Sven-Erik Österberg (S):
Cecilia Malmström pekade just på att det inte var läge att ta upp detta på toppmötet. Det märkliga är att det aldrig har varit läge att ta upp detta på ett toppmöte. På det förra toppmötet var det också en diskussion, och då var Lavaldomen ännu hetare. Då sade faktiskt statsministern själv i EU-nämnden att han inte kan springa med lappar till toppmötena från en orolig opposition så fort det dyker upp en fråga. Det är så man har behandlat denna fråga.
Nu var det inte heller läge att lyfta fram denna fråga på toppmötet. Man måste se digniteten i detta sammanhang. Regeringen säger att man står bakom den svenska modellen. Gör man det egentligen?
Jag förutsätter att Carl Bildt är representativ för den regering som han sitter i. Han uttrycker i en blogg att det finns många frågor som är mycket viktigare än just denna fråga. Han uttrycker lite raljant att det är socialdemokratiskt tjat om en fråga som dyker upp, och han viftar bort den. Jag funderar då på vad andra i regeringen tycker.
Tycker man så mycket annorlunda än Carl Bildt? Det gör mig faktiskt väldigt orolig när det gäller denna viktiga fråga. Det är klart att det är svårt att nå en uppgörelse på EU-nivå i fråga om detta. Det förstår jag också. Det finns vissa länder som tycker att man åtminstone kortsiktigt kan tjäna på att komma till ett annat land och jobba till lägre löner. Det är kanske där som dynamiten ligger i själva EU-medlemskapet i denna fråga.
Men det är då inte desto mindre viktigt att vi ser till att det inte i förlängningen av dessa EU-domar och Lavalmålet blir en praxis där det är helt okej att komma till ett annat land med ett kollektivavtal som ger sämre löner och förmåner. På så sätt kan man få lönedumpning i detta land. Nu var det Byggnads som var utsatt vid skolbygget i Vaxholm. Men i en förlängning kan detta spridas till många andra områden.
Det är väl därför som oron är så stor också i Tyskland. Det handlar bland annat om Rüffertdomen och ett fängelsebygge. Det visar hur man slår sönder den praxis och den tillämpning som man har haft i fråga om lönesystem i landet. Det är klart att detta skapar en stor instabilitet. Då tycker inte jag att man så enkelt bara kan vifta bort det och säga att det inte går att göra någonting åt ett socialt protokoll. Det är klart att om det vore lätt hade detta varit fixat för länge sedan. Men det är klart att man måste bjuda till om det ska bli någonting.
Man måste försöka se vilka vägar som finns. Jag har haft mycket kontakt med Jan Andersson under resans gång. En av dem som var mest kritiska till hans rapport och som såg till att detta med ett socialt protokoll ströks var faktiskt Charlotte Cederschiöld, moderaten från Sverige. Hon jobbade aktivt mot detta. Hon står väl regeringen ganska nära, åtminstone den moderata delen av regeringen? Man vill inte ha detta med.
Står regeringen verkligen för den svenska modellen, eller är det så att säga läpparnas bekännelse när det passar? När man sedan ska agera tycker man att det får bli som det blir i fråga om Lavaldomen. Sedan suddas det ut så småningom, och löntagarnas rättigheter blir försvagade. Rapporterna finns oavsett vad Cecilia Malmström säger om att man är aktiv. Man tycker inte att det passar att ta upp detta på något toppmöte.
Sven Otto Littorin var där nere, och de som lyssnade sade att denna fråga aldrig lyftes fram. Det fanns ingen oro från Sverige. Från andra länder pekade man på att man var väldigt orolig för vad som händer som en fortsättning på dessa EU-domar. Men den svenska ministern sade ingenting i detta läge. Jag vet inte om det inte passade att lyfta fram detta då heller. Men en tystnad där nere tolkas väl som att den som tiger samtycker. Det är väl det som blir tolkningen i EU.
Det är mycket oroande om det är på det sättet.