Mattias Bäckström Johansson (SD):
Regeringens förslag om ett förbud mot utvinning av uran innebär att det inte längre ska vara möjligt att ge tillstånd till gruvdrift för att utvinna uran eller ge tillstånd till brytning, provbrytning, bearbetning eller fysikalisk eller kemisk anrikning av uran för att använda uranets fissila egenskaper.
Vad gäller minerallagen föreslår man också att uran helt ska tas bort som koncessionsmineral, vilket innebär att det inte längre blir möjligt att bevilja vare sig undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession. Sverigedemokraterna anser att detta är en direkt skadlig politik och att regeringens förslag, som backas upp av Vänsterpartiet och Centerpartiet, inte kan betraktas som annat än en eftergift till de gröna ytterlighetspartierna.
Uran är ett vanligt förekommande grundämne i jordskorpan, även i Sverige.
Men Sverigedemokraterna har framför allt svårt att se ett behov av en förändrad lagstiftning på området eftersom omfattande uranbrytning inte är något problem i Sverige och inte har förekommit i vårt land på nästan 50 år. För den som skulle vilja påbörja brytning krävs det i dag tre separata tillstånd enligt miljöbalken, minerallagen och kärntekniklagen.
Vid etablering av miljöfarlig verksamhet, precis som vid vindkraftsetablering, har kommunerna dessutom kommunalt veto, och det krävs en aktiv tillstyrkan av den aktuella kommunen för att ett projekt ska få tillstånd och kunna genomföras. Trots att inget problem föreligger och att tillståndsprocessen för den som vill påbörja gruvdrift är omfattande lägger regeringen ändå fram detta förslag. Fru talman!
Även Lagrådet framhåller i sitt yttrande att man har svårt att se vad regeringens lagförslag tillför den reglering som redan finns. Man noterar också att förslaget inte motiveras närmare. Det senare gör det uppenbart att det föreligger starka politiska motiv till den föreslagna förändringen i lagstiftningen.
Sverige har i dag en stor andel kärnkraft i sin energimix och har därmed ett stort behov av uran. Sverigedemokraterna anser att det är djupt principiellt felaktigt att förbjuda brytning och försvåra möjligheterna att eftersöka uran samtidigt som Sverige är en stor importör av uran för vår kraftproduktion.
Den rimliga positionen för ett kärnkraftsland borde ha varit att följa den lagstiftning som finns i dag: att under kontrollerade former tillåta prospektering och brytning av uran i Sverige. I energiöverenskommelsen mellan regeringspartierna och tre av de borgerliga partierna finns ingen bortre gräns för kärnkraften i Sverige.
De yngsta kärnkraftverken i Sverige har en planerad livslängd till 2045, vilket innebär att vi kommer att vara stora konsumenter av uran fram till denna tidpunkt - kanske även bortom denna tidpunkt vid förlängd livslängd på dessa verk.
I skenet av detta verkar det än mer märkligt att föreslå ett stopp för möjligheten att bryta uran i landet och i stället förlita sig på att det ska vara möjligt att importera samt kräva att andra länder ska upprätthålla denna typ av verksamhet för att täcka vårt behov av uran i Sverige. Fru talman!
Det som troligtvis gör störst skada för vårt land är den påverkan som förslaget får för Sverige som gruvnation, när man relativt omgående förbjuder ett enskilt grundämne. Detta direkt skadar vårt anseende som gruvnation och ökar den politiska osäkerheten och risken i att verka i Sverige inom mineralnäringen.
Den politiska osäkerhet som skapas gör det dyrare, kommer att försvåra nyetableringar och äventyrar befintliga verksamheter men även potentiella nyetableringar som hade kunnat bli av i Sverige. Detta är Sverige inte betjänt av på något sätt. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till reservation 1 i betänkandet.