KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
EU:s klimatramverk består av många delar, och det är relativt tekniskt komplicerat att diskutera enskildheterna utan att se det stora hela.
Vi är just nu mitt uppe i att förhandla och komma fram till slutsatser när det gäller såväl ansvarsfördelningen, EU:s utsläppshandelssystem som det så kallade LULUCF-ramverket. Det är viktigt att man ser detta som en helhet så att vi inte totalt sett minskar ländernas ambitioner utan snarare höjer dem.
Jag kan försäkra Jens Holm om att jag i varje sammanhang understryker att detta inte får öppna kryphål så att vi sänker ambitionerna. Alla länder måste ta sitt ansvar och behöver höja sina ambitioner, oavsett om de är tvingade till det eller inte.
Sverige har satt upp mycket högre mål nationellt genom Miljömålsberedningen, där sju partier står bakom att vi inom den icke-handlande sektorn ska minska utsläppen med 59 procent - inte 40 procent som i förslaget. Vår förväntan på andra länder är alltså att de ska göra mycket mer.
Tittar man på målen till 2020 ser man att EU som helhet redan har uppfyllt dem, vilket ju visar hur försiktiga de målen var. Man får ha i åtanke att det klagades lika mycket när de skulle antas som det görs nu när det gäller 2030-målen. Ändå visar det sig att det var betydligt enklare än man trodde att uppnå målen. Det finns en rad tekniska frågor, exempelvis från vilket basår man ska räkna utsläppsminskningar.
Ska man räkna från 2020 eller från 2016 till 2018, som kommissionen har föreslagit och som vi givetvis stöder? Vi tycker kanske att man skulle kunna vara ännu ambitiösare. Vad jag försöker säga är att det finns många delar i den här ekvationen. Jag tror att det är fel att försöka rikta in sig på en enda och säga att den är det stora kryphålet. Det finns massor med kryphål.
Men vi måste vara väldigt vaksamma på att totalen blir att vi inte sänker ambitionsnivån. Vi är också mycket tydliga med att det inte räcker. Vi måste se över ETS, och vi måste stärka prissignalen när det gäller utsläppsrätter. Det är Sveriges utgångspunkt, och vi driver detta aktivt.
Hur mycket är då dessa 100 miljoner ton? Det kan jämföras med Sveriges årliga utsläpp om 55 miljoner ton. Det motsvarar alltså knappt Sveriges utsläpp under två år. Det gäller dock för hela EU under tio år. Även om det är mycket är det inte hur mycket som helst. Som sagt: Sverige kommer inte att nyttja detta.
Om andra länder väljer att göra det innebär det trots allt att man tar bort utsläppsrätter från utsläppshandelssystemet. Helt bortkastat är det alltså inte, men det ger inte det omställningstryck som vi skulle behöva, och det leder inte till att man vidtar egna åtgärder på hemmaplan. Det finns många flexibiliteter. Är det någon som behövs?
Ja, kanske den att man kan få låna utsläppsutrymme från nästföljande år, för att man alltså ska minska mer nästa år. Det finns sådana möjligheter i flexibilitetssystemet.
Isabella Lövin (MP):
Jag håller verkligen med om det sistnämnda och om Jens Holms sammanfattning. Detta är inte en uppoffring, utan det handlar om att vi ställer om till ett nytt samhälle som innebär trygghet och framtidstro för våra barn och för kommande generationer.
Sternrapporten har för länge sedan konstaterat att ett business-as-usual-scenario skulle minska den ekonomiska utvecklingen och tillväxten med mellan 5 och 20 procent. Det skulle bli enormt kostsamt. Vi har alltså bara saker att vinna på att göra dessa investeringar i tid. När det gäller den internationella dimensionen vill jag säga att det var en stor diskussion om detta på förmötet i Marrakech.
Det handlade bland annat om finansieringen. Här börjar det bli mer och mer av global samsyn när det gäller att öronmärkta pengar inte är allt. Det är snarare bara en droppe i den enorma resursflod som kommer att behövas för att ställa om.
