KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Vårt lands största problem är en pågående massarbetslöshet. Vi har betydande flaskhalsproblem i svensk ekonomi i dag. Ett problem när det gäller att skapa tillväxt är möjligheten att få bostad i de tillväxtregioner som vi har i Sverige.
För mig som socialdemokrat är bostaden en social rättighet, men den är också en viktig faktor för att vi ska kunna flytta dit jobben finns. I dag ser vi hur effekterna av regeringens politik eller icke-politik på en rad områden gör att arbetslösheten inte minskar. Det handlar om arbetsmarknadspolitiken, infrastrukturpolitiken och bostadspolitiken.
Jag tycker att det är mycket märkligt att statsrådet säger att vi inte ska återgå till en subventionspolitik. Ständigt upprepar han det här i kammaren och i andra sammanhang. Vad har du för problem med att vi gemensamt med samhälleliga resurser stimulerar en önskvärd utveckling i nationen, Stefan Attefall?
Du tycker inte att rättigheten för yngre och andra att få en bostad är så angelägen som rättigheten att rekvirera statligt stöd för att få städat i hemmet.
Det är för mig fullständigt obegripligt att du tycker att en hemhjälp subventionerad av staten är en större angelägenhet än att med statliga subventioner se till att det byggs lägenheter som träffar de ungas längtan efter en egen bostad.
Peter Persson (S):
Den nye bostadsansvarige ministern fullföljer traditionen från sin företrädare, nämligen en icke-politik på det bostadspolitiska området. Det leder till att man bygger in flaskhalsar i ekonomin. Bristen på bostäder är en tydlig tillväxthämmande faktor.
Jag vill påstå att det tillsammans med andra brister i regeringens politik - satsningar på investeringar i infrastruktur och investeringar i utbildning - leder till att vi redan har nått taket i kapacitetsutnyttjande i ekonomin. Det leder till att Riksbanken höjer räntan, vilket kommer att dämpa aktivitet och kraftigt fördyra för dem som i dag bor.
Regeringen vägrar att satsa gemensamma resurser i investeringar. Man har bara en riktning för att använda resurser: skattesänkningar. Jag vill påstå att den politiken, den enda vägens politik - skattesänkning, skattesänkning - kommer att leda till att vår nation i förlängningen blir fattigare.
Där är bostadsbristen en angelägen fråga, som möts med bristen på utbildning och bristen på framtidsinvesteringar, och arbetslösheten kommer att bita sig fast. Det är beklagligt att se en så defensiv icke-politik på bostadsområdet.
Peter Persson (S):
Bakgrunden till min interpellation är att jag ursprungligen ställde en fråga där jag följde upp en fråga som min partivän Inger Jarl Beck ställde för över ett år sedan. Där påpekade hon att systemet med så kallade personalliggare, alltså närvarokontroll - vad det är för folk som arbetar på platsen - har varit mycket verkningsfullt inom frisör- och restaurangbranscherna.
Det är ett effektivt system mot svart verksamhet. Det finns de som gör bedömningen att i hotell- och restaurangbranschen har det synliggjort en ekonomi på 4 miljarder. Det är alldeles utmärkt. För drygt ett år sedan svarade Anders Borg ungefär som han svarar i dag.
I min skriftliga fråga ställde jag frågan när man avser framlägga ett förslag.
Jag konstaterar när jag följer upp detta med en interpellation att Borg inte är flinkare med penna, tanke och händelser än han var för ett år sedan till Inger Jarl Beck och för en kort tid sedan till mig, utan han fortsätter med att säga att beredning pågår.
Jag är väldigt fundersam över varför Borg bromsar förslag som skapar vita jobb, förhindrar skattefusk och stöder seriösa företagare. För inte länge sedan var byggbranschen, fack och arbetsgivare, på skatteutskottet. Enigt sade de: Ta fram ett förslag! Skynda dig på!
Vi vill ha sjysta villkor. Varför har det här jobbet bara blivit en hyllvärmare på Finansdepartementet? Du har ändå fjärrvärme där. Det var du inne på nyss. Du behöver inte ha detta också som en hyllvärmare. Vilka andra förslag när det gäller skattefusk och svartarbete, frågar jag dig, bereds inom kansliet och när blir det proposition av dem?
