Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo känner lite rädsla för att vi skulle tycka samma sak. Nja, det tror jag att man ska ta lite lätt på. Astudillo står för högre ersättningar, och vi står för arbetslinjen. Vi står för 2,8 miljarder, 30 timmar i veckan och jobbgaranti för unga, medan det är högst oklart vad Luciano Astudillo står för. Men det får Luciano Astudillo och Socialdemokraterna komma fram till när man har pratat ihop sig i arbetsgruppen.
Forskningen säger, apropå det vi diskuterade nyss, som ett exempel att arbetsrättens utformning inte påverkar arbetslöshetens nivå men dess sammansättning. Har man en strikt arbetsrätt ställs det alltså upp högre barriärer för dem som inte har kommit in, bland annat ungdomar och invandrare. Man måste naturligtvis göra en avvägning.
Är det en vetskap som innebär att man till exempel skulle göra någonting arbetsrättsligt med ungdomar, som en del har krävt i den svenska debatten? Mitt svar på den frågan är självklart nej. Priset för detta i andra ändan är alldeles för högt. Det är inte acceptabelt av det skälet. Otto von Bismarck sade en gång att politik är det möjligas konst.
Det är naturligtvis delvis på det sättet, att man måste väga olika intressen mot varandra och försöka hitta den modell som till slut leder till det bästa uppnåeliga resultatet. Jag konstaterar bara att vi nog kan vara överens om en sak - det är kanske problembilden - och det är att ungdomar i arbetslöshet är ett slöseri.
Det är oacceptabelt ur den enskildes synvinkel - dem som vi pratar om. Det är naturligtvis också oacceptabelt ur samhällsekonomisk synvinkel. Det riskerar att leda till en cementering av ett utanförskap, där man också kan tänka sig att det frodas andra saker som vi inte heller gillar - alltifrån främlingsfientlighet och vad det nu kan vara.
Därför är det av mycket stor vikt att se till att få in ungdomar på arbetsmarknaden och få dem tillbaka när de har varit utanför. Vi kan naturligtvis fundera över vilka verktyg som är mer eller mindre effektiva för att nå dit. Vi kan konstatera, som Luciano Astudillo och jag har gjort några gånger när vi har debatterat, att en del av de verktyg som fanns tidigare inte riktigt levde upp till det man skulle kunna säga var godkänt resultat.
Det var kommunal ungdomspraktik, ungdomsgaranti och annat, som åtminstone enligt en del rapporter har visat sig förlänga arbetslöshetsperioderna. Då måste man fundera över vad man kan göra i stället. Luciano Astudillo pekar på några viktiga saker.
När jag senast var i Norrköping och träffade Lasse Stjernkvist, som är kommunalråd med ansvar för arbetsmarknadsfrågor och en gammal vän till mig, diskuterade vi just det här och konstaterade att det finns många som saknar till och med grundskoleexamen och därmed naturligtvis har väldigt svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag menar att man då måste ha någon typ av program som leder till att man ska kunna, individuellt baserat, rusta den enskilde för att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden.
Jobbgarantin för unga, med sina 2,8 miljarder, är avsedd att vara just detta verktyg. Kommer detta att fungera från den 1 december? Ja, vår förhoppning är att det kommer att fungera så bra det går. Kommer det att fungera perfekt? Nej, det kan man naturligtvis inte garantera. Det kommer säkert att vara inkörningsproblem, och det kommer säkert att vara saker som måste jobbas fram inom arbetsförmedlingens regi.
Jag är också fullständigt medveten om att det pågår andra förändringar inom arbetsförmedlingen, med hela den organisationsförändring man samtidigt gör, som naturligtvis också ställer väldigt höga krav på verksamheten. Till glädjeämnena i livet tycker jag hör landets arbetsförmedlare, som har ett mycket stort engagemang för de här frågorna och väldigt gärna vill ha de bästa verktygen på plats.
Varje gång jag är ute försöker jag lyssna och se om det är någonting vi kan förändra och förbättra baserat på just den verklighetsbild som arbetsförmedlarna själva har och beskriver för oss.