KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Christin Nykvist (S):
Det är en helt felaktig bild av att vi inte gör något. Det jag försöker berätta om är att det finns en rad aktiviteter där vi, för att diskutera vilka åtgärder som behöver vidtas, sitter tillsammans med dem som bäst vet hur förhållandena är, alltså med lantbrukets egen organisation och med lantbrukare av kött och blod.
Konkret genomförs nu ett antal förändringar av regelverket. Jag vill avsluta med att säga att vi är medvetna om att jordbruksreformen ökar konkurrensen. Det innebär att vi måste se över vår produktion.
Precis som LRF tror jag på en grön tillväxt som för Sverige framåt. Men utifrån de rapporter som vi får - som vi ska ta på allvar - måste vi också vara beredda att tänka på ett nytt sätt och se möjligheterna. Vi ska ha en livsmedelsproduktion i Sverige.
Men vi kommer också att få möjligheter att producera annat inom ramen för den gröna näringen. Det kan vara fibrer, energi, olika typer av ekosystemtjänster och sådant som har betydelse för rekreation och hälsa. Här finns möjligheter. Jag tar dessa rapporter på stort allvar, och jag kommer att jobba hårt för att den gröna näringen ska ha stor betydelse i den svenska ekonomin framöver.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det verkar som att både Staffan Danielsson och Sven Gunnar Persson ser en uppgivenhet som absolut inte finns. Om ni lyssnade på det som jag sade i mitt svar, så visade det att vi har vidtagit mycket kraftfulla åtgärder för att genomföra den här reformen på ett sätt så att vi uppnår våra mål.
Dessa mål kan kort beskrivas med att vi ska ha ett konkurrenskraftigt jordbruk och en levande landsbygd. Det är de två ben som vi måste klara av. Regionmodellen har vi förankrat och haft ett stort stöd för i kammaren just för att vi ska uppnå dessa mål.
Vi kombinerar regionmodellen med väldigt ansvarsfulla åtgärder för att föra tillbaka pengar enligt gårdsmodellen till nötköttsbönder och mjölkbönder, det vill jag understryka. Sedan lägger vi ut ett skyddsnät. Alla nötköttsproducenter drabbas inte på det sätt som ni anger här. Det verkar som ni blandar ihop korten lite när det gäller investerare, utökare och de som satsar nytt.
Just nu arbetar man inom Jordbruksverket på det regelverk som till en del kommer att hjälpa en del av nötköttsbönderna. LPU-pengarna finns kvar, och det finns också en annan del i reformen. Det är de frihetsgrader som reformen ger företagen.
De har då möjligheter att göra anpassningar så att de bättre kan producera det som marknaden efterfrågar. Jag är inte beredd att genomföra ett system som inte är rimligt i förhållande till de negativa effekter som det får.
Att oreflekterat ställa växtodlingsföretag mot nötköttsföretag, att ställa bönder mot bönder ställer jag inte upp på. Jag anser att vi har en kraftfull jordbrukspolitik. Jag är mycket medveten om de problem som ett fåtal företag drabbas av, och det är för mycket med ett fåtal företag. Givetvis gör vi alla ansträngningar i departementet för att hitta lösningar.
Vi har inte de lösningarna ännu.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det är intressant att höra kommentarerna i efterhand till regionmodellen. Jag uppskattade mycket att vi kunde ha den dialog som vi hade när vi förberedde den här reformen.
Jag är väldigt övertygad om att det är en stor fördel att vi genomför reformen den 1 januari 2005. Det vittnar också LRF om när man samtalar med LRF. Det kommer att vara en fördel för de svenska jordbrukarna att vi ligger i framkant när det gäller att utnyttja de möjligheter som reformen ger.
Jag påstår att vi har varit framgångsrika när det gäller att ta vara på de möjligheter som finns till att hantera det som ger omfördelningseffekter, snedsitsar. Vi kombinerar regionmodellen med att återföra till gårdsmodellen.
Vi har också kopplat 75 % av handjursbidragen just för att visa att vi vill minimera problemen för nötköttsföretagen. Tyvärr är det ju så att många av våra nötköttsföretag har ett väldigt stort beroende av de här ersättningarna, ända upp till 46-60 % av verksamheten. Det är ett dilemma. Jag tycker inte att det ska se ut så för framtiden, för då har vi inte starka företag.
Det är ett dilemma, och det här är något som jag hoppas att vi ska komma ur genom reformen och reformens möjligheter till anpassning. Sedan tycker jag också att också att ni underkänner de här företagens förmåga att ta vara på de möjligheter som reformen ger.
