KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amanda Lind (MP):
Det är en stor och viktig fråga som riksdagsledamoten ställer. Vi har en jättestor utmaning på folkhälsosidan i Sverige. Det handlar om att färre rör sig, om mat och kost och om den psykiska ohälsan. Jag är också ansvarig för ungdomspolitiken. Där jobbar vi just nu med en ny ungdomspolitisk skrivelse för riksdagen, där vi ska ta spjärn mot vissa områden där vi behöver fortsätta jobba extra intensivt.
Jag ser framför mig att skrivelsen kommer att innehålla ambitioner, målsättningar och åtgärder kopplade till just barns och ungas psykiska hälsa, där rörelse såklart är en viktig del. Jag har tidigare talat om att vi har infört 100 timmar mer idrott i skolan. Detta är såklart en viktig åtgärd. Regeringen satsade nästan 200 miljoner på idrottsrörelsen förra mandatperioden. Vi genomför insatser för att utveckla våra skolgårdar och våra miljöer för att unga enklare ska kunna röra sig.
Det finns många saker vi behöver göra, och jag ser fram emot fortsatta krafttag.
Amanda Lind (MP):
År 2013 gav den dåvarande regeringen Statens fastighetsverk i uppdrag att i nära samarbete med Operan utreda om den nuvarande byggnaden kan leva upp till de krav som en nationalscen för opera och balett tarvar. Det är ett hus med många höga kulturarvsvärden. Vi vet att det nuvarande operahuset har stora bekymmer när det gäller basala saker som arbetsmiljö och tillgänglighet.
Efter olika steg i processen tog Regeringskansliet i april 2019 emot en hemställan från Statens fastighetsverk om att gå vidare med att skapa en ny opera i Operan. Det enkla svaret är att vi fortsätter att bereda denna fråga inom regeringen.
Amanda Lind (MP):
Jag har respekt för att det uppkommer frågor i en sådan situation. Detta beslut var, precis som Lotta Finstorp säger, nödvändigt för att vi ska kunna förhindra effekterna av coronaviruset och smittspridningen. Min bild är att arrangörer och kultur- och idrottsaktörer sluter upp bakom detta och är helt med på att de tillsammans ska hantera denna svåra situation. Det är klart att det kan uppstå frågor. Jag tror dock inte att jag ska ge mig på att göra en sådan tolkning här.
Man får i stället vända sig till Justitiedepartementet som har utfärdat denna förordning. Men jag kan konstatera att till exempel Världscupen i Åre har ställts in på grund av både publiktillströmning och andra aktörer som besöker Åre. Det handlar inte bara om publik utan även till exempel om ackrediterade medier som rör sig i publiken. Men jag tror alltså att det är bäst att vända sig till ansvarigt departement i denna fråga.
Amanda Lind (MP):
Jag vill understryka att jag delar bilden att svenskt antidopningsarbete är väldigt viktigt. Det har högt anseende och ska självklart fortsätta ha det. Så fort Wada antog den nya koden satte Riksidrottsförbundet igång ett arbete för att se över hur man ska kunna ha en organisation som uppfyller Wadas krav. Precis som Pia Steensland säger är det få länder som har den ordning som Sverige har i dag.
Regeringen är väldigt delaktig i detta arbete, och för mig är det helt fundamentalt att det inte ska råda några tvivel om att Sverige har en oberoende antidopningsorganisation. Jag hade ett samtal med Wadas generalsekreterare Olivier Niggli före jul, och han har stort förtroende för vårt befintliga arbete och för att vi ska kunna hantera frågan på ett bra sätt. Jag menar också att vi borde se Wadas krav som ett golv, inte som något vi ska kämpa för att uppnå.
Amanda Lind (MP):
Jag vill först säga att jag är glad att Ulrika Jörgensen nämner den här rapporten; jag var själv på ett seminarium i morse och tog emot rapporten från MUCF. Rapporten ger oss väldigt värdefull information om hur unga bedömer sin fritid i dag. Vi ser, och har sett även i tidigare tendenser, att det finns klyftor när det gäller vilka unga som tar del av såväl idrotts- som kulturutbudet. Det är jämlikhets- och jämställdhetsutmaningar.
