KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
Jag blev glad över att Martin Ådahl nämnde Charles Dickens, som beskriver ett samhälle mycket i Centerpartiets anda, får man säga, med fritt entreprenörskap, ingen inkomstbortfallsprincip, många enkla jobb och väldigt starka, för att inte säga existentiella, drivkrafter för arbete.
Men det var inte det jag skulle fördjupa mig i här. Jag reagerade på någonting som Martin Ådahl sa både i sitt anförande och i replikskiftet med vår kamrat från Sverigedemokraterna, nämligen att man väldigt ogärna ville lägga fram en egen budget, att man tycker att det har varit en problematisk process och att det egentligen är regeringen som ska lägga fram budgeten, särskilt i det här läget.
Det som är något förvånande med det är att jag inte uppfattade att det har funnits något tvång för Centerpartiet att lägga fram en egen budget, som man ju ändå gjorde. Det är det faktum att Centerpartiet lade fram en egen budget, sedan reserverade sig till förmån för den och därefter lade ned sina röster som gör att vi har den situation vi har nu.
Jag vill gärna ha ett klargörande när det gäller om skälet till Centerpartiets motion har varit specifikt att det ska vara en budgetmotion - servettskiss eller inte - från Moderaterna och Kristdemokraterna med SD:s hjälp som går igenom.
Har det varit huvudsyftet med Centerpartiets budgetmotion, eller finns det andra syften, till exempel att visa upp att man fortfarande vill ha sänkt a-kassa och så vidare?
Ali Esbati (V):
Jag har förståelse för att Martin Ådahl i sin historiebeskrivning vill hoppa över hela perioden med arbetarrörelsens kamp och vad den ledde till. Jag ska inte avkräva honom den. Jag konstaterar dock att svaret på min egentliga fråga blev väldigt märkligt. Jag har inte krävt av Martin Ådahl att han ska ta ansvar för vad någon annan gör.
Jag tycker att det kan vara rimligt att ta ansvar för vad man själv gör. Man är till exempel överens med andra partier om att det är en rimlig hantering för en övergångsregering att inte lägga fram en partipolitisk budget utan prolongera tidigare budgetar, i enlighet med principer som Martin Ådahls parti har tyckt är rimliga. Att då komma och lägga fram en egen budget kan jag inte förstå att Martin Ådahl eller någon annan har tvingats göra. Det är ett aktivt val.
Och resultatet av det aktiva valet ser vi här. Ett konservativt reaktionärt block har fått igenom sin budgetmotion.
Ali Esbati (V):
Jag har naturligtvis stor förståelse för att Jessica Polfjärd är upprörd över att jag kommenterade det betänkande som Moderaterna och Kristdemokraterna har fått igenom med hjälp av Sverigedemokraterna. Hon hade säkert gärna sett att jag inte gjorde det. Så hade jag förmodligen också känt om jag hade stått för den politik som nu ska trumfas igenom i riksdagen. Jag tar gärna på mig uppgiften att utveckla hur Vänsterpartiets politik ser ut.
Jag nämnde ju att vi återkommer till den många gånger i olika sammanhang under mandatperioden. Vad är då vår politik för att minska arbetslösheten? Det är naturligtvis att göra det vi vet funkar: investera i de områden där jobben behöver komma och där behoven är mycket stora. Moderaternas svar på detta är sänkta skatter. Jessica Polfjärd får gärna svara på varför de vill göra så.
Vår syn på sysselsättning och arbetslöshet är att det behöver föras mer av ekonomisk politik kombinerad med sociala insatser och jämställdhetsinsatser. Sådana har gjort att Sverige är det land där högst andel av befolkningen arbetar. Vad är Moderaternas svar på detta? De tycker uppenbarligen att det är tråkigt att det är så men vill ha mindre av sådan politik. Varför, undrar jag.
Vad vill Vänsterpartiet göra med Arbetsförmedlingen? Jag sa att vi har skrivit många och långa motioner om detta. I grunden handlar det om att vi vill göra den mer till en myndighet som kan möta arbetsgivare och arbetssökande i stället för att ägna så mycket tid till upphandling och kontroll. Moderaterna vill i stället renodla det senare och kallar det, som Jessica Polfjärd sa, nytt och vasst. Varför det? kan man undra.
Till sist handlar det om att ge människor som faktiskt är arbetslösa ekonomiska möjligheter och förutsättningar att klara sig i samhället. Också där vill Moderaterna göra mindre. Varför det? kan jag undra.
