KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Jag vill tacka justitieministern även för det svaret. Det gjordes också andra insatser under dessa dagar. En del ungdomar greps utanför en vapenaffär, ungdomar som var på gång och skulle störa. Det var riktigt att gripa dem. Det är viktigt att hålla isär Reclaim the Streets och European Social Forum, den stora och framgångsrika kongress som hölls i Malmö och som samlade så mycket människor från hela Europa.
Dessa människor har en dröm om en annan värld än den vi i dag lever i där vi i ljuset av finanskris och miljökris ser att klyftorna och orättvisorna växer inte bara i övriga världen utan också i vårt eget land. Att man under den viktiga devisen "En annan värld är möjlig" kunde föra mängder av samtal och diskussioner, trots att man ibland tyckte olika, var en oerhörd framgång.
Vi ska vara glada över att vi kan arrangera sådana aktiviteter i Sverige och dra till oss den typen av konferenser och forum. Det är viktigt att slå fast att en del av det som inträffade kring planeringen av polisens insatser inte var bra. Där vill jag peka på det som rörde boendeförhållandena.
Det är helt orimligt att polisen i Sverige i dag inte, när de är i tjänst, har möjlighet till ett privatliv och har förvaringsmöjligheter för sina personliga tillhörigheter. Det gällde exempelvis uniformerna som fick hänga fritt. Sådant måste kunna sägas.
Jag konstaterar, precis som polisens nationella huvudskyddsombud, att det inte är acceptabelt. Sist, men inte minst, är det viktigt att nu följa upp det som hände så att de ansvariga ungdomar, ligister, som begått brotten identifieras, lagförs och straffas för dessa brott.
Luciano Astudillo (S):
Maud Olofsson är mycket nära gränsen att ägna sig åt lögner. Redan i våras presenterade den borgerliga regeringen en vårproposition helt tom på nya förslag. Redan då kritiserade vi dem för att de valde att inte komma med nya förslag trots att vi såg att konjunkturen var på väg nedåt.
Det hände alltså redan före sommaren, och sedan förstärktes det under sommaren. Jag deltog tillsammans med Stefan Fölster i en paneldiskussion där han sade att den borgerliga regeringen gjorde en missbedömning när den inte tidigarelade en rad infrastruktursatsningar och liknande i våras.
Under hela sommaren och fram till någon gång i augusti var statsråd efter statsråd ute och sade: Nej, det är ingen kris på gång, det är ingen lågkonjunktur på väg. Finanskrisen är inte den borgerliga regeringens fel. Den kunde ni inte förutse, Maud Olofsson. Men att ni rustat Sverige till att bli svagt inför sämre tider är den borgerliga regeringens fel.
Att ni förstört svenska folkets trygghetssystem är den borgerliga regeringens fel. I er iver att jaga sjuka och arbetslösa tillbaka in på arbetsmarknaden försämrar ni tryggheten för alla, de trygghetssystem som vi hade behövt för att kunna möta sämre tider. Ni tömde kassan för Arbetsförmedlingen.
Nu finns 75 procent färre yrkesutbildningar jämfört med för två år sedan, för den gamla Amspolitiken dög inte. Att utbilda en människa som blir av med ett jobb till att kunna gå till ett annat dög inte. Det fick till och med Svenskt Näringsliv att ryta till när 90 000 arbetstillfällen, inte minst i många småföretag som inte själva kan kompetensutbilda, gick förlorade förra året.
Svenskt Näringsliv sade det, inte vi. Far alltså inte med osanning om hur det var. Det är oerhört viktigt. Den här interpellationen är ställd utifrån det kritiska läge som finns. Vi har en finanskris, och vi har utifrån vår horisont sett vad som händer inte minst när det gäller konkurserna.
Just nu pågår ett konkursrally läste jag i Dagens Industri. I november ökade konkurserna med 38 procent. I Stockholm talar man om en chockökning med mer än 50 procent. Det är för den verkligheten vi efterfrågar handling i stället för passivitet.
Det som Maud Olofsson säger är närmast häpnadsväckande, alltså att de visste att det skulle komma sämre tider. Vilka fakta baserade ni då er budget på? Vilka fakta har ni dolt för svenska folket om ni visste att det skulle bli så dåligt som det nu blivit? Nu tvingas ni till slut lägga fram ett stimulanspaket som i stort sett alla säger är för litet och kommer för sent.
Till och med ordföranden för ert ekonomisk-politiska råd är kritisk. Ni ligger alltså helt fel. Ett konkret förslag som Maud Olofsson skulle kunna ta till sig är det som Börje tog upp i sin interpellation. Många av de stora företagen håller nämligen inne med sina betalningar till de små företagen.
