Sven Otto Littorin (M):
Låt mig börja med att säga att ungdomsarbetslösheten är ett rejält, riktigt och alldeles eländigt problem. Det tror jag att vi alla kan vara helt överens om. Just nu ligger vi i den officiella statistiken och pendlar från månad till månad mellan 25 och 30 procent. Det låter alldeles förfärligt, och det är det också. Jag ska ändå försöka ge en lite mer mångfasetterad bild. Jag tror nämligen att det är farligt att dra alla ungdomar över en kam. De har väldigt olika förutsättningar.
Låt oss försöka prioritera vilka problem vi löser först. Det finns 1,2 miljoner ungdomar mellan 16 och 24 år. Lite drygt 100 000 av dem är registrerat öppet arbetslösa. Sedan har vi en grupp på drygt 100 000 som jag är oerhört bekymrad över. Det är de som varken studerar, arbetar eller finns i någon typ av insats hos Arbetsförmedlingen - de helt sysslolösa.
Det är den gruppen, 100 000 av de 1,2 miljonerna, som jag tycker är den som är allra mest besvärlig. Man kan konstatera att av dem som är registrerat arbetslösa studerar knappt hälften på heltid och söker en timmes extrajobb i veckan eller mer. Majoriteten av dem är gymnasieungdomar som söker extra jobb på helger.
Man kan också konstatera att trots att det är dåliga tider just nu hittar hälften av alla registrerat arbetslösa ungdomar jobb inom tre månader. På det sättet tycker jag att man kan segmentera gruppen ungdomar. Det finns en grupp som är ganska stor och som är arbetslös men som får jobb inom relativt rimlig tid. Men det stora problemet, som också Veronica Palm pekade på och som Börje Vestlund pratar om, är de sysslolösa eller de som inte ens har klarat av sin utbildning ordentligt.
Det är bland annat därför jag är oerhört glad att vi lyckades med att i budgeten göra en extra satsning på just de personerna. 4 000 personer som saknar grundskole- eller gymnasieexamen får nu en möjlighet att gå in och få en förberedande utbildning i folkhögskolorna för att därefter kunna gå vidare om de så önskar och vill i till exempel komvux eller yrkesvux.
Det innebär att av dem som finns i garantierna och som i dag saknar grundskole- eller gymnasieexamen kommer vi att nå i princip samtliga. Det tycker jag är ett oerhört glädjande besked. Vi ökar nu insatserna från 125 000 till 250 000 personer i de aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Det är en fördubbling. Det anställs 2 000 nya arbetsförmedlare i år.
Det är en kraftfull insats för att just nå och arbeta med den här gruppen personer. Det stora bekymret är nog inte resurserna i sig, utan det stora bekymret, som jag är genuint orolig för, är att när man gör en så kraftig utbyggnad måste man hela tiden ifrågasätta kvaliteten i de insatser som görs. Blir det rätt saker? Får man rätt hjälp - den hjälp som man behöver?
Jag ska erkänna att det utan tvekan kommer att bli en och annan insats som inte blir av den karaktären att det är bra. Det kommer att bli en och annan sak som görs som inte blir som den personen förväntar sig, behöver eller vill ha. Där måste vi fortsätta att tillsammans med Arbetsförmedlingen intensivt arbeta för att förbättra och höja kvaliteten och leverera det som behövs. Samtidigt är det lite besvärligt att vara arbetsförmedling.
Den kund som man har hos sig är ju inte nöjd förrän han eller hon lämnar Arbetsförmedlingen och har ett jobb att gå till. För det krävs det företag som vågar anställa och kunder som finns hos de företagen. Den sänkta arbetsgivaravgiften har betydelse för ungdomar; det kan man lätt konstatera när man pratar med McDonalds. I de restauranger de själva driver, som inte är franchiserestauranger, går hela sänkningen av arbetsgivaravgiften till nyanställningar av ungdomar.
Det gör att det finns konkreta resultat av just den insatsen.