Sven Otto Littorin (M):
På tre dagar hinner man inte ändra sig så mycket, så jag står fast. Låt mig beskriva varför. Abu Garcia-domen, som kom 2003, har kommit att tas till intäkt för att det är okej att göra på det vis som Josefin Brink beskriver. Detta är nu föremål för rättslig prövning i ett annat fall, det så kallade Maraboufallet. Skillnaden mellan dessa två var att man i Abu Garcia-fallet, om jag minns rätt, precis skulle ta fram en ny spinnrulle för Abu Garcias hundraårsjubileum.
Med detta motiverade man att man stod inför en arbetstopp och sade därmed upp personer som sedan återhyrdes genom bemanningsföretag. Det verkar sedan, som ni beskriver, ha gjort att fler och fler kundföretag hos bemanningsföretagen har valt att försöka göra på detta sätt. Det kan inte ha varit meningen med lagstiftningen från början. Det finns bestämmelser i både MBL och LAS som hanterar denna frågeställning.
I MBL finns § 38 och § 39, som reglerar informationsplikt, vetorätt och annat. Det är naturligtvis så - och där kan jag faktiskt hålla med Patrik Björck - att man om man menar allvar med denna frågeställning och tycker att den ordning vi har är bra måste ha den ordningen överallt. Man överlåter sedan åt parterna att förhandla om vilken turordning som ska gälla och på vilket sätt det ska hanteras.
Jag sade det i debatten för tre dagar sedan, och jag säger det gärna igen: Min erfarenhet efter att ha åkt runt i landet och besökt varslade fackklubbar och företag som har försökt hantera krisen visar att ju längre bort från Norra Bantorget och Storgatan man kommer, desto bättre fungerar det i praktiken. Man sätter sig ned, kavlar upp ärmarna och gör upp om hur man ska ha det. Det som nu pågår är en förhandling i Arbetsdomstolen i det så kallade Maraboufallet.
Där handlar det om just det ni tar upp, nämligen - om jag nu förstår fallet rätt; jag är inte jurist - en situation där man utan att ha en arbetstopp och utan att ha säsongsvariationer eller annat försöker sig på att säga upp och sedan ta in inhyrd personal. Jag ska naturligtvis i grundlagsmässig form akta mig för att ge mig in i en pågående domstolsprocess, men jag kan konstatera att det är första gången Arbetsdomstolen prövar just det ni beskriver.
Därmed kan vi inte riktigt svara på frågan om det finns en lucka i lagen eller inte. Vi vet inte det än, eftersom domstolarna aldrig har prövat denna situation. Jag ser därför två saker framför mig i närtid. Den ena är naturligtvis att Arbetsdomstolen prövar den lagstiftning som faktiskt finns och att vi får ett besked. Den andra är bemanningsföretagsdirektivets implementering i svensk lagstiftning, som berör denna fråga och där en utredning arbetar.
Skulle det visa sig att de värsta farhågorna slår in är jag, som jag sade i den förra debatten, inte främmande för att titta över hur detta område ska hanteras också lagstiftningsmässigt. Jag hade önskat, som jag brukar göra, att parterna hade kunnat lösa detta i sina förhandlingar, och det är ett av flera teman i årets omförhandlingar. Jag tror dock samtidigt att vi bör avvakta domen för att se vad den faktiskt säger, eftersom det är första gången.
Jag tror alltså att vi i sak inte står så hemskt långt ifrån varandra. Jag förstår att ni vill vara tydliga med och markera att ni vill lagstifta, men jag måste ändå säga att jag vill avvakta domen för att se om dagens lagstiftning räcker eller inte. Den har nämligen inte testats. Därmed hoppas jag att vi kan konstatera att vi faktiskt inte står så hemskt långt ifrån varandra.