KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Det verkar som att statsrådet inte förstår frågeställningen. Jag har fått lära mig att oavsett vilket statsråd som besvarar frågan svarar statsrådet för hela regeringen. Statsrådet Elisabeth Svantesson har sagt att hon inte har för avsikt att ändra regleringsbrevet.
Arbetsförmedlingen förklarar för regeringen att om de ska kunna bedriva denna typ av verksamhet - som Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och Folkbildningsrådet tycker är väldigt bra - krävs det att man ändrar i regleringsbrevet. Eftersom statsrådet nu har varit med om att avslå en sådan begäran vet statsrådet också att det inte blir en sådan ändring. Min fråga var: Tänker statsrådet ändra reglerna för samordningsförbunden?
Tänker statsrådet utöka budgeten för samordningsförbunden om man hänvisar till det? Frågan handlade om att erbjuda förrehabilitering på folkhögskolor, hela poängen med projektet och sättet att jobba. Det var därför jag ställde frågan till statsrådet: Har statsrådet läst utvärderingen från de två forskarna?
De två forskarna har jobbat med rehabilitering under många år och beskriver vad som är vinnarkonceptet i detta sätt att jobba. Då kan man inte bara svara att det kan skötas genom upphandling, och blir det folkhögskolor blir det folkhögskolor. Poängen med förrehabiliteringen var ju att den ligger på folkhögskolor, där man har en speciell pedagogik, där hela gruppdynamiken kommer in och där man också har visat att den har haft en väldigt positiv effekt.
Jag vet inte om statsrådet inte förstår vilka frågor jag ställer, och därför upprepar jag dem. Nytt ekonomiskt utrymme: Blir det ändrade regler för Finsamförbunden, det vill säga samordningsförbunden? Man måste alltså ändra vissa regelverk för dem.
Har statsrådet fullföljt det socialförsäkringsutskottet sade, som var att man skulle återkomma och tala om hur förrehabilitering kunde ges en mer permanent form, som tillämpas på nationell nivå? När tänker statsrådet ta itu med den frågan?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag måste säga att jag är oerhört besviken på statsrådet. Han har tagit del av ett brev, som både arbetsmarknadsministern och folkbildningsministern har tagit del av, som handlar om begäran om förrehabilitering på folkhögskolor, där man också hänvisar till denna utvärdering. Då har alltså statsrådet låtit bli att läsa utvärderingen. Dessutom försöker han komma runt frågeställningen genom att säga att det är möjligt för Arbetsförmedlingen att upphandla en tjänst som är specifik för folkhögskolor.
Då kan man inte upphandla den om man ska peka ut att det är folkhögskolor som ska göra det. Det faller liksom på sin orimlighet. Jag har då frågat om han tänker ge Finsamförbunden nytt ekonomiskt utrymme för att ta del av detta. Det handlar naturligtvis om att göra mer saker, och då kostar det pengar. Jag har också ställt frågan om han tänker ändra regelverket för Finsamförbunden.
Jag har inte frågat om han tänker ändra Arbetsförmedlingens regleringsbrev, för det har han redan sagt nej till. Däremot har jag två gånger ställt frågan om han tänker ändra reglerna för Finsamförbunden. Herr ålderspresident! Det känns faktiskt som att statsrådet försöker komma undan en viktig fråga genom att inte ens svara på frågor.
Dessutom har han inte tagit till sig informationen om detta projekt som visar att personer som har varit långtidssjukskrivna, som inte klarar av en vanlig rehabilitering men som däremot klarar av en förrehabilitering kommer så mycket närmare arbetsmarknaden. Hela socialförsäkringsutskottet har tyckt att det är en väldigt positiv verksamhet, och den tidigare arbetsmarknadsministern, Hillevi Engström, har mer eller mindre utlovat att detta skulle komma på plats. Nu har vi bytt arbetsmarknadsminister.
Vi har fortfarande samma socialförsäkringsminister. Uppenbarligen är kunskapen om förrehabilitering väldigt begränsad i regeringen, och det kan jag bara beklaga, herr ålderspresident.