Ali Esbati (V):
Jag begärde replik eftersom Jessica Polfjärd explicit efterlyste det. Jag tyckte att det var ganska rimligt att också kontrastera våra förslag mot dem som Moderaterna har eller i många fall helt enkelt inte har. Det är också svaret på frågan om extratjänsterna, till exempel. Det är möjligt att det finns mer och bättre saker att göra. Men saken är att ni inte föreslår det. Ni föreslår ingenting.
Sedan föreslår ni ett slags allmän idé om att folk kommer att jobba mer om de får mindre pengar, vilket har visat sig vara felaktigt genom både den långa historien och den korta, nämligen när ni styrde sist. Den effekt man däremot får är att de människor som inte har ett arbete får mindre pengar och blir fattigare. Det för med sig en mängd andra problem. Jag uppfattar det som problem.
Jag vet inte om Moderaterna uppfattar det som problem att man till exempel får vidgade inkomstklyftor och fattigdom i Sverige. Det återstår att se vad Jessica Polfjärd säger om det nu och i framtiden.
Ali Esbati (V):
Att jag nämnde Martin Ådahl vid namn var för att jag ville citera vad han sa i Dagens industri. Jag skulle själv föredra att bli citerad med namn i stället för exempelvis "42-åringen" eller något sådant. Det hade säkert varit sämre. Man behöver inte vara marxist för att försöka sätta in det som sker i en allmän privatiseringsstrategi som pågår över stora delar av västvärlden, även om det kanske hjälper.
Det är inte en slump att detta är något som till exempel Almega länge har drivit på. Centerpartiet har agerat som Almegas politiska representant i Sveriges riksdag. Jag försöker sätta in detta i ett lite bredare perspektiv. Det som vi kan komma tillbaka till är den märkliga chock som Martin Ådahl verkar ha drabbats av genom att se resultaten av sin politik börja vecklas ut.
Hur hade Centerpartiet och representanten Ådahl tänkt sig att det skulle gå till att göra privatiseringen utan att påverka Arbetsförmedlingens anställda och Arbetsförmedlingens kontor? Vad var det för utveckling man hade tänkt sig skulle ske? Det vore intressant att höra.
Ali Esbati (V):
Jag konstaterar att effekterna av M, KD och SD-budgeten var kända. Arbetsförmedlingens generaldirektör var på besök hos utskottet och redogjorde för vad som skulle ske.
Hade den nya regeringen plus C och L velat ändra på detta hade man kunnat avisera att man till exempel tillför mer pengar i vårbudgeten eller åtminstone avisera på annat sätt att man vill någonting annat med Arbetsförmedlingen.
Tvärtom har man sagt att man utanpå den snabba nedskärningen som kommer som en direkt följd av budgeten vill göra stora men ännu inte klara förändringar som ska göra att Arbetsförmedlingen blir den myndighet som Centerpartiet har fantiserat ihop.
Det är klart att det blir väldigt svårt att genomföra detta redan i utgångsläget, men det blir extra svårt om det sker samtidigt som Arbetsförmedlingen är en kollapsande myndighet på grund av att man tar bort en tredjedel av förvaltningsanslaget. Det här är ju inte rocket science.
Om man inte förstår att det är på det sättet har man lite uppförsbacke om man ska hantera Arbetsförmedlingen på ett ansvarsfullt sätt. Det hade kunnat finnas en rätt enkel lösning, till exempel att prata med de människor som ska göra det här jobbet och försöka fundera över vad de säger om sin vardag.
Det har Centerpartiet antingen över huvud taget inte gjort eller, som vi sett på några lappar, tagit del av men inte förstått. Bägge är problematiska.
Ali Esbati (V):
Det är bra med replikskiften där man kan bryta åsikter mot varandra. Ibland får de också användas till att kolla missförstånd i faktauppgifter. Gulan Avci sa att det finns partier som är emot visstidsanställningar. Jag vet inte om hon menade Vänsterpartiet. Om hon menade det är det förstås fel.
Det kanske finns något annat parti som jag inte känner till och som inte sitter riksdagen som tycker så, men Vänsterpartiet är inte emot visstidsanställningar. Det Vänsterpartiet är emot är formen allmän visstidsanställning.
Med utgångspunkt i det blir det viktigt för mig att försöka förstå om det är rätt uppfattat att det som är viktigt för Liberalerna är formen allmän visstidsanställning, det vill säga att det man vill komma åt är själva möjligheten för arbetsgivarna att behandla arbetstagarna godtyckligt, som är det som ligger i formen allmän visstidsanställning. Är det detta som är bonusen och featuren som man vill komma åt? I så fall, varför det? Vad gott ska komma ur detta?
