KBLab/rixvox huggingface dataset:
Oscar Sjöstedt (SD):
Låt oss börja med att Sverigedemokraterna absolut inte genomför några besparingar i välfärden. Däremot genomför vi kraftiga besparingar på kostnaderna för migration och integration och för invandringsrelaterade kostnader. Vi har väl alla tagit del av den tämligen pinsamma kampanj som Landsorganisationen har bedrivit. Den fick för övrigt till följd att Sverigedemokraterna gick fram som enskilt största parti bland LO-väljare häromdagen i en Sifomätning.
Vi har förstått att man från regeringens och dess stödpartiers sida väljer att kalla de kostnader som egentligen är invandringskostnader och går direkt till invandringen för välfärd. Man har nämligen förstått att de svenska skattebetalarna faktiskt börjar tröttna på att finansiera den här vansinnespolitiken. När Sverigedemokraterna går ut och skär ned på kostnaderna för invandringen, då säger ni att vi skär i välfärden.
Jag tror inte, Ulla Andersson, att majoriteten av svenska folket förknippar kostnader för invandring med kostnader för välfärd. De tycker att det är två olika saker. Jag kan nästan garantera att så är fallet. Vi skär alltså inte i välfärden, utan vi sparar på invandringskostnader, och det tror jag att de flesta förstår. Vi har alla blivit klara över Vänsterpartiets ideologiska driv mot företag. Det är just ett ideologiskt driv.
Det finns ingen som tycker att välfärdsföretag ska kunna göra övervinster eller försämra kvaliteten så att folk har det dåligt. Vi ska ha en bra och vettigt fungerande välfärd i Sverige. Alla tycker det. Men Vänsterpartiet har ett ideologiskt driv mot företagande och hatar vinst i alla dess former. Vänsterpartiet vill ha ett offentligt monopol, helst i alla verksamheter. Det ska finnas en utförare. Ett val ska man få. Vi vill inte ha det på det sättet.
Jag älskar företagande, valfrihet och konkurrens. Vi ska ha sjysta och tuffa spelregler för dem som verkar där, och då vill jag ha företagande.
Oscar Sjöstedt (SD):
Men snälla Ulla Andersson, sluta tramsa om konjak hit och dit! Det är bara larvigt. Jag träffar en massa människor. Vi brukar fika tillsammans. Antingen träffar jag dem i riksdagen eller så träffar jag dem någon annanstans. Jag träffar en massa människor från företag och arbetsgivarorganisationer. Vi sitter inte och super. Skärp till dig! Vårt ställningstagande i fråga om vinster i välfärden är egentligen exakt samma ställningstagande som vi gick till val på.
Det presenterade vi vid vår valkonferens i mars 2014. Vi gjorde ett principiellt ställningstagande. Det är samma som gäller nu. Jag hoppas att det kan förtydligas ännu mer. Jag kommer att stå upp för valfriheten och för de ungefär 400 000 kunder som väljer den, som Vänsterpartiet vill förpassa till ett offentligt monopol. Jag kommer att stå upp för deras rätt till valfrihet.
Jag kommer absolut inte att stå upp för företagarens rätt att göra vinster på bekostnad av kvalitet - aldrig någonsin. Det ska vara tydliga kvalitetskrav för både de privata och de offentliga alternativen. Det ska absolut inte vara möjligt att göra kraftiga vinster på bekostnad av lägre kvalitet. Inte i min värld. Däremot vill jag bibehålla valfriheten i välfärden.
Vänsterpartiet måste förstå hur man faktiskt läser en budget. Det gäller även LO, för all del. Man kan inte titta på en rad och dra långtgående slutsatser av den. Man måste förstå sammanhangen. Jag säger återigen att vi inte skär ned en enda krona på välfärden. Tvärtom satsar vi kraftigt på välfärden. Men vi skär ned på kostnaderna för invandring, just i syfte att kunna göra satsningar på välfärden.
För att garantera välfärden väljer vi att spara på invandringen. Det framgår tydligt i vår budget för alla som läser den ordentligt och inte läser den med vänsterpartistiska glasögon.
