KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Andersson Willner (S):
Jag anser inte att regeringen på något vis har nedprioriterat PGU. Tvärtom har vi snarare upprioriterat och gjort en nystart. Nu finns ett konkret arbete på gång i regeringen. Det vi diskuterar i dag är regeringens redovisning av det arbete som har gjorts för att leverera på av riksdagen beslutad PGU.
Det är intressant att Moderaterna och Sofia Arkelsten inte har några konkreta förslag om vad som skulle ha gjorts i stället. I reservation 1, som Moderaterna yrkar bifall till, tas bland annat handelsperspektivet upp. Det är vi helt överens om. Vi har gemensamma skrivningar i biståndsbudgeten som vi antog i höstas. Nästan ordagrant det som Sofia Arkelsten yrkar bifall till finns redan med.
Annars handlar det om form, form och form. Form är såklart oerhört viktigt, men när det kommer till politik har Moderaterna inte levererat några konkreta förslag om vad det är som borde ha gjorts i stället och vad regeringen inte har gjort - förutom det som vi redan är överens om. Vad är förändringen i regeringens arbete med PGU?
Nu kan Sofia Arkelsten tyvärr inte svara på frågan, men det hade varit intressant att få diskutera vad Moderaterna och Sofia Arkelsten menar när man säger att PGU har nedprioriterats. Mig veterligen ser denna redovisning exakt likadan ut som den förra regeringens redovisning av PGU. Det finns ingen förändring eller försämring i den delen.
Det finns inte heller några konkreta förslag på vad som borde ha gjorts och vad som inte har gjorts.
Maria Andersson Willner (S):
Vad regeringen har gjort i fråga om nystarten handlar mycket om ökad kunskap, stärkt delaktighet och utvecklade verktyg för att jobba med PGU. Det arbetet har, som jag redan har nämnt, gjorts på ett genomgripande och strukturerat sätt i Regeringskansliet.
Det vi skulle behöva göra är att ha denna process också i riksdagen. Det framgår i utskottets betänkande att inget annat utskott har valt att yttra sig. Det finns en representant från näringsutskottet här, och näringsutskottet har inte yttrat sig i frågan. Det är synd.
Men det kan inte vara regeringens ansvar att näringsutskottet inte yttrar sig över en skrivelse om PGU. Talmannen har förtjänstfullt försökt att öka kunskapen i riksdagen om PGU-frågorna vid ett seminarium. Det handlar inte om att ta över regeringens ansvar för förankringsprocessen, men det handlar om att vi i riksdagen måste ta ett eget ansvar för frågorna.
Om man inte använder de möjligheter till påverkan som ändå finns i form av yttranden, egna förslag och tydlighet i debatten ligger ansvaret inte enbart på regeringen. Sedan var det frågan om en parlamentarisk beredning. Den frågan är svår.
Vi har varit eniga i utskottet - bortsett från Kerstin Lundgren och Centerpartiet - om att vi inte är beredda att tillstyrka en sådan beredning. Men vi måste fortsätta den dialogen. Det är kanske lösningen under nästa period. Vi får återkomma.
Maria Andersson Willner (S):
Tack, Kerstin Lundgren! Jag är lite förvirrad - finns det eller finns det inte mål att följa upp? Det finns mål fastlagda i PGU. Det här är regeringens svar på hur man har jobbat med de målen. Det är de svar vi har fått. Det är det vi har att diskutera. Det finns inga mål i skrivningen, så jag är lite förvirrad.
Jag tycker att regeringen har gjort det som riksdagen har efterfrågat. Man har redovisat hur man jobbar med PGU och med de mål som finns där. Nu tappade jag den sista frågan. : 20 timmars hållbarhet.) Just det! Vi diskuterar inte den nationella handlingsplanen i dag, men det är klart att det är olyckligt. Vi har väntat på den i utskottet.
Jag har inte läst den; jag har ingen information om vad den innehåller. Den är inte en del av den här debatten. Det borde den kanske ha varit, men det är den inte.
Maria Andersson Willner (S):
Tack, Yasmine Posio Nilsson, för möjligheten att utveckla detta! Jag tycker att det är ett bra exempel på när PGU faktiskt har effekt.
