Ulla Andersson (V):
Vissa besked kommer man alltid ihåg vare sig man vill eller inte. Man minns precis var man fick dem och vad man gjorde och även känslan. Så var det med beskedet om nedläggningen av fabriken i Norrsundet. Den dagen var som ett vakuum, en känsla av overklighet - ett försök att förstå varför och vad det är som sker. Jag tror faktiskt att jag ännu inte har förstått det. Frågan varför är fortfarande levande.
Om jag reagerar så här hur ska då inte de berörda reagera - ett helt samhälle, alla anställda med familjer, underleverantörer och andra som är beroende av fabriken och dess omgivning? Många i samhället har arbetat på fabriken i generationer. Fabriken har påverkat hela samhället.
Här har många slitit, lidit och glatt sig åt fabriken och dess framgångar och också lidit av bakslagen genom åren. Men utan detta engagemang, denna kunskap och dessa erfarenheter hade fabriken ingenting varit. Nu ska fabriken stängas, och trots att det finns en intresserad spekulant verkar företaget hellre vilja slå igen än att rädda jobb och investerat kapital. Det är en bristande respekt för det arbete som bedrivs i fabriken.
Låt mig säga att det känns som ett cyniskt beslut av ägare och företagsledning. Den här fabriken går dessutom med vinst och har en bättre avkastning än vad många andra enheter har. Här har det nyligen gjorts investeringar i en ny verkstad. Precis som Raimo Pärssinen sade är man självförsörjande på energi. Det här är en god affär. För Norrsundet har fabriken haft en oerhört stor betydelse.
Här lever i dag ca 1 100 personer. Det är en pärla i nordöstra delen av Gävle kommun. Här finns det goda fiskevatten, bad, god företagsamhet, många småföretag och stor föreningskreativitet. Det är ett engagerat samhälle som också är väldigt stolt över sin historia. Här pågår satsningar kring norsk turism.
Det finns alltså goda krafter i samhället Norrsundet, och dessa goda krafter borde också fortsättningsvis få verka och få förutsättningar. Därför hoppas jag att Maud Olofsson skulle vilja besöka Norrsundet och träffa alla dessa som berörs, särskilt dem som arbetar på fabriken. Jag skulle också kunna rekommendera ett besök som turist så klart.
Men om det vore en marknad där konkurrensen fungerade som den skulle så skulle inte den här fabriken behöva läggas ned. Då skulle det med sannolikhet gå att hitta en alternativ ägare, och en seriös sådan har redan anmält intresse.
Men Stora Enso har en så dominerande ställning på sin marknad att för dem är virkespriserna viktigare än den vinst de får från en enskild fabrik, viktigare än produktionen av nyttigheter och viktigare än ett samhälleligt ansvar. De ryska virkesförsäljarna ska tuktas i prisförhandlingarna, om det så sker till priset av att en hel ort riskerar att slås ut. Fru talman!
Näringsministern har stora möjligheter att försöka påverka fabrikens ledning och ägare såväl i Finland som här i Sverige. Som regering och minister har man stora möjligheter men också skyldigheter som inte andra i samhället har. Jag hoppas, trots att Maud Olofsson i sitt svar inte har givit uttryck för det, att hon skulle vilja bistå och ställa upp på ett sådant arbete. Därför ser jag fram emot Maud Olofssons svar på de här frågorna.
Jag hoppas att det ska finnas en vilja från näringsministerns sida att försöka påverka, driva på och få till stånd en försäljning och ta vara på det investerade kapitalet, på det engagemang och den kunskap och kreativitet som de anställda på fabriken visat under årtionden.