Vad gäller hur unga idrottar i dag ser vi att det fortfarande finns en relativt stabil andel unga som antingen aktiverar sig inom idrotten eller utanför, och det är väldigt bra - men vi ska fortsätta göra insatser. Vi har till exempel infört fler idrottstimmar i skolan och stärkt anslagen till Riksidrottsförbundet, och vi för även en diskussion med kommunerna om hur de kan jobba för att tillgängliggöra idrott och rörelse mer på fritiden.
Det gäller till exempel samverkan kring lokaler, och hela arbetet kring utveckling av idrottslokaler är någonting jag som idrottsminister jobbar för.
Amanda Lind (MP):
Frågan om en konsultationsordning för det samiska folket är en viktig åtgärd för att försäkra vårt urfolk samerna rätt och möjlighet till inflytande i de frågor som rör dem. Det är sant att detta arbete har pågått länge. Det beror på att det är viktigt att det faller ut rätt och att det blir tydligt och klart hur sådan konsultation ska ske. Det är också viktigt att vi har en nära dialog både med olika delar av det samiska folket - med olika samiska organisationer - och med berörda aktörer.
Vi tog fram ett reviderat förslag, och detta gick ut på en ny remissrunda. Vi har sammanställt synpunkterna. Det kom in rätt mycket synpunkter om att det är viktigt att kommuner och regioner, som beskrivs vara en del av denna konsultationsordning, precis som de samiska organisationerna ska ha rimliga förutsättningar att kunna göra det här. Detta är någonting som vi just nu tittar på i beredningen. Vår ambition är att kunna lägga fram ett förslag till Lagrådet senare i vår.
Amanda Lind (MP):
Jag kan börja med att säga att jag inte kommer att kunna besvara den fråga som Marie-Louise Hänel Sandström ställer. Jag förstår dock vad riksdagsledamoten beskriver. Det är viktigt, om jag ska fastslå något allmänt, att vi har bra förutsättningar för människor runt om i vårt land att utöva sin religionsfrihet. Det handlar om att man oavsett vilket samfund man tillhör ska ha god möjlighet att göra det.
Det finns lite olika förutsättningar i de olika samfunden, till exempel hur det ser ut med finansieringslösningar. Jag tar med mig frågan framåt.
Amanda Lind (MP):
Jag börjar med själva idéerna bakom fritidskortet. Jag skulle säga att tankarna bakom detta är vällovliga. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor har också lyft upp att vi behöver hitta vägar framåt för att minska ojämlikheten när det kommer till deltagandet i kulturaktiviteter, i idrottsverksamhet och i fritidsaktiviteter. Regeringen har inte tagit ställning till detta konkreta förslag.
När vi har gjort den här budgeten - just när vi är mitt uppe i den brinnande pandemin - har fokus varit att hitta vägar att snabbt få ut pengar och att i hög grad använda oss av de befintliga stöden. När det kommer till Kristdemokraternas budgetförslag måste jag säga att jag blir förvånad.
I den kris som sveper över inte minst det fria kulturlivet, idrottsrörelsen och de aktörer som ska skapa och stå för alla de fritidsaktiviteter som barn skulle kunna delta i väljer Kristdemokraterna att skära en halv miljard i krisstödet trots att vi ser att det har varit kraftigt översökt redan för i år. Vi har från regeringens sida också konstaterat att vi självklart kommer att se över behovet av ytterligare stöd.
Kristdemokraterna minskar anslaget till den regionala kulturen och till förvärv av konst och minskar anslag i stöd till konstnärer, filmstöd med mera. Jag tycker att det är en märklig prioritering i detta läge när vi har en sådan oerhört svår situation för kulturen i vårt land.
Amanda Lind (MP):
När det gäller den jämlika tillgången till kultur och idrott har regeringen även i detta budgetförslag gjort tillskott till kulturskolan och till Skapande skola. Det stora krisstödet till idrotten i år - nära en fördubbling av stödet - syftar till att det ska finnas fritidsverksamhet inom kultur- och idrottssektorn för barn att ta del av även efter krisen. Jag vidhåller att det är en lite märklig prioritering i detta läge, då pandemin ju har drabbat dessa sektorer så hårt.