Eva-Lena Jansson (S):
När det gäller att vi har ett bra arbetsmiljöklimat i Sverige, vilket Katarina Brännström säger, har vi förändrat vårt sätt att arbeta under många års tid. Det har skett genom att man har utvecklat arbetsmiljöarbetet, satsat på Arbetsmiljöinspektioner och satsat på Arbetslivsinstitutet. Fackföreningar har byggt upp organisationer. Ni har nu rivit ned Arbetslivsinstitutet och sparat på Arbetsmiljöinspektionen.
Man kan säga att ni har dragit ned på verksamheten med 20 procent sedan 2006. Det är ganska mycket för en verksamhet. Det betyder att ett antal inspektörer försvinner varje år, vilket minskar möjligheten till tillsyn. Har man dessutom inte kollektivavtal på en arbetsplats finns det inget skyddsombud där.
Det som kan vara häpnadsväckande är att det krävs att man går en utbildning för att vara skyddsombud, men för att vara arbetsgivare med arbetsmiljöansvar krävs ingenting mer än att man lyckas sköta en upphandling. Då kan man bli en underentreprenör till någon. Vi har lämnat en motion till riksdagen om att vi tycker att man ska ha ett socialt entreprenörsansvar, det vill säga att den som står för huvudentreprenaden också blir den som blir ansvarig. Då kan ingen skylla på den andra i kedjan.
Det är nämligen det som händer i dag. Det finns många oseriösa företagare - alldeles för många - och det som händer är att de konkurrerar ut de seriösa som vill ta frågor om arbetsmiljö på allvar, därför att de naturligtvis är billigare. Det är alltid billigare att ha svarta löner, och det är alltid billigare att spara på arbetsmiljön. Den som får betala är den som skadas, alltså den enskilda arbetaren. För mig är detta ett fortsatt viktigt arbete.
Jag önskar att regeringen tog det på större allvar än att bara följa utvecklingen. Vi vet nämligen att följer vi utvecklingen kommer fler att dö på arbetet och fler att skadas. Det är ett stort problem där jag inte kan nöja mig med att bara titta på och se hur det fortgår.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Anna Wallén för en väldigt relevant fråga. Den ställde hon till finansministern, som meddelade ganska frankt att studenterna nu skulle få betala för regeringens skattesänkningar genom att man skulle sänka studiebidraget med 300 kronor. Tre veckor senare ändrade sig finansministern. Jag vet inte riktigt vem det var som fick honom att ändra sig, men han gjorde det i alla fall. Därför har svaret från statsrådet Arnholm blivit ett helt annat.
Regeringens tidigare förslag att justera ned - justera ned, kallades det här, inte sänka - studiemedelsbidraget är således inte längre aktuellt. Jag vill följa upp Adnan Dibranis fråga hur länge det är aktuellt. Gäller det tre veckor från det här svaret och att det sedan kan bli en ändring igen, att man bestämmer sig för att studiebidraget trots allt behöver sänkas? Det handlar om trovärdighet.
Vi har en finansminister som alltså säger att för att kunna finansiera budgeten krona för krona är han tvungen att sänka studiebidraget, och tre veckor senare meddelar han att studiebidraget inte behöver sänkas. Samma finansminister som sagt att man ska spara på försvaret säger nu att vi ska öka anslaget till försvaret. Samma finansminister som i december talade om att det var oansvarigt att inte sänka skatten meddelar nu att han vill höja skatten.
Vad är det för flip-flop-politik regeringen för? Sköter regeringen beredningen enligt regeringsformen?
Eva-Lena Jansson (S):
Det är märkligt. För mindre än en månad sedan försvarade moderata riksdagsledamöter beslutet att sänka studiebidragen för studenter med 300 kronor med motiveringen att det var nödvändigt. Man skulle spara 1 miljard på Sveriges ungdomar samtidigt som man precis hade klarat av att sänka skatterna med 12 miljarder. Oppositionen lyckades stoppa ytterligare en skattesänkning på 3 miljarder. Det var nog tur för regeringen.
