KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jörgen Johansson (C):
Det är bra att det här utreds och att alla kort kommer på bordet. Jag har en kommentar om det här med tredje man. Hittills har ingen sådan skada kunnat påvisas i Sverige. I veckan när rikspolischefen uttalade sig i frågan sade han att det skedde för ett antal år sedan i Tyskland.
Jag tycker att med den befolkning som vi har och med den skillnad i brottsstatistik och tyngd på brott som vi har är det en mycket låg statistik för att ta ett så drastiskt steg som att införa den här typen av kula.
När man tar jägarexamen, liksom i polisens utbildning, är det en grundregel att man aldrig skjuter på ett djur om det står ett annat djur bakom, därför att risken är uppenbar att, oavsett vilken kula jag använder, kulan kan gå igenom så att jag skadar ett annat djur. Samma sak gäller här: Man skjuter inte på en människa när det finns en risk att någon finns bakom. Så har heller inte skett. Den statistiken finns alltså inte.
Det här är alltså en motivering som inte hör hemma i verkligheten. Dessutom är det så att i de situationer som uppstår avvaktar man så länge som möjligt innan man använder sitt vapen, vilket innebär att det ofta är korta avstånd. Oavsett om jag använder den nya kulan eller den gamla kulan så går kulan rakt igenom på de korta avstånd det ofta är fråga om. Med andra ord kvarstår risken i så fall för att någon bakom blir skadad.
Jag hävdar alltså att detta inte är något skäl. Den stora frågan är i stället glidningen i grundsynen. Vad är målet? När använder vi vapnet? Jo, det är för att sätta en våldsam person ur stridbart skick. Det är inte för att döda, och det får heller aldrig vara att döda i ett samhälle som vilar på den värdegrund som vi har. Det är värdegrundsförskjutningen som jag anser vara den primära frågan i hela den här diskussionen.
Jag tycker att det är viktigt att man också lyfter in den. Jag kan konstatera att Tyskland, med sitt hårdare klimat på det här området, inte tillåter den här typen av kula. Det är alltså bra att man gör den internationella utblicken.
Jörgen Johansson (C):
Energibeskattningen är en viktig fråga. Den lägger vid sidan av prioritering av energisatsningar grunden för vår produktion, våra boendekostnader och vår miljö. Det är därför önskvärt att finna en så bred politisk bas som möjligt i beslut i de här frågorna. Här krävs långsiktighet. I Centerpartiet budgetförslag i höstas redovisar vi våra synpunkter på energiområdet.
Vi har därför valt att i särskilda yttranden redovisa vår ståndpunkt, som givetvis inte har ändrat sig men som ändå redan har behandlats av riksdagen. Det gäller exempelvis dieselbeskattningen inom jord- och skogsbruket, där vi anser att skatten ska ligga på EU-nivå - 1 kr. Det gäller också slopandet av skatten på handelsgödsel. Vi avvisar också majoritetens höjningar på bensin- och dieselskatter samt fordonsskatten.
Vi ser det här som en direkt fiskal åtgärd, långt ifrån de diskussioner om skatteväxling som förs av majoriteten. En skatteväxling kräver ju alternativ, och det saknar vi här. Det majoriteten kräver är: Mer pengar eller sluta kör bil! I många av landets bygder finns bara bilen som transportmedel. Slaget mot landsbygden i majoritetens alternativ är förödande.
Vi vill också styra förbränningen av avfall så att det blir mer lönsamt att sortera det. Herr talman! Alla möjligheter att påverka klimatsituationen i positiv riktning måste tas till vara. Om de tekniska möjligheterna finns för att få fram mer miljövänliga drivmedel ska inte skattemässiga skäl lägga hinder i vägen.
I frågan om inblandning av RME är situationen sådan att en ökad inblandning kan ske om man tillämpar bestämmelserna mer smidigt. Det gäller alltså skatteklassad diesel och RME var för sig. Utskottet framhåller att frågan är ständigt aktuell, och att något tillkännagivande inte behövs. Jag delar inte den uppfattningen. Om möjligheterna finns för att bidra till förbättrad miljö snabbt så bör vi ta dem omgående. Herr talman!
Med detta yrkar jag bifall till reservation nr 11.