Oscar Sjöstedt (SD):
Efter lite drygt ett år vid makten står det ganska klart och tydligt att det viktiga för Miljöpartiet är att behålla makten - inte det politiska sakinnehållet. För den som tvekar blev detta extra tydligt i går. Jag måste själv säga att den ideologiska och intellektuella stringensen i Miljöpartiets agerande inte är helt påtaglig.
Jag tror också att detta är något som väljarna kommer att straffa er för i kommande val. Det är förvisso inte mitt problem. Däremot är jag oroad över det faktum att sedan Miljöpartiet tog över ansvaret för biståndspolitiken har Sverige slagit rekord vad gäller andelen bistånd som över huvud taget aldrig lämnar Sveriges gränser utan som fastnar i Migrationsverkets budget.
Jag noterar också hur regeringen nu har försökt sätta en gräns eller ett tak för hur långt man får gå med de så kallade flyktingavräkningarna. Givet Miljöpartiets agerande hittills i regeringsställning måste jag ändå ställa frågan: Hur viktig är denna gräns för Miljöpartiet?
När, inte om, finansministern konstaterar att hon behöver mer pengar för att finansiera invandringen, vilket kommer att ske redan nästa år och därmed öka andelen avräkningar i biståndsbudgeten - kommer då Miljöpartiet att ta ansvar och att entlediga sina statsråd och att lämna regeringen?
Oscar Sjöstedt (SD):
Jag pratar inte om asylrätten; det är en helt annan diskussion. Vi är överens om att vi inte är överens, och det är väl en bra början. Jag kan inte förstå hur det här kan vara en vettig prioritering även om man rent formellt inte bryter mot några regelverk genom att göra på det här sättet. Det finns en himla massa saker man kan göra som rent formellt är tillåtna men som fortfarande är väldigt dumma att göra.
Hur kan det vara vettigt att ta pengar från den internationella biståndsbudgeten, som syftar till att hjälpa människor som har det svårt i tredje världen, till att finansiera fortsatt invandring till Sverige? Jag fattar inte prioriteringen. Vore det inte mycket rimligare att göra precis tvärtom? Lyssnar regeringen över huvud taget på sina myndighetschefer?
Har regeringen noterat att exempelvis Sida säger: Vad får det för konsekvenser när man tar pengar från de här människorna i tredje världen och ger dem till Migrationsverket i Sverige?
Kommer Miljöpartiet välja att lämna regeringen när, inte om, finansministern troligen redan nästa år kommer att behöva öka avräkningarna för att finansiera invandringen till Sverige?
Oscar Sjöstedt (SD):
Bara någon dag efter att regeringen röstade igenom sin ordinarie ändringsbudget presenterade man en extra ändringsbudget, där man väljer att skjuta till i storleksordningen 11 miljarder kronor för att fortsätta finansiera sin invandringspolitik bara under resten av innevarande år.
Man försöker också ge sken av att dessa pengar kommer att gå till välfärdens kärnverksamhet, trots att det i propositionen står explicit att de ska finansiera flyktingrelaterade kostnader. Det har väl att göra med att man så sakteliga börjar förstå att skattebetalarnas benägenhet att finansiera denna politik börjar tryta.
Jag har två tämligen enkla frågor till finansministern: Kan finansministern garantera att varenda en av dessa kronor i de extra anslagen verkligen kommer att gå till välfärdens kärnverksamhet och alltså inte till flyktingrelaterade kostnader?
Har finansministern verkligen vridit och vänt på varenda sten och synat varenda krona i den befintliga migrations- och integrationsbudgeten innan hon har kommit fram till att det är lämpligt att vi ska låna till dessa extra anslag?
Oscar Sjöstedt (SD):
Sverigedemokraterna har i en följdmotion till den extra ändringsbudgeten yrkat på att det ska finnas en garanti för att dessa anslag ska gå just till välfärdens kärnverksamhet, för att underlätta för kommunerna att utföra det de i första hand ska göra.
Vi har också ifrågasatt den lättvindighet man uppvisar när man helt sonika väljer att låna till hela summan i stället för att syna den befintliga migrations- och integrationsbudgeten och vrida och vända på varenda sten för att hitta en alternativ finansiering, det vill säga att sträva efter att låna så lite som möjligt och inte skjuta över problemen på kommande generationer, vilket man de facto gör när man väljer att lånefinansiera de extra anslagen.
