KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det kan vara bra att ha varit kommunalpolitiskt verksam i ett antal år, 15 år i fullmäktige, och att ha brottats med olika budgetar. Min ingång i denna debatt är inte i första hand den pedagogiska verksamheten, även om den är oerhört viktig, liksom att vi har en utbyggd barnomsorg.
Detta initierades en gång i tiden av Bonnie Bernström och Birgitta Dahl, dels för att verksamheten för barnen skulle bli bra, dels för att många kvinnor skulle kunna bli ekonomiskt verksamma i arbetslivet. Det finns samverkande orsaker till detta och samverkande grunder. Det är väldigt bra. Jag vill, fru talman, lyfta fram en annan aspekt på detta, nämligen hur det ser ut ute i kommunerna, inte minst efter maxtaxans införande. Fru talman!
Jag satt i någonting så fint som Utjämningskommittén.08 och försökte diskutera den här saken. Det var omöjligt inför valet 2010. Nu står vi inför valet 2014. Det är inte lättare nu. Men kostnaderna för kommunerna för barnomsorgen har ökat något alldeles våldsamt.
Jag tog mig friheten att ta fram de siffror som är relevanta, nämligen vad det kostar totalt sett för kommunerna. Jag valde då tre år: 2001, 2006 och 2012, som är det senaste året. År 2001 kostade förskolan - nu tar jag bort all annan pedagogisk verksamhet - 27 344 000 000. Självfinansieringsgraden i kommunerna var 16 procent.
84 procent betalades direkt över kommunalskatten. År 2006, när maxtaxan hade fungerat ett antal år, hade kostnaderna vuxit till 40 947 000 000. Självfinansieringsgraden var nu 8 procent, det vill säga 92 procent var kostnader över kommunalskatten.
År 2012, det senaste året som jag känner till, hade kostnaderna ökat till 59 773 000 000. Nu var självfinansieringsgraden nere på 7 procent, det vill säga 93 procent av barnomsorgen bekostades via kommunalskatten. Det här, fru talman, möter kommunerna på ett sätt som ingen av oss gillar, nämligen genom större barngrupper.
Man är så pressad av att självfinansieringsgraden i barnomsorgen ständigt går nedåt. I mitt lilla parti, som även statsrådet tillhör, har jag länge pläderat för att vi åtminstone skulle få en indexreglering av maxtaxan.
Annars blir resultatet att barngrupperna blir större - så är det i varje kommun - eller att man tar pengar från andra verksamheter, till exempel äldreomsorgen. Detta är en annan infallsvinkel, men jag ville fästa kammarens ledamöters uppmärksamhet på att det finns andra aspekter när det gäller att vi ska få en bättre barnomsorg. Det är bra för barnen.
Och inte minst för jämställdheten är det oerhört viktigt att vi har en bra barnomsorg, som ger många kvinnor möjlighet till egen försörjning.
Gunnar Andrén (L):
Tidigare under denna långa interpellationsdebattkväll har vi diskuterat en interpellation av Peter Persson som handlade om flaskhals för ekonomisk utveckling och bostäder.
Jag erinrade då, och gör det nu igen, om en företrädare till civil- och bostadsministern som också hade säte i Finansdepartementet, nämligen Lars-Erik Lövdén.
Han gav dåvarande landshövdingen i Stockholms län Mats Hellström, tidigare statsråd, i uppdrag att se vad man kunde göra för att knyta samman bostäder med en bättre kommunikationsplan i Stockholm.
Det var ett mycket bra förslag, för restiden är oerhört viktig för var man ska kunna bo. Det spelar inte så jättestor roll om man bor i Uppsala, Strängnäs, Nacka och så vidare, utan det avgörande är restiden till jobbet och de färdmedel som finns. Problemet har under mycket lång tid varit att det inte har funnits några kollektiva färdmedel i Stockholms län.
Nu slumpar det sig så att jag kan något om remissvaren på den Hellströmska utredningen. Det finns 26 kommuner i Stockholms län, herr talman, och dessa 26 kommuner lovade att de skulle bygga mer bostäder under förutsättning att man ordnade med mer kollektiva färdmedel, tunnelbana, pendeltåg och vad det nu kunde vara.
