KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Drougge (M):
Jag måste tacka för att bostadsministern tar upp en sak i detta regelverk som jag ännu inte hade hunnit gå in på och som jag faktiskt i ärlighetens namn hade glömt bort lite. Det är i alla fall en intressant iakttagelse som jag tycker att man ska ha med sig.
Som investeringsstödet är utformat byggs den typ av hyresrätter som tar emot det här stödet i områden som redan har en snarlik hyresnivå. Man får alltså inte, fru talman, den mix som jag uppfattar att bostadsministern är ute efter.
Det är inte lönsamt och inte möjligt för producenterna av bostäder att bygga dem i ett område där värdet på bostäderna ligger betydligt högre, för man måste kvala in till den lägre hyresnivån.
Man kan inte få så mycket stöd per bostad att man kan bygga bostäderna i ett område med väldigt eftertraktade lägen, utan man måste anpassa sig till ett område som är kvalificerat för den hyresnivån.
Det är också en av de faktorer som gör att Stockholms stad, med högre bostadspriser och högre priser på mark, hamnar på plats nummer 14.
Med det sagt kan jag konstatera att den här debatten visar att Moderaterna uppenbarligen står väldigt långt ifrån Miljöpartiet och regeringen i synen på investeringsstöd och huruvida det är en effektiv åtgärd för att få till stånd bostäder efter behov.
Ida Drougge (M):
Redan höga bostadspriser sticker i höjden. Allt fler i Sverige avstår i dag från att skilja sig därför att de inte har råd att hitta en ny och egen bostad. För kvinnor i Stockholms län är situationen särskilt allvarlig och svår.
Ändå vill socialdemokratin, ovanpå detta, återinföra fastighetsskatten och trappa ned ränteavdragen. Det är politik och saker som skulle binda kvinnor i ännu större utsträckning i relationer som de helst av allt vill lämna.
Jag tycker att detta är ett stort problem, och jag undrar därför: Vad tycker statsministern om att allt fler kvinnor får svårt att skilja sig?
Ida Drougge (M):
Vi står bakom regeringens proposition. Vi anser att den lagstiftning som nu har gällt under två år fram till årsskiftet, och som möjliggör att föreningar och aktiebolag kan hålla digitala stämmor, även ska gälla under 2022.
Vi moderater var väldigt tidigt ute med att se detta behov som helhet och att man tidigt borde ha tittat på hur vissa delar i systemet hade kunnat bli ännu bättre, framför allt poströstningen.
År 2021, när vi hade haft denna möjlighet till digitala stämmor under nästan ett års tid, kunde vi se att det var väldigt uppskattat och hade fler positiva effekter än minskad smittspridning. Vi vet att många aktieägare bor på en annan ort än där stämman hålls.
Vi vet att det kan vara dyrt att hålla en fysisk stämma. Bland annat av dessa två anledningar, för att öka tillgängligheten och för att möjliggöra för bolag och föreningar att få lägre kostnader i samband med sina årsmöten och stämmor, sa vi 2021 att vi ansåg att regeringen redan då skulle börja titta på hur man skulle kunna permanenta en sådan lösning.
Det finns i USA, och det finns i Danmark. Vi anser att Sverige inte borde backa in i framtiden utan se till de stora positiva fördelar som vi har kunnat utröna av att ha digitala stämmor.
När denna lagstiftning nu går igenom och när den kommer att ha tillämpats i ytterligare ett år kommer svenskt föreningsliv och aktiebolag att ha levt med möjligheten till helt digitala stämmor under tre års tid. Och det har till stora delar varit nästan enbart positivt och uppskattat.
Därför yrkar jag bifall till reservationen i betänkandet om ett förslag till tillkännagivande till regeringen att man skyndsamt bör återkomma till riksdagen med en permanent lösning för helt digitala stämmor.
Vi tycker också att man då bör titta på om denna möjlighet även skulle kunna gälla för börsnoterade aktiebolag.
Ida Drougge (M):
Regeringens agerande i förhållande till Coronakommissionen förtjänar några ytterligare ord. Det är också vad jag tänker avsätta min tid till i detta anförande. Coronakommissionen fick sitt uppdrag efter politiska debatter här i kammaren och i medierna.