De 100 miljarder dollar som de rika länderna har lovat är viktiga pengar för anpassning för de minst utvecklade länderna, som inte kan dra till sig privat kapital och så vidare, men sedan måste vi ställa om hela biståndet. Allt måste sträva efter den gröna omställningen.
Vi måste dessutom ställa om hela den globala ekonomin, så att man gynnar det som är klimatsmart och bra och inte heller undandrar resurser från de fattiga länderna genom skatteflykt och annat. Detta är en helhet. EU:s klimatramverk är bra, och det kan finnas mekanismer där. Men det stora är EU:s hela bistånd, och med den frågan arbetar vi mycket aktivt. Vi jobbar också med svenskt bistånd utifrån precis denna utgångspunkt.
Isabella Lövin (MP):
Ärade ledamöter! Mikael Oscarsson har frågat mig huruvida jag delar hans slutsats att det är problematiskt att barn i en stat lär sig intolerans, hat och våld riktat mot en folkgrupp i grundskolan.
Vidare har han frågat mig om jag är villig att tillsätta fristående och förutsättningslös genomlysning av vad Unrwas - FN:s hjälporgan för palestinska flyktingar - medel används till, hur pengarna som går till utbildning disponeras och hur väl de mänskliga rättigheterna efterlevs inom den palestinska grundskolan.
På den första frågan är det korta och alldeles självklara svaret: Ja, naturligtvis. Sverige ställer i genomförandet av biståndet i alla sammanhang krav på god kontroll och respekt för mänskliga rättigheter, kamp mot korruption och arbete för jämställdhet.
Sveriges regering är mycket tydlig i dialogen med företrädare för Palestina och Israel om vikten att ta avstånd från våld och att agera på ett sätt som kan bidra till en förtroendefull atmosfär och meningsfulla förhandlingar om en tvåstatslösning.
Regeringen är medveten om att det förekommer en omfattande debatt om i vilken utsträckning det förekommer uppvigling på israelisk och palestinsk sida i skolböcker och att frågan är omtvistad. Regeringen anser inte att interpellantens påståenden om den utbildning de palestinska skolbarnen får är rättvisande, vare sig i Unrwas skolor eller i de andra palestinska skolor som använder samma läroplan.
Unrwa styrs likt andra FN-organ av världssamfundets medlemmar i samarbete, och regeringen har förtroende för att biståndspengarna går till de syften som ingår i Unrwas mandat. Regeringen arbetar med Unrwa, precis som med andra FN-organ, för att säkerställa att organisationen arbetar effektivt och att svenska biståndsmedel därmed används optimalt.
Vad gäller Unrwas läromedel är man hänvisad till läroplanen i det aktuella landet, det vill säga Palestina, Libanon, Syrien eller Jordanien. Syftet med detta är helt enkelt att skolbarnen ska kunna ta examina som är giltiga för yrkeslivet eller för vidare studier i det landet.
Unrwa undervisar också specifikt i frågor om mänskliga rättigheter, tolerans och fredlig konflikthantering i sina skolor, där omkring 500 000 barn går. Unrwas opartiskhet, i synnerhet vad gäller skollitteratur och läroplaner, övervakas kontinuerligt av flera givarländer, liksom Unrwas egen interna granskning vid påståenden om uppvigling eller liknande.
Interpellanten nämner exempel från 2010 och 2013. Sedan dess har såväl Unrwas utbildningsarbete som den palestinska myndighetens läroplan reformerats. Unrwa har samarbetat nära relevanta ministerier i värdländerna om ny litteratur och säkerställer att skolbarnen bibringas FN:s värderingar och principer.
Detta görs strukturerat, utifrån ett ramverk framtaget tillsammans med Unesco. Regeringens bedömning är att Unrwa har fungerande rutiner för att snabbt och rättssäkert hantera påstådda fall av våldsbejakande extremism, antisemitism eller liknande, såväl i skolböcker som i andra sammanhang, såsom sociala medier.
