Stefan Jakobsson (SD):
Jag skulle vilja börja där föregående talare slutade. Vi hade, vilket talaren kanske inte håller med om, en chans att faktiskt fälla regeringens budget. Men de andra partierna valde att inte rösta så som vi föreslog, det vill säga på en gemensam alliansbudget, och då hamnade vi där vi är i dag. I dag ska vi tala om budget, herr talman, och jag avser att komma tillbaka till just punkten om pengar. Men först vill jag tala om några andra saker.
Det var otroligt trevligt att läsa en artikel skriven av Isak Skogstad, före detta ordförande för Lärarnas Riksförbunds studerandeförening. Han slaktar nämligen en helig ko som ingen vågat slakta: lärarutbildningen. Vi kan ändra och reformera, herr talman, hur många gånger som helst, men så länge lärarutbildningen ser ut som den gör, med samma utbildare hela tiden, blir slutresultatet detsamma.
Det finns alldeles för många utbildare som är alldeles för långt från verkligheten och skulle behöva komma ut i verksamheten. Eftersom skolan i dag är mer eller mindre separerad från samhället, i stället för tvärtom, herr talman, blir det väldigt tokigt. Jag ska be herr talmannen tänka väldigt långt tillbaka, till den tid när han var en liten parvel och jag själv var ett litet barn. Det var ungefär på stenåldern vi var så unga.
Då hade vi lärare med en väldigt bra utbildning. De var kunniga i sitt ämne och hade en bra ledarskapsutbildning, och framför allt var de pedagogiskt kunniga. Sedan har lärarutbildningen ändrats gång på gång. Vi har spridit lärarutbildningen på fler och fler olika högskolor. När OECD var här och tittade föreslog de att vi skulle ta bort ungefär tio av de lärarhögskolor vi har i dag därför att de inte håller kvaliteten.
Vad var det då som gjorde att den här bästa läraren som herr talmannen kanske tänkte på förut när jag talade om skolan - vi har alla någon lärare vi tänker på som den bästa - var den bästa? Oftast var det att man var ämneskunnig, var en duktig ledare och pedagog och var närvarande. Man hade tid, och man orkade vara en bra lärare. Finns det många bra lärare i systemet i dag? Ja, herr talman, det finns otroligt många bra lärare.
Men de orkar inte vara bra lärare, och jag ska återkomma till varför. Vad var det som gjorde att denna lärare var bra? Jo, det var för att man inte släppte in vem som helst på lärarutbildningen. Det var en viss standard. I dag, för andra gången, visar det sig att man återigen kan komma in på lärarutbildningen med ett resultat på 0,05 från högskoleprovet. Jag anser inte att det är nästa generations duktiga lärare som har så lågt resultat på detta kunskapstest. Vad behöver vi göra?
Vi kanske ska se till att vi har gemensamma tester på alla lärarutbildningar. Om man läser matematik på lärarutbildningen, oavsett vilket universitet eller vilken högskola man läser på, ska det en gång om året säkerställas att det är samma kvalitet på alla utbildningar. Det kan göras med ett enkelt digitalt test. Kan alla till exempel Pythagoras sats eller inte? Har de förstått det när de går utbildningen? Det ska kanske vara som i Singapore, där man går bredvid någon innan man ens över huvud taget söker in på lärarutbildningen.
Staten betalar under en eller två månader för att man ska kunna gå bredvid en duktig och kunnig lärare i denna Singaporemodell, som jag kommer att tala mer om senare. Där kan man direkt avgöra om en person har vad som krävs för att bli en bra lärare. Jönköpings universitet och Linnéuniversitetet har infört ett lämplighetstest. 3-5 procent av alla elever som valde att göra lämplighetstestet fick inte gå vidare för att de var direkt olämpliga.
Vi måste städa lärarutbildningen, och vi måste se till att den faktiskt innehåller saker som är viktiga för den. Hur gör vi detta? Vi kan börja med att lyssna på företagen. Det är faktiskt företagen som ska anställa de elever som kommer ut från utbildningen. Där har vi någonting som vi måste jobba otroligt mycket med. Herr talman! Jag tror nämligen att bilen inte blir bättre än den utbildning som mekanikern har. Om vi översätter detta till skolan tror jag att de flesta förstår vad jag talar om. Jag lovade att återkomma till pengarna, och det ska jag göra nu.