Det finns faktiskt ett antal åtgärder som företagen själva, också med stöd av sin branschorganisation, kan vidta för att effektivisera sin produktion och ändra produktionsinriktning. Många företag har inte ett dåligt utgångsläge i det sammanhanget. Vi har duktiga jordbruksföretag i Sverige.
Jag har varit mycket aktiv, och Sverige har varit mycket aktivt, när det gäller att påverka förutsättningarna för genomförandet av den här reformen. Vi har givetvis löpande kontakter med kommissionen. Också LRF har gjort täta besök i Bryssel för att övertyga kommissionen om olika åtgärder när det gäller möjligheter att ställa till rätta snedsitsar.
Det är klart att vi från svensk sida hade föredragit om vi kunde gå in och göra punktinsatser för de här företagen. Men vi har en likabehandlingsprincip inom EU som gör detta omöjligt. Den likabehandlingsprincipen har vi fördelar av i andra sammanhang, så jag kan inte säga att jag inte står bakom likabehandlingsprincipen. Vi har alltså gjort stora ansträngningar.
Vi har inte löst problemet för ett 50-tal företag som drabbas allra värst när det gäller nötköttsproduktionen. Det är jag inte lycklig över, men jag kallar det inte för ett misslyckande.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag ställer inte upp på det som sägs om att jag är uppgiven. Jag känner mig full av kraft, och jag är beredd att göra allt som står i min makt för att lösa problemen. Men de ska då lösas på ett sådant sätt att bönder inte ställs mot bönder utan så att vi kan hitta effektiva lösningar. Jag hävdar att vi redan har kommit långt när det gäller att hantera de här omfördelningseffekterna.
Ja, det finns flera avtryck i regelverket som Sverige har påverkat. Ett sådant avtryck är - jag är dock inte säker på att Bengt-Anders Johansson gillar det - den nationella reserven. I ett läge där vi inte visste att vi kunde genomföra den regionaliserade modellen drev Sverige och Storbritannien den frågan med framgång.
Det finns också andra avtryck, men jag tycker att det är ganska meningslöst att tala om det ena eller det andra. Det är ju helheten som är det viktiga. Jag är beredd att fortsätta att arbeta med att försöka hitta lösningar för de här företagen med de utgångspunkter som jag här nämnt.
Men jag tycker inte att vi ska betrakta de lösningar som vi hittills har åstadkommit som kraftlösa. Vi har sett till att flera av de här svåra omfördelningseffekterna hanterats, och vi har kommit långt.
Ann-Christin Nykvist (S):
Det gläder mig att Holger Gustafsson inser att äggproduktionen finns på en marknad som fungerar enligt marknadens villkor. Jag skulle vilja backa lite grann till den situation som vi hade när vi ställde om till de nya mer djurvänliga systemen. Vi fick en stor nedgång i äggproduktionen under denna omställning.
Det blev högre priser. Det påverkade äggproducenterna. Vissa investerade och gjorde det till ganska låga räntekostnader. Och vi kan se att vi efter omställningen hade ytterligare ett hundratal svenska företag på marknaden, vilket påverkade utbudet.
Man kan inte säga att denna situation på något sätt direkt och enbart är kopplad till att vi ställde högre krav på producenterna. Jag är medveten om att de system som vi har leder till ökade kostnader i jämförelse med andra system inom EU. Men det finns också andra kostnader som är avsevärda för äggproducenterna.
I en LRF-studie från 2003 kan vi se att foderkostnaderna är den största posten - 40-60 % av de totala kostnaderna. Jag menar att det finns en illojal konkurrens på marknaden. Men då talar jag om de svenska producenter som inte har ställt om till de nya systemen. Det är ett tiotal producenter i dag.
Förhållandena är sådana att den svenska detaljhandeln föredrar de svenska äggen. På det sättet finns det i konsumentledet en otroligt stark efterfrågan på dessa svenska ägg. Till det kommer att vi har salmonellagarantier vilket gör att inte alla EU-länder kan exportera till oss.
Det är Finland, som har samma salmonellagarantier som Sverige, som är det land som kan exportera. Och vi har haft en konkurrens från finnarna. Den har under perioden 1995-2005 varit mellan 2 och drygt 4 %, men vi kan se att den under det senaste året har minskat radikalt - med 30 %. Det är alltså inte den konkurrensen som är problemet.
Jag menar att det är framför allt den obalans som vi har haft mellan utbud och efterfrågan som har påverkat de svenska äggpriserna och de svenska äggproducenterna. Jag har ingen annan bild än att de har haft ekonomiska problem. Men jag har en annan förklaring än Holger Gustafsson. När det gäller framtiden och EU ska vi hålla hårt på dessa regler.
