KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sylvia Lindgren (S):
Jag tackar ministern för svaret även om jag, kanske inte överraskande, inte är riktigt nöjd med svaret. Jag tycker att det är slentrianmässigt och även oengagerat. I svaret hänvisar man till budgetpropositionen och så vidare. Den lades ju fram flera månader innan den globala krisen hade uppenbarat sig.
Man måste väl ändå se att jobbkrisen och regeringens passivitet slår hårt mot det svenska folket. Det som jag känner väldigt mycket för, och har ställt interpellationen om, är framtiden och vad detta får för betydelse. För varje dag kommer nya besked om varsel, uppsägningar, konkurser och arbetslöshet. Jag skrev min interpellation bland annat med anledning av varslen på Ericsson.
Som jag också säger i interpellationen tycker jag att det är bra att det går bra för Ericsson. Det vill jag betona. Det är knappast min förtjänst och inte heller regeringens förtjänst.
Däremot ser jag att det är en framgång för Sverige, eftersom det innebär att man har satsat mycket på kunskap och kompetens och ett samarbete mellan högskola och näringsliv - i det här fallet KTH och gamla LM Ericsson. Det har naturligtvis haft sina förtjänster för Ericssons utveckling.
Jag tror att ministern och jag är överens om att det är mycket roligare att jobba i högkonjunktur än i lågkonjunktur. För att tala i väderlekstermer, som regeringen ofta gör, måste man ta sitt ansvar både när det är regn och när det är solsken. Makten ligger tyvärr inte hos oss nu. Vi är i opposition. Makten ligger hos regeringen.
Det är därför vi från oppositionen jagar ministern i de här frågorna. Det är ni som har ansvaret. Det är ni som kan vidta åtgärder. Därför är det viktigt att poängtera det.
Jag hoppas verkligen att vi också kan vara överens om att det inte är bra för Stockholm och för Sverige att Ericsson har meddelat att de tänker göra sig av med 5 000 anställda i landet, varav 1 000 i Kistaområdet i Stockholm. Fru talman!
Det går inte att fortsätta att skylla sina misslyckanden på finanskriser. Det var regeringen och inte finanskrisen som trängde ut en halv miljon människor ur a-kassan. Det var också regeringen som avvecklade tre fjärdedelar av den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen.
Nu försöker man ge sken av att arbetslösheten har minskat under den nuvarande regeringens period. Det är helt fel. Men man kan använda statistik på många sätt. På två år har antalet arbetslösa i Sverige blivit över 20 000 fler. Särskilt ungdomar har drabbats. Sverige har nu den näst högsta ungdomsarbetslösheten i hela EU.
Det Moderaterna kallade för utanförskap i valrörelsen år 2006 har ökat med 5 000 personer. Socialbidragen ökar redan i två av tre kommuner. Det är klart att man känner en stor oro inför framtiden.
Jag återkommer till min fråga: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att Sverige ska kunna ta till vara den kompetens som nu riskerar att skingras eller drabbas av arbetslösheten? Det är stor fara för att arbetslösheten biter sig fast.
Sylvia Lindgren (S):
Jo, Sven Otto Littorin, jag har suttit här under hela den debatt som Sven Otto Littorin har haft här i dag, och jag satt här tidigare också. Jag sade i min inledning att svaret var oengagerat och slentrianmässigt. Titta på svaret, på hur det svar jag har fått på interpellationen är skrivet!
Om Sven Otto Littorin läser det inser han nog att jag har rätt i den kritiken. Vem det är som skriver svaren är väl upp till ministern och hans medarbetare. Jag tycker naturligtvis att det ligger en hel del i det som Gunnar Andrén tar upp, att det är viktigt att vi inte gör oss av med forskning och utveckling, kompetens och så vidare runt de här företagen. Men jag känner också en oro för framtiden.
Hur ska vi kunna rekrytera nya? Hur ska vi få nytt folk att våga söka sig till högre utbildningar och andra utbildningar och känna att det ger någonting?
