KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Tack för svaret, utrikesminister Carl Bildt! Jag uppskattar att Sverige via den svenska ambassaden i Rabat i Marocko följer rättegången mot Brahim Dahane och de sex andra människorättsaktivisterna som enligt min åsikt inte har begått något brott. De kämpar för ett fritt Västsahara.
Jag tycker att detta att man följer den här rättegången är ett bra exempel på hur ett land kan se till att mänskliga rättigheter följs. Nu har den här rättegången blivit uppskjuten vid ett flertal tillfällen, och det är dags för en ny rättegång den 7 januari nästa år såvitt jag har förstått.
Annars när jag lyssnar på utrikesministerns svar får jag mer en känsla av att det är en redogörelse för vad EU gör, och EU gör tyvärr alldeles för lite för att bekämpa Marockos kolonisering och förtryck av Västsahara.
I min interpellation frågar jag vad utrikesministern och den svenska regeringen gör för att det ska bli en lösning på konflikten.
När man lyssnar på utrikesministerns redogörelse låter det lite som om det här skulle vara en konflikt som pågår mellan två jämbördiga parter, men Marocko ockuperar Västsahara helt illegitimt sedan 1975. Man utövar dessutom ett extremt brutalt förtryck.
Det senaste exemplet var när man stormade protestlägret Gdeim Izik den 8 november i år. Ungefär 20 000 saharier befann sig i det protestlägret. Man hade slagit upp tält, och man demonstrerade för sina grundläggande rättigheter. Tidigt på morgonen den 8 november attackerades det här protestlägret av marockansk militär.
Minst en person, en 14-årig pojke, men troligtvis några människor till har dödats under och innan den här attacken. Mängder av personer sitter fortfarande i arrest eller i fängelse i det ockuperade området eller i Marocko. Det är svårt att bedöma exakt hur många de är, men jag skulle uppskatta det till ungefär 160 personer.
Hundratals personer har blivit svårt skadade av Marockos attacker. I det läget säger den svenska regeringen ingenting. Carl Bildt hänvisar till Catherine Ashton, att hon beklagar våldsamheterna, men det är svårt att förstå vem hon egentligen lägger ansvaret på.
Lägger hon ansvaret på de fredliga icke våldsamma demonstranterna eller lägger hon ansvaret på ockupationsmakten Marocko? Mina frågor går därför tillbaka till utrikesminister Carl Bildt.
Vad kommer den svenska regeringen konkret att vidta för åtgärder, och då menar jag inte omvägen via EU, för att Marockos förtryck och ockupation av Västsahara ska upphöra?
Vilka konkreta åtgärder, om det finns några, kommer utrikesminister Carl Bildt att vidta för att fördöma Marockos brutala angrepp på protestlägret den 8 november?
Jens Holm (V):
Tack för det jullöftet, utrikesministern! Jag ska följa det med stort intresse. Jonas Sjöstedt ställde tidigare en fråga som jag tror att vi inte fick svar på. Utrikesministern har chansen att svara på det. Det gäller FN-missionen Minurso som har till uppgift att verka för att det blir en folkomröstning i Västsahara.
Man skulle kunna utvidga dess uppdrag så att den också ska bevaka mänskliga rättigheterna. Just nu pågår en informationsblockad från Marockos sida. Politiker kan inte resa in i området. Jonas Sjöstedt var en av dem som försökte, och det är flera EU-parlamentariker som har stoppats. Journalister kommer inte in i området.
Såvitt jag har förstått det har till och med representanter för Minurso som försökt att resa in i området stoppats. Här tycker jag att Sverige skulle kunna verka för att Minurso får ett utvidgat uppdrag. Sverige måste verka mycket hårdare mot Marocko.
Det ska inte vara några nya företagarresor till Rabat och Casablanca så länge Marocko beter sig som en brutal ockupationsmakt. Det utrikesministern sade om fiskeavtalet låter hoppfullt, kanske inte för fiskeavtalets räkning men åtminstone för den svenska positionen.