Vi ska se till att vi inte gör avsteg från tidpunkten 2012. Vi ska också dra nytta av att vi har legat tidigt i processen och anpassa oss till EU:s krav.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag är helt överens med Holger Gustafsson om att vi ska hålla hårt i den här omställningen inom EU. Vi har gjort en viktig investering som vi tycker är rätt och riktig utifrån de etiska krav som vi har på produktionen. Och det är uppenbart att de svenska konsumenterna också tycker det eftersom det är dessa ägg som säljer bra i detaljhandeln.
Och de stora kedjorna säljer huvudsakligen bara de svenska äggen. Jag håller också med Holger Gustafsson om att det inte är rimligt att man i Finland ska kunna tillämpa nationella stöd som är statsstöd och som stör handeln mellan EU-länderna.
Detta är tillfälliga stöd som den finska regeringen har kunnat förhandla sig till i samband med sitt anslutningsfördrag. De har förlängts, men de har justerats nedåt. Från svensk sida påtalar vi för kommissionen att det här är orimligt och att de bör avvecklas därför att de är statsstöd som vi inte ska ha på marknaden. Nästa revideringstillfälle, när de ska fasas ut, är 2007.
Givetvis kommer den svenska regeringen att ligga på i den här frågan. När det sedan gäller om vi på något sätt har lämnat de svenska företagen i det här omställningsskedet menar jag att vi inte har gjort det.
Vi har på olika sätt hjälpt till med allmänt stöd för företagandet men också i vissa fall med investeringsstöd utifrån vårt miljö- och landsbygdsutvecklingsprogram. Jag jämförde i min tidigare replik hur den finska importen slår mot Sverige, men det är inte den som är problemet. Importen ligger mellan 2 % och 4 % och den minskar nu drastiskt.
Det finns, som flera äggproducenter säger, ett tydligt ljus i tunneln och vi är på väg att få en bra balans på marknaden. Man räknar med att redan till jul kunna få ut bättre priser på marknaden. När sedan andra länder går in i omställning vet vi att det blir en lägre produktion inom EU.
På det sättet har svenska äggproducenter en ljus framtid. Vi kan utnyttja läget att vi har legat tidigare i omställningsprocessen. Sedan har jag stor förståelse för att ett antal företag har ekonomiska problem. Men jag menar att dessa måste de här företagen hantera, precis som andra företag hanterar problem på marknaden till följd av en variation i utbud och efterfrågan.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är en tillgång att ha ett ursprungsfolk. Jag håller med Liselott Hagberg om att rennäringen är en väldigt viktig del för att vi ska kunna värna den samiska kulturen och därigenom också värna vårt ursprungsfolk. Men redan inledning på den här debatten visar hur svårt det här är.
Vi har redan hört olika uppfattningar från talarstolen om hur vi ska hantera de här frågorna. Låt mig börja med några sakupplysningar kring vinterbetet. Vi i Sverige är medvetna om att det är mycket svårt att exakt bestämma det här sedvanerättsområdet.
Det har vi berört i olika propositioner, det har också varit uppe för bedömning i riksdagen. Även om vi har kunnat ringa in delar av län eller socknar, har vi också varit tvungna att lita till våra domstolar. Det är så vi kan fastställa var vi har den här sedvanerätten.
Sedan har vi just nu en gränsdragningskommission som arbetar för att underlätta det här arbetet för framtiden. Det handlar om att kunna ringa in den yttre gränsen så att vi ska kunna säga att det är fullt klart att vi har sedvanerätt inom vissa områden för att minimera de här processerna. Men när vi det gäller åretruntmarkerna i Sverige har vi fastställt i lag var vi har renbete någonstans. Där har vi gått längre än Norge.
Där har vi en tydlighet. Men vi har ett problem kring vinterbetet. Vi har nu ett antal domstolsavgöranden i Härjedalen. Utifrån dessa avgöranden har vi satt i gång en process för att kunna lösa konflikter.
Det handlar om att kunna få ett avtal mellan markägare och samebyar för att det här ska fungera och för att vi ska utnyttja möjligheten till rennäring och också använda marken på annat sätt, framför allt för skogsbruk. För att hjälpa till har vi nu ett arbete som innefattar Jordbruksverket, Skogsstyrelsen och länsstyrelserna.
En väldigt viktig del i detta är att ringa in vad som är ett skäligt arrende för ett renbete för att sedan kunna gå vidare. Sedan har vi ett antal problem kring rättegångskostnader, arrendekostnader och skogsskador. Dem ska vi hantera nu när vi också får de resultat som jag räknar med att få i början av året, från det som är på gång i Härjedalen.