Den fick slutligen ett mandat från regeringen att granska myndigheter, kommuner, regioner och regeringen. Coronakommissionen är inte som andra kommittéer eller kommissioner.
Den var en undersökningskommission i likhet med exempelvis den katastrofkommission som tillsattes efter tsunamikatastrofen 2004. En sådan kommissions integritet, objektivitet och oberoende är extra viktigt.
Regeringen beslutade också om sekretessbrytande regler och en särskild förordning som gav kommissionen en möjlighet och myndigheter en skyldighet att utlämna uppgifter till kommissionen som var viktiga för den i sin granskning.
Den hävde sekretessregler så att kommissionen inte ska begränsas till att enbart få ut offentliga handlingar utan ska kunna få ut alla tillgängliga uppgifter som kommissionen behöver för att fullgöra sitt uppdrag. Allt det ska lämnas ut.
På den här punkten har det framkommit i våra utfrågningar och går även att läsa i kommissionens eget slutbetänkande att den inte har haft några som helst problem med att få ut uppgifter och få hjälp av myndigheter som den vänt sig till i sin granskning.
Desto fler problem har uppstått i dess kontakter med regeringen. Exempelvis har det framkommit att kommissionen på några punkter inte har fått hjälp med att identifiera vissa relevanta handlingar förrän i januari 2022.
Det är efter att debatterna har diskuterats i medierna. Man ska då komma ihåg att kommissionen i den här delen påbörjade sin granskning av krisorganisationen i regeringen redan under våren 2021.
När kommissionen efterfrågade e-post möttes den av nekande svar och av motiveringen att det efterfrågade inte ger en rättvisande eller fullständig bild och därför inte bör vara någonting som den får ut.
Tack och lov nöjde sig inte kommissionen med detta, och slutligen kunde den få ta del av eposttrafiken. Inte heller uppmärksammades kommissionen på att det fanns så kallade annoterade dagordningar från de möten som gruppen för strategisk samordning hade haft.
Annoterad dagordning är en dagordning med talepunkter som redogör för vad den som leder mötet kan tänkas säga och ta upp under mötet. Det ger en fingervisning om vad som troligt har diskuterats.
Det är en möjlighet som kommissionen får att ställa ytterligare frågor om detta för att säkerställa och få en mer fullständig bild av vad som har avhandlats på mötena med GSS. Både kommission och konstitutionsutskottet har ansett att det har varit extra viktigt att utreda vad GSS har arbetat med.
Den har haft en central roll. Både tidigare granskningar av KU och tidigare kommissioner har konstaterat att dokumentation i kris är extra nödvändig.
Därför har vi funnit dessa brister.
Ida Drougge (M):
Jag tänkte ägna mig åt två ärenden i den här delen av debatten.
Först vill jag säga några ord om vår granskning av Pisarapporten. Det gäller den vid det här laget väldigt omdebatterade och ett flertal gånger också granskade Pisarapporten som publicerades den 3 december 2019.
Den 2 december 2019 fick statsrådet Ekström en presentation av rapporten. Dagen för publicering gicks den också igenom av Utbildningsdepartementet.
Departementet har ställt ett flertal frågor till Skolverket om bland annat den höga exkluderingsgraden av elever, vilket har varit kärnfrågan för oss men framför allt för exempelvis Riksrevisionens granskning av Pisarapporten.
Vi har kunnat konstatera att det är fullt rimligt - jag skulle själv vilja gå så långt som att tillägga att det har varit väldigt bra - att regeringen, statsrådet och departementet har ställt dessa frågor om exkluderingsgraden.
Givet rapportens osäkerhet skriver också vi i konstitutionsutskottet att det hade kunnat övervägas om det hade funnits skäl att tolka det här resultatet med något större försiktighet än vad statsrådet gjorde. Vi har också kunnat konstatera att det har fortsatt.
Efter den 3 december 2019 har frågor om exkluderingen fortsatt att ställas. Mot den bakgrunden konstaterar vi att man kan ifrågasätta om inte regeringens uppdrag till Skolverket som man sedan gav i maj 2021 borde ha lämnats tidigare.
