KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Strand (S):
Jag menar att det finns en polarisering med den proposition som kom för fyra år sedan. Det blir mer fokus på akademisk grundforskning, som är bra. Låt mig säga det igen så att det inte missförstås. Men vi måste också fokusera på den tillämpade forskningen. Det är viktigt. Jag har tagit med mig två inspel från Svenskt Näringsliv.
De nämner att det måste skapas konkreta incitament inom universitet och högskolor för samverkan med näringslivet och det omgivande samhället. I dag finns inte tillräckliga incitament, nämner Svenskt Näringsliv. Industrirådet är också inne på samma spår när man säger att det måste finnas en ökad samverkan mellan industri, akademi och forskningsinstitut.
Det här är två inspel i mängden som lyfter upp samma sak. När jag möter näringslivets företrädare lyfter de upp att man i dag blir inbjuden på universitetens villkor. Nu handlar det om att hitta tillbaka till inte de gamla branschprogrammen utan tänket om att sitta vid samma bord, problemformulera, analysera och komma fram till vad man behöver satsa på.
Där har staten och politiken en viktig roll. Det finns vissa centrala och globala framtidsutmaningar som vi måste lösa för svensk del och för hela världens överlevnad. Det var därför jag nämnde några saker som är viktiga för oss. Vi har satt upp 2 miljarder under fyra år för att hantera dem. Det är skillnaden mellan våra politiska inriktningar.
Jag är glad om Emil Källström ser att det finns en obalans och att man vill rätta till den i propositionen. Det skulle jag välkomna.
Thomas Strand (S):
Det är intressant att lyssna på Yvonne Andersson, för hon är väldigt tydlig, drastisk och målande. Om jag ska karakterisera det hela blir det så här: Allting var sämre förr, och nu är vi nästan på väg till himmelriket. Det fanns väl ett och annat som vi socialdemokrater gjorde bra, kan jag tänka mig. Men när Yvonne talar blir det nästan som att alltihop bara var dåligt.
Yvonne nämner exempelvis innovation och att det var någonting som Alliansen kom på 2006. Riktigt så var det väl inte. Även om vi inte satt och skrev en forsknings- och innovationsproposition hade vi faktiskt åtgärder som handlade om innovation. Vinnova startade vi exempelvis. Branschprogrammen var väl också ett sätt att få ihop forskning och kommunicering, akademi och företagande.
Innovationsbegreppet kom inte som en blixt från klar himmel 2006. Det fanns tidigare också, även om vi inte skrev någon proposition. Jag har ett citat som jag ska läsa upp som jag tycker också är belysande i den här diskussionen. Det är från KK-stiftelsen, som har gjort ett projekt ihop med många högskolor och företag.
Vd:n Madelene Sandström säger så här: "Detta nära och starka samarbete i forskningen mellan högskolor och näringsliv ger förmodligen inga Nobelpris, och kommer heller inte att vara den forskning som publiceras mest, på det sätt som akademisk kvalitet mäts idag. Däremot utgör den en enorm tillväxtmöjlighet och stärker både konkurrenskraften, den akademiska utvecklingen och välfärden i Sverige.
Forskningen kan därför inte hänvisas till ett fåtal elitinstitutioner som befinner sig alltför långt från företagens verklighet." Här ligger en problematik.
Thomas Strand (S):
Yvonne säger ödmjukt att ni har lite att göra. Jag skulle vilja säga att ni har väldigt mycket att göra. Nu hoppas jag att det är vi som har mycket att göra om två år och att ni har lite mindre att göra. Jag har nämnt sex punkter: Ta tag i dessa! Där skiljer vi oss åt som politiska partier eller som regeringsalternativ.
Samverkan mellan akademi, näringsliv, offentlig sektor och politik måste bli mycket bättre. Signalerna i inspel från näringslivet säger samma sak. Lyssna på det! Förändra politiken! Svält inte ut de mindre högskolorna. Yvonne vet det också.
