KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Torbjörn Björlund har frågat mig om jag är beredd att verka för skärpta sanktioner och straff och om jag är beredd att verka för tillgång till bättre utredningskapacitet vid överträdelser av arbetsmiljöregler och vid arbetsmiljöbrott. Arbetsmiljön kan påverkas genom olika styrmedel. Det handlar om ett samspel mellan information, tillsyn av Arbetsmiljöverket, straffrätt och andra styrmedel.
Det arbete som pågår med en förnyad arbetsmiljöpolitik har som utgångspunkt dels att stödja åtgärderna mot utanförskap, dels att nyttja arbetsmiljöns potential för ökad konkurrenskraft. Som en del i detta arbete föreslår regeringen i budgetpropositionen en satsning för de närmaste tre åren med 125 miljoner kronor för att förstärka Arbetsmiljöverkets insatser. Detta syftar bland annat till att skärpa verkets information och kunskapsspridande insatser.
Jag har vidare tillsatt en utredning för att utreda frågan om sådana styrmedel som innebär att arbetsmiljöstandarden på olika verksamheter bedöms och att verksamheter med ett bra arbetsmiljöarbete eller en god arbetsmiljö pekas ut. I fråga om byggnadsarbete har regeringen nyligen framlagt en proposition som på sikt kommer att ge bättre grund för arbetsmiljöarbetet. När det gäller skogs- och jordbruk har regeringen initierat en omfattande informationssatsning för att motverka arbetsskadorna.
Jag anser att vid sidan av andra styrmedel har fortfarande ingripande med tvångsmedel av Arbetsmiljöverket liksom straffrättsliga sanktioner en viktig roll att fylla. När det gäller de straffrättsliga sanktionerna har ett mångårigt arbete bedrivits för att stärka insatserna. Bland annat har i allt större omfattning särskilda åklagare och utredare avsatts för arbetsmiljöbrott. Arbetsmiljöbrott kan bestraffas med fängelse i upp till sex år. Straffskalan ger alltså redan utrymme för stränga straff.
Ansvarsbilden vid arbetsmiljöbrott är ofta komplicerad med många inblandade. Det är därför väsentligt att regler om företagsbot ger möjligheter att rikta sanktioner mot det företag som svarar för verksamheten. Mot denna bakgrund avser jag inte att ta något särskilt initiativ när det gäller lagföring av arbetsmiljöbrott.
Sven Otto Littorin (M):
Torbjörn Björlund och jag kan säkert vara överens om att ingen ska behöva gå till jobbet och riskera liv, lem eller hälsa. Det förefaller rimligt att man har den utgångspunkten. Därför är det glädjande med några trender som ser fortsatt bra ut. När det gäller arbetsrelaterade sjukdomar har antalet sjukdomsfall inte varit så lågt sedan det nuvarande statistiksystemet infördes 1979.
Antalet arbetsplatsolyckor med frånvaro som följd har minskat med en tiondel sedan 2003, och en stor del av minskningen har skett under det senaste året. Det är naturligtvis glädjande siffror. Samtidigt finns det en tendens till ökning av antalet dödsfall som är arbetsplatsrelaterade. Därför tycker jag att det var mycket bra att Arbetsmiljöverket tog initiativ till en genomgång av de arbetsplatsolyckor som har skett, vad det finns för samband och vilka orsaker som finns bakom.
Den redovisades den 1 september i år. Arbetsmiljöverket pekar framför allt på två branscher. Dels är det jord- och skogsbruk, dels är det byggsektorn. Man konstaterar samtidigt att den som löper störst risk på svensk arbetsmarknad för att råka ut för dödsfall i arbetet är en äldre ensamarbetande man.
Det ligger rätt mycket i linje med det som Torbjörn Björlund säger, nämligen att det oftast är fråga om arbetsplatser utan kollektivavtal, för det handlar inte sällan om enmansföretag eller om väldigt små företag i just jord- och skogsbruket. Där ser man också en åldersfördelning som ligger i linje med den statistik som Arbetsmiljöverket redovisar. Det är just många äldre män som arbetar där.
Därför är det där vi har satt in huvuddelen av de resurser som vi nu tillför. Det är resurser i två delar.
Det är ett viktigt bidrag för att informera bättre till de enmans- eller fåmansföretag som det handlar om inom jord- och skogsbruket.
När det gäller byggsektorn är det klart att propositionen om att införa byggplatsdirektivet i svensk lagstiftning, med ett tydligare arbetsmiljöansvar på våra byggarbetsplatser, är en viktig dimension för att komma till rätta med en del av de problem vi har sett i byggsektorn. Tydligt ansvar gör också att Arbetsmiljöverkets insatser blir lättare att följa upp och genomföra.
