Ulla Andersson (V):
Hittills har vi haft en parad i formfrågan. I sak har man dock inte kunnat argumentera för sina ställningstaganden. Sverigedemokraterna tog på sig sin uniform - offerkoftan. Det nya arbetarpartiet Moderaterna undvek allt vad de kunde möjligheterna att ta orden "löntagare" eller "arbetare" i sin mun.
Det är märkligt att Centern, Moderaterna och Sverigedemokraterna i hög grad tar upp det krångel detta kommer att innebära. Ni motiverar det med att detta blir så krångligt för alla småföretag, alla företagare och vilka det nu är. Men ni träffar just de fyra paragrafer som ska handla om att skydda löntagare och arbetare.
Det är just dessa ni lyfter ut ur de tusen paragraferna, och det säger allt om ert ställningstagande. I propositionen ställs krav på tre arbetsrättsliga villkor, så kallade särskilda kontraktsvillkor. Det handlar om lön, semester och arbetstid. 91 procent av löntagarna på svensk arbetsmarknad omfattas av kollektivavtal.
Det ni vill göra är att låta de 9 procent som inte omfattas av kollektivavtal styra hur upphandlingar ska gå till. De 9 procenten ska tillåtas dumpa löner och arbetsvillkor för de övriga 91 procenten på arbetsmarknaden. I det här direktivet ställer man samma krav på svenska som på utstationerade företag. Alla andra påståenden är direkt felaktiga.
Ni som inte tror mig kan gå in och läsa på s. 834 i propositionen. De småföretag som inte kan delta i upphandling är de som inte kan erbjuda skäliga arbetsvillkor. Det är faktiskt så det ser ut. Herr talman!
Tänk dig att du har ett slitsamt, lågavlönat, pressande men också givande arbete där du ska bistå människor i deras liv så att det kan fungera på ett tillfredsställande sätt. Det kan handla om att se till att synskadade Berit kommer till sitt arbete, att mormor kommer till läkaren, att rullstolsburna Ahmed kommer till sitt möte eller att föräldrar kommer till sin sons begravning i tid. Det är ett stort ansvar och viktiga arbetsuppgifter.
Men tänk då att du plötsligt får veta att du måste jobba 20 timmar till per vecka för att få ihop samma lön som du hade innan företaget vann upphandlingen om färdtjänsten. Det ska löna sig att arbeta, brukar det heta när högern vill sänka skatten. Men det ska tydligen inte löna sig att arbeta för dem som arbetar åt företag som vunnit offentliga upphandlingar.
Då ska skattemedel kunna användas till att dumpa löner och arbetsvillkor, i alla fall om borgarna och Sverigedemokraterna får bestämma, och de ser ju att få majoritet här i dag. För Sverigedemokraterna är det viktigare att gå med direktörerna i Svenskt Näringsliv än att ställa sig på löntagarnas, arbetarnas, sida.
Det är så viktigt att de inte ens röstar på sitt eget förslag utan går på borgarnas och därmed fäller möjligheten för många taxichaufförer, städare och byggnadsarbetare att få lön i enlighet med kollektivavtalsliknande villkor. Vad är en arbetare värd när man kan gå med direktörerna? Vi har ett samhällskontrakt i Sverige.
Vi arbetar och bidrar till samhällsbygget, och vi betalar skatt till sådant som vi behöver gemensamt. Det kan handla om att mormor ska komma till läkaren eller få skjuts till sjukhuset när hon inte längre klarar det själv, att funktionsnedsatta ska få skjuts till jobbet, att vi måste bygga skolor, vägar eller tunnlar eller att gemensamma lokaler ska städas.
Meningen med det samhällskontraktet var aldrig att skattepengarna skulle användas till underbudskonkurrens för att försämra löner och arbetsvillkor för dem som utför de tjänster och arbeten som ska upphandlas. Herr talman! Om vi frågar folk om de vill att den skatt de betalar till det gemensamma ska användas till social dumpning tror jag att svaret blir nej, ett rungande och tydligt nej.
Vi vill inte behandla människor på sådant sätt. Vi finner det både ovärdigt och orimligt. Inte heller tycker vi att sjysta företag ska slås ut på grund av osund konkurrens. Det är snarare tvärtom: Det är de företagen vi vill stärka. För en tid sedan träffade jag taxichaufförer som jobbade här i Stockholms län.
De berättade att den då vunna färdtjänstupphandlingen innebar att de behövde jobba mellan två och tre timmar mer per dag för att få ut samma lön som före upphandlingen. Tänk dig själv att du skulle tvingas jobba 10-20 timmar mer per vecka för att få ut samma lön som tidigare. Dina barn skulle knappt få se dig, och inte heller din partner skulle få se dig.
Du skulle vara ständigt trött och ändå ha det ekonomiskt knapert - och det för att du ska skjutsa de mest sköra och utsatta för att företaget du jobbar på har vunnit en upphandling som har pressat ned din lön och dina arbetsvillkor. Taxichaufförerna berättade att om de fick en färdtjänstkörning visste de att de var tvungna att jobba igen den tiden, för de förlorade ekonomiskt på körningen. Det innebar också att en del försökte hålla sig undan de körningarna.
Då kommer inte människor i tid till läkaren eller jobbet, för de tvingas vänta i timmar på sin bil. Ni ska veta att jag träffade de här taxichaufförerna vid den förra upphandlingen i Stockholms län. Sedan dess har priset pressats med ytterligare 100 miljoner. I veckan kunde vi läsa i Dagens Nyheter om taxichaufförer som jobbar 60-80 timmar i veckan för att kunna få ihop en lön på 24 000 kronor i månaden.
