KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
I grund och botten kan vi konstatera att det finns en stor nöjdhet hos svenska folket när det gäller Systembolagets sätt att hantera sin affär. Tre av fyra svenskar vill behålla ensamrätten.
Jag tror att Lotta Finstorp är väl medveten om att den tidigare borgerligt styrda regeringen under sin mandatperiod själv lät göra två utredningar för att se om man kunde tillåta gårdsförsäljning.
Båda utredningarna visade att det inte var möjligt och samtidigt behålla det monopol som tre av fyra svenskar tycker är viktigt och vill värna. Därför valde också den dåvarande moderatledda regeringen att inte gå vidare med dessa frågor. Jag noterar nu att det har kommit ett tillkännagivande från riksdagen om gårdsförsäljning, vilket är mycket intressant.
Samma partier har utrett frågan två gånger och har själva kommit fram till att gårdsförsäljning inte är förenlig med monopolet, men nu står Lotta Finstorp här och säger att man värnar monopolet. Vi vet att för att gårdsförsäljning ska vara förenlig med EU-rätten kan den inte begränsas till drycker som enbart är tillverkade på den egna gården.
För den lilla producenten av den lokalproducerade ölen eller den lilla vingården i Skåne, granne med Absolut Vodka-bryggeriet i samma härad, innebär detta att de kommer att idka gårdsförsäljning i konkurrens med bryggeriet.
Dessutom kommer de att få öppna för försäljning på EU-nivå, det vill säga samtliga producenter måste få möjlighet att bedriva försäljning av sina egenproducerade drycker i Sverige. Jag tror inte att det här blir en bra situation. Jag är själv mycket intresserad av hantverksöl och lokalproducerad öl.
Den utveckling som har rått under senare år är helt fantastisk. Jag gläds också åt att det nu faktiskt finns 300 småskaliga producenter i Sverige som säljer sina produkter via Systembolaget. Jag kan själv köpa där eller beställa via beställningssortimentet. Det är en otroligt god utveckling.
Det blir ibland lite missvisande, men det är viktigt för de småskaliga producenterna att ha tillgång till Systembolagets försäljningskanaler. Sedan kan jag inte svara på varför Systembolaget har höjt från 25 till 50 liter vin för att pröva om någon kan få ingå i Systembolagets sortiment. Den frågan får jag ta med mig.
Men det är säkert så att rutinen har prövats under ett antal år och att det finns goda vägande skäl bakom den höjda gränsen. Samtidigt är Systembolagets ledning extremt tydlig med att det rent objektivt går att se ökningen av småskaliga producenter i sortimentet. Ökningen går rakt upp.
Dessutom är ledningen tydlig med att det är otroligt viktigt att utvecklingen fortsätter. Systembolaget fungerar väl och sparar skattepengar och inte minst hälsa för människor i Sverige. Alkoholkonsumtionen bland unga går ned, vilket vi ska glädjas otroligt mycket åt.
Samtidigt finns en stor nöjdhet och ett stöd för det sättet att hantera alkohol i befolkningen.
Annika Strandhäll (S):
Ja, det tycker jag. Jag vet precis vad frågan handlade om. Den handlade inte om att tala om för riksdagsledamöterna hur de skulle rösta. Jag hoppas att riksdagsledamöter, oavsett färg, kan fatta så väl underbyggda beslut som möjligt och ta till sig fakta från olika håll innan de landar i en slutsats.
I det här fallet handlade det om konsekvenserna - om man säger sig värna monopolet - om man röstar för att införa gårdsförsäljning. Två utredningar har visat att vi riskerar hela monopolet med oräkneliga kostnader för skattebetalarna och i hälsa för människor.
Jag hoppas verkligen att riksdagsledamöterna vill ta del av fakta. Det ligger dessutom i deras uppdrag att bidra till folkbildande insatser. Det som också måste sägas i sammanhanget, och som jag har sagt tusen gånger, är att det finska exemplet inte är jämförbart.
Finland fick tidigt ett undantag. Undantaget handlar om att producera en viss sorts sprit med innehåll från en viss mängd frukt och bär som finns ovanför en viss breddgrad i Finland - det var 63:e breddgraden eller något sådant.
Det är inte så att finnarna på något sätt kan kombinera med gårdsförsäljning, utan det är den produkten som finns inskriven som ett undantag. Jag vill vara tydlig med det. Vi borde vara mycket stolta över de resultat som visas.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Lotta Finstorp för att hon poängterar vikten av att ha en mer generell debatt i denna fråga. Jag delar verkligen den synpunkten. I debatten blandas korten ofta bort, och saker och ting blandas ihop.