Vi har nu beslutat om en skärpning av krigsmateriellagstiftningen som innebär att det införs ett demokratikriterium - mottagarlandets demokratiska status ska i fortsättningen beaktas i helhetslösningen tillsammans med övriga faktorer som talar för och emot export. Det här har tillkommit, och efter en politisk process har det antagits av riksdagen.
Det är ett svar på de utmaningar och problem vi har sett med krigsmaterielexport. Sverige har en av de absolut tuffaste krigsmaterielexportlagarna i världen. Jag tycker att vi måste ha respekt för kammarens arbete och den nya lagstiftning som nu börjar gälla och invänta de resultat som skärpningen får.
Om det inte blir någon förändring i tillämpningen får vi ta den diskussionen igen och se om vi behöver stärka lagstiftningen ytterligare. Men det här är ett gott exempel på när PGU fungerar som bäst. Vi hanterar de målkonflikter som kommer upp, och vi har stärkt lagstiftningen.
Maria Andersson Willner (S):
Jag är väldigt stolt över den enighet om PGU som finns i denna kammare och över den tidiga insats som Sverige gjorde när vi formulerade vår samstämmighetspolitik. Jag tycker att vi på många sätt kan vara stolta över det. Det finns absolut saker kvar att göra. Den perfekta världen är inte här.
Men genom att vi har en tydligt formulerad politik för global utveckling och genom att vi vågar definiera målkonflikter har vi också möjlighet att hantera dem. Jag delar inte uppfattningen att PGU faller lätt till marken.
Jag tycker att PGU hjälper oss att fatta kloka beslut, göra svåra avvägningar och peka på att vi aldrig - även när det är lätt att göra det - kan glömma världen runt omkring.
Det finns stor och bred enighet om vikten av att se världen som en helhet och orka ta ansvar för beslut i denna kammare, i denna riksdag, som har inverkan världen över. Jag tycker att vi ska vara stolta över det arbete som görs med PGU.
Maria Andersson Willner (S):
Jag är väldigt stolt och glad i dag över att kunna stå och diskutera det bistånd som går via multilaterala organisationer från Sverige. Vi har en tradition av ett öppet och transparent bistånd som vi kan vara stolta över, och det gäller även det multilaterala.
Redan tidigt, från 50-talet, när Sverige började med bistånd, använde vi oss av de multilaterala organisationerna för att kanalisera vårt bistånd. Den största delen kanaliserades den vägen från början. Men någon gång på 70-talet sjönk det, i samband med att Sverige byggde egen kapacitet, till den lägsta nivån. Då låg det på runt 30 procent av det totala biståndet.
I dag kanaliseras ungefär hälften av det svenska biståndet via multilaterala organisationer, och det finns väldigt goda skäl till det. Globala utmaningar kräver gemensamma lösningar. Samarbete minskar de administrativa bördorna i både mottagarländerna och givarländerna. Det gemensamma arbetet ger en större kunskapsbank där man kan lära av varandra.
Genom samverkan i multilaterala organisationer får vi också som land större möjlighet att påverka utvecklingsagendan. Det svenska multilaterala biståndet är uppdelat i kärnstöd och öronmärkt stöd. Ungefär två tredjedelar går till kärnstöd, och en tredjedel går till tematiska och geografiska strategier.
De största strategierna, som finansieras av Sidas multi-bi, gäller just demokrati, mänskliga rättigheter, jämställdhet och humanitära insatser. Vi är stora förespråkare i riksdagen, och utskottet har uttalat det tydligt, för att vi ska ha så mycket kärnstöd som det bara är möjligt. Och Sverige levererar på den punkten.
Tyvärr ser utvecklingen globalt inte så positiv ut. Det öronmärkta stödet ökar på bekostnad av kärnstödet. Särskilt hårt drabbade är FN-organen, som i dag till så stor del som 75 procent finansieras med öronmärkt stöd.
Att Sidas stöd via multilaterala organisationer har ökat beror bland annat på Sveriges ökade engagemang i konflikt- och post-konfliktländer, på kraftigt ökade humanitära behov och på att multilaterala organisationer har fördelar när det gäller kapacitet, effektivitet och samordning.