Trots att ett företag går bra och arbetstagarna har jobb - det fjärde budgetkvartalet hade Ericsson ändå en vinst på 6,5 miljarder - blir det uppsägningar. Det finns en moral kring detta som inte är lätt att förstå. Det kan jag också ha förståelse för.
Det är därför som det är så viktigt att vi också ser vad det kan få för effekter i framtiden. Fru talman! Vi socialdemokrater har lagt fram ett brett program för att bekämpa jobbkrisen. Vi är, som sagt, i opposition. Ta till vara de goda exemplen och gör något av dem!
Den som förlorar jobbet måste ha möjlighet att utveckla sin kompetens och stärka sin konkurrenskraft. Därför vill vi investera inte bara i fler utbildningsplatser utan också i andra delar för att ta till vara kompetensen. Många av dem vi pratar om här är redan högutbildade, men det finns en risk att de kommer att hamna utanför landet och i andra sammanhang.
Vi skulle behöva ha dem här på lång sikt. Det handlar om moral, framtidstro och inte minst om att ingjuta optimism inför framtiden. Fru talman! Jag vill gärna citera ytterligare ur min interpellation: "Problemet är inte att Ericsson går bra.
Problemet är att det nu även görs kraftiga personalnedskärningar i företag inom Sveriges mest framtidsinriktade och högteknologiska sektorer." Stockholm har fortfarande en relativt bra arbetsmarknad, men jobbkrisen tränger sig in också här. Antalet konkurser och varsel ökar dagligen.
Det här gör naturligtvis att medborgarna förväntar sig att regeringen gör annat än att tycka att det har varit stor otur. Därför är min fråga i de sammanhangen berättigad. En minister sitter i regeringen, och regeringen har det totala ansvaret.
När det handlar om arbetsmarknad finns det ett beroende av utbildning, forskning och utveckling samt näringspolitik. Det går inte att avhända sig de delarna. Återigen: Det går inte att hänvisa till andra ministrar. Vi har ett totalansvar för denna så viktiga fråga för Sveriges kommande tillväxt och för att försvara vårt välfärdsland.
Sylvia Lindgren (S):
Jag pratar inte bara för stora företag, Sven Otto Littorin. Jag är övertygad om att det finns många med hög kompetens från Ericsson som har knoppat av verksamhet och driver nya företag. Därför är den verksamhet som drivs där så viktig i den fortsatta utvecklingen också. Därför tycker jag att det är viktigt att diskutera framtid och inte bara historia i dessa debatter.
Vi har hamnat i ett allvarligt läge. Hur ska Sverige och Ericsson bidra till en kultur av framtidsoptimism och delaktighet hos de anställda om de som uppenbart starkt bidragit till vinstutvecklingen anses som överflödiga trots att företagen går bra?
Därför är det så viktigt med den spetskompetens som vi också berörde här tidigare och som vi socialdemokrater har motionerat om. Det är viktigt att regeringen bryter sin passivitet och visar handlingskraft. Det krävs för att Sverige ska stå starkt i framtiden.
Det är vad jag undrat över här och inte fått något direkt svar på, nämligen vad ministern och regeringen har för idéer för den delen i krishanteringens tecken.
Fortsätter man att inte göra någonting eller har en initiativlöshet i detta oroar jag mig starkt för att Sveriges möjligheter att behålla sin ställning som konkurrenskraftigt tillväxt- och välfärdsland kan sättas ur spel.
Varje dag i passivitetens tecken fördjupas jobbkrisen och blir värre och värre. Jag tror inte att vi har nått toppen på krisen ännu, tyvärr. Därav min oro och därför min rädsla när man skriver sådana här svar som är så slentrianmässiga och oengagerade.
Sylvia Lindgren (S):
Jag vill å Börje Vestlunds vägnar tacka ministern för svaret, men jag beklagar att ministern inte vill vidta några åtgärder för att komma åt den ekonomiska brottsligheten inom taxibranschen. Frågan är på intet sätt ny.
