KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leni Björklund (S):
Allra först vill jag säga att när vi prövar de här frågorna är det viktigt med de försvarspolitiska ställningstagandena. Det är helt grundläggande. Vi har en väsentligt neddragen ekonomi för försvaret i dag jämfört med vid det förra försvarsbeslutet.
Det betyder naturligtvis att verksamhet ska reduceras, människor ska sägas upp, orter ska försvinna som försvarsorter. Då är det som var ganska självklart för tre fyra år sedan inte lika självklart. Då kommer nästa sak - geografin. Vi behöver kunna Norrland, det subarktiska. Vi behöver kunna det mellansvenska landskapet, och vi behöver kunna det södra.
Norrland har två utmärkta garnisoner, en i Östersund, den andra i Luleå/Boden. De står mot varandra. Vi kan inte lägga all militär utbildning i Norrland om vi också ska behärska klimatet i Mellansverige och södra Sverige. Så enkelt är det egentligen. När man till slut måste ta ställning ställs två utmärkt välfungerande garnisoner mot varandra.
Det är vad man är tvungen att göra, om man menar att försvaret långsiktigt ska bibehålla sin kompetens för att kunna försvara hela Sverige om läget skulle försämras. Det är en viktig sak att komma ihåg.
Hela förslaget med investeringar som tillkommer och verksamheter som tas bort innebär att kostnaderna för bara hyror för Försvarsmakten som helhet kommer att minska med 400 miljoner till år 2008, vilket är en ansenlig besparing. Till detta kommer att vissa verksamheter också måste rationaliseras och krympas.
Volymerna är så små att de inte motiverar att verksamheterna finns på flera ställen. Det är därför som militärhögskolorna reduceras. Vi ska inte utbilda lika många officerare i fortsättningen. Det är också därför som man inte kan ha en teknisk skola för varje försvarsgren. Vi har investerat för armén i Östersund, och vi har gjort stora investeringar för flyget i Halmstad.
Där står vi nu. Vilken av dessa båda orter ska ha den tekniska skolan? Vi har redan konstaterat att Boden/Luleå är en bättre garnison när det gäller att öva och behålla förmågan i norra Sverige och i subarktisk miljö.
Då blir både den tekniska skolan och militärhögskolan en ensam verksamhet i Östersund, vilket gör organisationen svagare. Samtidigt måste man i Östersund inse att om vi ska förlägga hela försvarets tekniska skola till Östersund, då måste alla investeringar som är gjorda i Halmstad för flygets tekniska skola flyttas till Östersund.
Det medför naturligtvis också en kostnad, och den sammantagna investeringskostnaden blir högre i Östersund än om man skulle bibehålla verksamheten i Halmstad. Ekonomin har betydelse.
Målet och avsikten är att vi ska reducera försvarets ram med 3 miljarder efter den här beslutsperioden. Erfarenheterna från den tidigare perioden gör att det inte är möjligt om man inte är radikal när det gäller både personalförsörjningen och hur verksamheten bedrivs.
Leni Björklund (S):
Här i Sveriges riksdag ska vi se till att det blir ett försvar för hela Sverige. Jag har haft i uppgift att bereda ett sådant förslag där ett av kraven från partierna har varit att kostnaderna kraftigt ska reduceras. Det har varit min uppgift.
Då får man inte glömma bort att man sitter i Sveriges riksdag och ska se till helheten och inte bara vara fokuserad på en ort.
Jag har lyssnat på företrädare från alla orter där det bedrivs utbildning under de besök som jag har gjort där, och jag kan garantera att vi skulle ha exakt samma debatt i dag om någon annan ort hade varit utpekad. Så starkt är det lokala engagemanget för den verksamhet som bedrivs.
Det går inte, Håkan Larsson, att flytta flygets tekniska delar utan att göra investeringar i Östersund om man ska ha den tekniska skolan där.
Man måste också göra investeringar om man ska flytta ned arméns tekniska skola och slå ihop allt till Försvarsmaktens tekniska skola för att gemensamt kunna utnyttja lärarkompetens, viss utrustning och även lokaler. Det går inte att göra detta utan investeringar i Östersund. I 19:s skjutfält är bättre.