Dessutom kunde man använda sig av staten genom att tidigarelägga avbetalningar från statligt håll. Det är sådana konkreta åtgärder som nu behövs, inte en passiv och handlingsförlamad regering som kräver att oppositionen ska svara upp mot allting. Det är ju Maud Olofsson som nu sitter och styr.
Luciano Astudillo (S):
Först och främst ska jag säga något om utanförskapet. För en tid sedan presenterade Riksrevisionen en väldigt bra rapport där man säger till regeringen: Kom tillbaka och förtydliga vad ni menar! Sluta siffertricksa! Det är vad rapporten från Riksrevisionen säger. Men det handlar inte om det. Maud Olofsson är uppenbarligen nöjd med att utanförskapet nu ökar. Och det kommer att öka till 2010. Det är så.
Utanförskapet kommer, delvis på grund av att ni har lagt grunden för en politik som ökar orättvisorna men delvis också på grund av finanskrisen, att öka under en borgerlig regering. Det är allvarligt. Här krävs en annan politik, som bygger på helt andra förutsättningar. Den här interpellationen handlar om något annat. Det handlar om att Anna-Stina Nordmark-Nilsson, Företagarna, för en tid sedan gick ut och sade att vi riskerar ett blodbad bland Sveriges småföretag.
Så mycket som 60 000 småföretag försvann vid den förra krisen, av många olika skäl, och nu behövs det en aktiv regering som ser detta, som tar nya initiativ och gör något åt det. Här i dag presenterar Maud Olofsson ingenting nytt. Hon väljer att fortsätta att vara passiv och handlingsförlamad och hänvisar till sin gamla politik.
Vi har föreslagit en rad åtgärder redan över den budget vi har lagt fram - en bättre budget för de små företagen - och därutöver nya förslag för att möta den akuta kris som finns bland småföretagen. Vi säger att vi är beredda att korta den betalningstid som staten har mot de små företagen från 30 till 10 dagar. Vi är också beredda att se över lagstiftningen och kanske skärpa den för att säkerställa att de små företagen får betalt av de större företagen.
Vi är beredda att fortsätta att följa utvecklingen och göra ytterligare insatser. Men det är så, vilket är viktigt att säga, att vi sannolikt kommer att ha lite högre skatter än borgerligheten när vi går till val, för vi har helt andra ambitioner när det gäller jobb och välfärd. Vi vill investera Sverige ur krisen. Vi vill investera i människorna och i den välfärd som de är så beroende av. Där finns en tydlig skillnad mellan oss och den borgerliga regeringen.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att önska näringsministern en god fortsättning på det nya året. Jag vill också tacka näringsministern för svaret, även om tonen förvånar något. Statsrådet antyder i sitt svar att vi inte skulle ha koll på att den moderatledda regeringen beslutat om nya direktiv för ledande befattningshavare i de statliga företagen. Det är inte så. I själva verket är det precis tvärtom.
Debatten om bonusprogram har kommit och gått. Den har alltid engagerat många vanliga människor. De astronomiska summor som ibland delas ut till ledningar, ibland utan koppling till reella resultat och värden i företag, väcker anstöt och är provocerande.
Det ledde till att vi socialdemokrater år 2003 införde nya riktlinjer som innebar att man förvisso kunde ha incitamentsprogram i de statligt ägda bolagen, men att de i så fall också skulle omfatta all personal i bolagen så att alla fick ta del av framgången i företaget och inte bara företagsledningen.
Vi såg också till att vd:n och koncernchefen skulle vara undantagna från det här och inte skulle ha någon sådan typ av belöningssystem utan erhålla en fast lön. Maud Olofsson har uttalat sig flera gånger om det här.
I oktober år 2006 menade Maud Olofsson i en DN-intervju att det skulle vara upp till styrelserna att avgöra om det behövdes bonusar till cheferna. Hon sade: "Vi måste inse att de här bolagen finns på en marknad och vi måste rekrytera bra vd:ar." Hon var också kritisk mot inblandning från staten som ägare i den här delen.
Den 22 april år 2008 i en debatt i kammaren kommenterade Maud Olofsson samma fråga på det här sättet: "Däremot är min generella inställning den att det är bättre att ha lägre fasta löner, och sedan kan man, om man gör någonting bra, få en bonus. Det gäller både anställda och ledning." Nu har jag jämfört de gamla riktlinjerna med de nya riktlinjerna. Det finns två viktiga skillnader.
