KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Regnér (S):
Jag är glad att vi har den här debatten, för det är en väldigt angelägen fråga. Det handlar om ett välfärdssamhälle som måste vara som bäst när människor är som skörast. När man kommer till socialtjänsten och särskilt till den sociala barn- och ungdomsvården måste den fungera. Dessvärre finns det en svensk historia där det inte alltid har varit så.
Vi har tyvärr erfarenheter från Ersättningsnämnden och en vanvårdsutredning som visar att barn förr i tiden blev placerade i familjer där det inte fanns speciellt stor kunskap och där barn for väldigt illa. Barnen hade inga kunskaper om sina rättigheter, och samhället tog inte reda på hur det gick för barnen. Nu vet vi att det gick väldigt illa för många, och vi ska inte återgå till en sådan ordning. Vi ska inte ha sådana vittnesmål igen.
Det betyder att barn som placeras genom den sociala barn- och ungdomsvården, oavsett bakgrund och oavsett om de är ensamkommande eller om de har annan bakgrund, ska behandlas väl. Deras rättigheter ska tillgodoses. Vi ska inte sänka kraven, och vi ska inte göra skillnad på barn. När jag debatterar detta brukar jag få stå till svars för att familjehemmen inte är av tillräckligt god kvalitet eller inte tillräckligt utredda.
Det händer nämligen redan i kommuner, och det är den vanligaste debatten jag brukar ha om familjehemmen. Jag är orolig när det gäller de många barn som kom under hösten. Socialsekreterare och annan personal arbetade dygnet runt och gjorde verkligen så gott de kunde för att hitta ett bra mottagande i familjer för de här barnen.
De tog sig igenom den tiden, men ibland med bristande kvalitet. Den situationen har man nu mer tid att reda i, och man har mer tid att utreda barnen. Det är det jag vill stödja. Jag tror att det är otroligt viktigt för rättssäkerheten och för dessa barns placeringar att utredningarna blir gjorda med tydligt ansvar och tydlig dokumentation - och att man vet vem som tar emot barnen och vilka krav som ska ställas.
Jag vill också säga att jag uppskattar att vi har diskussioner om vad som händer nu och vad som ska hända framöver. Men när det gäller det faktum att socialtjänsten var i så dåligt skick redan före 2015 - och redan före 2014 och 2013 också - ligger det ett stort ansvar på den regering där ditt parti ingick, Johan Hultberg.
Man förstärkte nämligen inte socialtjänsten, och framför allt inte den sociala barn- och ungdomsvården, trots oändliga rapporter om hur läget var redan före den här situationen. Jag har jobbat väldigt hårt med att stärka den sociala barn- och ungdomsvården, tillsammans med nationella aktörer, för att på olika sätt stärka professionen och barns rättigheter samt försöka reda i situationen som handlar om flyktingmottagandet. Nu förändrar vi migrationspolitiken.
När jag nu reser runt i Sverige, vilket jag gör väldigt ofta, ser jag att man fortfarande har ett mycket ansträngt läge men har kommit in i utredningsfasen på ett annat sätt än man gjorde i höstas. Jag tycker att det är oerhört viktigt att detta blir gjort på ett professionellt och tydligt sätt och att vi vet vem som har ansvar - och kan kräva det ansvaret.
Åsa Regnér (S):
Tack, Johan Hultberg, för intresset! Jag tror att ju fler som engagerar sig, desto bättre blir det. Vi behöver samarbeta om barns framtid, och vi behöver samarbeta om de ensamkommande barnen som kommer till Sverige.
Faktum är att den forskning vi har - som har gjorts på betydligt färre individer, vilket var nödvändigt eftersom det aldrig tidigare har kommit så många på en gång - visar att många av dem är stabila individer som har stora ambitioner och bra resultat i studier och på arbetsmarknaden. Min ambition, mitt mål, är att de här barnen ska omfattas av det. Det ska gå bra för dem, och det har vi alla ett ansvar för. Då blir det bra för dem, och det blir bra för Sverige.
Jag som också är äldreminister vet hur mycket vi behöver av arbetskraftsdeltagande, starka pensionssystem, människor som arbetar i äldreomsorgen och så vidare. Det har framkommit både här i debatten och tidigare att den sociala barn- och ungdomsvården var bräcklig när regeringen tog över och att det stora flyktingmottagandet gjorde situationen ännu mer ansträngd. Jag sa tidigare att läget inte är lugnt. Läget är fortfarande ansträngt.
