KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Jo, det har faktiskt betydelse vilken minister som gör vad, därför att vi har olika ansvarsområden. Inom mitt ansvarsområde ligger yttrandefriheten, som är en grundlag, och en del andra lagstiftningar. Jag pekade till exempel på brottsbalkens bestämmelser. Det finns alltså skäl till att vi gör en uppdelning. Även om verkligheten inte är indelad enligt utskott eller ministrars ansvarsområden har det en praktisk betydelse.
Har vi någonting att lära? Ja, en sak som jag tycker att man kan lära sig, och som speglas i mitt svar, är att bilder speglar en verklig händelse i allmänhet och att det bästa sättet att komma åt det är att komma åt den här typen av övergrepp.
Det jag försöker beskriva är att vi har relativt många regelverk som tar sikte på att kriminalisera övergrepp mot och dålig hantering, eller hur jag ska uttrycka det, av djur, vilket är väldigt bra. I det sammanhanget har jordbruksministern också sagt att han vill stärka skyddet mot att djur används i sexuellt syfte, och det tycker jag är huvuduppgiften.
Det ligger i sakens natur att när man går in på yttrandefrihet, tryckfrihet och liknande blir det väldigt svårt lagstiftningsmässigt eftersom vi har ett grundlagsskydd. Det är också väldigt svårt att driva den typen av mål.
Då tror jag att det är bättre att komma åt den här typen av avskyvärda handlingar genom att arbeta för ett bättre djurskydd och att faktiskt sätta dit dem som beter sig illa mot djur. Det är lite så man kan läsa svaret.
Jag tror att det är bra om man börjar i den änden att man analyserar, vilket jordbruksministern har sagt att han ska göra, hur man ska se på detta förhållande och få det lite mer klarlagt, för då tror jag att man kan agera bättre. Vi kan också lära en annan sak: att opinionsbildning är väldigt väsentligt.
Jag tror att det är fler än interpellanten och jag som har blivit väldigt upprörda över den artikelserie som, tror jag, Expressen hade om hur djur utnyttjas. Det säger sig självt att den opinionen också har betydelse för hur människor beter sig. Det går inte att lagstifta om allting.
Men det är väl ändå självklart att det inte bara är osmakligt utan också helt oacceptabelt att använda djur på det här sättet. Jag tycker att opinionen och vi som medborgare har ett ansvar att agitera mot det. Men det behöver man inte alltid fånga i lagstiftning; det är väl sant.
Det finns ju också Internetleverantörer som kan agera på frivillig väg - och gör det också i olika sammanhang - och som inte tillåter oetiskt eller osmakligt material. De påverkas givetvis av opinionen. Jag tycker att det också är någonting som det är viktigt att lyfta fram.
Det är inte så att vi i vare sig riksdagen eller regeringen kan hitta alla vägar för att öka skyddet mot olika typer av övergrepp och annat, utan där måste man arbeta med olika verktyg. Det finns en lite bredare verktygslåda än man kanske tror. Det är väl lite grann det som jag tycker måste föras fram.
Men grundkurs 1 A här är väl ändå att se om det finns skäl att göra förstärkningar i djurskyddet av det slag som jordbruksministern har aviserat.
Beatrice Ask (M):
Jag tror att det ändå finns skäl att lite grann fundera över skillnaden mellan människor och djur och mellan barn och djur. Ett skäl till att vi beivrar och kriminaliserar barnporr är att den, naturligtvis, speglar ett övergrepp - precis som för djur. Men barn växer ju upp.
Utöver de psykiska problem på grund av övergrepp som man hela livet kan leva med riskerar barn, eller deras omgivning, att se bilder under resten av livet där deras identitet avslöjas på Internet eftersom det är svårt att ta bort bilderna. Det innebär att det hela tiden sker en kränkning som de förstår och måste förhålla sig till.
Det är inte riktigt likadant med djur eftersom de sällan använder sig av Internet. Likväl är ett övergrepp på djur förfärligt, osmakligt och allvarligt; det kan jag hålla med om.
