KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrick Reslow (SD):
Regeringen har föreslagit ändringar i utlänningslagen som innebär att utlänningar i likhet med svenska medborgare ska vara skyldiga att vid in- och utresekontroll bli fotograferade och få fingeravtryck kontrollerade för att styrka resehandlingars äkthet.
Vi delar denna uppfattning och tycker att det är ett bra förslag, men vi menar samtidigt att det måste till ytterligare åtgärder för att förhindra de problem vi ser med utvecklingen av användningen av falska pass och handel med svenska pass. Vi måste stävja det faktum att ett stort antal svenska pass försvinner.
Förslaget löser förvisso en del av de här problemen, men vi vill även se en skärpt lagstiftning för just de här delarna, till exempel för den som i missbrukande syfte lämnar ut sitt pass till någon annan. Vi vill också se att polisen i regleringsbrevet får i uppdrag att prioritera bekämpandet av handel med svenska pass.
Moderaterna har i sin reservation 3 föreslagit användning av biometriska kontroller vid Schengens yttre gräns. Vi är inte för Schengensamarbetet utan anser i stället att de nationella staterna ska införa egna gränskontroller mellan länderna.
Men det är också viktigt att förhindra att exempelvis terrorister kommer in i vårt land eller att folk som inte har rätt att vara i landet kommer in, och just därför ser vi positivt på att man utökar kontrollerna så mycket som möjligt vid den gräns som råder. I dagsläget är det Schengen som ska utföra de här kontrollerna, och av den anledningen har vi också valt att ställa oss bakom den reservationen. Med detta sagt, fru talman, yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 3.
Patrick Reslow (SD):
Jag ställer min fråga till arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson. Den 1 mars 2016 trädde anvisningslagen i kraft. I stället för att sluta frivilliga avtal med kommunerna och också ha förståelse för att det på många håll saknas bostäder valde regeringen att åsidosätta det kommunala självstyret och införa en tvingande lagstiftning för kommunerna om att de ska ta emot nyanlända. Sverigedemokraterna var som enda parti och av flera skäl motståndare till den lagen. I dag ser vi konsekvenserna. Ett flertal kommuner mäktar helt enkelt inte med.
I till exempel Nacka kommun har man tvingats köpa 94 bostadsrätter till ett värde av 305 miljoner för att kunna följa lagen. Min fråga till ministern blir således följande: Är ministern orolig när hon nu ser konsekvenserna av en lagstiftning som undanröjt den kommunala självständigheten och som medför orimliga kostnader för kommunerna?
Patrick Reslow (SD):
Min fråga är ställd till utbildningsminister Gustav Fridolin. Som vi har hört här tidigare i dag har det på senare tid i medierna flera gånger rapporterats om hur elever, främst flickor, utsätts för våld av skolkamrater. Vi har också hört ministern säga att verktyg för att lösa detta finns, men problemet är att skollagens nuvarande verktyg är ytterst begränsade och inte tillräckliga för att komma till rätta med problemen.
Många gånger tvingas den utsatta eleven också byta skola medan förövaren får gå kvar. Det behövs med andra ord handlingskraft. Sverigedemokraterna har därför föreslagit införandet av en pliktskola - en egen skolenhet med specialutbildad och kompetent personal, dit icke straffmyndiga elever som befinns skyldiga och som är en fara för andra elever flyttas. Min fråga till utbildningsministern är följande: Vilka lösningar på problemet har regeringen? Kan regeringen tänka sig att ställa sig bakom förslaget om en pliktskola?
Patrick Reslow (SD):
Jag får tacka ministern för svaret, men ministern måste också vara medveten om att alternativet att stänga av elever är ytterst tidsbegränsat. Att flytta någon till en annan skolenhet innebär i praktiken att man flyttas inom samma kommun. Problemen är kvar och löses inte, och därför ser vi också att de ökar. Det är beklagansvärt, tycker jag, att ministern inte kommer med mer konkreta exempel på vad man tänker göra. Sverigedemokraterna är således det parti som skyddar de skötsamma eleverna.
Vi är deras enda garant.
