KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Visst går det bra för Sverige. Det är vi väldigt glada för, men det går inte bra för alla. Vi har stora problem, eller regeringen har väldigt stora problem, med ungdomsarbetslösheten, långtidsarbetslösheten och barnfattigdomen. Många unga står utanför arbetsmarknaden.
Även om Anders Borg säger att det är så himla bra att det nu ökar i antal vet Anders Borg väldigt väl att det när vi nu går igenom dessa ungdomskullar med betydligt fler unga som har slutat gymnasiet inte räcker att räkna i antal. Man måste i stället se på procenten, så att alla ungdomar får en chans, och vi vet att Sverige ligger väldigt dåligt till.
Var fjärde ungdom går arbetslös, och så kan vi inte ha det. Anders Borg har gjort sig känd för att tala trovärdigt. Till och med när fakta talar emot honom är det imponerande av Anders Borg att lyckas så bra med sin retorik och kunna tala övertygande. Vi vet alla att nationalekonomi egentligen betyder politisk ekonomi, så det handlar om att låta trovärdig och försöka hävda fakta.
I detta fall har Anders Borg dock även fakta emot sig, även om han låter trovärdig, trevlig och övertygande. Riksrevisionen, Konjunkturinstitutet och Finanspolitiska rådet drar nämligen alla mer eller mindre slutsatser om att den generella sänkningen av arbetsgivaravgiften är dyr i förhållande till vad den ger för resultat. Det är inte särskilt träffsäkert.
Det är möjligt att Anders Borg tycker att vi har en så god ekonomi att vi kan skvätta i väg ett antal miljarder, tiotals miljarder. Jag tycker inte att det är god ekonomisk hushållning att skvätta i väg tiotals miljarder som inte träffar det som det är tänkt att göra.
Flera av bedömarna, bland annat Finanspolitiska rådet, har sagt att om man i stället riktade stödet till de ungdomar som är arbetslösa skulle det ge betydligt större utväxling. Det är väl bra att man har god ekonomisk hushållning och inte slösar bort pengar på något som inte ger resultat. Det tycker jag skulle vara mycket bättre.
Jag trodde att Anders Borg, som är ekonom, också skulle tycka att det vore bättre att använda pengarna på ett bättre sätt. Man skulle kunna använda dem till att sänka trösklarna för de ungdomar som är arbetslösa. Men man kan använda de pengar som blir över - det blir till och med pengar över - till att öka utbildningsmöjligheterna för de här ungdomarna. Man skulle kunna se till att de kom in på komvux.
Man skulle kunna se till att de kunde få en chans, och en chans till och en chans till att bättra på sina kunskaper. Men det har Anders Borg inte tänkt göra, utan han har fortsatt med inriktningen att ha en så oträffsäker politik som möjligt. Sedan försöker han hävda att det är bra nationalekonomi.
De här ungdomarna har en svag ställning på arbetsmarknaden. De behöver stöd, de behöver hjälp och inte, som många pläderar för, sämre möjligheter, sämre arbetsskydd, lägre löner, längre provanställning och så vidare. Sådant är inte heller bra.
Jag är inte nöjd med Anders Borgs svar här i dag, att han tänker fortsätta på den inslagna vägen. Man kan inte vara nöjd när var fjärde ungdom går arbetslös.
Monica Green (S):
Finansministern är ofta trovärdig. Nu slant han dock lite med tungan, och hans matematikkunskaper avslöjade vissa brister. Ungdomarna ska inte avstå löneutrymmet två gånger. De har redan avstått från det, och det har ni använt till att ge som bidrag. För mig är bidrag inget fult ord. Jag förstår att många inom högern tycker att bidrag är något fult. För mig är det inte det.
Det har dock visat sig att den här så kallade reformen inte är träffsäker. Man ska ha en god ekonomisk hushållning, och det brukar Anders Borg också tycka. Men tittar man i Riksrevisionens rapport Sänkta socialavgifter - för vem eller till vilket pris?
I stället för att ge dessa bidrag - som inte är något negativt ord för mig - hade man kunnat använda pengarna på ett mycket mer effektivt sätt. Man borde rikta stöden till de ungdomar som är arbetslösa och inte smeta ut på alla. Var fjärde ungdom i Sverige i dag är arbetslös. Det är katastrof.