Jag frågade statsrådet, fru talman, om hon har kontrollerat ifall man följt regeringens beredningstvång när det gäller beslut. Jag funderar på hur finansministern ena veckan kan säga att man måste sänka studiemedlen med 300 kronor i månaden för ungdomar som studerar för att tre veckor senare ändra sig. Det är en flip-flop-politik.
Men finansministern och övriga regeringen börjar kanske bli bekymrade över att man gått från 65 miljarder i överskott till 87 miljarder i underskott och skulle därför använda studenterna för att finansiera de skattesänkningar som genomförts. Statsrådet vill inte tala om hur länge beslutet gäller. Det är relevant att få reda på det.
Om man kan ändra ett beslut efter tre veckor och säga att det inte gäller, att man tänkt om, undrar jag: När blir det aktuellt att sänka studiebidragen för studenterna? Är det så att beslutet nu är absolut, att sänkningen inte kommer att genomföras av regeringen? Kommer regeringen inte att sänka studiebidragen? Kan statsrådet här och nu lova att det inte kommer att ske under hennes tid i regeringen?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska börja med att å Marie Nordéns vägnar tacka för svaret, även om hon har ställt frågan till Anders Borg. Jag ska citera från den interpellation som Marie Nordén ställde till finansministern: "I februari gick finansminister Anders Borg ut i medierna och menade att om inte näringslivet snart förbättrar den dåliga kvinnorepresentationen så kommer regeringen att överväga en kvoteringslag inom ett till två år.
Det är inte första gången som finansministern skapat nyhetsrubriker med just det uttalandet. Finansministern har varje år sedan 2010 gett denna varning till näringslivet. Men inget har hänt." Man får väl tolka det som någon sorts spel för gallerierna. Marie Nordén fortsätter: "De senaste två åren har andelen kvinnor i styrelserna till och med minskat, visar Andra AP-fondens kvinnoindex. Jag vill veta om det finns ett större mått av allvar i det uttalande som finansministern har gjort i år.
Vad krävs för att finansministern ska återkomma till riksdagen med en proposition om en kvoteringslag om kvinnorepresentationen i bolagsstyrelser inom två år?" Det var Marie Nordéns interpellation. Finansministern har överlämnat interpellationen till jämställdhetsministern. Man kan läsa vad jämställdhetsministern har uttalat tidigare. Hon sade den 8 mars 2013: "I dagsläget vill jag vänta.
Men jag har inte stängt dörren till någonting." Det sade hon om kvotering. Egentligen är hon tveksam till kvotering. Man kan titta på vad Maria Arnholm säger 2014. Då säger hon: "Jag och Peter Norman har haft möten med många näringslivsföreträdare." Hon fortsätter: "Exakt vad vi har sagt, stannar på de mötena."
När man frågar vilket tidsperspektiv hon har på detta svarar Maria Arnholm: "Jag har sagt att det måste ske en substantiell förändring under den här bolagsstämmeperioden, under våren." Det är lite svårt att få ihop det, när man sedan läser svaret från jämställdhetsministern. Det jag har citerat nu är tidningsartiklar.
I tidningen uttalar sig jämställdhetsministern och även finansministern ganska vitt och brett, men när de kommer till riksdagen är det inte alls samma positiva syn. Här skriver jämställdhetsministern att det är stora problem, att utvecklingen går för långsamt och att hon fortsätter dialogen med ägarna. Då är min fråga: Leder de här mysmötena någonstans till något mer än att ni sitter och pratar?
Tidsaspekten framgår inte, men det är det som Marie Nordén har frågat om: Kommer det någon proposition inom några år? Finansministern pratar om kvotering och en lagstiftning inom två tre år. Maria Arnholm pratar om att det handlar om hur den här våren kommer att se ut. Men det anges inte i svaret. Min fråga är: Finns det någon tidsplanering för en kvoteringslag?