Sanningen är att med dig som finansminister och med en moderatledd regering har det inte hänt någonting på detta område. Det förslag om närvaroliggare som togs fram och blev politik hade beretts och stod färdigt i hyllan. Det var bara att skicka till riksdagen med en adressetikett.
Du kommer säkert i ett inlägg att ta fram skatteavtalen med andra länder. Om du har läst igenom alla papper på departementet vet du att detta är en produkt av ett arbete som den socialdemokratiska regeringen var med och drev i Nordiska rådet.
Än har du inte åstadkommit något på detta område och inte orkat ta fram de förslag som är beredda, som bara är att skicka till riksdagen och klubba igenom.
Peter Persson (S):
Jag vill bestämt påstå att finansministern visar senfärdighet. Jag tror att han är stucken ideologiskt i denna senfärdighet. Det finns en enorm flinkhet på andra områden.
När man tittar på storheten skattefusk, som ibland ideologiskt döps om till skattefel, som kostar nationen 133 miljarder, händer inte mycket på Borgs departement.
Försäkringskassan får nya resurser. Men vad får Skatteverket? Skatteverket får neddragna resurser och får kämpa och slita med att få ihop sin verksamhet och prioritera hårdare i kontrollverksamhet. Kalla det gärna upplysningsverksamhet.
Jag tror att det finns saker som inte sker medvetet på vare sig skatte- eller bidragsområdet. Upplysning och att arbeta förebyggande är en god verksamhet. När det gäller storheterna skatt och bidrag är Moderaterna blinda.
När det gäller skattefusk heter det att frågan bereds, att det ska tas fram, att ni jobbar med frågan och att det kommer sedan. Det enda ni har orkat få ned från hyllorna är gamla socialdemokratiska förslag. Ni orkar inte med en egen politik, trots utredningar som ligger och väntar på att paketeras och skickas till riksdagen.
Men ni är oerhört flinka och snabba när det gäller att jaga folk som påstås fuska med bidrag. Det är Moderaternas klassiska historia, nämligen Moderaternas fel i sin människosyn, vill jag påstå Anders Borg. Alla har vi chans till bot och bättring när det ljusnar ute omkring oss.
Gå nu hem och se över den Korsellska utredningen och bär den till riksdagen. Vi är många som kommer att säga att den är utmärkt, till exempel Byggbranschen i samverkan, Byggcheferna, Byggnadsarbetareförbundet, Elektriska Installatörsorganisationen, Glasbranschföreningen och många andra. Lyssna på dem, Anders Borg, om du inte vill lyssna på mig.
Ta fram förslag mot skattefusk för sjysta regler på arbetsplatserna.
Peter Persson (S):
Jag skulle gärna till protokollet vilja ansluta mig till den mobiltelefon som nyss skällde på herr Borg. Jag tycker att det var välbetänkt. Det är verkligen senfärdigt.
Jag har framför mig yttrande över promemorian Närvaroliggare och kontrollbesök från den 18 januari 2010 av Sveriges Byggindustrier. Det handlar om noteringspliktig verksamhet, noteringsansvariga, arbetsplatsbegrepp, kontrollbesök, undantagsregler och tillämpningsföreskrifter. Det räcker med att gå in på teknik.
De har ett fullständigt program. De vädjar till regeringen: Ta fram detta så att vi får sjysta spelregler på arbetsmarknaden. Arbetsgivare och fack är fullständigt överens.
Det självberöm som Anders Borg ägnar sig åt när det gäller överenskommelser med andra länder gäller förslag som togs fram av socialdemokratiska regeringar som modellerades i Nordiska rådet - och detta vet Anders Borg - liksom den tidigare politiken. Nu har du möjlighet att visa att du är engagerad mot skattefusket.
Tyvärr tror att det är din ådra till de gamla moderaterna, som åtskilliga i den här kammaren har, när det mörknar en smula som hindrar dig att gripa tag i penna och stämpel och fixa det som lätt kan fixas. Skattefusk är allvarligt.
Det är brottsligt, och det drabbar barnen och de sjuka som mister nödvändiga resurser.