Är det mer pengar som vi behöver i det svenska skolsystemet? Är det fler miljarder som vi behöver stoppa in? Nej, det är det inte. Det land som har lyckats bäst i världen med sin skola, nämligen Singapore, använder 3,3 procent av sin bruttonationalprodukt till skolan. I Sverige använder vi 5,6 procent, nästan dubbelt så mycket pengar. Men vi är inte närheten av resultatet i Singapore. Jag tror nämligen inte att ett badkar som läcker för att det har en massa hål kommer att fyllas om man häller i mer vatten.
Jag tror att man ska laga hålen först. Hur gör vi detta? Vi har föreslagit Singaporemodellen som en modell som har 18 olika nivåer, där man fokuserar på ämneskunskap, ledarutbildning eller pedagogisk kunskap. I denna Singaporemodell finns det tillräckligt många olika nivåer för att alla lärare ska hitta sin plats. Självklart finns det olika kunskapsnivåer hos lärare; konstigt vore det annars. Här har man möjligheten.
Det blir verkligen också en löneskillnad på riktigt för dessa personer. Erik Bengtzboe, som är en klok person, nämnde en sak men glömde att säga en annan sak. Det är nämligen så att de svenska eleverna har 200 fler timmar i skolan än barnen i Singapore. Det handlar alltså inte om antalet timmar, utan det handlar om kvaliteten på de timmar som man har i klassrummet.
Vi har sedan tidigare föreslagit jourklasser och även pliktskola. Nu har återigen, och jag håller med föregående talare, en människa blivit dödad på grund av att vi inte har någon säkerhet i de svenska skolorna i dag. När vi gick skolan på vår tid fanns det också problem, men inte på den nivå som i dag. Man knivmördade inte, man knivskar inte och man misshandlade inte. Detta fanns inte.
Framför allt, herr talman, fanns inte dessa problem så långt ned i åldrarna - i 12-13-årsåldern - som i dag. Det är stora problem kring detta. Vi har föreslagit pliktskola. Någonstans måste vi bestämma oss för att de elever som finns i det svenska skolsystemet måste vara skyddade när de går i den svenska skolan. Pliktskola innebär helt enkelt att man plockar bort den elev som är föremål för förundersökning eller som har befunnits skyldig till ett brott till dess att man kan hantera denna elev på ett korrekt sätt.
Vi kan inte fortsätta att offra de elever i klassrummet som faktiskt vill lära sig någonting. Vilka lösningar är det som vi presenterar från Sverigedemokraterna i vår budget? Det handlar om kringpersonalen. Vilka är det? Jo, det är den personal som kommunerna sedan 1991 har använt som budgetregulator. Så fort budgeten har varit lite dålig har man skurit ned på det svenska skolsystemet lite till, lite till och lite till.
Vi lärare är lite dumma i huvudet, så vi gör dessa saker också. Vi tar i, sedan tar vi i lite till och så vidare. Till slut slutar vi, byter yrke eller sjukskriver oss. Så är lärare som människor. Vi är empatiska, och vi vill göra allting. Vi kan inte stå och titta på när en elev mår dåligt. Då vänder vi ut och in på oss själva.
När man har skurit ned på antalet kuratorer, sjuksystrar, skolläkare och all personal som finns runt omkring lärarna, då måste lärarna göra detta också, därför att vi lärare vill att det ska fungera. Vi vänder ut och in på oss själva. Ett förstatligande av många av de saker som i dag ligger på kommunerna skulle innebära besparingar både när det gäller pengar och när det gäller elever. Hur kommer det sig att vi på 20 år har hamnat där vi är i dag, i en skola som har så mycket problem?
Jag skulle våga gissa, herr talman, att det beror just på nedskärningarna av kringpersonalen, som gör att lärarna inte orkar vara bra lärare. Vi tappar både kunskap och personer som kan ta hand om elever som inte mår bra. Har man ingen att tala med går man inte in i klassrummet och pratar, utan då blir man utåtagerande i klassrummet.