Taket för den rörliga ersättningen har höjts från två månadslöner till fyra månadslöner, och ersättningen som skulle finnas för både ledning och alla anställda har tagits bort. Den reglering som innebar att om det gick bra för ledningen och man skulle belöna ledningen skulle det också komma alla anställda i företaget till del har tagits bort.
Men det finns också en viktig likhet. Vd:n och koncernchefen är undantagna alla de här incitamentsprogrammen. Det är likadant som i det gamla systemet. Vad vill egentligen Maud Olofsson med sina förändringar?
Luciano Astudillo (S):
Jag vill tacka Maud Olofsson för kopian. Jag har en egen här i min mapp, så jag hade inte behövt få den. Det är klart att vi läser på och har koll på vad vi ger oss in och debatterar om. Det är nästan förmätet att hålla på så. Maud Olofsson ska akta sig för att dra förhastade slutsatser. Hon står här i kammaren och säger att bonusar och resultat hör ihop. Har man ett bra incitamentsprogram leder det till bättre resultat i företagen.
Man ska inte dra förhastade slutsatser om det. Det finns mycket olika bilder av det, och forskningen är mycket delad. Det finns dessutom mycket forskning som tyder på precis det omvända. Om man har alldeles för generösa system kan det leda åt alldeles fel håll. Man försöker tricksa och fixa med redovisningen för att få ut så generösa ersättningar som möjligt.
Jag tycker att Maud Olofsson har en något schizofren hållning. Å ena sidan tycker hon, som hon sade redan i oktober, att marknaden skulle sköta detta. Vi måste locka till oss de bästa vd:arna till de statliga bolagen, eftersom de ska ut och konkurrera på en global marknad. När hon väl ändrar riktlinjerna gör hon samtidigt ingenting åt vd-lönerna. Det är en inkonsekvens där.
Det är i och för sig bra och välkommet. Det var här fara å färde att man skulle öppna för ett bonussystem för vd-lönerna, vilket vi hade reglerat i det gamla systemet. Å andra sidan uttrycker hon att ansvaret ska ligga hos styrelserna och att man inte ska gå in och reglera.
I sitt svar här säger hon att hon noga ska följa och granska de ersättningar som ges innan hon släpper dit statens representanter till bolagsstämmorna för att godkänna dem. Det tar jag som ett löfte. Vi kommer att följa Maud Olofsson granskning av de ersättningar som beslutas om framöver.
Varje gång det dyker upp oegentligheter och konstigheter är det Maud Olofsson som personligen blir ansvarig. Det är ett löfte som Maud Olofsson har avgivit i dag. Om man går in och i detalj studerar de förändringar i riktlinjerna som har gjorts ser man att Maud Olofsson har tagit bort den begränsning som vi hade - alla eller ingen. Vi hade reglerat ett system.
Om man ska göra incitamentsprogram ska de inte bara vara för ledningarna i bolagen. De ska också omfatta de anställda. Den regleringen har Maud Olofsson tagit bort. Hon har också höjt taket från två till fyra månadslöner och därmed ökat den möjlighet till bonusar som man kan ge ut.
Slutsatsen är att Maud Olofsson och den borgerliga regeringen som vanligt landar där man brukar landa. Man har öppnat för att ge mer till dem som redan har mycket. Är det någon som är överraskad?
Luciano Astudillo (S):
Maud Olofsson och jag kan vara överens om en sak: Bra incitamentsprogram är bra incitamentsprogram. Dåliga incitamentsprogram är dåliga incitamentsprogram. Problemet är att man inom forskningen är oense om hur utformningen av bra och dåliga incitamentsprogram ska vara. Det är detta vi ifrågasätter. Man är inte överens. Det är därför jag sade att Maud Olofsson borde akta sig för att kategoriskt bara säga att det är bra med den här typen av system.
Det finns fällor i dem. Maud Olofsson är fortfarande väldigt schizofren i sin hållning. Hon säger å ena sidan att man inte vill styra, att det finns riktlinjer och att man inte ska gå in och detaljstyra. Å andra sidan har hon i sitt svar här i dag lovat att hon ska detaljgranska varje ersättning som ges till ledningar, vd:ar och styrelser.
Det har hon lovat här, och vi tar henne på orden. Vi kommer att följa utvecklingen framöver. Maud Olofsson tycker att det är oerhört positivt att vi ledamöter engagerar oss i det statliga ägandet. Det tycker vi också. Vi tycker att det statliga ägandet är viktigt, och att det också bör användas politiskt. Tyvärr har regeringen nu fått en KU-anmälan när det gäller ägandet av Carnegie.