Avregleringen av taxi skedde 1990, och dess negativa effekter har diskuterats vid flera olika tillfällen. Vi vet att avregleringen medförde att det blev fler taxibilar att tillgå. Begreppet "Taxi, var god dröj!" kunde upphöra, men i stället blev det otryggt att åka taxi.
Oseriositeten inom branschen ökade markant. Passagerare lurades, och åtskilliga vittnade om hutlösa priser som de tvingats att betala för resor. Inte minst drabbade det här turister och besökare, i huvudsak kanske i Stockholm, Göteborg och Malmö, vilka är de städer som har drabbats väldigt hårt av den här oseriositeten.
För turister och besökare är ju ett vänligt bemötande, trevligheter vid ankomst, väldigt viktigt. Känner man då att man blir uppskörtad på taxiresan med detsamma får det naturligtvis en väldigt stor negativ effekt. Ett välkomnande till ett land och en stad med ordning och reda däremot har mycket positiva effekter.
Det är alltså snart 20 år sedan avregleringens negativa sidor uppmärksammades. Återkommande kaos, bråk mellan stora taxibolag, egna växlar och friåkare är bekymmer som också kvarstår. Det framgår bland annat av en nyligen genomförd razzia i taxibranschen som också har presenterats i massmedierna.
Klart i interpellationssvaret framgår, herr talman, att infrastrukturministern inte vill införa obligatoriska redovisnings- eller tömningscentraler för taxi. Detta trots att branschen har ställt det kravet under flera år för att försöka komma till rätta med en del av fusket inom branschen. Det är alltså taxibranschens krav.
De efterlyser regler, ordning och reda, men ministern säger nej. Varför? Jo, ministern säger att det skulle vara integritetskränkande eftersom uppgifter om taxiresenärer skulle registreras. Jag är till skillnad mot infrastrukturministern helt överens med branschen om att det behövs åtgärder.
Det behövs flera åtgärder för att komma till rätta med ekonomisk brottslighet och motverka oseriös verksamhet. Jag blir minst sagt förvånad när man säger att ekonomisk brottslighet inte kan bekämpas av integritetsskäl. Herr talman!
Min följdfråga måste naturligtvis bli: Hur kan det vara integritetskränkande att bekämpa ekonomisk brottslighet?
Sylvia Lindgren (S):
Jag tror att det framgick tydligt att det är en rad olika åtgärder som behövs för att komma till rätta med problemen inom taxinäringen. Tömningscentraler kan vara ett sätt. Tömningscentralerna har man pratat länge om. Dessförinnan var det redovisningscentraler, och dessförinnan låg det på beställningscentralerna.
Ursprunget är egentligen Betaltjänstutredningen, som Ulf Adelsohn ledde för länge sedan. Men det visar på att det har varit svårt att komma till rätta med detta. Problemen kvarstår, inte minst när det gäller skatteinbetalningar, momsredovisning och dylikt. Det är en oseriös verksamhet.
Då säger Åsa Torstensson att enkelheten är det viktigaste, att den är viktigare än att komma åt den ekonomiska brottsligheten. Men den ekonomiska brottsligheten och reglerna är till för att stötta de seriösa och ge dem möjlighet att överleva. Jag är till skillnad från infrastrukturministern helt överens om att det behövs åtgärder här.
Nu hävdar man att regelförenklingarna kommer att kosta 172 miljoner per år för företagen. Men det framkommer även i svaret på interpellationen att ministern tror mer på polisens tillsyn, kontroll och samverkan mellan olika myndigheter.
Jag tror också på det, men det räcker inte utan man måste också granska åkarna och se till att man får tillbaka en del av momsredovisningen. Jag tror också att det är farligt att ställa det ena mot det andra. Vi vet att det behövs mer kontroll och tillsyn inom transportnäringen. För det behövs det också mer resurser.
Men det kan väl ändå inte motverka att det också behövs andra resurser. Jag känner en stor oro för det synsätt som framkommer i ministerns sätt att besvara Börje Vestlunds interpellation. Det låter nästan som att man bejakar fusket eftersom det skulle bli så krångligt att införa regler.