Regeringen har därmed fullt förtroende för att Unrwa och dess personal kan utföra sitt viktiga mandat och ser ingen grund för att ifrågasätta Unrwas opartiskhet.
Isabella Lövin (MP):
Det är inte bara Sverige, utan det är många givarländer som bevakar den här frågan väldigt noga. Jag vill understryka att den palestinska myndighetens läroplan används även i östra Jerusalem, i de skolor som är administrerade av Israel och som står under israelisk ockupation. De har samma läroplan.
Det finns också en arbetsgrupp bestående av Belgien, Kanada, Finland, Tyskland, Irland, Italien, Portugal, Norge, USA och EU som specifikt har granskat den palestinska myndighetens utbildningssystem. Unicef, Unrwa och Världsbanken ingår också i den gruppen. Det finns en gemensam utbildningskommitté på basis av Osloavtalet som består av Israel och den palestinska myndigheten.
De möts regelbundet och kan hantera eventuella klagomål på skollitteraturen. Förutom i Palestina finns det 100 skolor även i Jordanien, Syrien och Libanon. De utbildar ungefär 500 000 barn. Resultaten av utvärderingarna är att detta är en utbildning som är bland de bästa i regionen.
Världsbanken skrev i en rapport från 2014 att Unrwas skolor är mycket bättre - consistently outperform public school by a margin equivalent to more than one additional year of learning. Den här utbildningen sker förstås under extremt svåra omständigheter. Blockaden av Gaza går nu in på sitt tionde år.
Två krig under den här tiden har gjort att befolkningens levnadsförhållanden är mycket svåra. Sverige stöttar Palestina och det palestinska folket i den här mycket svåra situationen. Också jag som biståndsminister kan bli smått förtvivlad över att sedan 2016 har 1 094 palestinska humanitära strukturer i område C förstörts eller konfiskerats.
Det innebar att 1 628 personer, inklusive 772 barn, förflyttades mot sin vilja. Av dessa var 182 strukturer finansierade av biståndsmedel från EU. Från september 2016 till februari 2017 har 440 palestinska strukturer i område C förstörts eller konfiskerats.
Av dessa var 117 finansierade av EU. Detta är pengar som pulveriseras. Ett försök att skapa en fredlig tvåstatslösning undergrävs systematiskt genom den illegala ockupationen.
Givetvis tar jag och regeringen fullständigt avstånd från all uppvigling, alla uppmaningar till våld och krig eller att lösa den här konflikten med våldsamma medel. Det är vårt budskap till båda parter.
Men man verkar mycket långt ifrån att båda parter ska vara villiga att förhandla om den fred som Mikael Oscarsson säger omnämns i de israeliska läroböckerna. Jag hoppas verkligen att den nya generationen förstår att vi är mer lika än olika varandra.
Jag hoppas också att den fortsatta blodiga konflikten där människor både dödas och tvångsförflyttas ska få ett fredligt slut och en tvåstatslösning.
Isabella Lövin (MP):
Jag kan hålla med Mikael Oscarsson vilken dag som helst på året om att hatpropaganda är fullständigt förkastligt. Det är inte vägen framåt.
Men jag undrar om Mikael Oscarsson kan hålla med om att illegala bosättningar eller systematisk förstörelse och konfiskation av biståndsfinansierade humanitära strukturer på ockuperad mark är någonting som vi ska fördöma. Det är precis det som pågår just nu.
Den översyn av utbildningsväsendet som Mikael Oscarsson efterlyser har ju precis gjorts av alla givarländer - en arbetsgrupp från FN, Världsbanken och andra - och den arbetsgrupp där USA och EU ingår, som jag nyss nämnde.
Det finns också, som sagt, en utbildningskommitté på basis av Osloavtalet där Israel och Palestina ingår och där man regelbundet möts och kan ta upp dessa frågor, och det är jag helt övertygad om att man gör. Den läroplan som Mikael Oscarsson vill att Sverige ska ifrågasätta används i Israeladministrerade skolor i östra Jerusalem.
