KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Ett förtydligande efterlyses, och det ska jag naturligtvis lämna. Jag har ingen annan uppfattning än Kalle Larsson i denna del. Migrationsverket har tydligt och klart sagt ifrån. Det är i sista hand som det kan komma i fråga att man tolkar via familjemedlemmar - av just de skäl som redogjorts för här. Men innan dess finns det alltså ett antal kontrollstationer som man måste fundera över.
En av dem handlar naturligtvis om, som jag tidigare nämnde, att teckenspråket inte är internationellt. Står man inför ett val och det handlar om att försöka utnyttja någon som faktiskt kan tolka och som kan framföra den enskilda asylsökandens åsikter och därmed bringa klarhet i den berättelse som i sin tur ligger till grund för huruvida människor ska kunna få ett positivt besked i asylprocessen eller inte, ja, då är det en svår avvägning för verkets tjänstemän att göra. Det måste man fundera över.
Det måste göras med stor omsorg och med insikt om problematiken. Men det är jag övertygad om att verket gör, inte minst därför att vi har fått signaler tillbaka från verket om att man särskilt följer de här frågorna.
Kalle Larsson nämnde i sitt andra inlägg om betydelsen av att fundera igenom, som jag ser det, kopplingen mellan å ena sidan asylsökandens möjligheter att kommunicera och lägga fram sin sak och å andra sidan betydelsen av att vi övriga som har ansvaret för de här processerna lyssnar på de organisationer som framför synpunkter - i det här fallet Sveriges Dövas Riksförbund.
Det gör vi också. Jag tycker att det är viktigt att hålla i gång den här dialogen och diskussionen. Det är betydelsefullt bland annat för att vi ska kunna titta på hur regelverket kan bli bättre, om man måste ändra den inriktning, den praxis, som man har i de här frågorna när det gäller tolkning och när det gäller språksvårigheter.
Det här är komplicerade frågor och kommer alltid, tror jag, att i någon mening vara komplicerade frågor.
Tobias Billström (M):
Kalle Larssons konspirationsteorier om Migrationsverket kan vi lämna åt sidan. Det är så dumt så det behöver inte kommenteras. Däremot var det intressant att höra hans uttalande om att han tyckte att det saknades en rättssäkerhet i den gamla ordningen. Den rättssäkerheten skulle nu uppstå genom att vi politiker går in och styr och ställer i domstolarna och deras beslut och talar om vad de ska tycka och tänka. Det är verkligen till att vara logisk här i kammaren under eftermiddagen, måste jag säga. Fru talman!
Vi har fått tydliga och klara besked i den här debatten om var Vänsterpartiet och tyvärr också Socialdemokraterna, verkar det som, står i de här frågorna. Den nya instans- och processordningen vill man ställa åt sidan. Den är inte intressant längre. Det betyder ingenting att vi har en allmän ordning i det här landet med självständiga domstolar och självständiga myndigheter. Passar det inte politiska partier kastar man ett visst antal års utredande åt sidan och vill att vi ska gå in och fatta helt motstridiga beslut.
Jag kan tala om för kammaren att regeringen inte kommer att göra det. Jag kommer inte, som statsråd, att medverka till det. Vi ska ha precis den ordning som vi har lagt fast. Vi ska se till att på individuell grund pröva, i domstolarna, i en tvåpartsprocess de skyddsskäl som människor anför, oavsett varifrån i världen de kommer. Vi ska se till att ge människor skydd när de uppfyller de skyddskriterier som är fastställda, och vi ska se till att ha en aktiv återvändandepolitik för den som får avslag. Det är regeringens linje.
Det är en linje som jag är mycket stolt över att kunna stå upp för, inte minst eftersom det visar sig, när man tittar på de faktiska siffrorna, att väldigt många av dem som kommer hit uppfyller skyddskriterierna när bedömningen och prövningen väl är avslutad. Vi har ett gott renommé ute i världen när det gäller vår flyktingpolitik och har över huvud taget ingenting att skämmas över när det gäller de här frågorna. Sedan finns det alltid saker och ting som kan bli bättre. Självfallet är det så.