Det kan ingen vara nöjd med. Riktar man stöden till de ungdomar som är arbetslösa är det betydligt mer effektivt och bättre använda pengar. Det skulle till och med bli pengar över som vi kunde använda till bättre utbildning och ge ungdomarna en chans, två chanser, tre chanser att förbättra sina kunskaper och få en högskolebehörighet.
Detta har den borgerliga regeringen också misslyckats med. Man försämrar möjligheten för ungdomar att gå vidare till högskolan. Som tur är är ungdomarna smartare än den borgerliga regeringen. Ungdomarna har inte valt dessa linjer utan har valt sådana linjer som ger behörighet till högskolan.
Men de ungdomar som inte har det måste vi hjälpa och stödja genom att rikta insatserna på ett mer effektivt sätt än vad den borgerliga regeringen hittills har gjort. Man ska kalla saker vid dess rätta namn. Ungdomsarbetslösheten är ett misslyckande för den borgerliga regeringen. Och det finns fler.
Barnfattigdomen, långtidsarbetslösheten och att 70 000 fler är i utanförskap är ytterligare misslyckanden. Vi hörde i tidigare inlägg att det är bra att så många står närmare arbetsmarknaden nu eftersom de blivit friskare - eller så kallat friskare för att de har nått en viss tidsgräns.
År 2002 började vi socialdemokrater det mödosamma arbetet med att ta ned de höga sjukskrivningstalen. Detta gjorde vi utan stupstock. Vi fick ned sjukskrivningstalen och hade kommit halvvägs när den borgerliga regeringen tillträdde och införde sina inhumana sjukskrivningsregler. Ungdomsarbetslösheten är ett misslyckande. Det går att använda pengarna på ett betydligt bättre sätt.
Monica Green (S):
Jag vill använda mitt sista inlägg till att säga att jag tycker att det är viktigt att vi lägger fast att var fjärde ungdom är arbetslös och att det är ett misslyckande för regeringen. Anders Borg säger att han är nöjd. Han vill inte ändra sin politik, utan den ligger fast. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Som Gunnar Andrén sade kanske man skulle lyssna på om någon säger att man kan använda pengarna mer effektivt.
Många har sagt att man kanske inte ska smeta ut pengarna på alla arbetsgivare som har en ung anställd, utan rikta dem till dem som anställer arbetslösa. Var fjärde ungdom är arbetslös, så det är mer effektivt att rikta stödet till de arbetsgivare som anställer arbetslösa.
Man kan också avskaffa aktivitetsförbudet på 90 dagar hos Arbetsförmedlingen. Man kan rikta särskilt stöd till flaskhalsutbildning till exempel; vi har problem med flaskhalsar. Vi kan också se till att vi får komvuxutbildningar och arbetsmarknadsutbildning. Vi kan se till att ungdomar får möjlighet att kvalificera sig till högskolan. Det har regeringen tagit bort, som jag sade i mitt förra inlägg.
Det är inte nog med att ungdomarna ska bli sämre utbildade och ha sämre möjligheter för framtiden, de ska också gå och vänta på Arbetsförmedlingen och inte ha en chans. Vi föreslår riktade satsningar till arbetsgivare som anställer de arbetslösa. Det är det som är svaret. Det gör till och med att det blir pengar över, och det är mer effektivt. Det handlar om ekonomisk hushållning. Även om det går bra för Sverige ska man vara oerhört försiktig med pengarna i framtiden.
Under den socialdemokratiska regeringens tid gjorde vi upp statuter om en stabil ekonomisk hållning som den borgerliga regeringen inte har förstört, vilket jag är glad över. Men ni har misslyckats med ungdomsarbetslösheten. Det är jag mycket missnöjd med.
Monica Green (S):
Tack för svaret, herr minister! Det här är en väldigt viktig fråga. Det vet ministern, som nu har jobbat med den ett antal månader, det vet alla de sjuka och det vet alla de som deltog i uppropet annandag påsk.
Jag hoppas att ministern lyssnade och tog del av alla protester ute i landet. Det är väldigt många människor som känner att de har blivit kränkta, att de har blivit ifrågasatta och att de uppfattas som lata och inbillningssjuka av den borgerliga regeringen.