När vi tar del av debattinspel på resor och träffar de mindre högskolorna framgår det att de är oroliga för utvecklingen - speciellt när man hör utbildningsministerns utspel om att några ska sammanslås med större och att det räcker med filialer som håller på med utbildning, och sedan kan forskningen ske på universitet. Det är inte rätt väg. Det är fel väg att gå. Yngre forskare: Ta tag i det! Se till att de blir anställda och får trygghet!
Humaniora: Låt mig ta upp det som jag sade i mitt anförande om utbildningsvetenskaplig forskning. Vi måste bli bättre på det, öka omfattningen, se till att det kommer ut och stimulera utveckling i skolan. Vi måste också stärka de internationella och globala kontakterna. Vi måste bli bättre på att koppla oss till forskningsprogram på EU-nivå men även tänka globalt.
Till sist genusfrågan: Där måste vi bli bättre på att se till att vi får en mer jämställd forskning i alla led. Där har du sex punkter, Yvonne. Du har antecknat bra, ser jag. Ta med dem! Ta diskussionen med utbildningsministern och kom med en förändrad proposition till hösten!
Thomas Strand (S):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Bakgrunden till den interpellation jag har ställt till utbildningsministern är just den som vi hörde utbildningsministern svara på i början. Jag läste ett pressmeddelande om det besök som gjordes i Israel av utbildningsministern.
Syftet var tvåfaldigt, dels att fördjupa sig i fredsprocessen och träffa företrädare för de israeliska och palestinska sidorna, dels att stärka relationerna till Israel när det gäller forskning. Jag är intresserad av både fredsfrågan, forskningsfrågan och frågan om högre utbildning, men jag har valt att fokusera på den sistnämnda om högre utbildning och forskning.
När jag tog del av pressmeddelandet framgick det att utbildningsministern skulle träffa företrädare för både Israel och Palestina vad gäller fredsfrågan. Däremot stod det ingenting om att det var möten planerade med palestinska företrädare för högre utbildning och forskning. Därför ställde jag min interpellation.
Jag tycker att det är bra att vi har internationella kontakter, att vi träffar representanter för andra länder och diskuterar utbildning och forskning. Att utbildningsministern väljer att åka till Israel har jag ingenting emot. Det är bra med utbyte och kontakter.
Det som är en brist är att kontakter inte har tagits med även den palestinska sidan. När jag lyssnar på utbildningsministern förstår jag att kontakterna med Palestina handlade om fredsprocessen, och det var inga träffar med några företrädare för universitet i Palestina. Det är en brist.
Av flera skäl hade jag önskat att utbildningsministern hade tagit de kontakterna. Jag ska nämna tre som jag tycker är viktiga. Ett skäl är att konflikten mellan Israel och Palestina har pågått under många år. Vi fokuserar på vikten av att hantera och lösa konflikten. Den är nyckeln till många konflikter i området och i världen.
Hela världens blickar riktas mot området. Sverige har till och från haft en aktiv roll i fredsarbetet. Det har Sverige klarat därför att vi har haft en relation till båda sidorna, och en folkrättslig princip har väglett oss.
Därför får vi inte riskera att vi marginaliserar vår egen roll genom att bli en del av polariseringen. En resa skickar signaler. Om utbildningsministern besöker företrädare för den israeliska forskningen skickas signaler. Det hade varit bra om utbildningsministern även hade träffat företrädare för den palestinska sidan.
Det andra skälet är att högre utbildning och forskning stärker ett land. Ökad kunskap och kompetens gynnar fred, demokrati, bygger ett land, ger jobb och välstånd. Det är ett led i att vara med och bygga den palestinska staten.
Det tredje skälet är att den högre utbildningen och forskningen av förklarliga anledningar är relativt ung i Palestina och behöver stärkas och stödjas. Där har Sverige en viktig roll att fylla. Nu blev det inget möte med palestinska företrädare från universitet och högskolor, men min andra fråga kvarstår: Vad avser utbildningsministern att göra för att stärka den palestinska högre utbildningen och forskningen?
