KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Gunnar Persson (KD):
Det är många områden, Sinikka, som ligger utanför de stora överenskommelserna mellan alliansens partier. Det innebär ju inte att vi inte kommer att ha en politik för dem i regeringsställning, självklart inte. Jag tror inte att du behöver bekymra dig så jättemycket över de delarna. Det här kommer vi att lösa.
Det kommer vi att lösa på ett sådant vis att vi har en aktiv och dynamisk miljöpolitik. Det är jag säker på. För Kristdemokraternas del är det en förutsättning för att medverka i kommande regeringar.
Jag vill ta upp det som finns i den enda, mycket kraftfulla, reservationen till dagens betänkande, som handlar om tioprocentsregeln i saneringsarbete för förorenade områden. Där pekar Naturvårdsverket på att en hake i saneringsarbetet ofta är kommunernas roll.
Sinikka pekar själv i sitt anförande på att kommunerna har en viktig roll i miljöarbetet. Man pekar på att det inte sällan är personal- och resursbrist. Ibland saknas kompetens också.
I det läget har kommunerna ett åtagande att stå för 10 % av insatserna när det gäller sanering i områden där de själva inte har haft verksamhet utan där företag, som kanske inte finns längre, har verkat. Naturvårdsverket pekar på att det vore bra om det där kunde avskaffas. Regeringen håller på och bereder den frågan enligt betänkandet.
Det har man gjort sedan 2004, då rapporten kom. Tycker du inte att det är dags att komma till skott och göra något åt detta och avskaffa den där tioprocentsregeln?
Sven Gunnar Persson (KD):
Det är så, precis som Sinikka påpekar och som jag också sade i mitt anförande, att antalet områden som är sanerade är större än vad man från början trodde. Det är naturligt att kommunerna, när de själva ansöker om Klimpprojekt, svarar för en del av finansieringen utifrån att det ofta är åtgärder riktade mot egen verksamhet, den egna kollektivtrafiken, energiverket eller vad det nu kan vara.
Det kan vara trafiksituationer i kommunen som kommunen har ansvar för. Men här är det lite annorlunda. Det är ju ett inventeringsarbete som länsstyrelsen gör. Naturvårdsverket beslutar om vilka åtgärder som ska vidtas eller vilka projekt som ska prioriteras.
Kommunerna hamnar med något slags tioprocentig svartepetter genom att tvingas stå för insatser på områden där man själv inte är orsak till att marken är sanerad. Det gläder mig att Sinikka ändå ser problemet.
Jag vill vädja till dig att med dina mycket goda kontakter i Regeringskansliet påskynda arbetet med att komma fram med förslag med anledning av den rapport som gjordes 2004 som pekade på dessa problem.
Det skulle vara glädjande om du kunde ge mig ett jul- och nyårslöfte att särskilt ta upp denna fråga med dina polare på andra sidan Strömmen.
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag beklagar att du, Åsa, har sagt att du inte kommer att fortsätta i riksdagen. Jag uppskattar dig som politiker som en rejäl och hederlig person, men nu tyckte jag att du var ute och svajade lite grann, för en gångs skull skulle jag vilja säga. Det var när du började rota i nedskärningsligan. Där är det viktigt att se till helheten.
Ta frågan om biologisk mångfald till exempel och ställ anslaget till inköp av skog på utgiftsområde 20 mot åtgärder för skogsbruket på utgiftsområde 23, där pengarna till naturvårdsavtal ligger.
Du vet att både Centern och vi där har rejäla påplussningar till en åtgärd som blir billigare och är verkningsfull. Man måste som sagt se till helheten. Det var lite överdrivet när du talade om vilka dramatiska händelser som inträffar från ett år till ett annat.
Jag tror att Åsa Domeij var i förhandlingsrummet - hon kan ge oss goda råd - även när anslaget till miljöforskningen skars ned 50 % på ett år. Det är visserligen återställt nu, men vad händer nästa gång?
