KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Wikén (S):
Herr statsråd! Jag tycker att Raimo Pärssinens frågor till utbildningsministern är väldigt viktiga, och jag tycker att utbildningsministerns svar är intressant även om jag har svårt att känna mig riktigt tillfreds med svaret. Jag noterar att utbildningsministern inte har gjort som sin statsrådskollega Littorin och pekat på att stark forskning inom det här området behövs.
I stället påpekar han att den här forskningen ska ske i konkurrens och att överflyttningen beror på detaljstyrning. Jag är egentligen intresserad av att höra om det finns exempel på detaljstyrning som gör att just den här forskningen skulle vara speciell?
Om frågan är att det inte känns bra att ha det i ett institut, men att forskningen är viktig blir frågan: Är det inte i så fall bakvänt att hantera det så att man slår undan benen för 200 forskare och att de sägs upp? Dessutom splittrar det befintliga forskningsmiljöer. För mig känns det lite märkligt.
Jag känner rätt väl till ALI i Östersund och den forskning som sker där, framför allt inom regionala och lokala utvecklingsprocesser. Där har det varit ett väldigt medvetet arbete att lägga ett pussel tillsammans med Mittuniversitetet, Glesbygdsverket, ITPS och Nutek.
Den sammantagna miljön har varit väldigt bra och de sammantagna satsningarna har gett en bra forskningsmiljö. Det har inneburit att ALI i Östersund är den svenska grenen av Cirecs huvudman i Sverige.
Det är en internationell nätverksorganisation för att forska och utveckla den kooperativa och offentliga ekonomin. Det har också inneburit att det har vuxit fram förhoppningar om ytterligare etableringar omkring den regionala forskningen som handlar om situationen för glest befolkade områden.
Det har inte minst uppmärksammats i EU som har getts goda förhoppningar. Det här är ett ordentligt avbräck. Det Raimo lyfter fram om det internationella renomméet är därför väldigt viktigt. Det är mycket lätt att slå undan benen på befintliga forskningsmiljöer och samarbetet med andra.
Det tar tre år, som Raimo säger, att etablera sig. Det är lätt att slå undan det. Det tar mycket längre tid att bygga upp. Man kan inte låta bli att slås av tanken att det finns ett samband mellan detta och de mycket stora förändringarna i arbetsmarknadspolitiken.
Jag hoppas att det inte finns något samband, men de som tittar på frågan kan inte annat än slås av den tanken. Avslutningsvis ska jag fråga ministern om det ändå inte är lite genant att som ny forsknings- och utbildningsminister säga upp 200 forskare, slå sönder en verksamhet och forskningsmiljö som byggts upp sedan 1995 och som dessutom har ett internationellt erkännande.
Sverige och Portugal blir då de enda länderna i Europa som inte har ett särskilt institut för arbetslivsforskning.
Stefan Wikén (S):
Jag tycker att båda frågorna som Raimo har ställt är viktiga. De är intressanta just nu. Precis som Raimo och andra har pekat på är det så att de här forskningsmiljöerna, de här forskarna och de pågående projekten inte klarar sig genom vare sig FAS eller de 60 miljonerna. Det gör de inte.
Jag konstaterar utifrån det lilla jag har från Östersund att det blir tydligt att till exempel det svenska nätverket Cirec helt plötsligt står utan någon form av svensk huvudman. Det är klart att det när det gäller det nätverket kommer att se väldigt märkligt ut att huvudmannen helt plötsligt bara försvinner.
Jag kan också konstatera att ALI i dag är ett av de enskilt största svenska forskningscentrum som ägnar sig åt arbetslivsforskning.
Arbetslivsforskning handlar om hur det är på jobbet men också om många andra saker - om arbetslivet i glesbygd och om hur olika typer av associationsformer kopplade till exempel till offentligheten fungerar och hur de kan utvecklas - och ALI har gott renommé utomlands. Vart tar det vägen?
Jag ser inte, utifrån de förslag som nu föreligger, någon möjlighet att ta vara på det som finns. Tyvärr ser jag inte annat än att det är rent och skärt ideologiska motiv som gör att man lägger ned Arbetslivsinstitutet, ALI.