Thomas Strand (S):
Det går inte att bortse från att när vi pratar om Israel och Palestina pratar vi om ett speciellt område i vår värld. Världens blickar har varit riktade mot detta område i många år, och det finns en stark längtan efter att hitta en lösning på konflikten mellan Israel och Palestina. Därför är den här frågan viktig.
När vi pratar i globala termer om internationellt samarbete är det viktigt att Sverige hjälper till att gynna fred, demokrati och utveckling. Därför hoppas jag att regeringen inte tänker i stuprör utan att man när regeringen träffas diskuterar och för samtal om hur vi kan hjälpa till att bygga en bättre värld.
Vi ska inte lägga oss i vad biståndsministern bestämmer, men regeringen måste ändå ha samtal om hur Sverige hjälper till att bygga en bättre värld. När det gäller Israel och Palestina och utbildningsministern åker till det området tycker jag att det är ganska naturligt att man funderar på hur vi kan hjälpa till och bygga en bättre värld.
Ministern såg själv muren och de ockuperade områdena, och då måste frågan ha kommit upp i huvudet: Hur påverkar det Palestina att bygga sin utbildning och sin forskning när man lever under ockupation och förtryck? Den frågan är oerhört angelägen att ställa. Om man läser den rapport som EU har lämnat väcks frågan: Hur kan vi hjälpa till att stärka den palestinska statsbyggnad som pågår?
Därför är det viktigt både för israeler och för palestinier att vi får en dialog om högre utbildning och forskning. Jag hade hoppats på ett möte, men nu blev det inte så. Jag hoppas ändå att den här debatten leder till att utbildningsministern vill vara med och hjälpa till att fokusera på frågan: Hur är Sverige med och bygger en bättre värld?
Thomas Strand (S):
Nej, det är inte rätt att dra ned antalet högskoleplatser vare sig på Linnéuniversitetet eller på något annat universitet eller lärosäte. För mig är det en väldigt passiv politik - det är rent av en framtidsfientlig politik - att dra ned på antalet högskoleplatser när vi borde öka i stället.
Jag har en overheadbild här som jag har fått på ett besök på ett lärosäte i Sverige som visar 27 lärosäten i Sverige. Fem av dem får lite mer i pengar fram till 2015, men alla andra får neddragningar av sina takbelopp. Linnéuniversitetet ligger inte sämst till. Det finns de som drabbas värre.
Men detta signalerar att utbildningsministern och regeringen minskar antalet högskoleplatser, vilket han själv bekräftar i sitt inlägg. Ungefär 5 500 platser försvinner, om man jämför med hur det varit tidigare. Man kan titta på hur det är när det gäller 20-24-åringar och jämföra med år 2011.
Vi har fler 20-24-åringar 2012, 2013 och 2014. Man borde hålla jämna steg och ha mer ambitioner för fler högskoleplatser.
När utbildningsutskottet besökte Bryssel för ett år sedan träffade vi en av kommissionärerna, som just tog upp det här med utbildningssatsningar och ambitioner och som ställde den här frågan till oss från Sverige: Varför har ni i Sverige minskat era ambitioner på utbildningsområdet? Varför lägger ni er som ett medelmåttigt land? Varför tar ni inte ut steglängden? Det är precis samma fråga som jag har till utbildningsministern när vi diskuterar Linnéuniversitetet.
För det här gäller inte bara Linnéuniversitetet, utan det är en allmän trend att man drar ned antalet platser. Vi behöver inte färre platser i högskolan. Vi behöver fler. Den budget som vi har lagt fram från socialdemokratiskt håll innebär att vi vill ha 8 700 fler högskoleplatser 2012. Vi vill ha 6 500 fler yrkeshögskoleplatser 2012 än vad regeringen lägger fram.
Det här gör vi för att vi vill möta framtiden. Vi talar om Linnéuniversitetet, som behöver fler platser för att möta behoven i en region där det finns problem med arbetslöshet. Det handlar inte bara om ungdomar. Ungdomar är givetvis en viktig målgrupp, för det är många som är arbetslösa. Men även vuxna som är arbetslösa behöver en utbildning.