För den enskilde medborgaren som bor på landsbygden blir det omöjligt att se igenom den debatt om hälso- och sjukvården som vi nu har. Sverige är inne i ett skede av förändring inom hälso- och sjukvården på många olika sätt, vilket är fantastiskt.
Därför tyckte jag att det var viktigt att i interpellationssvaret tydliggöra att det är skillnad på den regionala högspecialiserade vården och den högspecialiserade vård vi nu talar om. Lotta Finstorp var inne på det, och vi vet att medborgarna definitivt kan tänka sig att man koncentrerar den mest specialiserade och avancerade vården i Sverige till vissa sjukhus.
Så är det redan i dag med vården av svåra brännskador. Det handlar om att ha de bästa behandlingsmetoderna och spjutspetsen inom hälso- och sjukvårdspersonal inom ett område.
I internationell jämförelse ligger den svenska hälso- och sjukvården väldigt högt vad gäller medicinsk kvalitet och effektivitet, och det är en position att värna. Men vi kommer inte att klara av att värna den om vi inte också klarar av att ställa om och utveckla hälso- och sjukvården. Låt mig dröja lite vid detta.
Från årsskiftet 18/19 träder en ny lagstiftning i kraft som säger att den vård som medborgarna nyttjar mest ska organiseras så nära medborgarna som möjligt. Sverige är inne i ett skede som påbörjades under alliansregeringen och som vi har tagit vidare där vi ställer om den svenska sjukvården från dagens sjukhustunga vård till en betydligt bredare primärvård.
Primärvården ska vara den självklara ingången för de svenska medborgarna. Här ska man kunna hantera en betydligt större bredd av diagnoser och problem än vad man gör i dag, och det ska vara tillgängligt och tryggt. I en internationell jämförelse har Sverige en ganska liten andel primärvård. Detta vet Lotta Finstorp, som har varit landstingsråd. Vi ligger på 17-18 procent.
Många länder har det dubbla när de avsätter resurser för primärvården. Nu är vi inne i en omställning för att på riktigt få närmare vård. Den mest avancerade vården högspecialiseras, och viss sjukvård kommer att behöva fortsätta att specialiseras även regionalt i sjukvårdsregionerna.
Jag tror att landstingspolitiker många gånger är betjänta av en stor transparens och dialog med medborgarna. Det kan vara helt avgörande, för när detta brister uppstår missförstånd. Man behöver tillsammans komma fram till vad som är möjligt och vad man behöver ha.
Vi behöver också tala om hur man med denna omställning och med ett bättre nyttjande av nya behandlingsmetoder och ny teknik kan tillgängliggöra vården på ett annat sätt.
Annika Strandhäll (S):
Ja, så är det. Det handlar om flera olika saker samtidigt, och Lotta Finstorp är inne på många av dem. Befolkningen ökar. Vi räknar med 300 00 fler barn i Sverige till 2025 och 300 000 fler över 70.
Det är fantastiskt och ett privilegium för ett välfärdsland att vi både blir fler och att våra äldre lägger fler år till livet. Men det innebär också att fler lever längre med kroniska sjukdomar och att många har flera olika diagnoser. I dag går 80-85 procent av vårdens resurser till någon med minst en kronisk sjukdom.
Vi räknar med en fördubbling av antalet cancerfall till 2040, både som en följd av livsstil och att vi lever längre. Man kan i dag också leva betydligt längre, kanske hela livet, med en cancerdiagnos. Detta kommer att ställa helt andra krav på en löpande tillgång till hälso- och sjukvården.
Med den teknikutveckling vi har kommer det att vara betydligt fler som med teknikens hjälp kan klara betydligt mer på egen hand. Det är fantastiskt när man tar del av de möjligheter som ligger framför oss. För min del är jag helt övertygad om att detta är en utmaning som vi kommer att klara av i Sverige.
Man måste också vara medveten om att vi i takt med att behoven ökar - vi blir fler och vi blir fler äldre - kan behandla betydligt fler diagnoser i dag än vad vi kunde tidigare. Jag hade en interpellationsdebatt tidigare i dag om bland annat särläkemedel. Det tas fram läkemedel för väldigt smala grupper i dag, som man helt plötsligt kan behandla. Detta ställer krav på att vi klarar av att leverera till de människor som har behov.
Det handlar om en mer effektiv vård och om att det ska vara attraktivt att arbeta inom hälso- och sjukvården. Vi vet att det inte bara handlar om lönefrågor utan också om att det ska finnas tillräckligt många händer för att möta behoven.
