KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jörgen Johansson (C):
Det är inget missförstånd, Peter Hultqvist. Pensionärerna har precis samma beskattning i dag som man hade på Socialdemokraternas tid. Vad som däremot har skett är att de som jobbar har ett avdrag - ett jobbskatteavdrag, precis som ordet säger. Om jag arbetar har jag, oavsett om jag är 25 år, 50 år eller 70 år ett så kallat jobbskatteavdrag.
Jag blir något förvirrad av Veronica Palms beskrivning av jobbskatteavdraget. Det är precis som Lennart Hedquist sade här. När jobbskatteavdraget modell ett kom var Socialdemokraterna emot det. Men efter ett år sade de ja. När jobbskatteavdrag två kom sade Socialdemokraterna nej. Men ett år senare sade de ja. Nu har jobbskatteavdrag tre kommit. Nu säger Socialdemokraterna nej. Frågan är vad de kommer att säga om ett år.
Men det är faktiskt så, Veronica Palm, att ni har accepterat jobbskatteavdraget. Jag tycker att man kanske bör fundera något när man tittar på arbetslöshetsstatistiken. Det är fler i sysselsättning i dag än det var på den socialdemokratiska tiden, trots den lågkonjunktur och trots den finanskris som vi har.
Man måste kanske ändå fundera även som socialdemokrat. Herr talman! Institutet för Privatekonomi har genomlyst situationen för pensionärerna och säger mycket tydligt att pensionärerna får ett betydligt större lyft kommande år än vad de har fått på många år. Det, Veronica Palm, talar väl ändå för att det som du för fram i din interpellation inte är rätt?
Jörgen Johansson (C):
Det är intressant att följa den intensitet som socialdemokraterna har i interpellationsdebatten i dag. Lika intressant är det att följa den kanonad av åsikter om svartjobb som oppositionen levererar på område efter område från tid till annan. Den berättigade frågan är hur det kunde bli så som det har blivit. I debatten lyfts ofta byggbranschen fram tillsammans med kontantbranscherna och nu i dag taxisektorn och städbranschen.
Slagorden om kontrollåtgärder, polisiära åtgärder och liknande haglar. De åtgärder som regeringen har vidtagit viftas bort med kommentaren: Det är alltför lite. Skatteverket har ju redovisat en skatteskala där man säger att 133 miljarder undgår beskattning. Man kan då fråga sig hur det har sett ut i det gångna tidsperspektivet.
Enligt Skatteverkets bedömningar var skattefelet 1998 under den socialdemokratiska regeringen mellan 80 och 90 miljarder kronor, vilket motsvarade 5 procent av bruttonationalprodukten. År 2002 gjordes den andra mätningen, också då under s-regeringen. Då var det 100-120 miljarder, vilket också motsvarade 5 procent av bruttonationalprodukten.
År 2007 var det som sagt 133 miljarder som också motsvarar 5 procent av bnp. Ser vi det här i ett nordiskt perspektiv beräknar man att skattefelet utgör någonstans mellan 2 1⁄2 och 6 procent av bnp. Sverige ligger alltså högt i ett nordiskt perspektiv med sina 5 procent. Jag pratar alltså om det nordiska perspektivet, och det är väl värt att notera.
Jag vill återigen klart betona att svartjobb inte är en ny företeelse. Grunden enligt min mening är en långvarig söndring i synen på skatter i detta land. Ett stort ansvar åvilar därför den regering som till stor del har haft makten under de senaste decennierna.
Socialdemokraterna, om vi ska prata klarspråk, har i det här sammanhanget ett osedvanligt stort ansvar för de förhållanden vi har i dag. Därför förvånar det mig att man för debatten som man gör och att man använder de ordvändningar som man gör i sina reservationer och särskilda yttranden men också här i interpellationerna. Det är dubbelmoral, som jag ser det. Vi kan vara överens om att svartjobb är oacceptabelt.
Ska vi kunna finansiera vår gemensamma välfärd måste vi alla dra vårt strå till stacken. De jobb som i dag sker svart motsvarar 66 000 helårsarbeten enligt Skatteverket. I och med att ca 800 000 människor ägnar sig åt svartjobb är det en utbredd företeelse som vi gemensamt måste lösa.
