KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Backman (FP):
Jag anser inte att vi ska ge oss in med lagstiftning. Däremot är jag övertygad om att själva opinionsbildningen kring detta är viktig. Jag är också övertygad om att våra parter på arbetsmarknaden kommer att ta större ansvar framöver. Det gäller både kommuner och landsting samt privata arbetsgivare.
Ett perspektiv som jag har är att vi framöver sannolikt kommer att ha fler som lämnar arbetsmarknaden än som kommer in på arbetsmarknaden. Då blir förstås konkurrensen om arbetskraften också hårdare. Det är klart att den som då använder deltidstjänster fast den skulle kunna anställa på heltid inte kommer att vara så attraktiv som arbetsgivare. Det kommer in sådana aspekter också. Jag tror att detta kommer att innebära en viss positiv effekt för möjligheten att komma upp till heltid.
Jag tycker också att det är intressant och viktigt att följa Delegationen för jämställdhet i arbetslivet, som regeringen tillsatte i november 2011. Det ska bli mycket intressant att se vad den kommer fram till, inte minst i den del av uppdraget som berör frågan om deltidsarbete. Här finns förstås skäl att ytterligare diskutera och debattera det här i kammaren.
Hans Backman (FP):
När det först gäller Delegationen för jämställdhet i arbetslivet tror jag inte att den kommer att uträtta underverk. Jag tror att den kommer att ge en del goda idéer och förslag till hur vi kan arbeta vidare med frågan och finna lösningar, både härifrån riksdagens sida och från arbetsmarknadens parters horisont, från fackföreningar och arbetsgivare. Det ska bli mycket intressant att se vad utredningen kommer fram till.
Jag tror inte att det blir underverk men däremot en god hjälp på vägen. När det gäller korttidsarbete vill jag inte alls slå mig för bröstet. Jag sade inte heller att regeringen specifikt hade varit initiativtagare till detta. Jag kommer själv från Hofors och stålbranschens förlovade land med Ovako, och Sandviken är nära oss, och det var fackföreningarna och arbetsgivarna som löste detta på ett mycket konstruktivt och fyndigt sätt.
Det gjorde att inte minst Ovako i Hofors klarade sig undan varsel i stor utsträckning. Däremot tycker jag att det är bra att många av oss som bor i dessa områden för fram de signaler som vi har fått från dem som arbetar inom stålbranschen, som i mitt fall.
Det är att det system som finns exempelvis i Tyskland vore intressant att titta på också i Sverige, inte minst mot bakgrund av det som hände i Sverige under krisen när man på olika arbetsplatser gjorde konstruktiva lösningar på bästa sätt enligt den svenska modellen. Därför tycker jag att det är bra att man från regeringens sida har tagit till sig de signalerna och har tillsatt den här utredningen för att titta på för- och nackdelar med systemet med korttidsarbete och också ge förslag på hur ett sådant system skulle kunna utformas här i Sverige. Det är det som är min ingång.
Jag tycker i alla fall att det är positivt att man nu har möjlighet att se om en sådan modell skulle kunna vara bra för Sverige också.
Hans Backman (FP):
Jag kan inte föregripa utredningen och vilka förslag den ska komma fram med. Däremot kan jag notera att i de länder som har korttidsarbete är staten med och subventionerar avtal mellan arbetsmarknadens parter om att arbetstagarna tillfälligt ska kunna gå ned i arbetstid och ha lön samtidigt. En rimlig möjlighet är förstås att den tiden används till att ge personalen utbildning.
Jag är folkpartist, så jag tror att all utbildning är bra. Jag tror att även engelska är bra - det är alltid bra att ha med sig. Det är mycket fakta på engelska numera, så det kan vara bra att ha med sig. Det finns säkert många olika möjligheter för företagen att bedöma att de har en chans att utveckla sin personal under den tid som krisen pågår för att sedan på ett ännu bättre sätt kunna konkurrera i framtiden. Sanningen är att det har varit ett problem för Sverige - det ser jag också.