Sedan måste jag ställa en fråga angående arbetslöshetsförsäkringen. Vi har ju ganska nyligen i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen gjort en stor utredning om att införa det som kallas obligatorisk a-kassa. Där fanns det en ganska bred enighet om att det inte vore så bra.
Att göra det obligatoriskt att vara med i a-kassan löser över huvud taget inte det som är huvudproblemet här, nämligen att många inte kvalificerar sig till att få någon ersättning alls från a-kassan. Förstår jag det riktigt att Liberalerna vill göra det lättare att kvalificera sig till a-kassan? I så fall är det någonting nytt men också väldigt glädjande.
Ali Esbati (V):
Det där var både bra och dåligt. Det är dåligt att Liberalernas representant här faktiskt inte förstår skillnaden mellan visstidsanställning och anställningsformen allmän visstidsanställning. Att vara anställd på visstid betyder att man inte är tillsvidareanställd. Men det är formen allmän visstidsanställning som vi i Vänsterpartiet alltid har velat avskaffa och fortfarande vill avskaffa.
Det är inte så att visstid innebär att alla måste vara tillsvidareanställda, men formen allmän visstidsanställning gör ju att arbetsgivaren inte behöver förklara varför man anställer visstid. Det är det som diskussionen handlar om, och det är synd att vi inte kommer vidare där. Det kanske ändå är bra att den väldigt omfattande okunskapen om hur svensk arbetsmarknad fungerar blir tydliggjord i den här debatten.
Det är ibland ganska frustrerande att diskutera de här frågorna när det inte är möjligt att bryta åsikter mot varandra utan det föreligger missuppfattningar om hur det faktiskt ligger till. Jag vet inte om vi kommer så mycket längre. Vi är alltså, precis som förut, tydliga med att vi vill avskaffa allmän visstidsanställning som anställningsform, därför att det ger en möjlighet till godtycke från arbetsgivarnas sida.
Man behöver inte förklara om man har behov av säsongsanställning, projektanställning eller en anställning som bara går fram till exempelvis valet för att man sedan inte har behov av den anställde längre. Då är det bara att säga: Du är allmän visstidsanställd, och vi behöver inte förklara varför. Det öppnar för godtycke, och det vill vi avskaffa. När det gäller a-kassan fick jag inget svar alls. Jag konstaterar att det inte skulle lösa några som helst problem att ha ett obligatorium för inträde.
Det handlar ju om att göra det lättare att kvalificera sig för a-kassa, och där har Liberalerna, vad jag vet, inga som helst förslag.
Ali Esbati (V):
Jag misströstar kanske lite när det gäller att kunna få ett bra svar på frågan om hur man tänker sig att Sverige, som har den högsta andelen av folk som jobbar, ska kunna få en högre andel genom att det ska bli lättare att sparka folk. Det finns ingenting i fakta och statistik från den övriga världen som tyder på att det skulle funka på det sättet.
Jag vill dock framför allt fokusera på EU-frågan eftersom den tycks ligga Liberalerna mycket varmt om hjärtat. Det gäller frågan om lex Laval, som man nu föreslår att man ska återinföra.
Jag vill försöka förstå varför det är viktigt för Liberalerna att det ska vara lättare för arbetsgivare att ställa arbetare mot varandra och att det ska vara lättare att lönedumpa utan att fackliga organisationer kan ingripa mot det. Ni vill också använda EU för detta.
Beror det på att man - i och för sig möjligen på goda grunder - anser sig vara för svag för att genomföra detta politiskt i Sverige med enbart svensk lagstiftning? Eller är det en principsak att det i hela EU ska vara möjligt att ställa arbetare mot arbetare och skapa konflikter mellan dem på det sättet?
Ali Esbati (V):
Jag är glad över att Maria Nilsson bryr sig om min upplevelse av saker och ting. I och för sig tror jag inte att det viktigaste är hur jag upplever hur saker är, utan hur det faktiskt är när det gäller detta att ställa folk mot varandra. I det här fallet handlar frågan om huruvida svenska fackföreningar ska ha möjligheten att ta strid för att det är svenska villkor som ska gälla för alla som arbetar i Sverige.