I Östersund säger man att man inte kan använda stridsvagnar i manöverstrid i Grytan, utan man säger att det inte behövs i det framtida försvaret. Det är en bedömning som inte delas av Försvarsmakten, utan det är något som man ställer som ett grundläggande krav för hela det fortsatta arbetet.
Det handlar inte om klimat, Camilla Sköld Jansson, utan det handlar om olika naturtyper, om att kunna behärska geografin som är olika i vårt avlånga land. Det är en av våra styrkor och det som gör Sverige vackert. Men det ställer också särskilda krav på kompetens när man ska utbilda inom försvaret. Därför kan man inte - vilket jag har prövat - förlägga all verksamhet till Norrland.
Det går inte om vi ska se till att hela Sverige kan försvaras. Det är dessa utgångspunkter som jag måste ha när jag ska ta fram ett förslag för regeringens räkning. Regeringen har fört hårda debatter, för vi vet att vi måste också ta ett ansvar för regionerna när försvaret inte längre är den bas som man kan bygga på.
Leni Björklund (S):
Else-Marie Lindgren har frågat mig när jag kommer att lägga fram en proposition som behandlar ändring av pliktlagen vilken får till följd att slumpvisa drogtester av värnpliktiga kan utföras på förbanden. De totalförsvarspliktigas skyldighet att genomgå medicinska undersökningar framgår av 5 kap. 1 § lagen om totalförsvarsplikt.
Bestämmelsen föreskriver att den som fullgör värnplikt är skyldig att genomgå de medicinska och psykologiska undersökningar som krävs för att utveckla och bedöma hans eller hennes förutsättningar att tjänstgöra inom totalförsvaret. I förarbetena till 5 kap. 1 § klargörs att blodprovstagning kan vara en sådan undersökning som är nödvändig för att utreda en totalförsvarspliktigs förutsättningar för tjänstgöring.
I förarbetena anförs vidare att en viss undersökning endast får göras om den är motiverad med hänsyn till den verksamhet som bedrivs vid det förband eller det verksamhetsställe där tjänstgöringen fullgörs. Det kroppsliga ingreppet bör alltid vara nödvändigt för att bedöma förutsättningarna för den totalförsvarspliktiges förmåga att tjänstgöra i just den befattning som han eller hon ska upprätthålla.
Försvarsmakten har uppgett att det inte finns några hinder för att genomföra drogtester inom ramen för gällande lagstiftning, men att sådana tester inte får ske slumpvis. Försvarsmakten har därför genomfört tester då misstanke om berusning eller missbruk funnits.
Jag anser att statsmakterna har ett särskilt stort ansvar att sörja för att landets totalförsvarspliktiga utbildas i drogfri miljö - detta då dessa unga kvinnor och män under plikt är inkallade till tjänstgöring och bedriver sådan verksamhet som kräver särskild uppmärksamhet och försiktighet, till exempel hantering av vapen och olika fordon. Vi har ett ansvar för dessa unga kvinnors och mäns säkerhet vid tjänstgöringen. Vi måste därför hela tiden se över verksamheten.
Försvarsmaktens drogförebyggande verksamhet är ett viktigt led i säkerhetsarbetet. Vi behöver därför också se över hur den verksamheten kan breddas och förbättras ytterligare. Denna typ av åtgärder är väsentliga för att kunna skapa en högre verksamhetssäkerhet. Jag anser att den drogförebyggande verksamheten är så viktig att jag är beredd att vidta ytterligare åtgärder om det krävs.
I fråga om en förändring av lagstiftningen på området så att en utökning av omfattningen av drogtester kan göras vill jag först säga att jag anser att ett omfattade och mycket viktigt arbete mot droger bedrivs inom Försvarsmakten. Jag anser också att det är oerhört viktigt att ett sådant arbete kan bedrivas effektivt så att resultat nås. Att utöka skyldigheten enligt lag är dock förenat med svårigheter.
De totalförsvarspliktigas skyldighet att genomgå medicinska undersökningar är i viss utsträckning en inskränkning av den grundlagsskyddade kroppsliga integriteten. Enligt regeringsformen får dessa fri- och rättigheter inte begränsas mer än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet.