Om jag inte minns fel var Klimppengarna också drabbade av något utgiftstak vid något tillfälle. Det är inte så enkelt, utan man måste se till den långsiktiga inriktningen. Där kommer det att finnas en bra och kraftfull miljöpolitik.
Jag tror att det är viktigt att göra som du säger, att förhandla om pengar på varje budgetpost så att det blir tydligt och klart vilken miljöpolitik som kommer att drivas.
Sven Gunnar Persson (KD):
När vi hamnar i regeringsställning är jag övertygad om att vi kommer att ha en annan inriktning på politiken för biologisk mångfald.
Naturvårdsavtal är enligt många partier i oppositionen ett bättre sätt.
Sven Gunnar Persson (KD):
Med all önskvärd tydlighet har Lars Lindblad och Marie Wahlgren beskrivit ett sorgligt kapitel när det gäller regeringsunderlagets hantering av makten. De vackra orden om kretslopp och materialåtervinning har förlorat mycket av sin trovärdighet.
Högtidliga löften vid Återvinningsindustriernas årsmöte bryts. Jag instämmer helt i vad Lars Lindblad och Marie Wahlgren har sagt i sina anföranden. Jag nöjer mig med att instämma i det yrkande som har framförts.
Det här är kanske det sista inlägget från min sida under den här mandatperioden. Först vill jag beklaga att så många av riksdagens nya, mycket kompetenta och dessutom mycket trevliga ledamöter väljer att inte ställa upp för omval. Marie är en av dem. Tack för den här tiden!
Jag vill också naturligtvis framföra ett stort tack till alla utskottskumpaner, till kansliet, till kammarkansliet och övrig riksdagspersonal. Det har berikat mitt liv mycket att få träffa er och lära känna en del av er. Och då har jag inte levt något torftigt liv innan, kan jag säga. Tack ska ni ha för den här tiden!
Sven Gunnar Persson (KD):
Som redan påpekats är det här en i raden av debatter om rovdjurspolitiken, och det är inte den sista. Det kommer att bli fler debatter tills regeringen tar situationen i de rovdjurstäta områdena på ett sådant allvar att tillräckliga förslag presenteras.
Det här är ju ett tema med variationer, och allteftersom de folkliga protesterna växer letar sig lite nya meningar in i interpellationssvaren. Det skulle vara intressant att lägga upp dem i rad och se hur de har förändrats över tiden. Nu har vi några nya förstående meningar om landsbygdsbefolkningen i det här svaret.
Men det är ju otillräckliga åtgärder som kommer, och det inser regeringen själv, när det gäller förändringen av § 28 i jaktförordningen. Därför tillsätter man en utredning. Man kom inte längre nu, på grund av de inre konvulsionerna i regeringssamarbetet kan jag gissa, men möjligheterna för tamdjursägare att skydda sina djur ska utredas ytterligare.
Det är en utredning som ska vara klar den 1 juni 2007 och som sedan, som det står i svaret, ska ut på bred remiss. Några ytterligare förändringar, förbättringar, lär alltså inte komma förrän en bit in på 2008 om man ska följa den takt som regeringen brukar ha. Då är det bättre att ta några av de förslag som oppositionen tydligt och klart har lagt fram och drivit här i riksdagen. Nu börjar ju kritiken också växa internt inom det socialdemokratiska partiet.
Nu ska man lugna den genom att tillsätta en jakt- och viltvårdsgrupp minsann, som förkunnas i Dagens Nyheter, på DN Debatt, i dag. Där ska jordbruksministern vara ordförande - gratulerar! Hur man i den artikeln kan undvika att nämna Örebro län som ett av de mer vargtäta områdena kan jag inte förstå.
Jordbruksministern tar upp § 28 i sitt svar. Då vill jag ställa en fråga utifrån uppgifter som jag har fått från en som har hjortar i hägn. Han har frågat Jordbruksdepartementet om förändringarna i § 28 också gäller hjortar i hägn. Men si, det gör det inte.