Det skulle väsentligt försvåra kulturens och idrottens återstart om Kristdemokraternas budget skulle bli verklighet.
Amanda Lind (MP):
Jag håller med om att vårt kulturarv är oerhört väsentligt. Det finns saker att göra inom kulturarvspolitiken, och regeringen har också gjort väldigt mycket. Även i denna budget finns satsningar. Vi skjuter till medel till Riksarkivet, som ju fyller en väldigt viktig funktion i bevarandet av våra arkiv och i tillgängliggörandet av dem.
Vi skjuter till krisstöd både till statliga och statligt finansierade museer och till den regionala kulturen, som står för både länsmuseerna och annan kulturarvsverksamhet. Detta är en pandemi som har drabbat inte minst det fria kulturlivet väldigt hårt. Det är klart att det avspeglar sig i vår budget att vi vill stötta till exempel filmproduktion, livekultur och enskilda konstnärer.
På samma sätt som jag sa till Kristdemokraterna kan jag säga att jag förvånas över att Sverigedemokraterna i detta läge väljer att dra ned. Man väljer att minska stödet till konstnärer med över 100 miljoner och att avveckla museer som Sverigedemokraterna inte tycker uppfyller den ideologiska syn som Sverigedemokraterna vill att museerna ska förmedla. Sverigedemokraterna vill minska stödet till konstnärer med över 100 miljoner och vill avveckla museer som de inte tycker uppfyller den ideologiska syn som de vill att museerna ska förmedla.
De vill minska stödet till fria scenkonstaktörer, avveckla Unga Klara och minska stödet till litteratur- och kulturtidskrifter. För att inte tala om de drastiska nedskärningar de gör på folkbildningen, som fyller en så viktig funktion för inte minst vårt kulturliv och vår bildningsverksamhet i hela landet.
Amanda Lind (MP):
Jag är väldigt glad att vi nu kan göra ett permanent tillskott till Riksarkivet. Behovet har funnits länge, och vi har Arkivutredningen som vi ska jobba med. Jag tycker att det är väldigt väsentligt att vi har en väl fungerande arkivverksamhet i Sverige. Sverigedemokraterna väljer återigen att undvika det faktum att vi befinner oss i ett läge där den fria konsten är som allra mest drabbad. Då väljer Sverigedemokraterna att skära ned på anslagen till konstnärer, skära ned på stöden till fria grupper och att slakta folkbildningen.
Det är en märklig prioritering i dessa tider. Vad gäller filmen har vi gett betydande tillskott till produktion av film genom krisstöd för i år. Vi tittar också på hur vi kan jobba nästa år. Det handlar om att vi på ett effektivt och bra sätt ska få ut pengar så snabbt som möjligt till de verksamheter som behöver dem. Jag tycker att det är avslöjande hur Sverigedemokraterna i sin budget återigen vill låta de ideologiska glasögonen styra kulturen och forma vårt samhälle.
Det präglar även denna budgetmotion, och det beklagar jag.
Amanda Lind (MP):
Ja, visst är det precis så, som Lotta Finstorp säger, att vår kultursektor är så diversifierad. Den är bred och ser väldigt olika ut. Därför behöver vi en mångfald av stödinsatser. Jag är väldigt glad att vi fick på plats det riktade stödet till enskilda näringsidkare och också att regeringen och samarbetspartierna nyligen kommunicerade att det förlängs till årsskiftet.
Att korttidspermitteringen förlängs till och med första halvåret nästa år är ett viktigt stöd, inte minst för de större aktörerna som också är arbetsgivare för att de ska kunna bevara kompetens inom företagen. Utöver detta ger vi de riktade stöden via Kulturrådet. Nu delas första omgången ut för det som handlar om rena krisstödsförordningen.
Nästa vecka kommer ytterligare 400 miljoner att delas ut i riktade stöd för särskilda behov inom kultursektorn. Vi har också kompletterat allt detta med krisstipendier till konstnärer, vilket blir extra viktigt. Vi har lättat på reglerna för a-kassan. Men jag vet att det fortfarande är många som faller mellan stolarna, och det är klart att det gör mig väldigt bekymrad.