När de 125 miljonerna tillfördes i den budget som presenterades för någon månad sedan var det också i syfte att underlätta informationsgivning, inte minst till de mindre företagen i de båda branscher som vi nu pratar om. Vi kan då återgå till det som var Torbjörn Björlunds utgångspunkt i interpellationen. Torbjörn Björlund kräver skärpta sanktioner och straff. Då vill jag påminna om att det på senare tid har gjorts en rad förändringar.
Bland annat har Åklagarmyndigheten beslutat att samla miljöåklagarna till en nationell åklagarkammare för bekämpning av både miljö- och arbetsmiljöbrott. Det är en ganska nyligen genomförd förändring. Den bygger på en omfattande samverkan mellan polis och åklagare och Arbetsmiljöverket. År 2006 ändrades dessutom reglerna om företagsbot. Maximibeloppet höjdes från 3 miljoner kronor till 10 miljoner kronor.
Sven Otto Littorin (M):
Det hårda trycket finns genom lagen. Det är egentligen svaret på interpellationen. Det som saknas är de goda incitamenten och stödet för att visa att det är en bra idé att göra rätt. Jag noterar att Torbjörn Björlund ger den borgerliga regeringen i Danmark beröm. Jag har varit i Danmark och tittat på deras arbete och är precis som Torbjörn Björlund imponerad av det. De jobbar just på det här sättet: De försöker hitta de goda incitamenten.
Jag kan inte utesluta att vi går en motsvarande väg och möjliggör instruktioner och diskussioner mellan Arbetsmiljöverket och de mindre företagen, och då menar jag alla mindre företag. Det tror jag hade kunnat vara en bra idé. Jag hör Torbjörn Björlund säga att det är mycket snack och lite mindre verkstad. Men först och främst måste man ta reda på var problemet egentligen ligger.
Därefter måste man fokusera på att hitta de lösningar man tror fungerar bäst. I tredje steget ska man fokusera resurserna på att leverera det som efterlyses och som man tror ger bäst resultat.
Problemet är som jag ser det att den hittills förda arbetsmiljöpolitiken nästan uteslutande har varit fokuserad på kontroll och inspektioner, på lagregler för att jaga de dåliga, men har varit sämre på att uppmuntra de goda och framför allt dem som borde vara goda - det är en lönsam affär att erbjuda en god arbetsmiljö. Mycket snack och lite verkstad? Vi är inne i verkstaden just nu.
Vi jobbar med certifieringsutredningar, det arbetsmiljöpolitiska kunskapsrådet och en nationell arbetsmiljöstrategi som jag hoppas kunna återkomma till inom kort.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta så att alla som har rätt att ingå i jobb- och utvecklingsgarantin får delta i densamma. Vidare har han frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att löftet om ett individuellt bemötande av dem som hamnar i jobb- och utvecklingsgarantin ska infrias. Slutligen undrar han vilka åtgärder jag avser att vidta för att utbildningsinsatser som erbjuds långtidsarbetslösa i jobb- och utvecklingsgarantin ska öka.
Arbetsförmedlingen ansvarar för att genomföra jobb- och utvecklingsgarantin utifrån de riktlinjer regering och riksdag har fastställt. Arbetsförmedlingen har därtill möjlighet att på egen hand anpassa resurserna inom garantin efter deltagarnas behov. Jag har fullt förtroende för Arbetsförmedlingens arbete med implementeringen av garantin och med att säkerställa kvaliteten inom garantin i enlighet med intentionerna. Låt mig vidare poängtera att en ökning av antalet personer i arbetsmarknadsutbildning inte nödvändigtvis är ett bevis på kvaliteten i jobb- och utvecklingsgarantin.
Vi måste komma ihåg att deltagarna inte är en homogen grupp utan att behoven varierar utifrån individens förutsättningar. Det finns dessutom andra effektiva insatser för att upprätthålla kompetensen hos de arbetslösa. Det gäller till exempel arbetspraktik, arbetsträning och arbetslivsinriktad rehabilitering. Jobb- och utvecklingsgarantin har nu funnits i drygt ett år.
Det faktum att drygt 22 000 personer av de drygt 36 000 som hittills lämnat jobb- och utvecklingsgarantin har fått jobb eller påbörjat reguljär utbildning anser jag är en god indikation på att insatsen håller kvalitet. Regeringen avser att noga följa utvecklingen av jobb- och utvecklingsgarantin. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, IFAU, har också initierat en studie där målet är att studera genomförandet av programmet samt dess arbetsmarknadseffekter.