Vi har från svensk sida varit måna om att stödja FN-systemet som viktig systembärare för en effektiv respons men också som en viktig brygga mellan humanitärt och långsiktigt utvecklingssamarbete.
I regeringens skrivelse redovisar regeringen sitt arbete utifrån tre av de områden som finns i den breda strategi för det multilaterala biståndet som det beslutades om förra året. Det är jämställdhet, miljö och klimat samt demokrati och mänskliga rättigheter.
Dessa områden är särskilt viktiga för det övergripande målet med biståndet. Det är också områden som denna och tidigare regeringar har prioriterat, vilket gör att vi kan följa det över tid, vilket är viktigt. Det är tyvärr också områden där utvecklingen går bakåt.
Sveriges röst och bidrag är oerhört viktiga för att vi ska kunna åstadkomma en annan tingens ordning. Med det vill jag yrka bifall till förslaget i utrikesutskottets betänkande.
Maria Andersson Willner (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Migration är en del av det avtal vi i dag diskuterar. Senare har också återtagandeavtal slutits mellan EU och Afghanistan, och vissa medlemsländer har slutit bilaterala avtal med Afghanistan.
Återtagandeavtalet syftar till att underlätta Afghanistans ansvar för mottagandet av sina medborgare. Precis som Kerstin Lundgren sa tidigare är det också en rättighet att återvända till sitt land.
Jag skulle vilja betona att utskottet har varit oerhört tydligt med att syftet med det svenska biståndet är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck, och ODA-medel, det vill säga biståndspengar, ska användas i enlighet med de principer som OECD-Dac har fastställt.
Jag vill verkligen understryka att regeringen på intet sätt har hotat att dra tillbaka bistånd för att sluta avtal med Afghanistan.
Maria Andersson Willner (S):
I dag debatterar vi ett ekonomiskt partnerskapsavtal mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater å ena sidan och sex av staterna i Södra Afrikas utvecklingsgemenskap, Sadc, å andra sidan. Avtalet om ekonomiskt partnerskap syftar till att stödja handel, regional integration och Sadc-staternas gradvisa integration i världshandel. Det syftar också till att främja en hållbar utveckling i regionen.
Sverige står sedan tidigare för en öppen och rättvis, frihandelsvänlig handelspolitik. Frihandel är, när den är ansvarsfull, en av grundstenarna för tillväxt och sysselsättning i Sverige och i andra delar av världen. Frihandel kan vara en starkt välfärdsskapande kraft såväl för världens fattigaste länder som för de mer utvecklade.
Det finns sedan länge ett brett stöd i riksdagen för ståndpunkten att frihandel i grunden är något positivt som kan leda till ökat välstånd och att det därmed är en viktig princip att värna. Den övergripande målsättningen med avtalet är att på sikt utrota fattigdomen genom att inrätta ett handelspartnerskap som är förenligt med målet om hållbar utveckling.
Avtalet ska även främja ekonomiskt samarbete och sunt styrelseskick genom att det inrättas ett öppet och förutsägbart regelverk för handel och investeringar på regional nivå. Frihandelsavtalet får inte leda till sänkta ambitioner när det gäller hälsa, miljö, djurskydd och säkerhet.
Avtalet bekräftar vardera partens rättighet att fastställa den egna inhemska nivån för miljöskydd och skydd för arbetstagare, med insikt om det olämpliga i att främja handel eller investeringar genom att försvaga eller minska de inhemska skyddsnivåerna. Vidare bekräftar parterna sina åtaganden när det gäller multilaterala miljöavtal och ILO-konventioner som de har ratificerat.
Partnerskapsavtalet är ett utvecklingsorienterat handelsavtal, vars syfte är att främja handel och regional integration, liberalisera handeln och öka handelsutbytet. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget om avtalet i utrikesutskottets betänkande nr 6.
Maria Andersson Willner (S):
Min fråga går till handelsminister Ann Linde. Handel är ju centralt för svensk ekonomi, och självklart kan handel också på olika sätt vara en positiv kraft för utvecklings- och samarbetsländer.
Så min fråga är kort och gott: Hur kan vi se till att handel också främjar jämställdhet och utifrån den feministiska utrikespolitik som vi bedriver se till att handel fullt ut tjänar även kvinnor?