Andra länder som har system med korttidsarbete, exempelvis Tyskland och Finland, har kunnat ha personal kvar som sedan gått in och varit högproduktiv från dag ett när konjunkturen går upp. Om svenska företag då ska inleda en anställningsprocess är det inte bra för dem ur konkurrenssynpunkt. Jag kan personligen säga att jag är mycket positiv till att den här utredningen kommer till stånd.
Med mina erfarenheter från basindustridelen i landet känner jag förhoppningar om att det ska bli intressanta och konstruktiva förslag som kommer fram.
Hans Backman (FP):
Tack, Annika Lillemets, för ditt anförande! Jag har bara ett par funderingar. Du talar om klyftorna i Sverige, men när vi tittar på de ekonomiska undersökningar som görs kan vi se att alla som har jobb har fått det bättre ekonomiskt. Däremot har de som har tjänat mest fått det ännu lite bättre, om jag säger så. Men alla som har jobb har fått det bättre. Det är viktigt att ha med sig det, tycker jag.
Den stora skillnaden och klyftan är ju - det är ett faktum - mellan dem som har jobb och dem som inte har jobb. Jag har lyssnat på Annika Lillemets anförande. Det lät som att du inte tyckte att det här med lönearbete var så viktigt. Du pratade om att hålla människor sysselsatta som små barn.
Det kändes märkligt för mig, för jag har haft en känsla av att vi är eniga i riksdagen om att inte minst försöka lösa problemen med den höga ungdomsarbetslösheten och om att det är en positiv sak för ungdomar att komma in i arbete. Man hamnar i ett socialt sammanhang. Man blir bekräftad. Självförtroendet stärks ofta när man har fått sitt första jobb. Man får möjlighet att ta banklån. Man kan få sin första lägenhet. Man kan starta sitt vuxenliv.
Jag vill bara ha några kommentarer kring detta. Hur ser Annika Lillemets på våra ansträngningar här i riksdagen och ute i samhället för att ge dem som i dag står utanför arbete möjligheter att få ett jobb? Är det viktigt, eller är det av mindre vikt, enligt Annika Lillemets?
Hans Backman (FP):
Jag vill tacka Annika Lillemets för det sagda. En möjlighet till kortare arbetstid finns redan i dag. Det träffas överenskommelser mellan arbetsgivare och fackföreningar om att minska antalet arbetade timmar till säg 37 1⁄2 timme i veckan. Man använder då till exempel en viss del av löneutrymmet till att finansiera det. Sådana lösningar kommer man överens om, och det kan vara positivt.
Jag ställer samma fråga till Annika Lillemets som den jag tidigare ställt till oppositionsföreträdare här: Är det vi här i riksdagen som bäst kan bedöma när det finns möjlighet att minska arbetstiden, exempelvis hos Posten eller inom en affärskedja?
Borde det inte vara lättare och rimligare att den bedömningen kan göras av arbetstagarnas parter, fackföreningen och arbetsgivaren som har full insikt i hur flödena på arbetet fungerar? Jag och Annika Lillemets vet att det vid olika tidpunkter på året exempelvis är olika kundvolym.
Vore det inte rimligt att göra bedömningen att det är positivt att om det finns önskemål om det från arbetstagarna kunna minska antalet arbetstimmar? Men borde det inte vara rimligare att på arbetsplatsen bedöma hur arbetstiden ska förläggas och med hur många timmar den kan minskas än att vi här i riksdagen generellt lagstiftar om det? Är det inte svårt att ha den kunskapen? Jag anser att det är svårt här från riksdagen.
Hur ser Annika Lillemets på detta?
Hans Backman (FP):
När det gäller att som brevbärare och inom andra yrken kunna jobba högt upp i åldrarna finns det flera olika möjliga lösningar. Regelförenklingar är i stort sett bra för företag generellt sett. Det är bra att företagen kan verka, har en bra tillvaro och kan växa och konkurrera. Det finns dock mycket annat som är viktigt på företag när det gäller arbetsmiljön och för att kunna jobba länge.