De här åtta åren har det bara varit tv-soffor för Anders Borg och andra ministrar, och det har inte skett någon egentlig påverkan. När kommer det att hända något? Kommer det att hända något, eller är detta bara något som man ger uttryck för i medierna men inte i politiken?
Eva-Lena Jansson (S):
Det är välkommet att statsrådet talar om kunskapsnivå, för det är precis det jag tror behövs. Det är inte vänta-och-se-metoden som behövs, och det behövs inte fler uttalanden av Anders Borg. Dem kan nämligen man riva sönder, om man har dem på papper, för de betyder ingenting. Det var någon som tog upp att det norska exemplet inte var så positivt.
Jag kan säga att regeringen har varit med och bidragit till vem som ska rekryteras till statliga bolag, och jag kan konstatera att Vattenfall är ett statligt bolag där styrelsens bedömningar när det gäller de ekonomiska värdena inte har varit helt till fyllest - framför allt inte om vi tittar på ordföranden och hur han har hanterat frågan.
Till dem som tvivlar på att Socialdemokraterna tycker att det är viktigt att se till att det finns pengar där kvinnor jobbar kan jag säga att offentlig sektor är till nästan 100 procent subventionerad med hjälp av skattemedel. Det jobbar väldigt många kvinnor där, och de har alltså sin utkomst från skattemedel. Det är klart att vi tycker att det viktigt att den delen ska finnas där. Jag tror på fria medier - vi kan inte tvinga tidningarna att skriva saker. Däremot kan vi informera dem.
Jag tycker att medierna och affärsmedierna tar frågan på allvar när finansministern uttalar sig, men problemet är att det inte är någon substans när han säger att det kanske blir om två år. Det är i stället vänta-och-se-metoden. Det är egentligen inget hot, och det förstår de ju. Herr talman! Jag tror inte att vi kommer så mycket längre i den här debatten. Det kanske blir en ny debatt; vad vet jag. Frågan är dock hur vi ska komma till rätta med de strukturer som finns i samhället.
Jag tror att de bolag där det finns mycket pengar är väldigt viktiga. Det är nämligen dem det handlar om - jag pratar inte om föreningslivet i allmänhet, som en del andra vill göra, utan jag pratar om näringslivet. Där hanterar man miljarder, och man släpper inte in kvinnor. Det tycker jag är ett stort problem. Det är ett samhällsproblem, och det påverkar också utvecklingen i de här företagen vilket naturligtvis har negativ effekt på jobben. Herr talman! Jag hoppas återkomma med ett förslag till hösten, när vi har vunnit valet.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Tomas Eneroth för en viktig interpellation. Den tar upp frågan om hur många personer som har utförsäkrats med det nuvarande regelverket i sjukförsäkringen. Eftersom statsrådet i sitt svar nämner 2006, utifrån att man då genomförde det man kallar en sjukförsäkringsreform, ska man väl också påtala vad syftet med reformen var. Jag vet i och för sig inte ens om vi ska kalla det en reform, för en reform är för mig någonting positivt - inte någonting negativt.
På en direkt fråga svarade dock tidigare socialförsäkringsministern Cristina Husmark Pehrsson att syftet med reformen var att finansiera sänkta skatter, och vi vet att den nuvarande regeringen har gjort det till sitt paradnummer att sänka skatter. Därför är det inte så konstigt att regeringen inte tänker göra någonting åt det faktum att människor utförsäkras. Jag har ändå några frågor med anledning av det svar Tomas Eneroth har fått av statsrådet.
I statsrådets svar sade han att "regeringen anser att begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en central del av reformen". Om nu sjukdomen pågår längre än regeringens tidsgräns, hur ser regeringen på det faktumet? Kan statsrådet svara på det? Man gör det här till den enskilda individens problem och inte ett samhällsproblem. Man pekar på den enskilde och säger: Var god ta dig i kragen, du har varit sjuk alldeles för länge; nu är det dags att bli frisk.