Dock gör det skillnad när man inte varje dag tar emot barn på stationen i samma omfattning som under hösten. Jag åker dagligen runt och pratar med socialtjänster dagarna i ända eftersom jag vill att det här ska funka, och de säger till mig: Nu har vi tid att göra utredningarna som vi borde ha gjort tidigare. Jag förutser att vi under det här året kommer att se behov som är större än vi tidigare har sett när det gäller sjukvård och tandvård.
Skolorna kommer att komma mer i fokus eftersom man tar sig an utredningarna och barnens behov mer nu, helt enkelt därför för att man kan det. Jag vill avslutningsvis tacka alla som jobbar i socialtjänsten och med de här frågorna - och även med andra barn, ska vi komma ihåg, för det är ett väldigt viktigt arbete.
Åsa Regnér (S):
Christina Örnebjär har frågat mig hur jag ser på SKL:s förslag om att kringgå behörighetskraven för myndighetsutövning. Christina Örnebjär har också frågat mig om jag anser att fler eller färre kommer att vilja jobba som socionom, framför allt inom den sociala barn- och ungdomsvården, om behörighetskraven tas bort.
Vidare har jag fått frågan om jag anser att det råder brist på socionomer samt om jag avser att värna behörighetsregleringen. Inledningsvis vill jag framhålla att kraven på behörighet för att utföra vissa arbetsuppgifter inom den sociala barn- och ungdomsvården infördes 2014 som ett led i att kvalitetssäkra stödet till utsatta barn. Det är också ett sätt att stärka socialsekreteraryrket.
Jag anser att det är viktigt med höga kompetenskrav, både för att det är ett kvalificerat arbete och för att höja statusen på yrket och verksamheten. I enlighet med förarbetena till lagen vill regeringen vidare inte utestänga andra yrkesgrupper som kan tillföra den sociala barn- och ungdomsvården värdefull kompetens och utgöra ett komplement till socionomer.
I Sveriges Kommuner och Landstings skrivelse över behov av regelförenklingar med anledning av flyktingsituationen framförs att SKL är positiva till nuvarande lagstiftning. SKL önskar dock ett undantag genom tillfällig dispens på fem år från krav på socionomexamen eller annan likvärdig examen. SKL förespråkar inte en permanent förändring.
Socialstyrelsen har regeringens uppdrag att se över vilka konsekvenser behörighetsregleringen har medfört och vilka möjligheter som finns för icke behörig personal att bli behörig. Uppdraget redovisas den 31 maj 2016. Socialstyrelsens analys blir ett viktigt underlag för att ta ställning till om eventuella initiativ behövs från regeringen. När det gäller frågan om det råder brist på socionomer har jag inga uppgifter om att så är fallet.
Jag vet att socionomprogrammet är en eftertraktad generalistutbildning, och för en färdigutbildad socionom finns det i dag många valmöjligheter. Kommuner har under en längre tid haft svårt att rekrytera men även att behålla kompetenta medarbetare. Kommunerna behöver därför säkerställa att de är attraktiva arbetsgivare.
Jag vill i sammanhanget lyfta fram det arbete som görs lokalt och regionalt för att göra yrket mer attraktivt och därmed skapa bättre kvalitet för de barn och unga som behöver stöd från socialtjänsten. För att stärka kommunerna i arbetet med att rekrytera och behålla socialsekreterare har regeringen vidtagit ett antal åtgärder, bland annat stöd till yrkesintroduktion och tillgång till vidareutbildning.
Regeringen genomför även efter överenskommelse med Vänsterpartiet en satsning på bemanning och kompetens i den sociala barn- och ungdomsvården med 250 miljoner per år under 2016-2019.
Åsa Regnér (S):
Jag vill inte sända de signalerna. Jag tycker att det här är ett väldigt viktigt område. För mig som har ansvar för de här frågorna i regeringen är det ett absolut mål att jag ska bidra till att verkligen stärka den här verksamheten, både för dem som arbetar där och framför allt kanske för barnens rättigheter, eftersom det är dessa man ska ha i fokus.