Därför känns det helt bakvänt att man drar ned på antalet platser. Det är en passiv politik, och det är en politik som inte är modern. Utbildningsministern går i täten för den politiken. Vi ser kontrasterna mot en socialdemokratisk politik.
När det gäller Linnéuniversitetet eller när det gäller andra universitet är det viktigt att man får signaler om att vi ska utbilda fler ungdomar och fler vuxna för att möta framtiden och framtidens jobb.
Thomas Strand (S):
Oavsett vad utbildningsministern säger kan jag konstatera att vi har nästan 16 000 fler platser än den borgerliga regeringen när det gäller högre utbildning. Vi har fler till högskolan och fler till yrkeshögskolan, för vi har en annan ambition. Vi vill möta framtiden med att ge människor möjlighet att studera och förkovra sig. Det handlar om ambitioner. Det är som Olof Palme sade: Politik är att vilja.
Vi vill att fler människor ska gå till högskola och yrkeshögskola, och därför satsar vi mer pengar, nästan 16 000 fler platser än den borgerliga regeringen. Det är en tydlig kontrast mellan borgerlig utbildningspolitik och socialdemokratisk utbildningspolitik.
Det finns ett mål formulerat i Europeiska gemenskapen om att minst 40 procent av 30-34-åringarna ska ha en högre utbildning. Den svenska borgerliga regeringen lägger sig på 40-45 procent.
Där tycker vi att vi måste ta ut steglängden, ha högre ambitioner och vilja mer, och därför säger vi att vi på sikt ändå bör ha målet att 50 procent ska ha en högre utbildning, alltså två år efter gymnasiet. Jag tycker att den här debatten har visat att det skiljer. Här har Linnéuniversitetet fått fokus för neddragningarna. Men det är ytterligare 21 lärosäten som får det.
Det visar på att det är skillnad mellan en politik som bedrivs av en borgerlig regering och en politik som bedrivs av en socialdemokratisk regering. Vi har nästan 16 000 fler platser än ni vad gäller satsningar på högre utbildning.
Thomas Strand (S):
Jag får också tacka för det svar som utbildningsministern har givit på de här två interpellationerna. Det är två viktiga interpellationer som handlar om viktiga framtidsfrågor för Sverige. Jag har också tagit del av den debattartikel som utbildningsministern skrev och som publicerades i Dagens Nyheter den 24 oktober.
Rubriken löd, såsom Peter Hultqvist nyligen citerade: "Högskolor behöver slås ihop med de starka universiteten". Budskapet i artikeln från utbildningsministern var övertydligt. Det handlade om att under de kommande åren tvinga högskolor att gå samman med starka forskningsuniversitet, utifrån utbildningsministerns perspektiv. Jag tycker att det är en märklig hållning.
Det är två argument som utbildningsministern använder, kvalitetsfrågan och även demografifrågan. Att antalet 20-åringar eller ungdomskullarna minskar framöver vet vi. Men vi vet också av historien att det går upp och ned, och så ökar det igen. Det kan inte vara speciellt förnuftigt att slå sönder ett högskolesystem bara för att det är några års minskning.
Det är inget skäl för att angripa de små högskolorna. Även kvalitetsfrågan tycker jag blir ganska märklig. Här finns en underton av att storskalighet och elittänkande är bättre än regionalt ansvarstagande. Där tycker jag att utbildningsministern befinner sig på irrvägar. Vi behöver fler högskoleplatser i Sverige.
Det är min bestämda uppfattning, och det är socialdemokratins bestämda uppfattning. Därför vill vi satsa mer. Jag kan berätta för utbildningsministern att utbildningsutskottet var i Bryssel i våras. Vi träffade flera kommissionärer i EU, och vi träffade den som då hade ansvar för utbildningsfrågor. Hon var väldigt frank.