Det kommer alltid att vara krångligt att kräva speciella åtgärder för att bekämpa fusk. Det går inte att undvika krångligheter och besvärligheter, men det ena får inte förta det andra i det sammanhanget. Jag tycker att det är viktigt att man återerövrar förtroendet för taxibranschen. Jag tycker att det är bedrövligt att svärta ned densamma.
Hjälp dem i stället att se till att vi får en taxibransch som står för trygghet, säkerhet, ordning och reda så att ingen ska känna sig uppkörd. Här har branschen verkat för och krävt obligatoriska tömningscentraler länge. Ministern säger att det blir krångel när man ska vidta åtgärder för att minska fusket, och därför gör man ingenting.
Det är ett för mig mycket märkligt ställningstagande som definitivt inte gynnar vare sig seriöst företagande eller åtgärder för att komma till rätta med den ekonomiska brottsligheten inom branschen.
Sylvia Lindgren (S):
Jag kan inte tolka det på annat sätt än att obligatoriska tömningscentraler, som är det krav från branschen som har drivits länge, tycker ministern är krångel och därför kan man inte vidta åtgärder som minskar fusket.
I en debatt om just den här frågan för ganska precis ett år sedan, den 11 april, sade Åsa Torstensson: "Jag tror att det är oerhört viktigt att se att de viktigaste redskapen är tillsyn och kontroll. Detta redskap finns i dag." Hon fortsatte: "Skatteverkets och Ekobrottsmyndighetens senaste razzior mot taxinäringen har visat ett oerhört gott resultat." Det finns också angivet i interpellationssvaret.
Men det, Åsa Torstensson, står i bjärt kontrast mot den nyligen genomförda razzia som gjordes av polisen och andra myndigheter. Den gav en dyster bild av hederligheten inom taxibranschen i Stockholm. Därför tycker jag att det är olyckligt att ministern så totalt sågar förslaget om tömningscentraler jäms med fotknölarna.
Att regeringen inte lyssnar på de fackliga organisationerna vet jag, men i detta fall lyssnar man inte heller på företagarna, alltså branschen. Det gör mig, herr talman, frustrerad att Åsa Torstensson pratar om att regelförenklingar måste gå före ekonomisk brottslighet och därmed trygghet för kunder att åka taxi.
Sylvia Lindgren (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Rubriken på min interpellation var "En sågad jobbpolitik".
Så uttryckte man sig bland annat på detta seminarium. Regeringen riskerar nu att satsa för lite på arbetsmarknadsutbildningar, och det finns en risk för att de aktiviseringsinsatser som görs inom ramen för de olika garantierna i praktiken inte är särskilt aktiva eller särskilt meningsfulla.
Så, fru talman, uttalar sig alltså Finanspolitiska rådet. Exempel på hur regeringen nu improviserar fram förändringar av politiken är, enligt samma Lars Calmfors, satsningar på utökade coachningsverksamheter. De regionala varselsamordnarna nämns också.
När till och med en professor i internationell ekonomi undrar vad det är för någonting och framhåller att det inte är uppenbart ens för honom hur genomtänkta de här åtgärderna är blir naturligtvis vi andra också väldigt fundersamma.
Nu är det inte bara Lars Calmfors seminarium och uttalanden kring det som får en att fundera i de här banorna, utan också dagens rubrik i Svenska Dagbladet visar samma kritiska inställning till regeringens jobbpolitik. Det har vi pratat om vid flera tillfällen här i dag.
Det gör att man känner sig än mer fundersam när det gäller vad regeringens jobbpolitik har för inriktning och vilket resultat den ger. Att vi socialdemokrater har tjatat jättelänge om arbetsmarknadsutbildningarnas nödvändighet torde inte vara ministern främmande.
Med interpellationssvaret nyss uppläst, som jag också har precis framför mig här, kan jag inte annat än konstatera att rubriken som jag satte för interpellationen, "En sågad jobbpolitik", och det som också har hänt efter Lars Calmfors bitska kritik inte är någon överdrift. I svaret framhåller ministern att det är en central utgångspunkt att få fler i arbete.