De här chaufförerna hade för fyra år sedan en ersättning på 128 kronor per mil för sin körning, men nu är den 82 kronor. Att jobba 60-80 timmar i veckan blir dessutom ett brott mot arbetstidslagen. Hur bra chaufför blir man med sådana arbetsveckor? Människor som är i behov av en fungerande färdtjänst drabbas också, såklart. De missar möten och läkartider och kommer för sent till jobbet.
Synskadades Riksförbund säger att mörkertalet kring hur många resor som inte sker i tid är stort då deras medlemmar inte vågar eller vill klaga eller inte orkar göra det. Det kan vi säkert säga om många äldre också. Till exempel skulle min mamma aldrig klaga på att färdtjänsten inte kom i tid.
Taxi Stockholm har garantilöner i enlighet med kollektivavtal för sina chaufförer, och bolagets vd konstaterar i en intervju: "Vi kan konstatera att för oss hade det varit omöjligt att utföra den här tjänsten till det anbudspris som vann." Här i Stockholms län, med borgerlig majoritet, verkar man vara extra bra på att använda skattemedel för att pressa löner och villkor.
Den kristdemokrat som är politiskt ansvarig konstaterar i en intervju att upphandlingar som dumpar löner inte är politikens ansvar. Taxi Stockholm men också många seriösa städföretag och byggbolag med kollektivavtal har gett upp när det gäller möjligheterna att delta i offentliga upphandlingar.
Byggbolag och byggarbetare utkonkurreras av bolag som systematiskt använder sig av arbetskraft från andra länder för att pressa ned löner som är så låga som 25 kronor i timmen och för att ha dåliga arbetsvillkor, allt i syfte att ge större vinst för bolagsägarna. Arbetare ställs mot arbetare. Seriösa företag ställs mot oseriösa företag.
Det är företag som har som affärsmetod att pressa ned löner och arbetsvillkor för att vinna upphandlingar som vinner, och de seriösa slås ut. Eller vad säger ni om att konkurrera med företag som erbjuder sina städare 11 kronor i timmen? Och hur tror ni att den människan mår som tvingas utföra ett arbete för 11 kronor i timmen? Hur tror ni att den människans liv och arbetsvillkor faktiskt ser ut?
Vill ni använda era skattepengar till det här? Jag tror att svaret är nej. Krav på kollektivavtal i lagen om offentlig upphandling är en del av den vinstöverenskommelse som Vänsterpartiet har med regeringen, och den delen av propositionen har vi därför förhandlat om. För oss är det en självklarhet att krav ska kunna ställas på kollektivavtalsliknande villkor gällande lön, arbetstid och semester.
I propositionen föreslås att sådana krav bör ställas i branscher där det finns risk för lönedumpning, försämrade villkor och osund konkurrens. Möjlighet ges att ställa krav på försäkringar och pensioner, och dessa ska omfatta alla företag, både utstationerade och inhemska.
Det är en tydlig markering, vilket också var syftet från EU:s sida, om att man vill uttrycka samhälleliga mål med upphandlingslagstiftningen. En del av det samhälleliga målet måste vara att vi vill att det ska vara sjysta villkor på arbetsmarknaden och att vi inte vill att löner och arbetsvillkor ska dumpas eller att dumpningen ska finansieras med skattemedel. Att borgarna hamnar på samma sida som direktörerna är inte oväntat.
Att de tycker att arbetare ska pressas och slita ut sig i sitt arbete är inte heller oväntat. I två mandatperioder när de själva satt vid makten hade vi debatter här i kammaren om att det var dags att ställa krav på kollektivavtal i lagen om offentlig upphandling. Då hänvisade de till att det inte var möjligt på grund av EU. I dag, när EU möjliggör detta, ställer de sig vid sidan om och säger att det är för krångligt och att det här bara drabbar de 9 procenten som inte har kollektivavtal på arbetsmarknaden.
Man hittar bara på nya undanflykter. Att de vill använda skattepengar för att dumpa löner är väl inte heller någon överraskning. De har alltid varit emot möjligheten att ställa kollektivavtalsliknande villkor i upphandlingar. Att Sverigedemokraterna hamnar på samma sida som direktörerna mot arbetare är numera inte heller någon överraskning.
För att kunna möjliggöra det är de till och med beredda att betala tiotals miljoner i böter till EU. Det är så det ser ut i dag. EU-kommissionen är mer progressiv i fråga om arbetsrätt än Sverigedemokraterna och borgarna är. Så långt har det gått i svensk politik.
Vi ska arbeta politiskt för att förbättra för löntagarna, inte för att försämra för dem. För Vänsterpartiet är det självklart att Sverige ska vara ett land där löntagarna har sjysta villkor och löner och där underbudskonkurrens inte ska förekomma. Sverige ska vara ett land där skattemedel inte används för att skapa otrygga villkor.
De ska användas för att säkra arbetstagarnas ställning och för sund konkurrens mellan företag. Sverige ska vara ett land där samma villkor gäller på arbetsmarknaden, oavsett om det gäller arbetskraft från andra länder eller arbetskraft med säte i Sverige. Det är både rimligt och värdigt. Arbetare ska inte ställas mot arbetare. Och det ska ju löna sig att arbeta - var det någon som sa.
Det borde gälla också arbetare och löntagare som utför upphandlade tjänster som betalas med skattemedel. Det tycker i alla fall vi. Det tycker nog en stor majoritet av svenska folket också. Jag yrkar bifall till reservation 1.