Ett sätt är att vara nogsam med den arbetsutrustning man har, att man har en bra ergonomisk miljö på sin arbetsplats. Det handlar om höj- och sänkbara bord, och inom Posten är det viktigt att man har rätt utrustning för att hantera postsortering och sådana saker så att man inte belastar kroppen på onödiga sätt. Här har både arbetsledningen, inte minst den som är arbetsledare i produktionen, och de fackliga representanterna ofta en god dialog.
Man jobbar mycket med att skapa bra förutsättningar för sina anställda, och det är en viktig del - mycket av det dagliga och vardagliga arbetsmiljöarbete som leder till att människor kan jobba tills de är 65 eller äldre är faktiskt det man gör på sin arbetsplats, där man vet hur det fungerar.
När det gäller nollvisionen är vi precis som Raimo Pärssinen säger helt överens om att ingen ska behöva dö på sitt arbete. Vi jobbar mot det hela tiden. Det är det arbetsmiljöarbetet går ut på. Vi tycker inte att ordet "nollvision" behövs, trots allt. Jag tycker att det är bättre att sätta ned foten och titta på konkreta åtgärder, som vi här gör bland annat genom att titta på exempelvis riskarbetsplatser.
Man fokuserar på detta på Arbetsmiljöverket, och man blir bättre på att se vad det är vi behöver besöka. Vilka arbetsplatser är det störst risker på? Vad ska vi göra för att skapa förebyggande arbete som leder till färre skador och olyckor?
Hans Backman (FP):
Jag ska försöka vara snäll. Jag tror att den här frågeställningen har en viss historisk ådra i sig. Arbetsmiljölagstiftningen har alltid förutsatt en god samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare, och det är klart att det om det blir färre som organiserar sig i facket finns en risk att arbetsmiljöarbetet påverkas. Jag skulle verkligen vilja dementera att jag skulle vara negativ till fackligt arbete. Tvärtom, jag tycker att det är bra.
Jag tycker snarare att det vore bra om fler arbetsplatser fick fackliga medlemmar som på ett bra sätt kan ha en dialog med sina arbetsgivare och så vidare. Sedan vill jag när det gäller skyddsombud säga - och det står också i betänkandet - att regeringen i handlingsplanen för en förnyad arbetsmiljöpolitik har angett att ett kompetensstöd ska ske vid generationsväxlingen för skyddsombud och även regionala skyddsombud.
Det kan alltså komma att behövas ett sådant stöd. Detta är dock i huvudsak en fråga för arbetsmarknadens parter. Det har det alltid varit. Det satsas på skyddsombuden från regeringens sida, om man tittar på det hela i ett större perspektiv. Det är det man gör: Man stöder den regionala skyddsombudsverksamheten med 100 miljoner kronor per år.
Sedan finns det även möjligheter att anpassa och komplettera lagstiftningen genom avtal. Det finns alltså olika vägar att arbeta med detta, men jag är i grunden positiv till att fler arbetsplatser har fackliga medlemmar och den vägen kan få ett regionalt skyddsombud. Jag är inte alls negativ till fackligt arbete, tvärtom. Jag tycker att det är bra.
När det gäller handlingsplanen mot att skapa en nollvision för dödsolyckor har vi den nationella handlingsplanen för en förnyad arbetsmiljöpolitik, och där ingår en räcka åtgärder för att komma till rätta med arbetsplatsolyckor och då förstås även dödsolyckor. Låt oss se hur den utvecklar sig! Det är den jag står bakom i dagsläget.
Hans Backman (FP):
Svaret är detsamma igen, att vi hela tiden har haft en arbetsmiljölagstiftning som har byggt på en samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare, detta kopplat till att man har fackliga medlemmar på arbetsplatsen. Det finns viktiga saker att göra när det gäller just det förebyggande arbetet på olika arbetsplatser, inte minst de mindre.
Här har förstås Arbetsmiljöverket en viktig roll, inte minst på de arbetsplatser där man inte har fackliga medlemmar och därmed inte tillgång till regionala skyddsombud. Det är därför som det är så välkommet att Arbetsmiljöverket redan i höstas har inlett den omfattande tillsynssatsningen för att stärka arbetsgivarnas förmåga att förebygga allvarliga olyckor i arbetslivet.