Men då gäller det att driva på stenhårt mot andra länder. Man kan använda sådana avtal som påtryckning mot ockupationsmakten Marocko. Det är bara så EU verkligen kan markera att detta beteende är helt oacceptabelt.
Jens Holm (V):
Tack, Gunilla Carlsson, för svaret på min interpellation om Agra, som vill främja en ny grön revolution i Afrika. Jag vill börja med att säga att få saker kan väl vara viktigare än att verka för en ökad livsmedelsproduktion i utvecklingsländerna, i synnerhet i Afrika.
För något år sedan nåddes vi av nyheten att det nu är mer än en miljard människor i världen som hungrar. Den siffran har ökat. Från att successivt ha gått ned sedan 70-talet ökar nu andelen människor som går till sängs hungriga och svälter. De är i dag fler än någonsin.
Jag tror att Gunilla Carlsson och jag delar engagemanget och viljan att komma med vårt bidrag till den viktiga frågan. Jag tror inte att Agra och, som jag ser det, en företagsstyrd utvecklingsmodell är det som man ska pådyvla utvecklingsländerna. Gunilla Carlsson säger att Agra är ett afrikanskt initiativ.
Man kan dock fråga sig om det verkligen är så med tanke på att Agra bildades - det skedde 2006 - av Rockefeller Foundation och Gates Foundation, två nordamerikanska fonder. Om vi tittar på den styrelseförteckning som finns för Agra ser vi att tio personer sitter i styrelsen.
Sju av de tio som sitter i Agras styrelse har direkta kopplingar till multinationella företag på jordbrukssidan eller till nordamerikanska stiftelser. Det gäller i synnerhet kopplingarna till det nordamerikanska jordbruksbolaget Monsanto samt till Rockefeller Foundation och Gates Foundation.
Är det då ett problem att multinationella företag är djupt involverade i detta biståndsprojekt? Jag tycker inte att det är ett problem ifall stora företag vill vara med och bidra till utvecklingen i världen. Tvärtom ska de göra det.
Däremot tycker jag att det blir problem med trovärdigheten om man framställer Agra som ett initiativ från afrikanska brukare och afrikanska forskare när det vid en närmare granskning visar sig att det finns tunga intressen bakom. Vad är Monsanto?
Jo, världens största jordbruksföretag, det ledande företaget i världen vad gäller genmodifierade produkter samt utsäde och kemikalier till jordbruket. Om de har starka intressen i detta projekt tycker jag att man ska förhålla sig kritisk till det.
Jag tycker att man ska hålla sig kritisk till hela idén om att Afrika ska gå samma väg som Nordamerika och Västeuropa vad gäller jordbruket - att pumpa in mer handelsgödsel och kemikalier och göra sig mer beroende av ett fåtal multinationella företag som äger licenserna för grödorna, som äger utsädet, som äger hela kompetensen för den modellen.
Det kan fungera om man har mycket pengar och kan betala för det, men när det är fråga om småbrukare i Afrika tror jag att man snarare behöver utveckla det småskaliga, hållbara jordbruket, involvera i synnerhet kvinnorna och ge mikrokrediter. Man behöver hitta hållbara utvecklingsmodeller som passar de människor som bor i områdena. Man ska inte pådyvla dem en modell som passar Monsanto och andra multinationella företag.
Jag efterfrågade en konsekvensanalys, men tycker inte att Gunilla Carlsson riktigt ger svar på om regeringen har gjort en socioekonomisk och ekologisk konsekvensanalys av Agra. Detta vill jag ha svar på.
Jens Holm (V):
Tack för det svaret! Jag tycker inte att min kritik vilar på så värst lösa grunder. Jag har läst på ganska bra om Agra och talat med det fåtalet människor i Sverige som kan någonting om det. Jag har säkert glömt vissa.
Jag vidhåller att det finns ett trovärdighetsproblem ifall initiativet kommer från nordamerikanska stiftelser och sju av nio ledamöter har kopplingar till multinationella företag eller stiftelser och ministern framställer det som ett initiativ från Afrika. Det är någonting som skorrar lite falskt. Jag vill upprepa min fråga.