Att den borgerliga regeringen har satt upp tidsgränser i stället för att titta på om man är sjuk eller inte har gjort att människor känner sig utlämnade till dessa tidsgränser och inte kan bli friska på det sätt som de ska bli. Människor är nämligen olika. Men det har den borgerliga regeringen inte brytt sig om.
Det var 2008 som de borgerliga ledamöterna satt här och applåderade sin lycka över att få igenom de här försämringarna i sjukförsäkringen, lycka över att man nu skulle kunna införa tidsgränser utan att det görs en riktig rehabilitering. Många av dem har ångrat sig, och många av dem har nu förstått att vi hade rätt i vår kritik. Ulf Kristersson har också tagit till sig viss del av kritiken.
Men tyvärr är den senaste ändringen som har skett nu bara att skrapa lite på ytan. Ulf Kristersson säger att av de 50 000 människor som är utförsäkrade blir det möjligtvis 2 000 som kan komma i fråga när det gäller de nya reglerna. Det kommer också att dröja innan de införs - det blir inte förrän vid årsskiftet som de kommer att införas. Många känner det som en kränkning.
Många berättar för mig att det tar på psyket, och deras arbetsförmåga blir ännu mer nedsatt. Deras sjukdomsbild kanske till och med förvärras på grund av att de inte blir trodda av den borgerliga regeringen. Jag tror inte att ni är hjärtlösa innerst inne. Jag tror att ni skulle vilja hjälpa människor. Men det har ju blivit så fel.
När vi 2002 bestämde oss för att vi måste få ned de höga sjuktalen, som var alldeles för höga, började vi det mödosamma arbetet. Det var tufft och jobbigt. Men vi införde inte stupstock, och vi införde inte försämringar så att människor blev ifrågasatta.
Vi ville i stället göra en rehabiliteringskedja, inte en utsorteringskedja, som många nu upplever att den borgerliga regeringen har genomfört. Det här drabbar hela familjer när de sjuka ställs i orimliga situationer.
På det sättet drabbas barnen, och barnfattigdomen ökar därför att föräldrar inte kan få ersättning och blir utförsäkrade. De behöver stöd, vård och medicinsk rehabilitering i stället för tvång, misstänkliggörande och ekonomisk utarmning. Det behövs en bättring.
Och jag vet att ni innerst inne vill förbättra, men ni har inte lyckats hittills. Visa er goda vilja och gör bättre regler än vad ni har lyckats med hittills, ministern!
Monica Green (S):
Vem har sagt att detta är lätt? Inte vi socialdemokrater! När vi tog oss an det mödosamma arbetet och tillsatte Anna Hedborg som utredare visste vi att det var en svår uppgift. Men det är att göra det lätt för sig att införa tidsregler och säga: Nu kommer det att lösa sig.
Det handlar om att införa en rehabiliteringskedja, som vi gjorde, där människor efter ett tag får möjligheter: Vilken typ av rehabilitering behöver du? På vilket sätt kan vi hjälpa dig? Det handlar om att möta varje människa utifrån den människans behov, utan att individen ska känna skräck för att snart hamna utanför systemet helt och hållet.
Det måste finnas ett humanare sätt att ta sig an detta, trots att det inte är lätt. Det är klart att ministern inte säger att de här människorna är lata. Han är naturligtvis smartare än så. Men de sjuka människor som just nu känner sig utsatta och kränkta upplever att de blir ifrågasatta, inte blir trodda och inte blir bemötta på rätt sätt.
De upplever att någon eller några behandlar dem som om de vore inbillningssjuka. Det är människor som säger det till mig.
Det behövdes en ändring - det var helt klart. Nu skrapar man bara på ytan och säger: Nu har vi infört det här. Ulf Kristersson säger att reglerna egentligen är bra och att man bara behöver putsa lite på ytan, så kan man fortsätta som tidigare.
Det gäller att inse att de sjuka människorna känner sig ifrågasatta och kränkta och att det finns människor som tvingas leva utan ersättning över huvud taget. De till och med försvinner ur systemet när de blir friskskrivna - inte därför att de är friska utan därför att de har hamnat utanför en viss tidsgräns och då anmodas att gå till Arbetsförmedlingen. Där finns det ett mörkertal.