Jörgen Johansson (C):
Även jag kan konstatera att vi har samma ambition. Men samarbetet som har skett på det här området har i viss mån havererat. Det är inte så att jag när jag handlar en TV-apparat på El-Giganten eller Onoff tar med mig min gamla TV och byter ut den. Så fungerar det ju inte i dag.
Vi måste anpassa oss efter det systemet att den här personen förmodligen åker till kommunens återvinningscentral dagen efter att TV:n har kommit hem och lämnar den gamla TV:n där, och då blir det helt plötsligt en kommunal kostnad. Detta måste vi komma till rätta med på något sätt. Andelen varor kommer att utökas i nya återvinningssystem. Nu kommer även kylar och frysar att falla inom producentansvaret.
Om detta inte fungerar på ett vettigt sätt blir kommuner tvingade att ta ut en avgift på 250-400 kr för att ta hand om dessa saker. Risken är då uppenbar att våra skogar fylls med kylskåp och frysskåp. Den utvecklingen vill jag inte se. Därför är det viktigt att detta sker på ett sätt som är anpassat efter de förhållanden och efter de handelsmönster som befolkningen i dag har.
Jörgen Johansson (C):
Jag måste börja med att kommentera Lennart Axelssons innantilläsning ur Centerpartiets motion. Det är bra att den röner så stort intresse. Det var en principiell beskrivning av den problematik som fastighetsskatten rymmer. Det här är ingen enkel fråga, och jag tycker att jag gav uttryck för det rätt så tydligt i mitt anförande.
Det är därför som vi från de här tre partierna som har skrivit ihop oss i reservationen närmar oss den här frågan på ett mycket ödmjukt sätt. Man kan inte bara knäppa med fingrarna och ta bort i storleksordningen 26-28 miljarder kronor. Det fungerar inte på det viset. Man måste göra analyser av generationsskiften. Man måste göra analyser av hur man ska klara intäktssidor och så vidare i framtiden.
Det står också i reservationen på ett mycket tydligt sätt att vi har den ödmjukheten. Sedan måste jag trots allt gå in på det här med begränsningsregeln. Begränsningsregeln har i sig fått en viss positiv inverkan. Det kan vi inte förneka. Man säger också från majoritetens sida att orimliga effekter för hushållen ska undanröjas. Men det intressanta är att man inte angriper problemet.
Det är problemet som skadar legitimiteten för hela skattesystemet, nämligen hur man taxerar. Det är alltså en kulisspolitik som man för från majoritetens sida i och med att man hanterar detta som man gör. Utredningar visar att man gör en övertaxering i storleksordningen 4 miljarder. Det är en felaktig taxering. Och min direkta fråga är: Anser du att det här är moraliskt rätt?
Jörgen Johansson (C):
Vi kan titta på de utredningar där man pekar på det här med 4 miljarder i överbeskattning av våra villaägare och även hyresfastighetsägare. Vi kan titta ett typexempel - jag har använt det förut här i debatten. Nere i Båstad har man en värdeområdesgräns som går mitt i gatan. Det är hus som har byggts samtidigt av samma byggmästare, och de ser exakt likadana ut. Det skiljer 80 % i taxeringsvärdet.
På ena sidan är det 900 000 kr i taxeringsvärde, på andra sidan är det 1 600 000 kr. Det visar att någonting är fel i hela konstruktionen. Vi hade 2 000 värdeområden i Sverige år 1990. Vi har i dag över 9 000. Den lägre andelen värdeområden innebar att man spred ut ytterlighetsfallen och fick mer utjämning.
De fallen vi ser på förstasidorna i tidningarna, och så vidare, blir mycket tydliga i det nuvarande systemet med värdeområden. Vore det inte bättre, när man nu har fattat beslut om begränsningsregeln, att samtidigt säga: Vi tillsätter omgående en utredning? Det är faktiskt så, om vi tittar på västkusten, att det ligger mängder med ärenden i kammarrätten. Kammarrätten säger själv: Det här är så fel att vi helst inte vill ta i den frågan.
Signalerna vad gäller taxeringssystemet är så tydliga. Här borde ni omgående säga: Nu måste vi ta i det här med krafttag, och helst i morgon.