Är det inte rimligt, jordbruksministern, att man ska kunna skydda sina hjortar i hägn på samma sätt som man får skydda exempelvis får, lamm och kalvar? Det är den första frågan. Jag har också en annan fråga. Den gäller syftet med de förändringarna som aviserats i det fortsatta utredningsarbetet och som förkunnas på DN Debatt i dag. Där går man ju ännu lite längre än i utredningsdirektiven till Hans Jonsson i syfte att lugna opinionen på landsbygden inför valet.
Syftet med dessa förändringar är ju att ge bättre möjligheter än vad förändringarna i nuvarande § 28 ger för tamdjursägare att skydda sina djur mot rovdjursangrepp även utanför hägn, vid fäbodsbruk, och att skydda sina hundar. Som redan sagts här dömdes ju Stig Engdahl till sex månaders fängelse för att han gjort just detta, skyddat sina djur.
Nu har han ansökt hos regeringen om nåd. Då vill jag fråga regeringsledamoten Nykvist om hon i regeringskretsen kommer att verka för att Engdahl vederfars nåd.
Sven Gunnar Persson (KD):
Rigmor Stenmark sitter i bilen och tutar. Och Ann-Christin Nykvist sitter i regeringen och prutar. Hon prutar ned nödvändiga åtgärder till minimala ändringsförslag. I mars kommer § 28 att vara annorlunda.
Det är fint, men regeringen inser ju, vilket man ser i utredningsförslagen till Jonsson och i dagens DN Debatt-artikel, att det är helt otillräckliga förslag som läggs fram. Jag ställde två frågor i mitt inlägg, och jag hoppas att jag ska kunna få svar på dem.
För det första: Är det rimligt att inte få skydda sina hjortar i hägn på samma sätt som man skyddar får, lamm och kalvar? För det andra: Vill jordbruksministern medverka till att Stig Engdahl får nåd, alltså att den nådeansökan som har lämnats in beviljas?
Sven Gunnar Persson (KD):
Tack för svaret, försvarsministern! Kristdemokraterna och Folkpartiet har ju i flera år drivit de här frågorna om havsmiljön och skyddet för havsmiljön, inte minst i perspektivet av en oljeolycka.
Vi har varit en blåslampa på vitala delar av regeringskroppen när det gäller utvecklingen av PSSA, Östersjön som ett särskilt skyddsvärt område, och när det gäller nödhamnar, där regeringen inte går med på att utpeka särskilda platser.
Beredskapsfrågorna har vi motionerat om i många år, och vi lyckades mot Socialdemokraternas vilja, med riksdagens majoritet som hjälp, få till ett nytt delmål i miljökvalitetsmålen kopplat till risken för olycksrelaterade utsläpp. Det har vi gjort, och det gör vi, för att vi ser vilken risk som oljetransporterna utgör i framför allt Östersjön.
De beräknas öka med 40 % fram till 2017, och på tio år har de femdubblats. En enda båt kan innehålla 150 000 ton olja. Det kända Prestige-fartyget innehöll 70 000 ton olja när det smög förbi de svenska kusterna.
När det sedan gick på grund utanför Spaniens kust kom det ut mycket och förorenade 190 mil av den spanska kusten. Saneringen har kostat 9 miljarder kronor, och den är kanske inte riktigt färdig än. Om nu ett utsläpp sker pekar Riksrevisionen på att regeringen är ytterst ansvarig.
Det har man också själv uttalat i propositioner, skrivelser, regleringsbrev och förordningar. Då pekar ministern i svaret på att den här nya lagen, mer av en ramlag som inte detaljstyr, endast har varit i funktion i två år. Räddningsverket har prioriterat rådgivning, att vara med i processer och sådant och lämnat stöd till kommunerna.
Det har som jag ser det i så fall ändå varit ett otillräckligt stöd eftersom man på två år inte har lyckats få fram beredskapsplaner i mer än en tredjedel av kommunerna. Riksrevisionen pekar ju på allvaret i situationen när det gäller bristande beredskap i tillsyn, samordning och eventuellt också i lagstiftning.