Jag vet inte på vilket sätt Israel accepterar någonting som Sverige tydligen skulle kunna åtgärda genom en genomlysning från svensk sida. Vad bistår då Sveriges bistånd med i Palestina?
Jo, det är framtidstro och hopp för de miljoner människor som lever under ockupation, inte minst de barn och ungdomar som behöver utbildning och arbetstillfällen och som behöver dricksvatten, vilket är en akut bristresurs på grund av den israeliska ockupationen, inte minst sedan man stängt gränserna till Gazaremsan.
Jag vet inte om Mikael Oscarsson såg i går på Aktuellt , där man visade unga flickor som spelade softboll - helt vanliga ungdomar som vill ha en framtid. Det är dem vi stöder genom att vi ger möjlighet till arbetstillfällen genom vår biståndsstrategi. Vi satsar på privatsektorn, särskilt för att flickor och unga kvinnor ska kunna komma in på arbetsmarknaden och försörja sig själva utan att vara beroende av biståndet.
Vi stöder vattenstrukturer, så att man ska kunna ha tillgång till vatten, en enorm bristvara i detta område. Vi stöder organisationer som jobbar för demokrati och mänskliga rättigheter. Men vi ger inte budgetstöd till den palestinska myndigheten. Vi ger ett stöd som kanaliseras via organisationer som har koll på att de här pengarna kommer fram och går till rätt saker.
Tyvärr är det så att Israel demolerar och förstör en del av det som Sverige är med och finansierar med biståndsmedel. Vi är ändå övertygade om att vi ska göra det här, för vi vill ge framtidshopp åt de här ungdomarna, så att de inte ser det som att omvärlden har övergivit dem - då är jag övertygad om att hatretoriken kommer att växa. Vi vill givetvis se en öppning.
Dessa ungdomar, de här flickorna som spelar softboll, ska få en möjlighet till en framtid, så att de kan arbeta, resa, ha ett medborgarskap, äga saker och planera för sin framtid.
Det kommer de inte att kunna göra genom att vi trycker på för att vissa saker ska elimineras från sociala medier som Sverige inte har kontroll över, utan det vi ska göra är att erbjuda medel för att de ska kunna skapa sig en framtid.
Isabella Lövin (MP):
Jag fördömer antisemitism och hatpropaganda. Men jag hör inte Mikael Oscarsson ta avstånd från illegal ockupation, konfiskering eller förstörelse av biståndsfinansierade humanitära strukturer. Det tycker jag är väldigt sorgligt.
Jag får inte ställa någon fråga i mitt slutanförande, men jag har inte hört Mikael Oscarsson säga att han misstror den gemensamma kommitté som finns mellan Israel och Palestina när det gäller utbildningsfrågor.
Sverige finansierar inte specifikt utbildningsväsendet i Palestina, men genom vårt bistånd skapar vi möjligheter för ungdomar att skapa sig en framtid.
Det gäller särskilt flickor och kvinnor och särskilt arbetstillfällen och möjligheter att försörja sig, så att man inte ska dras in i det som kan vara en frestelse för många ungdomar, nämligen en väpnad kamp, vilket vi absolut inte ser som framtiden. Vi vill se en förhandlad tvåstatslösning, och då måste naturligtvis de illegala handlingarna upphöra.
Hatpropaganda leder ingenstans. Jag vill avslutningsvis understryka att utrikesministern vid sitt besök i Palestina i december tog upp frågan med utrikesminister Malki och att vi fördömer våldshandlingar, inklusive terrorism.
I och med att vi är i FN:s säkerhetsråd är vi också med och fördömer terrorattacker som den som skedde den 8 januari i Jerusalem.
Isabella Lövin (MP):
Jonas Jacobsson Gjörtler har frågat hur jag, eller regeringen, agerat för att återuppväcka diskussionen om artikel 8 i förhandlingen om LULUCF-förordningen och hur regeringen säkerställer att den svenska skogsnäringen inte äventyras. Låt mig först konstatera att jag och Jonas Jacobsson Gjörtler delar synen att EU:s medlemsländer även fortsättningsvis ska bibehålla sin självbestämmanderätt över skogsfrågor.