Jag hoppas - i detta ligger en liten vädjan - att de ideologiska aspekterna läggs åt sidan och att det kanske görs ett litet omtag så att vi kan rädda de forskningsmiljöer som ALI i dag verkar i och som är viktiga för både universitet och andra samarbetspartner.
Christine Jönsson (M):
Precis som interpellanten Lars-Ivar Ericson ser jag positivt på ESS, och jag ser fördelar med den forskning som det ger för Sverige och Europa. Jag är precis som Ulf Holm från Lund, och jag har kanske inte samma uppfattning om placeringens lämplighet som Ulf har. I den debatt som har varit har väl Miljöpartiet snarare varit tveksamt till anläggningen över huvud taget, och det har kanske inte handlat så mycket om lokaliseringsdiskussionen.
En etablering i Sverige skulle ge många forskningstillfällen för många olika forskningsgrenar samt också stärka Sveriges roll som forskningsnation. För att inte Sverige ska bli omsprunget av andra nationer som också är intresserade av att få en anläggning av ESS storlek är det viktigt att ett positivt beslut kommer från regeringen om att Sverige vill bli värdland för en ESS-anläggning. Öresundsregionen och Lund har förutsättningar för att ta emot anläggningen.
Framför allt ser jag närheten till ett flertal universitet och högskolor samt också närheten till kontinenten, Kastrup med mera som de stora fördelarna för Öresundsregionen. Och både region Skåne och ESS-Scandinavia har ju också förordat en placering av en ESS-anläggning i södra Sverige.
Trots att jag är Lundabo och tidigare kommunalpolitiker och har varit starkt inblandad i de här diskussionerna om placeringen av anläggningen är det kanske inte så viktigt för mig att konstatera att ESS är en lokal angelägenhet därför att det är det inte. De största effekterna kommer på regional och nationell nivå, och det ser man också på de anläggningar som är placerade bland annat i Grenoble i Frankrike. Jag hoppas att ministern kan lova oss att det ska komma ett beslut ganska snart.
Beslutet, om det kommer, kommer då inte att ha effekt de närmaste åren, utan forskningsanläggningen kommer att komma till om ett antal år. Och då kommer alla de frågor som Ulf Holm hade angående planfrågor, miljöprövning, PBL, miljöbalken med mera att behöva diskuteras ytterligare.
Men jag hoppas, som sagt, på ett positivt beslut från utbildningsministern och regeringen.
Christine Jönsson (M):
Jag kan förstå både utbildningsministerns och regeringens tveksamhet till att fatta beslut och att det tar tid. Jag har naturligtvis full respekt för det, men jag hoppas att man kommer fram till något beslut ganska snart. För mig är det viktigast att beslutet fattas.
Jag ser i det svar som utbildningsministern har lämnat här i dag att om det blir positivt menar man att södra Sverige och Lund är en bra placering. Det tycker jag är den positiva delen i det svar som har kommit i dag. När det gäller placeringen har jag inte alls samma uppfattning som Ulf Holm, och det är kanske inte så konstigt.
Jag menar att just placeringen i västra Skåne gör att man kan få fördelarna med närheten till kommunikation, till Kastrup och till övriga universitet i Öresundsregionen. Det ger pluseffekter för forskningen och för hela landets forskningsdel som man behöver i ett så här stort projekt. Jag tycker också att det är fel att säga att man tar ny jord till det här.
Det gör man, men samtidigt ska vi vara medvetna om att Lunds kommun redan i sina tidigare diskussioner har planerat detta som verksamhetsområde. Det är alltså bara en liten del av området som är nyplanerat för ESS. Kopplingen till biomedicin och Maxlab, som Lars-Ivar var inne på, är också positiv.
Jag tycker att man naturligtvis ska ha full respekt för både PBL och miljöbalken, och jag har samma uppfattning som Lars Leijonborg: Uppfyller vi inte miljökraven måste man säga nej av de skälen.
Christine Jönsson (M):
Bostadspolitiken är väldigt politiserad i Sverige. Det märker vi inte minst på de interpellationer som har ställts till statsrådet Odell. Redan i januari 2007 noterades att den första interpellationen kom. Med tanke på s-regeringens ansvar under de senaste åren kan man fundera på rimligheten i att nuvarande regering skulle kunna ha gjort stora förändringar på så kort tid.