Man behöver jobba med arbetsmiljöfrågor och med arbetstidsfrågor, man behöver se till att vård- och omsorgspersonal får förutsättningar och man kan differentiera så att det blir mer attraktivt att vara kvar och arbeta även i norra Sverige. Man kan jobba med incitament på olika sätt för att göra det mer attraktivt. Jag är övertygad om att vi politiker kommer att behöva arbeta betydligt mer med detta.
Jag stod i går och svarade på en fråga från en journalist - den var slående och gjorde mig lite ledsen i ögat - som sa att Makedonien har fler vårdplatser och kortare köer. Det blir en absurd situation.
Makedonien har ju inte en sjukvård som tillnärmelsevis kan behandla de diagnoser som vi kan, som har de resultat som vi har inom cancervården eller som, för den delen, kan utföra dagkirurgi i stor utsträckning så att människor kan komma hem snabbt igen. Vi måste ha ordning och reda i debatten, för annars kommer vi att landa fel i de politiska besluten. Vi ska bevara vår kvalitet. När vi talar om sängplatser vet vi att vi har färre vårdplatser.
Vi behöver kanske fler i takt med att vi blir fler, men framför allt ska vi utnyttja teknikens möjligheter, som gör att människor inte behöver ha långa, ohälsosamma sjukhusvistelser. Detta gäller inte minst våra äldre, som ska kunna mötas både med hemsjukvård och med en utbyggd primärvård på ett helt annat sätt än i dag.
Annika Strandhäll (S):
Ja, det kommer att vara nyckelfrågan. Personalen är den svenska hälso- och sjukvården i mångt och mycket, både utifrån den kompetens de har med sig och utifrån det engagemang de visar. Det är de som står för trygghet och omvårdnad gentemot medborgarna. Därför är det otroligt viktigt med de satsningar som nu görs och att hela tiden tänka på hur vi skapar ökad attraktivitet.
Den omställning som vi nu har påbörjat i hälso- och sjukvården mot en bredare och bättre försörjd primärvård leder förhoppningsvis till att det blir en statushöjning för primärvården, för det har varit ett av problemen. Det är denna vård som ska vara första linjen, som ska vara medborgarnas ingång, som ska kunna göra mer och som ska vara navet i den svenska hälso och sjukvården.
Med en sådan förflyttning ökar förhoppningsvis också attraktiviteten och viljan att arbeta i primärvården. Vi måste samtidigt följa upp med utbildningsplatser och se till att man har förutsättningar att ta emot elever som ska ut på praktik i hälso- och sjukvården, att man kan jobba med arbetstider och arbetsmiljö och att man kan öka attraktiviteten i hela landet.
Kanske kan man också i viss mån tillåta sig att vara kreativ genom att göra det betydligt mer attraktivt, till exempel villkorsmässigt, att jobba i vissa delar av landet än vad det är i andra delar.
När det gäller det som Lotta Finstorp var inne på - den specialisering som vissa landsortssjukhus kan tillskansa sig eller har tillskansat sig - handlar det om satsningar på att bygga patienthotell eller annat som gör att man kan åka dit och invänta sin operation och känna sig trygg med det. Vi är inne i en fas av utveckling av den svenska hälso- och sjukvården.
Efter de debatter vi har haft i denna fråga är jag övertygad om att det finns en bred samsyn i Sveriges riksdag om att verkligen ta tag i denna fråga och skapa större trygghet för de svenska medborgarna.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar för interpellationen. Jag tycker att det är otroligt viktigt att lyfta fram att vi ändå ser resultat inom väldigt relevanta områden under den här mandatperioden. Vi har som sagt fördubblat resurserna till psykiatrin, vilket är helt nödvändigt i takt med att behoven ökar.
Ungefär 60 procent av de resurser vi har avsatt till satsningen på ungdomsmottagningarna har faktiskt gått till att utöka bemanningen. Jämfört med 2014 ser vi i dag 700 fler anställda i elevhälsan, vilket kanske är en av de absolut mest centrala delarna när det gäller att kunna fånga upp dessa barn och unga tidigt.
Det här är satsningar som behöver fortsätta framåt. Det behövs resurser om man ska kunna lösa de här problemen. När det gäller kompetensförsörjningen: Ja, det finns en kompetensförsörjningsproblematik, men man måste också tänka bredare. Hur kan man till exempel utveckla ungdomsmottagningen på nätet, UMO, för att möta ungdomar där de befinner sig?
Det tror jag är en viktig del, som jag gärna skulle vilja se i ett nästa steg. Framför allt handlar det dock om fortsatta satsningar. Vad vi ser i dag är djupt problematiskt.