Det är ju därför vi har tillsatt en översyn av instans- och processordningen för att kunna fila av de vassa hörnen och ta in de intryck som vi har hört när vi har haft synpunkter och tagit in dem från frivilligorganisationer och andra. Det arbetet kommer att fortgå.
Tobias Billström (M):
Veronica Palm har frågat mig hur jag avser att gå vidare med ett fall rörande en enskild person vars avvisning enligt beslut har verkställts till Marocko. Veronica Palm har vidare frågat mig hur jag avser att agera för att säkerställa att ingen människa utlämnas från Sverige till ett land där denna riskerar tortyr. Det absoluta tortyrförbudet som finns i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och FN:s konvention mot tortyr har sin motsvarighet i regleringar i utlänningslagen.
Av utlänningslagen framgår att Sverige aldrig får verkställa en avvisning eller utvisning till ett land om det finns skälig anledning att anta att en person skulle vara i fara att utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Såväl Migrationsverket och migrationsdomstolarna som regeringen är bundna av detta absoluta förbud.
Frågan om det i det enskilda ärende som Veronica Palm hänvisar till har funnits skälig anledning att anta att personen i fråga skulle vara i fara för att utsättas för tortyr har prövats i enlighet med svensk lag och internationella åtaganden av svenska instanser i två omgångar. Dessutom har Europadomstolen granskat ärendet och uttalat att hans klagomål varit uppenbart ogrundat.
För att återge domstolen kom denna i sitt beslut fram till att han inte hade visat att det förelåg grundad anledning att tro att han skulle utsättas för en verklig risk att bli torterad. Verkställigheten av avvisningsbeslutet genomfördes först efter Europadomstolens avgörande. Med anledning av påståenden från den aktuella personens ombud i Sverige om övergrepp i Marocko har regeringen redan informerat sig om hans situation via Sveriges ambassad i Rabat.
Ambassaden har fått uppgift om att han sitter häktad och att han har ett ombud. Hans egna uppgifter om övergrepp har dock inte bekräftats. Jag avser inte för närvarande att vidta ytterligare åtgärder.
Tobias Billström (M):
Veronica Palm hävdade på nytt i sitt inlägg att Europadomstolen inte skulle ha granskat eller sakprövat det här fallet. Europadomstolen har, som alltid, gjort en förstahandsbedömning av de omständigheter som klaganden anfört. Domstolen har även beaktat det som Sverige som svarandestat har anfört i målet.
Eftersom klaganden inte hade visat att det förelåg en grundad anledning att anta att han skulle utsättas för en verklig risk att bli torterad, har domstolen avvisat hans klagomål som uppenbart ogrundat. Enligt domstolen fanns det, som jag sade tidigare, inte skäl för fortsatt verkställighetsstopp. Europadomstolens prövning ligger mycket nära en fullständig sakprövning. Därför är det missvisande att som Veronica Palm påstå att domstolen inte skulle ha granskat fallet.
Domstolen har dessutom inför sin bedömning haft tillgång till alla de fakta som klaganden och regeringen har lagt fram för domstolen. Apropå jämförelserna med Egypten måste jag återigen peka på den stora skillnaden i handläggningen av det ärendet och detta ärende.
En mycket stor och avgörande skillnad - och här vänder jag mig specifikt till Kalle Larsson som tog upp det i sitt första anförande - är det faktum att vi inte har använt oss av diplomatiska garantier. Inga sådana har begärts eller inhämtats från marockanska myndigheter. År 2006 fick Sverige, helt riktigt, en ny instans- och processordning för säkerhetsärenden som innehåller en tvåinstansprocess med domstolsinslag. Det aktuella ärendet har fått en rättssäker prövning i alla delar.