Maria Andersson Willner (S):
Tack så mycket, ministern, för svaret! Att vi har rimliga handelsvillkor är en förutsättning för att vi ska kunna bidra till utveckling i andra länder.
Om vi nu ser till att vi har en jämställd handel tänker jag att detta kommer att leda till att fler kvinnor ges möjlighet till arbete och egen försörjning och därigenom till att kvinnors situation stärks. Vad kan Sverige göra ytterligare, förutom att jobba i de här internationella sammanhangen?
Maria Andersson Willner (S):
Min fråga går till statsrådet Isabella Lövin. Utmaningarna mot kvinnors och flickors rättigheter är i dag många: krig, konflikter, sexuellt våld, auktoritära ledare och stater som tar sig rätt att bestämma över kvinnors och flickors kroppar, valmöjligheter och utrymme i samhället.
Nu har Socialdemokraterna och Miljöpartiet i regeringen antagit en ny strategi för global jämställdhet och kvinnors och flickors rättigheter 2018-2022. Vad gör det för skillnad i världen? Vilka är de viktigaste prioriteringarna och de viktigaste åtgärderna?
Jeff Ahl (SD):
Sverigedemokraterna är ett socialkonservativt parti med en nationalistisk grundsyn. Vi vill försvara den nationella samhörigheten som är politiskt, kulturellt och historiskt beprövad. Vi ser inga fördelar med en överstatlig union vars syfte är att distansera makten så långt från medborgarna och de nationella parlamenten som möjligt. Vi ser mycket hellre mellanstatliga lösningar och frihandelsavtal - utan att skapa stora demokratiska underskott. All makt ska utgå från folket.
I Sverige lider vi brist på en öppen och utbredd debatt om EU. I Sveriges riksdag sitter det uttalade federalister, och det hedrar dem som faktiskt erkänner vad de är. Men sedan har vi dem som inte påstår sig vara federalister men vars praktiska politik är av federalistisk art. På grund av detta saknas det en spridd debatt om EU:s vara eller inte vara. Folkomröstningen om EMU visade att det finns ett utbrett folkligt motstånd mot en djupare integration av EU.
Rädslan för folkviljan bland federalisterna i denna kammare visade sig inte minst när svenska folket förvägrades rätten att folkomrösta om Lissabonfördraget - detta fördrag som cementerade maktförflyttningen från de nationella parlamenten till byråkratväldet i Bryssel. Denna medvetna federalistiska strategi bidrar till att sänka den demokratiska legitimiteten för EU. Vad har då detta demokratiska underskott med betänkandet att göra?
De länder som omfattas av EU:s partnerskap, och som ses som potentiella medlemmar, bör få neutral information angående EU och partnerskapet med EU. Det är folket i dessa länder som bör prioriteras och inte påverkan av enskilda politiker eller organisationer. Demokrati innebär folkstyre. Därför är det viktigt att folket i dessa länder ges möjlighet att ta ställning till EU och partnerskapet baserat på neutral information och inte federalistisk propaganda.
Betänkandet i stort framhäver vikten av demokrati upprepade gånger. Vi sverigedemokrater hoppas att innebörden av detta begrepp inte vantolkas, och vi förtydligar denna strävan med vår reservation som är tydligare på den punkten än betänkandet, då vi betonar det folkliga nedifrånperspektivet. EU har vid olika tillfällen uppvisat ett beteende som är varken demokratiskt eller moraliskt försvarbart.
Den översittarkultur som finns i EU borgar för att utvidgningen kommer att genomföras helt och hållet i linje med federalisternas vilja. Folkviljan riskerar att ignoreras eller totalt köras över. Fina ord om demokrati är ingenting värt om det bara är luft bakom orden. Folkets åsikt om ett eventuellt medlemskap i de olika länderna måste få vara vägledande, inte byråkraters och federalisters vilja. Herr talman!
Sverigedemokraterna kommer att beakta den nationalistiska principen även för övriga europeiska folk. Vi vill med vår reservation stötta de fria folken i Ukraina, Moldavien och andra potentiella kandidatländer så att de inte blir överkörda av byråkratväldet i Bryssel. I en demokrati utgår makten från folket och inga andra. Jag vill i och med detta yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation i utlåtandet.