Det är bra. Men så börjar man argumentera för sänkta skatter och att göra det enklare och billigare att anställa. Det säger ministern trots att jag är näst intill övertygad om att han också vet att det företagare helst vill ha är kvalificerad och utbildad arbetskraft för att kunna upprätthålla produktionen.
De är inte betjänta av en lägre arbetsgivaravgift, utan de vill ha kunnig personal. Det är därför som vi socialdemokrater har slagits så hårt just för arbetsmarknadsutbildningarna. Sedan är det en viktig del i detta att arbetsmarknadsutbildningarna ska hålla en hög kvalitet. Alla varningar och protester mot de kraftigt sänkta volymerna skulle jag vilja höra ministern ha en synpunkt på.
Sylvia Lindgren (S):
Jag tycker ändå att det är märkligt att ministern tar så lätt på all den kritik som har kommit när det gäller regeringens jobbpolitik. Det är inte bara från socialdemokratiskt håll som man har uttalat sig om denna.
När det gäller det som ST har presenterat i dag i Svenska Dagbladet säger man att det är en partsinlaga, för det kommer från en facklig organisation. Det säger en partiföreträdare som gick till val på att kalla sitt parti för det nya arbetarpartiet, och så vill man inte ens lyssna på fackföreningsrörelsen!
Jag tycker faktiskt att det är märkligt. Det experterna varnar för beträffande coachningens intensifiering är att mycket läggs på den delen utan att man vill ha kvalitetsstämpeln på det hela. Det här har Berit Högman vid flera tillfällen påpekat i dag.
Jag måste få ställa den fråga som Patrik Björck ställde till ministern vid flera tillfällen: Vad tycker ministern är fel i kritiken? Berätta i stället det för oss! Helt klart torde det väl ändå vara att kompetensgapet i förhållande till arbetsmarknadens krav är alldeles för stort. Utbildningen svarar inte tillräckligt bra mot efterfrågan på arbetsmarknaden.
Regeringens policy med neddragningar på arbetsmarknadsutbildningarna har varit förödande, och det märker vi i dag. Kom inte och säg att det här med arbetslösheten enbart är föranlett av den finansiella krisen!
Vi kunde se redan i början av 2007 att orderingångarna minskade, och det var innan finanskrisen i Amerika smittade av sig globalt. Det borde man alltså ha kunnat se antydningar om. Men man var så entydig från den borgerliga regeringen och sade: Vi ska sänka skatterna; det är jobbskatteavdraget som ska gälla.
Man förändrade a-kassan, vilket jag förmodar att även ministern innerst inne inser i dag var förödande i förhållande till den utveckling vi fick. Vi drog ned på arbetsmiljöinsatserna som man sedan har lagt på någon del på. De som står längst ifrån arbetsmarknaden, de funktionshindrade, har fortfarande väldigt svårt att komma in i jobb.
Och inte minst antalet timanställda och visstidsanställda ökar också, vilket är ett slag i magen på dem som vill jobba för arbetslinjen och det livslånga lärandet. För det är också del i detta.
Inte minst kan det kopplas till arbetsmiljön då jobb i högtryck i allra högsta grad motverkar just arbetslinjen.
Jag vill ställa ytterligare en fråga till ministern eftersom tiden är knapp, för varav hjärtat är fullt därav talar munnen, och arbetsmarknadsfrågorna ligger oss socialdemokrater jättevarmt om hjärtat: Känner ministern någon oro över att fokus i stor utsträckning i dag sätts på den icke reguljära arbetsmarknaden?
Sylvia Lindgren (S):
Sven Otto Littorin sade här i början att det som Lars Calmfors hade åberopat, det hade man i budgeten i december lagt in åtgärder för. Men det jag har inhämtat bland annat rapporten ifrån är publicerat den 6 mars 2009. Det är ju betydligt senare.
Jag skulle önska att man i stället faktiskt vågade erkänna att man inte har följt verksamheten och att de åtgärder man har vidtagit från början var fel och att man faktiskt har förlorat i den delen.