Problemet är när det gäller den typ av skildringar - om man får uttrycka sig så - som är osmakliga och förfärliga på många sätt men som man inte på samma sätt kan säga är en pågående kränkning av en individ som det kan vara av ett barn. Det gör att det blir viss skillnad.
Det är också på det sättet att det finns svårigheter med att inskränka yttrande- och tryckfriheten på grund av att det är osmakligt. Då kan man nämligen väldigt raskt hamna i situationen att man hittar andra förfärliga saker som definitivt är obehagliga och som man kan tycka att det är väldigt dålig smak att skildra eller visa. Då får vi hela tiden en växande skara av inskränkningar av tryckfriheten.
Det är därför som det är en grundlag som är väldigt skyddad. Min utgångspunkt här har varit att det viktiga är att faktiskt beivra det brott som begås när man förgriper sig på djur. Finns det inga sådana bilder är det ju väldigt svårt att få en spridning. Det är alltså inte på samma sätt för djuren - att de lider därför att bilder har spritts.
Då är problematiken en annan, nämligen att man kanske uppmuntrar psykiskt störda att tänka på saker som de helst borde undvika - vad vet jag? Man är alltså ute på väldigt osäkra marker. Därför tror jag att det är viktigt att skilja på djur och människor, vilket vi också gör i svensk lagstiftning.
I det här landet - och detta är väldigt viktigt - har vi ett av de starkaste djurskyddsregelverken. Med nya företeelser eller uppmärksamhet kring sådant som är oacceptabelt finns det skäl att, som jordbruksministern har gjort, säga: Ja, vi måste väl titta på om det här är någonting som behöver skärpas. Då är det detta som är grunden. Man kan säga att vi har den bestämda inriktningen att motverka sådant här.
Men jag aviserar en tveksamhet till att börja med ingrepp i yttrande- och tryckfriheten, därför att det är lagar som riksdagen har valt att alldeles extra skydda och då på väldigt goda grunder. Jag ser också en skillnad i analysen, även om jag inte har gjort en väldigt djup sådan - det måste man alltid göra. Men vill man komma åt de här företeelserna är det, tror jag, jordbruksministerns väg som man i första hand ska gå.
Sedan har vi naturligtvis anledning att fundera över hur väl vi använder, beivrar och lagför när det gäller dem som bryter också mot reglerna i brottsbalken. Självklart är det så.
Beatrice Ask (M):
Jag har stor förståelse för engagemanget. Jag använde inte begreppet smak i största allmänhet om barnpornografi. Det vore naturligtvis vedervärdigt. Däremot kan vissa typer av skildringar vara osmakliga, och det finns olika grader av det. Det finns ett gränsland i bildtolkning som alltid blir besvärligt.
Sådant som visas ligger ibland olika på skalan. Det är svårt att hitta juridiska gränser för hur man ska bedöma det. Så är det, och det är svårt att hantera det.
Jag tror att man ska vara klar över att det faktum att folk kan inspireras att begå felaktiga handlingar eller våld mot djur eller andra, eller till andra olagliga saker, inte alltid leder till slutsatsen att vi ska förbjuda det i skrift eller bild.
Det är förbjudet att ha narkotika för eget bruk. Det är förbjudet att sälja det, och framför allt att använda det, men det är inte förbjudet att visa bilder på när det sker. Det är möjligt att det inspirerar någon som har drogproblem, men det anses ändå viktigt att man kan skildra sådant som förekommer. Samma sak gäller alkohol.
Det finns många exempel på sådant som inte är lagligt eller lämpligt. Vi kan ändå skildra det på olika sätt därför att yttrandefriheten betyder så mycket för vår diskussion. Därför finns skyddet i grundlagen.
Jag tror att man ska vara oerhört försiktig med att göra ingrepp där, hur goda skäl man än har. Vi ska gå jordbruksministerns väg när det gäller att skydda djuren mot det våld och det dåliga beteende som barnpornografin skildrar.
Beatrice Ask (M):
Monica Green har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att polisen ska komma i ekonomisk balans. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning om ca 1,3 miljarder kronor.
Den resursförstärkningen möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser, med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Regeringen lägger stor vikt vid att skapa ett tryggt samhälle för alla. En viktig del i det arbetet är att vidta kraftfulla åtgärder mot den grova organiserade brottsligheten.