Det här är till stor del en fråga om att ändra attityder. Därför tycker jag att det är lämpligt att ha ett ödmjukt angreppssätt till den här företeelsen. Låt oss gemensamt arbeta för att få bort de här svartjobben så att vi får mer pengar till vår välfärd!
Jörgen Johansson (C):
Givetvis har förändringarna inom städbranschen bidragit till en ny syn på de svarta jobben inom branschen. Vad jag reagerar på är det som uttrycks i interpellationen: "Det är naivt att tro att den här typen av företagare skulle sluta med sin affärsidé genom sänkta skatter." Kommentaren visar en människosyn som inte är acceptabel, som jag ser det.
Om vi tror på människan och på förändrade attityder måste vi ha ett mer ödmjukt angreppssätt, annars kommer vi aldrig att lyckas. Lars Johansson säger att Socialdemokraterna presenterade ett åttapunktsprogram. Jag är helt övertygad om att det finns många bra saker i det programmet.
Jag har för mig att en sak är oanmälda besök, helt i enlighet med de krav som byggbranschen har framställt. Vi vet att regeringen och framför allt Finansdepartementet har haft en hård belastning och inte hunnit med en hel del frågor.
Just de oanmälda besöken har ju även vi från allianspartierna bejakat i skatteutskottet, och vi har även försökt få fram att man skulle kunna börja med byggbranschen och gå vidare. Till det säger Skatteverket: Nej, det är inte lämpligt att arbeta på det viset. Där pågår en diskussion. Jag har själv i ett antal debatter fört fram situationen inom skrotbranschen. Även där finns det förslag hos Finansdepartementet.
Det tar, som sagt, tid att ta fram och bereda detta. Finansministern tog upp frågorna om räntesnurrorna och Pandoras ask. Det är frågor som faktiskt påtalades och som det var en livlig debatt om under den förra valperioden, men ingenting hände. Där pratar vi om enorma belopp. Herr talman! Jag ska avslutningsvis säga något positivt.
När vi var på Skatteverket fick vi redovisat att aldrig förr har så många betalat inkomstskatt som i dag. Dessutom får statskassan in 99,5 procent av de debiterade skatterna. Det är ändå något positivt.
Jörgen Johansson (C):
Jag hade förväntat mig repliker från socialdemokrater på mitt tidigare inlägg, men så blev det inte. Därför tänkte jag göra vissa förtydliganden i samband med Hans Olssons inlägg. Jag måste ändå ställa en direkt fråga på ditt inlägg. Ni har ordet "tvinga" med i er skrivning, att landet Sverige ska tvinga skatteparadisen till att sluta avtal.
Hur kan man använda den vokabulären i en skrivning när det här bygger på diplomatiska förhandlingar för att nå ett resultat? Den andra delen jag vill ta upp är en komplettering till diskussionen om tullen, Norrlandskusten och norska gränsen. Vi har i dag inte samma värld som vi hade så sent som för tre fyra år sedan.
Vi har Schengenavtal, det vill säga ett system med förenklad klarering för dem som åker över våra gränser. Sedan är det upp till de länder som är med i avtalen att göra en kontroll vid sina gränser för den inre marknaden. Med andra ord är det en enklare form av kontroll som vi från landet Sverige ska ha i tullsammanhang. Ska gubbarna stå kvar vid gränsen fastän vi har gjort denna förändring?
Det är knappast så. Förändringen har gjorts för att effektivisera verksamheten både för dem som kör varor över gränserna och för att komma åt den illegala delen.
Det nya systemet bygger dessutom på en mycket sofistikerad och utbredd informationstjänst inom tullkriminalen, vilket innebär att vi i dag har större förutsättningar att ta busarna efter Norrlandskusten än vad vi hade tidigare. Är detta fel?
Jörgen Johansson (C):
Jag håller fullständigt med både LRF och Hans Olsson om att hela Sverige ska leva. Men om en verksamhet läggs ned kan inte gubbarna stå kvar. Det fungerar inte så, allra helst inte inom en brottsbekämpande verksamhet där marknaden fungerar fullt ut. Här gäller det verkligen att hänga med och ha internationella kontakter så att det går att beivra brottsligheten.