Flera av de olika stöden är ju inte sådant som Kulturdepartementet svarar för, utan det gör mina kollegor i regeringen. Vi har självklart en nära dialog. Jag följer utvecklingen, och vi har hela tiden sagt att vi är beredda att ompröva och justera olika stöd. Det var ju till exempel viktigt för kulturen att omsättningsgränsen för egenföretagarstödet kunde sänkas från 200 till 180.
Men det kommer fortsatt att finnas ett stort behov av riktade krisstipendier och av kompletterande stöd från Kulturrådet, också stöd som stöttar produktion av kultur. Det är där kulturen delvis skiljer sig. Vi vill ju att det ska fortsätta finnas kultur under pandemin. Vi vet att det är långa ledtider, och då behöver det finnas möjligheter att sätta igång produktioner så att de kan sjösättas när väl publiksituationen tillåter.
Amanda Lind (MP):
Jag tycker att det är bra att Moderaterna i så hög grad i sin budgetmotion krokar arm med regeringen och stöttar våra ambitiösa satsningar på kultur. Jag uppskattar att oppositionen, inte minst Moderaterna, har tagit ett ansvar för kulturens del under regeringens krishantering. Vad gäller stödet till folkbildning och civilsamhälle menar jag att vi alla har ett ansvar. De aktörer som missköter sig ska självfallet inte få några stöd. Här jobbar vi med förstärkta demokrativillkor.
Vi har också stärkt tillsynen här och nu. Men vi måste också komma ihåg att det är en väldigt liten andel av det breda stödet som går till civilsamhället, så att vi inte använder detta som ett svepskäl för att dra undan mattan för stödet till civilsamhället. Jag beklagar att Moderaterna gör så pass drakoniska nedskärningar på folkbildningen, för folkbildningen är viktig för vårt samhälle, för bildningen, för demokratin och för vårt kulturliv.
Amanda Lind (MP):
Först ska jag säga att före sommaren, när vi gick mot maj och början av juni, hade vi fortfarande väldigt höga dödstal i Sverige. Då var fokus på att bekämpa pandemin. Vi visste inte då hur utvecklingen skulle se ut under sommaren. Sedan dess har vi jobbat på med att få till en process och tydliga undantag från ordningslagen men också med att sätta igång det långsiktiga arbetet, och det tycker jag är viktigt.
Jag kan också önska att vi kunde ha kommit igång snabbare med det, men pandemin har ju varit det allra viktigaste att jobba med. Det gällde inte minst före sommaren. Vad gäller publikrådet har både jag och Kulturdepartementet och många andra departement naturligtvis träffat olika aktörer löpande sedan krisen började. Men jag tycker att det är viktigt, nu när vi ser att den kommer att påverka sektorn länge, att vi inrättar detta sakråd för att ha det forumet framöver.
Som sagt är dansbandskulturen en viktig tradition, en viktig kulturform för många människor och ett levande kulturarv för vårt land. Jag vidhåller att ingen pandemi i världen kan ta kål på människors kärlek till och längtan efter musik och dans. Därför är jag övertygad om att dansbandskulturen kommer att finnas kvar även efter pandemin, och det är det som jag och regeringen arbetar för. Med det sagt ska vi inte underskatta de skador som pandemin åsamkat kulturlivet och dansbandskulturen.
Det här är en tuff kris för oss alla att gå igenom, och när vi inte får njuta av kultur som dans och musik blir den ännu tuffare och torftigare. Det kommer att ta tid, men vi kommer att klara det. En dag hoppas jag att vi kan ses igen, kramas igen och dansa igen.
Jag tror att det är den dagen, det ljuset i tunneln, som vi alla kan motiveras av för att stå ut med de exceptionellt omfattande åtgärder som nu behövs för att bekämpa pandemin. Det är också därför regeringen vidtar exceptionellt omfattande krisåtgärder. En dag kommer vi att stå där.