Peter Persson (S):
Vårsolen ter sig lockande där ute. Det finns väl ingenting som bubblar så av glädje som när barnen tar av de tjocka vinterkläderna och springer runt och leker i solens strålar. Det är för hela vårt samhälle det viktigaste vi har.
Barnen, deras välfärd, deras längtan och deras framtid bygger det nya samhället. Riksdagen hade för några veckor sedan på initiativ av Socialdemokraterna en debatt om barnfattigdom. Den följdes upp av interpellationsdebatter i detta angelägna ämne.
Som en följd av dessa debatter har jag ställt två interpellationer, ty när jag debatterade barnfattigdom med Maria Larsson och hänvisade till att föräldrarnas situation ju direkt påverkar barnet svävade hon vidare och sade att det inte var hennes ansvarsområde.
Men det är regeringens kollektiva ansvar hur föräldrarnas försörjningssituation ter sig. Jag noterar nu att frågan är överlämnad till socialförsäkringsministern. Det finns inget svar. Det finns inte någon uppfattning om de ekonomiska villkoren för barnen i familjer där den vuxne drabbas av försämrad sjukförsäkring och av utförsäkring.
Här i kammaren sade Centerpartiets ledamot Anders W Jonsson för någon vecka sedan att sjukförsäkringsreformen snarast måste korrigeras. Detta sade också statsministern 2009. Nu skriver vi 2011.
75 000 personer står i utförsäkringskön på väg in i utförsäkring. Åtskilliga av dem har barn som de har försörjningsansvar för.
Stenhårt slår det direkt in i familjens situation och påverkar barnens lust och glädje i lek och senare deras prestationer i skolan. Den vuxnes oro påverkar hela familjen.
Min fråga innehöll därför också en ny interpellation till socialförsäkringsministern. Det är mycket prat ute från skilda regeringspartier om icke önskvärda effekter. Man säger: Det är mycket tråkigt, och jag är ledsen att behöva höra detta. Men nu har ni pratat i två år.
När ska ni korrigera denna plåga som snart omfattar 75 000 personer? Att människor kastas ut från försäkringssystem och inte friskförklaras utan bortförklaras i utförsäkring är inte anständigt i ett välfärdssamhälle som vårt.
Peter Persson (S):
Det är en riktig beskrivning när socialförsäkringsministern talar om problemen med långvarigt beroende av försörjningsstöd och att den långvariga fattigdomen biter sig fast och genererar ny.
Men det är den regering han sitter i som medvetet ökar fattigdomen med åtgärder. När jag hörde hans inlägg kom jag att tänka på den amerikanske journalisten Studs Turkel som skrev om 20-talets depression.
Innan vi fick ett styre i USA som inriktade sig på att vända ekonomin och få folk arbete skrev han att politiken handlade om att förklara de arbetslösa som slöa och att de sjuka skulle bita ihop.
Er teoretiska modell är att om man sänker ersättningsnivåerna kommer folk att anstränga sig mer. Ni tror att folk blir friska. Allt detta blommar ut, och vi ser det runt om i landet varje dag.
När ni möts av detta i kommuner och i olika sammanhang säger ni bekymrat: Låt oss studera detta. Vi återkommer med åtgärder. Varenda lokaltidning i vårt land har, likt Jönköpingsposten, rubriker som: Socialbidragen ökar i kommunen.
Chefen för individ- och familjeomsorg säger vid inledningen av året att det är 142 nya personer utan sjukpenning som har sökt socialbidrag. Han fortsätter med att beskriva att den som söker socialbidrag får lämna sitt hus, sälja sin sommarstuga och göra sig av med sin bil. Se barnet i den familjen!
Se barnet i den situationen! Se de 200 000 barn i vårt land som har drabbats av barnfattigdom! Någon dag senare är det en läkare som uttalar sig i samma tidning om de utförsäkrades villkor. Hon heter Jenny Fjell.
Hon säger att av personer som de har tagit kontakt med och som är utförsäkrade uppger 80 procent att de var oroliga och deprimerade i samband med utförsäkringen. 49 procent hade självmordstankar, och 2 1⁄2 procent hade försökt ta sitt liv i desperation.