Hon spände ögonen i oss från Sverige och sade: Varför är ni så passiva i skolfrågor och utbildningsfrågor? Ni är kända för att satsa och för att ni vill ha en hög utbildning och många i högskolan, men nu är ni passiva. Hon hade rätt. Vi socialdemokrater har ett mål.
Man kan titta på det utifrån EU-målsättningar, som utbildningsministern känner till. När det gäller 30-34-åringar vill vi att minst 50 procent ska ha genomgått minst en tvåårig högre utbildning. Vi talar om högskola. Vi talar om yrkeshögskola. Vi kan tala om andra skolor där det finns en eftergymnasial utbildning. Det är en målsättning som är tuff.
Vad säger utbildningsministern och den borgerliga regeringen? Man säger 40-45 procent. Det är ungefär vad vi har i dag. Ni spänner inte bågen. Ni tar inte ut steglängden. Ni vill inte mycket. Hon hade rätt, kommissionären i Bryssel.
Jag tycker att det är en alldeles för passiv hållning som utbildningsministern ger uttryck för i den här artikeln och som tas upp i interpellationerna. Det handlar inte bara om vissa högskolor. Det handlar om alla högskolor och universitet som känner sig tryckta.
De får signaler om att de kanske har en undermålig undervisning eller forskning. Därför kvarstår frågan: Varför vill inte utbildningsministern satsa offensivt, att 50 procent ska gå en eftergymnasial utbildning?
Thomas Strand (S):
Det är verkligen uppochnedvända världen när en centerpartist med ett leende tar på sig Jan Björklunds utbildningsglasögon. Så var det inte tidigare. Då slogs man för de regionala högskolorna. Många protesterar. Det är inte bara vi som gör det. Om man åker runt och lyssnar får man höra att många olika företrädare för högskolor och yngre universitet är oerhört bekymrade över den politik som bedrivs just nu.
Det verkar som om regeringen har stoppat bomullstussar i öronen i den här frågan också. Utbildningsministern glider undan huvudfrågan. Du talar om kvalitet. Det är vi inte oense om. Vi behöver god kvalitet. Vi ska fördela pengar utifrån ett kvalitetssystem. Frågan är hur vi kreerar det systemet. Det ska vi ha en debatt om senare i dag.
Det återkommer jag till. Det du sprider ut är att några högskolor behöver slås samman med universitet. Du har en tro på storskalighet. Du har en tro på att elittänkande är bättre än ett regionalt ansvarstagande. Det är det som din artikel andas. Det har ju folk känt in och känner sig oroade av.
Det är därför det kommer många repliker på din debattartikel, och det är därför vi har den här debatten i dag i kammaren. Det är faktiskt så att Sverige har halkat efter vad gäller välutbildad befolkning. Det vet du också. Vi är ett medelmåttigt land i dag därför att andra länder har fler som går på högskola. Det är därför jag säger att det är passivt att bara tala om 40-45 procent.
Vi behöver öka den ambitionen och ha en satsning på 50 procent, oavsett om ungdomskullarna minskar eller inte, därför att vi ska bygga Sverige starkt. Vi ska bygga Sverige med kunskap och kompetens. Då behöver vi fler unga människor, även äldre för den delen, som vill studera vidare för att kunna ta de nya jobben. Det är offensiv politik.
Thomas Strand (S):
Peter Persson har ställt viktiga frågor om vilka initiativ och förändringar av utbildningspolitiken som utbildningsministern vill göra för att få bättre samklang mellan framtidens arbetsmarknad och näringslivets behov. Det här är en prioriterad fråga för oss socialdemokrater. Vi har tre stora mål i vår utbildningspolitik.
Det handlar om att stärka lärarrollen, det handlar om att motverka ökad segregation i skolan och det handlar om att fundera på hur man bygger en skola stark som möter framtidens arbetsliv och utmaningar. En sak som utbildningsministern inte nämner i sitt svar är att kunskapsresultaten i svensk skola sjunker.