Som jag nämnde i mitt anförande går tillsynen ut på att tillsammans med arbetsgivaren titta på och analysera företagets arbetsmiljöarbete och mot bakgrund av en inträffad olycka också titta på vad som har brustit i det förebyggande arbetet. Det finns skäl att utveckla det här arbetet. Inte minst kan det vara viktigt på arbetsplatser som inte har några fackliga medlemmar, ofta mindre arbetsplatser. Här finns det en hel del saker som man kan utveckla inom nuvarande lagstiftning.
Sedan får man alltid utvärdera och följa upp hur arbetslivet utvecklas, vad som händer på arbetsmarknaden och ta till sig de signaler som kommer från olika aktörer. Det är jag och Folkpartiet alltid beredda att göra.
Hans Backman (FP):
Ett aktivt arbetsmiljöarbete är alltid viktigt. Arbetsmiljöverket har en viktig roll precis som regionala och lokala skyddsombud. Jag är liksom Josefin Brink positiv till båda delarna.
Däremot har vi inte velat ändra lagstiftningen på det vis som Vänsterpartiet med flera önskar. Arbetsmiljöverket har blivit bättre och utvecklat sin förmåga att hitta vilka arbetsplatser som det är viktigt att titta på och besöka. Här kan man förutsätta att den här typen av arbetsplatser kommer att vara väldigt viktig.
Där man vet om att det inte finns regionala skyddsombud finns det all anledning att ytterligare förstärka inspektionerna och kunna stötta och ge kunskap till arbetsgivare och arbetstagare för att undvika olyckor, både lindriga och inte minst allvarliga. Jag som dock är en vän av fackföreningar tycker att det är bra om man som ung går med i en fackförening.
Då kan det här vara ett gott argument: Det är klart att du ska gå med i din fackförening. Då har du bland annat tillgång till en regional skyddsombudsverksamhet utöver andra förmåner som du får när du går med i facket.
Hans Backman (FP):
Patrik Björck! Jag tror inte att jag behöver låtsas att jag är folkpartist. Jag har min medlemsnål på mig. Men låt mig återgå till frågorna. Det är viktigt att finna balanspunkten. I vissa stycken har vi lyckats med arbetsmarknadspolitiken som en helhet, och där ingår ju a-kasseförändringar som en del.
Det är de facto så att 200 000 fler personer har kommit in i sysselsättning från utanförskap och att 175 000 nya jobb har skapats. Det är väl i regel i replikskiften som jag har talat om ersättningsnivåer och förändringar av dessa. Det kan jag göra i dag också.
Som Patrik Björck vet har vi i Folkpartiet tagit beslut på landsmötet om att vi skulle vilja föra en diskussion om att titta på ersättningsnivåerna och lyfta dem. Det är saker vi får göra tillsammans med de andra allianspartierna i budgetförhandlingar och i andra diskussioner. Det är en sak vi i Folkpartiet har tagit ställning för, men det är en sak som vi måste titta på.
Vi måste ta hänsyn till den helhet som arbetsmarknadspolitiken är tillsammans med våra kolleger i alliansregeringen. Patrik Björck och Socialdemokraterna pratar gärna om att det är viktigt att alla har en inkomstförsäkring från a-kassan i händelse av arbetslöshet. Jag delar den uppfattningen.
Men jag har svårt att förstå varför inte Socialdemokraterna är positiva till att införa en obligatorisk allmän arbetslöshetsförsäkring i och med att alla som arbetar och uppfyller arbetsvillkoret är med och finansierar arbetslöshetsförsäkringen.
Det är viktigt att titta på balansen och finna den, och det finns skäl att diskutera vidare var de mest optimala ersättningsnivåerna ligger.
Hans Backman (FP):
Jag är inte beredd att sätta den optimala nivån här, Patrik Björck. Jag tror att det är svårt att finna den i en diskussion i kammaren i dag. Däremot är det värt att se över ersättningsnivån och bedöma var en rimlig nivå kan ligga. Det tycker vi i Folkpartiet, och vi får diskutera det vidare med våra allianskolleger, bland annat i samband med budgetarbetet.
