Lars Elinderson (M):
Jag tackar Billy Gustafsson för hans inledning. Till att börja med ska jag kommentera en del av de mer filosofiska resonemang som han avslutade sitt anförande med. Jag vill markera att det råder en väldigt stor enighet inom konstitutionsutskottet i de här frågorna, inte bara när det gäller det här utlåtandet, utan över huvud taget i frågan om hur vi ska värna innebörden av subsidiaritetstanken.
Den fråga som jag tänkte kommentera lite grann och som Billy uppenbarligen ansåg vara något kontroversiell är frågan om stora och små länder behandlas olika inom samarbetet. Jag tycker att det är ganska uppenbart att det är så som Billy säger. Därför är det också viktigt att subsidiaritetsprövningen kommer så tidigt som möjligt i processen.
Inte minst de senaste dagarna tycker jag att det manifesterats väldigt tydligt att länder hanteras olika för samma typer av problem. Hanteringen av den cypriotiska bankkrisen är ett väldigt tydligt exempel. Man sade mer eller mindre: Ni får hälften av de pengar ni behöver - resten får ni plocka in hur ni vill.
Detta ledde till att den cypriotiska regeringen lade fram ett förslag som nästan på alla punkter står i strid med de övergripande regler som vi har varit eniga om inom EU för att undvika en så kallad bank run , det vill säga att bankkunderna går till bankerna och tar ut sina pengar. Man kan tänka sig vad som skulle hända om en sådan situation uppstod i Frankrike eller Tyskland.
Inte skulle EU-institutionerna och Internationella valutafonden behandla dem som man har behandlat Cypern. Det är ganska anmärkningsvärt att man har hanterat dem på det sättet. Detta är ett exempel som jag anser ger stöd till en av Billys avslutande reflexioner. EU-samarbetet bygger i hög grad på subsidiaritetstanken.
Den politiska makten ska ligga hos medlemsstaterna. Bara frågor som medlemmarna inte kan lösa på egen hand ska EU besluta om. Det här finns klart reglerat. Kontrollmekanismerna för subsidiaritetsprincipen styrs av protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.
Protokollet infördes redan genom Amsterdamfördraget och fastställer att vissa åtaganden ska respekteras under själva utarbetandet av lagstiftning. Därefter har protokollet förstärkts och förbättrats genom Lissabonfördraget, framför allt när det gäller de nationella parlamentens roll i granskningen och uppföljningen av hur principen ska tillämpas.
Jag delar också Billys uppfattning när det gäller behovet av en bred diskussion kring de här frågorna och hans frustration över att frågorna inte väcker större intresse. Särskilt i dessa dagar av interna kriser och problem inom EU-samarbetet är det viktigt att diskutera hur formerna för samarbete skulle kunna förbättras.
Det är bland annat det som den här frågan handlar om. Subsidiaritetsprincipen ålägger bland annat kommissionen att innan den föreslår lagstiftande rättsakter ta fram en grönbok. Motsvarande krav ställs också på andra EU-institutioner.
Det gör det möjligt att begära in åsikter från nationella och lokala institutioner och från det civila samhället om lämpligheten i ett förslag till lagstiftning, i synnerhet när det gäller subsidiaritetsfrågan.
Protokollet lägger för övrigt också till kommissionens skyldigheter att till varje utkast till lagstiftande akt låta det följa med ett dokument som visar att man respekterar subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, det vill säga den motivering som finns. I Lissabonfördragets förnyade protokoll kopplar man de nationella parlamenten till kontrollen av den här principen.
De nationella parlamenten har, som Billy också var inne på, två möjligheter. För det första har de oppositionsrätt under utarbetandet av förslag till lagstiftning. De har möjlighet att hänvisa ett förslag till lagstiftning till kommissionen om de bedömer att principen inte respekteras.
För det andra kan medlemsländerna bestrida en lagstiftande rättsakt i EU-domstolen när de anser att subsidiaritetsprincipen inte respekteras. De nationella parlamenten kan inte stoppa ett lagförslag, men kan begära att det omprövas. Prövningen måste gå fort. Parlamenten har bara åtta veckor till sitt förfogande.
Konstitutionsutskottets roll i den här granskningen består framför allt av två delar. Utskottet gör i efterhand en sammanställning av de enskilda granskningar som utskotten gjort under året och drar slutsatser av denna. Denna granskning lämnade vi här i kammaren för några månader sedan.
Dessutom lämnar vi ett utlåtande med anledning av kommissionens årliga rapport om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen inom hela unionen. Det är detta utlåtande vi lämnar i dag. Som Billy Gustafsson redogjort för är det ett enigt utlåtande.
Sammanfattningsvis kan man konstatera att det råder stor enighet i riksdagen om rollfördelningen mellan EU och dess institutioner å ena sidan och den nationella nivån å den andra, även om det finns enstaka exempel på frågor där vi drar olika slutsatser. Detta är tredje gången som vi behandlar kommissionens rapport om hur subsidiaritetsprövningen har tillämpats inom hela EU.
Efter hand har våra slutsatser blivit alltmer kritiska, både till hur andra medlemsländer behandlar, eller ofta snarare avstår från att behandla, subsidiaritetsfrågan och hur kommissionen och andra organ tillämpat reglerna.
Uppföljningen visar till exempel att cirka en sjättedel av de utkast till lagstiftningsakter som underställdes subsidiaritetsprövning under perioden saknade subsidiaritetsmotiveringar eller innehöll bristfälliga sådana. Flera av riksdagens utskott har också påpekat att befintliga motiveringar ofta varit knapphändiga eller svårbegripliga.
I de fall subsidiaritetsmotivering saknas bör det, enligt utskottets mening, betraktas som ett åsidosättande av protokollet. Utskottet menar därför att ett sådant lagförslag borde skickas tillbaka till förslagsställaren för utformning i enlighet med fördraget och dess protokoll. Utskottet är också tveksamt till subsidiaritetskontrollens effektivitet när det gäller de nuvarande formerna.
En fråga gäller i vilken utsträckning som invändningar tillgodosetts i den antagna lagstiftningen. Flera olika förhållanden understryker dessutom vikten av att bevaka hur den långsiktiga utvecklingen av unionsrätten påverkar kompetensfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna inom ramen för fördragens bestämmelser. Herr talman! Konstitutionsutskottet kommer också i fortsättningen att bevaka dessa frågor.
Med detta vill jag yrka bifall till konstitutionsutskottets utlåtande.