Jag kan lova Luciano Astudillo att regeringens politik även framöver kommer att inriktas på att hitta nya angreppssätt för att bryta utanförskapet för dem som av olika anledningar befinner sig eller riskerar att hamna utanför arbetsmarknaden.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig försöka bli ytterligare lite tydligare i svaren på de tre frågorna. Fråga 1: Vilka åtgärder avser ministern att vidta så att alla som har rätt att ingå i jobb- och utvecklingsgarantin får delta i densamma? Alla som har rätt att delta får delta. Det svaret är ganska enkelt. Fråga 2: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att löftet om ett individuellt bemötande av dem som hamnar i jobb- och utvecklingsgarantin ska infrias?
Återigen: Enligt de regler som finns ska alla få det individuella bemötande som man har rätt att få. 15-20 personer per coach finns budgeterat. Jag ger naturligtvis Luciano Astudillo rätt i att inte alla har fått precis det de ska få. Det har varit inkörningsproblem. Så är det med vilken förändring man än gör.
Men vi följer noga upp tillsammans med Arbetsförmedlingen hur det ser ut och att de resurser som finns, de 12,9 miljarder som finns avsatta för jobb- och utvecklingsgarantin och jobbgarantin för unga, används på det sätt som vi gemensamt har bestämt. Fråga 3: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att utbildningsinsatser som erbjuds långtidsarbetslösa i jobb- och utvecklingsgarantin ska öka?
Resurser finns för en individuell bedömning som ligger till grund för den insats som senare ska genomföras. Utbildningsinsatser ska naturligtvis gå till dem som så behöver. I dag visar statistiken för vecka 40, den senaste statistiken jag har, att 86,6 procent av de 47 545 personer som befinner sig i jobb- och utvecklingsgarantin har någon typ av aktivitet.
Det är arbetslivsinriktad rehabilitering, arbetspraktik, arbetsträning, förberedande insatser, fördjupad kartläggning, vägledning, förstärkt arbetsträning, jobbsökaraktivitet med coachning, kartläggning, projekt, start av näringsverksamhet, utbildning eller aktivitet som finns hos någon kompletterande aktör.
När det gäller dem som inte har aktivitet just i vecka 40 säger Arbetsförmedlingen att det finns personer som är sjuka eller föräldralediga och personer som är deltidsarbetande där man har svårigheter att hitta matchande aktiviteter till arbetad tid. Det finns även de som väntar på arbete eller som har fått en aktivitet men inte påbörjat den. Det gäller till exempel personer som är på väg att lämna FAS efter att ha fått ta del av praktik eller arbetsträning.
Ibland kan det bero på ett glapp mellan aktiviteterna vid själva uppdateringstillfället i statistiken, det vill säga att en aktivitet slutar på fredagen och nästa börjar på måndagen. Det innebär att svaret på de tre frågorna är ganska tydligt. Det finns resurser, det finns resurser för individuellt bemötande, och det finns resurser för att den som har fått en utvärdering ska få den typen av insatser han eller hon behöver för att komma vidare i ett annat jobb.
Dessutom kommer IFAU att fortsätta att utvärdera effekterna på det sätt som vi vill att det ska göra.
Sven Otto Littorin (M):
Det viktigaste är väl att långtidsarbetslösheten har sjunkit ordentligt sedan valet. Det är 180 000 personer som har lämnat utanförskapet. Aldrig tidigare har så många arbetat på svensk arbetsmarknad som just nu. Det är en god utgångspunkt när vi nu står inför en allvarlig situation med höga varseltal som följer på den internationella finanskrisen. Jag vill återigen påminna om att 22 000 personer av de 36 000 som har varit inskrivna i jobb- och utvecklingsgarantin har lämnat densamma för arbete eller för studier.
Av dem som i dag är i jobb- och utvecklingsgarantin finns 86,6 procent i olika typer av aktiviteter som är individuellt bedömda. Det finns resurser. Det finns 12,9 miljarder för uppföljning och för insatser i olika delar i jobb- och utvecklingsgarantin och i jobbgarantin för unga. Vi följer naturligtvis tillsammans med Arbetsförmedlingen regelbundet upp måluppfyllelsen och det individuella bemötandet.
