Mats Nordberg (SD):
Jag konstaterar att det finns en stor enighet i den här frågan. Jag skulle ha kunnat säga ungefär samma sak som Isak From från Socialdemokraterna och John Widegren från Moderaterna redan har sagt, och det är faktiskt också vad jag har skrivit att jag ska säga. Det ser jag när jag jämför vad som har sagts med vad jag har skrivit. Även vi står bakom jordbruksutskottets utlåtande i den här frågan, och vi tycker att det är väl avvägt. Fru talman! Europa är fantastiskt.
Man kunde ju tro att årtusenden av handel, krig och rörelser av människor skulle ha jämnat ut Europa till en superstat med ett enda språk och ett enda sätt att lösa saker och ting, men det har inte hänt. I stället har staterna bestått. Varje land har kunnat utveckla sina modeller utifrån sina förutsättningar och för sina behov, och länderna har kunnat lära av varandras framgångar och misstag.
Det tror jag är ett starkt framgångsrecept för Europa som vi måste försöka bevara, det vill säga att optimera delarna och på det sättet få en framgångsrik helhet. Det har vi också haft vad gäller skogen. Mellan 1990 och 2020 ökade EU:s skogsareal med 10 procent, så vi har en starkt ökad skogsareal i Europa.
I hög grad har det här byggt på privata markägares initiativ, inte på staternas eller EU:s. Därför har skogsländerna upprepat om och om igen att skogsfrågorna måste lösas av varje EU-land för sig. EU-nivån behövs också, men den får inte får bli detaljstyrande utan ska vara samordnande.
Ändå verkar det finnas en inbyggd dynamik som driver mot toppstyrning och mot att alltmer av skogsskötseln ska dikteras från Bryssel, som tidigare talare har sagt. Man visar allt mindre förtroende för enskilda skogsländer och enskilda skogsägare. EU har haft en skogsstrategi sedan 1998. Den har omarbetats, men den gällde bara till 2020.
Det har därför funnits ett intresse av att tillskapa en ny version, inte minst för att samverka med andra EU-initiativ såsom Fit for 55 och EU:s mångfaldsstrategi. I maj 2020 tog kommissionen fram ett första förslag till en sådan strategi, och i november i år uttalade jordbruks- och fiskerådet sina slutsatser.
Man betonade, som tidigare talare har sagt, att det behövs mer subsidiaritet och att det finns en obalans mellan kommissionens behandling av skogens olika ekologiska, ekonomiska och sociala funktioner där den ekologiska överbetonas på bekostnad av de andra. EU-parlamentet betonade i oktober i år att strategin ska bilda en bro mellan nationella strategier och EU:s andra strategier och mål för jord- och skogsbruk.
Det måste finnas respekt för nationellt självbestämmande och för privata och offentliga skogar. I Sverige har vi ju mycket av enskilda skogar, och detta gäller många EU-länder. Det är viktigt att deras initiativ får finnas kvar. Den modell vi har i Sverige betonar frihet under ansvar men också vardagshänsyn - vi ska bli duktigare på att lämna kvar enskilda träd eller grupper av träd.
Förutom det här har vi också en statlig strategi, kan vi säga, som bygger på att skydda skog. Det har vi haft väldigt länge - ändå sedan de första nationalparkerna. Det är kombinationen av dessa två saker som har gjort Sverige så framgångsrikt. Men modellen förutsätter att markägarna ges stor frihet och att man undviker alltför tvära kast i lagar och regler. Skogsägare måste kunna lita på skogspolitiken för att kunna agera långsiktigt.
Det gäller att vara med och inte mot skogsägarna, med allt bättre modeller för vardagshänsyn i skogsbruket. Det hela ska också kompletteras med olika typer av skyddade områden.
EU:s förslag till skogsstrategi verkar för mycket utgå från att skogsbruk per se är till skada för biodiversiteten och klimatet och till nackdel för skogarnas sociala funktion samt för turismen. I en svensk kontext finns det väldigt mycket som klart tyder på motsatsen. Det är inte bara vi i Sverige som är irriterade.
Som tidigare talare redan har sagt skrev elva skogsländer, med Österrike i spetsen, i juli i år följande om skogsstrategin: Den saknar tydligt förståelse för skogarnas multifunktionella roll. Den ignorerar medlemsstaternas kompetens. Den ignorerar kommissionens eget huvudmål i riktning mot grön tillväxt, och den reducerar samtidigt skogarna till miljöfrågor utan att ta hänsyn till socioekonomiska aspekter. Detta är oacceptabelt.
Sverige skrev, som sagt, inte under. Bland de elva länder som däremot gjorde det fanns Finland, Estland och Lettland samt de två riktigt mäktiga länderna i EU: Tyskland och Frankrike. Jag frågade den dåvarande landsbygdsministern Baylan varför i en skriftlig fråga men fick ingen förklaring - ni kan själva läsa svaret om ni vill. Inte heller lyckades Sverigedemokraterna få majoritet för ett tillkännagivande i miljö- och jordbruksutskottet.
Regeringen har dock i efterhand understrukit att den i huvudsak instämmer med Österrikes kritik. Miljö- och jordbruksutskottet uttrycker också i detta betänkande att utskottet stöder de synpunkter som framförts av skogsländerna, framför allt av Österrike. Vi har redan hört att Ibrahim Baylan inte deltog vid något av de fyra jordbruks- och fiskerådsmöten där dessa frågor behandlades, men det var ju bra att statsministern framförde motsvarande besked.
Det är dock viktigt att visa att vi stöder andra EU-länder när de tar sådana här initiativ. Själva samarbetet mellan skogsländerna är oerhört viktigt, och detta måste leda till att vi ställer upp när andra länder skriver saker som vi i huvudsak håller med om. Jag har redan sagt att det ställningstagande som miljö- och jordbruksutskottet nu arbetat fram är välbalanserat.
Det framhåller att det behövs en ny skogsstrategi men betonar också vikten av denna inte kringskär utan bibehåller nationell bestämmanderätt. Utskottet framhåller också att EU:s skogsstrategi ska vara jämbördig med andra strategier och inte underordnad dem. Vi delar de synpunkter som Österrike och andra skogsländer har framfört. Vi anser att det fattas konsekvensanalyser av många av strategins förslag. Behövs dessa förslag? Gör de nytta?
Gör de mer skada än nytta? Medför de dubbelarbete? Vad kostar de? Vilka uteblivna inkomster blir följden? Vad blir konsekvenserna för landsbygden? Detta hade behövt utredas mer balanserat och i vissa fall över huvud taget. Utskottet vill också att skogsstrategin ska betona inte bara långlivade träprodukters betydelse - vilket den gör - utan också betydelsen av kortlivade skogsprodukter, exempelvis skogsbränsle.
I form av exempelvis bränsle, men också som andra produkter, kan skogsprodukterna spela en väldigt stor roll för att ersätta andra, mindre förnybara, material än dem som bygger på skog. Fru talman! Utveckling av skogssektorn och utveckling av en mer hållbar bioekonomi sker bäst genom att man ger så mycket inflytande som möjligt till skogsägarna och till medlemsländerna i Europa.
Lyckade svenska sådana lösningar kan sedan anpassas och tas upp av andra länder, både inom EU och i hela världen.