Detta är utfallet av en politik där skatterna har sänkts med 100 miljarder, och mest för dem som redan hade. 20 miljarder av den finansieringen har ni lyft från de arbetslösa och sjuka. Ni plågar dem, lägger huvudet på sned och säger: Vi ska titta på det. Det har ni sagt i två år.
Det är i sanning en ynkedom.
Peter Persson (S):
Genom att höja rösten i talarstolen undkommer man inte det faktum att den teoretiska modell som bär regeringens politik handlar om att sänka ersättningar därför att man tror att det stimulerar återkomst i arbete.
Nu håller inte den här teoretiska modellen, utan den får bland annat det praktiska utfallet att 75 000 slängs ut från sjukförsäkringen. Det är den här debatten det handlar om och, från min utgångspunkt, barnens situation.
Visst är det så att de som drabbas, de 200 000 barnen - barnfattigdomen ökar - är en minoritet i vårt land. Visst är det så att de 75 000 cancersjuka är en minoritet i vårt land som snart utförsäkras.
Visst är det så att de som går till försörjningsstödet, som ökar i åtta av tio kommuner i landet, är en minoritet.
Men i ett anständigt samhälle, som bygger på solidariska värderingar om att alla människor är lika mycket värda, är det plågsamt att vi i den majoritet som har arbete och är friska låter de sjuka behandlas på detta sätt.
Ytterst slår det mot åtskilliga tusentals och hundratusentals barn i dessa familjer. Det är icke anständigt.
Peter Persson (S):
Finansministerns svar blev en smula tekniskt. Det har jag respekt för, eftersom min fråga är av den arten. Men jag ska försöka förklara mer tydligt och i bilder vad det handlar om och vilka orimliga konsekvenser detta får i ett lokalsamhälle.
Det var en gång så att Munksjö AB av vissa skäl sålde sin produktionsanläggning för ånga och hetvärme till Jönköpings kommun. Jönköpings kommun kunde utveckla sitt fjärrvärmenät och även fortsättningsvis försörja Munksjö AB med nödvändig ånga.
Vid årsskiftet införs koldioxidskatter, som nämns i interpellationen och som finansministern kommenterar.
Ett bolag har möjlighet att neutralisera den effekten, medan det kommunala verket påläggs en kostnad som naturligtvis måste transporteras vidare till avnämaren för värme- eller ångproduktionen.
Min frågeställning till dig, Anders Borg, var: Ur miljösynpunkt är det egalt, men ur konkurrenssynpunkt är det väldigt intressant.
Det kommer att innebära mer utsläpp och högre kostnader, till olycka för oss alla. Min frågeställning var enkel och inte så politiserande: Är du intresserad av att verka för att tekniskt göra en sådan förändring? Det går lätt att fixa detta.
Sedan åtskilliga år har fjärrvärmeverken fått tillbaka skatt kvartalsvis efter ansökan till industrin. Den typen av justering i systemet borde vara fullt möjligt att göra. Det handlar inte om några stora kollektiv, kanske några enstaka kraftverk eller värmeproducenter i vårt land.
Detta skulle vara till lycka när det gäller både utsläpp och kostnader, så jag upprepar min fråga: Kan du tänka dig att göra denna typ av legal justering för att faktiskt gynna miljön?
Peter Persson (S):
Om jag tolkar svaret gynnsamt - och inte bara så att du vill komma fort härifrån för att springa till fotbollsmatchen - är du beredd att faktiskt lyssna på det jag säger.
Om det är rimliga kostnader ur statsfinansiell synpunkt tänker du medverka till att man gör denna justering. Är det så jag ska uppfatta dig?
Peter Persson (S):
Häromdagen noterade jag intresserat att Anders Borg hade en dröm. Drömmen var att få vandra ut från denna kammare och från Rosenbad till den stora friheten och ett vanligt jobb. Jag vill gärna säga att jag unnar honom denna frihet.