Det andra ärendet som jag skulle vilja säga några ord om är det om kontakterna med Skolverkets generaldirektör angående utlämnande av uppgift.
Som ett flertal ledamöter förtjänstfullt har redogjort för tidigare i debatten, inte minst i den allmänna inledningen, har vi ledamöter precis som alla andra medborgare, varken mer eller mindre, rätt att få ut offentliga handlingar och uppgifter.
Uppgifter och handlingar blir just offentliga när de lämnar en myndighet och skickas till en annan. Så har skett i det här fallet vad gäller tidsplanen för digitaliseringen av de nationella proven.
Vi granskar inte Skolverket, utan vi granskar regeringen.
Men det är ändå, eller kanske just därför, anmärkningsvärt att statssekreteraren väljer att inte vara tydlig utan att snarare försöka få generaldirektören att inte lämna ut den här uppgiften.
Det finner vi är skäl för kritik. Det är en brist.
Ida Drougge (M):
KU21 Behandlingen av riksdagens skrivelser är en viktig del av riksdagens kontrollmakt. Det belyser också en viktig del i den avgörande maktdelningen vi har i Sverige mellan riksdag och regering.
I den svenska politiken har vi de senaste åren talat och mer än tidigare relativt mycket fokuserat på så kallade tillkännagivanden. Det är uppdrag som riksdagen ger till regeringen som regeringen bör men faktiskt inte måste verkställa.
Om regeringen inte genomför det som riksdagen har uppmanat till kommer ytterst bollen tillbaka till riksdagens kammare och oss ledamöter här inne att fundera på huruvida vi har förtroende för regeringen eller inte. På så sätt blir det regeringen som styr vårt rike och riksdagen som beslutar om lagarna.
I detta betänkande redogör först regeringen för de åtgärder som den har vidtagit efter olika uppmaningar från oss i riksdagen.
Utskotten får chansen att kommentera dessa och bedöma om de strikt sett är nöjda med exempelvis hur lång tid det har tagit och hur det har skett. Vi överprövar i konstitutionsutskottet inte den bedömningen - ytterst för att det kräver väldigt mycket sakkunskap för att kunna avgöra frågan.
Den sakkunskapen besitter våra kollegor i respektive utskott bäst. På konstitutionsutskottets område gör vi dock en egen bedömning i sak. Vi är överens om bedömningen även i år; vi brukar vara det.
Men vi kan också konstatera när det gäller helheten att det är fler tillkännagivanden som tar aningen längre tid för regeringen att verkställa.
Vi kan även konstatera att den förbättring som vi har sett de senaste åren angående hur regeringen redovisar sitt arbete i år kritiseras på en punkt i ett av utskotten. Vi moderater har ett särskilt yttrande.
Det är alltså ingen reservation, utan vi är överens med övriga i sak angående konstitutionsutskottets egna tillkännagivanden och regeringens behandling av dem. Det gäller både det som är slutfört och det som inte är slutfört.
Men vi har funnit skäl att fylla ut orden lite grann kring processen och regeringens arbete med tillkännagivandet om tjänstemannaansvar. Ni kan läsa yttrandet på sidan 30 i betänkandet.
I detta fall har det gått ganska lång tid, och det har kommit ett utredningsförslag som är under beredning. Frågan borde alltså kunna närma sig sitt slut nu när regeringen ges möjlighet att landa i en slutsats. Vi väntar på den.
Ida Drougge (M):
Jag vill börja med att för ovanlighets skull yrka avslag på motionerna. Vi moderater har länge drivit en rad frågor som rör vårt valsystem.
Att det behöver bli lättare för personer med synskador att rösta utan att röja sin valhemlighet för någon, utan att behöva assistans, är en sådan fråga. Att det behöver bli lättare och mer tillgängligt för svenska medborgare som bor utomlands att rösta i riksdagsvalet är en annan.
Att vi behöver vidta åtgärder för att minska gruppröstning, familjeröstning eller så kallade klanröstning är en tredje. Dessa frågor är dock sådana som vi, tack och lov, har fått igenom här i riksdagen och som under mandatperioden har behandlats i den valutredning som bland annat jag själv har varit en del av, och i de två propositioner som har antagits av kammaren.