Att barnkonventionen blir lag tror jag är ytterligare en faktor som gör att barn får mer uppmärksamhet. Vi vet från den nationella samordnarens studier att om ett ärende handlar om barn ägnar man 15 minuter av arbetsdagen åt att prata med själva barnet.
Jag menar inte att det ska vara sex av åtta timmar, men det verkar väldigt lite för att verkligen ta reda på vad barnet självt tycker ska hända. Jag vill att det här ska vara attraktiva arbetsplatser. Ljusnarsberg är ett intressant exempel.
Det var jag som tog in frågan om ensamkommande i debatten, och vi hade en tidigare debatt här som handlade bara om dem. Ibland fokuserar man mycket på dem. Jag vill bara säga att den sociala barn- och ungdomsvården måste vara till för alla barn. Och de barn som finns i Sverige, oavsett om de har flyktingbakgrund eller inte, ska veta att om det händer någonting kan de vända sig dit. På samma sätt måste man kunna ta hand om ensamkommande flyktingbarn.
I Ljusnarsberg tyckte uppenbarligen de som jobbade med grunduppdraget, orosanmälningar, att det blev för tungt. Jag har hört att man på många ställen kanske tycker att det är mer intressant att jobba med ensamkommande, och det är lättare att rekrytera dit. Ingen skugga över det, men hur ser kunskapsutbytet ut? Vad är det för delar som gör att man tycker att här vill jag jobba, att det här tycker jag är spännande?
Jag tror för övrigt att Sverige kommer att ha en nationell kompetens i mottagandet av ensamkommande som vi ska vara stolta över när vi har klarat av det här uppdraget. Jag vill inte sänka kompetenskraven - det tror jag hörs - men jag vill invänta rapporten. Och jag har ett ansvar för att man också klarar det akuta läget.
När det över huvud taget gäller att stärka den sociala barn- och ungdomsvården tänker jag att de insatser vi gör på kort sikt för att klara av det akuta läget måste vara bra byggstenar för att på lång sikt ha en bättre social barn- och ungdomsvård än vad vi hade när vi kom in i den här situationen. Det tror jag att vi kan samarbeta om.
I det bygget tror jag verkligen att byggstenarna kompetens, attraktiva arbetsplatser, uppvärdering av kvinnors arbete och uppvärdering av barns röst alla är viktiga för att nå det målet.
Åsa Regnér (S):
Tack, Christina Örnebjär! Det har varit en bra debatt om de här frågorna som för oss framåt. Jag ser också fram emot rapporten och slutsatser av den. Jag tycker avslutningsvis att den sociala barn- och ungdomsvården är en av de viktigaste delarna i det välfärdssamhälle som jag vill bidra till att bygga upp och stå för.
Precis som i den tidigare debatten vill jag verkligen rikta ett stort tack till dem som arbetar i den sociala barn- och ungdomsvården för att de gör ett så enormt arbete, ibland under väldigt svåra omständigheter.
Jag vill bidra på mitt sätt med det som jag kan, utan att frånta kommunerna deras ansvar som kommuner och arbetsgivare, till att den sociala barn- och ungdomsvården blir en attraktiv plats att arbeta på, men framför allt ge barnen de rättigheter och det skydd som de behöver, oavsett bakgrund.
Åsa Regnér (S):
Tack, Sofia Fölster, för ditt intresse för den här frågan! Svaret på när direktiven kommer är: Väldigt, väldigt snart. När finansministern i höstas pratade om den här frågan avsåg hon det faktum att kostnaderna för assistansen ökade från 1996 till 2006 till ungefär 15 miljarder. 14 000 personer omfattades av den då nya reformen.
Från 2006 till förra året fördubblades kostnaderna, och bara drygt 2 000 ytterligare personer omfattades av reformen. Däremot ökade antalet timmar, och vi vet väldigt lite vad som ligger bakom timökningen. Jag träffar ofta representanter från funktionshindersrörelsen som menar att de inte får assistans i den utsträckning som de skulle vilja ha.
Andra menar att de skulle vilja ha andra insatser inom ramen för LSS, som de menar inte kommer till. De tycker antingen att assistansen tar för stort utrymme eller att de inte får den i den utsträckning som de tycker att de borde få. Å ena sidan har vi väldigt höga kostnader utan att ha kunskap om vad det beror på.