Men jag tänker mig då att Anders Borg vill ha ett jobb som man inte blir arbetslös från utan ett jobb som man har hela tiden. Jag kan tänka mig att Anders Borg vill ha ett jobb där man inte blir sjuk utan där man håller sig frisk. Johnny Munkhammars recept är att ju lägre skatt vi har, desto längre lever vi och desto friskare blir vi.
Om vi inga skatter alls har i det nya jobb som Anders Borg får lever vi ju alltid och är jämt friska och ständigt lyckliga. Men livet är inte sådant för de flesta människorna, och det är ytterst det som debatten om barnfattigdom handlar om. Visst kan politiken ha sina begränsningar och sina restriktioner.
Men politiken är också en oerhörd kraft. Det är politiken i denna kammare som har bestämt att ersättningen från arbetslöshetskassan ska sänkas så att människor har svårt att försörja sig. Det är politiken i denna kammare som har bestämt att vi ska utförsäkra människor från sjukförsäkringen.
Vid ett fixerat datum antas du bli frisk.
Det är den ekonomiska plåga som följer på detta som skapar den svåraste formen av barnfattigdom, ty den som slås ut från arbetsmarknaden hamnar i arbetslöshet med försämrad ersättning eller utförsäkras från sjukförsäkringen och vänder sig desperat till socialtjänsten.
Hur tror ni ungarna mår? Vem tar smällarna när de inte kan få vare sig stövlar eller skolresa? Det de får är mammas och pappas oro. Detta kommer ni inte undan med oavsett vilken statistik ni kommer dragandes med.
Hur vacker statistiken än är, är det politik levererad från denna kammare av den moderatledda regeringen som har drivit fram de tuffaste yttringarna i fråga om barnfattigdom. Det går lätt att reparera. Nu ställer jag en fråga till var och en av er fyra moderater här i dag.
Det är bara ett område. När kommer förslaget för att korrigera sjukförsäkringsreformen så att människor inte hamnar mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen helt utan ersättning? När kommer förslaget? Fyra moderater har nu möjlighet att svara.
Ett land väntar.
Peter Persson (S):
Där jag satt denna vackra afton kom jag att tänka på en film jag såg för rätt länge sedan om slagskeppet Bismarck, stor men en smula orörlig och behövde alltid skydd av en flock ubåtar när hon gav sig ut.
Jag har till Bismarck och ubåtarna, fyra till antal, ställt en fråga som är lika: När avser ni att återkomma med åtgärder för att korrigera sjukförsäkringsreformen så att människor inte hamnar mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen helt utan ersättning?
Jag vill nämligen påstå att här har du en punkt där barnfattigdom och barns utsatthet blottas allra hårdast. Jag har ställt frågan till Borg. Jag har ställt den till Johnny Munkhammar. Jag har ställt den till Jörgen Andersson. Jag har ställt den till Andreas Norlén.
Det har funnits fyra tillfällen att svara; ännu har inget svar inkommit. Nu ser jag med spänd förväntan fram mot Borgs nästa möjlighet att svara: När tänker ni ta bort denna källa till djupaste orättvisa och fattigdom som ytterst slår stenhårt mot barnen?
Peter Persson (S):
Det är utan tvekan så att nationens viktigaste tillgång är människors vilja att arbeta. Vårt största samhällsproblem i dag är att så många förvägras arbete. Vi ser att regeringens politik på en rad områden förhindrar en återgång till full sysselsättning.
Jag påstår att bristen på arbetsmarknadspolitik, som tar sig uttryck i åtgärder av mycket låg kvalitet, närmast förvaring, i stället för utbildning inom bristsektorer, leder till att vi inte utnyttjar den ekonomiska kapaciteten fullt ut. På en rad samhällsområden skulle vi behöva tydliga investeringar.
Det gäller bostadsbyggande, infrastruktur, utbildning och arbetsmarknadspolitik. Men regeringen känner bara en verkan, en politisk inriktning, och det är skattesänkningar.
Avsaknaden av resurser och vilja till samhällsbyggande har sannolikt lett till att svensk ekonomi redan har slagit i ett kapacitetstak.
Nu när vi har inflationstendenser börjar Riksbanken höja räntan, vilket motverkar det fulla kapacitetsutnyttjandet i ekonomin. Det förhindrar att det skapas resurser som skulle kunna användas till välfärd och fördelning.