Vi tycker att de ska ha det. Om man inte gör så gör man det lättare för arbetsgivare som exempelvis har utstationerad personal från länder med generellt sett lägre lönenivåer eller sämre villkor. Det blir lättare för dem att säga att arbete som genomförs i Sverige, till exempel vid ett svenskt bygge, inte ska behöva betalas på ett sätt som vi annars i Sverige anser vara lämpligt, trots att det är samma typ av arbete som ska genomföras.
Jag skulle säga att det är både en principiell fråga och en praktisk fråga. När det gäller huruvida man får personer att fylla de platser som finns på byggena säger vi ju inte att vi inte ska ha några personer som kommer från andra länder och arbetar. Om det finns stor efterfrågan på byggarbetskraft i Sverige är det glädjande.
Det skulle kunna finnas ännu större arbetskraft om vi förde en bättre bostadspolitik med offentliga investeringar, men det kan vi diskutera en annan gång. Men om vi gör så är det väl självklart att man också ska ha skäliga anställningsvillkor och skäliga löner. Det är den frågan vi diskuterar. Om man nu är så varm anhängare av EU tycker jag att man ska kunna förklara varför man är det.
Är det för att man tror att EU-projektet ska ge svenska arbetare bättre villkor, eller vill man på det här sättet få större möjligheter till löne- och villkorsdumpning? Det var min fråga.
Ali Esbati (V):
Vi som har följt den allmänna debatten har kunnat konstatera att Moderaterna är ett parti med stora problem. Det är ett parti som är drabbat av en hel del kriser. Det kanske är det som avspeglas i att man inte intresserar sig så mycket för vad som händer i verkligheten eller för politikens innehåll. Man intresserar sig mer för hur man kan spinna saker runt politiska motståndare.
Det verkar vara väldigt tydligt nu, ännu tydligare efter detta inlägg, att Lars Beckman inte är så intresserad av om det är fler eller färre som är arbetslösa, om det är fler eller färre som arbetar, i Sverige. Han är mer intresserad av hur Stefan Löfven kanske formulerade något slags mål 2014. Jag tycker att det är intressant om arbetslösheten ökar eller minskar.
Jag tycker att det var bra att arbetslösheten minskade med den förda politiken under förra mandatperioden. Jag tycker också att det är bra att Sverige har en hög sysselsättningsgrad. Sverige är alltså det land i Europeiska unionen som har högst andel av befolkningen i avlönat arbete. Tror jag att det kan bli bättre? Ja, absolut, det finns mycket man kan göra för att förbättra detta. Som vi var inne på tyder det mesta på att det handlar om att undvika att göra det som Lars Beckman och Moderaterna i andra sammanhang tycker att man bör göra.
Det var intressant att Lars Beckman nämnde halkbekämpning och annan infrastruktur - att det på något magiskt sätt ska förbättras samtidigt som man står för en politik med stora skattesänkningar. Det är en fråga som kanske förtjänar en egen debatt eller till och med ett seminarium. Det är väl också där min oro finns när det gäller den tillträdda regeringen.
Hur ska man få möjlighet att genomföra de stora satsningarna när man för en skattesänkningspolitik? Men det får vi återkomma till i andra sammanhang.
Ali Esbati (V):
Återigen har Lars Beckman en väldigt intressant fråga, och nu tänkte jag passa på att använda detta att han har ställt intressanta frågor till att själv fråga statsrådet en del saker. Lars Beckman fastnar lite grann i sin stora bitterhet efter valet och regeringsbildningen, men det finns naturligtvis viktiga frågor att ställa angående Arbetsförmedlingen.
Jag är mycket, mycket orolig för hur den uppgörelse som har gjorts mellan regeringspartierna, Centerpartiet och Liberalerna kommer att påverka den svenska arbetsmarknadspolitiken i framtiden i allmänhet och Arbetsförmedlingen i synnerhet.
Jag har hört Ylva Johansson säga i olika sammanhang att hon ska vara garanten för att det inte blir ett kaotiskt förlopp. Jag ser det dock som väldigt svårt att undvika och skulle vilja höra hur ministern faktiskt tänker kring detta.
Vi vet ju att de privatiseringsexperiment som genomfördes av den borgerliga regeringen under Reinfeldttiden var katastrofala på många sätt. Oseriösa bolag flockades till flera av insatserna.
De som arbetade på Arbetsförmedlingen hade svårt att behålla sin yrkesintegritet och kunna göra ett gott jobb, vilket gick väldigt hårt ut över de arbetssökande, som många gånger fick ett mycket dåligt bemötande på grund av att personalen hade orimligt ställda mål.
