Patrick Reslow (SD):
I en statistikrapport för lite drygt hundra år sedan skrev dåvarande Kungliga Statistiska Centralbyrån om barn födda utom äktenskapet att dessa "ur social synpunkt äro att betrakta såsom en synnerligen ogynnsam företeelse, därom råder knappast mer än en mening".
Det var givetvis ett synsätt som hade präglat samhället under sekler och som fortsatte att prägla samhället långt in på 1950-talet. Det visar hur man såg på barn födda utom äktenskapet. Sedan dess har mycket hänt på det området.
Sveriges riksdag har fattat beslut om en rad reformer som syftat till att underlätta människors vardag och till att upprätthålla en neutral inställning till de livsval som enskilda individer gör. Vi har sett förändringar inom adoptionsrätten, äktenskapsrätten och namnrätten, men också sambolagstiftningen från slutet av 1980-talet är ett tecken på den progressiva inställning som riksdagen har haft. Även i övrigt har samhället förändrats ganska mycket.
Enligt den senaste statistiken från Eurostat har andelen barn som är födda utom äktenskapet inom EU-länderna fördubblats sedan 1990-talets början, och den utvecklingen fortsätter i rask takt. I fem länder är dessa barn dessutom i majoritet. Sverige är ett av länderna. Nästan 55 procent av alla barn i Sverige föds utom äktenskapet. De flesta av dem föds inom samboförhållanden.
Samhället har förändrats mycket. I dag kan vi tycka att citatet, som var hämtat från Kungliga Statistiska Centralbyrån, känns väldigt förlegat och ålderdomligt. Jag tror att många av oss skruvar lite på sig när vi hör det, och ändå har vi kvar en lagstiftning som i stort bygger på den uppfattning som rådde när Kungliga Statistiska Centralbyrån skrev dessa rader.
Lagstiftningen har inte hängt med i utvecklingen när det gäller frågan om faderskap och barn födda utom äktenskapet. Än i dag, år 2015, görs en strikt skillnad på huruvida ett barn föds inom eller utom äktenskapet. Om modern är gift vid barnets födelse träder presumtionsregeln in. Mannen i äktenskapet är att anse som fader till barnet.
Det behövs inga åtgärder alls för att fastställa faderskapet. Denna regel är dessutom extensiv. Det spelar ingen roll när i tiden äktenskapet ingås. Presumtionsregeln träder i kraft ändå, även om det sker minuterna före födseln. Är man gift när barnet föds är också fadern presumerad.
Om ett barn föds utom äktenskapet måste däremot faderskapet fastställas genom att föräldrarna får bege sig till socialnämnden och skriva på papper. Man måste dessutom utreda - lätt eller inte - huruvida den påstådda fadern verkligen är fader. Man går igenom och informerar om konceptionstider. Man bereder mannen tillfälle att bekräfta faderskapet.
Vissa lättnader har gjorts för dem som är sambor. Man har i dag ett S-protokoll som upprättas. Men principen är ändå densamma. Även om frågeställningarna inte är lika omfattande är det samma princip som gäller. Föräldrarna ska gå till socialnämnden och skriva på papper. Det är först när alla papper är påskrivna och vidimerade som mannen juridiskt anses vara fader till barnet. Det här är lite komplicerat.
Det är först när dessa papper är påskrivna som andra frågor kan aktualiseras. Det är först då som vårdnadsfrågan kan aktualiseras. Det är först när faderskapspapperen är underskrivna som man kan bestämma huruvida paret ska ha gemensam vårdnad om barnet eller inte. Det är först då som barnet blir arvsberättigat. Det är först då som föräldrapenning kan betalas ut till mannen.
Det här har lett till komplicerade konsekvenser som också uppmärksammats i medierna. För några år sedan stod jag här i talarstolen och berättade om just ett sådant fall. Vi kunde för ungefär fem år sedan läsa om ett ganska infekterat fall där ett nyblivet sambopar hade drabbats. En månad före barnets födelse fick modern en stroke. Hon kunde inte medverka vid pappersexercisen. Papperen var alltså inte underskrivna.
Just på grund av att faderskapet inte hade hunnit fastställas blev frågan: Var ska barnet bo? Det man fick göra då var att jourhemsplacera barnet. Något annat tillvägagångssätt fanns inte. Han fick jourhemsplaceras hos den person som inte var fastställd som fader men faktiskt var fader. Det var inte så att han bodde hos sin pappa, för någon pappa hade inte barnet.
För att man skulle kunna jourhemsplacera honom krävde man att mannen skulle visa utdrag ur brottsregistret. Sådant är regelverket. Och som om detta inte var nog nekades mannen föräldrapenning på grund av det faktum att man inte hade fastställt faderskapet. I stället tvingades han leva på sjukpenning. Så ser lagstiftningen ut i dag. Så fungerar det. Men det finns ännu fler tveksamheter.
Vad hade hänt om mannen hade avlidit innan faderskapet hunnit fastställas? Då hade barnet dessutom berövats arvsrätten från sin far. Att vi fortfarande har lagstiftning av den här kalibern år 2015 är inte bra. Det är ett stort frågetecken för mig. Att bli förälder är en stor händelse i livet. Det kan alla som varit med om det intyga.
Det är en fas som är förenad med lycka och glädje, men det är också mycket omställning och anpassning av vardagen. Tiden före förlossningen är förenad med nervositet för barnets välbefinnande. Den präglas också av mycket planering inför det stundande föräldraskapet och det ansvar som följer med detta. I en sådan situation är det viktigt att ha en lagstiftning som inte riskerar att försätta föräldrarna i de mest märkliga situationer. Herr talman!
Den civilrättsliga lagstiftningen måste präglas av samhället som det ser ut i dag och inte som det såg ut för 50-60 år sedan. Den ska inte bygga på förlegade uppfattningar. Den ska stödja och hjälpa människor i deras vardag, inte motarbeta och stjälpa för dem. Den ska underlätta för människor, inte försvåra vardagen. Den ska blicka framåt, inte bakåt. Nuvarande lagstiftning för fastställande av faderskap uppfyller inte något av dessa krav.
Genom att vara fast förankrad i gamla, föråldrade och moraliserande uppfattningar om föräldraskap är det inte en lagstiftning för samtiden. Sedan jag blev invald i Sveriges riksdag har jag varje år motionerat om nya regler för fastställande av faderskap. Jag vill nu i dag uttrycka min stora glädje över att äntligen ha fått motionen tillstyrkt.
Ett enigt civilutskott, inte bara en del av utskottet, säger att det nu är dags att göra någonting, att vi måste ha en översyn av detta regelverk. Det är min starka förhoppning att den översyn som nu görs också tar in alla andra aspekter som är kopplade till de här frågorna. Först då kan vi lämna den medeltida familjerätten bakom oss.