Jag hyser också en stark oro för att pengarna kommer att försvinna ned i ett stort svart hål med ineffektiva kommunala arbetsmarknadsåtgärder eller subventionerade låtsasjobb åt nyanlända. Regeringen har ju visat sig vara kreativ när det gäller den typen av utgifter. Det gäller inte bara den här regeringen utan även den tidigare regeringen, ska tilläggas. Detta är utgifter som inte på något sätt kan påstås tillhöra välfärdens kärnverksamhet.
Varför väljer man att skjuta till dessa pengar helt villkorslöst? Hur kan man då garantera - vilket man uppenbart inte kan - att de kommer att gå just till välfärdens kärnverksamhet?
Oscar Sjöstedt (SD):
En budget som förhåller sig till verkligheten, säger Ingela Nylund Watz. Precis - och Sverigedemokraterna är det enda parti som förhåller sig till verkligheten direkt, redan 2016. Hur ser det ut med regeringens budget? Den är överspelad innan den ens har börjat gälla därför att regeringen inte var kapabel att prognostisera. Man var inte kapabel att lyssna in vad det är som håller på att hända i det här samhället. Regeringens budget är alltså överspelad innan den ens har börjat gälla.
Utgiftstaket kommer att spricka 2016 med den budget som ligger på bordet nu. Den här ändringsbudgeten hjälper inte detta. Hur många extra ändringsbudgetar kommer vi att få se från den här regeringen? Om Ingela Nylund Watz inte förmår läsa en budget på korrekt sätt är det problematiskt.
Sverigedemokraternas budget är likväl den enda budget som förhåller sig just till verkligheten eftersom regeringens budget är överspelad innan den ens har börjat gälla. Det måste vara unikt. Nog om detta - i den följdmotion som Sverigedemokraterna mycket riktigt har väckt med anledning av förslaget finns två ganska tydliga yrkanden. Jag förstår inte varför det upplevs som så kontroversiellt.
För det första vill vi att de extra anslagen ska villkoras och öronmärkas till det som vi betraktar som välfärdens kärnverksamhet. Det förstår jag inte problemet med över huvud taget. För det andra säger vi att regeringen åtminstone bör göra ett försök - ett litet försök i alla fall - att inte låna pengar och skjuta problemen på framtida, kommande generationer. Gör ett försök att hitta finansiering inom den befintliga migrations- och integrationsbudgeten!
Återigen: Finns det inte en enda utgift där som är onödig?
Oscar Sjöstedt (SD):
Det är min bestämda uppfattning att regeringen för en oansvarig ekonomisk politik. Den uppfattningen delas av ganska många väljare i det här landet, och fler blir de. Man kan inte bara säga att den här situationen är akut och jättespeciell. Man har ju skapat den här akuta och speciella situationen med medvetna politiska beslut. Andra länder har inte den här situationen; Sverige har den här situationen. I andra länder ser det helt annorlunda ut.
Man kan inte bara hitta på att det här råkade hända och att man inte riktigt förstod hur det gick till. Man har ju medvetet fört en politik som obönhörligen leder till en sådan här situation. Att då stå och hävda att man kan låna hur mycket pengar som helst, eftersom situationen är lite speciell just nu är oansvarigt. Om man lånar pengar ska någon betala tillbaka dem, och det är de kommande generationerna.
Det ogillar jag skarpt. Vi säger att vi kanske inte ska satsa så mycket pengar på mottagandet av nyanlända, och då menar ni att det blir problem för de nyanlända. Men snälla nån, det kanske inte ska vara så många nyanlända! Sverige är ju extremt i det här sammanhanget. Vi sticker ut i hela västvärlden och framför allt i EU när det gäller mottagandet per capita. Sverige är det mest extrema landet i den här kontexten.
Vi kanske inte ska ha så många nyanlända över huvud taget, och därför behöver vi inte satsa så mycket pengar på den så kallade integrationen av de nyanlända. Försök inte påskina att det här är en situation som bara har uppstått ur tomma intet. Genom medvetna politiska beslut har man lett in Sverige på den här vägen där vi är nu. Det är inget konstigt med det. Kausalitet kallas det.