Jag är dock beredd att om det behövs låta göra en översyn av reglerna på området för att se om möjligheterna till en utökad kontroll av droganvändning kan göras avseende de totalförsvarspliktiga.
Leni Björklund (S):
Jag tror att Else-Marie Lindgren och jag är helt överens om att det är orimligt att ha droger under värnpliktstjänstgöring och i Försvarsmakten över huvud taget under tjänstgöring och arbete.
Därför är det det drogförebyggande arbetet som gör att vi över huvud taget kan få bukt med den typen av allvarliga övergrepp som att tillgripa droger under sin tjänstgöring så att man inte är i form när tjänstgöringen ska påbörjas. Det arbetet måste till.
Försvarsmakten arbetar också med de frågorna, men jag är övertygad om att ytterligare kan göras. Jag har prövat frågan om lagstiftning, självklart. Försvarsmakten har rätt till blodprovstagning av värnpliktiga under tjänstgöring för att kontrollera att de kan utföra sitt arbete.
Det som man inte har rätt till är slumpvisa blodprovstagningar. Om man tar sig den rättigheten är det en allvarlig inskränkning av våra grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Den rättigheten förekommer bara på ett enda område, nämligen inom kriminalvården.
Den kom till därför att det fanns så mycket narkotika i kriminalvården att det var motiverat att göra de slumpmässiga provtagningarna.
Jag vill inte säga att värnplikten och Försvarsmakten är så belastad av droger att det är möjligt att använda som exempel på varför man ska göra denna inskränkning av grundlagsskyddade rättigheter. Det handlar ju om människor som vi tar in med plikt. Då har vi också ett ansvar att respektera rättigheterna.
Men jag har sagt att om man nu inte kan komma längre i att nå drogfrihet är jag beredd att överväga lagstiftning, därför att det är i så fall en nödvändig del i säkerhetsarbetet.
Leni Björklund (S):
Det är inte så enkelt att utföra just de slumpvisa testerna. Det kan man ibland komma överens om i avtal mellan parter på en arbetsmarknad. Men de värnpliktiga har inte riktigt den typen av möjlighet genom företrädare. Det är en viktig signal att man är positiv till slumpvisa drogtester.
Men det är inte tillräckligt för att man ska kunna ha det som en legal bas eftersom lagstiftningen är väldigt hård på området. Man har inom Försvarsmakten sagt att man är beredd att intensifiera det drogförebyggande arbetet. Det är viktigt. Det finns tendenser att användningen av droger ökar. Då måste man också intensifiera arbetet. Vi har gjort en annan sak i försvarspropositionen.
Vi har stärkt säkerhetsarbetet i försvaret. Det ska man också se som en del i det hela. Genom att göra så att säkerhetsarbetet får en viss självständighet kan man också rapportera om företeelser på ett annat sätt än vad man har kunnat. Kvar står att det handlar om att påverka attityder.
Det gäller att ta hand om den som har missbruksproblem och se till att man löser det. Där har Försvarsmakten själv sagt att den kan göra mer och är beredd att arbeta med de frågorna. Det är den positiva grunden. Jag är lite besviken på att man emellanåt fokuserar mycket på lagstiftningen. Det ska man använda i sista hand. Det är svårt att ändra lagen på den här punkten. Det ska vi ha klart för oss.
Därför är det viktigt att vi under tiden trycker på så mycket som möjligt att vi åtminstone är alldeles bergsäkra på att varje möjlighet till annan drogförebyggande verksamhet har prövats innan vi behöver ändra lagen. Vi kan inte koncentrera oss på lagändringen. Den kanske måste till. Men den blir svår.
Leni Björklund (S):
Det är väl ingen hemlighet att en omställning av försvaret hade inletts med hjälp av Centerpartiet. Sedan kan man alltid diskutera hur långt man hade nått och vilka beslut som krävdes.
Jag är personligen besviken över att Eskil Erlandsson och Centerpartiet hoppade av genomförandet av det som vi var alldeles överens om i Försvarsberedningen. Jag är däremot utomordentligt glad att Miljöpartiet och Vänsterpartiet har stått bi och sett till att programmet har blivit granskat, genomgånget och genomfört.