Då lovade man att bygga massor med bostäder. Jag anklagar inte Socialdemokraterna för detta. Det är svårt att komma fram till stora överenskommelser - det vet vi som bor i regioner som är splittrade i många kommuner. Därför är det naturligtvis värdefullt att det nu föreligger en överenskommelse som möjliggör 78 000 bostäder, som Oskar Öholm var inne på, eller hur många det nu blir.
Teres Lindberg har givit en väldigt bra problembeskrivning av det som finns i Stockholm. Men det finns inte en antydan till lösning över huvud taget. Detta med kommunikationerna förstår jag att Teres Lindberg inte kan ha känt till i den utsträckning som vi nu känner till det. Det har jag full förståelse för - den exakta utformningen kände ingen här till för 24 timmar sedan.
Men på den andra punkten, nämligen finansieringen av alla bostäder, är även Socialdemokraterna svaret skyldiga, för man får ingen antydan ens i deras förslag till budget om hur de ska finansiera nya bostäder. Därför har jag en fråga till Teres Lindberg: Vilka åtgärder vill ni sätta in utöver detta med kommunikationer på finansieringssidan?
Jag kan nämna tre saker som ni tidigare har prövat. Är det räntebidrag som ska återinföras? Är det paritetslånesystemet? Eller är det statliga lånegarantier på upp till 100 procent i flerfamiljshus? Det är tre konkreta förslag som ni tidigare har prövat. Något av dem är det som ni är inne på, såvitt jag förstår.
Jag har förståelse för att ni inte har pengar i budgeten för det just nu, men det kommer att kosta en slant om ni vill återinföra någon av dessa saker.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att det var typiskt - eller inte sensationellt - att man inte fick svar på frågan om det när det gäller kostnaderna är paritetslönesystemet ni vill återinföra eller om det är räntebidragen, som avskaffades 1993 för 38 miljarder kronor om året. Eller är det de hundraprocentiga statliga lånegarantierna till flerbostadshus? Det är ganska intressant.
Det finns ingenting i er motion om detta och om vad ni ska göra, utan det är bara en problembeskrivning. Vi fick dock ett intressant besked i två delar av Teres Lindberg. För det första vill Socialdemokraterna lägga ned Bromma flygplats och bygga bostäder där. Var man ska ha en ersättningsflygplats går man förbi.
För det andra - och det var närmast ännu mer intressant - vill man bygga på Bogesundslandet i Vaxholms kommun. Hur ska människorna där komma därifrån när man inte har tunnelbana eller någonting annat? Hur ska de åka? Det krävs en enorm infrastruktur om man ska åka till Bogesundslandet.
Jag säger inte att det är omöjligt, men kostnaderna för att bygga där är nästan desamma som för att bygga en halv Öresundsbro, herr talman. Tio kilometer bro eller tunnelbana - det är en betydande investering. Det mest intressanta är det som inte står i motionen, utan bara antyds i problembeskrivningen. Vad vill Socialdemokraterna göra för att det ska bli billigare att bo?
Vill de återinföra paritetslånesystemet? Vill de återinföra hundraprocentiga garantier för flerbostadslån? Eller vill de införa räntebidragen? Varje sak av dessa kommer att kosta väldigt mycket pengar för skattebetalarna.
Gunnar Andrén (L):
Jag kanske har en annan ingångspunkt i denna debatt än Jacob Johnson som mest talar om tidpunkten för propositionens avlämnande. Jag skulle vilja ta upp själva sakfrågan. Om kollektivtrafiken brukar jag säga att det ska vara rent och snyggt och att det ska vara lätt och tryggt att ha kollektivtrafik. När det gäller hushållens avfall är det till stor del samma sak. Det ska vara lätt att göra rätt.
Det är det allra viktigaste. Vi vet alla hur det ser ut på många återvinningsstationer. Det ser ofta förfärligt ut helt enkelt. Detta är ytterst en livsstilsfråga, herr talman. Jacob Johnson får ursäkta, men jag tror att det är fel att göra det till en partipolitisk fråga. Det är en livsstilsfråga. Därför är det viktigt att ha en kraftfull opinionsbildning.
Det ska vara lönsamt att hålla det snyggt vid återvinningsstationerna. Vi hade en kampanj för länge sedan, ledd av den tidigare ledamoten Sören Norrby, som hette Håll Sverige Rent. Den var viktig för det som vi nu ser.