Individer och grupper som medvetet och systematiskt väljer att ställa sig utanför rättsordningen och sprider otrygghet och rädsla bland allmänheten måste räkna med att staten och det civila samhället slår tillbaka.
Regeringen har därför gett Rikspolisstyrelsen i uppdrag att tillsammans med Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten, Skatteverket, Kriminalvården, Kronofogdemyndigheten, Kustbevakningen och Tullverket säkerställa en effektiv och uthållig verksamhet för bekämpning av den grova organiserade brottsligheten.
För att rättsväsendets myndigheter ska kunna svara upp mot regeringens högre krav kommer regeringen att återkomma till riksdagen i budgetpropositionen för 2010 för att närmare redovisa vilka ytterligare resurstillskott och åtgärder som krävs. Regeringen kommer i det sammanhanget också att ta ställning till polisens resursbehov.
Rikspolisstyrelsens prognos för 2009 visar att en utökad anslagskredit kan bli nödvändig för att täcka polisens behov av finansiering under nästa år. Regeringen gör för närvarande ingen annan bedömning. När det gäller fördelningen av såväl personella som ekonomiska resurstillskott har regeringen delegerat ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna.
Polismyndigheterna beslutar i frågor som rör den lokala verksamheten. Det är den ordning vi har i Sverige med myndigheter som agerar självständigt inom de ramar som riksdag och regering har satt upp.
Beatrice Ask (M):
Jag vill först säga följande till Monica Green. Ni inledde denna mandatperiod genom att kräva besparingar på polisens budget. Hade vi haft den socialdemokratiska budgeten hade vi nästa år gått in med 100 miljoner kronor mindre än vad vi nu gör. Om ni ställer tillbaka detta i budgeten nu är det inte mycket bevänt med det.
Så kan det vara. Det har tillförts - det märks - nya poliser. År 2007 nyanställdes 980 poliser. Det är 443 netto. Den exakta fördelningen görs av Rikspolisstyrelsen. Tyvärr fick jag inte med mig siffran för just Skaraborg. Men det vore konstigt om man inte även där hade fått någon polis.
Talet om att man inte ser tillräckligt till praktiken är naturligtvis fel. På många håll vittnas det om att det har blivit fler synliga poliser. Utöver den utbyggnad som nu sker av antalet poliser har Rikspolisstyrelsen också en klar ambition att mer av arbetet ska ske i yttre tjänst och vara synligt för medborgarna.
Det har inneburit att vi nu öppnar poliskontor som Socialdemokraterna har slagit igen. Det är bara någon vecka sedan som jag var i Västra Götaland och kunde vara med om hur man i ett samarbete mellan kommunen och polisen kunde öppna en station i Svenljunga som Socialdemokraterna tyvärr lade ned för något år sedan med allvarliga konsekvenser som följd. Monica Green och jag är helt överens om att det är viktigt med synliga poliser.
Vi är också överens om att det är viktigt att resurstillskott märks. Jag är väldigt noga med att den kraftfulla satsning som regeringen gör också ska kombineras med en uppföljning så att vi försäkrar oss om att alla dessa resurser används fullt ut för det som organisationen har fått pengar för. Det innebär att vi ligger ganska precis på den prognos som Rikspolisstyrelsen har för budgetutvecklingen.
Men vi är medvetna om att det kan krävas tillskott, och vi har konstaterat att man får återkomma till det. Polismyndigheternas - vi har många sådana i Sverige - prognoser ligger över Rikspolisstyrelsens. Men erfarenheterna under de senaste sex sju åren är att Rikspolisstyrelsens uppgifter brukar träffa mest rätt, och vi går naturligtvis på den centrala myndighetens budget.
Men jag har ändå markerat att vi ser att det finns en diskussion om ekonomin inom polisen. Men samtidigt är det så att om man gör en sådan otrolig satsning som alliansregeringen har gjort på denna stora organisation måste man också sätta press på att man får valuta för pengarna. Att man ska få valuta för pengarna tror jag att vi kan vara överens om.
