Mattias Bäckström Johansson (SD):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservationen som finns i betänkandet. Vi debatterar i dag statens utgiftsområde 21 Energi. Det är ett politikområde som är centralt för ett fungerande samhälle och en förutsättning för ett konkurrenskraftigt näringsliv, speciellt för Sverige som industrination. På senare tid och under de senaste åren har vi kunnat se en tilltagande problematik med situationer då elbrist uppstår.
Det är något som kommer från både flaskhalsar i överföringskapacitet i elnäten och som en följd av en påtagligt minskad effektbalans. Just effektbalansen är ett mått på hur bra vi klarar att försörja oss på el i Sverige under vintern och som beräknas inför varje vinter av Svenska kraftnät. Under hela den period som den rödgröna regeringen har suttit vid makten har effektbalansen försämrats för varje enskilt år.
Det är sex år på raken, och när Svenska kraftnät nu prognostiserar för de tre kommande åren bedömer man att den kommer att försämras för varje enskilt år framåt i tid. Listan börjar nu bli lång med företag som i vissa fall inte kan etablera sig eller bygga ut sin verksamhet till följd av elbristen. Det är direkt dåligt för det enskilda företaget.
Men det är lika dåligt för samhället med såväl uteblivna arbetstillfällen som skatteintäkter, vilket gör Sverige fattigare. Det försvårar och äventyrar den elektrifiering som nu sker och planeras ske i samhället och som är ett viktigt steg mot fossilfrihet. Regeringens hantering av denna problematik har präglats av naivitet och nonchalans.
Det ständigt återkommande svaret från regeringen vid diskussioner om dessa problem är att Sverige exporterar rekordmycket el och att vi är nettoexportörer av el sett över hela året. Det är ett svar som även understryker det faktum att man inte har begripit någonting än. Hur har det kunnat bli på det sättet?
Under lång tid har väderberoende kraftproduktion premierats av politiken på bekostnad av planerbar kraftproduktion samtidigt som nödvändiga kapacitetshöjningar inte har genomförts i elnäten. Sedan den rödgröna regeringen tillträdde har man beordrat Vattenfall att avbryta sina planer på att bygga ersättningsreaktorer, och man har drivit fram nedläggningar av fullt fungerande kärnkraftsreaktorer.
När man hastigt kastade fram chockhöjda skatter för kraftvärmen var man övertygad om att det inte skulle påverka något. Men man uttryckte att skulle nu lokalpolitiker tro att det eventuellt skulle påverka, ja då får de väl bara köra verken vidare och ta ansvar för det själva. Som med så många andra saker såg man inte problemen komma, trots att de var utpekade av många långt innan.
Det var något som senare kunde ha resulterat i minskad elproduktion, och förutsättningarna för större nyanslutningar till elnäten minskade kraftigt i de regionerna. Under juli i somras var spotpriset i södra Sverige nästan tio gånger högre än det systempris som gällde för hela landet.
Det har aldrig varit så stora prisskillnader sedan Sverige delades in i fyra elprisområden, något som även möjliggjorde för reservkraftverket i Karlshamn att elda olja på en kommersiell basis mitt under högsommaren i Sverige. Svenska kraftnät tvingades även till att upphandla drift av kärnkraftsreaktorn Ringhals 1.
Nu när vi går mot kallare tider avser man vid årsskiftet att stänga denna reaktor för gott, och vi kommer inte att ha denna möjlighet vare sig till nästa sommar eller till kommande vinter. I en situation där det tar tid att åtgärda de behov man har drivit fram och som kan förväntas tillta i elektrifieringens spår är detta direkt oansvarigt, enligt vår mening - framför allt då det tar väldigt lång tid med tillståndsprocesser och för att bygga nya elledningar.
Det tar även lång tid om man vill bygga ut kraftproduktionen. Herr talman! Det är givetvis glädjande att fler partier sedan valet har anslutit sig till Sverigedemokraternas förslag om att stoppa den förtida stängningen av Ringhals 1, men det är lika beklagligt att stängningen fullbordas nu till årsskiftet, med endast ett mandats övervikt här i kammaren.
Det borde ur ett samhällsekonomiskt perspektiv vara självklart att inte försätta sig i en ännu besvärligare sits genom att stänga ned ytterligare fossilfri kraftproduktion. Men i Sverige har kärnkraften fått föra en tynande tillvaro under den rödgröna regeringen, vilket sker trots den starka folkliga opinion för kärnkraft som finns.
Det står även i stark kontrast till den globala utvecklingen för kärnkraften, där den under dessa sex år har ökat för varje enskilt år. Sverige borde i stället öka ambitionen kring energiforskningen och även bredda den till att faktiskt omfatta kärnenergiforskning.
Efter ett tillkännagivande från riksdagen har regeringen ändrat i sina instruktioner till Energimyndigheten, men hittills har ingen av de inkomna ansökningarna beviljats. I stället sker motsvarande insatser från svenskt håll utanför landets gränser.
Bland annat deltar det statliga bolaget Vattenfall i arbetet med att ta fram små, modulära reaktorer i Estland i stället för i Sverige, ett arbete som nyligen fördjupades från förstudie till avsiktsförklaring. Vi kan också se ett snabbt växande intresse för vätgas runt om i världen, något som gläder Sverigedemokraterna.
Vi har återkommande föreslagit att Sverige bör anta en vätgasstrategi som även finansierar andra projekt, bortom Hybritprojektet, samt tittar på andra sektorer och hur man bäst kan ta vara på den här lagringstekniken. Helt nyligen såg vi att Japan deklarerade en ambition om att producera 10 miljoner ton vätgas årligen innan 2030, vilket motsvarar elproduktionen från 30 kärnkraftsreaktorer.
Vi tycker någonstans att ambitionsnivån måste höjas och breddas till fler sektorer. Alla vägar mot fossilfrihet och det ökade intresset för vätgas leder ju till ett ökat elbehov, inte ett minskat. Ska detta vara en möjlig framåt krävs att man inte behöver fundera på huruvida el finns eller inte; det måste fungera under årets alla timmar.
Konkurrenskraften måste stärkas för planerbar kraftproduktion, som vattenkraft, kärnkraft och kraftvärme, vilken även bidrar med andra nyttor i vår energiförsörjning. Vi behöver tydliga och konkreta mål för leveranssäkerheten samt minskade ledtider för nya nätkonstruktioner för att kunna bygga bort de flaskhalsar som finns i överföringskapaciteten.
Energipolitiken måste vara inriktad på ett systemperspektiv som inkluderar kostnader för både produktion och transmission, och det ska ha fokus på kostnadseffektivitet. Det ska inte återkommande leda oss in i olika återvändsgränder.