Pernilla Stålhammar (MP):
Givetvis ska den feministiska politiken och jämställdhetspolitiken genomsyra allt vi gör. Inom utvecklingssamarbetet, där man skriver strategier, måste man titta särskilt på jämställdhetsfrågan. Jämställdhetsfrågan är feministisk politik. Det är rättigheter för kvinnor och för män.
Detsamma gäller att lyfta upp kvinnor i olika sammanhang i utrikespolitiken.
Vad är det för rätt man fråntar människor, Julia Kronlid, att välja i Sverige? Vad är det Julia Kronlid syftar på?
Pernilla Stålhammar (MP):
Givetvis ska alla människor få bestämma över sitt eget liv. Jag är glad att Sveriges regering även tidigare har fört en politik som har stått upp för jämställdhet såväl i Sverige som internationellt. Men det finns så mycket mer att göra. Julia Kronlid nämnde aborträtten, som ni inte står för.
Tänk dig att du har blivit våldtagen i ett krig eller att du har blivit gravid när du var liten och inte har rätten att bestämma över din egen kropp. Den rätten ska väl ändå få förbehållas den kvinnan?
Pernilla Stålhammar (MP):
Utrikesministern! Det finns sexåringar i Gaza som har upplevt tre krig. För ungefär 20 år sedan lade jag tre år att mitt liv på att vara Sidas ansvariga handläggare för biståndet till Västbanken/Gaza, som det då hette, och Palestina. Det var väldigt viktiga år i mitt liv.
Jag har, precis som Katarina Köhler berättade att hon gjort, rest runt och sett det dagliga förtrycket bland palestinierna. Det är första gången jag står här i Sveriges riksdag. Jag är nyinvald riksdagsledamot, och jag är stolt över att tillhöra det parti - Miljöpartiet - som tillsammans med Socialdemokraterna i regeringen har erkänt staten Palestina.
Det är ett stort och mycket viktigt steg. Vi har gjort det vid en kritisk tidpunkt. Det senaste året har vi sett hur fredssamtalen har gått i stå och hur nya bosättningar byggs på ockuperat palestinskt område. Allt detta har motverkat en tvåstatslösning. Vi har sett hur våldet har återvänt till Gaza.
Varför är det då så viktigt att vi erkänner Palestina som stat nu? För det första vill vi, som utrikesministern sade, ge vårt stöd till de moderata krafterna i Palestina. För det andra vill vi verka för ett avtal med en tvåstatslösning med Jerusalem som delad huvudstad för de två staterna.
Vi vill göra det, och här är det viktigt att vi får mer likvärdiga parter. Det får vi genom erkännandet av staten Palestina.
För det tredje vill vi ge hopp till den sexåriga flicka som redan har upplevt tre krig - ett hopp om att fred fortfarande är möjligt, ett hopp om att Palestina och Israel ska kunna leva tillsammans sida vid sida med godkända gränser och i fred och ett hopp om att hon ska kunna sova gott om natten.
Erkännandet av Palestina kommer såklart att följas upp av ett utökat utvecklingssamarbete som kommer att vara inriktat på demokrati. På ett erkännande följer givetvis också ett ännu större ansvar. Vänner! 130 stater i världen har redan erkänt Palestina som stat.
Som delegat i Rom på en interparlamentarisk konferens om fred, säkerhet och försvar i förra veckan tog jag tillfället i akt att hålla ett tal om Sveriges erkännande av Palestina. Den stämning som uppstod då vill jag förmedla. Det var 70 talare, och jag var en av de få som fick applåder. Det bådar gott.
Det var en väldigt god stämning, och Sveriges beslut har fått genklang runt om i Europa. Vi ser att flera omröstningar hålls i olika länder. Vi hoppas att fler länder ska följa efter, för fredsprocessens skull, för freden i Mellanösterns skull och för den sexåriga flickans skull, hon som redan upplevt tre krig.
Pernilla Stålhammar (MP):
Jag tycker precis som Margareta Cederfelt att det är oerhört viktigt. Det är också en viktig del av utvecklingspolitiken som vi för att kunna bidra med mikrolån. Vi har sett att det har varit väldigt framgångsrikt. Kvinnor som får de lånen klarar ofta att starta en företagsverksamhet, och de betalar också tillbaka lånen. Sedan finns det andra frågor när det gäller ekonomiskt ägande och så vidare för kvinnor.