Amanda Lind (MP):
Denna diskussion är inte fullt så enkel som Aron Emilsson vill göra gällande. För mig, och enligt vad som står skrivet i de kulturpolitiska och filmpolitiska målen, som också Sverigedemokraterna för övrigt stod bakom, inte minst jämställdhets- och mångfaldsmålet, handlar det om att skapa rättvisa förutsättningar för alla.
Oavsett vem du är och varifrån du kommer ska du kunna söka dig till den plats i samhället där du vill vara. I dag finns det strukturer som gör att alla inte har samma chanser att etablera sig där man vill i samhället.
Jag menar att det är en både legitim och fullständigt rimlig målsättning att aktörer anstränger sig för att komma till rätta med detta. Förr i tiden var det för många omöjligt att föreställa sig till exempel kvinnliga riksdagsledamöter eller statsråd.
För de allra flesta är detta nu en fullständigt självklar och naturlig sak, men det kom inte av sig självt. Det kom som ett resultat av decennier av demokratikamp. Med Sverigedemokraternas låtgåpolitik skulle väl även detta ha setts som en ovidkommande faktor, och då hade vi inte varit där vi är i dag när det gäller den svenska jämställdheten. Det är viktigt att det finns förebilder.
Det inspirerar, och det underlättar för unga att våga satsa på sina drömmar, oavsett vem man är. Även om det inte finns några formella hinder för att söka sig till en viss plats kan det ofta vara hämmande för en människa att uppleva den allmänna känslan av att inte passa in. Ser inte Aron Emilsson detta?
Erkänner inte Sverigedemokraterna att det finns hinder av denna typ och att förebildskap är viktigt, precis som det var viktigt med den första kvinnliga riksdagsledamoten i denna kammare, eller den första kvinnliga ministern? Jag tycker, fru talman, att det är väldigt talande att Sverigedemokraterna tycker att det är så skräckinjagande med jämställdhets- och mångfaldsambitioner från politikens sida.
Det är lätt att stå och raljera om identitetspolitik men mycket svårare att peka ut en alternativ riktning. Vad är det Sverigedemokraterna vill? Fru talman! Jag ska vara tydlig: Självklart sitter inte kompetens och förmåga i en persons hudfärg eller kön. Men det är det heller ingen som har påstått. Självklart ska formella meriter, kompetens och kvalitet vara styrande vid rekryteringar och beslut om kulturstöd. Principen om armlängds avstånd är fullständigt avgörande.
Så är det också i dag. Detta hindrar inte att man aktivt försöker leta mer djupt och brett i samhällslivet när man söker kompetens. För mig handlar arbetet med mångfalds- och jämställdhetssträvan ytterst om att förbättra kvaliteten och bredda och fördjupa urvalet. Ju större urval, desto större möjlighet att hitta rätt kompetens. Mångfald breddar perspektiven och minskar risken för grupptänkande och tunnelseende.
Mångfaldssträvan i hela vårt samhälle leder till frihet för den enskilda individen, och det leder enligt mig också till ett bättre samhälle.
Amanda Lind (MP):
Kulturarvspropositionen och debatten därom är en anka som tyvärr fortsätter att leva kvar i denna kammare. Aron Emilsson fortsätter att hänvisa till olika typer av inbillade undertexter och ställningstaganden.
I den kulturarvspolitiska propositionen resonerar regeringen dels om att kulturarvet är beständigt och generellt och kan vara en gemensam referenspunkt för alla, dels om att kulturarvet inte är fixt och färdigt. Om Aron Emilsson hävdar något annat är det en antiintellektuell och antivetenskaplig hållning. I kulturarvspropositionen stärkte vi avståndet mellan politiken och de självständiga kulturarvsmyndigheterna.
Den armen ska vara lång, och jag kommer att fortsätta att jobba för att den ska vara det. Jag företräder en kulturarvssyn som jag också har gemensam med forskarsamhället. Fru talman! Det är mig väldigt främmande att gå in och recensera hur rekryteringsprocesser går till, inte minst i självständiga stiftelser som till exempel Filminstitutet eller Sveriges Radio, som Aron Emilsson nämner.