Patrick Reslow (SD):
Handgranater, 50 skottlossningar, 10 mord och över 30 skottskadade. Det är facit för Malmö 2017, och året är ännu inte slut. Det dödliga våldet i Malmö räknat per 100 000 invånare ligger högst bland större orter i Norden och är cirka fem gånger högre än snittet i Västeuropa. Malmö har också flest personer i landet som blivit utsatta för personrån. Samtidigt ger trygghetsundersökningarna en lika dyster bild.
Var femte Malmöbo avstår från aktiviteter på grund av rädsla för brott. Tre av fyra Malmöbor känner oro för att utsättas för brott. Allt detta är fallet trots nationella förstärkningar och trots att fler övervakningskameror tagits i bruk. Jag skulle därför vilja fråga statsministern: Anser statsministern att regeringens kriminalpolitik varit framgångsrik för en stad som Malmö?
Patrick Reslow (SD):
Jag förstår att Centern känner sig tvungen att komma med påhopp på Sverigedemokraterna, inte minst för att Centern själv sitter i ett mycket tunt glashus i de här frågorna. Låt mig lämna det därhän och i stället rikta ett tack till Kristdemokraterna för att ha initierat denna viktiga debatt.
I den bästa av världar skulle den förmodligen också leda till konkreta resultat, men sett till erfarenheterna av de sju övriga partiernas oförmåga att komma till rätta med allvarliga samhällsproblem, så hyser jag ingen större förhoppning om att de är mogna denna uppgift heller. Vi sverigedemokrater kommer därför att fortsätta vår kamp för att våra svenska värderingar ska gälla alla. Vi kommer att fortsätta att stå upp för rättsstatens mest grundläggande uppgift att skydda sina medborgare.
Detta gäller i allra högsta grad den judiska befolkningen. Judar i Sverige ska inte behöva gömma sig. Judar i Sverige ska inte känna rädsla för att gå på gator och torg. Synagogor ska inte behöva hårdbevakas. Judiska skolor och förskolor ska vara öppna, precis som alla andra skolor och förskolor. Judar ska våga bära sin davidsstjärna. Det är vår plikt att säkerställa detta.
Jag hoppas ändå någonstans att den här debatten sprider sig runt om i samhället och att vi vågar stå upp för vårt civilkurage och säga till, säga ifrån och reagera nästa gång när vi ser att antisemitismen gör sig påmind.
Patrick Reslow (SD):
Drygt 12 000 personer är efterlysta i Sverige på grund av att de saknar asylskäl och att de därmed ska utvisas. Terrorattentatet i Stockholm den 7 april i fjol är ett starkt bevis för vikten av att utvisningar faktiskt äger rum. Samtidigt har det skett en drastisk minskning av antalet inre utlänningskontroller som utförs av gränspolisen. Mellan 2012 och 2017 har antalet kontroller nästan halverats, och den utvecklingen ser ut att fortsätta även under 2018.
Gränspolisen uttrycker också bekymmer över att regelverket begränsar och försvårar arbetet med inre utlänningskontroll. Min fråga till statsministern är således följande: Är statsministern beredd att ge gränspolisen alla de nödvändiga verktyg som man behöver för att kunna genom fler och mer effektiva inre utlänningskontroller?
Patrick Reslow (SD):
Det är en enorm frustration över att Socialdemokraterna inte får igenom sitt budgetförslag. Det har gått som ett mantra genom alla dessa utskottsdebatter. Nu sällar sig också Matilda Ernkrans till det sällskapet. Det borde inte komma som en överraskning hur Sverigedemokraterna ställer sig.
Vi har konsekvent gjort så här sedan hösten 2014. Så sent som förra året ställde sig Sverigedemokraterna bakom en annan budget i en avgörande omröstning. Den omfattade även utgiftsområde 16.
Det som också är märkligt är att Matilda Ernkrans ständigt i sitt anförande refererar till pengar, som om mer pengar till verksamhet vore det enda receptet för att skapa en bättre skola. Vi har väldigt svårt för detta. Också politikens inriktning måste vara viktig.
Om man lägger mer pengar i en budget utan att ändra politikens inriktning blir det som att köra på samma spår som man tidigare har gjort trots att det inte har resulterat i vad man önskar. Fru talman! Min fråga till Matilda Ernkrans är: Är Matilda Ernkrans nöjd med den utveckling som har skett långsiktigt i svensk skola, från 70talet och framåt? Är Matilda Ernkrans nöjd med detta?