Människor försvinner till och med i systemet. De lever utan ersättning över huvud taget. Det är 70 000 fler i utanförskap. 70 000 fler har under er regeringstid hamnat utanför, eftersom de inte passar in i era mallar och era strikta tidsgränser.
Varje person som är sjuk behöver bemötas utifrån sina egna behov, herr minister, utifrån vad de kan och inte kan. Varje person måste få sin tid att friska till - inte för att de hamnar utanför en viss tidsgräns! Ändra på det, ministern!
Monica Green (S):
En lag som förutsätter att tillfrisknandet sker efter en tidtabell är inget annat än en omänsklig lag. En lag som förutsätter att tillfrisknandet sker efter en tidtabell är inget annat än omänskligt. Så skrev 100 läkare i en stor tidning nyligen. Vi kan bara instämma.
En lag som förutsätter att tillfrisknandet sker efter en tidtabell är inget annat än omänskligt. Det borde uppfattas av alla när läkarna skriver det här. Det borde regeringen ta till sig.
Vi vill inte ha de här stupstockarna, de här utförsäkringarna eller reformen, som Kristersson kallar det. Vi vill ha en rehabiliteringskedja där var och en blir bemött utifrån sina behov och sina framtidsutsikter, där man frågar: Hur mycket kan du jobba? Vad kan vi hjälpa dig med? Vilken typ av rehabilitering behöver du?
Ministern säger nu: Vi skrapar inte bara på ytan. Ändå har han själv sagt att det bara blir några mindre förändringar. Jag tror att det är ministern som har sagt att det är ungefär 2 000 personer av de mer än 50 000 personer som är utförsäkrade som så att säga kommer att få nytta av de små förbättringar som ni gör. Det här duger inte.
Det behövs en mänskligare sjukvårdsförsäkring. Det behövs ett helt annat sätt att se på varje sjuk människa. Det är inte lätt. Det är en svår uppgift. Jag tycker att ministern borde ta sig an den på ett humanare sätt så att alla sjuka människa känner att de blir sedda, hörda och omhändertagna.
Monica Green (S):
Jag tackar för svaret. Jag skrev interpellationen eftersom frågan blivit högaktuell i samband med att de nya telefonerna och läsplattorna, eller surfplattorna eller vad vi ska kalla dem, nu kommer på marknaden. Det har med lavinartad fart kommit in spel för både vuxna och barn som är lätta, trevliga, pedagogiska, söta, snälla och roliga.
Men det finns också en baksida, nämligen att det kommer en stor räkning efteråt. Det har visat sig att det inte bara är fråga om mindre seriösa företag som Birgitta Ohlsson säger i sitt svar, utan det är stora, globala, internationella, kapitalstarka företag som utvecklar den typen av spel.
Det finns barn som på bara några minuter har lurats att, i baksätet på en bil, köpa digitalt gödsel för 40 000-50 000 kronor. Det är inte rimligt. Man kan säga att det är den enskilde individens och föräldrarnas ansvar att ta reda på alla regler som gäller.
Men om det är, som i detta fall, så att man ska skriva ett lösenord för att komma in på spelet ska man inte, efter att ha skrivit lösenordet, ändå gång på gång kunna köpa ytterligare saker.
Då har man lurats som konsument, även om det kanske någonstans på dessa sidor står om detta, finstilt och på ett annat språk, innan man laddat ned programmet. Jag menar att det mycket tydligt borde framgå vilka regler som gäller, och det borde vara mycket tydligt för dessa företag att de inte får lura barn.
Även om det finns arga katter, söta fåglar, giraffer och allt möjligt annat som är både gulligt och fint finns det också en baksida. När vi nu går in i den digitala världen, som jag mest ser fördelar med, måste vi samtidigt stävja de nackdelar som finns. Det är inte rimligt att konsumenter luras på mycket stora summor.
Det är bra att det är Birgitta Ohlsson som svarar på interpellationen, för detta är i allra högsta grad en internationell fråga och något som Birgitta Ohlsson skulle kunna ta med sig till sina kolleger i EU för att där driva frågan. Vi kan inte lägga ansvaret enbart på konsumenterna, utan också företagen måste ta sitt ansvar och gå i god för att de inte lurar konsumenterna.