Det som har varit fel med bostadsmarknaden är, som också statsrådet är inne på, att den har varit starkt reglerad under de senaste åren. Tar man då bort de regleringar och subventioner som har funnits är det klart att marknaden tar tid på sig att anpassa sig till de regler som har införts och de förändringar som har skett. Det som har styrt under de senaste åren är subventionerna.
Jag kan se i min egen hemstad, där jag har verkat bland annat inom det bostadspolitiska området, att det i princip bara byggts specialbostäder de senaste åren beroende på olika statliga subventioner. Det har naturligtvis orsakat en osäkerhet och ryckighet i byggandet som har fått de konsekvenser som man kan se i dag.
Boverket säger i sin rapport att byggandet av hyresrätter troligen minskar markant under 2008, men samtidigt pekar man på en ökning av andra boendeformer, till exempel bostadsrätter och villor. Man säger också i sin rapport att det är en trolig minskning, man vet inte, för i de flesta kommuner har ett antal bygglov sökts under de senaste månaderna som gör att byggloven överstiger prognoserna.
Ett stort problem i Storstockholm, Storgöteborg och Stormalmö är att få tag i arbetskraft, vilket driver upp kostnaderna och får ett antal projekt att läggas på is. När det gäller stora bostadsprojekt i de större städerna är det detta som man har svarat till exempel när byggindustrin har gått ut och frågat varför inte olika projekt har kommit till stånd.
Jag tror att det är viktigt att bostadsmarknaden får politisk ro. Marknaden måste återupprättas, och det måste bli en stabilitet som gör att man vågar satsa på olika former av projekt. Avslutningsvis skulle jag vilja gå in lite på det som Carina Hägg var inne på. Hon säger att det blir en A- och en B-marknad på bostadsmarknaden genom att fler utsatta kvinnor får svårt att få bostad när allmännyttan försvinner.
Det är tyvärr lite grann där man befinner sig i dag. Min personliga uppfattning om det är att om man har ett allmännyttigt företag i en kommun och inte sköter det på det sätt som man ska göra för att inte få de effekter som Carina Hägg är inne på är man inte en speciellt bra förvaltare. Jag tror att det är viktigt att säga att har man ett bostadsbolag ska man också se till att förädla och förbättra området.
Jag hör till dem som bor hos ett allmännyttigt företag, och också i ett miljonprogramsområde, där man har satsat väldigt mycket på upprustning, förändring, förädling. Det är något som jag tycker att man ska fortsätta att göra så länge man är ägare av ett allmännyttigt företag. Och det gäller inte bara kommunerna utan naturligtvis också dem som har privata hyresrätter.
Christine Jönsson (M):
Jag skulle vilja komma tillbaka till Boverkets prognos. Boverket konstaterar att det för det första är en prognos och för det andra att det är osedvanligt svårt att göra bedömningar under detta år beroende på många saker, bland annat beroende på det som vi har varit inne på, alltså överhettning i vissa regioner, arbetsmarknadstillgång med mera. Det gör också att man kanske ska se detta i ett lite mer långsiktigt perspektiv.
Man kan inte se det kvartalsvis, man kan inte heller se det årsvis, utan man måste se det under längre perioder. Det är lite grann det som min kritik har gällt i fråga om socialdemokratin och Socialdemokraternas sätt att argumentera när det gäller bostadsfrågorna. Jag vet själv efter ett antal år i en kommunal byggnadsnämnd att det som man beslutade om i slutet av 80-talet är det som byggs i dag.
Det viktigaste instrumentet för byggnation ligger inte på riksdag och regering utan på att kommuner och regioner verkligen har planer och en strategi för hur de vill att deras städer och regioner ska växa. Då gäller det att också ha planer som gör att man kan bygga när det är högkonjunktur och har möjlighet att göra det. Jag vill också kortfattat säga att det är viktigt att man ser till att byggandet fortsätter oavsett om det är fråga om villor och bostadsrätter.
Genom att man bygger villor och bostadsrätter får man nämligen en flyttkedja som är positiv. Detta möjliggör att hyreslägenheter i slutändan blir lediga. Jag tror att det också är viktigt.