Jörgen Johansson (C):
Det var ett intressant inlägg. Jag återkommer till att vi tre partier har skrivit ihop oss i reservationen och att vi har en ödmjuk inriktning i översynen av hur man ska gå vidare med avvecklingen av fastighetsskatten. Det utesluter ju inte att man väljer vägen att göra den till en kommunal avgift.
Jag begärde ordet när du började tala om gatubyggnadsavgifter, VA-avgifter, VA-lagen och så vidare. Anläggningslagen lägger fast hur man ska ta ut gatubyggnadsavgift. Om man bygger om gatan efter 50 år har man enligt lagen rätt att ta ut en ny avgift. Detsamma gäller på VA-sidan. Den löpande driften tar man ut av VA-kollektivet efter hur mycket vatten man använder.
Jag tror inte att det är möjligt att koppla ihop den typen av avgifter med en fastighetsskatt. Om vi gör det fordras en översyn i grunden av VA-lagen, av plan- och bygglagen, av anläggningslagen och så vidare. Jag skulle kunna räkna upp tio lagar till. Då hamnar vi i en totalt ohållbar situation.
Om vi för den typen av resonemang inför vi samma system som vi hade fram till 1904 då riksdagen fattade beslut om att öronmärkning av skattemedel i kommunerna skulle tas bort. Den sista öronmärkta skatt som togs bort var hundskatten. Det är tio år sedan. Att återinföra den typen av skatter vore att ta ett steg tillbaka.
Jag anser att det politiska utrymmet på lokal nivå för hur man använder skattemedlen måste åvila de lokalt förtroendevalda. Det ska inte läggas fast i någon form av öronmärkta skatter.
Jörgen Johansson (C):
Jag upplever också att vi är ganska överens. Det borde finnas utrymme att komma fram den här vägen. Som vi säger i vår reservation fordrar detta en ödmjuk inställning. Det fordrar en översyn av en mängd olika faktorer. Det här är inte enkelt. Att rakt av anknyta det till gator, byggnader och VA tror jag är svårt. Du känner ju till VA-lagstiftningen och vet då också att det finns gemensamhetsanläggningar inom det här begreppet.
Vad man egentligen pratar om är den typen. Det blir en mycket underlig diskussion om vi börjar föra in fastighetsskatten i den typen av diskussion. Det här är så komplicerat att det fordrar en speciell utredning. Den skulle kunna inrymmas i den utredning som vi från Folkpartiet, Moderaterna och Centerpartiet faktiskt förordar. Jag upplever att vi är helt överens i frågan.
Jörgen Johansson (C):
Jag tror också att vi kan vara överens om en hel del. Det jag ser som det stora problemet i dag inom svensk polis är att det förebyggande arbetet helt har prioriterats ned. Vi kan ändå inte undgå de rubriker som har synts i tidningarna det senaste halvåret. Jag kan referera några rubriker: "Inkompetens och naivitet styr vår brottsbekämpning", "Polisen som kompade ut", "Gömmer sig polisen?
", "Ljugande poliser sätter oskyldiga i fängelse" och så vidare. Det är hela tiden negativa skrivningar. Man ska naturligtvis kritiskt granska det som skrivs och göra överväganden. Samtidigt kan vi ändå konstatera att det ligger någonting i det här. Frågan är om det inte är dags att göra en parlamentarisk översyn av polisens hela organisation.
Jag tror att den är mer nödvändig än diskussionen om numerären. Vi diskuterar alldeles på tok för mycket numerär och för lite organisation. Som jag ser det bör det vara parlamentariker som gör översynen. Jag tycker att etiska rådet har gjort ett bra arbete inom sin sektor.
Men det innebär också att man från polisens sida tar till sig det arbete som presenteras, inte bara konstaterar att det här blev alldeles galet. Sedan är det ett snedsprång här, som jag ser det. Snattofonen är ett tecken på att man totalt lämnar det förebyggande arbetet. En ung människa ska ställas öga mot öga med en polis, så att man inser att det man gjorde var fel.
Att sitta med en handlare och på telefon prata med en polis som kanske sitter 50 mil därifrån . Det är inte så vi skapar det förebyggande arbetet. Det är ett steg tillbaka, om inte ett antal steg tillbaka. Jag är övertygad om att om vi skulle ha en parlamentarisk utredning som såg över det här skulle den typen av, som jag upplever det, stolligheter faktiskt förpassas till papperskorgen omgående. De platsar inte där vi ska ha ett förebyggande arbete.