Då är det lite förvånansvärt, tycker jag, utifrån den allvarliga situation som Riksrevisionen pekar på att ministern i sitt svar säger: Om vi kommer fram till att det behövs åtgärder ska vi nog ta itu med det - om vi kommer fram till det utifrån Riksrevisionens väldigt tydliga påpekanden. Då frågar man sig: Är det en felskrivning som ministern läser upp?
Eller är det ett uttryck för en låt mig säga, slarvigt kanske, maktens arrogans som visar att vi kan och vet allt. Vi behöver inte ha några sådana här inslag. Är det så att man tror att Riksrevisionens slutsatser är på skoj, att man har andra avsikter? Det är klart att man måste ta det på allvar. Kom igen nu, försvarsministern, visa lite slagkraft!
Säg: Vi kommer att se över lagarna och öka stödet, ta fram tydliga mål, se till att beredskaps- och handlingsplaner kommer fram i samtliga kustkommunerna och det kommer att ske snabbt som ögat! Vi behöver det för fiskarnas i havet skull, för sjöfåglarnas skull, för stränderna runt våra kuster.
Sven Gunnar Persson (KD):
Insatserna till sjöss tycker jag är riktigt bra. Det har vi varit eniga om i riksdagen i budgetsammanhang också. De satsningarna ska göras. Det är utmärkta initiativ som ministern har tagit där. Det bästa är ju att förebygga utsläppen, men Riksrevisionens rapport handlar ju om när utsläppen sker. Vilken beredskap finns i kustkommunerna, de som kommer att drabbas allra mest?
Då har man pekat på att det brister. Man pekar på otydlighet i ansvaret, otillräckligt stöd och otillräckligt tillsynsarbete från de statliga myndigheterna. Det är inte så att vi står här och dömer ut kommunernas insatser, utan vi vill sätta fingret på ministerns ansvarsområde och de myndigheter som ministern har under sitt fögderi.
Då skulle det vara intressant att få några synpunkter på hur försvarsministern ser på Riksrevisionens påpekande. Det är ju ändå snart två månader sedan de lämnades, och man har alltså haft två månader på sig på departementet att värdera de här påpekandena. Det är ju inte heller något nytt, det här med kommunernas beredskapsplaner.
Redan 1997 och framåt har ju Räddningsverket uppmanat - genom föreskrifter eller hur man nu har gjort - kommunerna att ta fram beredskapsplaner. Och faktum kvarstår. Ministern säger att 80 % av kommunerna har tagit fram handlingsprogram. Ja, det gäller de allmänna handlingsprogrammen.
Men det som Riksrevisionen påpekar är ju att en tredjedel av kustkommunerna har tagit fram beredskapsplaner för beredskapen att ta emot ett oljeutsläpp, ett oljepåslag. Har det hänt väldigt mycket på sista månaderna så skulle ingen vara gladare än jag.
Då är det bara att gratulera såväl Räddningsverket som framför allt de kommuner som det berör, som har fiskar och sjöfåglar inom sina kustområden och de människor som kommer att beröras av ett oljepåslag. De bör framför allt gratuleras, om det nu har hänt så väldigt mycket sedan Riksrevisionen gjorde sin granskning.
I så fall skulle jag vilja ha de exakta siffrorna - om det har skett en sådan förbättring som försvarsministern är inne på. Men det finns inte något belägg för att mer än den här tredjedelen av kommunerna har tagit fram konkreta och tydliga beredskapsplaner.
Nej, jag skulle vilja höra ministern säga: Vi kommer att se över lagar och öka stödet till kommunerna. Vi ska sätta tydliga mål och klara ut ansvarsförhållanden. Vi ska se till att beredskaps- och handlingsplaner kommer fram i samtliga kustkommuner snabbt som ögat. Jag skulle också vilja att ministern tar de här påpekandena från Riksrevisionen på stort allvar.