De ska kunna säga att de är seriösa även om de förvisso är stora och skulle kunna utveckla sådant som lurar konsumenter. Företagen ska vara seriösa och inte lura konsumenter. Det borde också vara ett bra och starkt varumärke. Så är det inte i dag, utan konsumenter luras till köp. Jag är inte helt nöjd med svaret för jag tycker att det andas en viss passivitet.
Att följa frågan är inte samma sak som att ligga i framkant och försöka driva fram förändringar. Jag hoppas att Birgitta Ohlsson med denna interpellationsdebatt i ryggen ska kunna gå tillbaka till Regeringskansliet och till sina kolleger i EU och driva frågan mycket hårdare. Vi får inte ha företag som på ett par minuter lurar barn och vuxna att göra av med tiotusentals kronor.
Monica Green (S):
Det är jättebra om vi driver frågan både i Sverige och internationellt. Som Birgitta Ohlsson säger behöver konsumenterna vägledning, och därför är det bra att det finns ett större stöd för det. Jag välkomnar utredningen, men det kan ta ett tag innan den blir klar. Utredningar har en tendens att dra ut på tiden, och det krävs regler även innan utredningen är klar.
Det är dessutom bra om företagen sanerar sig själva. Men går det över huvud taget att lagstifta på detta område, Birgitta Ohlsson? Går det att från svensk sida driva att vi ska lagstifta så att det inte ska gå att lura konsumenterna på detta sätt? Är det möjligt? Det är en konkret fråga. Ja, konsumenterna ska vägledas. De behöver upplysning.
De behöver utbildning. När vi går in i, eller redan är i, det digitala samhället - många av oss är redan där, dock inte alla - behöver vi utbildas så att vi kan möta den typen av förenklingar och också krångligheter. I och med att det blir lättare att ta sig in i den digitala världen finns det en djungel av regler och annat som man som konsument ska hålla reda på.
Jag vill att det ska bli mer konsumentvänligt att göra rätt när man väl är inne på nätet och svårare att köpa saker för dem som inte vill köpa. Man ska vara upplyst. Det ska komma upp rutor som blinkar och lyser: Observera! Nu handlar du för mer pengar! Går det att göra så, konsumentministern? Jag undrar.
Dessutom undrar jag på vilket sätt Birgitta Ohlsson ska föra samtal med industrin, med dem som tillverkar dessa spel.
Monica Green (S):
Det är bra att mycket är på gång. Birgitta Ohlsson säger att konsumentens makt ska stärkas och att det är bättre att förebygga. Det håller jag med om, men i det aktuella fall som vi pratar om kan man i efterhand säga att det behövdes stor uppmärksamhet för att dessa konsumenter över huvud taget skulle få upprättelse.
Det är gott så, men alla har inte kraften och förmågan att synas, ta fajten i medierna och ta fajten mot de gigantiska internationella kapitalstarka företagen. Alla konsumenter har inte den styrkan. Jag är glad om konsumentministern vill stärka konsumenternas ställning, men jag vill inte att det bara ska vara på individnivå. Det kan inte bara vara individen som ska slåss mot de kapitalstarka krafterna.
Det måste också vara samhällets ansvar att vi har sjysta regler mot konsumenterna, och företagen själva har ett väldigt stort ansvar för hur de använder sitt eget varumärke.
De kan försätta sig i situationen att de framstår som bluff- och bågföretag trots att de är så stora och starka på marknaden, att det framstår som att de lurar små barn att köpa både jordgubbar och gödsel och klappa små katter som kostar pengar för att det är enkelt att lura barnen. Jag tycker att det ska vara hårda krav även på företagen som utvecklar produkterna och säljer dem på marknaden.
Självklart har individen ansvar, men det kan inte vara den enskilde individens egen skuld när det visar sig att fler och fler hamnar i skuldfällan eftersom man så lätt kan köpa sig sådana här applikationer.