Regeringen och regeringens nationella samordnare på området psykisk hälsa har under mandatperioden haft ett pågående arbete tillsammans med Sveriges Elevkårer, Tilia, Maskrosbarn och Psykologförbundet. Arbetet kallas Ungas beställning till samhället och handlar just om var unga själva ser brister i dag och vad de tror behöver göras.
Bland annat säger man att det sätt vi i dag har utformat skolan och kursplaner på är ett problem som bidrar till den psykiska ohälsan bland barn och unga, vilket också bekräftas av Folkhälsomyndigheten. Det är också fortsatta satsningar på elevhälsan man efterlyser - att kunna fånga upp barn och unga tidigare än i dag. Om man mår dåligt ska man nämligen inte behöva hamna i kö till barn- och ungdomspsykiatrin.
Då är det alldeles för sent; det är för långt gånget. Vi vet att en av de viktigaste faktorerna är att klara de här tjejerna och killarna genom grundskolan så att de får tillräckliga betyg för att kunna söka in på gymnasiet och klara det. Att inte klara skolan är nämligen en faktor bakom fortsatt dåligt psykiskt mående och fattigdom under hela livet, samt djupa svårigheter att ta sig in på arbetsmarknaden.
Jag tror alltså extremt mycket på att det som gäller framöver är att göra satsningar på elevhälsa. Som Lotta Finstorp var inne på handlar det även om fältare, fritidsgårdar och fler skolkuratorer som kan möta eleverna på skolan - men kanske även efter skoltid - för att på ett enkelt sätt fånga upp dem.
Det som också kommer fram i Ungas beställning till samhället är att inkludera i undervisningen hur man ska förhålla sig till sin psykiska hälsa. Vad är svängningar i livet? Det handlar om att bygga och stärka elevernas självkänsla. Jag tror att en otroligt viktig del för att detta inte ska behöva gå så långt är att se unga som riskerar att må dåligt betydligt tidigare än i dag.
Vad som är uppenbart är att vi kommer att behöva fortsätta satsa på det här området.
Annika Strandhäll (S):
Jag tror att det är viktigt att ha lite ordning i debatten, för vi vet ändå en hel del. Vi vet att vi de 15 senaste åren har haft de snabbast ökande klyftorna i hela OECD.
Vi vet också att även om den psykiska ohälsan finns i flera olika grupper av unga är det de unga som växer upp i de socioekonomiskt utsatta områdena som i mycket större utsträckning inte klarar skolan. Ta till exempel Bergsjöskolan, där sju av tio klarade sig resultatmässigt när det gäller att kunna komma vidare till gymnasiet. Det finns skillnader.
Det finns också klasskillnader, och dessa klassskillnader har ökat. De gör att man växer upp i en trångbodd, fattig familj där man inte kan få någon studiero och där man har med sig tuffa upplevelser som har lämnats efter. Det handlar om de ekonomiskt svagaste. Där behöver vi satsa.
Det handlar om att satsa på ett starkare samhälle - ett samhälle som håller ihop. Det handlar om en hälso- och sjukvård som kan möta de ökade behoven och som har råd att anställa fler socionomer och skolkuratorer. Det handlar om att satsa på ett samhälle som har råd att minska klasstorlekarna och som har råd att anställa fler poliser. Att vara politiker är också att prioritera.
Oavsett vad Jenny Petersson säger i detta sammanhang har vi under denna mandatperiod dubblerat satsningarna på psykiatrin. Vi har i dag 700 fler anställda i elevhälsan, och antalet lärare ökar. Vi är också beredda att göra fortsatta satsningar. Det är sant att köerna ökar.
Det är inte särskilt konstigt; det räcker att titta på kurvan för de senaste tio åren vad gäller hur den psykiska ohälsan har ökat. Vi vet också vad Folkhälsomyndigheten säger. De kom med en rapport för inte så länge sedan som pekade på att - och hade undersökt varför - unga i Sverige mår dåligt i dag.
Huvudorsaken som de pekade på var utformningen av skolan, med kursplaner och stress för individerna. När man tittar på Ungas beställning till samhället ser man att de pekar på just detta; det är punkt 1. Kunskapsmålen och kursplanerna behöver revideras och utformas tillsammans med lärare och ungdomar, bland annat för att öka tydligheten.
Vi vet alltså att detta är ett problem. Vi vet att segregationen i skolan är ett annat sådant problem. Framför allt är det helt klart så att man när man väl har lämnat gymnasiet kommer ut på en arbetsmarknad där man får gå på visstidsanställning efter visstidsanställning - allmänna visstidsanställningar har exploderat sedan den moderatledda regeringen införde dem 2007.