Man köpte ju in bolaget. Den frågan kommer att följa Maud Olofsson och de andra i regeringen. Återigen: Det är stor skillnad på vad man säger och vad man gör. Anders Borgs retoriska utfall mot de giriga bankdirektörerna följs upp av det vi ser när vi går in och konkret granskar vad regeringen står för. Vi har en näringsminister som marknadsanpassar och har öppnat för mer generösa system.
Hon har tagit bort begränsningen om alla eller ingen. Hon har dessutom höjt taket från två till fyra månader. Är det någon som är förvånad?
Luciano Astudillo (S):
Jag tackar Littorin för svaren. Jag kan konstatera att Littorin inte är beredd att ta sitt ansvar för att verkligen ta reda på omfattningen av den jobbkris som vi går in i nu. Vi har inte haft så här många varsel sedan 90-talskrisen.
Vi vet inte riktigt var det landar, bland annat på grund av finanskrisen som förvisso inte är den borgerliga regeringens fel. Vi står sämre rustade och har en urholkad aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi har en mycket sämre inkomstförsäkring och en regering som har försummat den viktiga näringspolitiken.
Littorin säger att det regelverk som fanns tidigare består. Han vill verkligen inte göra sitt yttersta för att ta reda på hur många som verkligen drabbas.
En åtgärd skulle kunna vara att avisera att man skulle se över regelverket och se om det finns några förändringar som kan göras där och om det finns några andra verktyg för att ta reda på hur man hanterar alla dessa personer som har visstidsanställningar och som dessutom inte har ett omställningsavtal att luta sig mot. Littorin kommer inte att göra någonting. Det är det första beskedet.
När det gäller småföretagares ansvar för sina medarbetare vet jag att det är precis så som Littorin beskriver det. Jag har reagerat lite på den bombastiska retoriken. Det är lätt att stå här i talarstolen och prata om moraliskt ansvar, inte minst hos de stora företagen.
Men när man inte kan lägga kraft bakom orden blir det bara tom retorik. Jag uppfattar att det finns andra som under lång tid har försökt fly sitt ansvar. Jag vill nog påstå att retoriken att kräva ett större ansvar av de stora företagen är en del av den strategin. Det finns en häpnadsväckande passivitet och handlingsförlamning hos den borgerliga regeringen.
Det första man gjorde när jobbkrisen och finanskrisen var här var att ändra retoriken. Den vanliga budgeten blev helt plötsligt ett superpaket, men sedan räckte inte det till. Då började man hänvisa till omställningsavtalen. Nu har vi dessutom fått höra både av Littorin på omställningskonferensen och av Reinfeldt tidigare att de gärna vill se en omställningsförsäkring i den offentliga sektorn.
De kommer kanske också att se till att det finns resurser i kommuner och landsting för att sådana ska komma till stånd. Man har förstått att omställningsavtalen är viktiga i den här krisen. Jag förväntar mig handling kommande år så att sådana kommer på plats. Jag har tagit både statsministern och arbetsmarknadsministern på orden. Sedan kom retoriken att nu måste arbetsgivarna också ta sitt ansvar.
Littorin påminde nästan om Lars Ohly i sin attack mot arbetsgivarna. Till saken hör att den här regeringen har ställt krav på alla andra utom på sig själv. Det är där jag tycker att det moraliska ansvaret vilar i slutändan också.
Vad är den borgerliga regeringen beredd att göra för att ta sitt ansvar för att stötta de människor som riskerar arbetslöshet? Man har faktiskt ett ansvar för att den situation som de riskerar att drabbas av kan vara mycket värre än om vi hade haft en socialdemokratisk regering vid makten.
Luciano Astudillo (S):
Flera gånger har Littorin men också Anders Borg sagt att den största orättvisan är den som finns mellan dem som har ett arbete och dem som inte har det. Det vi ser framöver är att orättvisan kommer att öka och växa. Dessutom har vi en jobbpolitik som inte fungerar, så nu när den börjar bita, efter två år som Borg sade, ser vi att arbetslösheten börjar öka.
Och jag vill hävda att man lagt grunden i sin jobbpolitik för sociala och ekonomiska tragedier framöver. Det har ju hela strategin gått ut på: att jaga människor tillbaka till arbete. Nu är kraven på alla andra uttömda. Det är jättebra att Volvo eller Norrsundet till exempel, där jag besökte Assi Domän, tar sitt ansvar. Att de större företagen tar sitt ansvar är oerhört positivt.