Gör man A händer B, och därför är min bestämda uppfattning att regeringen för en oansvarig ekonomisk politik. Den uppfattningen delas som sagt av flera andra.
Oscar Sjöstedt (SD):
Bnp säger faktiskt ingenting om ett lands ekonomiska välbefinnande. Med den logiken skulle Bangladesh vara ett mer välmående land ekonomiskt än vad Sverige är. Man måste givetvis ställa bnp i relation till någonting, det är därför som vi använder oss av termen bnp per capita. Det är inte en perfekt term det heller. Det finns jättemånga problem med den.
Men den säger i alla fall någonting om den ekonomiska utvecklingen och det ekonomiska välmåendet. Det sägs att vi har fler sysselsatta, men i relation till vad? Är det i relation till hur stor befolkningsökning som vi har haft? Betyder det att sysselsättningen har ökat med en person samtidigt som vi har haft en befolkningsökning på en miljon personer? Det är en ganska dålig utveckling. Vi måste givetvis ställa det i relation till någonting. Det är därför som man använder sådana termer som arbetslöshet som mäter hela arbetskraften. Antalet arbetade timmar har ökat, i relation till vadå?
Detta är basala begrepp som vi inom hela det politiska spektrumet egentligen borde kunna vara överens om. Man måste ju ställa saker i relation till varandra. Annars säger de ingenting och är helt meningslösa. Återigen kom det upp ett påstående om att Sverigedemokraterna skulle göra nedskärningar i välfärden. Vi skär ned på de kostnader som finns som de andra partierna står bakom, inklusive Vänsterpartiet.
Det gäller kostnader för invandringen som har varit väldigt höga i det här landet. Vänsterpartiet väljer att kalla kostnader för invandringspolitiken för kostnader för välfärd för att försöka paketera begreppet lite snyggare. Det förstår jag att man gör. Men givetvis borde skattebetalarna tröttna någon gång på att finansiera hela kalaset. Men fortfarande gör ni inte rätt. Tala klarspråk i stället! Detta är kostnader för invandringen som vi säger nej till och som ditt parti säger ja till.
Där vill vi göra besparingar och i stället använda pengarna till välfärd. Men tala klarspråk!
Oscar Sjöstedt (SD):
Det finns någonting som heter kausalitet också. Till att börja med har vi haft en svag utveckling av bnp - även av bnp per capita; jag är glad att vi kanske är lite överens, men möjligen inte helt överens, om att man bör ställa saker i relation till någonting. Som ekonom tycker jag att det är viktigt. Men det finns en kausalitet i det hela också. Bnp per capita har ökat ytterst marginellt. Vi har haft en svag utveckling av bnp per capita i det här landet. Det beskyller jag absolut inte Vänsterpartiet för. Det har vi haft under åtta år med alliansregeringen också, så det är absolut inte Vänsterpartiets fel.
Det står jag inte och påstår. Men hur kan man då hävda - vilket Håkan Svenneling gjorde i sitt anförande - att detta beror på den ganska kraftiga invandring som vi haft? Vi är i alla fall överens om att vi har en hög invandring. Håkan Svenneling verkar anser att de här två sakerna måste bero på varandra. Men bara för att man hittar en korrelation i en viss ända betyder det inte att det finns ett kausalt samband på samma gång. Det är två helt olika saker. Man måste hålla de begreppen isär.
Jag tror också att vi kan vara överens om att sysselsättningsgraden är väldigt låg framför allt bland nyanlända invandrare men även bland utrikesfödda som funnits i Sverige ganska länge. Sverige har det största relativa sysselsättningsgapet bland jämförbara OECD-länder. Det är ett jättestort problem. Och när de trots allt kommer i sysselsättning har de generellt lägre inkomster än inrikesfödda. Det är också ett problem.
Det här är fakta som det inte går att argumentera emot. Hur i hela friden skulle då de här två sakerna tillsammans - att vi har en kraftig invandring och att människor som invandrar antingen inte hamnar i sysselsättning alls eller har något lägre inkomster än inrikesfödda - kunna förklara en ökad bnp per capita? Det är orimligt. Den ekvationen går inte ihop. Detta får gärna Håkan Svenneling kommentera lite grann.