En ung kvinna i dag får sin första tillsvidareanställning när hon är 34. Det skapar otrygghet. Boendefrågorna - att man inte kan få en lägenhet - skapar också otrygghet. Om vi ska ha ett samhälle som håller ihop måste vi satsa på de unga, minska segregationen och minska klyftorna. Det vet vi.
Annika Strandhäll (S):
Man kan absolut tala om ett misslyckande, Jenny Petersson. Ett sådant misslyckande kanske är att ni sänkte skatterna med 140 miljarder och lämnade efter er ett underskott i statsfinanserna på 60 miljarder kronor samt en skenande ungdomsarbetslöshet, som säkerligen orsakade en hel del psykisk ohälsa hos barn och unga.
Det har vi nu vänt till ett kraftfullt överskott i finanserna, och ungdomsarbetslösheten har sjunkit radikalt under denna mandatperiod. Vi ökar tryggheten; unga arbetslösa får i dag en insats inom 90 dagar.
Det har vi vänt genom att vi nu, med det överskott vi har, kan klara av att fördubbla satsningarna på psykiatrin och därmed också få fler anställda på ungdomsmottagningar. Det haltar ju, Jenny Petersson.
Ett av problemen är ju att ni under er mandatperiod inte byggde ut elevhälsan, inte byggde ut första linjens psykiatri och inte byggde ut ungdomsmottagningarna, vilket gör att barn och unga hamnar i köer till den specialiserade psykiatrin. Det borde de inte behöva göra, för då har det gått för långt. Detta har vi under denna mandatperiod försökt att vända. En av de första sakerna var just att införa en nationell strategi för att vända denna utveckling.
Vi har bytt riktning, men mer behöver göras. Då måste man ha ordning och reda i statsfinanserna. Vi vet ju att en borgerlig regering tre gånger av tre möjliga har lämnat efter sig gigantiska miljardunderskott till socialdemokratiskt ledda regeringar att vända, vilket vi har gjort varje gång.
Annika Strandhäll (S):
Jenny Petersson har vid flera tillfällen frågat mig när regeringen avser att komma till rätta med att patienter får oförsäkrade läkemedel. Jag har då svarat att frågan om hur man bäst löser problemet med att läkemedel som inte ingår i den svenska läkemedelsförsäkringen säljs på svenska apotek är komplex. Den lösning som Jenny Petersson förordar går ut på att apotekspersonalen ska vara skyldig att upplysa om försäkringsstatus för de läkemedel som säljs.
Det var denna lösning, i kombination med en möjlighet för patienterna att i förekommande fall motsätta sig utbyte, som föreslogs i en statlig utredning 2013. Som jag nämnt i mina svar till Jenny Petersson riktade flera tunga remissinstanser kritik mot detta förslag. Sveriges Farmaceuter anförde att förslaget skulle kräva informationsinsatser av betydande storlek i de fall försäkringsstatusen var oklar.
Man valde därför att med bestämdhet avstyrka utredningens förslag. Sveriges Apoteksförening anförde att det fanns ett problem med att apoteken får skulden för att man erbjuder oförsäkrade läkemedel.
Apoteket AB konstaterade att en informationsskyldighet skulle riskera att flytta fokus från patientinformationen till försäkringsfrågan vid kundmötet, som i stället för att handla om diagnosen, läkemedlet och framför allt hur läkemedlet ska användas på bästa sätt skulle komma att handla om eventuella risker för framtida läkemedelsskador och möjligheten till ersättning för dessa.
Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket anförde att apotekspersonal redan i dagsläget har ett omfattande informationsansvar gentemot patienterna. Utredningens förslag skulle, enligt myndigheten, innebära att apotekspersonalens informationsansvar skulle utökas på ett orimligt sätt.
Enligt Apotekarsocieteten vore ytterligare ekonomisk information på apoteken som tränger undan information som är avgörande för rätt läkemedelsanvändning fullständigt olämpligt. Sammanfattningsvis fanns stark kritik mot förslaget om en skyldighet för apotekens personal att informera om läkemedlens försäkringsstatus i mötet med kunderna.
Flera remissinstanser, däribland Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, Handikappförbunden, Läkarförbundet och Svenska Diabetesförbundet, anförde att en bättre lösning vore att staten genom förmånssystemet tog ansvar för att läkemedel som subventioneras har ett fullgott skydd. Problemet med att läkemedel som inte ingår i den svenska läkemedelsförsäkringen erbjuds kunder på apoteken måste få en lösning. Om detta är jag helt ense med Jenny Petersson.
Den lösning som regeringen väljer att gå vidare med måste emellertid fungera för både apotekens personal och deras kunder.