Christina Örnebjär (L):
Kompetensen är en oerhört viktig fråga. Jag tycker också att det är bra att statsrådet nämner myndigheterna, för flera av remissvaren som kom in var lite oroväckande. Det fanns rena sakfel i det utlåtande som kom från JO, som man senare backade lite grann från och försökte förklara och förtydliga. Man sa att det kan finnas olika uppfattningar om huruvida barnkonventionen i alla delar ska ses som en konvention om mänskliga rättigheter.
Detta är lite knasigt, för att uttrycka det milt, för det är klart att barnkonventionen i alla delar är en konvention om mänskliga rättigheter och ska ses som en helhet. Jag är bekymrad över att bland andra JO menar att vissa delar i barnkonventionen är otydliga och att de inte skulle fungera som lag.
Detta är ju en konvention, och den är skriven som en konvention och inte som en lag, så det är klart att texten ser ut därefter. Men precis som statsrådet säger har man gjort detta i Norge, och samma invändningar fanns där. Då kan jag tycka att man från våra myndigheters håll skulle ha kunskaper om detta och inte behöva göra samma misstag igen. Vi borde kunna lära oss därifrån. Faktum är att Norge springer ifrån oss på det här området.
De har kommit väldigt långt vad gäller barns rättigheter. Man hittade där flera luckor i befintlig lagstiftning som man nu har täppt till. Jag vill ta upp en annan sak som hör ihop med det här. Det är tråkigt och ganska olyckligt att tilläggen inte ingick i direktiven för Barnrättighetsutredningen.
Vi från Liberalerna är glada att vi över huvud taget fick till utredningen när vi satt i regeringsställning. Det var inte alldeles enkelt - som statsrådet säkert har erfarit får man både ge och ta i en koalitionsregering. Det hade dock varit bra att också få med tilläggsprotokollen. Barnkonventionens tilläggsprotokoll är förtydliganden av de risker som barn kan utsättas för i modern tid. Tilläggsprotokollen är helt enkelt flera steg av utveckling av konventionen.
Ett exempel som bland annat Bris, Barnens rätt i samhället, har lyft fram är att barn riskerar att rekryteras till väpnade konflikter även här i Sverige. Man tror gärna att det första tilläggsprotokollet bara rör barn i andra länder, men det handlar om barn i Sverige som riskerar att rekryteras och åka utomlands. Det handlar både om pojkar som åker iväg för att strida och om flickor som blir bortgifta och blir utsatta för fruktansvärda övergrepp. Detta står det om i barnkonventionens första tilläggsprotokoll.
Där står också att staten bör vidta alla genomförbara åtgärder för att förhindra en sådan rekrytering, och på den punkten har vi misslyckats. Ingen vill egentligen ta på sig ansvaret för de här barnen och för vad som händer. Vivalla i Örebro är ett område som pekas ut. Jag växte själv upp där och känner naturligtvis väldigt mycket för det här. I stället för att fundera på vem som är ansvarig behöver vi göra någonting. Vi behöver agera nu. Samma sak gäller när barnen kommer hem igen - vem är ansvarig då?
Jag tycker att även detta är något som vi borde kunna göra på en gång i stället för att avvakta. Jag upplever att statsrådet ändå pekar på att man arbetar i den riktningen, vilket omfattar flera av de saker som Barnrättighetsutredningen föreslår, och detta är jag glad över.
Om tanken är att barnkonventionen ska hinna föreslås bli lag under mandatperioden är det väldigt kort om tid att hinna påbörja andra saker under tiden. Kan statsrådet utveckla detta med tidsspannet lite grann?