Det är det som förändringen av Tullverkets organisation har inneburit, nämligen att klara detta på ett effektivt sätt. Den andra frågan jag vill ställa gäller att Socialdemokraterna säger att man vill motverka allt svartjobb och all skatteflykt och så vidare. Nu går man ut och säger att stockholmarna inte ska straffbeskattas - avskaffa Stockholmsskatten.
Det gäller alltså uppskovet. Vi ska under nästa punkt ha en debatt om uppskovet. Ingen från oppositionen tänker delta i debatten. Socialdemokraterna redovisar samtidigt sitt synsätt på den så kallade Stockholmsskatten, nämligen att ta bort räntan på uppskovet.
Det innebär att de här skattepengarna kan föras ut ur landet utan att Skatteverket har någon som helst kontroll på det. Med det här synsättet öppnar man alltså upp för en gigantisk skatteflykt från landet Sverige. Detta vill inte Socialdemokraterna debattera! Man begär inte ens ordet på punkten.
Anser Hans Olsson att det är rimligt, när man samtidigt säger att man aktivt arbetar mot skatteflykt?
Jörgen Johansson (C):
Jag delar den oro som finns inom föreningsrörelsen i den här frågan och den oro som också interpellanten ger uttryck för. Jag uppfattar dessutom frågan som en parallell till den fråga som vi hade uppe för fyra år sedan om hotet att momsbelägga uthyrning av kommunala idrottslokaler. Då, för fyra år sedan, tog jag ett utskottsinitiativ. Syftet var att Skatteverket inte skulle införa den här momsen.
I de debatter som följde i frågan kunde jag konstatera att alla partier var överens om att ingen moms skulle tas ut. Det här visar att det ideella Sverige har ett djupt stöd i alla politiska läger. Det är en del av den svenska modellen. Det förslag som då diskuterades skulle ha drabbat idrottsrörelsen med i storleksordningen 500 miljoner kronor. Fru talman!
Den fråga som nu är aktuell handlar egentligen om två frågor, nämligen moderniserade skatteregler och mervärdesskatt för den ideella sektorn. Delar av det här förslaget har tagits fram för att anpassa svensk lag till EU-rätten. Det gäller framför allt mervärdesskattedirektivet.
Om det nu måste bli någon förändring - jag tycker att man starkt ska ifrågasätta det i den fortsatta hanteringen - är det ändå positivt att finansministern redan nu betonar att regeringen har som utgångspunkt att den ideella sektorn inte ska förlora ekonomiskt på en eventuell förändring. Det är en viktig notering i finansministerns svar, tycker jag.
Nu är det trots allt så att problemet egentligen består av två delar, nämligen den ekonomiska och den förtroendemannamässiga. Frågan är vilken som väger tyngst. Jag har själv varit valberedningsordförande i en liten idrottsförening och vet hur svårt det är att rekrytera folk. Och en förändring av regelverket innebär att det kommer att bli än svårare att rekrytera förtroendevalda till föreningen.
Precis som finansministern framhåller är den ideella sektorn en viktig hörnsten i den svenska folkrörelsetraditionen. Det är alltså viktigt att vi som beslutsfattare skapar regelverk som vanliga människor kan hantera. Dessutom blir risken att privatpersoner blir ekonomiskt ansvariga för föreningens verksamhet än mer uppenbar.
Det regelverk som skapas kring eventuella förändringar måste alltså utformas så att det får en bred folklig förankring.
Jag vill därför uppmana finansministern att i den fortsatta beredningen av de här två ärendena ta mycket god tid på sig och bolla frågan med berörda instanser och ha som utgångspunkt för slutresultatet hur viktig den ideella sektorn är för dels folkhälsan, dels Folkrörelsesverige i alla dess former.
Beatrice Ask (M):
Jag är inte jägare men ledamot av justitieutskottet. Beslutet om att införa ny tjänsteammunition har föregåtts av ett omfattande beredningsarbete. Justitieutskottet har också begärt och fått en mycket utförlig redovisning av det arbete som gjorts och de slutsatser som har dragits. Ambitionen att skaffa ammunition som minskar risken för skador på tredje man tycker jag är riktig.