Migrationsöverdomstolen har vid två tillfällen bedömt att det inte fanns verkställighetshinder. Efter att regeringen gjort samma bedömning som Migrationsöverdomstolen vid dessa två tillfällen avvaktade Sverige Europadomstolens avgörande innan avvisningsbeslutet till slut verkställdes. Jag vågar hävda att detta är precis i enlighet med de intentioner, helt i linje med den lagstiftning som Sveriges riksdag har beslutat om för hanteringen av dessa ärenden. Detta innebär inte att det inte finns saker och ting som kan bli bättre.
Då talar jag i generell kontext och inte när det gäller detta fall. Jag vänder mig därmed också till Ulf Nilsson med tanke på de frågor han ställde tidigare om säkerhetspolisen. Vi ska fortsätta att vara uppmärksamma när yttranden inhämtas. Vi ska fortsatt vara noggranna i våra bedömningar. Det är viktigt för trovärdigheten i dessa ärenden.
Det är också angeläget, som Ulf Nilsson antydde i sin fråga, att den tilläggsinformation som kan dyka upp i form av MR-rapporter, länderinformation och så vidare beaktas. Det är mitt uppdrag som statsråd att se till att bevakningen av utvecklingen av ärendena fortsätter. Det tänker jag också fortsätta med.
Det är avslutningsvis viktigt att peka på att detta fall har handlagts med utgångspunkt i de principer som kammaren har lagt fast. Jag anser att beslutet var rätt i alla delar, och jag har ingen anledning att tycka något annat efter denna interpellationsdebatt.
Tobias Billström (M):
Det har varit en intressant och tankeväckande debatt på alla sätt och vis. Det är bra att höra att vi i kammaren är helt eniga om att vi ska upprätthålla tortyrförbudet. En förutsättning för att detta ska fungera är naturligtvis att vi har en rättssäker ordning för att pröva dessa fall.
En sådan har, enligt min mening, tillkommit genom inrättandet av den nya instans- och processordning som riksdagen fattade beslut om i bred enighet i denna kammare där migrationsdomstolarna konstruerades och där ordningen för hur man ska bedöma asylärenden och, i detta fall specifikt det interpellationen handlade om, säkerhetsärenden också lades fast. Det är säkert en ordning som man kan förbättra ytterligare framöver.
Enligt min bedömning har så skett i detta fall. När det gäller grunderna för beslutet ser de fortfarande likadana ut som när beslutet fattades. Jag har inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder för närvarande.
Tobias Billström (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig dels om min principiella syn på utvisningar till Kongo-Kinshasa, dels vad jag avser att göra för att få till stånd en ändring av Migrationsverkets riktlinjer gällande Kongo-Kinshasa. Låt mig först klargöra att regeringen inte utfärdar några riktlinjer för Migrationsverket i fråga om avvisningar eller utvisningar till Demokratiska republiken Kongo eller till något annat land.
Migrationsverket och, sedan den 31 mars 2006, migrationsdomstolarna har att självständigt pröva asylansökningar och överklaganden. Migrationsöverdomstolen har som högsta instans ansvaret för prejudikatbildningen. Det innebär att regeringen inte längre är vägledande instans och således inte kan ge någon ledning om tillämpningen av bestämmelserna i utlänningslagen.
Migrationsverket, migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen ska följa utlänningslagens regler. Den individuella prövningen av förutsättningarna i varje enskilt fall är en hörnsten i utlänningslagen. Statsråd får inte ingripa i eller uttala sig om hur myndigheter eller domstolar ska tillämpa lagen i enskilda ärenden.
Vad gäller Utrikesdepartementets reserekommendationer råder det inget motsatsförhållande i att avråda från besök i Demokratiska republiken Kongo och att se till att avvisade eller utvisade kongolesiska medborgare, som konstaterats sakna skyddsbehov, återvänder till hemlandet.