Sedan har vi ett tämligen omfattande arbete med Gränsdragningskommissionen, Jakt- och fiskeutredningen och en nordisk samekonvention. Alla de här tre delarna har vi just nu på bordet. Jag är en ivrig person och vill gärna komma till beslut väldigt fort, men vi måste också ha hållbara beslut. Därför har jag fått acceptera att det är förnuftigt att skynda långsamt när det gäller ratificeringen av ILO-konventionen.
Vi måste ha det här underlaget för att få de hållbara lösningarna. Jag tackar Lennart Gustavsson för inbjudan att också kunna ha Malå som en modell för hur vi kan lösa konflikter. Regeringen har ju jobbat med detta tidigare i samband med den informationssatsning som vi gjorde om samer. Det var en 20-miljonerssatsning där vi också hade ett särskilt projekt där LRF Skogsägarna var inblandade.
Namnet på det här projektet var Fred i skogen, och det är ju precis det vi är ute efter, att lösa konflikter och att också förebygga konflikter.
Ann-Christin Nykvist (S):
Vi har ett särskilt ansvar för vår ursprungsbefolkning, och vi har ett ansvar för att den samiska kulturen och det samiska samfundslivet kan utvecklas på ett positivt sätt.
Sedan har vi uppenbarligen lite olika uppfattningar om hur vi ska gå fram för att vara framgångsrika i vårt arbete med att värna den samiska kulturen. Jag ska ge Liselott Hagberg svar på frågan om vad den kommande propositionen kommer att innehålla när det gäller ökat samiskt inflytande.
Sametinget är ju både en parlamentarisk församling och en myndighet, och en ganska ung myndighet. Vi har arbetat på att effektivisera Sametinget, och nu tar vi ytterligare ett steg och lägger över uppgifter som rör samiska angelägenheter kopplade till rennäringen på Sametinget.
Det är sådant som rör registrering av sameby, byområden, medlemskap, renmärkesregister, och att Sametinget ska bli central förvaltningsmyndighet för rennäringen och hantera de anslag som vi har för att främja rennäringen och andra uppgifter.
Det är alltså den typen av frågor som läggs över på Sametinget, i en mängd som vi bedömer att Sametinget som myndighet nu kan hantera. Men i och med det har vi inte lagt över allt vad vi vill lägga över på Sametinget. Alla de frågor som berördes i den rennäringspolitiska utredningen har inte lagts där. Det här har gjorts i nära dialog med Sametinget och de partier som finns i Sametinget.
Jag har haft personligt möte, och vi har också haft dem med i beredningsprocessen. När det gäller ILO 169 menar jag att när vi tar beslut så ska vi inte bara ta det utan att ha bestämt att det också betyder någonting för samerna. Det måste vara ett innehåll för att det ska vara någonting som inte skapar nya konflikter.
Det är därför jag har fått acceptera att vi inte har varit beredda under den här mandatperioden att lägga fram en proposition för riksdagen. Vi måste ha ett hållbart system. Vi har några pusselbitar kvar som inte är på plats. Det gäller Gränsdragningskommissionen och Jakt- och fiskeutredningen, och jag tror också att vi ska titta på det förslag till nordisk samekonvention som nu har lagts på bordet.
Vi kommer att under våren ha de här dokumenten tillgängliga och börja beredningen. När det gäller omvänd bevisregel och sedvanerätten är det system som finns i Norge intressant. Men det är komplicerat, och man behöver nog titta på det några gånger innan man kan säga om det även skulle kunna fungera hos oss.
Vi måste dock ha utredningarna på plats innan vi kan titta på en sådan fråga för att se vad det skulle betyda för svenska förhållanden. Beträffande frågan om begränsningar för skogsbruket kan jag inte ge några klara besked om det i dag, utan det måste vi se på i sitt sammanhang när vi fått de olika förslagen.
Det är klart att det handlar om både att kunna ha en hänsynsregel och att kunna göra bedömningar kring de intrång som ju helt klart sker i skogsbruket. Nu hanterar vi detta i samband med konflikterna i Härjedalen där vi låter Skogsstyrelsen särskilt värdera vad ett sådant renbete är värt och även se på de eventuella skador som kan uppkomma och hur dessa ska hanteras.
Det är frågor som vi har kvar, och jag är inte beredd att svara på dem här i dag.
Ann-Christin Nykvist (S):
Samerna är vårt ursprungsfolk, och jag delar synen att vi har ett nationellt intresse att värna vårt ursprungsfolk och den samiska kulturen. Men om vi ska bli framgångsrika när vi vidtar åtgärder för att, som vi nu talar om, främja rennäringen, och då särskilt vinterbetet, måste besluten ha legitimitet inte bara hos samerna utan även hos andra berörda.
