Mats Einarsson (V):
Varje samhälle måste ha möjlighet att använda tvångsmedel mot människor för att kunna utreda och beivra brott. Sådana tvångsmedel innebär definitionsmässigt en inskränkning i grundläggande fri- och rättigheter, rättigheter som i sin tur är grundläggande för demokratin i vårt samhälle. Därför måste inskränkningarna inskränkas.
Därför måste såväl lagstiftningen som de medel som lagstiftningen tillhandahåller omgärdas av de strängaste restriktioner. Det ska vara så svårt som möjligt för en justitieminister, en regering och en riksdagsmajoritet att driva igenom integritetskränkande lagstiftning med populistiska argument om att det är brottsoffrets integritet som är det viktiga, att det gäller den som har rent mjöl i påsen och så vidare.
De viktigaste restriktionerna har vi i våra egna grundlagar, i tryckfrihetsförordningen, YGL och regeringsformen - särskilt första och andra kapitlet. Dessutom har vi Europakonventionen till skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.
Artikel 8, punkt 2 säger: Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet - alltså rätten till privat- och familjeliv etcetera - annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter.
Nyckelordet är "nödvändigt". Nu ser vi i fråga efter fråga hur regeringen i något slags ambition att inte framstå som mjuk - vad vet jag - i kriget mot terrorismen blundar för de här komplikationerna. Det gäller komplikationen att vi alltid måste se hur vi kan avväga behovet av tvångsmedel mot personlig integritet och människors tillgång till effektiva rättsmedel.
Vi ska inte ha lagar och rättsmedel som är anpassade efter den nuvarande justitieministern eller den nuvarande riksdagsmajoriteten. Vi ska ha lagar och tvångsmedel som vi är beredda att sätta i händerna på den värsta tänkbara justitieminister i den mörkaste av tider. Det är med den utgångspunkten som restriktionerna i bland annat Europakonventionen är skrivna. Nu går justitieministern i armkrok med svenskt folkparti, före detta liberalerna.
Det är, fru talman, ingen vacker syn. Trots ihärdiga varningar från JO, advokatsamfund, journalistförbund, tidningsutgivare, religiösa samfund och lagråd går nu justitieministern ut i det rättspolitiska träsket. Nu står han till knäna i gyttjan, men deklarerar glatt: Jag ser inga problem. Här är torrt och fint!
Jag skulle vilja använda det här tillfället till att vädja till justitieministern att komma upp på torra land så att regeringen får fast rättspolitisk mark under fötterna igen. Det har vi inte i dag. Det finns ytterligare en restriktion som jag hoppas att vi ska slippa använda. Det är den möjlighet till minoritetsbordläggning som finns i regeringsformen. Det är 2 kap.
12 §, om jag kommer ihåg rätt. Med dess hjälp kan en minoritet på en sjättedel av riksdagens ledamöter bordlägga lagförslag som innebär ingrepp i dessa friheter. Jag hoppas att vi slipper använda den paragrafen, för den är ett slags ingrepp i majoritetens rätt att besluta. Men den finns där av ett skäl.
Jag skulle inte vilja att det skälet gjorde det nödvändigt för oss att försöka använda den möjligheten till bordläggning.