Det ska vara 15-20 individer per coach. Finns det övergångsproblem när man genomför en stor förändring? Självklart är det så. Det är precis som jag hörde tidigare socialministern resonera om tandvårdsreformen. Det är naturligtvis så att vi under en övergångsperiod måste se till att i det här fallet Arbetsförmedlingen följer och når upp till de mål som vi har satt upp. Det kommer vi att fortsätta att göra.
Sven Otto Littorin (M):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stoppa utvecklingen att allt fler arbetssökande inte får arbetslöshetsersättning och om Arbetsförmedlingens rapport i denna fråga kommer att föranleda en omprövning av regeringens politik. Bosse Ringholm hänvisar till resultaten i den rapport som regeringen uppdragit åt Arbetsförmedlingen och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, IAF, att genomföra.
Arbetsförmedlingen och IAF fick detta uppdrag i syfte att kartlägga orsakerna till att en lägre andel av de arbetslösa uppburit arbetslöshetsersättning de senaste åren. Myndigheterna identifierar tre olika orsaker: För det första kvalificerar sig långtidsarbetslösa enligt det nuvarande regelverket till jobb- och utvecklingsgarantin efter 300 ersättningsdagar. Då utgår inte längre arbetslöshetsersättning utan i stället aktivitetsstöd.
Det faktum att ungdomar kvalificerar sig till jobbgarantin för unga redan efter tre månader har samma effekt. För det andra har andelen nytillträdande på arbetsmarknaden under de senaste åren kommit att utgöra en större andel av de arbetssökande; i denna grupp är det av naturliga skäl enbart en liten andel som är berättigad till arbetslöshetsersättning eftersom ersättningsrätten förutsätter arbete före arbetslösheten.
För det tredje har det faktum att möjligheterna att kvalificera sig till arbetslöshetsersättning genom studier samt möjligheterna att uppbära arbetslöshetsersättning under ferier tagits bort bidragit till en lägre andel ersättningstagare. Detta resultat bekräftar det som vi på Arbetsmarknadsdepartementet tidigare anade. Jag anser, till skillnad från Bosse Ringholm, att den utveckling som skett har varit positiv i den bemärkelsen att fler personer - även av dem som tidigare stod utanför - nu deltar i arbetskraften.
Vidare anser jag att det är bra att personer som har varit utan arbete en längre tid, såväl unga som övriga åldersgrupper, får stöd i jobbsökningsprocessen inom ramen för garantierna i stället för att enbart få en passiv insats i form av arbetslöshetsersättning. Jag avser därför inte att vidta några särskilda åtgärder med anledning av resultaten i rapporten.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig lägga till något till vad Fredrik Schulte precis pratade om. Vi ska ändå påminna oss om att det är fler ungdomar i dag som har ett jobb att gå till än det var våren 2006. Det är inte oväsentligt. Det har kommit ut stora kullar ungdomar under den här perioden, som har lett till en annan arbetslöshetssituation.
Vi ska också komma ihåg att hälften av de registrerat arbetslösa ungdomarna pluggar heltid och söker minst en timmes jobb i veckan. Arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring. Den är tänkt att hjälpa till under en period mellan två arbeten. Om man pluggar och inte tidigare har arbetat har man inte någon tidigare lön att försäkra.
Jag inser att Socialdemokraterna naturligtvis hemskt gärna vill att alla har en arbetslöshetsförsäkring, alldeles oavsett om de arbetar eller inte - möjligen med undantag för de 700 000 som var oförsäkrade när vi tog över. Det är naturligtvis ett pedagogiskt problem för Socialdemokraterna att försvara det faktum att så många stod utanför redan innan vi tillträdde. Som Bosse Ringholm mycket väl vet krävs det från den 1 juli i år endast en halverad tid för att kvalificera sig för inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring.
Det torde hjälpa en del. Samtidigt visar det sig i rapporten att det främsta skälet till att det är färre i dag som uppbär inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring är precis det jag sade i svaret, nämligen att vi har halverat tiden innan man får en garantiplats. Då uppbär man inte längre inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning, utan då uppbär man aktivitetsstöd.
Jag har svårt att se det som ett stort problem om det är skälet till att man går från passivitet till aktivitet på halva tiden jämfört med när ni hade makten. Det är precis rätt att det är så. Det är då man får komma in i en aktivitet. Då utgår också ersättning från arbetslöshetsförsäkringen under de första 300 dagarna när man behöver hjälp att gå från ett jobb till ett annat.