Det är det som vi på ett ansvarsfullt sätt måste hantera. Jag har nu ett antal gånger påtalat att jag kommer att få viktiga pusselbitar i början av nästa år. Vi har Gränsdragningskommissionen, Jakt- och fiskerättsutredningen, den rennäringspolitiska utredningen - de delar som är kvar att hantera - och vi har Heurgrens utredning samt även en samekonvention. Jag menar att det finns ett brett underlag.
Det är berett enligt konstens alla regler och kommer att föreligga i början av nästa mandatperiod. Då är det dags att vidta åtgärder.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag håller med Krister Hammarbergh om att jakten är en stor folkrörelse och att det är någonting som bidrar till att man känner att det är attraktivt att bo i de delar av landet där vi har den här jakten.
Jag har siffror som säger att det såldes jaktkort för motsvarande drygt 63 000 jaktdygn under förra året, fördelat på de tre berörda länen - Norrbotten, som har de flesta, Västerbotten och Jämtland, som kommer på tredje plats. Det är alltså uppenbarligen ett stort antal jägare som utnyttjar möjligheten att jaga på statens mark. Det här är en stor tillgång.
Två tredjedelar av jägarna är svenska och en knapp tredjedel är norrmän. Den knappa resursen är att två tredjedelar av jaktkorten säljs under de tio första dagarna. Det är alltså premiären som man framför allt är intresserad av. Om vi tittar över hela jaktsäsongen ser vi att det finns möjlighet för alla att få jaga.
Vi vet att det har funnits en del missbruk när det gäller hur mycket man har tagit ut. Man har skjutit betydligt fler ripor än vad som är tillåtet. Åtta stycken är tillåtna per gång, och en del har ertappats med över 100. Det är inte acceptabelt.
Man måste ändå ha respekt för att olika intressen ska kunna samsas. Länsstyrelsen har inget lätt uppdrag, men den måste göra avvägningar mot rennäringen och även mot älgjakten. Det är ju inte bara rennäringen som påverkar utan också älgjakten. Jag förstår dilemmat. Det är en knapp resurs i början av jakten.
Men jag menar att detta är en fråga som man får hantera i de berörda länsstyrelserna, som har de allra bästa förutsättningarna att bedöma de regionala och de lokala förhållandena. Jag sade i mitt svar att jag väntar på en jakt- och fiskeutredning som kommer den 17 januari. I samband med beredningen av den utredningen kan det finnas skäl att ta upp frågorna.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag börjar med några kommentarer om utländska jägare. För samtliga län gäller att utomnordiska jägare måste ha med sig en svensk jaktarrangör eller en guide. När man tittar på vad som gäller i Norden framhålls det ibland att man i de andra nordiska länderna, exempelvis Norge, kräver jaktguide för att svenska jägare ska få jaga där. Men så är det inte.
Inte i något nordiskt land krävs att svenska jägare ska ha med sig jaktguide för att få jaga på motsvarande mark i det landet. Det finns inte en ojämlikhet på det sättet. Men jag förstår att det inte löser Krister Hammarberghs problem. Det är klart att jag har ett stort ansvar för de här frågorna.
Vi kommer att titta noga på detta i samband att vi hanterar Jakt- och fiskeutredningen. Jag vill också framhålla att den utredningen har haft mycket omfattande kontakter med lokalbefolkningen i samband med att man har jobbat med det betänkande som kommer den 17 januari.
Har man olika intressen som står mot varandra, Krister Hammarbergh, måste man ta ansvaret att göra avvägningarna. I den statliga myndighetsvärlden är det länsstyrelsen som har det uppdraget. Jag tycker att länsstyrelserna hanterar detta på ett rimligt sätt. Det finns ett utrymme för lokala politiker att där ha ett inflytande.
Ann-Christin Nykvist (S):
Jag tycker att det är beklagligt att Krister Hammarbergh försöker att bortse från att man måste göra avvägningar mellan olika intressen. Det är ett ansvar för det allmänna att göra de avvägningarna. Det är vad jag har försökt att peka på. Det är länsstyrelsens uppdrag, och länsstyrelsen är väl skickad att göra detta. Jag menar att länsstyrelsen har tagit ett ansvar.
Att jag här och nu skulle säga att jag inte kommer att bry mig om den utredning som kommer att överlämnas till mig den 17 januari och de remissvar som kommer med anledning av den utredningen vore väldigt konstigt. Jag tänker lyssna på den utredningen och remissinstanserna. Är det så att det är några förhållanden som vi behöver förbättra är jag beredd att göra det.