Är det därför som Socialdemokraterna inte presenterar mer skarpa förslag? Och är det därför de väljer att inte diskutera med andra parter i riksdagen för att säkerställa att de har stöd när det väl är dags för budgetvoteringen?
Patrick Reslow (SD):
Jag noterar att jag inte fick svar på min fråga. Men det är uppenbart att Matilda Ernkrans har en helt annan uppfattning om hur den demokratiska processen i en kammare ska se ut. För oss sverigedemokrater är det givetvis viktigt att leverera resultat och att detta leder fram till en bättre skola.
Då är det så att om vi när vårt eget budgetförslag har fallit har att välja mellan två budgetförslag där det ena förslaget inte kommer att leda till bättre resultat och det andra har en helt annan inriktning på politiken, då är valet i det läget ganska enkelt för oss sverigedemokrater. Då väljer vi det förslag som för politiken framåt och som ändrar inriktningen på en politik som vi anser har varit dålig under ganska lång tid.
Patrick Reslow (SD):
Annika Hirvonen Falk klyver ord i sin replik. Jag har inte sagt att man inte ska tala om stress. Jag har sagt att det läggs alldeles för stort fokus på bland annat stress i stället för på kunskapsuppdraget. Annika Hirvonen Falk har själv bistått en politik som har bidragit till att öka stressen i skolan eftersom man inte har studiero och det inte råder lugn och ro i klassrummen.
Det är en politik som inte har främjat betyg på ett tidigt stadium, utan betyg kommer som ett stressmoment i ett sent skede av skolgången. Mobbning tillåts för att man inte gör tillräckligt mycket åt det från skolans sida, för att man inte tar krafttag och skiljer mobbarna från dem som mobbas utan låter dem gå kvar i samma skola och möta varandra. Det är klart att det skapar stress.
Fokus måste vara på kunskapsuppdraget. Om vi klarar kunskapsuppdraget, renodlar lärarrollen och ser till att det råder lugn och ro i klassrummen är jag säker på att Annika Hirvonen Falk kommer att se att stressen minskar. På en punkt vill jag gärna ge Annika Hirvonen Falk rätt, och det är i fråga om hennes syn på ämnesbetyg. Jag tror också att kursbetygen har varit en stressfaktor och att en övergång till ämnesbetyg kommer att göra det betydligt bättre, inte minst på gymnasiet.
Där kan man i dag se exempelvis att den som inte klarar Matte 1 genast hamnar i uppförsbacke på Matte 2, för att inte tala om Matte 3, i stället för den långa process som vi hade tidigare när vi hade ämnesbetyg. I övrigt tycker jag att Annika Hirvonen Falk går ett steg för långt när hon säger att jag har sagt att vi inte ska tala om stress.
I själva verket säger jag att det finns andra faktorer som måste prioriteras från politikens sida än bara läxfrihet, betygsfrihet och stress.
Patrick Reslow (SD):
Det finns också internationell forskning som visar att betyg om man använder dem från ett tidigt stadium blir en naturlig del i skolarbetet och inte upplevs som någonting konstigt alls. Problemet uppstår om vi börjar ge betyg i årskurs 6, 8 eller 9. Då blir det i ett sent skede, där man är i ett annat utvecklingsstadium. Det leder automatiskt till ökad stress.
Men om betyget är med från början, om man redan från början får betyg eller skriftliga omdömen, blir det en naturlig del i skolarbetet. Där skiljer vi oss tydligen helt och hållet åt. Miljöpartiet har under lång tid varit med och stött regeringar som har en helt annan syn på till exempel betyg och betygens nödvändighet i svensk utbildning.
Patrick Reslow (SD):
Jag tackar verkligen Caroline Helmersson Olsson för att hon ställer dessa frågor eftersom hon därmed symboliserar precis det jag sa, nämligen att Socialdemokraterna aldrig har förstått innebörden av skoltrötthet eller innebörden av att inte vara intresserad av att läsa vidare på högskola. Alla elever har faktiskt inte kapaciteten när de är 16 år att bestämma sig för att de ska läsa på högskola eller universitet.