Oscar Sjöstedt (SD):
Den 11 november röstade regeringen igenom sitt förslag till ordinarie ändringsbudget. Den 12 november presenterade man en extra ändringsbudget - framförhållning är kanske inte regeringens starka sida. I den budgeten skjuter man till 11 miljarder kronor ytterligare för att finansiera invandringens kostnader - enbart på denna sida årsskiftet. Man påstår att anslagen är avsedda för välfärden, trots att man i propositionen explicit deklarerar att man avser att finansiera flyktingrelaterade kostnader.
Man villkorar heller inte satsningen mer än så. Risken är alltså påtaglig att pengarna försvinner i ineffektiva kommunala arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller subventionerade låtsasjobb för nyanlända. Jag har två frågor till statsministern: Hur kommer det sig att man från regeringens sida inte väljer att försäkra sig om att dessa resurser ska gå till välfärdens kärnverksamhet?
Hur kommer det sig att man inte väljer att finansiera detta inom den befintliga ramen för migrations- och integrationsbudgeten utan väljer att låna?
Oscar Sjöstedt (SD):
I november förra året valde regeringen att skjuta till 11 miljarder kronor till landets kommuner i ett försök att möta de skenande kostnaderna för mottagandet av nyanlända. I en följdmotion bad jag och mitt parti om ett par saker: Vi ville att man skulle försöka hitta finansiering inom ramen för den befintliga migrationsbudgeten i stället för att låna pengar, och vi ville ha en garanti för att pengarna verkligen skulle användas inom välfärdens kärnverksamhet.
Jag varnade också om att risken är överhängande för att man kommer att behöva gå tillbaka till riksdagen och be om mer pengar om man inte ser över hela kostnadsbilden. Nu vill regeringen skjuta till ytterligare 10 miljarder, och även denna gång är det tydligen de kommuner som har tagit allra minst ansvar som ska vara prioriterade.
Kan statsrådet Bolund garantera att de extra resurserna denna gång verkligen går till välfärdens kärnverksamhet, eller är det rimligare att tro att detta är ytterligare en i raden av satsningar på massinvandring - förklädd till en satsning på välfärd?
Oscar Sjöstedt (SD):
Regeringen påstår också att satsningen kommer att skapa ett flertal offentliga jobb. Jag kan dock avslöja att välfärden inte enbart handlar om pengar, utan den handlar i minst lika stor utsträckning om utbildad personal. Var gömmer sig egentligen den här arbetskraftsreserven någonstans? Om vi har en lärarbrist i skolan löser vi inte det genom att skjuta till mer pengar till kommunerna, för det finns ju inga fler lärare att anställa. Vore det inte rimligare att fokusera en sådan här satsning på utbildning och bättre arbetsvillkor inom offentlig sektor?
Oscar Sjöstedt (SD):
Min fråga är riktad till finansministern. De senaste dagarna har det riktats synnerligen allvarlig kritik mot regeringens ekonomiska politik från olika myndigheter. Finanspolitiska rådet konstaterar följande om regeringen: Man för en synnerligen expansiv politik trots det rådande konjunkturläget. Man uppvisar en betydande avvikelse från överskottsmålet avseende nivån på det finansiella sparandet. Man har över huvud taget ingen plan eller ens princip för att uppnå överskott ens på längre sikt.
Man har manipulerat utgiftstaket på ett sätt som riskerar att allvarligt skada trovärdigheten för det. Det finns i nuläget en parlamentarisk kommitté som utreder frågan om överskottsmålet. På vilket sätt tycker finansministern att det är lämpligt att ensidigt avskaffa detta mål innan kommittén ens har färdigställt sitt slutbetänkande?
Oscar Sjöstedt (SD):
Minst lika allvarlig kritik riktas mot regeringens skattehöjningar på just arbete. Man räknar ju kallt med en så kallad statisk modell och bortser helt från det som kallas dynamiska förändringar, det vill säga de beteendeförändringar som uppstår när man höjer olika skatter. Rådet skriver: När hänsyn tas till dynamiska effekter leder reformerna inte till någon förstärkning av de offentliga finanserna över huvud taget. Hur i hela friden kan det vara en vettig skattepolitik?