I den region som jag kommer från, Jönköpings län, med mycket industrier såg vi hur massiv utslagningen av industrin var i samband med krisen. Den var alldeles för omfattande eftersom det var brist på åtgärder. Många inom industrins område sorterades ut och är lagda på lager för förvaring.
De förvägras utbildningsinsatser som skulle kunna få dem att återkomma i företagen och göra värdefulla insatser. Varje dag ser man rubriker i tidningarna i vår region om att det är brist på utbildad arbetskraft. Ni vägrar människor utbildning; då vägrar ni också att låta människor delta och arbeta ihop resurser som vi behöver i vårt land.
Jag delar till fullo Eva-Lena Janssons uppfattning. Den stämmer med de erfarenheter jag har från när jag har träffat människor som är i fas 3-åtgärder.
Det är förvisso socialt bättre att träffa andra människor än att sitta hemma, men att inte få göra något vettigt som leder till att man kan återkomma i ett arbete som skapar resurser är förödande för både människa och samhälle.
Peter Persson (S):
Denna regering försöker sprida myter om sin politik. Sanningen är att arbetslösheten slog igenom hårdare i vårt land på grund av finanskrisen än i många andra länder just på grund av brist på åtgärder för att motverka krisen. Vår industriella kris fick ett mycket större genomslag. Då är det klart att återhämtningen blir enklare.
Men bristen på åtgärder, särskilt avseende kvalificerad arbetsmarknadspolitik och utbildningspolitik, har lett till att flaskhalsar uppstår på allt fler områden. Den verkliga situationen, jämfört med hur det var den dag som ni övertog regeringsmakten, är inte att långtidsarbetslösheten har minskat i vårt land.
Då var det 68 000 långtidsarbetslösa - alldeles för många. I dag är det 120 000. Det är en ökning med 52 000 eller 9 1⁄2 procent. 33 procent av alla arbetslösa är långtidsarbetslösa i fas 3 eller i väntan på en åtgärd som inte kvalificerar dem för ett nytt arbete.
Den öppna arbetslösheten har ökat med 72 000 sedan ni tog över. Den stora skillnaden mellan då och nu är att ni förvägrar människor rätten att kvalificera sig för den kompetens som gör det möjligt för dem att återkomma i arbetslivet. Det är ett slöseri med mänskliga och ekonomiska resurser, gränsande till tragedi.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Hennes konstaterande att den kommande debatten om infrastruktur också har bäring på arbetsmarknadspolitiken är ju korrekt.
Man kan till och med säga att välfärdens förutsättning i vårt land är att vi har en ekonomisk tillväxt där den ekonomiska kakan växer och ger mer möjlighet till fördelning. Det var grunden till att jag skrev tre interpellationer till Anders Borg. De handlade alla tre om tillväxtens förutsättningar. Det handlade om utbildning.
Vi har i dag ingen utbildning inriktad mot arbete. Det är ett stort slöseri. Det handlade om bostadsbyggande. Vi har stor bostadsbrist i tillväxtregionerna, vilket hämmar expansion.
Denna härliga försommarkväll har man glömt vad som hände för några månader sedan och som fanns i mitt minne när jag skrev interpellationen, nämligen ett tillstånd i vintras då människor både på landsorten och i storstadsregioner bävade för att ta sig till jobbet.
Det var timmar och dagar av förseningar. Jag tycker att statsrådet tar en smula lätt på frågeställningarna i interpellationen. Jag skulle vilja få förtydliganden genom tre kompletterande frågor. I julas sade du: Det behövs inte mer resurser. Vi har de resurser som behövs.
Har du nu ändrat uppfattning om det?
Min andra fråga är: Hur stora har de samhällsekonomiska kostnaderna varit för snökaoset i trafiken i denna region 2010 och 2011? Du talar om 800 miljoner i tillskott.
Det är fantastiska resurser att använda för underhåll. Min tredje fråga blir då: Är det mer underhållspengar 2011 angivna än vad som stod till förfogande 2010? Jag tror att dessa frågeställningar i allra högsta grad är relevanta inför den fortsatta diskussionen som jag ser fram emot.