Mauricio Rojas (FP):
Granskningen av utrikesminister Laila Freivalds roll vid stängningen av Sverigedemokraternas nättidning SD-Kuriren har en särställning bland de ärenden som vi behandlar i dag. Detta ärende berör två av våra mest fundamentala friheter, nämligen yttrande- och tryckfriheten.
Med dessa friheter står och faller vår demokrati, och därför är det så viktigt att statsmaktens agerande inte på något sätt kränker dem eller hotar dess existens. Fru talman!
Jag vill inleda med att påminna om de mycket allvarliga omständigheter som bildar bakgrunden till det agerande från utrikesministerns sida som enligt Folkpartiets mening förtjänar skarp kritik. De första månaderna 2006 präglades av det som ibland har kallats karikatyrkrisen.
Då utsattes vårt grannland Danmark för våldsamma angrepp från olika antidemokratiska krafter i den muslimska världen. Det var krafter som inte kunde acceptera att en dansk tidning begagnade sig av samma tryck- och yttrandefrihet som vi i Sverige anser är grunden för vårt öppna och demokratiska samhälle.
Därför var angreppet mot Danmark också ett angrepp mot Sverige. Angreppet mot de danska friheterna var helt enkelt ett angrepp mot själva demokratin som idé och som system. Det var det som till syvende och sist stod på spel under dessa dramatiska månader.
Detta betyder inte att man skulle ignorera eller nonchalera de känslor av obehag och kränkning som många muslimer upplevde då. Det betyder inte heller att man skulle gilla de karikatyrer som Jyllands-Posten publicerade eller den karikatyrtävling som Sverigedemokraterna utlyste den 10 januari 2006.
Dock bygger demokratin - och det är den avgörande skillnaden gentemot icke-demokratiska regimer - på att vi också respekterar rätten att uttrycka uppfattningar som vi inte gillar eller som vi till och med starkt ogillar. Just därför har vi i våra grundlagar på det mest bestämda sättet bannlyst censuren.
Yttrande- och tryckfriheten är med andra ord absoluta, till och med oavsett den nationella säkerheten. Så viktiga anser vi att dessa friheter är. Detta bör nogsamt betonas. Vår nuvarande tryckfrihetsgrundlag tillkom 1948 på grund av erfarenheterna från andra världskriget.
Vi vet att under kriget användes censur, både direkt och indirekt, flitigt av statsmakten med hänvisning just till landets utsatta läge. Det var många andra grundläggande fri- och rättigheter som av samma anledning åsidosattes under dessa dramatiska år.
Av detta lärde vi oss att det aldrig är rätt att försvara demokratin med odemokratiska metoder. Därför tillkom det absoluta censurförbudet som i dag är en så omistlig del av våra grundlagar. Vi skulle aldrig mer tillåta oss att offra våra mest grundläggande friheter för att rädda vårt skinn.
Därför var det så uppseendeväckande och så allvarligt när vår högsta utrikespolitiska ledning i februari 2006 föll för frestelsen att i nationens intresse ta på sig censurens svarta handske i syfte att stoppa Sverigedemokraternas teckningstävling om profeten Muhammed.
Därför är det också så anmärkningsvärt att konstitutionsutskottets övriga partier inte har kunnat enas kring ett tydligare fördömande av Laila Freivalds agerande. Fru talman!
Det agerande som vi i Folkpartiet tycker borde ha föranlett konstitutionsutskottets explicita kritik är en del av ett förlopp som kort kan sammanfattas på följande sätt: Den 3 februari 2006 publicerades en första Muhammedteckning på SD-Kurirens hemsida.
De följande dagarna uppmärksammades tävlingen i Mellanöstern, med hot och våldsamma reaktioner riktade mot Sverige och svenska intressen som följd. Den 7 februari träffade Laila Freivalds ett antal representanter för muslimska länder som tog upp teckningstävlingen. Det var så utrikesministern, enligt egen utsago, verkar ha fått kännedom om tävlingen.
Direkt efter detta möte sammanträffade Freivalds med UD-personalen för att se vilka åtgärder som kunde vidtas för att se till att tävlingen stoppades. Enligt Freivalds gjordes då bedömningen att det inte var meningsfullt att kontakta Sverigedemokraterna i det syftet.
Den enda framkomliga vägen var att i stället kontakta webbhotellet Levonline, som tillhandahöll länken till hemsidan, för att erbjuda företaget information om tävlingens konsekvenser med förhoppning att Levonline självmant skulle stoppa hemsidan.
Den 8 februari togs kontakten med Levonline, och Freivalds politiskt sakkunnige, Stefan Amér, besökte företaget. Den 9 februari tog Säpo initiativet att kontakta Levonline, och samma dag lades länken till Sverigedemokraternas hemsida ned.
Samma dag skickade Utrikesdepartementet ett brev undertecknat av Laila Freivalds till Jemens utrikesminister där hon ursäktar sig för att karikatyrtävlingen äger rum i Sverige och säger att såväl polis som riksåklagaren följer utvecklingen på nära håll. I ett ambassadörsbrev som följde med meddelades att hemsidan hade lagts ned.