Tycker inte Gunilla Carlsson att det kan finnas en intressekonflikt när det är dessa starka ekonomiska intressen som också har intresse av att sälja GMO-produkter, insatsvaror och utsäde till jordbruket och så vidare? Kan det inte finnas en sådan målkonflikt? Om det kan finnas en sådan intressekonflikt skulle man vilja att regeringen har lite beredskap för det.
Jag utesluter inte att det kan vara bra att pengar kommer från stora företag. Men man måste vara försiktig ifall det finns sådana intressen bakom. Det aviseras 225 miljoner kronor till livsmedelssatsningar för nästa år från regeringen, främst på det globala planet antar jag. Då skulle man vilja ha någon indikation redan nu på vart pengarna kommer att gå. Är de 60 miljoner kronorna till Agra kvar eller inte?
Att vänta med det ända till hösten eller i början på vintern gör att det nästan är 2012. Där får ministern berätta lite mer. Vi har numera i Sverige en politik för global utveckling. Det är någonting som alla partier står bakom. Där talar man inte minst om att det ska finnas samstämmighet mellan olika politikområden. I PGU säger man till exempel att vi ska minska miljöbelastningen i syd. Där finns exempelvis kemikalieberoendet.
Om man å andra sidan lanserar en jordbruksmodell som just är baserad mycket på kemikalier och sådana insatsvaror går det precis i motsatt riktning mot vad vi säger i politik för global utveckling. Hur ser ministern på det? Ministern säger också att användningen av handelsgödsel kommer att bli maximalt en fjärdedel av användningen i resten av världen.
Hur kan ministern veta det? Vad har man för grund för att det just är en fjärdedel? Jag vill också ta upp frågan om GMO. Just nu utvecklar inte Agra några genmodifierade produkter eller ger pengar till det. Men om man läser på Agras hemsida säger de: Vi utesluter inte satsningar på framtida genmodifierade produkter.
Jag tycker att man som finansiär i Agra, som den svenska regeringen är, skulle kunna ställa krav på att vi inte vill att pengarna ska gå till utvecklandet av GMO i utvecklingsländer. I Europa har vi inte valt den Nordamerikanska modellen. I USA och Kanada finns GMO nästan överallt. I Europa har vi haft en väldigt restriktiv linje, vilket jag tycker är bra.
Man skulle därför kunna passa på att ställa krav. Min fråga är om regeringen har ställt några sådana krav och lyft fram frågan inom ramen för Agra.
Jens Holm (V):
Jag skickar tillbaka ytterligare en fråga till Gunilla Carlsson som jag inte tyckte att jag fick svar på. Det gäller frågan om GMO. Agra säger att man i dag inte stöder GMO på något vis, men man utesluter inte att man kan göra det i framtiden. Med en sådan formulering tycker jag att man öppnar ganska tydligt för en GMO-satsning i Afrika. Jag vill veta vad den svenska hållningen är.
Tycker man att det är helt okontroversiellt, eller tycker man att detta är något som man ska se mer kritiskt på? Jag tror att denna debatt lite grann har lärt oss att det grovt sett finns två sätt att se på livsmedelsproduktion i världen. Det blir förstås generaliserande.
Å ena sidan kan man tycka att det behövs en ny grön revolution, mer insatsvaror, kanske GMO, mer konstgödsel, mer kemikalier i jordbruket och så vidare. Å andra sidan kan man dra den slutsats som man har gjort i en av de mest omfattande analyser av livsmedelsproduktionen i världen. Jag talar då om FN-rapporten Agriculture at a Crossroads , som kom för ett par år sedan.
Där drar man bland annat slutsatsen att det som bönder i utvecklingsländerna behöver är ett ekologiskt, småskaligt jordbruk. Anledningen till att man drog denna slutsats tror jag är att det ska vara småskaligt eftersom bönderna då har kontrollen själva. Detta kommer aldrig att bli några multinationella företag, utan de kommer att producera för sig själva och för sin marknad i närområdet.