Oscar Sjöstedt (SD):
Den migrationspolitiska reform som Moderaterna drev igenom 2011 fick minst sagt ödesdigra konsekvenser för Sverige, framför allt för de svenska skattebetalarna, som tvingades betala för det hela. Sverige blev i samband med detta ett extremt land i dessa avseenden - vi stack ut ordentligt från resten av EU och vållade bekymmer för våra grannländer. Följderna av detta kommer att märkas under lång tid framöver.
I Migrationsverkets senaste prognos från oktober kan vi å ena sidan se att asylinvandringen minskar något. Samtidigt prognostiseras dock att antalet nya så kallade anknytningsärenden, det vill säga anhöriginvandrare, kommer att öka till rekordnivå - 307 000 individer fram till år 2020, det vill säga under en fyraårsperiod.
Jag har några frågor med anledning av det: Har Moderaterna några reformförslag för att minska detta antal, eller tror man att ytterligare 307 000 individer inte kommer att medföra ytterligare påfrestningar på vård, skola och omsorg eller bostads- och arbetsmarknaden?
I den mån man har några förslag, har man då någon plan för hur dessa ska synkas med övriga allianspartier, med tanke på att de snarast vill öka invandringen ytterligare? I den mån man har en plan att bli överens, avser man att berätta det för väljarna före eller efter nästa val?
Oscar Sjöstedt (SD):
Av naturliga skäl känner jag inte något jättestort förtroende för Moderaternas invandringspolitik, och då menar jag inte nödvändigtvis de förslag som ni har lagt i sak. Många av dessa är som bekant direkta plagiat från mitt eget parti. Det bjuder vi givetvis på. Men jag talar om trovärdigheten.
Anledningen till att jag själv och förmodligen merparten av väljarkåren inte litar på Moderaternas omsvängning är givetvis dels att man så lättvindigt byter uppfattning i så pass stora och viktiga frågor, dels att man avser att söka förtroende att bilda regering tillsammans med partier som står långt ifrån en.
Kan väljarna vänta sig ett gemensamt budgetförslag från allianspartierna före nästa val? Om så inte är fallet har ju Moderaterna ingen finansiering för sina satsningar, för de som de vill regera med ställer inte upp på besparingarna utan vill snarast öka utgifterna i stället för att minska dem.
Oscar Sjöstedt (SD):
Parisavtalet hanterades ju inte i vårt utskott, men den information jag har fått är att det inte var innehållet i sig som vi röstade nej till utan snarare tillvägagångssättet. Det kastades en lunta på papper på en, och sedan skulle man i princip omgående till beslut. Så förstod jag det. Detta snarare än innehållet hade vi lite synpunkter på, bara för att reda ut det. Det är den information jag har fått. Biodrivmedel är ju kraftigt subventionerade i dag.
Jag vet inte om Centerpartiet tycker att det är en bra idé. Oftast snedvrider subventioner ekonomin ganska kraftigt. I den mån vi behöver subventioner bör de åtminstone vara av tillfällig karaktär. Det är i alla fall min åsikt. Problemet med de ganska kraftiga subventioner vi har i Sverige i dag är såklart att de kostar mycket pengar. Vi pratar rätt många miljarder varje år.
Det är också så att de biodrivmedel vi har importerar vi i skrämmande hög utsträckning. Det är en otroligt liten del av produktionen som sker i Sverige och därmed skapar arbetstillfällen i Sverige.
De importeras från andra länder, i värsta fall från länder där man skövlar till exempel regnskog för att skapa produktion av det som vi sedan importerar i tron att vi skapar miljönytta. Det gör vi uppenbarligen inte om det är så att våra subventioner leder till att man i andra delar av världen skövlar skog för att producera det som vi sedan importerar för att det är så subventionerat.
Det är en extremt märklig politik som kostar pengar för skattebetalarna, inte skapar någon sysselsättning i Sverige och har en negativ inverkan på miljönyttan på global nivå.