Det gör man utan att för den skull garantera ett stöd. I sista delen av statsrådets svar till Tomas Eneroth sade han: "Vi har under denna mandatperiod genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka." Vilka förbättringar är det särskilt statsrådet tänker på? Är det den förändring som kom till på grund av det utskottsinitiativ bland annat Tomas Eneroth och Eva-Lena Jansson stod bakom?
Vilka speciella frågor är det statsrådet tänker på när han framför att man har genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka? Kan statsrådet återkomma till det?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag fick svar på en av mina frågor. Jag tänker så här: Vi människor är olika individer och fungerar på olika sätt. En del har kortare väg tillbaka till arbete och en del har längre. Man kan tydligt se att regeringen har valt att prioritera att införa stenhårda administrativa tidsgränser, eftersom syftet var att man skulle ha råd att finansiera sänkt skatt för dem som var friska.
Forskningsinstitutet i Göteborg som tittar på stressyndrom pekar på att just de stenhårda tidsgränserna kan få helt motsatt effekt, att de kan få människor ännu längre bort från arbetsmarknaden. Det som händer med regeringens politik är att alla prövas utifrån samma mall. Det, herr talman, kan få samma effekt som pennorna som jag har framför mig. Man skjuter människor utanför en kant, men det finns ingenting som tar emot dem. Det finns ingen rehabilitering.
Det som händer är att människor trillar utanför, och det finns ingen som tar emot dem eftersom skyddsnätet som regeringen har genomfört hela tiden har glesats ut. Helt plötsligt står människor utan vare sig a-kassa eller sjukpenning och är hänvisade till försörjningsstöd, som man kanske inte kan söka därför att man äger ett hus tillsammans med den som man lever ihop med.
Och man är fortfarande för svårt sjuk för att kunna gå tillbaka till det jobb som man tidigare hade. Enligt Arbetsförmedlingen står man inte till arbetsmarknadens förfogande. Ändå säger regeringen att den är nöjd. Herr talman! Med utgångspunkt från vad statsrådet säger förstår jag att statsrådet tänker fortsätta att utförsäkra en del och att rätt många förmodligen kommer att placeras in i fas 3, som växer explosionsartat.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Bakgrunden till min interpellation är en rapport från Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, angående Försäkringskassans handläggning av sjukpenning ur ett jämställdhetsperspektiv. På socialförsäkringsutskottet fick vi en redovisning av att begreppet jämställdhet i stort sett hade utmönstrats ur myndighetens styrdokument.
Av rapporten framgår att det är svårt att följa vad som görs på jämställdhetsområdet inom socialförsäkringen när det gäller sjukförsäkringen och att bedöma om Försäkringskassan säkerställer att handläggningen av sjukpenning sker på ett jämställt sätt. Det beskrivs att jämställdhetsperspektiv som begrepp i det närmaste har försvunnit ur centrala styrdokument. På en direkt fråga till generaldirektören för ISF svarade han att det handlade om Försäkringskassans regleringsbrev. Därav min fråga till ministern om man tänker ändra regleringsbrevet.
Jag har fått svaret att ministern är nöjd med att det inte står i regleringsbrevet och menar att man är tydlig på annat sätt. Han hänvisar bland annat till att Försäkringskassan själv har gjort en plan på aktiviteter. I planen skriver Försäkringskassan bland annat att en fördjupad kartläggning av könsskillnader i någon eller några olika förmåner ska göras.
Det klargörs inte att det är sjukförsäkringen. Dessutom sägs att nya utbildningar med tema jämställdhet kan tas fram om behov bedöms finnas. Det framgår dock inte om man anser att det behövs eller inte.
När det gäller hur man ska arbeta systematiskt och hållbart med jämställdhetsintegrering skriver Försäkringskassan: "Det bör även kunna övervägas hur Försäkringskassans arbete med lean kan integrera ett jämställdhetsperspektiv." Lean är en sorts arbetsmetod som man brukar tillämpa på Toyotafabriker med mera och som Försäkringskassan nu har tagit in i sin organisation.