Å andra sidan är de som anser sig berättigade till assistansreformen inte nöjda med hur det fungerar i verkligheten. Vi riskerar att förlora legitimitet i båda vågskålarna, och det var det som finansministern menade. Å ena sidan kritiserar Sofia Fölster att det har tagit tid att tillsätta utredningen. Det är en väldigt komplicerad fråga, och många har utrett den tidigare.
Ni gjorde ingenting under er tid för att få kontroll på kostnaderna i assistansersättningen. Å andra sidan kritiserar Sofia Fölster att vi gör saker för att komma åt problemet. Jag tycker att en regering som har ansvar för stora skattemedel måste ta kontroll över situationen, och det är det vi gör nu på olika sätt.
Åsa Regnér (S):
Den här reformen är väldigt viktig. Den har betytt oerhört mycket. Den är ett exempel på hur en funktionshinderspolitik kan fungera på ett bra sätt, och det är många andra länder som vill titta på den.
Det är en konvention på området som är väldigt kraftfull och som diskuteras mycket i hela världen. Det finns utan tvekan oro bland organisationerna. Därför träffar jag dem ofta. Jag har också haft speciella möten om just denna fråga. Icke desto mindre anser jag att det är ett ansvar för en regering att ha kontroll på den här sortens reformer och på vart medlen går.
Det jag vill är att de ska användas till intentionerna i reformen. De ska inte gå till oseriösa anordnare av olika slag. Jag bryr mig inte om ifall de eventuellt oseriösa är företag eller andra. Det ska gå till dem som har rättigheterna. Vi ska veta vad medlen används till, och vi ska veta varför timantalet är så stort samtidigt som andra anser att de inte får komma in i reformen.
Jag försvarar å det kraftigaste att vi gör saker så fort vi kan. Det är viktigt, och det finns redan kunskapsunderlag, vilket du själv pekade på, Sofia Fölster. Vad gäller direktiven tror jag att du kommer att tycka att de är intressanta. Utredningen kommer nämligen att titta på hur assistansen förhåller sig till sig själv - mot bakgrund av det vi just har talat om - och till andra insatser och åtgärder inom LSS.
Vi har förstås ett könsperspektiv i utredningen. Män får nämligen i högre grad än kvinnor personlig assistans. Vi ställer också frågan om de anhörigas roll. I dag kom Kommunal med en rapport med en hel del funderingar om det lämpliga i att anhöriga kan vara personliga assistenter och vad det betyder för den som behöver insatsen och eventuella beroendeförhållanden.
Vi ställer också frågan om det är lämpligt eller inte med dubbla huvudmän. Jag tror att det är nödvändigt att modernisera och ha en assistansreform som är anpassad för vår tid och där vi vet att medlen går till det reformen avser.
Åsa Regnér (S):
Med signalpolitik brukar man avse skrämselpolitik. Här är dock kritiken att vi gör för mycket. Hur som helst, vi kan gärna diskutera igen när direktiven och utredningen är kända. Jag undrar bara: Tycker ni inte att det är bra att skattebetalarnas medel används till det som det är tänkt och att man vet att det är så och framför allt att de som är i denna situation och har rätt till denna reform är de som faktiskt får del av dessa medel?
Det är i alla fall min ambition med denna utredning och med det vi gör.
Åsa Regnér (S):
Vem har sagt att det här är den enda viktiga frågan? Vem har sagt det? Det skulle jag gärna vilja veta för tydlighetens skull. I Sverige finns inte någon tradition av kvoteringslagstiftning.
Det faktum att det finns en förhållandevis jämställd riksdag beror på frivilliga åtgärder från partierna, ett tryck som kvinnorörelsen och vissa kvinnor inom partierna åstadkom medialt och på andra sätt. Det har gjort att partierna frivilligt beter sig så.
Även om kvinnors representation har sjunkit i riksdagen under de senaste två valen - vilket jag tycker är allvarligt och visar att det ständigt måste vara ett tryck i frågan - finns det i alla fall inte någon tradition av kvoteringslagstiftning. Det är inte heller nu något självändamål. Däremot tror jag på politik. Historien runt jämställdhetsutvecklingen i Sverige visar att politik har spelat roll.