Christine Jönsson (M):
Jag fortsätter debatten från i eftermiddags. Då diskuterade vi samma fråga men kanske mer ur ett helhetsperspektiv. Nu är vi nere i Öresundsregionen, vilket i och för sig är trevligt eftersom jag, precis som Leif Jakobsson, kommer från den delen av landet, från Malmös grannstad Lund. Öresundsregionen är på något sätt typisk för det som vi pratade om i eftermiddags. Det är en region som är het eller nästintill överhet.
Priserna på byggandet har stigit oerhört, och bristen på arbetskraft är stor. Tittar man på de projekt som funnits ser man att det i dag är svårt att få arbetskraft till annat än de riktigt stora projekten. Det är ett av de stora bekymren för mig som gammal kommunalpolitiker i Lund, och det är säkert likadant för kommunalpolitikerna i Malmö.
Man måste också lite grann titta på den analys som gjorts av Boverket. I sin rapport konstaterar de att det byggs färre hyreslägenheter och fler villor och bostadsrätter. Stormalmö omfattar inte bara Malmö stad. Det omfattar även kommuner som Burlöv, Eslöv, Höör, Kävlinge, Lomma, Lund, Skurup, Staffanstorp, Svedala, Trelleborg och Vellinge, alltså i stor utsträckning grannkommuner till Malmö.
Folk väljer att bosätta sig i de kommunerna just för att där finns bostadsrätter och villor. Därför är den statistik som Leif hänvisar till inte helt korrekt. Jag vill också kommentera den tidigare regeringens och Socialdemokraternas politik.
Jag tycker nämligen att man ska titta på bostadsmarknaden i Malmö som sedan införandet av den allmänna rösträtten, med undantag av vissa perioder, i princip styrts enbart av Socialdemokraterna. Vad är det för bostadspolitik man tryckt fram i Malmö? Ja, inte det flexibla, varierande byggandet som Leif pratar om och som alltså skulle fungera.
Nej, det är fråga om gigantiska miljonprojektområden med ökande problem i ett Malmö skapat av en socialdemokratisk politik under årtionden. Tittar vi på bostadsmarknaden i Malmö kan vi konstatera att folk på 1980- och 1990-talen inte precis stod i kö för att få lägenhet i Malmö.
Det var snarare så att Malmös kommunalpolitiker åkte land och rike runt och försökte värva folk till de tomma lägenheterna i Holma, Lindängen och Rosengård. Jag tycker nog att man måste ha lite perspektiv på vem det är som skapat bostadsmarknaden och hur den skapats. Sedan säger Leif Jakobsson att det är fel att bygga för de rika.
Det som Ilmar Reepalu och andra socialdemokratiska kommunalpolitiker gjort i Malmö under de senaste åren är just att bygga för de rika.
Man har byggt i hamnen och på andra attraktiva ställen för att vrida den spiral som man anser Malmö vara på väg in i. Leif Jakobsson ska kanske granska Malmös socialdemokratiska styre och sin egen regerings tidigare misstag innan han börjar kritisera den nuvarande regeringen för den bostadspolitik som skapat Malmös problem.
Christine Jönsson (M):
Jag vill än en gång peka på regionens, inte bara Öresundsregionens utan också Mälarregionens, Göteborgsregionens och flera andra regioners, överhettning, som har bidragit till de stigande priserna och till att man i dag inte får den arbetskraft som gör de olika projekten möjliga. Det är det viktigaste. Sedan kan man alltid hålla på att slåss om siffror i Boverkets rapporter.
Samtidigt vet alla som har hållit på med det under ett antal år att det är långsiktigheten som ger utslag och visar på om man bygger eller inte. Under de senaste åren har de största byggnationerna varit specialbostäder i form av äldreboende och andra boenden. Det byggde mycket på den subventionering som då riktades till det.
Jag har gjort en egen undersökning, väldigt ovetenskaplig, där jag har tittat i ett antal kommuner runt Malmö på vilka projekt som fått bygglov. Precis som det står i Boverkets rapport är det fler bygglov man har lämnat än vad det är projekt som har påbörjats.
