Tina Ehn (MP):
Vi debatterar djurskyddet och MJU12. Helst av allt skulle man önska att vi inte behövde något djurskydd, någon barnkonvention, någon fiskerikontroll, någon övervakning, något krångel och så vidare. Så skulle det vara i den bästa av världar, i en drömvärld.
Men världen ser tyvärr annorlunda ut, och vi människor är inte alltid så ansvarstagande som man skulle önska. Människans relation till djuren är stark. Vi är inflätade i samma historia, och vi har ett beroendeförhållande till varandra. Skillnaden är att vi är människor, och de andra är djur. Vi har tagit oss ett slags upphöjd roll, och den rollen innebär ett enormt ansvar.
Det är inte så konstigt att det alltid finns ett stort intresse i riksdagen för olika djurskyddsfrågor. Det visar även alla de motionsyrkanden som lades fram i höstas och som vi nu behandlar. Även om det ytterst alltid är djurägarens ansvar att se till att djuren mår bra inser vi att det behövs en övergripande roll från samhället. Den går att ordna på många vis.
Det har funnits olika ambitioner hos olika regeringar och över tid. En sak alla säger sig vilja är att ha ett gott djurskydd. Vi säger gärna: världens bästa. Allt beror nog på vad man jämför med. Ändå utnyttjas djur alldeles för ofta för våra mänskliga behov på ett sätt som starkt går att ifrågasätta. Man kan inte förneka att vi borde göra mer och bättre.
Väldigt ofta handlar det om system som vi har byggt fast oss i. Å ena sidan matas medborgarna med en sörgårdsidyll där kossorna lyckligt betar på naturbetesängar och där kalvar hoppar och skuttar i hagen. Å andra sidan ser vi plötsligt bilder på skitiga grisar som är halvdöda och som gnager på varandra. Vad ska man tro som konsument? Bilden blir skev, och den blir förstörd. Var finns sanningen?
Sanningen finns nog lite grann i bägge bilderna. Djuruppfödningen är inte helt homogen. Men tyvärr blir en majoritet av de djur som vi föder upp till kött och som producerar mjölk inbyggda i systemen. Det är system som kanske inte gör det möjligt att strö med halm i grisboxen, eftersom det fastnar i utgödslingsanläggningen.
Det är hög tid att ifrågasätta de här systemen och den teknik som utgår från den mänskliga bekvämligheten och människans jagande efter ekonomiska vinster och där man lätt glömmer bort djurens hälsa och välmående. Att vi ser på djur som vilka varor som helst är också ett problem. Att vi har lönsamhetskrav och konkurrensneutralitet som skrämmer och styr oss är inte till gagn för djuren.
Det är stora djurbesättningar, korta omloppstider, stress och en avtrubbning där man lätt glömmer att djuren har ett egenvärde. I höstens motionsflod har Miljöpartiet en motion där vi har tagit upp flera olika områden i fråga om djurskydd. Det handlar bland annat om djuretik, djurskyddslagen, djur som nöje, djurhållningen i lantbruket och djurskyddets organisation.
Det sista, hur vi organiserar djurskyddet, har under den här mandatperioden varit en riktigt dålig rysare. Jag vill påminna er i alliansen om att ni medvetet har stukat det svenska djurskyddet. Ni har sagt nej till att skärpa kraven vid minkuppfödning. Och efter det har vi inte sett något om vad ni tycker att man kan göra för att få en mer etisk minkfarmning.
Ni har lagt ned världens första myndighet för djurskydd med mycket dåliga motiveringar. Ni har förstatligat djurskyddet ute i kommunerna utan att se att det fanns många bra saker, även om det fanns brister. Ni har dragit ned på anslaget till Jordbruksverket. Den överföring till länsstyrelserna som har skett har visat sig vara illa förberedd och även underfinansierad, skulle jag vilja påstå.
I en tid då avgiftsfinansiering av tillsyn ökar med motiveringar om att verksamhetsutövare bör bekosta den tillsyn som verksamheten nödvändiggör är det snarast en avvikelse att staten ska överta kostnaderna för djurskyddstillsynen. Motiveringen för förstatligandet var att det fanns en ojämn nivå i kommunerna. Det var alltså en del som skötte sig mindre bra.