Det ska vara ekologiskt till största delen därför att jordbruket i den rika världen har gjort sig beroende av import av fossil energi. Det håller inte i längden att vi fortsätter importera fossil energi. Det håller inte heller i längden att vi har så mycket insatsvaror som vi har. Framtiden ligger i det småskaliga ekologiska jordbruket, och det är tyvärr inte den väg som Agra stakar ut. Agra står för en helt annan utvecklingsmodell.
Det är därför jag tycker att det är så viktigt att problematisera frågan.
Jens Holm (V):
Jag tackar för svaret. Att komma till rätta med flygets kraftigt växande utsläpp borde vara en prioriterad fråga i klimatpolitiken. Sedan 1990 har flygets utsläpp fördubblats i Europa, och så kan det förstås inte fortsätta.
Ett bra sätt att komma till rätta med detta vore om man kunde få en skatt på bränsle för lufttrafiken. Det har vi på alla andra områden vad gäller transporter, men inte vad gäller flyget.
Nu när EU ska se över sitt energiskattedirektiv skulle Sverige kunna spela in just ett sådant förslag, där man borde kunna ändra på artikel 14 för att detta skulle kunna regleras. Finansministern svarar att man inte får göra det. Om det verkligen är på det sättet inom Chicagokonventionen kan vi diskutera.
Chicagokonventionen är en överenskommelse som stämmer tillbaka till andra världskrigets dagar, och det vore väldigt märkligt om vi hade en överenskommelse från 1944 som man inte över huvud taget kan ändra på. Jag skulle vilja ställa ett par frågor till finansministern.
Den ena är att om vi kan anta att det finns en möjlighet att införa en skatt på flygbränsle, skulle finansministern då vara intresserad av att driva denna fråga?
Om det är finansministerns vilja skulle jag i så fall vilja veta om man egentligen har försökt att driva denna fråga över huvud taget på EU-nivå eller på högre nivå inom ICAO, alltså på den globala nivån.
Jens Holm (V):
Jag tycker att Anders Borg sade någonting ganska intressant på slutet: att hela transportsystemet ska in i handelssystemet. Jag vet inte om det är en den svenska regeringens linje, men det vore intressant att höra om det verkligen är den svenska regeringens linje att även långtradartrafiken, personbilarna och så vidare ska in i EU:s handelssystem för utsläppsrätter.
Jag tror att det är lättare att få ned utsläppen därifrån med andra styrmedel, till exempel med kilometerskatt på långtradartransporter. Det skulle inbringa minst 4 miljarder kronor varje år till Anders Borg så att han kunde investera de pengarna i offentlig sektor och inte fortsätta sänka skatter för sig själv, mig och andra höginkomsttagare som bara skulle köpa en ny platt-tv för pengarna. Flyget ingår redan nu i EU:s handelssystem för utsläppsrätter.
När jag satt i EU-parlamentet förhandlade jag just om den saken. Jag är besviken på slutresultatet, eftersom det kom att leda till väldigt begränsade minskningar av flygets utsläpp. Andelen utsläppsrätter som ska auktioneras, alltså det som flygbolagen måste betala för att släppa ut, är ju bara 5 procent. Det är nästan ingenting, så de får i princip alla utsläppsrätterna gratis.
Där hade jag önskat att Sverige hade kunnat driva en bättre linje, så att vi hade fått ett handelssystem som verkligen fungerar. Sedan är det så, Anders Borg, att det fina med ett handelssystem är att man kan göra precis som du sade. Man kan ha en utsläppsrätt och man kan annullera den. Man behöver inte använda den. Varje land och varje företag har en avgränsad mängd utsläppsrätter. Man kan köpa och sälja dem till varandra.
Som jag tog upp tidigare har Sverige nu ett överskott på 70 miljoner koldioxidekvivalenter i utsläppsrätter inom FN-systemet. Och Anders Borg och regeringen kan inte ge besked ifall man ska sälja dem, så alla minskningsansträngningar som svenska folket har gjort går bara upp i rök i ett polskt kolkraftverk eller liknande.