En avvisning eller utvisning av en asylsökande förutsätter enligt utlänningslagen att personen i fråga inte är i behov av skydd och inte heller av andra skäl ska beviljas uppehållstillstånd i Sverige. Återvändande till hemlandet ska föregås av en prövning av det eventuella skyddsbehovet. Det råder fri bevisprövning hos migrationsdomstolarna och det finns därför inga begränsningar av vilket underlag som någon av parterna får åberopa.
Utlänningslagens grunder för att bevilja uppehållstillstånd för asylsökande sträcker sig längre än vad våra internationella åtaganden kräver. Det är ändå inte några enkla bedömningar som myndigheter och domstolar har att göra när det gäller länder som Demokratiska republiken Kongo. Jag har ingen anledning att tvivla på att svenska myndigheter och domstolar gör ovan nämnda prövningar i överensstämmelse med de grunder som finns i den svenska utlänningslagen.
Tobias Billström (M):
Jag tror bestämt att jag träffade en öm punkt när jag redovisade röstningsprotokollet och hur Raimo Pärssinen hade röstat. Det är klart att det är en öm punkt. För att göra det lite lättare kan jag säga att jag själv röstade för denna lagstiftning. Jag var också närvarande här i kammaren och tryckte på knappen, och för övrigt också för samma förslag som Raimo Pärssinen röstade för. Jag är av uppfattningen att lagstiftningen fungerar bra. Men det innebär inte att det inte finns saker och ting som kan bli bättre.
Det är också därför som jag i min roll som statsråd har sett till att sätta rättssäkerheten i högsätet genom att avstå från att göra politiska uttalanden i enskilda ärenden. Jag har också sett till att vi ska utvärdera den nya instans- och processordning som jag var med och röstade för här i kammaren. Raimo Pärssinen säger att regeringen lutar sig tillbaka. Om vi hade gjort det så hade vi inte tillsatt Utvärderingsutredningen.
Då hade vi inte försökt att se om de materiella bestämmelserna är utformade på ett sådant sätt att de är tillämpliga i utlänningsärenden. Då hade vi inte försökt att ta reda på fakta, utan då hade vi, som Raimo Pärssinen påstår, lutat oss tillbaka. Det har vi inte gjort. Nu pågår utredningen för fullt. Den kommer att avleverera sitt betänkande till regeringen precis enligt plan den 30 juni 2009, alltså i år.
Raimo Pärssinen säger till mig i sitt inlägg att han vill ha besked. Kan regeringen göra bedömningar av läget i Kongo-Kinshasa i utlänningsärenden? Svaret på den frågan är naturligtvis nej. Det ska vi inte göra. Det är just det vi har bestämt här i kammaren att regeringen inte ska göra.
Om regeringen börjar göra den typen av bedömningar är det detsamma som att vi går tillbaka till den ordning som fanns före det att vi ändrade utlänningslagen, införde processordningen och såg till att politikerna lyftes ur processen. Det är där den stora kritiken låg mot att det blir på det här viset, nämligen att det är den som samlar störst antal artiklar i medierna som vinner slaget.
Det är den som får tillräckligt mycket strålkastarljus på sig som får lov att stanna medan den person som blir bortglömd och som inte lyckas lika väl med att uppvakta medier eller enskilda riksdagsledamöter inte får en rättssäker prövning. Jag är mycket nöjd med den utveckling som varit efter år 2006 när det gäller de här frågorna och att vi har en ordning med individuell prövning. Men det innebär inte att saker och ting inte kan bli bättre.
Det har också nämnts här framme hur viktigt det är att man ser till att ge möjlighet för personen som prövas att lägga fram sin sak på rätt sätt. Det håller jag helt med om. Bodil Ceballos nämnde till exempel på nytt frågan om landinformation. Det är viktigt att man utbildar Migrationsverkets tjänstemän. Det är också viktigt att man tillåter precis det som lagen säger, nämligen individuell bevisprövning.