Det är säkert riktigt som Jacob Johnson säger att det kanske har gått lite upp och ned vad gäller hushållsavfallet, men totalt sett - det är viktigt att påpeka - har vi en effektiv hantering av hushållsavfall. Det hindrar inte att det finns många saker man kan fundera på, bland annat vad som ska vara förbjudet, vad det ska vara avgift på och vad som ska ingå i producentansvaret.
Det är många olika frågor eftersom vi har många olika sorters avfall även från hushåll, alltifrån grenar till glasburkar. Jag tycker personligen, liksom säkert många med mig, att det för närvarande är ganska svårt att vara riktigt miljövänlig. Man ska spara på så många olika sätt.
Ett problem som jag tror att många upplever är att man, när man kommer till en avfallsdeponi, ska stoppa avfallet i jag tror att det är sju olika tunnor. På ett område är dock återvinningen mycket hög, nämligen vad gäller tidningspapper. Ofta ser vi, inte minst i storstäderna, att folk går och samlar burkar.
Man kan tycka att det ser tråkigt ut, men det är egentligen någonting mycket bra. De burkarna återanvänds väldigt effektivt. Man får dessutom pengar för dem. Jag brukar säga till dem som samlar burkar att det är bra att de tar burkarna från papperskorgarna, för då används de på ett bra sätt.
En annan sak som vi utvecklat väl i Sverige jämfört med många andra länder är omhändertagandet av hushållssopor som går till förbränning. Det finns ett mycket högt energivärde i dessa sopor.
Ett av de stora problemen i sakfrågan tror jag alltså är att det finns så många olika sorteringsmöjligheter - lampor med eller utan kvicksilver, genomskinliga eller färgade glasburkar och så vidare. Det är lite för många.
Allra sist, herr talman, vill jag säga att många anser att återvinningscentralerna ligger alldeles för nära deras bostad medan andra anser att det är för långt att åka till dem. Det finns en stor motsättning i var de ska ligga. Jag nästan skräms när jag tänker på mig själv, som ofta kör bil till en återvinningsanläggning.
Det är inte så där väldigt miljövänligt. Jag får anklaga mig själv på den punkten.
Gunnar Andrén (L):
Det finns frågor som är ideologiskt partiskiljande, och det finns andra frågor som inte är partiskiljande. Synen på skattefusk är en fråga som alla partier är i praktiken överens om är en samhällssjuka som vi måste arbeta med på olika sätt.
Under ett antal år - tideräkningen behöver inte börja just vid 2006 utan kan börja även tidigare - har vi i Sverige på olika sätt vidtagit åtgärder som har lett till att skattefusket har minskat. Det måste löna sig att vara hederlig, och det måste finnas risk för upptäckt. Det är de grundläggande frågorna.
Det har vidtagits en lång rad åtgärder, inte bara under de senaste åtta åren; men de har accentuerats då. Det har varit internationella skatteavtal och informationsavtal. Och mer strukturella åtgärder som att förmögenhetsskatten har avskaffats har lett till att mycket pengar har kommit tillbaka. En annan åtgärd, som Raimo Pärssinen har varit inne på många gånger, är tömningscentraler i taxibranschen.
Och frisörer ska ägna sig åt att klippa hår och inte frisera sina bokföringar och så vidare. Jag tror dock att anledningen till att acceptansen för skattefusk har minskat i landet är att det är skämmigt att tycka att skattefusk är bra - det är det huvudsakliga budskapet i de rapporter vi hör.
Det är en väldig förändring på ett antal år. Det är en konkret åtgärd som inte har så mycket med personalrekrytering att göra. Det har med införandet av ROT och RUT att göra.
Många tidigare obeskattade - en del människor satte sin egen skatt och avgifter till noll - känner att det är så skämmigt att de måste gå över och komma med i det system som ROT och RUT har medgivit. En av de allra viktigaste valfrågorna framöver har att göra med just det som Hannah Bergstedt är inne på när det gäller hur vi ska fortsätta.
Om man skulle ta bort ROT och RUT skulle vi kanske få den motsatta effekten till det vi vill, och det skulle få just skattefusket att öka igen. På den här punkten har jag en fråga som anknyter till vilka program de olika sidorna i politiken har, vilket vi har diskuterat tidigare.
