Beatrice Ask (M):
Det här blir svårt av det enkla skälet att frågan går över till ett ansvarsområde som Maria Larsson har ansvar för, nämligen hur kommunerna hanterar riskbedömningar i socialtjänsten. Jag har i mitt svar pekat på att när domstolarna ska fatta beslut i den här typen av vårdnadstvister, som naturligtvis är alldeles för många, det kan vi alla tycka, ska man ha ett gediget underlag.
Riksdagen har tydliggjort vilka grunder domstolen ska ha för sina beslut. Där har man tydliggjort barnets bästa på det sätt som jag beskrev i mitt inledningsanförande. För att kunna göra den bedömningen behöver man bättre underlag än vad man får i många fall. Jag har pekat på att det pågår ett arbete inom Socialstyrelsen och på en del andra håll för att förbättra metodutveckling för att bli säkrare på det.
Det är otroligt viktigt att det görs. Jag vet att mina statsrådskolleger som har ansvar för de områdena gör mycket. Också ute i kommunerna har man ett stort engagemang i detta. Jag är lika förfärad som interpellanten över hur många barn det är som hamnar i de här situationerna och över de svårigheter som finns.
Jag vill därför passa på att säga att utöver det vi gör för att se till att domstolarna har ett tydligt underlag har en utredning tittat på möjligheterna att ge en förälder beslutanderätt i vissa frågor när det föreligger gemensam vårdnad. Vuxna människor kan träta om nästan allting.
Det är ofta viktigt för båda föräldrarna att känna att man har ansvar för barnen, men man kommer inte överens om hur vardagen ska vara och barnen slits med det. Det kan ta väldigt lång tid att reda ut det vare sig man har samtal eller går till jurister och domstolar med frågorna. Problemet är att barn sitter emellan för att man inte kommer överens om vilken förskola de ska gå i, vilken skola det ska vara, om de ska få gå till doktorn, psykiatern eller vad det kan vara.
Det är ett antal frågor som på många sätt är livsavgörande för barnen. En utredning inom mitt ansvarsområde har tittat på möjligheten att man, utan att riva upp gemensam vårdnad, ska kunna fatta ett beslut så att man kan komma till skott med att bestämma vilken skola barnet ska gå i. Kan en förälder få bestämma om det är dags att gå till doktorn eller inte? Utredningen har varit ute på remiss. Vi bereder förslaget.
Det är inte helt enkla frågor det här heller. Ambitionen hos utredningen har varit att se om det finns något sätt att utifrån ett barnperspektiv se till att verkligheten inte är hur dålig som helst för de berörda barnen. Processen mellan föräldrarna tar tid.
Jag har ett bestämt minne av att riksdagens ambition när man ändrade regelverket var att minska antalet heta processer genom att tydliggöra barnets intresse och få bättre styrning på det. Jag tror att vi också kan behöva söka en del andra verktyg. Två, tre år är en evighet för ett barn som sitter i kläm.
Två, tre år med föräldrar som träter om praktiska frågor är också en evighet för ett barn, och något som kan skada dem för lång tid. Jag tror att det ibland är bra om man kan sätta ned foten i enkla frågor. Det kanske också är bra att man kan bestämma på ett eller annat sätt i en del praktiska frågor utan att någon av parterna behöver känna sig ifrågasatt som delansvarig och förälder till barnet. Det är inte enkelt.
Det är svåra avvägningar. Vi är inte framme med ett förslag i den delen. Det ligger på mitt bord. Där tror jag möjligen att vi kan hitta någonting som kan underlätta för de här barnen och förbättra hanteringen av de här frågorna.