En annan del av detta - men det är TCO som har uttalat sig, så det kanske också handlar om en partsinlaga - är när man säger beträffande arbetslinjen och funktionsnedsättningarna att arbetsförmedlingarna är bra, men satsningarna blir ett slag i luften om inte de resurser som anslås till arbetsmarknadspolitiska program motsvaras av ett ökande handläggarstöd.
Specialiserade arbetsförmedlare krävs för en specialiserad organisation. Det är också en del i den kvalitet som är så viktig. Det går alltså inte bara att slänga sig med coachning, utan man måste också titta på var kvaliteten i det ligger. Bakgrunden till min interpellation var en mer övergripande syn på alla de detaljer vi har fått här i dag. Jag vill till sist i alla fall önska ministern en glad påsk!
Sylvia Lindgren (S):
Jag begärde ordet med anledning av det Börje Vestlund också har tagit upp: Det finns en stark oro ute i hela landet och också i storstadsregionerna i förhållande till det klimat vi befinner oss i i dag, inte minst när det gäller varsel och konkurser.
Jag tror att det är oerhört viktigt att poängtera att människor oroar sig även här i storstadsregionen, även om man kanske tycker att det alltid finns jobb och att det alltid går att lösa på ett eller annat sätt. Men så är inte fallet. Dessutom har Monica Green på ett väldigt tydligt sätt tagit upp att det är de som inte har fasta jobb som i första hand får gå.
Många av de nya jobben är inte tillsvidareanställningar, vilket naturligtvis har skapat svårigheter. Ett gott företagsklimat betonas i svaret från Maud Olofsson, och det är väl ingen som säger emot detta. Det har vi jobbat med från socialdemokratiskt håll. Det är ingen tvekan om att vi fick fler företag under den tid som Socialdemokraterna hade majoriteten.
Fler och fler fick också jobb. Det är klart att finanskrisen har en stor del i det som nu sker, ingen tvekan om det, men till finanskrisen ska man naturligtvis också knyta den otrygghet som människor känner. Lösa krisen, talas det om.
Man hade faktiskt kunnat mildra krisen genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder som jag påstår har satts ur spel. Hade man inte försämrat a-kassan så att en halv miljon människor nu står utanför är det klart att tryggheten hade sett annorlunda ut. Om arbetsmarknadsutbildningarna hade varit kvar på en skälig nivå så att man också hade kunnat kompetensutveckla, ja, då hade det sett annorlunda ut.
Jag kan vara så fräck att jag säger att det även gäller Arbetsmiljöverket. Hade vi haft forskningen kvar på Arbetslivsinstitutet och också pengar till Arbetsmiljöverket för att kunna utföra en riktig tillsyn så hade det sett annorlunda ut. Det är klart att ingen säger nej till sänkt skatt. Det tror jag att alla vill ha, men vi måste väl också se att skatten är ett fördelningsinstrument.
Därför ska vi göra skatten så rättvis som möjligt. Skatt betalar vi för att få en välfärd. Här låter det som om skatt är något som bara kommer den enskilda individen till del vid ett visst tillfälle. Men man måste se till helhetsperspektivet i det sammanhanget.
Jobb till varje pris - jobben skulle prioriteras, och de som blev sjuka eller arbetslösa skulle betala kalaset. Det har vi sett effekterna av nu. Det är därför jag säger att "lösa krisen", det tror jag inte att man gör så lätt, men nu försvårar man den ju. Den får sådana oerhörda konsekvenser i och med att man har tagit fel riktning från början.
Det kan jag anklaga den borgerliga majoriteten och regeringen för. Det finns flera delar att titta på i det här. Vi har byggandet av hyresrätter, bostadsrätter. Hur många människor är det inte som känner sig lurade för att de har tvingats köpa sin bostad och nu sitter i en finansiell kris?
Det är många frågor som rör det bekymmer vi nu diskuterar, men diskussionen och oron måste tas på allvar.