Jag som har tillhört skatteutskottet i ganska många år, herr talman, minns från valrörelsen 2010 att Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet då helt enkelt skulle avskaffa ROT och RUT - åtminstone RUT skulle avskaffas. Nu är situationen annorlunda. Nu har bara Vänsterpartiet kvar samma åsikt. Det partiet vill avskaffa RUT och ROT.
Socialdemokraterna vill halvera RUT och ROT. Och det ska inte ske genast; den ärade vice ordföranden i skatteutskottet, Leif Jakobsson, menade i en debatt som ägde rum på Älvsjömässan att det kommer att ske tidigast 2016. Det kommer alltså att vara kvar under 2015. Miljöpartiet vill i stället utvidga detta avdrag.
I skattedebatten är detta nu en riktig 10 000-kronorsfråga: Vad blir politiken när det gäller ROT och RUT efter valet den 14 september, om olyckan skulle vara framme och vi får ett regimskifte?
Gunnar Andrén (L):
Allra först måste jag vända mig mot bruket av felaktigt språk. En sänkt skatt är inte en subvention. Jag måste försvara Bosse Ringholm och Pär Nuder som en gång införde sänkta skatter på arbete när det gäller ROT-avdraget. Inte var det frågan om subventioner. Det är frågan om sänkt skatt på arbete.
På den punkten tror jag att den här regeringen, om den får sitta kvar, kommer att komma med ytterligare åtgärder för att förhindra fusk när det gäller att man flyttar över material till arbete och så vidare. Där tror jag att det kommer att behövas ytterligare åtgärder. Men frågan är: Ska ROT och RUT vara kvar eller inte? Det är huvudfrågan i valrörelsen. Raimo Pärssinen ställer ett par viktiga frågor.
Den första gäller huvudentreprenörsavtal. Det ligger absolut i tiden att vi så småningom ska komma fram till detta. Dock vill jag inte vara med om någon slarvig lagstiftning på det området. Det kommer att ta sin tid, men jag är helt övertygad om att vi på något sätt kommer att nå målet att tvinga fram huvudentreprenörsavtal. Vi har gjort det på en del områden där entreprenörerna blir ansvariga för betalning av underentreprenörers skatter.
Till exempel i byggbranschen är det ganska komplicerat att göra huvudentreprenörsavtal, men det ligger absolut i tiden om vi ska få god konkurrens mellan företag som inte skattefuskar. När det gäller den andra frågan om lagen om offentlig upphandling har jag som tidigare ledamot i finansutskottet varit med och antagit två olika lagar under de senaste åren på den punkten.
Där blir det mer komplicerat när Raimo Pärssinen vill införa ett generellt krav på kollektivavtal eller annat. Där finns nämligen en avvägningsfråga mellan å ena sidan riktig konkurrens mellan företag och å andra sidan att omöjliggöra för vissa företag att alls få uppdrag. Det finns en avvägning mellan de två sakerna.
Gunnar Andrén (L):
Skymningen faller tidigt i dessa tider. Därför står jag här just nu, Peter Persson. Låt mig börja med att erinra om en tidigare biträdande finansminister nämligen nuvarande landshövdingen i Halland, Lars-Erik Lövdén. Det är väl inte så många som minns hans politiska gärning just nu, mer än Leif Jakobsson och några till.
Jag erinrar mig dock att han var väldigt framsynt när han 2002 tillsatte en utredning bestående av dåvarande landshövdingen i Stockholm, Mats Hellström, som skulle komma med förslag på hur man skulle öka bostadsbyggandet i Stockholmsområdet. Det blev en mycket bra utredning.
Samtliga 26 kommuner i Stockholms län svarade på samma sätt i remissomgången, nämligen att han hade alldeles rätt i att vi måste bygga ut kollektivtrafikssystemet; då kommer bostäderna. Samtliga kommuner svarade detta, inklusive Stockholms stad. Åren gick.
Herr Lövdén försvann, och ingenting hände med kollektivtrafikssystemet. Från 1994 och framåt har det inte hänt någonting med detta i Stockholmsområdet. Vi har haft kvar hyresregleringen som inte direkt är något verk av denna regering. Den infördes på grund av kristiderna 1917 och har därefter inte varit avskaffad någon gång. Det var under första världskriget.