Men det var också en del som skötte sig bra. Fördelningen av resurserna har dessutom skett på ett besynnerligt underlag. Det har handlat mer om befolkning än om djurantal. Inför allt det här kan ni inte ducka. Det har också visat sig att bakslagen blir mycket stora när skandalerna kommer upp till ytan. Då undrar människor: Var finns det goda djurskyddet?
Näringen, som ni ofta vill värna om, får också lida. Vi kan göra mycket bättre inom Sverige. Men vi kan också göra mer inom EU, och vi kan påverka länder utanför EU. Vissa delar tar lång tid, men den inhemska ståndpunkten borde vara lättare att driva.
Att ha ett djurskydd i Sverige som inte kan punkteras så lätt - det ser vi ändå ske med jämna mellanrum - är steg ett. Men det handlar också om att driva på länder inom EU för att man ska kunna ha strängare regler utan att det ses som handelshinder. En reservation som vi har lyft upp från förenklad beredning till full beredning är reservationen om nötrasen belgisk blå.
Det är ett köttdjur som har muskelhypertrofi, en genetisk mutation som gör att den gen som hämmar muskeltillväxten stängs av och djuret får muskler med många fler fibrer och mindre fett och bindväv. Djuret får mer kött men också en förminskning av många andra organ. Det är ett djur som ofta måste föda sina kalvar med kejsarsnitt.
Det är ett djur som har svårt att röra sig obehindrat. Vi vill inte ha den. Eller det är kanske mer rätt att säga att vi inte ville ha den, för nu verkar vi vara fast i systemet. Det är ett praktexempel på när vi rättar oss efter EU på bekostnad av djuren. Det är ett praktexempel på att vi inte fick den politik som vi blev lovade då vi skulle rösta om europeiskt medlemskap.
På den tiden, när Sverige ansökte om medlemskap i EG, framhöll den dåvarande EG-ministern Ulf Dinkelspiel i sitt inledningsanförande att Sverige skulle slå vakt om sina egna bestämmelser på djurskyddsområdet och även utveckla dem vidare i syfte att bland annat påverka gemenskapsbestämmelserna. Varför känns det inte så?
Den frivilliga branschöverenskommelsen, som man våren 2007 kom fram till, har spruckit rejält i sömmarna. Enligt uppgifter finns det många uppfödare av belgisk blå i Sverige. De flesta har korsningar av rasen. En nyligen utgiven bok talar om ett par tusen kalvar varje år med olika mycket inslag av belgisk blå. I boken kan man också läsa att alla slakterier tar emot de djuren.
Det lär finnas minst 80 uppfödare i 58 kommuner runt om i Sverige. Så var det med den överenskommelsen. Var finns den goda etiken? Den bästa av världar känns lite långt bort.
Enligt utskottsbetänkandet har regeringen ändå en målsättning att uppnå en ändring av reglerna när det gäller djurskydd och avel inom EU så att mer hänsyn tas till djurskyddsaspekterna. Jag kommer att bita mig fast vid det.
En annan fråga som Miljöpartiet tar upp handlar om vårt förhållande till andra länder och djurskyddskrav i WTO-förhandlingarna. Vi tycker att man borde kunna ställa samma krav på djurskyddet när det gäller importerade djur och produkter som på dem som vi har i Sverige. Men svaret är att vi är företrädare för fri handel och att importhindrande åtgärder inte får vidtas.
Samma svar får vi på den reservation som handlar om att förbjuda import av djur som behandlats med tillväxthormoner eller antibiotika i tillväxtsyfte. I den frågan undrar jag hur man kan säga att det inte finns en fara för människors eller djurs hälsa i det importerande landet.
Jag kan mycket väl tänka mig att om jag varje vecka äter kyckling som fått antibiotika i fodret skulle det kunna påverka min långsiktiga hälsa. Om man dessutom tar utbredningen av antibiotikaresistens på allvar borde frågan få en mycket större dignitet. Det finns, som sagt, många intressanta motioner med många viktiga frågor.
Jag skulle kunna diskutera många av dem. Jag ställer mig bakom Miljöpartiets reservationer men yrkar bifall till samtliga s-, v- och mp-reservationer. Det var nr 6, 7, 8 och 13.