Jag tycker att Eskil Erlandsson ska hoppa över den typen av starka ord om gisslantagande. Det är inte bra för den fortsatta diskussionen. Erkänn i stället att vi gjorde ett misstag som inte stod kvar vid vad vi tyckte i Försvarsberedningen.
Leni Björklund (S):
Det ligger utanför min bedömning att se precis hur spelet drevs under en del av denna tid. Det var inte jag som hade ansvaret för Försvarsdepartementet vid den tidpunkten. Jag kan bara konstatera att jag hade ett utomordentligt gott samarbete med Centerpartiet vid omställningen.
Jag är däremot otroligt besviken över att ni inte fullföljde det i samband med försvarsbeslutet, utan i stället har ni därefter tagit på er rollen av att vara släpankare till allt vad hela omställningsbeslutet innebär.
Leni Björklund (S):
Det är enkelt. Det var först i och med försvarsbeslutet 2004 som vi tog på oss ansvaret att snabbt, inom loppet av ett par dagar, kunna förflytta oss från Sverige ut till ett område som ligger 600 kilometer från Bryssel.
Därmed blev frågan om strategiska transporter viktig inte bara för Sverige utan för samtliga EU-länder. Jag kan konstatera att detta är en svårighet som vi har att lösa tillsammans med de övriga EU-länderna. Vi kommer att ha en snabbare insatsförmåga.
Redan i dag finns en snabbinsatsförmåga inom EU, men lufttransportförmågan saknas. Det kommer att gälla för några till. Det är ett problem som är gemensamt för hela EU.
Regeringen arbetar starkt för att få en lösning, inte bara för Sveriges del utan också för EU i sin helhet. Jag ser inte det som det stora problemet.
Det är ett gemensamt ansvar. Regeringen anser att det bäst löses genom EU. Vi har därför tagit upp frågan i EDA.
Leni Björklund (S):
Hur vi till slut löser transportbehovet är en fråga som vi arbetar kontinuerligt med. Det finns olika sätt att lösa transportbehoven. Det här kan innebära att riksdagen behöver ta ställning till en specifik lösning. Då kommer regeringen i så fall att föreslå riksdagen något sådant.
Om vi hittar andra möjligheter som inte innebär stora anskaffningsbeslut, kan det hända att det blir en fråga som ska rymmas inom budgeten. Jag vill understryka att detta inte är ett problem enbart för Sverige. Det är en svaghet för hela EU:s snabbinsatsförmåga. Vi ska lösa problemet tillsammans med övriga länder.
Leni Björklund (S):
Jag tror att Allan Widman ska backa bandet lite grann. Vad var det diskussionen handlade om 2004? Jo, jag blev fullständigt utdömd därför att jag ansåg att det var möjligt att lyfta ut 3 miljarder och sänka försvarsramen.
Samtidigt ställde jag upp den målsättning som Försvarsmakten ansåg behövdes för att vi skulle ha förmåga att också framgent försvara oss samt öka de internationella insatserna, inklusive vara med i EU:s snabbinsatsförmåga. Det är det som det handlar om att få ihop resurser för.
Det ser ganska bra ut, delvis därför att det omställningsarbete som man här i kammaren sade var totalt omöjligt om vi inte gick in och lagändrade blev frågor som parterna kunde hitta lösningar på. Därmed blev det också en effektivisering. Men kravet på de olika myndigheterna, som är ett stöd för Försvarsmakten, att minska sina kostnader kvarstår.
Det är orimligt att de ligger kvar med så stora volymer, utan i stället kan medel föras till insatsdelen. Det är detta, Allan Widman, som bara har fått motstånd från oppositionen hela tiden i omställningsarbetet. Ni vill visa att era budgetantaganden var riktiga medan mina var felaktiga.
Det är viktigt att komma ihåg det. Nu tar vi dessa steg fortsättningsvis. Jag vill också säga att jag inte har för avsikt att försämra förutsättningarna för EU:s förmåga att delta i snabbinsatser. Tvärtom är Sverige ett föredöme, enligt EU, i hur vi arbetar med omställningen.