Vi har också föreslagit förberedelseskola, så att de nyanlända som kommer till Sverige faktiskt kan svenska innan de kliver in i klassrummet och att de faktiskt kan tillgodogöra sig den utbildning som ges i det normala svenska klassrummet. Där behöver man gå tills man kognitivt, socialt och kunskapsmässigt när det gäller det svenska språket faktiskt kan tillgodogöra sig utbildningen.
Det är trevligt att höra att även Moderaterna har tänkt som vi när det gäller academy schools, som vi fick med oss från England när vi var där - ett statligt övertagande av de skolor som inte fungerar; det kvittar om de är privata eller kommunala. Vi måste gå in och se till att en skola år efter år inte kan underprestera; det går inte. Det skulle vara trevligt att ta en kopp kaffe med Erik och prata om detta. Då kanske vi kan ta fram en bra plan för detta, även med de andra partierna. Herr talman!
Det viktigaste för alla våra lärare, elever och kollegor där ute är nämligen långsiktighet. Låt oss här inne bråka om småsaker i skolan. Vi hittar säkert på saker som vi kan bråka om. Men en långsiktighet när det gäller de viktigaste och de mest grundläggande sakerna är vad det svenska skolsystemet behöver, inte en massa nya reformer. Vi har även föreslagit att karensdagen ska tas bort för lärare och all personal i skolan. Alla som jobbar som lärare vet att när man jobbar som lärare är dessa kära barn ganska så snoriga vissa tider på året.
Om man som lärare får en karensdag när man blir sjuk - en lärarlön är inte alltför stor att leva på - går man till skolan ändå och jobbar. Då smittar man sina kollegor och andra. Jag vet inte hur många lärarkollegor som har kommit in i fikarummet och hostat och sagt att de egentligen inte borde vara där. Nej, det borde de egentligen inte vara. Men man gör det ändå, eftersom man inte vill knuffa över allt ansvar på sina kollegor. Men vi föreslår att karensdagen tas bort för lärare och all personal i skolan.
Hur vill vi att skolan ska se ut? Jag tror väldigt mycket på att vi behöver ha ett samhälle som sitter ihop. Vi kan inte som i dag låta skolan och det övriga civilsamhället leva var för sig. Vi måste se till att koppla ihop dem. Det gör man med små och enkla medel som att se till att arbetslivsorienterad undervisning bedrivs. Vi ser till att företagen får komma in och berätta för skolorna vad de vill. Jag vet inte det.
Det är flera år sedan jag jobbade som lärare, och jag har inte koll på exakt vad företagen vill i dag. Lärarutbildningen innehåller inte heller direkt några bra fortutbildningar när det gäller vad lärarna behöver och vad eleverna behöver. Just nu är lärarutbildningen mycket flexibel, och det är bra, därför att samhället är mycket flexibelt. Med tanke på att samhället är så flexibelt som det är vet vi i dag inte vad eleverna behöver kunna om tio år. Därför är det så otroligt viktigt att vi arbetar tillsammans med näringslivet, dit eleverna faktiskt ska.
Vad är skolan egentligen? Det är ganska många år av ett sätt att försöka lära sig hur man lär sig. Genom att ta till sig dessa saker och genom att ha kontakt med samhället vet man helt plötsligt varför man studerar. Jag ska ta ett exempel. Jag var på ett studiebesök på ett företag med en elev i årskurs 5 eller 6. Helt plötsligt blev elevens ögon hur stora som helst. Han kom in på ett företag som han insåg att han ville jobba på.
Han sa: Magistern, här vill jag jobba. Prata inte med mig, sa jag. Prata med den som äger företaget. Det gjorde denna elev. Han gick fram och pratade med den person som ägde företaget. Ägaren av företaget talade om för eleven vad han skulle göra - att han skulle gå ut årskurs 9 med vissa betyg, att han skulle välja en viss gymnasieinriktning, att skulle ta körkort och att han skulle sommarjobba på företaget så mycket han kunde. Denna elev hade 100 procent motivation under resten av sin studietid.
Herr talman! Med detta sagt önskar jag alla lärarkollegor, alla rektorer, alla elever i Sverige och även mina kollegor i Riksdagshuset en skön jul.