På något sätt blir det en fördröjning innan man kan göra det slutliga bokslutet där den byggnation som har kommit i gång under året är med. En annan sak som också påpekas i Boverkets rapport, och som jag tror är väldigt viktig, är den inflyttning och det behov av lägenheter som har kommit på grund av att många danskar har valt att bosätta sig där. Det håller på att mattas av nu på grund av att bostadspriserna har börjat sjunka i Storköpenhamn.
Det är också en del av Malmös problematik, som jag tycker att man ska ta med i den här debatten.
Christine Jönsson (M):
Jag börjar med Carina Mobergs fråga om hur vi ställer oss till tomträttsinstitutet totalt sett. Jag tycker att man ska skilja på bostäder och verksamheter. I de fall där man har verksamheter på tomträtt, vilket många kommuner har, har man inte några större bekymmer med det. Det löper på bra.
I den kartläggning vi själva har gjort genom att ringa runt till ett antal kommuner och i RUT:s utredning ser man att det inte är där bekymren finns, utan de finns på bostadssidan. Det är till mycket stor del beroende på att skillnaderna mellan äganderätt och tomträtt har blivit små.
I vissa lägen har säljare inte på ett seriöst sätt informerat den som köper att det är tomträtt man köper. När avgäldstiden sedan går ut har man svårt att överblicka vad det får för konsekvenser. Jag har svårt att se att man kan ta bort tomträttsinstitutet totalt.
Däremot får man nog reglera det vad det gäller bostäder på ett sätt som gör att man kan använda det till som det var tänkt från början, alltså för att få en social bostadspolitik. De frågorna får utredningen besvara. Hur kan vi lita på att det kommer en utredning 2010? Det är det besked vi har fått.
Vi förutsätter att även om det går så illa att det blir maktskifte finns det intresse här i kammaren för att det blir en utredning 2010, oavsett om det blir före eller efter september.
Christine Jönsson (M):
Jag börjar med huruvida man även i framtiden ska ha rätt till tomträttsinstitut för bostäder. Jag tror på en mångfald och på att man från kommunernas sida ska ha olika möjligheter till en väl fungerande bostadsmarknad. En utredning ska naturligtvis vara förutsättningslös.
Man ska kunna titta både på möjligheten att utveckla tomträttsinstitutet och på hur det fungerar om man avvecklar det. Många kommuner har ju avvecklat det fullständigt. Man har sett att det inte har funnits möjlighet att få det att fungera. Min egen kommun hade många tomträtter för bara fem tio år sedan, men har inga kvar i dag eftersom det inte fungerar.
Man kanske då måste fråga sig om det verkligen är ett möjligt sätt att reglera bostadsmarknaden i kommunerna. Trafikförsäkringen tänker jag inte ha någon uppfattning om. Jag förutsätter att man, om man har tillsatt en utredning, har funnit att det finns ett behov och att man ska göra utredningen även med förlängningen.
Jag tycker att det finns många frågar, bland annat tomträttsfrågan och överförmynderifrågan, som är väl så viktiga. Men det gäller ju att hitta en prioritering. Den tänker jag inte göra här i kammaren i dag.
Gunvor G Ericson (MP):
Det var ju ett glädjande besked att det ska få finnas många blommor som blommar när det gäller behandlingsmetoder under förutsättning att det är säkert för patienten. Den uppfattningen delar vi i Miljöpartiet. Möjligtvis kan man tolka ministern så att man avser att lösa det här lagstiftningsvägen.
Som jag pekade på i mitt tidigare inlägg finns det en öppning i EU-direktivet om att man faktiskt kan fatta beslut om en lag på nationell nivå som reglerar det här. Skulle man då kunna tänka sig att man hittar en ny lagstiftning som tillgodoser behovet av en egen beteckning för antroposofiska läkemedel? Är det så man ska tolka ministerns svar?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag tackar och börjar där ministern avslutar, med försiktighetsprincipen och vetenskaplig bedömning. Det är jätteviktigt att det görs en korrekt vetenskaplig bedömning. Men uppenbarligen finns det en inkonsekvens i det här systemet eftersom man inte bedömer miljökonsekvenserna av de nya livsmedlen eller tillsatserna.
