Sven Otto Littorin (M):
Det är lätt att ansluta sig till den synpunkten. Problemet är bara att lagstiftning är helt fel väg att gå. 24 av 28 remissinstanser dömde ut den vägen när utredningen lades fram, bland annat TCO, Saco, Ams med flera. Det gjorde man med motiveringen att lagstadgad rätt till heltid är omöjligt, alltför komplicerat, att införa och riskerar att leda till rätt till nolltid i stället för rätt till heltid, det vill säga ökad arbetslöshet och ökat utanförskap.
Den vägen bör vi alltså avföra; det är helt fel väg att gå. Vad gör man då? Jo, om man konstaterar, som man bör göra, att kommunsektorn är ett av de områden där det fungerar sämst kan man också konstatera att i nästan samtliga kommuner är kommunen själv den största arbetsgivaren. Låt mig ta Eskilstuna som exempel. De har 6 000 anställda i kommunen.
Att en arbetsgivare med 6 000 anställda inte kan ordna heltid till de 20, 30, 40, 50 ofrivilligt deltidsanställda som finns där är, med förlov sagt, nys. Det behövs ingen miljard för det. Det behövs en bättre arbetsledning, det är vad som behövs. Därför tycker jag att vi har ett gemensamt ansvar - jag har påpekat det säkert 73 gånger i denna kammare - att påverka våra kommunpolitiker runt om i landet och säga till dem att nu får de ta sitt arbetsgivaransvar, på samma sätt som Ilija Batljan gjorde i Nynäshamn eller som man gjorde i det borgerligt styrda Linköpings kommun.
Där har man rätt till heltid, om man så önskar, när man är kommunanställd. Det är bra. Vi har en borgerlig och en socialdemokratisk kommun som gått före. Då ska vi försöka att gemensamt se till att våra respektive företrädare i de olika kommunerna gör på samma sätt. Det är nämligen nys att de inte kan ta sitt arbetsgivaransvar och göra just detta. Jag är därför mycket glad att man i årets avtalsrörelse i kommunsektorn slöt ett avtal om detta. En partsgemensam arbetsgrupp tillsätts för att öka antalet heltidsanställningar och främja en hållbar arbetstidsförlängning.
Det är alldeles utmärkt att man nu får lite tryck i den frågan, precis där det hör hemma. Vi har i säkert tre år haft debatter i kammaren om deltidsbegränsning i a-kassan. Det har varit hög ljudnivå på dessa debatter. Därför var det intressant att konstatera att oppositionen i sin gemensamma budgetmotion inte vill ta bort deltidsbegränsningen i a-kassan, detta sagt med tanke på hur mycket den kritiserats. Ni vill inte ta bort den, Ann-Christin Ahlberg. Ni vill ha den kvar. Ja, det är intressant.
Varifrån kom då all luft under de gångna tre åren? Det kan man verkligen fråga sig. Vi vet att från det att vi presenterade förslaget sjönk deltidsarbetslösheten under det första året med en femtedel. Det har alltså haft effekt. LO-Tidningen hade ett stort uppslag bara någon månad efteråt där den socialdemokratiske ordföranden i kyrkogårdsnämnden i Ystad sade att de nu inte hade något annat val än att ge Inga och Berit, eller vad de nu kunde heta, heltid.
De hade varit ofrivilligt deltidsanställda 18 respektive 35 år. Tänk att det skulle behövas en förändring från en borgerlig regering för att den socialdemokratiskt styrda kyrkogårdsförvaltningen i Ystad skulle ta sitt arbetsgivaransvar! Det är för mig helt obegripligt.
Det gamla systemet, där man i extremfallet kunde deltidsstämpla i upp till 18 år, var ett effektivt sätt att ta bort arbetsgivaransvaret i de här frågorna och skjuta över kostnaden för detta uteblivna arbetsgivaransvar till den enskilde som deltidsstämplare och till skattebetalarna via a-kassorna. Det var en usel politik. Arbetsgivarna ska ta sitt ansvar och se till att erbjuda heltid till dem som vill ha det.
Det kan man göra avtalsvägen, och det går inte att förneka att de stora arbetsgivarna, som kommunerna alltid är, verkligen ska kunna ta det ansvaret. Har man 6 000 anställda kan man organisera arbetet bättre. Det behövs ingen miljard för att göra det. Det behövs lite råg i ryggen.