Däremot ska Monica Green inte försöka inbilla mig att Socialdemokraterna har satsat mer på polisen än vad alliansregeringen gör, för det är faktiskt direkt felräkning.
Beatrice Ask (M):
Jag har inga som helst problem att ta ansvar, varken i regeringen eller för mitt fögderi. Jag är rätt stolt över de insatser vi gör. Jag konstaterar dock att saker och ting tar tid. Det kanske kommer som en överraskning för en del, men vill man ha fler poliser kan man inte anställa en massa folk hur som helst. De måste gå en särskild polisutbildning som tar flera år för att det ska finnas några som man kan anställa.
Det finns en fördröjning i detta. Om nu Socialdemokraterna är så fantastiska på att regera så är väl Göteborg ett utmärkt exempel. Göteborg har såvitt jag vet styrts väldigt länge av starka socialdemokrater. Samtidigt har vi haft socialdemokratiska regeringar som haft ansvaret för polisverksamheten. Vad har hänt? Ja, vi har stora problem med den grova organiserade brottsligheten.
Vi kan också se hur den grova organiserade brottsligheten har fått breda ut sig i delar av landet där rättsväsendet har dragit sig tillbaka. Det poliskontor som vi öppnade i Svenljunga häromveckan finns på en ort där HA har en stark förening, mitt i centrala Svenljunga. Så ser det ut, och det är väldigt allvarligt.
Det som har tillförts och som Svenljungaborna absolut märker är att man nu äntligen har poliser stationerade i Svenljunga med huvuduppgift att vara i denna kommun och som patrullerar dagtid. Det fanns inte tidigare. Vi gör en medveten satsning för det första på ökad synlighet, för det andra på att mobilisera kraftfullt mot den organiserade brottsligheten.
Ett av skälen till att alliansregeringen kom till var att det fanns ett väldigt utbrett missnöje på grund av utanförskapet i Sverige. Ni hade drivit hundratusentals människor ut ur arbetsgemenskap till ett bidragsberoende. Det försöker vi vända, men konjunkturen hjälper oss inte.
Beatrice Ask (M):
Hans Stenberg har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att trygga och utveckla kriminalvårdsverksamheten i Viskan. Regeringen gav förra året Kriminalvården ett uppdrag om lokalförsörjning. Utgångspunkten är att anstaltsstrukturen i framtiden ska bestå av färre och större enheter.
Av Kriminalvårdens instruktion framgår att anstaltsorganisationen ska vara utformad så att den tillgodoser såväl olika behov av säkerhet som de intagnas behov av arbete, utbildning och särskild behandling. Anstaltsorganisationen ska också främja en ändamålsenlig planering av de intagnas frigivning. Antalet platser inom häktes- och anstaltsorganisationen ska naturligtvis fortlöpande anpassas till behovet.
Mot den bakgrunden, och med hänsyn till de nya regler med utökade möjligheter till utslussning för fängelsedömda som infördes förra året, är det naturligt att Kriminalvården ser över behovet av öppna anstaltsplatser av den typ som finns på anstalten Viskan. Klienter som tidigare var placerade i öppen anstalt kan med de nya reglerna i ökad utsträckning bli föremål för olika utslussningsåtgärder.
Det är viktigt att Kriminalvården inom ramen för sitt uppdrag fortlöpande ser över vilka delar av verksamheten som kan bedrivas mer effektivt. Min förhoppning är att Kriminalvårdens fortsatta beredning avseende behovet av öppna anstaltsplatser ska resultera i en helhetslösning som ger förutsättningar för en bra och effektiv verksamhet i Norrland. Jag kommer noga att följa Kriminalvårdens arbete.
Beatrice Ask (M):
Jag är väldigt glad att Hans Stenberg har tagit upp den här frågan. Jag tycker att beskrivningen av anstalten i Viskan, där man under många år har låtit bli att göra annat än kortsiktiga insatser och där underhållet har blivit eftersatt, speglar väldigt mycket hur det ser ut i kriminalvården.
Vi har väldigt många anstalter som inte har fått den kontinuerliga skötsel som man borde kunna kräva. Det gör att när man behöver göra någonting blir det naturligtvis väldigt dyrt. Det är ett stort bekymmer. Vi har mycket kriminalvårdslokaler i dag som behöver investeringar.