Man ska få lov att själv lägga fram de bevis som man anser vara tillräckliga. Jag tycker att vi från regeringens sida med detta har svarat på de frågor som Raimo Pärssinen har ställt. Jag tycker i varje fall att vi rör oss åt rätt håll.
Tobias Billström (M):
Jag sade inledningsvis att jag förstår och respekterar det engagemang som människor i till exempel Söderhamn kan känna inför det fall som lyfts fram i Raimo Pärssinens interpellation. Jag kan förstå att man tycker att det är någonting som man vill engagera sig i. Men samtidigt handlar det om att kunna skilja mellan vilken uppgift man har som riksdagsledamot och vilken uppgift man har som till exempel aktiv i en frivilligorganisation eller motsvarande.
Jag gömmer mig inte bakom någon lagstiftning. Vad Raimo Pärssinen gör här uppe är att ifrågasätta regeringsformen. Han ifrågasätter gång på gång, trots att både jag och talmannen kommer med påpekanden, den paragraf i regeringsformen som säger att ingen myndighet, ej heller riksdagen, får bestämma hur domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt ska tillämpa rättsregel i särskilt fall. Detta är inte att gömma sig.
Detta är att följa den lagstiftning som Sveriges riksdag har beslutat och som i varje fall jag för min del fullt står bakom. Jag nämnde frågan om bevisprövningen i mitt tidigare inlägg, men jag kan gärna repetera det för Raimo Pärssinen: Ja, det är helt riktigt att UNHCR gör bedömningar i olika länder. Det gäller inte bara Kongo-Kinshasa.
Det är också fullt möjligt för ombudet som företräder en asylsökande att lyfta fram UNHCR:s rekommendationer som en del av den fria bevisprövning som jag nämnde. Men man måste komma ihåg att vi sedan gör en individuell prövning. Det innebär att vi alltid prövar det enskilda fallet. Det här är en del av de synpunkter som läggs fram, men det är alltid det enskilda och individuella fallet som prövas.
Det innebär att det egentligen inte finns någon motsättning mellan de här två, förutom det faktum att UNHCR uttalar sig på ett vidare plan medan vår prövning alltid garanterar att människor får rätt att lägga fram sin sak och få den prövad. Jag tycker att det här har varit en intressant interpellationsdebatt. Jag hoppas att jag har kunnat besvara frågorna. Jag förstår att interpellanten inte är nöjd, men jag tycker att det är viktigt och angeläget att vi för de här diskussionerna när vi får tillfälle till det.
Tobias Billström (M):
Kalle Larsson har nog inte lyssnat så särskilt noga på vad jag sade i mitt tidigare inlägg. Jag framhöll inte arbetskraftsinvandringen som den enda lösningen på alla problem när det gäller migration. Jag betonade tvärtom skillnaden mellan arbetskraftsinvandring och asyl.
Men jag visade på det konkreta exemplet från de södra medlemsstaterna och sade att spanska myndigheter och UNHCR inte upplever att de människor som kommer söker asyl utan att de är intresserade av att vara arbetskraftsinvandrare. Det är därför som de har kommit. Jag skulle också vilja veta varifrån Kalle Larsson hämtar sina uppgifter om att UNHCR skulle ha haft problem att bli representerad i Frontex styrelse. Sverige har mycket täta kontakter med UNHCR.
Jag har själv mycket ofta dialoger med UNHCR:s högkommissarie António Guterres. Mitt intryck är tvärtom att han vid de tillfällen när han träffar ministrar i Bryssel eller när han pratar med oss, med Sverige som är UNHCR:s allra största bidragsgivare i världen, ofta framhåller det mycket goda samarbete som UNHCR har med Frontex.