Det var nära att de lyckades avskaffa den 1967, men dess värre bidrog Folkpartiet den gången till att den inte gick att avskaffa. Men nu ser vi att bostadspolitiken blir en integrerad del av en utveckling som just Peter Persson pekar på, nämligen att vi måste ha bostäder.
Folk måste också kunna resa från sina bostäder in till arbetsplatserna. Vi ser många exempel på det. Hela västpaketet i Göteborg har inriktningen att arbetsmarknadsregionen vidgas. Det vi ser i Stockholm, Göteborg och även i Malmöregionen är att man kommer att kunna bygga och bo mycket längre från arbetsplatserna som kommer att fortsätta vara centralt lokaliserade. Herr talman!
Det väsentliga är vilken restid man har till sitt arbete. Det är restiden som avgör vad som blir centralt eller inte. Med nutida resmöjligheter och inte minst spårbunden trafik kan man nu bo mycket längre bort i kilometer räknat än tidigare då man kanske var tvungen att gå med häst och vagn eller sitta i Essingeledens köer. Det är inte någon bra resfrekvens.
Jag har tittat i Socialdemokraternas motioner efter detta. Jag kan inte hitta någonting. Jag vet att Lars Eriksson från Västmanland inte har möjlighet att svara, men Peter Persson kan väl ändå svara på vad ni egentligen vill göra konkret. Vill ni återinföra paritetslånesystemet? Eller är det möjligen räntebidragssystemet ni är ute efter?
Eller vill man införa statliga lånegarantier upp till 100 procent för flerfamiljshus, herr talman? Det hade man ju tidigare, och det var ett förfärligt liv när man avskaffade räntesubventionerna 1992. Nu har ni tre alternativ att välja mellan. Vill ni återinföra paritetslånesystemet, räntebidragssystemet eller hundraprocentiga lånegarantier till flerfamiljshus?
Det är en intressant fråga, och jag väntar med spänning på Peter Perssons svar.
Gunnar Andrén (L):
Det var en intressant uppräkning Peter Persson gjorde av framgångsrika socialdemokratiska finansministrar. Jag vill för kammarens protokoll lägga till både Hjalmar Branting och Fredrik Thorsson, skomakarsonen från Ystad, så att de inte blir bortglömda i det här sammanhanget, även om de var verksamma något tidigare.
Det intressanta för framtidens boende är att vi, som finansministern var inne på, behöver se till att restiderna för väldigt många människor kortas i den här regionen. Problemet är att det numera stannar ungefär två fulla bussar varje dag och släpper av människor som inte har någonstans att bo.
Det paket som vi nu har visar att man kan bygga med god finansiering. Jag har läst er motion, Peter Persson. Jag begär inte att du ska svara nu eftersom du inte har möjlighet till ytterligare inlägg, men vid ett annat tillfälle skulle du väl kunna tala om vilket system det är ni vill införa. Är det återinförande av paritetslånesystemet?
Är det räntebidragssystemet, som kostade upp till 38 miljarder 1991 och gick till dem som ägde husen, inte till hyresbidrag? Eller är det återinförande av den hundraprocentiga lånegarantin från staten så att man kan ta andra lån? Det är de tre huvudsakliga system som vi har haft under de senaste 50-60 åren, såvitt jag kan överblicka. Vilket av dessa system är det ni vill återinföra?
Det kommer att kosta pengar som kommer att synas i statsbudgeten även för er. Ni lovade återinföra detta när ni kom till makten 1994. Tack och lov gjorde ni inte det!
Gunnar Andrén (L):
Jag har sagt det tidigare men upprepar det gärna, att man kan lita på Socialdemokraterna. Om det gäller skatten på arbete kan man alltid lita på Socialdemokraterna att den aldrig kan bli för låg. Den kan alltid bli högre. Förslaget om värnskatten är ett utomordentligt bra exempel, och det finns många andra exempel.
Jag kan nämna elskatterna, som jag tvingades höja fyra gånger år 2006 - med momsen blir det fem. Vi måste gå tillbaka för att förstå vad värnskatten är. Den är sedan 1995 skiktad. För att vi skulle kunna värna den progressiva beskattningen fanns det tidigare ett skikt.
