Tomas Eneroth (S):
Det är som sagt otroligt viktigt att det kommer reaktioner. Jag tror att Bengt Eliasson sa att utvecklingen är på väg att ske, och jag tror att det är där skon klämmer. Vi kan faktiskt stoppa detta. Det är ingen naturlag att vi ska ha en hårdare tillämpning i kommuner och regioner, som dessutom hade ett överskott på 51 miljarder kronor föregående år.
Ihuvudsak måste den första diskussionen hamna hos dem som har ansvar för färdtjänst och, för den delen, för sjukresorna. Det är kommuner och regioner. Om man inte tar det ansvaret utesluter jag inte att vi från statens sida - riksdag och regering - måste agera och ytterligare skärpa lagstiftningen.
Men ibland kan jag tycka att det vore otroligt mycket mer värt om man i regionerna och kommunerna, där man har ansvaret för färdtjänsten, hade en ordentlig diskussion och ställde de ansvariga till svars. Det gäller Stockholmsregionen, där ändå Liberalerna, Kristdemokraterna och Moderaterna styr tillsammans med Centerpartiet och något parti till.
Man kunde fråga: Är det politikernas önskan i regionen att synskadade ska nekas rättigheter? Måste ni in i minsta detalj göra den striktaste tillämpningen? Det är nämligen detta vi sett de senaste åren: en skärpning i tillämpningen som jag har väldigt svårt att förstå.
Det grundläggande borde vara vår gemensamma inställning, som vi har haft i Sverige under lång tid, som går ut på tillgänglighet för alla. Jag tycker att det vore synd - jag ska inte säga ett nederlag - om vi behöver gå så pass långt att vi i detalj måste skärpa lagstiftningen på alla områden där moderatledda regioner prövar regelverket. Det borde i stället komma till en folklig opinion för att tillförsäkra grundläggande rättigheter.
Men, som sagt, för mig och regeringen är detta otroligt viktiga frågor. Det är också därför jag har tagit emot synpunkter från Synskadades Riksförbund och andra aktörer, som handlar om att möta detta. Jag utesluter absolut inte ytterligare åtgärder som innebär att vi även på nationell nivå får stärka de synskadades eller funktionshindrades tillgång till transportsystemet.
Men jag tycker också att vi som nationella politiker här har ett ansvar att se till att man i de regioner där man har utmanat regelverket ställs till politiskt ansvar. Varför sker detta? Har det skett utifrån politiska signaler, eller handlar det om något annat slags tillämpning, som är striktare? I grunden handlar detta inte bara om ett enskilt fall eller ärende eller om en person har rätt till färdtjänst eller inte.
I grunden handlar det om vår människosyn och om möjligheten till tillgänglighet i hela samhället. Där har Sverige gjort en resa som är fantastisk. Jag utredde själv funkisfrågorna en gång i tiden, på 90-talet, och kan bara se hur långt vi har kommit i samhället sedan dess och vara otroligt stolt över den frihetskänsla det innebär för personer med funktionshinder att nu faktiskt ha tillgänglighet när det gäller arbetsliv, bostad och samhälle.
Men det är en lång resa kvar att göra, och vi måste vara noga med att reagera när det sker en förändring i tillämpningen. Därför är jag också glad över debatten och hoppas att den som sådan påverkar diskussionen i kommuner och regioner, där man har ansvaret för färdtjänsten. Men återigen - skulle det visa sig nödvändigt utesluter jag inte alls ytterligare åtgärder.