Vi har samtidigt behov av nybyggnation därför att en del inte håller nivån vad gäller standard och kvalitet för en modern kriminalvårdsverksamhet. Det är med tanke på långsiktigheten som regeringen ändå har gett ett mer övergripande och långsiktigt direktiv till Kriminalvården när det gäller den framtida lokalförsörjningen.
Vi har bett om att med utgångspunkt i bedömningar om klienttillströmning, nya regler för utslussning och många andra saker se hur man ska klara av anstaltsstrukturen.
Vi har också sagt att man bör titta på möjligheten att snarare ha större och färre enheter än många små av det enkla skälet att du får bättre ekonomi och bättre möjligheter till bra verksamhet om anstalterna inte är för små. Vi har också pekat på möjligheten till samlokalisering med andra myndigheter och över huvud taget försökt ge allmänna riktlinjer för översynen.
Jag vill ogärna, och tänker inte heller göra det, ha synpunkter på enstaka anstalter, men så mycket måste jag ändå säga att jag utgår från att man i den bedömning som Kriminalvården gör tar in synpunkter från sina chefer i organisationen. Det är klart att deras bedömningar är betydelsefulla.
Målet att vi ska nå bättre resultat i Kriminalvården är centralt. Men vi måste också klara av att få de platser och den kvalitet som man rimligen kan kräva också i framtiden. Det kommer att krävas en del förändringar och en del nybyggnation. Det kommer också att krävas en hel del av budgetutrymmet. För att kunna göra en sådan bedömning måste vi ha ett bra underlag, och det är det arbetet som Kriminalvårdsstyrelsen utför.
Jag tror inte att det finns anledning att ifrågasätta Hans Stenbergs beskrivning av Viskan och de kvaliteter som finns där. Det är bra att de synpunkterna också lämnas in, och det är en helhetsbedömning som Kriminalvårdsstyrelsen först måste göra. Sedan kommer frågan naturligtvis också till vårt budgetarbete och annat. Där får man göra avvägningar.
Men jag är angelägen om att man ska se de specifika behov som finns i Norrland och att man ska se till kvaliteten och ekonomin där detta är möjligt trots de försummelser som har skett under många år när det gäller underhåll och investeringar i Kriminalvårdens institutioner.
Beatrice Ask (M):
Jag kan försäkra interpellanten att jag följer ärendet noga. Samtidigt som regeringen ska hantera Socialdemokraternas eftersatta underhåll - för det här har pågått under många år - måste vi utveckla innehållet i verksamheten. Resultaten är ju långtifrån dem som riksdagen önskar. Det är alldeles för många som återfaller i brott generellt. Det gör att vi måste arbeta med innehållet också.
Vi måste därför å ena sidan arbeta med mycket omfattande investeringar för att vi ska få en anstaltsstandard som är bra och fungerar, å andra sidan ha resurser kvar för att utveckla verksamheten.
Vi måste få fler i utbildning, få fler i arbete och ge fler möjlighet till behandling för olika typer av problem som kan vara ett skäl till eller en effekt av kriminaliteten. Vi måste se till att vi får en effektiv och bra organisation. Det är också därför vi har gett uppdraget till Kriminalvårdsstyrelsen.
Jag tror inte att vi behöver säga mer om alla fördelar som Viskan erbjuder, för Hans Stenberg gör det mycket bra. Låt mig bara säga att i ett centralt ansvarsperspektiv är just detta med den stabila och erfarna personalen någonting som talar till en orts fördel.
När det gäller Kriminalvården är det oerhört betydelsefullt att ha en stabil och bra personal. Det är någonting som också värdesätts. Men Kriminalvårdsstyrelsen måste se till helheten. Därför kan man inte lova den ena eller den andra anstalten något.
På många mindre enheter som ligger på lite mindre orter finns just fördelen med personalen. Men det är många aspekter som måste vägas samman. Det eftersatta underhållet gör att kostnaderna blir stora för att hantera det hela. Jag har som sagt inga upplysningar om enskilda anstalter, och jag kommer inte heller att ha några synpunkter på detta i det här skedet.