Det är två olika system för hur man godkänner, om det är en tillsats eller om man gör ansökan för att få en godkännandeprocess för ett nytt livsmedel. Då är det ju ett beslut enligt novel foods . I det fallet kan Sverige först besluta att tillåta det för att sedan ställa det under prövning och göra en egen bedömning av ämnet - om man tycker att det är intressant.
Det finns flera småföretag i Sverige som är intresserade av stevia som nytt livsmedel, men det kostar att ta fram vetenskapligt underlag. Eftersom växten inte heller kan patenteras kanske det borde finnas ett samhällsintresse av att pröva ett godkännande. Delar ministern den uppfattningen? Jag kan också påpeka att det finns andra länder i världen som gör andra bedömningar än vad EU har gjort.
I Japan har man använt stevia i över 40 år. Kanske beror det på att aspartam är förbjudet i Japan. I dagsläget finns det ytterligare sex länder där det är tillåtet att använda stevia.
Jag tror att det skulle vara intressant att få veta om det finns ett intresse av att lyfta fram, pröva och se om det finns något i den vetenskapliga bevisningen som kan underlätta för den typen av naturliga ämnen som inte har så stora kapital bakom sig.
Delar ministern uppfattningen att det vore intressant att pröva detta som ett nytt livsmedel?
Gunvor G Ericson (MP):
Det är positivt att ministern tar till sig frågan om miljöprövningen. Det är oerhört angeläget att få till en sådan även inom livsmedelsområdet. Hälsa och miljö hänger nära ihop, även om det finns en viss tendens i miljödebatten men också inom folkhälsoforskningen att se detta som två separata stuprör. Det är det definitivt inte.
Vi brukar prata om att naturen påverkas, djuren och växterna, och vi glömmer bort att människor också är en del av naturen. Det är oerhört angeläget. Jag tackar för det. Jag hoppas att ministern kommer att ta konkreta initiativ, även om jag inte hörde något om det.
När det gäller frågan om godkännande av nya livsmedel finns det en regel bland EU:s bestämmelser om att ett land har två år på sig att gå till EU och få bedömningen gjord inom ramen för novel foods . Om det finns hälsoskäl eller andra skäl skulle det ändå vara intressant att få detta prövat. Som det är nu är sukralos tillåtet men inte den naturliga stevian. Det finns en inkonsekvens i det.
Det borde ligga i Sveriges intresse att byta ut sukralos eller i alla fall göra en ordentlig vetenskaplig undersökning av de två substanserna. I sitt svar sade ministern att det ska tas initiativ för miljöprövning även i Sverige.
Vilka uppdrag har då givits till Livsmedelsverket för att påverka nationellt i fråga om hanteringen av dessa livsmedelsgodkännanden? Det gäller både tillsatser och nya livsmedel. Vilka initiativ har tagits gentemot Livsmedelsverket?
Gunvor G Ericson (MP):
Tack, Göran Montan, för att jag får möjlighet att göra ett antal inlägg till och lyfta fram jämställdhetsperspektivet. Jag är fullt medveten om det program som antogs 1989 och som reviderades 2005. Trots de goda ambitionerna på RF:s centrala nivå är det svårt att få genomslag lokalt. Det handlar, som jag ser det, väldigt mycket om uppföljning.
Hur kan då de här riktlinjerna genomsyra verksamheten även på distriktsnivå? Låt mig ta ett exempel.
Enligt reglerna för vilka som ska ordna domare inom fotboll får herrar i division 5 hjälp av Domarförbundet att ordna domare, medan damer måste spela i nationella serier eller distriktsserier för att få hjälp att ordna domare. Det är ett konkret, litet exempel på hur män och kvinnor behandlas olika.
Jag tror fortfarande att för att jämställdhet ska kunna få genomslag måste vi politiker efterfråga det. Det handlar om att vi också ska ställa krav på uppföljning av de satsningar som vi gör, av hur RF fördelar pengarna i Idrottslyftet och före detta Handslaget. Det tycker jag att vi är för dåliga på. Vi skulle kunna ställa mycket mer krav på utvärdering, som också Riksrevisionen har påpekat.
Jag ställer frågan till Göran Montan: Är ni intresserade av att hitta några ytterligare verktyg för att kunna göra uppföljningar?