Läst men ej förstått, skulle vara min sammanfattning av Bosse Ringholm. Han noterar att jag läser ur rapporten. Det är klart att jag gör. Vi måste dra slutsatser av det som rapporten säger, nämligen halverad tid innan man kommer in i garanterad plats, det vill säga mer aktivitet snabbare än under Bosse Ringholms tid. Samtidigt är det ett ställningstagande att arbetslöshetsförsäkringen är en omställningsförsäkring och inte en allmän garanti om en viss inkomst.
Då måste man ha haft en inkomst tidigare att försäkra. Därmed tog vi bort möjligheterna för ungdomar som tidigare inte har haft arbete att få inkomstrelaterat försäkringsskydd. På det sättet inser jag att med vikande opinionssiffror måste naturligtvis Bosse Ringholm och Socialdemokraterna gå upp i volym och hävda passivitet och allt möjligt annat. Sanningen är att man måste läsa mer än första raden.
Man måste titta på orsakerna och försöka förstå dem också innan man drar på med den stora politruktrumman.
Sven Otto Littorin (M):
Jag undrar om Inga-Britt Ahlenius finns i salongen. Det är samma sak vi hör om och om och om igen. När Bosse Ringholms argument tryter kommer invektiven. Då är det pinsamt, eländigt och alltihop. Låt oss prata om saken i stället! Låt oss konstatera att ledande ekonomer har räknat ut att strukturreformerna har minskat jämviktsarbetslösheten med ungefär en och en halv procentenhet. Det är oerhört mycket. Sedan är vi inte immuna mot konjunktursvängningar.
Vi är inte som litet, exportberoende land immuna mot det faktum att nio av tio länder i världen har en ekonomisk tillbakagång. Det hade inte Bosse Ringholm heller varit. Men Bosse Ringholms regering hade haft en och en halv procentenhets högre jämviktsarbetslöshet i ingången på den här halveringen, och det hade varit väsentligt mycket värre. Bosse Ringholm säger slutligen att hälften inte har någon ersättning från försäkringen. Nej, det är sant. Men de har annan ersättning. De har aktivitetsstöd i programplats i stället. Är det sämre?
Nej, det är inte sämre, därför att den ersättningen är förknippad med en aktivitet och inte den typ av passivitet och passivt bidragsberoende som den tidigare regeringen var så bra på. Sedan säger Bosse Ringholm, naturligtvis med viss rätt, att arbetslöshetsförsäkringen inte är ett bidrag. Nej, det är sant. Det är en försäkring. Men man ska komma ihåg att skattebetalarnas bidrag till kostnaderna för den försäkringen är ungefär hälften. Det är bara hälften som täcks av de olika premier som finns. Andra hälften täcker vi via statsbudgeten.
Sven Otto Littorin (M):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att fler arbetslösa ska få möjlighet till arbetsmarknadsutbildning eller annan utbildning som kan ge de arbetslösa ökad konkurrenskraft på framtidens arbetsmarknad. Han har också frågat mig hur stor andel av de arbetslösa jag bedömer kommer att kunna erbjudas utbildning under sin arbetslöshetstid och vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att de arbetslösa ska delta i någon form av utbildning. Det reguljära utbildningssystemet har en mycket viktig roll när det gäller att mildra effekten av ökad arbetslöshet.
Människor ska kunna förnya och fördjupa sina kunskaper så att de står bättre rustade på arbetsmarknaden. Därför har det reguljära utbildningssystemet redan tillförts ytterligare resurser. Detta innebär fler platser i yrkesinriktad gymnasial vuxenutbildning, yrkesvux, och i eftergymnasial yrkesutbildning inom yrkeshögskolan. Under 2009 och 2010 ges arbetslösa över 25 år dessutom möjlighet att få studiemedel med den högre bidragsnivån vid studier inom yrkesvux.
Vidare har anvisade medel för universitet och högskolor omfördelats för att möta den ökade efterfrågan på utbildningsplatser inom regioner som är särskilt hårt drabbade av varsel och uppsägningar. Som ett komplement till den reguljära utbildningen finns arbetsmarknadspolitiken med ett antal program, däribland arbetsmarknadsutbildningen, som syftar till att arbetslösa ska stärka sin ställning på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingens insatser ska fungera som ett smörjmedel på arbetsmarknaden och förbättra förutsättningarna för varaktigt hög sysselsättning samt hög och stabil tillväxt, även på sikt.
Det är Arbetsförmedlingen som utifrån de sökandes individuella behov bedömer hur stor andel som ska erbjudas arbetsmarknadsutbildning. Mot bakgrund av dessa satsningar anser jag att det finns goda möjligheter för arbetslösa att utbilda sig.