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag delar uppfattningen att lagstiftningen ska vara utformad på det här sättet, som en ramlagstiftning, inriktningslagstiftning.
Men det ger mycket större ansvar till myndigheter om riktningstillsyn, förordningsskrivande och sådana saker, till stöd för kommunerna. Det är på den punkten som jag tycker att ministern är lite luddig i sin uppfattning när hon ständigt hänvisar till handlingsplanerna.
Det är väl inte så att ministern ifrågasätter Riksrevisionens uppgift om att endast en tredjedel av kustkommunerna har tillräckligt bra beredskapsplaner och av dem som har det är många gamla, obsoleta, och att det behövs en särskild insats här? Det är ju därför vi ställer interpellationen.
Det vore fint om vi var överens om att regeringen kommer att ge ytterligare uppdrag, eller förstärka uppdraget, till Räddningsverket när det gäller stödet till kommunerna så att beredskapsplanerna snabbt kommer fram. Det är ju det viktiga.
Jag vill tacka för debatten och jag hoppas att regeringen i fortsättningen ser lika allvarligt som vi kristdemokrater på de ökade riskerna för oljeutsläpp. Jag gläder mig över den betoning av det kommunala självstyret som ministern här ger uttryck för och hoppas att den ska sprida sig i vida kretsar i Regeringskansliet under den tid som återstår.
Tack så mycket för debatten!
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag hade skickat in en liknande interpellation, men till fel statsråd. Jag tänkte att det här var en miljöfråga, men efter att ha tussat runt i systemet lite grann fick jag förvandla den till en skriftig fråga till statsrådet Messing i stället. Det handlar om implementeringen av EU-direktivet. Den får jag väl svar på endera dagen.
När jag såg det svar som statsrådet gav Sverker Thorén, som förtjänstfullt hade skrivit en likadan interpellation, blev jag lite orolig. Det var ju ett förhandsbesked på min skriftliga fråga. Då får jag tillfälle här att kanske fördjupa diskussionen något, som inte är möjligt med den skriftliga frågan.
Kristdemokraterna har i flera år, liksom Folkpartiet, drivit frågan om nödhamnar i motioner och i riksdagsdebatter. Den grundar sig i den väldigt kraftiga ökning av oljetransporter som vi kommer att se de närmaste åren. Bedömningen är en 40-procentig ökning fram till 2017.
Det är inga små båtar som tussar runt ute i Östersjön. Ett enda fartyg kan ta 150 000 ton, och fartygsutvecklingen går vidare. Alla inser vad som kan hända vid ett haveri och ett läckage. Då är det jätteviktigt med de snabba, effektiva åtgärderna, för att minimera skadeverkningarna.
Det är just för att snabbt och effektivt kunna minimera skadeverkningar, och förhoppningsvis förhindra att läckage sker på fel ställe, som frågan om nödhamnar har tagits upp på EU-nivå, och där har kommissionen varit ganska tydlig.
Med det svar som statsrådet ger här bedömer jag det så att oklarheterna kvarstår.
Om inte främmande länders fartyg och räddningstjänst vet att "under de här förutsättningarna går vi dit och under andra förutsättningar går vi till ett annat ställe" för att skydda, kan ju insatsen för att minimera skadorna och effekterna av ett utsläpp försenas.
Det finns väl alla möjligheter att ange olika alternativ beroende på fartygsstorlek, graden av skada och så vidare. Enligt uppgifter från Sjöfartsverket i dag, efter telefonkontakter, är Sverige det enda land i Östersjöregionen som inte har pekat ut nödhamnar konkret.
Då vill jag, liksom Sverker Thorén, få reda på varför vi inte driver den här frågan starkare och tydligare. Vi måste ju ha stränderna, fiskarna, den biologiska mångfalden i havet, sjöfåglarna och så vidare för våra ögon när vi ser vad som kan hända.
Då får inget hålla oss tillbaka eller hindra oss från att göra allt vad vi kan för att mildra konsekvenserna av ett läckage, ett haveri eller en olycka.