Utifrån den dragning Försäkringskassans generaldirektör gjort har vi förstått att man är väldigt intresserad av just lean-metoden, men det framtick inte egentligen hur man jobbade med jämställdhetsperspektivet. Det står att man kan överväga om man ska integrera ett jämställdhetsperspektiv.
Om jag läser Försäkringskassans svar på regeringsuppdraget och vad regeringen skriver i sitt regleringsbrev är det inte alls så tydligt som det svar statsrådet har gett till mig - att man ska jobba med det här utifrån att man kan se att kvinnor och män behandlas olika i sjukskrivningsprocessen.
Min fråga är: Har statsrådet läst Försäkringskassans svar om regeringsuppdraget? Har han läst utredningen från ISF? Jag tycker inte alls att det blir lika tydligt som statsrådet försöker göra det i sitt svar.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tror säkert att Försäkringskassan är intresserad av frågan, men frågan är hur intresserad man är och hur man genomför det här. Anledningen till att jag ställde frågan om just regleringsbrevet är att regeringen där tydliggör vad som är det viktigaste Försäkringskassan ska göra. Det Inspektionen för socialförsäkringen pekade på var att när man tog bort frågan ur regleringsbrevet försvann också trycket i myndigheten.
I planen för jämställdhetsintegrering pratar man generellt, men jag pratar om just handläggning av sjukpenning ur jämställdhetssynpunkt. I Försäkringskassans svar om det fortsatta arbetet kan man läsa: "Utifrån genomförandeplan och de fortsatta underlag som vi kommer att få under 2014 så kommer mål och aktiviteter att föras in i den ordinarie verksamhetsplaneringen inför 2015."
Vi pratar om detta i mars 2014. Rapporten kom 2013, så det är klart att jag undrar om vi ska vänta till 2015 innan handläggarna får utbildning. Så kan det väl inte vara. Det är jättebra att chefer och controllrar får utbildning i frågorna, men handläggningen kan faktiskt få stora effekter. Precis som statsrådet säger ser vi i dag skillnader i hur kvinnor och män hanteras i sjukskrivningsprocessen.
Vi ser vilka som får insatser och att män ofta är sjukskrivna på heltid medan kvinnor är sjukskrivna på deltid. Det ser alltså lite olika ut i processen, men frågan är varför. Om handläggarna inte har den tydliga utbildning de bör ha tycker jag att det blir problematiskt. Det är därför jag har ställt den här frågan. Jag tror att regeringen tycker att det här är viktigt, men varför skrev man då inte in det i regleringsbrevet? För det kan man göra.
Man kan göra förtydliganden där.
Eva-Lena Jansson (S):
Det var ISF:s generaldirektör som på en direkt fråga under socialförsäkringsutskottets sammanträde svarade att instruktionen ligger i botten men att det är regleringsbrevet som ligger närmast myndigheten. Det är det de hela tiden tittar på, och det är där regeringens aktuella styrning ligger. Det är klart att det påverkar verksamheten om något inte finns med i regleringsbrevet.
I sin sammanfattning skriver ISF att det är viktigt att Försäkringskassan, för att kunna infria sitt åtagande om de jämställdhetspolitiska målen, i sin styrning konkretiserar vad ett jämställdhetsperspektiv faktiskt innebär för handläggning av sjukpenning. Konkretiserar, skriver de. Då pratar vi inte om en verksamhetsplan för 2015. Men det kanske det är, konkret. Det vet inte jag. Jag är i alla fall engagerad i frågan, och det är därför jag har lyft upp den här.
Med all respekt för statsrådet står jag inte här och misstänkliggör Försäkringskassan. Jag ställer en fråga till statsrådet om varför han inte tyckte att det var viktigt att i regleringsbrevet ta med det som generaldirektören för Inspektionen för socialförsäkringen efterfrågade.