Börje Vestlund (S):
Först ska jag be om ursäkt för att jag har ställt den här interpellationen en gång tidigare. Då råkade jag inte infinna mig, för jag var på resa. Så det här är andra gången, men jag hoppas att vi ska få en intressant debatt trots detta. Jag ber också att få tacka för svaret. Jag är övertygad om att utbildningsministern har ambitionen att elever med komplicerad diagnos, som epilepsi, ska ha samma möjligheter att tillgodogöra sig skolundervisning som fullt friska elever.
Men svaret visar att skolministern och därmed skolsystemet inte har förstått de svårigheter som dessa elever upplever i sin skolsituation. Jag skulle kunna stå här och rabbla exempel på elever med epilepsi som helt och hållet har ställts åt sidan. Jag skulle också kunna berätta min egen historia om hur inlärning och inläsning av komplicerade processer ofta kräver långt och intensivt arbete för att till exempel klara mitt politiska arbete.
Men jag ska avstå från det och i stället koncentrera mig på svaret som jag har fått av utbildningsministern. Herr talman! Epilepsi är en komplicerad sjukdom. Ofta har vi kännedomen om hur ett anfall ser ut. Det är ofta stora kloniska anfall, men det är också väldigt vanligt med mindre och kortare frånvaroattacker som ibland kan uppträda flera gånger per dag. Även stora anfall där man blir helt medvetslös kan i undantagsfall ske flera gånger per dag.
Ofta behöver den epilepsisjuka vila eller ibland sova en längre stund efter ett sådant anfall. Därutöver behöver de allra flesta med epilepsi medicineras mer eller mindre intensivt. Läser man om biverkningarna av de här medicinerna ser man att det ofta uppstår biverkningar som trötthet, koncentrationssvårigheter, irritation, kognitiva svårigheter, minnessvårigheter och så vidare.
Särskilt de äldre läkemedlen har väldigt många sådana biverkningar. Herr talman! I detta kaos av problem med hjärnan ska elever med epilepsi dessutom tillgodogöra sig kunskaper som kan vara avgörande för det liv de sedan ska leva. För de flesta blir det alldeles för mycket. Många elever med epilepsi har därför svårt att tillgodogöra sig skolundervisningen.
Det finns kunskaper om hur anfallen påverkar skolundervisningen, och att elever som är medvetslösa eller mentalt frånvarande inte kan tillgodogöra sig undervisningen är ganska enkelt att förstå. Likaså är det ganska självklart att elever som måste sova eller vila efter ett anfall inte kan tillgodogöra sig undervisningen.
Men studierna kring detta med påverkan på allmäntillståndet, de kognitiva svårigheterna inte minst på grund av medicineringen, är av relativt sent datum och inte så kända i skolvärlden. Det är just därför som jag har väckt den här interpellationen. Det är också därför som jag inte kan känna mig riktigt tillfreds med utbildningsministerns svar.
Visst är det så att den nya skollagen ska ge elever och föräldrar en ökad möjlighet att få sin sak prövad. Men fortfarande finns inte kunskapen ute i skolvärlden, inte på Skolverket men möjligen på Specialpedagogiska skolmyndigheten.
Jag är ganska säker på att man skulle kunna få mer information om detta, till exempel genom att inte minst professionen i form av neurologer, neuropsykologer och kanske också frivilligsfären i form av epilepsiföreningar skulle vara beredda att hjälpa till att utbilda just skolvärlden om detta. Jag tror inte att det finns någon illvilja.
Däremot tror jag att det finns en stor okunskap om de här eleverna som oftast går ut skolan och känner sig ganska misslyckade som elever. Min fråga till ministern är: Skulle utbildningsministern vara beredd att hjälpa till att se till att man kan få en utbildning för Skolverket och kanske för rektorerna?