Jag utgår ifrån att det är fakta som ska ligga till grund för den bedömning och den redovisning som Kriminalvårdsstyrelsen gör om det framtida behovet vad gäller investeringar och förändringar i Kriminalvårdens organisation. Jag vill också säga att till skillnad från en del industrier, som interpellanten nämnde, ökar vi inom rättsväsendet antalet anställda.
Den satsning som alliansregeringen gör innebär att fler får en möjlighet att bidra till ett starkare rättsväsende, vilket är alldeles nödvändigt, viktigt och bra. I den meningen tar vi naturligtvis vårt ansvar. Men det ska också sägas att verksamheten i första hand är till för de intagna och för samhället rent allmänt.
När vi gör den framtida organisationen och planerar för investeringar måste vi se både till nya regler för utslussning och annat och till verksamhetskvaliteter som närhet till boendeort och mycket annat. Det är en komplex verksamhet och en komplex uppgift som Kriminalvårdsstyrelsen har. Men jag har lyssnat på Hans Stenbergs argument.
Det är alldeles uppenbart att han är bekymrad. Det besked jag kan ge i dag är att jag noga följer det arbete som pågår och väntar på att få ett sammantaget resultat innan jag fäller ett avgörande.
Beatrice Ask (M):
Jag ska bara säga något kort eftersom jag tycker att jag har varit tydlig. Det är viktigt att vi får ett bra underlag när det gäller framtiden för Kriminalvårdens olika anstalter. Det uppdrag som regeringen har gett till Kriminalvårdsstyrelsen är otroligt centralt. Det handlar om brister som har tillkommit under en följd av år samtidigt som trycket på anstalterna ökar.
Det handlar också om de förändringar i kriminalpolitiken som har genomförts under senare år. Det är en komplex bild. Jag tycker att det är viktigt att framhålla att Viskan är bra, men att det också finns många andra enheter. Den helhetsbedömning som måste göras vill jag i första hand att myndigheten ska göra. Men det är klart att jag kommer att följa den här diskussionen och se vart den leder framöver. Jag vill tacka för den här diskussionen.
Beatrice Ask (M):
Eva Johnsson har frågat mig vad jag avser att göra för att säkra att svensk lag på ett bättre sätt än nu överensstämmer med Europadomstolens uttolkningar gällande integritetskränkande fotografering, filmning och ljudinspelning. Det är ett väsentligt inslag i en demokratisk rättsstat att man värnar om individens frihet och ger den enskilde ett starkt skydd mot olika otillbörliga kränkningar av privatlivet.
Integritetsskyddet är dock ingen företeelse som kan ses isolerad, utan det måste vägas mot andra samhällsintressen, bland annat yttrandefriheten och informationsfriheten. Den svenska lagstiftningen lever generellt sett väl upp till dessa krav. Det finns flera straffbestämmelser som syftar helt eller delvis till att värna den enskildes integritet. När det gäller ljudinspelning finns ett skydd mot dold avlyssning och ljudupptagning.
Den som med hjälp av tekniskt hjälpmedel i hemlighet avlyssnar eller upptar bland annat tal i enrum eller samtal mellan andra kan dömas för olovlig avlyssning. Att utan samtycke fotografera eller filma en enskild person eller sprida fotografier eller filmer kan vara att bedömas som exempelvis ofredande, förtal, förolämpning eller brott mot lagen om allmän kameraövervakning eller mot personuppgiftslagen.
Det är dock riktigt att det inte finns något generellt förbud mot att utan samtycke fotografera eller filma en enskild person, detta även om fotograferingen eller filmningen i det enskilda fallet kan vara integritetskränkande. Jag är medveten om att Högsta domstolen så sent som i en dom från oktober i år uttalat att goda skäl kan anföras för att förfaranden av det slaget bör vara straffbara. Frågan har nyligen utretts av Integritetsskyddskommittén.
Kommittén har övervägt om det behövs generella bestämmelser till skydd för den personliga integriteten och har bland annat föreslagit ett förbud mot olovlig fotografering, inklusive filmning. Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu vidare inom Regeringskansliet.