Det är till exempel frågor som arvsrätt, frågor om att äga land och om land tenure som vi jobbar väldigt mycket med inom utvecklingssamarbetet. Det är oerhört viktiga bitar för att kvinnor ska kunna leva i ett jämställt samhälle.
Pernilla Stålhammar (MP):
Tack, Sofia Arkelsten, för en mycket viktig fråga! Det finns Dacs regler för hur man kan avräkna biståndet. De reglerna har även regeringar före den nuvarande - borgerliga regeringar och regeringar före det - följt. Man har använt sig av möjligheten att kunna räkna av en viss del av asylsökandes kostnader när de har kommit till Sverige.
Vad vi nu har gjort är att sätta ett tak på detta, vilket faktiskt är lite revolutionerande. Det får inte överstiga 30 procent av biståndet. Resten av pengarna måste tas någon annanstans ifrån. Annars hade vi, om vi hade bibehållit det sätt som Alliansen och tidigare regeringar har använt sig av, fått en avräkning på 50 procent av biståndet. Det hade förstås varit oacceptabelt.
Med det har vi också räknat med att det kan bli en avräkning på 30 procent. Vi vet inte det nu, utan det kommer vi att veta först när vi vet hur stora asylsökandetalen är och hur mycket kostnaderna uppgår till. Vi har också beräknat det så att man inte ska behöva bryta några avtal, utan man ingår de avtal som finns inom ramen för de 70 procenten och inte mer.
Pernilla Stålhammar (MP):
Jag tycker att utrikesutskottet har fått en bra rapportering. Det är klart att man skulle kunna sitta tillsammans hela tiden och få all information i världen, men ur min synvinkel tycker jag nog att vi har blivit lika informerade som jag förstår att andra utrikesutskott blev under Alliansens tid.
Pernilla Stålhammar (MP):
I de flesta krig har motståndarna åtminstone en sak gemensamt: Ingen vill egentligen dö. Men hur bekämpar man en fiende som i stället vill dö och som har uppfattningen att man genom att ta med sig flera andra in i döden når till paradiset?
Den frågan måste följa oss, och svaret måste vara att vi aldrig får glömma bort den utstötta människans ensamhet - människans eviga sökande. Vi behöver göra allt som står i vår makt för att fånga dem som är på väg in i radikaliseringens garn.
Vi behöver motverka terrorismens fula grogrund och erbjuda dem ett annat alternativ i de odelbara mänskliga rättigheternas namn här hemma och ute i världen. Tack för debatten!
Pernilla Stålhammar (MP):
Tack för frågan, Margareta Cederfelt! Grunden är ju mänskliga rättigheter, demokrati och fattigdomsbekämpning. Den har vi gemensam, och det har Sverige alltid stått för i sitt utvecklingssamarbete. Några fokusområden i våra utvecklingssamarbeten som vi har i dag är Afrika och Mellanöstern.
Jag menar det breda konfliktperspektivet. Det handlar om att förebygga konflikt genom utvecklingssamarbete, utveckling i olika samhällen, uppbyggande av demokratiska strukturer och så vidare.
Det är ett lapptäcke av olika åtgärder som behöver vidtas för att man ska kunna förhindra konflikter och bygga starka samhällen. Samtidigt är det många länder som befinner sig i konflikt. Där satsar Sverige på att kunna medla och bidra till konfliktlösning. Vi måste också se till att kvinnor - alltså 50 procent av befolkningen - inte hålls borta från förhandlingsborden.
Man måste även ha med kvinnorna när man fattar beslut om hur ett samhälle ska byggas upp efter ett fredsavtal och i själva fredsavtalsbeslutet. När det gäller postkonflikt bör man fortsätta att vara kvar när ett land har drabbats av krig och konflikt.
Då handlar det väldigt mycket om att bygga upp demokratiska strukturer och institutioner för att man ska få ett fungerande samhälle som inte återgår i konflikt. Det arbetet handlar väldigt mycket om förebyggande, om att häva konflikt och om postkonflikt.