Inom ramen för dem har vi fått igenom mycket av det som vi har drivit.
Det som återstår men som vi ganska nyligen ändå har fått igenom ett tillkännagivande om är ytterligare åtgärder för att komma till rätta med gruppröstning, att flera människor går bakom ett röstbås och röstar tillsammans utan att det finns uppenbara skäl för att en av personerna kanske behöver hjälp.
Även där har vi fått igenom tillkännagivande som behandlades i samband med den senaste propositionen på området. Därav har vi inte några motioner eller ytterligare förslag i det här motionsbetänkandet. Valsystem bör och kan givetvis hela tiden utvecklas.
Det finns säkerligen fler saker vi kan göra för att vårt valsystem ska bli ännu bättre. Men valsystemet är ett område där vi anser att det ska finnas en bred enighet och att förändringar ska göras successivt och inte med alltför stora omtag och hugg åt gången.
Det är viktigt att vi kan vara trygga med att de förändringar vi gör kan implementeras och verkställas på ett säkert sätt och att det inte går att ifrågasätta valsystemets legitimitet. Att människor känner igen sig i valsituationen när man går till val är en faktor som kan påverka enskilda människors tillit och trygghet när de går och röstar.
Därför anser vi att det är bra om de reformer och förslag som nu ligger på bordet och som ska implementeras i kommande val får göra det och att vi därefter går vidare och utvecklar vårt valsystem ytterligare.
Ida Drougge (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Riksintressen infördes i Sverige 1987.
Tanken då var att man samtidigt som man försökte decentralisera bostadsbyggandet och lägga mer makt hos invånare och kommuner ville ha viss fortsatt statlig styrning genom att på nationell nivå kunna peka ut områden av särskilt nationellt intresse. Det är detta som sedan dess kallas för riksintresse.
Tanken var ett fåtal utpekade områden. I dag visar kartläggningar att riksintressenas utbredning lägger sig som en våt filt och skapar stora osäkerheter och oförutsägbarheter för såväl företag och kommuner som exploatörer som vill utveckla och bygga bostäder eller dra om trafik, för den delen.
Riksintressena breder ut sig över 40 procent av Sveriges yta. Detta gör att man kan konstatera att samtidigt som Sverige är ett internationellt sett väldigt glesbefolkat land har vi brist på byggbar mark.
Det är alltid något att regeringen har påbörjat arbetet med att minska riksintressenas utbredning, men det är nödvändigt att konstatera att vi i dag har tolv myndigheter som har i uppgift att peka ut områden för riksintressen.
Det är fem myndigheter som sedan 2020 har fått i uppdrag att ompröva sina anspråk. Två av dessa förmådde inte göra detta själva utan behövde länsstyrelsernas hjälp och ytterligare tid för att kunna se vilka områden där detta nu kan ske.
De har sedan behövt ytterligare två år för att göra omprövningen.
När detta är klart kommer det totalt sett att ha tagit fyra år för Riksantikvarieämbetet och Naturvårdsverket att få veta vilka områden som enligt de nya kriterierna faller bort och inte längre ska vara av riksintresse.
Detta skulle jag vilja höra statsrådets svar på.
Ida Drougge (M):
En första fråga blir då om statsrådet kan svara på när de beredningar som sker inom Regeringskansliet beräknas vara klara. En ytterligare fråga som jag tror är given för de allra flesta när man ser över tidslinjen för detta arbete är om statsrådet anser att fyra år är en rimlig tid.
Är det rimligt att staten behöver fyra år på sig för att få veta om de områden som man har pekat ut som riksintressen behöver vara det? Det är för mig väldigt lång tid, särskilt givet att länsstyrelserna nu har gjort en kartläggning och tagit fram förslag på områden som de tycker kan omprövas.
Behövs det då två år för att göra en sådan omprövning? Det skulle jag också vilja ha svar på. Sedan kan jag bara konstatera att statsrådet inte till fullo svarade på den fråga som jag ställde. Nu gör man ett försök till hugg för att minska utbredningen av riksintressen.
Men vi moderater föreslår att om en myndighet har pekat ut ett område som riksintresse är den myndigheten skyldig och bör ha ansvar för att hela tiden ha koll på om detta område verkligen fortsatt och jämt behöver vara ianspråktaget som riksintresse.