Jonas Jacobsson Gjörtler påstår att det är Moderaterna och Alliansen som driver regeringen i dessa frågor. Det stämmer inte. Regeringen har varit aktiv i frågor kring LULUCF. Sverige är självklart ett viktigt land i dessa förhandlingar. Att regeringen skulle försuttit chanser att framföra svenska ståndpunkter är helt enkelt fel.
Redan innan kommissionen lade fram sitt förslag i juli 2016 hade regeringen presenterat skriftliga synpunkter kring LULUCF i klimatramverket och skickade så sent som i fredags detaljerade skriftliga synpunkter på det föreslagna regelverket. Att Jonas Jacobsson Gjörtler nu menar att Sverige borde skrivit på ett brev som inte är i linje med svensk position är svårt att förstå.
Det stämmer att regeringen deltog i diskussioner kring ett gemensamt brev angående LULUCF-förordningen tillsammans med ett antal andra medlemsländer. Det blev dock uppenbart att Sverige inte kunde få gehör för ett antal viktiga ståndpunkter, och vi valde därför att avstå. Det rörde bland annat frågan om att använda skogskrediter för att kompensera för fortsatta fossila utsläpp, där Sverige vill se ett mycket restriktivt regelverk.
Detta är viktiga ståndpunkter för att säkra miljöintegriteten i hela EU:s klimatramverk och helt i linje med den svenska positionen om skogens långsiktiga klimatnytta för att bidra till en fossilfri framtid. Det är viktigt att vi har en tydlig och konsekvent svensk linje i EU-förhandlingar, och det är oroande om Jonas Jacobsson Gjörtler nu föreslår att positionen ska ändras.
Vad gäller artikel 8 hade regeringen velat se en svensk position som innebar att länderna själva fick välja vilken av två olika metoder man ville använda för att etablera referensnivåer. Detta hade varit ändamålsenligt i den pågående förhandlingen eftersom det där finns mycket olika syn just på frågan om referensnivåer. Regeringen bedömde att detta skulle öka chanserna för ett bra förhandlingsutfall.
Moderaterna ville i stället tvinga alla medlemsländer att beräkna dessa på samma sätt och inte ge någon öppning för den majoritet av länder som stöder referensnivåer som tar hänsyn till historisk brukningsintensitet. Jag kan notera att ett annat land nu har föreslagit just denna kompromiss.
Som jag tidigare fört fram i utskottet finns instruktioner för dessa förhandlingar att ta del av för den som vill studera i detalj hur instruktioner har givits. Jag kan försäkra Jonas Jacobsson Gjörtler om att de instruktioner som givits varit i linje med Sveriges position, som också är förankrad i EU-nämnden och miljö- och jordbruksutskottet.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar för klargörandet att det var en alliansposition. Det har jag aldrig på något sätt försökt undanhålla. När det gäller vad Moderaterna har drivit handlade det om det större ramverket, när vi pratade om EU:s utsläppshandel, där man aktivt drev att regeringen skulle ändra ståndpunkt till en som var betydligt mindre ambitiös.
Det hade underminerat EU:s hela klimatramverk. Nu väljer Jonas Jacobsson Gjörtler att enbart sikta in sig på skogen.
Det som handlar om artskydd och så vidare tror jag att jag måste hänvisa till ansvarig minister, men jag som ansvarig minister för klimatfrågan kan diskutera EU:s klimatramverk, där det så kallade LULUCF på EU-lingo -den kol som kan absorberas av skog och mark - också ingår.
Här har regeringen varit väldigt tydlig med att det är viktigt med transparenta beräkningssystem för hela EU så att inte vissa medlemsländer ska kunna fuska med siffrorna och komma med egna beräkningar och säga att de ska slippa göra utsläppsminskningar.
Vår ståndpunkt har hela tiden varit att skogsbruket är en nationell angelägenhet, men transparensen i systemet är viktig för att vi ska se utsläppsminskningar på riktigt. I det brev Jonas Jacobsson Gjörtler refererar till står det att skogen har en nyckelroll för att nå klimatmålen.