Samma budskap gavs till representanter för andra muslimska länder som hade deltagit i mötet den 7 februari. Den 15 februari, slutligen, kommenterades Freivalds brev i Yemen Observer. Nyhetsrubriken blev: Svenskar skriver till Jemen efter att ha stängt en hemsida som visade karikatyrer.
Fru talman! Enligt utrikesministern var kontakten med webbhotellet Levonline en del av de åtgärder från Utrikesdepartementets sida "för att motverka de negativa konsekvenserna av situationen i sin helhet men också situationen med att det fanns en nättidning i Sverige som hade denna tävling".
Det fanns alltså ett klart syfte med att informera webbhotellet och på det viset lägga en del av ansvaret för den fortsatta säkerhetspolitiska utvecklingen på företaget.
Det kan vidare konstateras att webbhotellet inte hade några som helst möjligheter att påverka den utrikespolitiska situationen och därmed begagna sig av den information som gavs på utrikesministerns uppdrag på annat sätt än genom att hindra publiceringen av SD-Kurirens webbsidor. Denna omständighet kunde givetvis inte ha undgått utrikesministern.
Annars hade utrikesministerns initiativ varit helt meningslöst. Fru talman! Justitiekanslern har bedömt att detta agerande ligger inom ramen för vad grundlagen tillåter, men olämpligheten i ett sådant agerande måste enligt min och Folkpartiets mening på skarpast tänkbara sätt understrykas.
Det torde vara uppenbart att utrikesministern genom ett sådant agerande upprätthöll ett minimalt säkerhetsavstånd till censurförbudet.
Laila Freivalds agerande kan i allt väsentligt jämföras med avancerad skatteplanering, där brott i teknisk mening inte begås men där agerandets förkastliga syfte, i detta fall att stoppa en publicering genom att påverka dem som tillhandahåller publiceringens tekniska förutsättningar, ingen kan betvivla.
Ett sådant agerande är oförsvarligt, och därför är det högst förvånande att utskottsmajoriteten inte ville ta ordet kritik i sin mun och vara tydligare i fördömandet av Laila Freivalds agerande.
I detta sammanhang vill jag betona att det aldrig kan vara försvarbart att direkt eller indirekt försöka påverka eller stoppa en publicering genom att kringgå den som uppbär det publicistiska ansvaret och i stället rikta sig mot tryckerier, webbhotell, pappersleverantörer, distributörer, och så vidare.
Detta framkommer tydligt av förarbetena till vår nuvarande tryckfrihetsförordning. Fru talman! Folkpartiet är också starkt kritiskt avseende det budskap som då framfördes via, bland annat, Laila Freivalds brev från den 9 februari 2006 till Jemens utrikesminister.
I detta sammanhang bör det påpekas att det är oacceptabelt att utrikesministern eller de svenska utlandsmyndigheterna sänder ut budskap som över huvud taget är möjliga att tolka på annat sätt än att Sveriges regering odelat och fullständigt respekterar den grundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten.
I det budskap som kommunicerades via bland annat Freivalds brev borde större försiktighet ha iakttagits särskilt i fråga om hänsyftningar på missbruk av yttrandefriheten samt åklagar- och polismyndigheters bevakning av Sverigedemokraternas hemsida.
Inte minst tillsammans med uppgiften i det samtidigt överlämnade ambassadörsbrevet att hemsidan stängts kunde budskapet i den miljö det framfördes lätt leda till den tolkning som Yemen Observer gav uttryck för, nämligen att den svenska regeringen låtit stänga hemsidan.
Som hon själv framhållit var Laila Freivalds som utrikesminister ytterst ansvarig för vad som skedde inom Utrikesdepartementet i hennes namn. Det budskap som sändes ut från utrikesministern via utlandsmyndigheterna blir ännu mer oförsvarligt om det ses i sitt sammanhang tillsammans med utrikesministerns övriga agerande.
I denna helhetsbedömning ingår även dialogen med webbhotellet Levonline samt det faktum att kontakten med webbhotellet togs dagen efter att utrikesministern diskuterat SD-Kurirens tävling med ambassadörerna från de länder vilka senare kontaktades via utlandsmyndigheterna. Fru talman!
Folkpartiet ser mycket allvarligt på att utrikesministern och Utrikesdepartementet agerat på ett sådant sätt att det vid en samlad bedömning kunnat ge intrycket av att Sveriges regering givit efter för påtryckningar syftande till censur från andra stater eller extremistiska våldsverkare. Fru talman!
Min sammanfattande slutsats kan inte vara någon annan än att utrikesministern under dessa kritiska dagar inte levde upp till de krav som rimligen bör kunna ställas när det gäller statsrådets agerande. Laila Freivalds förtjänar därför tydlig och skarp kritik. I dag är det tyvärr bara Folkpartiet som står bakom en sådan kritik.
Enligt vår uppfattning ska konstitutionsutskottet vara grundlagens vakthund, inte en instans som mjukar upp befogad kritik av ageranden som är oförenliga med grundlagen.
Jag yrkar därför på godkännande av anmälan i Folkpartiets reservation 1 och hoppas att alla ledamöter av denna kammare, oavsett partipolitisk tillhörighet, vid morgondagens votering ansluter sig till detta klara och tydliga försvar av våra mest grundläggande fri- och rättigheter.