Monica Green (S):
Jag tackar statsrådet för ett gediget och väl genomarbetat svar. Vi blir alltmer digitala och det är bra. Det finns fördelar med att vi kan göra så mycket på nätet. Vi kan göra bankärenden, beställa varor, deklarera, sälja saker och driva företag. Det är bra för tillväxten.
Men i takt med att vi gör alltmer via nätet blir vi mer och mer sårbara, och brottsligheten kommer även där. Man kan dela upp IT-säkerhet i flera delar, vilket jag läser in i Anna-Karin Hatts svar.
Man kan också titta på säkra och robusta nät i hela landet, med redundans och möjligheter att snabbt kunna dra trafiken en annan väg för att minska sårbarheten. Min interpellation i dag handlar inte om den delen av IT-osäkerheten, utan jag tänkte återkomma till detta vid ett annat interpellationstillfälle.
I dag tänkte jag fokusera mer på att det finns personer som blir hackade och som blir av med sina konton och uppgifter på nätet.
Alldeles nyligen drabbades ett internationellt spelföretag med många uppkopplade samtidigt som spelar med varandra runt jorden av att 77 miljoner användare fick sina personliga kontouppgifter kapade.
Detta är förstås ren brottslighet, och givetvis är det i första hand företagens och marknadens ansvar. När detta inträffar mer och mer känner människor osäkerhet inför nätet.
Det finns till och med de som känner sådan brist på tillit att de väljer att inte gå in i IT-samhället, och då missar de mycket. Därför har vi också ett ansvar.
Visst ska marknaden lösa sina problem med att de och kunderna blir hackade, men problemet är så stort att även vi politiker måste ta ansvar och initiativ både nationellt och internationellt för att komma till rätta med det.
Man kan inte skylla brottsligheten på politiker eller ministrar. Det vore som att säga att det är polisens ansvar att minska antalet snattare i en godisaffär. Man får jobba på många olika sätt.
Man måste förbättra konsumenternas möjlighet att säkra sig själva, ha en dialog med företag om hur de bygger upp sin säkerhet och se till att lagstiftningen hela tiden är med och flyttar fram positionerna så att de som lyckas hacka sig in i nätet och ligger före lagstiftarna inte får så stort försprång.
Det är alltså konsumenternas, företagens och politikernas, samhällets, ansvar. Det finns ett gemensamt ansvar eftersom vi alla ser de stora fördelarna med att Sverige går i bräschen för ett digitalt samhälle. Vi måste känna att konsumenterna har en stark tillit och tilltro till IT.
Monica Green (S):
Visst är det konsumentens eget ansvar även om ansvaret är delat. Hur ska statsrådet göra för att öka konsumenternas medvetenhet om detta? Hur ska man öka insikten så att konsumenterna tar ett eget ansvar och byter lösenord och ser över sina bankkonton och de uppgifter de har lämnat ut?
Hur mycket säkerhet ska man informera om från samhällets sida för att människor ska känna tillit och säkerhet? Vi vill att alla ska komma med i det digitala samhället eftersom det blir en förenkling om alla är med. Det får inte vara så att en liten klick lämnas utanför på grund av rädsla.
Man ska få hjälp och stöd för att kunna ta steget in och för att kunna skydda sig mot de brott som kan förekomma. Man kan köpa olika tjänster för att säkra sina pengar på ett särskilt ställe innan man har betalat en vara. Jag vet inte hur långt Anna-Karin Hatt har tänkt gå in på de frågorna.
Anna-Karin Hatt kanske menar att det är marknadens ansvar att ta fram sådana säkerhetskonton som gör att man inte helt blir av med sina pengar när man köper saker. Alla har ju ett eget ansvar för det de gör.
Men för att vi stolt ska kunna säga att Sverige är ett IT-samhället längst fram måste vi politiker kunna säga att vi har jobbat oerhört mycket med säkerhetsfrågorna och att vi vet att människor är medvetna om vad som kan hända och att vi informerar tillsammans med andra länder för att flytta fram positionerna.
Med den här interpellationen vill jag visa på att vi ska fortsätta framåt men också på att alla ska vara medvetna om att det inte är någon helt säker plats. Man kan ju bli både skimmad och hackad och bli av med sina personuppgifter. Jag vill öka medvetenheten om det.
Tänker Anna-Karin Hatt göra någon satsning på det framöver?