När det gäller vapen är ju det avgörande för de skador som uppstår naturligtvis hur man träffar, men det är också så att den hastighet med vilken ammunitionen lämnar målet påverkar risken för att någon som man inte hade för avsikt att skada drabbas. Det är naturligtvis ingenting som man vill åstadkomma.
Jag tycker att det är bra att man utreder och följer upp det här beslutet och ser vad som är rätt och riktigt, för jag kan inte bedöma ammunitioners kvalitet - det vore väl märkligt. Men jag har respekt för det beredningsarbete som har gjorts och den redovisning som har getts hittills.
Det jag saknar i ministerns svar är påpekandet att det är viktigt att polisen har god utbildning och kontinuerlig uppföljning av detta med vapenanvändning. Det är ju ingenting som man tillgriper i första hand, utan det är viktigt att det sker med kunskap och gott omdöme.
Det är också avgörande, och det låg i interpellantens fråga, för vilken inställning allmänheten kan komma att ha när vapen har använts av polis. Ett tuffare klimat och begränsade resurser ökar naturligtvis riskerna för att polisen hamnar i situationer där vapen används, och det är ingen lycklig utveckling. Därför är det väldigt positivt att man söker alternativ.
Men jag vill ändå understryka i den här debatten - jag tänker inte återkomma i den - att jag tror att det är viktigt att man utöver att titta på ammunitionen faktiskt funderar över hur vi ska se till att våra poliser har rätt utbildning och rätt träning för att inte använda mer våld än nöden kräver.
Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret på den fråga som jag har ställt om vilka åtgärder som regeringen tänker vidta för att säkerställa att Schengenavtalets krav kan efterlevas i samtliga svenska län. Av redovisningen framgår att en särskild utredare har tillsatts för att utvärdera samarbetet och hur verksamheten fungerar i Sverige.
Bakgrunden till att jag har ställt den här interpellationen är jag har fått veta att polismyndigheterna inte har visat något större intresse för att anmäla deltagare till den utbildning som Polishögskolan försökt ordna som uppföljning för att se till att Schengenkompetensen och förmågan att använda SIS fungerar över hela landet. Det är uppenbart att man har problem på en del håll. Det saknas kunskaper.
Men myndigheterna visar inte att de är beredda att prioritera detta. Jag vet inget om orsakerna till att det är så, men med den dåliga ekonomi som polismyndigheterna brottas med ligger det nära till hands att tro att det handlar om att myndigheterna prioriterar mellan alla de olika uppgifter och mål som regeringen anger och att gräns- och personkontrollen får stå tillbaka. Det här är olyckligt.
Den kommentar som finns i svaret till detta med brist på nationell styrning som jag skriver om gäller just detta med utbildning. Myndigheterna bestämmer ju själva vilken vidareutbildning som ges. Jag är inte generellt för att staten ska överta det ansvaret, men just i den här frågan blir det ett bekymmer. Det var därför jag undrade om justitieministern tänkte göra något. Det är ju regeringens ansvar att ingångna avtal kan hållas.
Därför måste man inte bara följa utvecklingen utan också tillse att man håller hög kvalitet. Jag tycker därför att den tillsatta utredningen är bra. Men frågan är ju om man verkligen bara ska vänta på ett dokument och en rapport som bekräftar brister som vi redan känner till. Gränskontrollarbetet står ju inför nya utmaningar, och det tar tid att rätta till uppenbara brister. Anser ministern verkligen att man kan vänta på en utredning som kommer i juli?
Det innebär att den utbildning som är nödvändig knappast kan genomföras ens under det här året. Jag blir också väldigt förvånad över att justitieministern i det här sammanhanget tar upp det pågående arbetet med en europeisk gränskontrollbyrå. Vad ska en sådan samordna om vi inte ens uppfyller elementära krav här hemma?
Risken är dessutom uppenbar att dålig kvalitet i det nationella arbetet ger näring åt en utveckling där fler medlemsstater i EU tvingar fram europeiska gränspoliser, något som Sverige hittills på väldigt goda grunder bestämt har avvisat.