Man kanske inte är intresserad av det. Helst av allt skulle man vilja sluta skolan. Socialdemokraternas recept som svar på detta har varit: "Ni ska tvingas in i en och samma form. Där ska ni stöpas. Kom inte här och säg någonting annat! Alla ska vara behöriga till högskolan." Det har varit receptet. Nu säger vi nej. Det är fel. När vi talar om att lyfta fram svagheter och styrkor handlar det om att syv ska säga: "Vi tror att det här är bra för dig. Det här skulle vara en lösning.
Se till att gå ett tvåårigt program med möjlighet att komplettera senare om du vill, för när du är 18 år kanske du har helt andra förutsättningar än när du är 16. Du kanske har en helt annan vilja när du är 18 än när du är 16." Det är vad det handlar om. Men, som vanligt, så fort man pratar om det pratar Socialdemokraterna om att sortera elever. Socialdemokraterna har inte förstått problemet med skoltrötthet, och jag tackar Caroline Helmersson Olsson för att hon synliggjort det i denna debatt.
Patrick Reslow (SD):
Livslångt lärande, ja. Jag vet inte vad det är som är svårt för Caroline Helmersson Olsson att förstå när jag talar om två-plus-ett-system. De personer som är skoltrötta och som när de är 16 år inte under några som helst omständigheter kan tänka sig att de vill läsa på universitet eller högskola men sedan ändrar sig ska då få en chans att komplettera.
Det kan vara i omedelbar anslutning eller senare i livet på komvux, som Caroline Helmersson Olsson hade hört att jag sa om hon lyssnat. Det är väl livslångt lärande? Upprördheten från Socialdemokraternas sida handlar om någonting helt annat. Ni vill stöpa alla i en och samma form. Alla ska ha högskolebehörighet, och då ska alla ha precis samma utbildning och grund. Man kan inte tänka sig någon flexibilitet.
Detta har präglat socialdemokratisk utbildningspolitik under decennier. Det är tragiskt, fru talman, att socialdemokratin inte har kommit längre än så.
Patrick Reslow (SD):
Var det inte det jag sa, att när vi börjar diskutera en annan lösning än den som Socialdemokraterna och Vänstern alltid har talat om kommer Vänstern att skrika högt? Nu hör vi det här. Det är till och med så att de klassiska kommunistiska slagorden kommer fram: cementera klassskillnader, sorteringsskola, sorteringspolitik. Det är inte detta det handlar om, Daniel Riazat.
Det handlar om att ge elever en chans, elever som annars hoppar av gymnasiet eller går ut gymnasiet med misslyckade betyg. Men Daniel Riazat kanske tycker att det är bra. Det kanske är det som Daniel Riazat existerar på, att det finns människor som inte klarar sig i livet, som inte går ut skolan, som hamnar i djup arbetslöshet.
Vad är Daniel Riazats recept om man är skoltrött och inte vill gå i skolan, om man inte klarar av skolan? Det enda vi har sett rent praktiskt är den politik som ni alltid har stött, det vill säga ingen förändring alls - treåriga gymnasieprogram, inget annat. Och jag hör inte någonting i Daniel Riazats anförande som antyder någonting annat.
Vi vill se mindre utslagning i samhället. Det är därför vi föreslår de tvååriga programmen. Vi tror också att nyanlända till Sverige kan ha nytta av dem, eftersom man inte klarar av de flesta gymnasiestudierna i övrigt. Det ser vi på avhoppen och på de misslyckade studieresultaten. Men vad är Daniels Riazats och Vänsterpartiets alternativ?
Patrick Reslow (SD):
Det är lite lustigt att höra Daniel Riazat stå här och säga att jag inte lyssnar på vad han säger. Daniel Riazat brukar ju vara bra på att mästra rätt så mycket i talarstolen och fläka ut sig i diverse extravaganser. Han kallar folk för högerextrema och allt vad det nu är han vräker ur sig.
Jag hörde inte någonting i ditt anförande om hur vi ska komma till rätta med att folk är skoltrötta och att det leder till avhopp eller till misslyckade skolresultat. Vi måste tänka nytt. När jag stod i talarstolen sa jag att vi sverigedemokrater vill ha en tvåårig utbildning men med möjligheten att läsa ett år till, en två-plus-ett-lösning.
Det skulle innebära att elever som är skoltrötta när de söker till gymnasieskolan 16 år gamla och som sedan får ett intresse för skolan - det finns faktiskt många som får det under gymnasietiden - inte ska hindras från att läsa vidare. Problemet har varit att det enda alternativ som har funnits är de treåriga linjerna, och då hoppar man av eller går och driver och får dåliga betyg.