I den skatteöverenskommelse som träffades 1989 mellan Folkpartiet och Socialdemokraterna infördes och säkrades att det skulle vara en progressiv beskattning i ett skikt. Man reserverade sig dock för att om det var nödvändigt skulle man på de högsta inkomsterna införa ytterligare ett skikt. Det använde Socialdemokraterna när det var verkligt nödläge - det medger även jag - år 1995.
Sedan dess har det dock blivit något mindre nödläge, som jag ser det, i landet - dock inte enligt Socialdemokraterna. Värnskatten är alltså kvar. Den har en gång avskaffats, herr talman, men det var på 1940-talet. Då hade vi också en värnskatt, men då var det det utrikespolitiska läget som motiverade denna, vilket var en helt annan sak. Man kan fråga sig om Socialdemokraterna förstår effekterna av värnskatten.
Den driver upp marginalerna mycket. Det blir krav på höga löneökningar. Skatten, som kallas värnskatt, och utgår med 5 procent på alla inkomster över en viss summa, får inte så enormt stor statsfinansiell verkan.
Kommunalskatten enligt den statsbudget som finns nu drar in 602 miljarder kronor för 2014, men all statsskatt på inkomst drar in 45 miljarder. Det är ungefär 8 procent och är alltså inte så otroligt mycket.
Jag tycker att Peter Persson ska fundera över vad det blir för effekter när man ständigt vill att de allra högsta inkomsttagarna ska betala ännu mer. Ni är inne på att dessutom ta bort jobbskatteavdraget för dem med över 60 000 kronor i månaden. Man kan möjligen förstå att avdraget ska trappas av, men ni vill också se till att ta bort värnskatten. Då blir det ännu högre marginaleffekter.
Det är problemet för svenska företag när de ska ta hit kvalificerad arbetskraft. Under socialdemokratisk ledning har något som heter expertskatt införts. Vad är expertskatt? Jo, det är just, Peter Persson, för att ta bort effekterna av den höga marginalbeskattningen som ni har infört.
Man måste inse effekterna. Kjell-Olof Feldt avgick 1990 därför att han inte kunde försvara skattesystemet. Han kallade det perverst. Ni är tillbaka på den vägen. Ni vill införa ett garanterat perverst skattesystem. Jag håller med finansministern om att det vore oklokt att åter garantera ett perverst skattesystem. Det tycker jag inte att vi ska ha.
Jag tycker att vi ska ha ett skattesystem som manar till att jobba, inte röka och snusa.
Gunnar Andrén (L):
Hur ser ett rättvist skattesystem ut? Vad är rättvisa i detta? Jag har nu hört Peter Persson och andra från den här talarstolen som har berättat vad ett rättvist skattesystem är. Jag, som har varit med länge i skatteutskottet, kommer ihåg när den dåvarande bostadsbeskattningen, fastighetsskatten, var höjden av rättvisa. Nu har ni accepterat något helt annat, och nu är det tydligen rättvist.
Är det rättvist att staten lägger beslag på 56 procent av det folk tjänar? Det är en intressant fråga, Peter Persson. Eller ska det kanske vara 100 procent? En gång i tiden enades ditt och mitt parti om att 50 procent var det man borde betala högst. De som skulle betala så mycket skulle vara högst 10 procent, kom vi överens om. Så småningom ändrade finansutskottet under ledning av Jan Bergqvist till att det skulle vara 15 procent.
Det är väl okej, men nu är vi uppe i 30 procent som betalar statlig skatt. Den här diskussionen handlar om det som Peter Persson frågar: Hur mycket ska folk få ha kvar av sin arbetsinkomst? Det är vad det handlar om. Går rättvisan går vid 100 procent bör ni säga det, och om den går vid 60, 56 eller 50 procent bör ni säga det. Jag säger inte att 50 procent är optimalt.
Men det är det som åtminstone jag står för och tycker är rimligt att man avstår till andra ändamål. Att det skulle vara 70, 80, 90 eller 100 procent tror jag blir för mycket, helt enkelt. Det tror jag är dåligt för Sverige, utöver att det är dåligt för dem som arbetar att staten lägger beslag på så stor andel av deras inkomster - det tycker jag inte är rättvist.
Jag tycker att Peter Persson är skyldig att ge svar på: Vad är rättvisa i skattepolitiken? Är det att staten tar 56 procent eller 100 procent?