Jag konstaterar att Aron Emilsson fortfarande inte kommenterar de antidemokratiska reflexer som Sverigedemokraterna sanktionerade efter den här debatten. I en diskussion om hur man förhåller sig gentemot varandra på en arbetsplats vill Sverigedemokraterna sparka dem som har gett uttryck för en viss uppfattning. Det är faktiskt en fruktansvärd hållning! Jag vill mena att de som ägnar sig åt identitetspolitik är Sverigedemokraterna.
Ni är upptagna med ursprung och identitet och sätter er till doms över människor för att de inte ser ut eller agerar som ni tycker att de ska göra. Fru talman! Jag är glad och stolt över att vi har målsättningar för jämställdhet och mångfald även inom kulturpolitiken. Sedan ska det vara armlängds avstånd till innehållet, men ingen har heller hävdat annat.
Amanda Lind (MP):
Det arbete som Angelika Bengtsson efterfrågar med att planera för en återstart och för att kunna locka till sig fler barn och unga - både de som redan står utanför, vilket är en gigantisk utmaning, och de som nu halkar utanför och kanske tappar motivationen eller lusten eller är beroende av rutiner och tävlingsmoment för att bli inspirerade - är redan påbörjat.
Det ligger hos Riksidrottsidrottsförbundet att planera för hur idrottsrörelsen i hela landet kan förbereda för detta, och det är redan en del av det statliga stödet till idrotten. Det ingår i grundstödet som ges varje år men också i krisstödet.
I den nya krisstödsomgången för den senaste miljarden betonade regeringen att syftet med stödet till idrotten är både att säkra idrottsrörelsens överlevnad i hela landet och att se till att de befintliga orättvisorna inte förlängs eller förstärks men också att bidra till idrottsrörelsens återstart. Självklart ser vi nu att detta skjuts längre fram eftersom pandemin fortfarande sveper över landet och påverkar också vår idrottsrörelse.
Det är naturligtvis en väldigt frustrerande situation, om än nödvändig. Regeringen är beredd att fortsätta stötta idrottsrörelsen. Det handlar om överlevnad men också om att ge möjligheter och muskler för att genomföra en återstart. Riksidrottsförbundet har också valt att inom ramen för det befintliga statliga stödet till idrotten omvandla en del resurser för att möjliggöra utomhusträning.
Om en klubb eller förening behöver köpa in särskild utrustning för det eller planera annorlunda ska inte bristande resurser vara ett hinder. Jag ser väldigt positivt på det arbetet och alla de insatser som görs. Mycket av arbetet för att främja idrottsrörelsens möjligheter att hålla igång också under pandemin kan handla om att skapa spontanidrottsplatser, till exempel genom att spola isar för skridskoåkning, och se till att föreningslivet på lokal nivå får bra förutsättningar.
Där spelar kommunerna en nyckelroll, och regeringen har genom generösa tillskott till de allmänna statsbidragen möjliggjort för kommuner att göra sådana insatser. Jag ser dagligen exempel runt om i landet på hur kommuner efterskänker hallhyror, skickar in stimulansstöd till idrottsrörelsen och öppnar spontanytor både vinter- och sommartid. Det är väldigt positivt.
Vad gäller det framåtsyftande arbetet vill jag återigen lyfta fram kommittén för främjande av ökad fysisk aktivitet, som regeringen har tillsatt. De två personer som sitter i kommittén är väldigt nära idrottsrörelsen och har god kännedom om idrottsrörelsens förmåga och möjligheter och också om vikten av rörelse och idrott. Per Nilsson är ordförande i kommittén. Han är rektor på Gymnastik- och idrottshögskolan.
Caroline Waldheim är ledamot i kommittén. Hon jobbar på Svenska Fotbollförbundet och har en bakgrund som idrottspolitiskt sakkunnig. Jag ser det som naturligt att den här kommittén fångar upp arbetet med och effekterna av coronapandemin.
Det arbete kommittén ska göra i brett samarbete med idrottsrörelsen och andra aktörer kommer också att vara väldigt betydelsefullt när vi ska jobba för att främja folkhälsan brett efter pandemin, inte minst för barn och unga.