Att vi får fler resurser, mer studiehandledning och allt vad Daniel Riazat talar om löser inte problemen med skoltrötthet eller dåliga skolresultat. Den enda slutsats jag kan dra är att Daniel Riazat är nöjd med dagens situation med utslagning i skolan och att folk inte får den chans de borde få, och det är beklagansvärt.
Jag sa från början att Vänstern hoppar högt när man börjar tala om något som ligger utanför Vänsterns idéramar.
Patrick Reslow (SD):
Jag säger som jag sa i onsdagens debatt: En grundläggande förutsättning för lärande är att det är ordning och reda i klassrummen och på skolan och att skolan ses som vilken arbetsplats som helst. Inte någon annanstans i samhället skulle vi acceptera den arbetsmiljö som vi nu ser på flera skolor runt om i landet. Rapporterna om det ökande våldet i skolorna är alarmerande. Enligt Sveriges Television har 3 000 anmälningar om hot och våld i skolan gjorts sedan 2014.
Vid 224 tillfällen under de senaste fem åren har hoten även innefattat knivar eller vapenliknande föremål. Bara här i Stockholm har hot mot lärare och elever mer än fördubblats på sju år. Men hot och våld kan också ta sig andra uttryck än det rent fysiska. Lärare får utstå spottloskor och könsord. Det senare gäller inte minst kvinnliga lärare. Massinvandringspolitiken har heller inte haft någon positiv inverkan på ordningen i skolorna.
Men läget är värre än så. När lärare tillrättavisar elever, kör ut dem ur klassrum eller ingriper i hotfulla situationer läser vi i medierna hur de blir anmälda och i vissa fall till och med skadeståndsskyldiga. När rektorer stänger av elever körs de över av skolchefer. Det är ett helt felaktigt system. Lärarnas och rektorernas beslut måste gälla till varje pris. Det är som om vi lever i Absurdistan.
Avsaknaden av auktoritet, disciplin och respekt är total i svensk skola. Toleranströskeln för vad lärare och rektorer kan göra för att få ordning på skolorna måste sänkas radikalt. Gatans lag ska inte gälla i skolan. Detta är inget nytt. Vi har kunnat läsa om det i flera år, och i denna kammare har vi haft otaliga debatter på detta tema. Men nu har vi verkligen nått vägs ände.
Det är dags för regeringen att bestämma sig för om den vill fortsätta tala eller om den vill agera. Vi har under lång tid hört regeringen tala om nationella planer för trygghet och det ena dokumentet efter det andra. Det är inget fel med det, men det är helt otillräckligt om inte fler konkreta åtgärder vidtas. Den som inte drar sig för att sparka på lärare, spotta dem i ansiktet eller hota med kniv kommer knappast att ändra sitt beteende för att vi uttrycker vackra ord i nationella handlingsplaner.
Men när det gäller konkreta förslag, såsom ordningsomdömen, som vi hade uppe i riksdagen i veckan, säger hela vänstersidan blankt nej. Då är man inte reda att vidta skarpa åtgärder. Vi sverigedemokrater vill se resultat. Alldeles för länge har det talats om problemet, men få lösningar har presenterats. Vi menar att det är dags att agera och det mycket kraftfullt.
Jag ser fram emot att få höra ett helt batteri av åtgärder från regeringen för att sätta punkt för denna dystra epok i svensk skolhistoria, och jag förväntar mig att höra dem här i dag.
Patrick Reslow (SD):
Jag har flera gånger lyssnat på och läst intervjuer med utbildningsministern, och jag tycker ändå att det finns en viss insikt i denna fråga som saknades hos den förra utbildningsministern. Det vill jag faktiskt framföra. Men att vi har en politisk diskussion och att det ibland kan bli skiljelinjer i debatten handlar just om att vi efterlyser konkreta åtgärder. Det har tagit för lång tid.
Sittande regering har nu varit vid makten i fem år, och det kommer fortfarande inte några konkreta förslag som lärarna efterlyser. Utbildningsministern sa själv att hon tyckte att uteblivna disciplinära åtgärder är ett sätt att normalisera våldet. Det är helt rätt.