Däremot handlar det naturligtvis om att Europeiska unionen som helhet inte får någon snabbinsatsförmåga om bara ett land kan uppfylla kraven. Det är också en fråga som gäller hela unionen.
Leni Björklund (S):
Allra först vill jag läsa fortsättningen på detta käcka ställningstagande. Jag säger ju att i parollerna går det väldigt bra, men sedan kommer det: "Det kan nu konstateras att den grundläggande konstruktionen i 2004 års försvarsbeslut havererat." Jag har försökt förklara för Allan Widman att så är icke fallet utan att det går ganska bra att genomföra det försvarsbeslutet.
Hyrorna är en komplex fråga, som det egentligen faller på finansministern att klara ut. Jag kan bara konstatera att självkostnadsprincipen gäller, men när man införde lånefinansiering fanns det ett bestånd av fastigheter i försvaret som inte hade några lån. Därmed var man tvungen att införa en amortering av statskapital.
Då kompenserades Försvarsmakten för dessa pengar. Detta är inte så konstigt, men det kanske kräver en något längre tidsrymd. Redovisningen av vad som hände med det kan ni i försvarsutskottet alldeles säkert få av Finansdepartementet och Försvarsdepartementet, så att ni inte springer och är upprörda i onödan.
Jag konstaterar bara att beträffande hur frågan om behovet av grundorganisation skulle remitteras är detta prövat i konstitutionsutskottet, och jag har inga ytterligare kommentarer till deras beslut i det ärendet.
Leni Björklund (S):
Jag börjar med den sista frågan, som handlade om vi i det här landet har en mönstring som står i överensstämmelse med de principer som riksdagen har lagt fast. Det är viktigt att pröva den frågan, och det kommer att ske i budgetprövningen. Det är kanske den tunga och viktiga frågan när det gäller att avgöra hur Pliktverkets verksamhet ska bedrivas framöver.
Sedan kommer frågan hur vi ska få fler kvinnor i försvaret. Allra först kan väl Erling Wälivaara ändå säga att det var roligt att vi inte blev av med alla kvinnliga officerare, som ni trodde, i samband med försvarsbeslutet. Så har ju inte skett. Det var en stor risk, med tanke på hur ni tolkade våra trygghetslagar i det här landet.
Den tredje frågan: Jag har inget annat sätt att göra det på än två saker.
Det är att på alla sätt driva på och stödja Försvarsmaktens enorma genomgång av hur vi får en utbildning som är anpassad efter kvinnornas behov och förutsättningar, att det finns utrustning, att det finns instruktörer som förstår hur man lägger utbildningsmomenten så att kvinnor inte hela tiden får tillkortakommanden när de har bristande muskelstyrka.
Men framför allt gäller det att attityderna och det arbete som sker där innebär att det blir en modern försvarsmakt, där man inte kränker och sårar människor som inte är som i det gamla traditionella försvaret, eftersom det är något nytt vi vill ha, tillsammans med arbetet att se till att FN:s resolution 1325 för det internationella arbetet kommer starkt i fokus.
Det kommer att göra att alla officerare och alla som är ute i internationella insatser inser behovet av att ha både män och kvinnor i de styrkor vi sänder ut.
Leni Björklund (S):
Mönstringen innebär att man tar ut de bäst lämpade, och då ska proceduren för de unga som mönstrar vara rättssäker. Däremot är det Försvarsmakten som ska tala om vilka befattningskraven är. Där finns en tövan. Det har gått för långsamt.
Det är inte bara de kvinnor som gör värnplikten som blir besvikna. Jag möter det också när jag är ute på förbanden. De värnpliktiga tycker inte att befattningsbeskrivningarna motsvarar den verklighet de sedan hamnar i. Detta är ett utomordentligt allvarligt problem och ibland en följd av den omställning som skett i Försvarsmakten.
Min uppgift är att föra samman båda dessa instanser, Försvarsmakten och Pliktverket, så att vi får moderna befattningsbeskrivningar och Pliktverket sedan kan ta ut de mönstrade på ett sätt som är säkert.