Internationella mätningar visar att fram till 2000 var vi väldigt bra vad gällde kunskapsresultat. Vi hade en likvärdig skola. Den senaste mätningen säger att vi är medelmåttiga. Och även det som vi var kända för, att ha en likvärdig skola, är vi inte heller lika bra på längre. Det har betydelse vilket hem du kommer ifrån.
Arbetarbarnen har det svårare än de barn som kommer från välutbildade familjer. Nu har du suttit vid makten i fem år, utbildningsministern, och fortfarande sjunker resultaten. Den senaste intagningen till gymnasieskolan hade den högsta andelen från grundskolan som inte klarade det. Fem år har gått.
Det duger inte att skylla på oss socialdemokrater, för nu har du suttit i fem år vid makten och fortfarande är trenden negativ. Det här är förödande för att få en bra koppling mellan arbetsliv, näringsliv och skola. Tudelningen av gymnasieskolan är också väldigt kontraproduktiv.
När man möter skolföreträdare och företagare ute i landet säger de likadant, att det är tokigt att ta bort den allmänna högskolebehörigheten på yrkesprogrammen. Därför är det flera lokala gymnasieskolor i dag som erbjuder dem som går ett yrkesprogram en högskolebehörighet, och man får välja bort den om man vill. Det är precis tvärtemot vad du ville.
Du lade inte fram det här förslaget. Du har lagt fram ett förslag om att man ska välja till för att få högskolebehörighet. Det är en kontraproduktiv utbildningspolitik som inte gynnar företagande och vårt näringsliv. Fråga vilken företagare du vill och du får samma svar. De vill ha välutbildad arbetskraft.
Ska man jobba som CNC-operatör eller stå vid en robot i en maskinhall vill de att man ska kunna svenska, engelska och matematik. Hur mycket pengar går till skolan 2012? 240 miljoner går till skola och utbildning.
Hur mycket pengar går till att sänka krogmomsen? 5,4 miljarder. Politik är att vilja och politik är att välja. Det är bara så att du tycker att det är viktigare att sänka krogmomsen så att vi kanske får äta en rätt 20 kronor billigare, om nu krögaren väljer att sänka priset. Det är inte säkert.
Tänk om ni hade tagit hälften av miljarderna till att satsa mer på skola, forskning och högskolor! I stället har Sverige den högsta ungdomsarbetslöshet som vi har haft på länge och den högsta i Europa. Det har också pågått under fem års tid. Vad gör du för att förändra detta när det gäller utbildningspolitik?
Där är du svaret skyldig.
Thomas Strand (S):
Vi har tidigare tagit del av Moderaternas försök till historieförfalskning, och nu verkar Jan Björklund också ge sig in på det spåret. Det är klart att det fanns reformer och förslag på vår tid. Vad har Jan Björklund för visioner, tänkte jag när jag lyssnade på honom. Han verkar tro att det är en naturlag att vissa gymnasieelever slås ut.
De vill och kan inte, så då anpassar vi skolan efter det. Politik är att vilja förändra. Jag tror på människan. Jag tror att alla elever kan bara de får rätt förutsättningar, hjälp och stöd. Man måste utveckla lärarrollen och undervisningen. Det är ett annat sätt att se på problemen, att inte resignera och kapitulera utan tänka offensivt.
Jag saknar det i det utspel som utbildningsministern gör. Vi behöver fler som går på högskolan. Vi har aldrig sagt att alla måste bli akademiker, men de som vill bli det ska få möjligheten.
I det reformutrymme på 15 miljarder som regeringen har för 2012 går 240 miljoner kronor till skolan och 5,4 miljarder kronor till att sänka krogmomsen. Det säger mycket; man behöver inte säga mycket mer. Det visar vad Jan Björklund tycker är viktigast.
Det är viktigt att öka samverkan mellan akademi, näringsliv och fackliga organisationer för att stärka samverkan mellan utbildning och näringsliv. Här måste vi göra mycket mer. I vår budget lägger vi 2 miljarder de kommande fyra åren på detta.
Där står du helt tomhänt, Jan.