Därför vill vi att de områden - riksintressen - som inte definieras i lag utan finns i kapitel 3 i miljöbalken alltid bör vara tidsatta, så att en löpande omprövning tvingas ske. Vad hindrar då regeringen från att initiera även ett sådant förslag?
Ida Drougge (M):
Det är bra att regeringen har vaknat på detta område, även om jag kan tycka att det har tagit väl lång tid. Det finns dock inget svar, låter det som.
Våra myndigheter ska inte behöva få i uppdrag från regeringen att de ibland behöver säkerställa att områden verkligen behöver skyddas och pekas ut som riksintressen. Man bör komma ihåg att det finns ett flertal sätt i Sverige att skydda mark, natur och olika intressen. Vi har kommunalt planmonopol för detta.
Det är fullt möjligt för kommunerna, inte bara för staten, att skydda viktiga värden för sig, för sina invånare och för vårt land.
Ida Drougge (M):
Min fråga är till näringsminister Ibrahim Baylan. Utan företagen stannar Sverige, men ökad byråkrati, regelkrångel och långa, komplicerade tillståndsprocesser håller Sverige och Sveriges företagare tillbaka, detta i en tid när vi under ledning av regeringen står inför många stora problem som just företagandet kan hjälpa oss med.
Vi har EU:s fjärde högsta arbetslöshet, 700 000 utrikes födda kan inte försörja sig själva, viktiga investeringar i miljö och klimat uteblir och stoppas på grund av långa tillståndsprocesser och det går åt fel håll. OECD kom nyligen med ytterligare en undersökning, den tredje i ordningen, som visar just detta.
Det har gått sju år med denna regering, och det har varit tre OECD-undersökningar och otaliga utredningar. Hur lång tid behöver regeringen för att komma till skott?
Ida Drougge (M):
Riksdagen beslutar om statens budget i två olika steg. Först tar vi ramarna för varje utgiftsområde. Utgiftsramen bestämmer det belopp som anslagen sedan högst får uppgå till. Sedan fattar vi beslut om de 27 utgiftsområdena i sak.
På luciadagen, i förra veckan, fattades det första beslutet. Det var första gången sedan 2009 som en majoritet av Sveriges riksdag ställde sig bakom regeringens budget. Det är ett styrkebesked, särskilt i tider då vi, som vår finansminister uttrycker det, går mot en tuff ekonomisk vinter.
Efter rambeslutet har debatter och beslut inom respektive utgiftsområde duggat tätt här i kammaren. Det är dessa två steg som tillsammans utgör vår budgetprocess i Sverige. Debatten i dag handlar om just innehållet i utgiftsområde 2 Samhällsekonomi och finansförvaltning.
Vi moderater yrkar bifall till regeringens förslag om hur de 19 miljarder kronorna ska fördelas inom anslaget och avslag på motionerna.
Myndigheterna inom detta utgiftsområde har i uppdrag att analysera, göra prognoser och sammanställa information om reformer, statens finanser och vår samhällsekonomiska utveckling. I stort visar regeringens redovisning att myndigheterna inom detta område har gjort ett bra jobb, men orosmolnen för framtiden hopar sig.
Och deras uppgifter blir framöver allt viktigare. Därför höjs flera av anslagen i regeringens budget till dessa myndigheter.
När det gäller detta utgiftsområde tål det kanske särskilt att påpekas att det är viktigt med just den ökade effektiviteten inom staten, att utveckla vårt arbete mot penningtvätt och att stoppa felaktiga utbetalningar från staten för att motverka bidragsbrott.
Dina skattepengar ska inte kunna hamna i fickorna på kriminella. Detta utgiftsområde uppgår som sagt till 19 miljarder. Förslaget innebär ökade anslag till Finansinspektionen, Konjunkturinstitutet, Riksgälden och Statens servicecenter samt till finansmarknadsforskning med mera. Det är medel till Statskontoret, Statistiska centralbyrån och Kammarkollegiet.