När det finns en politisk debatt, när det sker prioriteringar och fördelning av resurser samt när beslut fattas tar jämställdheten viktiga steg framåt. Jag tänker på särbeskattningsreformen, abortlagstiftningen, barn- och äldreomsorgen organiserad som betalt arbete, socialförsäkringar som utgår från individer och inte familj, och så vidare. Jag vill gärna se att näringslivet sköter det här självt. Jag tycker att det vore bättre.
Därför ska den här debatten och det här trycket ses som en chans. Bland annat har kvinnor betydligt högre formell kompetens än vad män har. Det är ett resursslöseri att inte ta till vara den kompetensen.
När det gäller frågan om vd:ar kan jag glädja Isabella Hökmark med att den nya diskrimineringslagstiftningen innehåller krav på arbetsgivare att kartlägga också hur befattningar ser ut och hur ledande positioner ser ut när det gäller kön. Det är en nymodighet tillsammans med det faktum att löner ska kartläggas varje år, inte vart tredje år, som ni införde. Jag tycker att frågan är viktig.
Beslut fattas i bolagsstyrelser som spelar roll för hela samhället. Kvinnors kompetens ska tas till vara. Det är ett viktigt steg i att fördela makten och inflytandet jämnt mellan kvinnor och män. Det är ett jämställdhetspolitiskt mål, och det var också ett mål som ni under den tid ni innehade regeringsmakten behöll. Saker måste göras. Man kan inte bara åse. Det måste finnas en debatt och ett tryck.
Man kan ta besluten i egna händer.
Åsa Regnér (S):
När man jobbar med jämställdhetsfrågor är ett vanligt argument att man är för jämställdhet, men just det här borde man inte göra utan något annat. Vi satsar som en huvudfråga i vår jämställdhetspolitik på kvinnor och män. Det är framför allt kvinnor som släpar efter ekonomiskt, inte minst sedan ni lämnade över regeringsmakten. Vi satsar 2 miljarder på äldreomsorgen. Det är ett mycket kvinnodominerat yrkesområde.
Vi satsar 1 miljard till den sociala barn- och ungdomsvården. Den var dessvärre i ett bedrövligt skick när vi tog över 2014. Vi höjer underhållsstödet till ensamstående föräldrar - en stor majoritet kvinnor, som tyvärr också har släpat efter mycket ekonomiskt. Vi höjer grunden i föräldraförsäkringen. Vi vidtar en rad åtgärder för att stärka jämställdheten totalt sett.
Men vi har en överenskommelse om att jämställdheten ökar också när vi pratar om kvinnors inflytande i lika hög grad som mäns. Då måste det finnas förslag om hur det ska uppnås. Jag hör inga förslag från Isabella Hökmark i frågan. Jämställdheten ska uppenbarligen lösas av sig själv, fast det inte finns belägg för att den gör det.
Åsa Regnér (S):
Det gläder mig att meddela att i fråga om bidrag har vi avskaffat vårdnadsbidraget. Det var verkligen ett urdåligt bidrag. Det låste in kvinnor. Det var utvärderat och uppföljt att det var så. Lågavlönade kvinnor höll sig hemma med den reform ni stod bakom, inte bara en utan två gånger, även när ni visste att utvärderingen visade att bidraget höll kvinnor borta från arbetsmarknaden.
Regeringen är inte emot företagande över huvud taget. Det är inte det som frågan om vinster i välfärden handlar om, men det vet Isabella Hökmark mycket väl. Vi har gjort en rad insatser, och vi kommer att fortsätta när det gäller jämställdhetspolitiken. Det är till exempel 100 miljoner till lokala kvinnopooler. 10 miljarder till kommunerna kommer att komma kvinnor till del eftersom många kvinnor arbetar där. Det finns fortfarande stora problem när det gäller kvinnors inkomster.
Det faktum att kvinnor får ut bara ungefär 70 procent av männens pensionsnivåer speglar ett ojämställt arbetsliv och privatliv. Därför måste vi jobba med många saker samtidigt. Vi har fortfarande inte förstått varför vi ska lämna frågan. Jag vill inte lagstifta för lagstiftandets skull. Sverige har inte en sådan tradition. Det går bra att lösa denna fråga inom näringslivet självt.