Beatrice Ask (M):
Nej, det är riktigt att man inte kan utvärdera hur tidigt som helst när man är ny i ett samarbete. Det förstår jag också. Det är utmärkt att det har ordnats kurser som det har varit deltagare på. Men de rapporter av folk som kan det hela som justitieutskottet fick när vi besökte Polishögskolan var att bristerna är uppenbara och att intresset har varit väldigt lågt. Det tycker jag är bekymmersamt. Därför är det naturligtvis bra om Rikspolisstyrelsen planerar en översyn av det hela.
Jag menar att om det uppenbart brister i vissa myndigheter är man väl tvingad att erbjuda dem en kurs och tala om att detta är nödvändigt. Jag vet inte riktigt hur man formellt ska göra det, men det är ju viktigt att gränskontrollen och den inre personkontrollen kan fungera och att vi drar nytta av det som Schengensamarbetet ger. Detta är ju för vårt eget bästa, för att åstadkomma ett bättre resultat.
Jag vet inte om ministern kommer att vara med i budgetdebatten på måndag. Visst ser resultatet just nu bra ut, men prognosen för de kommande åren är illavarslande. Tyvärr har vi prioriteringsproblem inom polisen. Jag tror att det är väsentligt att vi lever upp till de samarbetsmöjligheter och krav som finns inom Europasamarbetet för att få en bättre effekt av det hela.
Därför är det viktigt att se till att vi åtminstone har grundläggande kompetens runtom i hela Sverige. Det är utmärkt att vi är överens om det. Sedan fick jag ingen kommentar om detta med gränspolisen. Det är ett sidospår, men det var ministern som ledde mig in på det i sitt svar.
Jag vill i alla fall ha bekräftat att regeringen inte har ändrat uppfattning när det gäller frågan om huruvida gränskontroll ska vara en nationell angelägenhet eller inte. Vi har tidigare varit överens om att vi ska hålla den där byrån på en ganska begränsad nivå. Man hade kunnat samordna ändå, men om nu de andra tyckte att det var så nödvändigt med denna får det väl vara så.
Men det får inte användas till ursäkt för att inte rätta till brister som vi borde se om i vårt eget hus. Min avsikt med den här interpellationen var faktiskt att uppmärksamma ministern, som kanske inte får all den information som behövs, på att det kommer signaler om att det inte fungerar tillräckligt bra på vissa håll i landet. Där har vi alla en skyldighet att hjälpa till.
Beatrice Ask (M):
Jag får börja med att tacka statsrådet för svaret. Cecilia Magnusson har blivit fast i flyget, och jag har med kort varsel fått träda in för att ta emot det här svaret och delta i debatten.
Jag tycker att det är ett problem att Cecilia Magnusson inte får något riktigt svar på den fråga som hon ställer, nämligen vad regeringen tänker göra för att riksdagen ska kunna ta ställning till den nya lagstiftning som behövs för prekursorsbrotten när rambeslutet kommer att gälla.
Vi har både i justitieutskottet och i EU-nämnden diskuterat den här frågan och där fått besked om att EU:s bestämmelser kommer att gå längre än vad som gäller i Sverige. Det är naturligtvis så att Sverige har haft goda skäl för den inställning som vi har haft. Nu får vi ändra oss, och det är klart att riksdagen, som har till uppgift att stifta lag, behöver information på ett så tidigt stadium som möjligt om vilka förändringar som ska ske.
Därför undrar man när den här analysen blir klar. Det här är ju ingen nyhet. Frågan har varit på agendan ganska länge. Det är tyvärr så, och det är delvis det som den här interpellationen handlar om, att regeringen nästan har satt i system att inte komma till riksdagen med konsekvensändringar.
Det är nonchalant och bekymmersamt, för på det sättet undergräver man riksdagens förmåga att ta sitt egentliga ansvar när det gäller lagstiftningen. Jag är övertygad om att det också är till men för svenska folkets inställning till Europasamarbetet när vi inte kan göra saker i rätt ordning. Därför är det viktigt att vi får förslagen till följdändringar så snabbt som möjligt.
Jag förstår av svaret att "så snabbt som möjligt" är det besked som man vill ge, men jag skulle önska att vi fick ett tydligare besked. Det är väl ändå riktigt att vi tvingas till lagstiftningsförändringar, och då är det lika bra att det kommer ganska snart. Man kan inte fundera hur länge som helst om vi ändå är med på det här EU-beslutet.