Småföretagen kan inte göra det i samma utsträckning men gör det så mycket de kan. Littorin är inte beredd att öka pålagorna på dem. Det är väl ett besked om något, så att inte folk går och tror att Littorin skulle ställa högre krav på företag än vad lagen och avtalen säger. Nu väntar vi på den moderatledda regeringens ansvarstagande. Man är helt inmålad i ett hörn.
Till och med en samlad ekonomkår kräver nu insatser. Och de kommer. De kommer före årsskiftet. Nu blir det komplicerat. Ska man backa från sin jobbpolitik som inte fungerar? Ska man börja investera i människors konsumtion? Eller ska man fortsätta sänka skatten, mer till dem som har det bäst, med de breda skattesänkningar som inte har lett till stora effekter beträffande jobben?
Det ska bli spännande att följa. Men det är klart att det kommer mer. Vi har ju tillsammans med övriga Sverige pressat den borgerliga regeringen att skifta fot, och det är välkommet att man till slut kommer att göra det.
Luciano Astudillo (S):
Littorin ägnade väldigt mycket av sitt anförande åt att upprepa det jag har sagt. I slutet kom han i och för in på att svara på frågan. Det finns all anledning att ändå hålla med Littorin om att den här domen svarar på en del av de frågor som IAF, Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, ställde och pekade på i sin rapport. Det finns något som i efterhand är lite förvånande.
När vi hade den här debatten - både Sven-Erik Österberg och jag hade en lång ingående diskussion kring konsekvenserna av domen i Norden - kunde Littorin inte ens hänvisa till att det här arbetet hade gjorts från Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. De föreslog då detsamma som vi sade i den debatten: Det är dags att utreda de här frågorna. Det är alldeles för många problem och frågeställningar.
Littorin tog inte ens upp och hade uppenbarligen inte ens koll på att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen faktiskt gjorde ett arbete kring det här och påtalade att det behövdes en utredning, precis som Sven-Erik Österberg och jag tog upp. Det är ju så att Littorin är allmänt känd för att vara rätt kreativ i sina lösningar både i det privata och i det politiska. : Fru talman! Det där ber jag att få protestera mot.)
Luciano Astudillo (S):
Jag vill inledningsvis tacka migrationsministern för svaret, men jag måste samtidigt säga att det är beklagligt att Carl Bildt väljer att lämna över interpellationen till migrationsministern. Regeringen är förvisso kollektivt ansvarig. Det finns förvisso migrationspolitiska aspekter på frågan, men frågan om Guantánamofångarna och Guantánamolägret är större än så.
Därmed gör den moderatledda regeringen sig ansvarig till att reducera frågan till enbart en migrationsfråga och passar i ärendet. När jag skrev min interpellation hade få regeringar sagt vad de tyckte.
Därefter har jag sett att Tjeckien, nuvarande ordförandeland, Irland, Storbritannien och Tyskland visat sig vara oerhört positiva till initiativet. David Miliband har även deklarerat andra saker om kriget mot terror och den logik som skapades efter elfte september. Det är mycket som den borgerliga, moderatledda, regeringen och oppositionen är överens om.
Vi tycker att Guantánamolägret ska stängas så fort som möjligt. Vi är glada över att vi just i dag får en ny amerikansk administration som lovat att inom två år stänga lägret. Det ser vi fram emot. Vi anser att USA har ansvaret för upprättandet av lägret och följaktligen också har huvudansvaret för avvecklandet av det.
Det handlar också om hur de processer som är kvar ska genomföras, att de rättegångar som återstår genomförs på ett korrekt sätt och att den dokumentation och de bevis som tagits fram genom tortyr kasseras. Vi vet nämligen att tortyr förekommit för att framtvinga bevis.
Vi kan också sätta tryck på att de individer som drabbats och senare visat sig vara oskyldiga får ett högt skadestånd, kanske till och med får amerikanskt medborgarskap om de så vill. Allt detta hade det varit bra att göra tillsammans, inom ramen för EU.
Det svar jag får är dels att man väljer att hantera frågan som en migrationspolitisk fråga i stället för en utrikespolitisk fråga, vilket signalerar någonting, dels att man säger att det är bra att man pratar om frågan inom ramen för EU. Det är den borgerliga regeringens hållning i frågan just nu, att det är positivt att vi pratar om det. Vad tycker den moderatledda regeringen i frågan?
I vilken riktning vill man att samtalen ska gå? Vill man gå armkrok med David Miliband i Storbritannien och erbjuda en lösning? Vill man bidra genom att ta ett moraliskt ansvar för avvecklandet av lägret? Där kan Sverige vara med och bidra.