Sven Gunnar Persson (KD):
Det är gott och väl att Sverige är aktivt när det gäller hamnstatskontrollen och farligt avfall. Det är frågor som vi har tagit upp och varit pådrivande i många gånger, och där vi är eniga. Statsrådet säger i sitt svar hon absolut inte vill att Sverige ska ha lägre ambitioner än andra EU-länder. Faktum kvarstår dock, enligt de uppgifter vi i dag har fått från Sjöfartsverket, att Sverige är det enda land i Östersjöregionen som inte har pekat ut nödhamnar.
Då tycker jag att det vore smart att göra ett arbete där man åtminstone pekar ut olika alternativ - där det är färdigberett och där det finns alternativa lösningar men där nödhamnar är benämnda och utpekade.
Och då gäller det inte bara vanliga byggda hamnar, utan det kan också vara naturliga hamnar - trots allt - som lämpar sig för att reda ut ett haveri eller en olycka och se till att få fartyget på rätt köl igen.
Jag hoppas att regeringen och infrastrukturministern också ska komma på rätt köl i den här frågan och se till att vi, liksom de flesta andra länder, har utpekade nödhamnar så att räddningsinsatser kan göras snabbt, effektivt och med stor säkerhet på var de ger bäst resultat.
Sven Gunnar Persson (KD):
Jag vill tacka försvarsministern för svaret. Den här interpellationen grundar sig i att jag för drygt två år sedan motionerade i riksdagen om just behovet av utökad kapacitet för avtappning från Mälaren. Den motionen ligger fortfarande och skvalpar i betydligt farligare farvatten än Mälaren, nämligen riksdagens motionshanteringsinstitut där den inte behandlats.
Därför tyckte jag att när rapporten från Statens geotekniska institut kom fanns det anledning att åter aktualisera frågan. SGI presenterade den 1 februari rapporten På säker grund för hållbar utveckling om just tänkbara konsekvenser av klimatförändringarna.
Man konstaterade att temperaturen och nederbörden i Sverige kommer att öka i framtiden, och havsytan förväntas stiga med 60-80 centimeter längs den svenska sydkusten. Nederbörden beräknas öka med omkring 30 % i stora delar av landet. Vi kommer att få fler nederbördsdagar och fler kraftiga skyfall.
Rapporten betonade särskilt riskerna för översvämningar i Mälaren. SMHI har också på uppdrag av Räddningsverket utfört översvämningskarteringar där man påvisat att stora områden runt Mälaren kommer att översvämmas även med dagens klimatförhållanden.
SMHI indikerar att det framtida inflödet till Mälaren kan komma att bli högre än i dag, något som skulle kunna innebära ännu högre vattennivåer i just Mälaren. I bakgrunden formulerar jag frågan hur regeringen ser på att öka kapaciteten för avtappning från Mälaren.
Som svar på mina små frågor har departementet haft godheten att kopiera ett utredningsdirektiv för utdelning, och det är gott och väl.
Men jag misstänker att tankeverksamheten på departementet inte upphörde för ett år sedan när direktivet beslutades utan att intresset finns och att man tänker och funderar på den här allvarliga frågan. Jag ser fram emot att få höra försvarsministern utveckla regeringens syn på vikten av att vidta åtgärder i fråga om Mälaren.
Miljö- och jordbruksutskottet har ägnat dagen åt en utfrågning om klimatfrågorna, inte minst när det gäller styrmedel och konsekvenser.
Representanten för SGI, Statens geotekniska institut, lyfte åter fram vikten av både forskning och annat arbete men också att vi på allvar funderar igenom konsekvenserna av klimatförändringarna.
Då är det viktigt att redan nu, som sagt, med dagens klimatsituation börja vidta åtgärder och planera för den ökade avtappningskapacitet som kommer att krävas.
Det blir dyrt, och ganska omfattande insatser behövs i Hammarbyslussen, Södertäljeslussen och Carl Johan-slussen på Söder. Det behövs åtgärder i alla dessa områden.