Göran Lindblad (M):
Jag får tacka statsrådet för svaret. Jag är lite förvånad och besviken att det inte innehåller något konkret. Det är ett år sedan jag här i kammaren hade en interpellationsdebatt med statsrådets företrädare Lars Engqvist på samma tema. Jag överräckte vid det tillfället också en motion om vad som skulle kunna göras för att snabbt få efterrättelse och förbättringar inom psykiatrin. Ingenting har hänt.
Fortfarande är det olika myndigheter och ingen samordning. Fortfarande är det patienter som i bästa fall är omhändertagandeobjekt och i värsta fall hamnar i ett slags limbo mellan kommun och landsting, mellan olika myndigheter, där ingen egentligen har ansvaret. För knappt ett år sedan besökte jag psykiatrin på Sahlgrenska.
En av överläkarna där hade skrivit en debattartikel i Göteborgs-Posten och utmanade politiker att komma dit. Jag ringde samma dag och kom dit. Jag vet ännu inte om det socialdemokratiska landstingsrådet har varit där. Det visade sig att man bedriver ett läggspel med patienterna på Sahlgrenska.
Det är ett läggspel som innebär att om det kommer in en våldsamt psykiskt sjuk patient måste man flytta på någon som inte är riktigt lika sjuk till en annan avdelning där man flyttar ut någon som är ännu lite mindre sjuk och lägger på en hjärtavdelning för att sedan sparka ut någon annan från sjukhuset. Där använder man timmar och åter timmar varje vecka för att endast flytta om patienterna. I dagens Göteborgs-Posten finns rubriken att psykvården skärs ned i Göteborg.
Det står att 10 % av personalen på Östra sjukhusets psykiatri kan förväntas få gå. Det är ett socialdemokratiskt lett landsting. Då undrar man vilket inflytande som psykiatrisamordnaren och regeringen har över den verklighet som finns ute på sjukhusen. Är det kanske dags att förstatliga hela verksamheten och se till att man får en likvärdig och rättvis vård i hela landet?
Ska vi kanske ha en allmän obligatorisk försäkring som täcker alla oavsett vem man är och varför så att man har rätt till psykiatrin i Haparanda, Göteborg eller Ystad? Det är kanske någonting som vi skulle kunna bli överens om? I debatten i fjol diskuterade vi olika praktiska möjligheter om hur man skulle kunna få den öppna psykiatrin bättre.
Är statsrådet Ylva Johansson beredd att verka för mera tvångsåtgärder i öppen psykiatri? Det skulle kunna innebära att patienter skulle kunna vårdas ute - hemma - under tvång att man kommer och tar sin medicin och kunna fungera i samhället. Som det är i dag är man antingen intagen, inlåst och kan tvångsvårdas där eller så är man utskriven och ingen har kontroll på om man tar sin medicin annat än frivilligt. Det är utomordentligt otillfredsställande. I svaret står det om planer, samordning, möten och överenskommelser.
Men var finns patienterna? Var finns perspektivet att se till dessa mycket svårt sjuka människor och deras vårdbehov, Ylva Johansson? Var finns det medkännande patientperspektivet? I förra årets debatt tog jag upp förhållandet för min före detta, mamma till en gemensam son. Hennes förhållanden är fortfarande lika usla. Det förefaller till och med som om kommunen i Göteborg överväger att säga upp boendet. Det är ett fullständigt oacceptabelt förhållande.
Det är väldigt många människor som råkar i kläm. Vad tänker statsrådet göra?