Annika Lillemets (MP):
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Mycket har redan sagts. Vårt samhälle är beroende av metaller för att fungera, och de finns snart sagt överallt, i byggnader, telefoner, datorer och transportsystem.
Vi vet dock att metaller är ändliga resurser, och en del är det mer ont om än andra - i varje fall i former som man kan komma åt att använda. Vi vet också att gruvdrift ger miljöproblem, gör intrång i människors och djurs livsmiljöer och kommer i konflikt med olika andra näringar och intressen som rennäring, turistnäring och liknande.
Det finns därför flera goda anledningar att hushålla klokt med våra metaller och mineraler liksom med alla andra naturresurser. Det är ohållbart att utgå från att nybrytningen av metaller ständigt ska öka. Dessutom är det onödigt. Det finns stora vinster i att styra om samhället så att vi utnyttjar de metaller som redan är i omlopp på ett bättre sätt och minskar behovet av metaller och av att bryta nytt.
Vi måste tänka långsiktigt och väga olika behov mot varandra - ibland rent av behov mot begär. Rent dricksvatten är och kommer alltid att vara livsnödvändigt för människor och djur. Ständigt nya elektronikprylar är det inte. Detta skulle inte behöva sägas egentligen, men det är ett nödvändigt grundperspektiv att ha med sig som förtjänar att upprepas.
Det går inte att kompromissa med naturen. Skydd av till exempel dricksvattentäkter måste gå före gruvdrift och annan miljöfarlig verksamhet som riskerar att skada dem.
Vi som har fått förtroendet att fatta beslut som kommer att påverka kommande generationer, djur och natur har ett stort ansvar att bevara och skydda ovärderliga natur- och kulturmiljöer - på riktigt och inte bara på papperet. Därför är domen i Högsta förvaltningsdomstolen angående Norra Kärr viktig.
Den har de facto gett Bergsstaten nya förhållningsregler om att i sin prövning av koncession framöver ta hänsyn till ett mycket större område än själva gruvhålet. Det stärker Natura 2000-skyddet. Gruvverksamhet påverkar som sagt miljön. Det gäller inte bara gruvhålet, utan det handlar om gruvdammar och all möjlig påverkan vida omkring.
Det är viktigt att lagstiftningen hänger ihop. Det måste finnas en röd, eller kanske grön, tråd i den. Vi måste tänka långsiktigt. Vad gäller jobb finns det en enorm potential i att återvinna metaller ytterligare. Man fastnar lätt i att jobb i mineralnäringen bara finns i nybrytningen.
Visst finns det jobb där, men det kan rent av finnas ännu fler jobb i återvinning, både i smart design, i den praktiska återvinningen och i urban mining, det vill säga att ta upp metaller som finns i våra städer. Det finns en hel del forskning gjord på detta, vilket jag talade om förra året. Vi har till exempel en enorm gruva i våra byrålådor.
Enligt en något daterad uppskattning har vi svenskar ca 25 miljoner gamla mobiltelefoner hemma. De har förmodligen blivit fler sedan jag fick denna siffra. Genom att återvinna dessa telefoner skulle vi kunna få tillgång till en massa sällsynta metaller och minska behovet av att plocka upp nytt. Det ger jobb och är smart ekonomisk hushållning.
Det är så bra det kan bli. Utvinning av nya metaller slukar dessutom stora mängder energi och släpper ut stora mängder växthusgaser. Det sprider miljögifter och förorenar som sagt vatten. Vi kan spara stora resurser genom att återvinna material i stället för att rent reflexmässigt tänka att vi ska bryta nytt.
Det finns alltså både ekonomiska och icke ekonomiska vinster, för allt är ju inte ekonomi. Hälsa och välbefinnande är också viktigt. Det finns saker man inte kan tänka bort, även om det inte är så lätt att sätta prislappar på dem.
Även om vi tänker i jobb och tänker i ekonomiska termer och tänker långsiktigt: Bryter man mineral ur en gruva kan man hålla på några decennier - det varierar lite. Men per definition tar fyndigheterna slut någon gång. Då kan det hända att andra jobb inte kan utföras längre. Turistnäringen kan ha tagit skada - det har den ju gjort just där gruvan är.
I Jokkmokk är rennäringen och turismen de riktigt stora jobbskapande näringarna.
Det måste man också tänka på: samhällsekonomin och möjligheten att försörja sig på sikt, de enskilda invånarnas och företagarnas försörjning i framtiden, inte bara de stora gruvbolagen och deras förtjänst på kort sikt. Det var lite allmänt om mineralpolitiken.
Hanna Westerén gick igenom bra saker som vi har i vår regeringsöverenskommelse om hållbar gruvnäring. Där ingår de saker som jag nyss tog upp.
Regeringen arbetar med att uppfylla den regeringsöverenskommelsen, och det har getts uppdrag utifrån Riksrevisionens välbehövliga granskning av kostnaderna för gruvavfall, hur förorenarna som orsakar det ska bidra till att betala, helt enkelt stå för sina kostnader. Det har getts flera uppdrag till våra myndigheter utifrån denna granskning.
Mer kommer också att göras framöver till exempel vad gäller mineralersättning, gruvskatt eller vad man vill kalla det. Hur ska branschen kunna bidra till sina kostnader och bidra till samhället på ett rimligare sätt? I flera motioner föreslår man högre mineralavgifter, gruvskatter eller vad man kallar det.
Det kommer regeringen nu att se över. Hanna Westerén var också inne på det mycket viktiga att regeringen inte öppnar upp för utvinning av uran, olja eller gas. Det är naturligtvis en seger att vi har en regering som faktiskt vill detta. Det tycker jag är mycket glädjande.
Man skulle kunna säga att det är på tiden.