Åsa Regnér (S):
Sten Bergheden har frågat mig varför jag inte genomfört Alliansens måltidssatsning som riksdagen tog beslut om 2014, om jag har tagit några initiativ för att påbörja arbetet med Alliansens måltidssatsning och vad jag avser att göra för att öka de äldres möjligheter att själva välja mat. Näringsrik och god mat är en självklar del i äldreomsorgen. Det är även viktigt att det finns tillräckligt med tid för att skapa en trevlig och inbjudande måltidssituation.
Regeringen avsätter 2 miljarder kronor per år 2016-2018 för att öka bemanningen med målet att höja kvaliteten inom äldreomsorgen, öka tryggheten för de äldre samt förbättra förutsättningarna för en jämställd, likvärdig och jämlik äldreomsorg i hela landet. Med en ökad bemanning inom äldreomsorgen ökar utrymmet för att kunna erbjuda måltider av god kvalitet.
I juni 2015 beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att ta fram förslag till en nationell kvalitetsplan för äldreomsorgen. Syftet är att genom långsiktiga insatser inom strategiskt viktiga områden säkra utvecklingen av god kvalitet i den framtida äldreomsorgen. En tryggad personalförsörjning är en viktig del av uppdraget.
Som ett komplement till den ökade bemanningen har regeringen även avsatt 200 miljoner under 2016 för att stärka kompetensen hos baspersonal i verksamheter inom äldre- och funktionshindersomsorgen. För att skapa långsiktiga planeringsförutsättningar för kommuner och landsting har regeringen även meddelat att den i höst kommer att föreslå att 10 miljarder kronor per år tillförs kommunsektorn från 2017 och framåt. Välfärdsmiljarderna skapar förutsättningar för kommunerna att bland annat tillgodose äldres rätt till mat av god kvalitet.
Livsmedelsverkets arbete fortsätter. Under 2016 har Livsmedelsverket fått ett fortsatt uppdrag att driva och vidareutveckla kompetenscentrum för måltider i vård, skola och omsorg. Kompetenscentrum ska tillhandahålla kunskaper inom till exempel sensorik, måltidskunskap, hållbara matvanor, nutrition, hygien och säkerhet. Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förebyggande av och behandling vid undernäring gäller från och med den 1 januari 2015.
I sin kommun- och enhetsundersökning från 2015 konstaterar Socialstyrelsen en ökad tillämpning av rutiner för att förebygga undernäring. Andelen äldre personer som har en aktuell genomförandeplan som innehåller information om den äldres önskemål och behov i samband med måltiderna har ökat jämfört med föregående undersökning. Genomförandeplanen ska inkludera när, var och hur den äldre personen vill bli serverad, liksom den äldres önskemål vad gäller olika maträtter eller drycker, oavsett vilken måltid på dygnet det handlar om.
Jag kommer också fortsättningsvis att noga följa utvecklingen på det här området. Det är dock inte aktuellt med någon förändrad lagstiftning.
Åsa Regnér (S):
Jag tror att jag kan lugna Sten Bergheden. När jag svarade på hans förra fråga om måltidslyft hade riksdagen, som han sa, just klubbat en borgerlig budget för 2015. Där ingick ett måltidslyft. I det läget arbetade jag naturligtvis utifrån de förutsättningar och den budget som riksdagen - de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna - beslutat om.
Under samma vår förändrades dock läget, och riksdagen beslutade om en ny budget med bland annat 1 miljard till mer personal i äldreomsorgen 2015 och sedan 6 miljarder ytterligare fram till 2018.
Vi anslår alltså 2 miljarder per år, faktiskt nästan dubbelt så mycket som ni själva sammanlagt anslår till äldreomsorgen, plus 200 miljoner i år för kompetensutveckling, till exempel demenssatsning, vilket det här också har stor bäring på eftersom man måste förstå dem i äldreomsorgen som har demens och som behöver tid för måltider.
Jag reser runt mycket och har följt upp bemanningssatsningen. Den har gått åt väldigt fort, eftersom det fanns ett stort behov av den. Bland annat säger man att man använder den till just kvalitetshöjande åtgärder som att vara närvarande längre tid, skapa lugn och ro runt måltiderna och diskutera hur måltiderna ska gå till och också vad de ska innehålla.
Er satsning var 100 miljoner och skulle gälla äldreomsorg och förskola. Det var ett bra initiativ, men det förslår ju inte speciellt mycket, får jag lov att säga, jämfört med 2 miljarder plus 200 miljoner.