Leni Björklund (S):
Jag förvånas lite grann av de här reaktionerna från Eskil Erlandssons sida. Jag delar utskottsmajoritetens bedömning att de frågor som Eskil Erlandsson vill ha belysta finns beaktade i propositionen. Vi är klara över att det är kompetens som behövs och att det finns ett engagemang att ta vara på.
En del av våra frivilligorganisationer som hör till det gamla totalförsvaret finner nya uppgifter och nya roller i det sammanhanget, och de kan mycket väl få ytterligare uppgifter. Men det handlar också om civil krishantering. Då står mycket bredare kompetens till förfogande för samhället.
Jag tror inte att Eskil Erlandsson behöver vara så orolig för kvinnor, därför att just när det gäller civil krishantering finns mycket kompetens att ta till vara som de gamla frivilligorganisationerna inte har nyttjat.
Därför vill vi att hela bredden av organisationer ska kunna nyttjas, att man ska få en bättre struktur från kommunernas sida när det gäller att engagera nyckelpersoner och att också frivilligorganisationer och myndigheter ser till att människor kan få en utbildning för att kunna kanalisera sitt engagemang.
Leni Björklund (S):
Jag delar synen att det finns ett värde i logistiken i dessa organisationer, men det finns andra organisationer där man tar till vara engagemang, som har ett djupt sakintresse och där man har stor kunskap som också fungerar i civil krishantering.
Många av dem är organisationer där kvinnor har varit organiserade länge men som inte har haft koppling till det militära försvaret. Dem tycker jag att vi ska kunna utnyttja. Det finns en öppen inbjudan till föreningslivet i Sverige att delta i arbetet med att göra samhället mindre sårbart och oss människor duktigare att hantera utsatta och kritiska lägen.
Det handlar inte alla gånger om att regeringen ska ge besked om vad de ska göra. Nu handlar det om frivilligorganisationer som faktiskt själva kan komma med förslag och tankegångar. Det är det som gör att vi får en extra kraft i arbetet.
Då kan man också gå utöver det som myndigheter föreskriver och det som vi har sett omedelbart, för då är det människor som har arbetat praktiskt, som har ett engagemang i en fråga och som kan driva samhällets kunskap och kompetens längre än om vi hela tiden ska förestava för dem. Det handlar inte om att dröja på stegen.
Våra myndigheter som har den direkta kontakten med organisationen har fått uppdrag, och det handlar nu om att när riksdagen har tagit ställning gå vidare med försöksverksamheten som är aviserad i propositionen.
Leni Björklund (S):
Det är den här propositionen, Allan Widman, som riksdagen ska ta ställning till. Det är inte hur Allan Widman har uppfattat något jag har sagt på en färja eller något annat. Nu är det något mycket allvarligt. Det handlar nämligen om att riksdagen ska ta ställning till en proposition som regeringen har presenterat.
När man läser den propositionen framgår det väldigt tydligt att vi tycker att vi behöver en krisledande myndighet som med det professionella kunnandet kan vara ett stöd i riktigt stora, komplexa och sammansatta förlopp. En sådan vill vi ta fram. Det är en fråga.
En annan sak som har framhållits i samband med utvärderingen av besluten som fattades 2002 är att flera tycker att det vore fungerande gentemot många andra myndigheter och inte minst kommunerna om man gjorde en myndighet av KBM och Räddningsverket.
En del av de uppgifter man begär in från dem är samma, och vi behöver en större kritisk massa av kompetens på vissa områden. Då tycker man att det är dumt att splittra den på två myndigheter. Det är ett av skälen till att titta på om man kan föra ihop relevanta delar. Det är två processer. Vi driver det här inför förberedelserna efter riksdagsbeslutet som två olika processer.
En annan sak är att, precis som Tone Tingsgård har sagt, det inte är något som säger att inte en ny sammanlagd myndighet kan fungera som den krishanterande myndigheten. Men den frågan tar vi efter att vi har rett ut hur en krishanterande myndighet ser ut.
Vi tittar också på hur sammanläggningen på ett fungerande sätt skulle ske för att uppnå de synergieffekter man har nämnt när det gäller Räddningsverket och KBM.