Vi måste ha en polis som både klarar den förebyggande delen och den direkt operativa, brottsliga delen. Det har vi inte i dag, tyvärr. När såg vi en polis på våra skolor senast? I min kommun är det ingen som minns när det var. Det är i alla fall inte under 2000-talet.
Min direkta fråga till statsrådet är: Delar inte statsrådet min syn att vi borde ha den parlamentariska utredningen, en översyn av polisens målsättningar och hur det hela ska organiseras?
Jörgen Johansson (C):
Jag kan nog hålla med om att vi har en bra polis inom vissa sektorer. Men vi har lämnat sektorer. Det jag är ute efter är att se det långsiktiga arbetet. Cirkeln ska slutas alltså. Det är den förebyggande delen som vi faktiskt har tonat ned, för att inte säga tonat bort. Jag tycker ändå att införandet av snattofonen är ett misslyckande för staten som ordningsmakt. Man har mer eller mindre abdikerat när man inför den typen av verksamhet.
Den förebyggande verksamheten innebär att vi får färre brott i framtiden. Jag tror att vi är mycket bra på att göra kommandoräderna. Men jag vet att vi inte är bra på att sköta det förebyggande arbetet.
Jörgen Johansson (C):
Vi är helt överens om det senare. Vi är också överens om att man måste samarbeta när det sker strukturförändringar, för strukturförändringar kommer alltid att ske i samhället. Det gäller att i samband med dem också se möjligheterna. Det är de möjligheterna som jag nu har försökt sålla fram. Det första exemplet jag tog gällde förrådsverksamheten som nu ska etableras på en plats i landet och där Arboga vore en bra plats, kanske bättre än de regionala tillväxtcentrum som man nu tittar på.
En annan sak är att försvaret nu utarbetar en strategi för framtidens försörjning till det flexibla insatsförsvar som planeras. Här krävs utveckling av arbetsformer mellan det privata näringslivet och staten. Så kallade OPS-lösningar bör man diskutera, alltså offentligt och privat i samverkan. Det har man utrett från försvarets sida, och det är en bra lösning, såväl för försvaret som det svenska näringslivet.
I Arboga finns de privata företagen etablerade, försvaret finns på plats, och framför allt nyckelorganisationen FM Log finns där. Här borde lösningar kunna finnas för att man ska kunna skapa de utlovade jobben till arbogaborna. Dessutom skulle det ge en större inriktning på den civila verksamheten. Jag håller med om att som det var tidigare 40 % av näringslivet i Arboga var försvarsanknutet, i dag 30 %, inte är någon bra mix. Vi behöver ha mera civil verksamhet.
Med OPS-lösningar skulle man kunna lägga grunden för det inför framtiden. Det skulle också kunna kopplas till en vidareutveckling av officerare genom att man knyter dem till utvecklingen i företagen och med det också får dem kvar på försvarssidan. Vi har i Arboga ett högskolecentrum med inriktning på språk, religion och så vidare.
Detta kopplat till försvarsindustrierna, OPS-lösningarna och de tankar kring insatser som ändock finns i andra miljöer och andra kulturer där man måste ha den bakgrunden skulle man kunna bygga upp här.
Det är alltså tre inriktningar där jag tror Arboga skulle kunna vara unikt och kunna nå upp till de krav som såväl regering som staten ställer. Jag medger att det här inte är statsrådets bord, utan det är ett annat statsråds bord. Jag håller med om att jag bör ställa om interpellationen. Jag kommer att göra det.
Men det som jag är mest nedslagen av i det aktuella statsrådets beskrivning av det här är att man från regeringens sida i dag inte har några tankar på några satsningar i Arboga. Där tycker jag att det ser mörkt ut. Den mörka sidan måste vi ändra på. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar kring just den meningen i statsrådets svar.
Jörgen Johansson (C):
Det låter positivt. Jag ska återkomma. Ja, Arboga ligger bra till i Mälardalen. Vi har bra kommunikationer vägmässigt, och vi har Mälarbanan och Svealandsbanan. Men man kan då fundera på hur det skulle ha sett ut om vi inte hade haft just de här satsningarna genomförda när det här skedde. Det hade sett än värre ut. Vi kan ändock konstatera att Arboga i dag har Västmanlands högsta arbetslöshet.