Ge oss nu besked - jag ställde frågan tidigare till finansministern men fick inget besked - om vad svenska regeringen avser att göra med överskottet på 70 miljoner utsläppsrätter som vi förfogar över! Det bästa vore att beskatta flyget, säger finansministern. Det håller jag helt med om.
Men då förstår jag inte varför finansministern och regeringen inte åtminstone försöker - politik är ju att vilja och att kämpa ända in i kaklet - få en skatt på flygbränslet. En konkret fråga: Har ni över huvud taget försökt inom ramen för EU, inom ramen för det globala samarbetet? Det kan inte vara så att Chicagokommissionen från 1944 ska gälla för allt tid och evighet.
Klimatförändringarna finns här och nu. Och, som jag sade tidigare, hade vi stått i Bangladesh hade det varit en självklarhet att vi måste göra allt vi bara kan för att få ned utsläppen. Då vet vi att flygindustrin har fördubblat sina utsläpp från 1990. Det är inte okej. Därför är det så bra att finansministern vill beskatta flyget. Men då vill vi faktiskt se lite handling.
Då vill vi att finansministern åtminstone väcker frågan där man kan väcka den och kämpar med näbbar och klor för att vi ska kunna beskatta flygbränslet.
Jens Holm (V):
Finansministern får inte gå ännu; vi kör en vända till. Det är positivt att höra att finansministern vill ha en skatt på flygbränslet. Men varför är finansministern så säker på att det är omöjligt? Vid andra tillfällen brukar vi säga att Sverige ska ta ledningen i klimatfrågan. Varför gör man inte det här? Jag frågade tidigare om finansministern över huvud taget har väckt frågan.
Anders Borg sade att han har talat med ledare från de olika länderna. Men har du lyft upp Chicagokonventionen? Har du lyft upp möjligheten att införa en skatt på flygbränslet? Om du inte har det, varför kan du inte åtminstone försöka så att vi får ett konkret svar på vad det är som händer? Annars har man gett upp innan matchen ens har börjat och inte tagit ledningen i klimatfrågan.
Jag noterar att vi ännu inte har fått svar på vad Sverige ska göra med det stora överskottet av utsläppsrätter. I tidningen Veckans Affärer i julas stod det att finansministern hade haft samtal med sin polska motsvarighet om möjligheten att sälja överskottet.
Jag vill ha en kommentar: Planerar Sverige att sälja överskottet av utsläppsrätter eller inte? Om ni inte tänker sälja överskottet utan annullera de 70 miljonerna utsläppsrätterna, varför redovisar ni inte det tydligt till riksdagen? Det är precis vad riksdagen, miljöutskottet och Riksrevisionen har krävt att regeringen ska göra, men ni gör inte det.
Tack för en trevlig debatt och trevlig midsommar och sommar!
Jens Holm (V):
Jag tackar interpellanten för en viktig interpellation. Jag tog upp samma ärende i en skriftlig fråga till regeringen för några veckor sedan.
Det är uppenbart att det finns en konflikt här mellan att man å ena sidan vill ställa krav för djurens bästa och kanske också krav för klimat, miljö och så vidare, å andra sidan EU:s upphandlingsdirektiv som ställer hårda konkurrenskrav.
Från centralt håll, riksdag och regering, uppmanar vi våra lokalpolitiker att använda den offentliga upphandlingen för att uppnå ett bättre djurskydd och en bättre miljö. När våra lokalpolitiker sedan gör just detta blir de överkörda i en domstol. Det blir lite konstigt. Det som Sigtuna kommun har gjort är enligt mig att ställa krav som är helt förenliga med svensk djurskyddslag.
