Barbro Westerholm (L):
Jag yrkar bifall till reservation 6. Vi står naturligtvis bakom våra övriga reservationer och tillkännagivandena. Jag ska försöka att inte upprepa för mycket av det som har sagts i alla de tidigare debatter jag har deltagit i under året. Äldreomsorgen och äldrefrågorna har verkligen kommit i fokus.
Vi diskuterar nu bara en del av det paket som jag tror alla partier har gått in med på området. Det handlar om årsrika människors möjligheter att fortsätta att arbeta, att välja boende och så vidare.
Pandemin har verkligen uppmärksammat de brister som finns i äldreomsorgen sedan Ädelreformen 1992. Det som var positivt var att Ädelreformen satte fokus på att individerna skulle ha ett bra boende under hela livsresan.
Det är därför vård- och omsorgsboenden har skapats - särskilda boenden, som det heter i lagstiftningen. Där har vi nått framgång, och många fler boenden måste byggas. Människor får på många håll i landet vänta för länge i hemmet, och vi måste stimulera byggandet.
Ädelreformen var tydlig med att ålderdomen inte skulle medikaliseras. Det trumpetades ut. Reformen innebar att människor inte längre behövde ligga i tolvbäddsrum i långvården. De förpassades inte heller till sjukhem där de också delade rum och var isolerade.
Nu skulle de leva ett så normalt liv som möjligt, och då fick vi vård- och omsorgsboendena. Men i kommunerna förstod man inte vilket sjukvårdsansvar man tog på sig, och det är de bristerna som har blivit så tydliga. Vi har påpekat bristerna, och man har välvilligt nickat ja till det vi har sagt.
Men det har varit något av välviljans hyckleri, och det har inte blivit verklighet av välviljan. Nu tror jag att det som har uppmärksammats gör att alla generationer inser att vi också måste satsa på den årsrika generationen. Nu kommer det att bli en äldreomsorgslag.
Fast jag kliar mig lite i huvudet; vem är äldre, vem kommer att omfattas av lagen? I EU finns många länder där man anser att man är äldre från 50 års ålder.
I Sverige ser nog de flesta 70 års ålder, som Folkhälsomyndigheten gick ut med i samband med att pandemin gick igång, som något slags gräns.
Jag hoppas då att när Socialstyrelsen i utredningen ska formulera vilka som är äldre inte väljer kronologisk ålder utan kommer att se till vilka behov som ska tillgodoses när man kommer upp i åren. Det är fråga om individuella behov som kan se olika ut.
Jag hoppas att man inte exkluderar de 50-åringar som faktiskt drabbas av demens. De får inte ramla utanför lagstiftningen, om de behöver ett boende. Det här är inget lätt område att arbeta med.
Vi måste kompetenshöja och rusta alla som arbetar här att möta de komplicerade frågorna och situationerna. De finns i hemtjänsten och i hemsjukvården. Hemsjukvård kommer att öka raskt med möjligheter till ny teknik.
Jag har varit inne på denna fråga i en tidigare debatt under riksdagsåret. Det krävs alltså en kompetenshöjning hos läkarna. Geriatriken måste få en tydlig plats i utbildning och fortbildning. Det behövs fler sjuksköterskor inom äldreomsorgen, för att inte tala om undersköterskorna.
De är en mycket viktig grupp i sjukvården och i omsorgerna. Sedan får vi inte glömma de anhöriga. De anhöriga sköter en stor del av äldreomsorgen, och de måste inbegripas i de team som finns runt en patient. Det handlar också om att ge livskvalitet.
Titta på vad som hände med besöksförbudet på boendena! Jag är just nu delaktig i en studie om katter i boendena.
Det har visat sig i uppföljningen hur betydelsefullt det var för de boende som inte fick träffa make eller maka att det åtminstone fanns en katt i boendet att klappa och krama när de led brist på kramar. Jag vill avsluta med att säga att det här inte är några enkla jobb.
Vi måste satsa så att personal, läkare, sjuksköterskor - allihop - och anhöriga har den kunskap som behövs för att huvudpersonen, den årsrika äldreomsorgstagaren, äldrehemsjukvårdstagaren och så vidare, får det den behöver. Nu upprepar jag mig: Man måste våga vilja leva livet hela livsresan.