Men hur ser utbildningsministern exempelvis på de signaler som vi får, där det finns en praxis som utvecklas mycket på grund av Barn- och elevombudet och där lärarna till slut inte vågar ingripa för att de är rädda att det ska få konsekvenser i form av skadeståndsskyldighet eller att de inte blir uppbackade av rektorerna?
Patrick Reslow (SD):
Sverige har redan i dag svårt att rekrytera lärare. Med den situation som i dag råder är det inte konstigt att många ställer sig frågan: Varför ska jag bli lärare? Varför ska jag som lärare utstå alla dessa hot och alla dessa situationer i mitt arbete? Vittnesmål från lärare i medierna talar också om detta. Erfarna lärare slutar. Nyutexaminerade lärare söker sig till andra arbetsmarknader.
Rädslan för att göra fel gör att många lärare ofta inte vågar ingripa i hotfulla situationer. Detta är inte en bra utveckling. Det är viktigt att lärarna nu får känna att de har samhällets stöd i ryggen när de tillrättavisar elever och försöker hålla ordning. Om inte lärarna kan agera, vilka ska då vara förebilder för eleverna? Vilka ska då ta hand om kunskapsutvecklingen? Se på Finland!
Det är ett bra exempel på hur hela samhället har slutit upp för att skapa ordning och reda i skolan. Sverigedemokraterna efterlyser nu skarpa förslag för att komma till rätta med problemen. Jag har fortfarande inte hört nya, skarpa förslag i den här debatten. Vi vill att elever som mobbar, bär kniv och utövar hot eller våld ska flyttas från skolorna. Vi vill göra det betydligt lättare att stänga av elever och dessutom stänga av dem på längre tid.
Vi vill utkräva ett starkt föräldraansvar. Vi vill ge lärarna alla möjliga verktyg som behövs för att hålla ordning. Finns det tveksamheter i skollagen - se till att snabbt rätta till dessa och skriv nya regler om så behövs! Sänk toleranströsklarna för vad lärare får göra för att hålla ordning i klassrummen! Inför de ordningsomdömen som riksdagen redan har beslutat!
Och framför allt: Avskaffa Barn- och elevombudet, vars praxis har lett till svårigheter för lärarna att hålla ordning i skolan!
Patrick Reslow (SD):
Vad Daniel Riazat har en skyldighet att göra som skolpolitiker är att se till att det finns regler som gör att de elever som har med sig knivar och vapen tas bort från skolorna, håller sig långt borta från skolan, inte stör andra elever och inte utsätter lärare och andra för våld. Är det någonting vi kan konstatera, herr talman, är det att Daniel Riazat och hans vänsterparti starkt har bidragit under lång tid till nedmonteringen av auktoritet i det här samhället. Det har trängt in även i skolan.
Patrick Reslow (SD):
Jag vill tacka Roger Haddad för initiativet till den här debatten. Jag kan konstatera att vi är överens om det mesta, nästan allt som har sagts. Jag vill ställa en fråga till Roger Haddad. Ni hade under åtta år makten över skolan. Samtidigt verkade ni kraftfullt för att upprätthålla massinvandringspolitiken. Är Roger Haddad villig att erkänna att massinvandringspolitiken har haft starkt negativa effekter på just ordningen i skolan?
Patrick Reslow (SD):
Jag håller med. Visst är det så. Samtidigt kan vi gå till de kommuner som har fått en stor ström av just invandrare under lång tid, och där vi har stora problem. Roger Haddad får gärna komma till mig i Malmö och besöka skolor för att se hur det ser ut. Vi kan åka till Göteborg och till Södertälje. Det finns också skolor här i Stockholm som har stora problem.
Frågan kvarstår: Är Roger Haddad villig att erkänna att massinvandringspolitiken har haft starkt negativ påverkan när det gäller att upprätthålla ordning i våra skolor?
Patrick Reslow (SD):
Om jag inte missminner mig satt Miljöpartiet i fyra år på ministertaburetten och hade full möjlighet att rätta till de brister som fanns, men det gjordes inte. Tvärtom fick vi här i kammaren gång på gång höra att det inte behövdes några nya åtgärder. Det som fanns var tillräckligt. Hur kommer det sig nu att Miljöpartiet plötsligt är intresserat av att ta tag i dessa frågor? Är det kanske opinionen som kallar på andra insikter?