Hur ska man undvika att det blir minst lika dåligt när man nu ska göra ett fullskaleexperiment i stället för det experiment som genomfördes och som i stora stycken var misslyckat?
En annan fråga som dyker upp i det sammanhanget är att på grund av den budget som M, KD och SD fick igenom har Arbetsförmedlingen fått stora och helt ogenomtänkta sparbeting som innebär att man nu har fått varsla 4 500 personer.
Jag hade trott att ministern med den här överenskommelsen under fötterna åtminstone kunde lova att det skulle tillföras medel till Arbetsförmedlingen så att den omvandling som man nu har utlovat åtminstone skulle gå till på ett rimligt sätt för personalen. Men det är ju inte de signalerna som har kommit från Ylva Johansson.
I en intervju säger hon i stället att hon inte alls kan lova någonting sådant, utan det kan mycket väl hända att varslen omvandlas till uppsägningar. Vilket scenario ser man framför sig om Arbetsförmedlingen ska genomgå en historisk omläggning samtidigt som man har en väldigt kaotisk personalsituation?
Hur ska det bli bra för de människor som behöver Arbetsförmedlingens stöd och för dem som arbetar på Arbetsförmedlingen? Vi är säkert eniga om att det var oansvarigt av Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna att få igenom en sådan här ogenomtänkt budget. Men nu har ju regeringen en möjlighet att göra någonting åt det.
Problemet är att det inte är helt uppenbart att den viljan finns. Den uppgörelse som man har gjort med Centern och Liberalerna verkar snarare vara ett hinder för att göra någonting åt saken än ett stöd för det. Detta oroar mig mycket.
Ali Esbati (V):
Jag reagerade på Lars Beckmans påstående att någon skulle ha sagt att en privatisering av Arbetsförmedlingen skulle vara höjden av ondska. Det tror jag inte att någon har sagt. Det är bara dåligt. Om jag ska komma på mer ondskefulla saker kan jag tycka att till exempel att öppna upp för samarbete med ett rasistiskt parti som har rötter i nynazismen är lite värre.
Men nog om det. Till skillnad från Lars Beckman tycker jag att det är politikens innehåll som är det intressanta. Lars Beckman är ju upprörd över att det inte är han själv som för den här politiken utan att det är någon annan som gör det, påtvingat eller inte. Jag kan tycka att det är politikens innehåll som är det intressanta, och det är det jag oroar mig för.
Ylva Johansson säger att det var en oansvarig budget som gick igenom tack vare M, KD och Sverigedemokraterna. Det är vi helt överens om. Det är också riktigt att inkomstsidan i budgeten är låst på många sätt.
Men det är inte riktigt korrekt att regeringens ambitioner och vad man förmår att göra med en ändringsbudget är så låsta som Ylva Johansson vill ge sken av här. Det är uppenbarligen ganska mycket man kan göra i en ändringsbudget, och vi är många som kommer att följa det noga.
Vad är det man ger signaler om och vad är det man faktiskt tar tag i i en ändringsbudget? Uppenbarligen är det svårt att få ett svar här på om man vill göra någonting från regeringens sida för att undvika den kaosartade kollaps av Arbetsförmedlingen som kan bli resultatet av den budget som gick igenom. Det är det jag fortfarande oroar mig för.
Ali Esbati (V):
Vi är många, Ylva Johansson, som minns jobbcoacherna och etableringslotsarna från Reinfeldteran som bland annat drog till sig ekonomiska brottslingar, hypnosbedragare och i något fall misstänkta terrorfinansiärer.
I och med 73-punktsöverenskommelsen ska nu detta fiaskoartade förhållningssätt i Arbetsförmedlingen tyvärr inte bara återupplivas utan köras som fullskaleexperiment, dessutom i en situation där ett jättevarsel har lagts och personalen på Arbetsförmedlingen är hårt pressad. Jag har noterat att Ylva Johansson i intervjuer har slagit fast att hon personligen står som garant för att genomförandet av denna kaospolitik inte ska leda till kaos.
Men ministern har inte gett några signaler om att varslen inte ska behöva leda till massuppsägningar - tvärtom - och inte heller kommit med några andra besked om hur detta experiment ska genomföras mitt under ett forcerat nedskärningskaos på myndigheten. Därför undrar jag vad ministerns budskap är, både till de anställda på Arbetsförmedlingen och till dem som är i behov av Arbetsförmedlingens tjänster.