Regeringens politik och Miljömålsberedningens betänkande talar om skogen och LULUCF som en kompletterande åtgärd, inte en nyckelroll. Fokus ska ligga på att få ned utsläppen, som omfattas av ESR, det vill säga de nationella utsläppsminskningsåtagandena - inte på att skapa kolsänkor i skogen. Det var innehållet i brevet. Det var inte Sveriges position, och det har utskottet inte ställt sig bakom.
Därför kunde Sverige inte skriva under. Vidare står det i brevet att den maximala gränsen för upptag för brukad skogsmark, 3 1⁄2 procent av basårsutsläppen, inte längre behövs. Men vår svenska ståndpunkt, som vi kom överens om i miljö- och jordbruksutskottet den 6 april, säger tvärtom att den gränsen behövs för att säkra miljöintegriteten och hantera osäkerheter i utsläpp och upptag från brukad skogsmark.
Här har vi alltså helt agerat utifrån mandatet från miljö- och jordbruksutskottet. Det är väldigt egendomligt att hävda att vi borde skriva under någonting när vi inte har mandat att göra det. Naturligtvis har vi fört en dialog med de länder som har undertecknat det här brevet och velat modifiera och ändra skrivningar så att vi kan stå bakom brevet, men det har vi inte fått något gehör för. Därför blev det omöjligt.
Slutligen är jag väldigt glad att vi kunde komma överens om i utskottet att de länder som sätter sina referensnivåer själva inte ska få räkna av på det sätt som vissa länder vill öppna för. Där har vi en gemensam position.
Jag hoppas verkligen att Jonas Jacobsson Gjörtler och Alliansen kommer att stå fast vid den. Nu är detta ett kompromissförslag som läggs fram. Vi är delaktiga i diskussionerna. Vi måste också komma fram till någonting på EU-nivå. Annars havererar EU:s hela klimatpolitik, och det hoppas jag att inte någon av oss vill.
Isabella Lövin (MP):
Jag noterar att Jonas Jacobsson Gjörtler väljer att misstro mig vad jag än säger. Läs instruktionerna och vad vi har framfört i Bryssel! Jag läste upp dem högt i miljö- och jordbruksutskottet när jag var där och fick samma fråga från Jonas Jacobsson Gjörtler. De finns att tillgå skriftligt.
Jag förstår inte varför ledamoten väljer att stå och upprepa om och om igen och misstänkliggöra regeringens arbete när vi har tjänstemän som på ett professionellt sätt framför det mandat som regeringen har i våra arbetsgrupper i Bryssel. Det finns ingen dold agenda där Miljöpartiet eller regeringen går omvägar för att påverka våra professionella tjänstemän som gör sitt jobb i förhandlingsrummet.
Det är ganska anmärkningsvärt att stå med sådana beskyllningar. Sedan gällde det huruvida vi försökte att komma överens med dessa länder. Nu ifrågasätter du återigen vad jag just sa. Vi har haft ett antal rundor och har talat med de länder som ville att vi skulle underteckna brevet, och vi fick nej. Regeringen kan omöjligtvis underteckna ett brev som bryter mot de ståndpunkter som miljö- och jordbruksutskottet har gett regeringen mandat att ha.
Det är väldigt egendomligt att bli så ifrågasatt på detta sätt. Det är klart att vi har försökt att göra det. Frågan gällde nyckelroll eller inte nyckelroll. Jag skulle säga: Nyckelrollen för klimatet är att vi får ned utsläppen. Skogen har en viktig roll, och marken har en viktig roll som kolsänka. Men den beständiga rollen för att få ned utsläppen är att vi ska få elbilar och fungerande fossilfria transporter.
Vi ska ha energieffektiva industrier. Vi ska styra bort från kol och olja. Då måste medlemsländerna göra sin hemläxa. De kan inte peka på skogen och säga: Vi behöver inte göra någonting mer. Det är den linjen vi driver.