Sedan frågar Patrik Björck hur en obligatorisk a-kassa skulle hjälpa till att göra det tryggare för oss alla i samhället. För det första tycker jag att det är rimligt att alla har rätt att få en arbetslöshetsförsäkring, precis som man har rätt att få en sjukförsäkring, när alla är med och finansierar arbetslöshetsförsäkringen när man jobbar. Det är vi ju. Den är bara delvis medlemsfinansierad.
Till stor del är den finansierad av alla oss som arbetar. När det gäller de som står utanför rätten att få en arbetslöshetsförsäkring har vi ett helt annat paket och andra uppgifter att arbeta med. Det handlar ofta om de ungdomar som har lämnat skolan och inte har fullgjord gymnasieutbildning eller grundskoleutbildning och därför inte kommer in i arbete.
Vi måste finna andra vägar för att ge dem möjlighet att komma in i arbete så att de också kan kvalificera sig för arbetslöshetsförsäkringen. Jag tycker att vi allianspartier som utgör regeringsunderlaget nu jobbar på ett konstruktivt sätt med detta. Vi gör bland annat stora insatser för att skapa möjligheter till lärlingsutbildning.
Många arbetsgivare och företagare säger att ett av de största problemen är att de inte får tag på arbetskraft som har yrkeserfarenhet. Lärlingsutbildningen är en del för att avhjälpa detta problem och göra det möjligt för fler ungdomar att få ett arbete.
Hans Backman (FP):
Tack, Josefin Brink! Jag vill börja med att återigen nämna att det har hänt positiva saker till följd av den arbetsmarknadspolitik som vi har fört. Det gäller a-kasseförändringarna men också andra saker, till exempel halverade arbetsgivaravgifter för ungdomar och nystartsjobben.
Samtidigt har vi en a-kassa som ett antal personer har lämnat. Jag är själv positiv till att många är med i arbetslöshetsförsäkringen. Därför är jag också positiv till att införa en obligatorisk, allmän a-kassa. Socialförsäkringsutredningen jobbar nu med de direktiven.
Det är ingen nyhet att vi i Folkpartiet tycker att en del av utvecklingen av arbetsmarknadspolitiken som är värd att se över är nivåerna på ersättningen för att på så sätt göra det möjligt för fler att få ut 80 procent av sin tidigare lön i ersättning. Det är Folkpartiets linje, men vi är förstås också medvetna om att alla förändringar av arbetslöshetsförsäkringen medför kostnader.
Därför måste detta vara en del av ett arbete som görs av regeringen i samband med en budgethantering. Vad som möjligen ibland skiljer Vänsterpartiet från Folkpartiet i den här frågan är att vi är mycket måna om att en förändring som vi gör måste vara finansierad, för annars skadar man samhällsekonomin i andra delar.
Hans Backman (FP):
Nu har inte vi i Folkpartiet sagt att det här inte skulle medföra ökade kostnader, men vi måste i så fall ha de kostnaderna finansierade så att vi vet varifrån vi ska ta pengarna. En viktig del i att göra en a-kassa obligatorisk är det som jag tidigare sade i debatten med Patrik Björck att alla faktiskt är med och finansierar arbetslöshetsförsäkringen.
Alla som jobbar lägger in pengar till den, och då tycker jag också att det är rimligt att alla har rätt att få ut en ersättning från denna försäkring, som man själv är med och finansierar när man arbetar, om man blir arbetslös. Det tycker jag är en viktig rättviseprincip.
Sedan måste man som sagt titta på arbetsmarknadspolitiken som en helhet, och förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen är en del av de förändringar och reformer som vi i allianspartierna och regeringen har gjort.
En sak som nu har blivit accepterad av stora delar av oppositionen är att vi har infört den här förändringen av försäkringen i så måtto att man har en nedtrappning i ersättningsnivån över tid. Det gäller inte Vänsterpartiet, men en annan del av oppositionen har accepterat detta.
Sådana saker har uppenbarligen ökat sökaktiviteten och medfört att rörligheten i viss mån kan öka på arbetsmarknaden. Det är en positiv del. Vi i Folkpartiet har sett att det kan finnas skäl att diskutera en annan nivå på ersättningen i a-kassan, och det är det som Josefin Brink är ute efter, nämligen att man vill ha en högre nivå inom arbetslöshetsförsäkringen.