Det är inte minst drygt 15 miljarder kronor till statliga tjänstepensioner. Det är 19 miljarder totalt. 18 miljarder uppskattas de felaktiga utbetalningarna från staten uppgå till årligen, varav ungefär hälften misstänks handla om bidragsbrott.
Det är pengar som behövs i välfärden. De hade gjort större nytta om de hade fått stanna i fickorna på hårt arbetande sjuksköterskor, undersköterskor, poliser och lärare. De hade också, bara för att ge ett exempel på storleksordningen, kunnat finansiera löner för exempelvis 26 000 lärare.
Att stoppa välfärdsfusk och bidragsbrott är högt prioriterat av regeringen, och det är skönt att nu se att de agerar snabbt i frågan med inrättande av en ny utbetalningsmyndighet, förbättrad folkbokföring genom folkräkning och kartläggning av felaktiga utbetalningar också på kommunal och regional nivå, bland annat.
Jag vill avslutningsvis här i kammaren passa på att önska en god jul och ett gott nytt år till mina kollegor i finansutskottet och till ledamöter här i riksdagen, till talmannen och till kammarkansliet men också till er som sitter där hemma och inte minst till finansutskottets kansli, såklart. God jul!
Ida Drougge (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut, alltså att riksdagen lägger regeringens skrivelse om AP-fondernas verksamhet till handlingarna, och avslag på motionerna.
I det här ärendet är det viktigt att påminna sig om vad som är AP-fondernas syfte och uppgift i inkomstpensionssystemet.
Under de senaste decennierna, framför allt sedan 40-talisterna började gå i pension, har intäkterna från avgifterna minskat samtidigt som utgifterna har ökat.
Det är då vi behöver våra buffertfonder, Första-Fjärde AP-fonden och Sjätte AP-fonden, för att göra utbetalningar för att täcka förlusterna.
AP-fondernas syfte är just att täcka framtida förluster, och vi ska såklart kunna göra återinvesteringar i dem i tider då pensionssystemet har mer intäkter än utgifter.
Vi moderater och en bred majoritet i riksdagens finansutskott delar regeringens bedömning att fonderna hittills har fyllt just dessa syften i pensionssystemet. De bidrar positivt till den långsiktiga finansieringen av hela inkomstpensionssystemet. Detta kan de göra samtidigt som man främjar hållbarhet och håller en låg risk.
Utskottet gör här ingen annan bedömning än regeringen. Avkastningen för kapitalet - och man ska påminna sig att det handlar om år 2021 - var historiskt hög och uppgick till hela 20,2 procent. Det är betydligt högre än den genomsnittliga årsavkastningen har varit sedan 2001.
Den har legat på 7,1 procent. Sammantaget kunde därför buffertfonderna överföra 30 miljarder till inkomstpensionssystemet, samtidigt som fondernas kapital ökade med 308 miljarder kronor.
Jag vill avslutningsvis också peka på att det är väldigt positivt att de uppmaningar som riksdagens finansutskott under tidigare år har kommit med har gett resultat, särskilt när det gäller att också fondernas förvaltningskostnader har minskat.
Därutöver kan vi även se goda resultat på hållbarhetsområdet, särskilt också i rapporteringen av det hållbarhetsarbete som man bedriver. När Riksrevisionen granskade AP-fondernas verksamhet på hållbarhetsområdet kom man med en rad rekommendationer, både för fonderna och för regeringen.
Detta är första gången som vi i den här skrivelsen har ett tillägg om hållbarhetsarbetet i stort. Det är positivt. Vi moderater tror att det är avgörande att vi har transparens och tydlig redovisning av APfondernas verksamhet.
Detta är viktiga metoder för oss att utvärdera deras arbete. Det är viktiga metoder, särskilt eftersom vi vill bevara fondernas självständighet och hålla dem borta från politiska diskussioner och känsloladdade argumentationer.
Och vi vill kunna bevara en långsiktighet i dessa fonder. Vi vet att vad som är kontroversiellt en dag inte är det nästa och att kunskapsläget förändras. Att hålla fonderna på armlängds avstånd från politiken är alltså klokt. Men då - särskilt då - behöver man ha bra verktyg för att kunna utvärdera fonderna och ha transparens i deras arbete.
Det är positivt att det arbetet nu har påbörjats och utvecklats.