Vi ligger högt även i ett riksperspektiv. Trots det ligger vi alltså som en form av spindelkommun i kommunikationsnätet. Ibland slår det inte fullt ut, utan det måste till ytterligare åtgärder. Det är dem som vi efterlyser, eftersom vi ser de resurser som i dag står tomma som skulle kunna användas och förädlas i just de här syftena.
Det är därför vi har tittat så specifikt på hur det nya försvarsbeslutet är och vilket behovet inför framtiden är, givetvis också på de katastroftankegångar som statsrådet nämner. Även dem har vi varit inne på. Men, som sagt, jag ska utarbeta en ny interpellation. Den kommer att lämnas in i eftermiddag till kammarkansliet.
Jörgen Johansson (C):
Jag är övertygad om att vi är överens på många punkter. En av anledningarna till att vi står här och debatterar är trots allt att debatten i sig ska bidra till att man ska fundera över etableringsorterna. Jag ser också att den privata och den offentliga sektorn på ett mycket bra sätt skulle kunna bidra till att utveckla försvaret.
Jag vill framhålla vissa saker från det pressmeddelande som lades fram i mars 1997. Där framgår att det ska skapas ett långsiktigt utvecklingsprogram för flera jobb i Arbogaregionen. Man säger också att målet är att skapa en region som går från en starkt försvarsberoende verksamhet till ett mer mångsidigt och mindre störningskänsligt näringsliv, och så vidare. Man säger dessutom att regeringen vidare avser att medverka till att verksamheter i statlig regi etableras i Arbogaregionen.
Jag vill då återupprepa att försvaret faktiskt har etablerat verksamheter, men det är lite lömskt att diskutera att vi har gått från 40 % till 30 %. Problemet är att vi har haft en befolkningsminskning och en minskning av antalet sysselsatta, och så vidare. Det är en stor andel av försvarsanknuten verksamhet samtidigt som vi givetvis har en personal som har den inriktningen.
Det finns alltså en stor kunskap på området. Den ska förvaltas och utvecklas. I allt samhällsarbete gäller att verka för att varje satsad krona ger största möjliga verkan. Jag ser att man har möjligheten här. Det finns en möjlighet att stimulera en utveckling av den civila sektorn. Det finns en möjlighet att uppfylla de löften regeringen har gett till bygden.
En koppling mellan nuvarande försvarsverksamhet i Arboga kompletterad med OPS-lösningar med det civila samhället skulle också kunna vara en grund för vidareutbildning av nyckelpersoner inom försvaret. Det är en fråga som vi också har diskuterat.
Människor som har gått färdigt sin officersutbildning kan knytas till OPS-verksamheten, för att samtidigt finnas i ständig jour vid eventuella utryckningar på olika håll i världen. När de sedan passerar ålderstrecket för att vara aktiv officer kan de gå vidare i OPS-verksamheten. Jag vet att detta har diskuterats i Arboga, även med försvarsledningen.
Det vore en inriktning väl värd att diskutera. Jag upplever, trots allt, att vi är överens om viljeinriktningen. Jag ser fram emot att vi gemensamt ska arbeta för att vidareutveckla Arbogaregionen.
Jörgen Johansson (C):
Ja, även om statsråd kan verka lama är det oppositionens roll att försöka skrämma upp dem så att de framstår som lite mer aktiva. Vad gäller försvarsbeslutet och drabbade orter är ju Arboga en tidigare drabbad försvarsort men som jag upplever - där är vi inte överens - ännu inte har fått full kompensation.
Jag konstaterar vad gäller förrådsverksamheten att de fyra orter som trots allt diskuteras inte är drabbade av det senaste försvarsbeslutet. Samtidigt har Arboga resurser på det här området; vi har både personella resurser och verkstadsresurser. Vad jag vill säga är att om Arboga bara kommer med i konkurrensen med de övriga orterna kommer vi att klara oss bra i den konkurrensen. Men det gäller också att vi kommer upp på bordet och får vara med på spelplanen.