Det är någonting som vi i Folkpartiet har tagit ställning för, men det är precis som när ni i Vänsterpartiet tillsammans med Miljöpartiet stödde den socialdemokratiska regeringen att man måste diskutera med dem man styr landet med innan man kan få gehör för alla sina åsikter. Det är så det fungerar när man har ett samarbete.
Hans Backman (FP):
Tack för frågan, Ann-Louise Hansson! Det skulle vara mig, Folkpartiet och Alliansen främmande att stigmatisera den som är arbetslös. Vi är väldigt tydliga med att säga att vi inte tror att någon egentligen vill vara utan ett arbete. Ett arbete för med sig så mycket positivt. Man får en social samhörighet. Man får sin ekonomi tryggad på ett helt annat sätt.
Oavsett vilken ersättningsnivå man har på försäkringar som sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring ger ett jobb ändå en större trygghet. Vi tror däremot att utveckling för en människa ofta sker när man får möjlighet att gå en utbildning och sedan få ett jobb. Utifrån det har man också en stor möjlighet att med gott självförtroende ta sig framåt i livet.
Jag tror att det är mycket olyckligt att ungdomar lämnar skolan och sedan blir långtidsarbetslösa. Det är skadligt för självförtroendet. Att som ungdom känna sig behövd är viktigt.
Den första känslan av att vara riktigt behövd kan för många ungdomar vara just att få sitt första jobb, att någon efterfrågar att man är på plats varje dag, att man får beröm, att man får visa att man är en värdefull del i vårt samhälle. Det skulle vara mig främmande att på något sätt stigmatisera någon som är arbetslös. Arbetslöshet är något som ingen vill råka ut för.
Hans Backman (FP):
Det finns många sätt att benämna saker och ting på. Det viktiga är att vi tillsammans arbetar för att ge förutsättningar för så många som möjligt att få en utbildning och möjlighet att komma i arbete. Jag anser att bland annat lärlingsutbildningarna är en väg som vi kan hoppas på, tro på och arbeta med, inte minst med tanke på de signaler som kommer från näringslivet.
Man har behov av personer som har en viss yrkeserfarenhet. Det kan man som arbetsgivare ge genom att någon först är lärling på arbetsplatsen och sedan i många fall efter lärlingsperioden kan bli heltidsanställd. Vi får jobba vidare för att så många som möjligt ska kunna komma i arbete.
Hans Backman (FP):
Låt mig börja med arbetsmarknadspolitiken. I stora delar har den lyckats. Vi måste trots allt ta med i beräkningen att vi genomlevt en internationell finanskris. När vi tittar på länderna ute i Europa ser vi att de i många fall har ett betydligt tuffare läge än vi i Sverige.
I Grekland talas det om lönesänkningar för att kunna lösa de ekonomiska problemen. I Sverige kan vi genomföra reformer för att skapa just anställbarhet. Det är viktigt att satsa på bland annat grundskolan och gymnasieskolan.
Det har under ett antal decennier inte fungerat bra i skolans värld. Alltför många elever har lämnat skolan utan kompletta betyg, vilket gör det svårt att bli anställbar. Därför gör vi nu satsningar på att från grunden reformera skolan så att eleverna får en bra och stabil utbildning och kan lämna skolan med fullständiga betyg.
Vi satsar också på att stötta dem som lämnat skolan utan fullständiga betyg genom att de exempelvis via folkhögskolestudier får möjlighet att komplettera betygen och få gymnasiekompetens. Så arbetar man för att göra människor anställbara. Sverige står sig väl i Europa. Tittar vi på arbetslösheten i stort ser vi att vi med europeiska mått mätt ligger på en relativt låg nivå.
Med svenska mått mätt ligger vi dock relativt högt. Att arbetslösheten över lag är så pass hög beror på att vi i ekonomiskt hänseende genomlevt en mycket svår tid i Europa och världen. Utifrån förutsättningarna har vi i många stycken lyckats bra.