Det gäller till exempel att djuren ska bedövas före slakt, att de ska vara fria från salmonella och att de ska kunna bete sig på ett bra sätt. Det är det som står i den svenska djurskyddslagen. Sedan går detta vidare till en domstol, och så faller det i domstolen och man hänvisar till EU:s upphandlingsdirektiv. Jag är inte helt säker på vad den svenska regeringens hållning egentligen är.
Å ena sidan har Sverige nu under våren skickat en synpunkt till kommissionen där man vill modernisera EU:s upphandlingsregler och i någon mån förändra dem, såvitt jag förstår i alla fall. Jag tycker att det är jättebra att man lyfter fram den frågan. Det är också bra att man har tillsatt en utredning. Å andra svarar ministern här att upphandlingsreglerna inte behöver ändras.
Då vill jag veta vad det är man ska ändra. Ni svarade ju kommissionen så här i våras. På vilket sätt vill regeringen underlätta för Sigtuna kommun och andra lokalpolitiker att ställa rimliga krav för djurskydd och miljö vid offentlig upphandling?
Jens Holm (V):
Jag tycker att Ann-Kristine Johansson formulerade i princip alla mina åsikter, så jag ska inte upprepa allt. Det jag fortfarande vill trycka på är att jag inte riktigt förstår logiken i ministerns svar, där det står: "Sammanfattningsvis är mitt svar att upphandlingsreglerna inte behöver ändras."
Men det övriga i svaret säger att det finns flera problem när EU-rätten hamnar i konflikt med miljökrav eller djurskyddskrav. Varför då redan här och nu avfärda ändringar av upphandlingsreglerna? Det borde väl vara en möjlig utväg, fast det kanske inte är det ena. Det finns massvis med annat, som Ann-Kristine tog upp tidigare om utbildning, information och sådant.
Varför redan nu avfärda att upphandlingsreglerna kan behöva ändras? Det vill jag ha svar på.
Jens Holm (V):
Jag tackar landsbygdsministern för svaret. Riksdagen har beslutat att obedövad griskastrering ska upphöra. Det är ett bra beslut.
Det handlar om ca 1 1⁄2 miljon grisar varje år eller 4 000 grisar varje dag som får sina testiklar uppskurna utan bedövning. Vem som helst kan räkna ut vilket enormt lidande det måste orsaka för grisarna.
Det enda skälet landsbygdsministern anför är att man måste utreda och analysera frågan vidare. Då uppstår ganska logiskt frågan: Är inte detta redan ganska väl utrett och analyserat? Det är ju en hyfsat väl beprövad metod i andra länder.
Till exempel har Norge ett förbud mot obedövad griskastrering, och i Tyskland, Nederländerna, Danmark och Schweiz är det på gång. Inte heller länder utanför Europa, till exempel Australien, använder obedövad kastrering.
Sveriges lantbruksuniversitet har utrett frågan och konstaterar att man kan använda vaccinet, vilket landsbygdsministern själv tycker är en bra idé. I en rapport säger Jordbruksverket att det finns fullgoda alternativ till dagens plågsamma hantering.
Jag förstår därför inte varför regeringen inte kan ge ett mer konkret besked i frågan. Jag har full respekt för att regeringen inte kan stå redo dagen efter ett beslut i riksdagen om ett tillkännagivande och omedelbart införa ett förslag till en ny lag.
Jag hade dock hoppats på en mer samarbetsvillig hållning från ministern. Man ska komma ihåg att det är vi i kammaren som är direktvalda och som stiftar lagarna. Vi tillsätter regeringen, och vi kan också avsätta den.
Det är inte bara på detta område vi har beslutat om saker som ska införas och inte får något svar från regeringen om när det ska ske. Jag frågar åter: När är ministern beredd att genomföra beslutet om obedövad griskastrering som vi har fattat i riksdagen?
Sist konstaterar jag att ett införande av en sådan lag innebär att det blir en jämn spelplan för alla aktörer som är involverade i detta. Då kommer inte vissa att gå före på frivillig väg och andra inte göra något alls för grisarna, utan det blir lika för alla. Därför är det viktigt med en bestämmelse härifrån om ett förbud mot den obedövade griskastreringen.