Jörgen Johansson (C):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Jag har viss förståelse för den frustration som statsrådets svar andas. Frågan är dock vem det är som bestämmer. Är det regeringen, eller är det Vägverket? I samband med en bussolycka vid Sagån på E 18 ställde jag en fråga till statsrådet om ombyggnaden av den vägsträckan. Det är en olycksdrabbad sträcka, och en ombyggnad måste vara högt prioriterad.
Statsrådet svarade att Vägverket lämnade in en väghållningsplan för 2004-2005 till regeringen den 4 augusti 2003. Regeringen slog då fast att byggstarten av vägsträckan ska ske 2006-2007. I och med den bristande framförhållning som regeringen har i den infrastrukturella planeringen kom en brandkårsutryckning i samband med utbyggnaden av riksväg 45 mellan Göteborg och Trollhättan.
Det innebar att 13 vägprojekt lyftes ur planen eller sköts på framtiden. Men regeringen valde då att inte ta bort eller senarelägga utbyggnaden av E 18 mellan Sagån och Enköping. Jag tycker att den signalen var tydlig. Det borde vara en lika klar och tydlig signal till Vägverket som det är till dem som dagligen trafikerar vägsträckan. Jag tycker också att det borde vara en tydlig signal till statsrådet i hennes ställningstagande och agerande i dag.
Det förvånar mig därför att jag inte kan få ett klarare besked. Viljeinriktningen tycker jag trots allt är tydligt lagd från regeringens sida. Som det nu är tonar det fram en osäkerhet vad som egentligen gäller. Ni inser uppenbarligen behovet i regeringen men tvekar trots det. Det är ändå som jag ser det ni som ger signalen till Vägverket.
Eller är det ett budgettekniskt rävspel mellan regeringen och Vägverket som nu sker och att det är därför som den här otydligheten kommer upp på bordet? Jag tycker, Ulrica Messing, att det bara vore att slå näven i bordet och säga att det här ska genomföras, punkt slut. Jag skulle vilja utvidga frågan, eftersom jag ser ett problem med det som sker i dag i landet inom planering vad gäller infrastrukturen.
Vi vet att många kommuner har tröttnat på Vägverkets dragande i långbänk med olika vägprojekt. Det innebär att många kommuner går in och erbjuder Vägverket att låna pengar för att genomföra projekten. Man inser från kommunerna att för att stimulera tillväxten i kommunen måste det snarast möjligt genomföras. Det innebär att Vägverket har en hel del pengar som man ska betala tillbaka till kommuner.
När då sådana brandkårsutryckningar som i samband med Trollhättepaketet sker förskjuter det givetvis hela planeringen, vilket innebär att ingen till slut har kontroll över hur framtiden ska se ut. Jag skulle vilja ha en kommentar även över den situationen, för jag tror att också det påverkar den här delen. Just den sträcka som vi nu pratar om har ju faktiskt regeringen två gånger haft uppe på sitt bord och mycket tydligt i svåra situationer gjort en speciell prioritering av.
Jag tycker att det är häpnadsväckande dels att Vägverket går fram med en förskjutning efter att man har fått de klara signalerna, dels att vi inte kan få ett klart och tydligt svar från statsrådet här i dag.
Jörgen Johansson (C):
Det är positivt att vi är överens. Jag tror till och med att jag kan säga att du till regeringen kan ta med dig att du har ett stöd från oppositionen när du framför att det här behovet finns. Vi stöttar det. Jag vill understryka detta ytterligare, för jag förmodar att statsrådet får samma lobbyingbrev från handelskammaren som vi från oppositionen får vad gäller betydelsen av utbyggnaden av infrastrukturen i Mälardalen. Det gäller inte bara E 18 utan även E 20.
Man betonar att ska vi klara ett vettigt näringsliv, men också den integrerade arbetsmarknad som vi i dag har i Mälardalen, så måste vi ha bra kommunikationer. I dag knakar det såväl på vägsidan som på järnvägssidan. Det fungerar inte bra i dag. Här måste det bli en förbättring. En utbyggnad av den här vägsträckan skulle helt klart vara en sådan förbättring och även vara i linje med de krav som näringslivet i bland annat Västmanland ställer.
Med detta tackar jag, herr talman!