Beatrice Ask (M):
Ja, det träffades en överenskommelse för två veckor sedan. Ingen ska inbilla mig att departementet inte dessförinnan har känt till de frågor som har diskuterats. Det är klart att man måste göra en analys av konsekvenserna innan man går till förhandlingarna. Det kan ju vara så att analysen i en fråga kan leda till en bestämd ståndpunkt som man ska inta i förhandlingarna.
Jag hoppas verkligen att det inte är så att regeringen först väntar och ser vad det blir i de politiska uppgörelserna och sedan går hem och funderar. Då förstår jag att allting kommer i efterhand. Vi måste ha en annan ordning, där man först tar reda på vad konsekvenserna kan vara och vilka lagförslag detta leder till. Då behöver man inte alls vänta i ett till ett och ett halvt år efter ett beslut innan man kan berätta för riksdagen vad som händer.
Endera missuppfattade jag ministern vad gäller turordningen, eller också är det så att man bör fundera över vilken turordning man har. Jag vill vidare passa på att säga att rambeslutet om minimibestämmelser vad gäller narkotika i stora delar är mycket bra.
Vi har varit helt överens om att det är positivt för Sveriges starka hållning i narkotikafrågor, där vi har en ganska tuff inställning, att vi får minimiregler som tvingar fram förbättringar också i en del medlemsländer där vi tycker att man har haft en alltför liberal inriktning.
Det här är en mycket liten del av det beslut som är fattat, men det är ändå intressant eftersom det leder till krav på lagstiftningsförändringar i Sverige. Jag tycker att det är olyckligt att vi uppenbarligen ska behöva vänta väldigt länge på att få se vad de innebär.
Det är kanske inte den största frågan av alla, men principiellt är det en viktig sak att se till att vi får en ordning som gör att riksdagen kan fatta de beslut och ta det ansvar som riksdagen har. Regeringen har en väldigt viktig nyckel till att det ska fungera.
Beatrice Ask (M):
Jag vill först säga att det inte finns något förbud mot att debattera. Däremot har tydligen partiledningarna inte kommit överens om formerna för de allmänpolitiska debatter som Socialdemokraterna utmanade oss moderater till. Det tycker jag är tråkigt. Jag tar alla tillfällen till debatt på det område som vi båda arbetar med. Det är därför jag är här i kammaren i den här debatten. Detta är ett tillfälle där vi kan diskutera rättsväsendets ekonomi. Det blir inte mycket av det när vi kommer till debatten om vårpropositionen.
Det blir tyvärr inte utrymme för det. Jag ska gå till de två ämnen som jag hade tagit upp. Det är först fråga om nämndemännens situation. Jag kan inte ersättningsreglerna fullt ut. Men jag har i vart fall förstått det finns problem med detta.
Om vi har takbelopp och om det är så att vi ska få yrkesarbetande människor med olika bakgrund måste man säkert också ha en del morötter i systemet, eftersom det är så väldigt mycket tjänstgöring. Jag har förstått av de nämndemän jag känner, och det är ganska många, att man är besviken över att vi inte har kunnat hantera en uppgradering av det hela. Jag är rädd att det skjuts på framtiden med den budget vi ser för domstolarna.
Det andra som jag tycker är viktigt att säga är att jag delar uppfattningen som man har ute i domstolarna. Vi har en del domstolar som är för små. Det fungerar illa. Bakgrunden är att vi har haft en utveckling här i landet som gör att bygder töms på människor och verksamhet. Det får konsekvenser också för domstolsorganisationen.
Vad vi måste göra är att väga närheten och rättsväsendets närvaro mot möjligheten att bedriva en professionell verksamhet. Där har vi i flera omgångar gemensamt från alliansen efterlyst en tydligare riktlinje från regeringen. Det har varit en ad hoc -verksamhet som varit väldigt besvärlig att hantera. Justitieministern kan vara klar över att Moderaterna inte är några tingsrättskramare.
Men vi vill ha en organisation som också kan vara effektiv och finnas med närhet till medborgarna. Då kan vi inte lägga ned alla tingsrätter även om en del av dem är små.