Jag tror därför att Kalle Larsson antingen skarvar eller baserar sin information på källor som kanske är lite comme si comme ça . Jag vet inte hur det är, men han har ett inlägg till för att redogöra för vad han har fått detta från. Däremot är det sant att det finns andra saker som måste göras för att underlätta möjligheten för människor att söka asyl inom Europeiska unionen. Ett sätt är att verka för att fler EU-länder ska bli vidarebosättningsländer.
Men för Sverige är det mycket angeläget att ett vidarebosättningssystem inom EU utvecklas. Nu vill ju Vänsterpartiet lämna Europeiska unionen, så det kanske inte är intressant att lyssna på vad jag har att säga i dessa frågor, men jag säger det i alla fall för protokollets skull. Ett gemensamt asylsystem inom Europeiska unionen kan inte bestå endast av ett regelverk för dem som söker asyl i en medlemsstat, utan tvärtom bör detta vara en del av det men långt ifrån det enda svaret.
Det kan vara värt att nämna i denna debatt som svar på frågan vilken roll som EU kan spela i ett globalt system för skydd av flyktingar. För att nå en ökad strategisk effekt bör man dessutom samordna vidarebosättning på flera plan. Ekonomisk samordning är helt nödvändig. Det borde man kunna göra inom ramen för Europeiska flyktingfonden, ERF.
I detta sammanhang bör man också utveckla ett operativt samarbete med UNHCR, som vi betraktar som den viktigaste samarbetspartnern som EU kan söka globalt när det gäller dessa frågor. Det finns alltså mycket stora strategiska vinster med att samordna vidarebosättningsinsatser, särskilt när det gäller att göra riktade insatser för att lösa upp den typen av flyktingsituationer som Kalle Larsson själv nämnde tidigare.
Jag tror därför att det finns väldigt mycket att göra, saker som inte nödvändigtvis är kopplade till denna debatt men som hänger samman med det stora och globala perspektivet när det gäller flyktingfrågor. I den delen är den svenska regeringen mycket aktiv och kommer också framgent att vara mycket aktiv.
Tobias Billström (M):
På nytt hävdar Kalle Larsson att jag bara föreslår ett sätt att lösa de här frågorna på. Den här gången var det vidarebosättningssystemet. Förra gången var det någonting annat han nämnde. Jag ska kanske lägga till ytterligare en sak för att runda av och verkligen visa det allvar som regeringen tillmäter de här frågorna.
Det finns en sak som är otroligt viktig: att se till att de asylansökningar som lämnas in här av människor, inte i flyktinglägret i UNHCR, utan här på plats i EU, bedöms likartat i samtliga medlemsstater, det vill säga att skapa ett gemensamt asylsystem inom Europeiska unionen. Det vill vi se till att göra för att värna möjligheten att söka asyl och se till att varje asylansökan prövas individuellt.
Vi ska i detta arbete också lägga tonvikt vid den faktiska möjligheten att söka asyl och se till att åtgärder för att bekämpa olaglig invandring och människosmuggling genomförs på ett sådant sätt att de inte undergräver denna möjlighet eller respekten för grundläggande mänskliga rättigheter i asylproceduren. Som har sagts tidigare i regeringsförklaringar och i dokument som jag har talat om här i kammaren måste en utveckling mot stängda gränser och murar kring Europa undvikas.
Men, Kalle Larsson, du är inte förespråkare för detta gemensamma asylsystem. Inte heller är du förespråkare för att Sverige ska vara medlem i Europeiska unionen. Jag kan därför tycka att den här interpellationsdebatten, även om den har varit intressant, saknar en väldigt viktig dimension, nämligen din förklaring till hur du passar ihop Vänsterpartiets politik på den punkten med det här.
Nu har du tyvärr inga fler inlägg kvar, men som du själv påpekar kommer det säkert fler tillfällen för dig att ge uttryck för de här åsikterna i kammaren. Jag ser mycket fram emot detta, inte minst på den väg som kommer att ta oss framåt mot Europaparlamentsvalet i juni, där vi säkert kommer att dryfta detta ofta, länge och mycket.