Niclas Malmberg (MP):
Om man inte ser bakåt innan man ska blicka framåt får man nog se upp, brukar det sägas. Innan jag tar upp de viktigaste aspekterna av budgetpropositionen vill jag därför stanna upp och ta avstamp i det som faktiskt hände 2016. Det är ju det första året med en helt rödgrön kulturpolitik, och vi ser hur väldigt många positiva bitar nu börjar falla på plats.
Om jag börjar med den senaste debatten om kulturskolan är det så att omkring 180 kommunala musik- och kulturskolor i år har kunnat få statsbidrag för att bredda och utveckla verksamheten.
Det är fantastiskt skoj att göra studiebesök på plats och höra hur en traditionell musikskola nu har utvecklats och blivit en kulturskola där man har kunnat komplettera den traditionella instrumentundervisningen med teater och dans och på det sättet engagera fler barn och ungdomar i kulturskoleverksamheten.
Jag hoppas nu att vi utifrån Kulturskoleutredningen kan ta nästa steg och säkerställa att alla barn och ungdomar, oavsett uppväxtkommun, har tillgång till en kulturskola. Ett alldeles färskt beslut var när Kulturrådet för bara ett par dagar sedan fördelade bidrag inom projektet Kreativa platser.
Det är 27 platser runt om i landet där föreningar som förut inte har varit i närheten av att kunna söka och få stöd för att utveckla en verksamhet nu får det. Den rödgröna regeringen har helt klart skapat förutsättningar för fler människor att ta del av och vara aktiva i kulturverksamhet. När vi tog beslutet för ett år sedan var det en del som oroade sig för att det här skulle vara ett stöd som bara skulle kunna gå till föreningar i storstäderna.
Flen, Jörn, Falköping, Bollnäs - jag tror inte att det är platser som vi annars talar om som storstäder. Den rödgröna kulturpolitiken har helt klart skapat bättre förutsättningar för kulturverksamhet i hela landet, och vi går vidare på den linjen när vi nu blickar framåt mot 2017. Vi stärker nu kultursamverkansmodellen med mer resurser och ökar anslaget.
När kulturutskottet förra året analyserade hur kultursamverkansmodellen har fungerat i praktiken kunde vi se två problem. Det ena var att det fanns en del otydligheter i själva uppdraget. Där har regeringen varit väldigt snabbfotad och går fram med förtydliganden så att det inte råder någon tvekan kring vad kultursamverkansmodellen handlar om.
Det andra problemet är det som också har lyfts upp tidigare, det vill säga att staten tidigare har abdikerat från sitt ekonomiska ansvar i kultursamverkansmodellen och vältrat över hela det ansvaret på regionerna. Nu återtar vi det statliga ansvaret, något som är helt nödvändigt för att kultursamverkansmodellen ska kunna fortsätta att fungera. Jag är glad att Liberalerna som parti stöttar regeringens ambitionsnivå och faktiskt vill gå fram ännu lite snabbare.
Samtidigt är jag besviken på övriga partier som inte gör det. När man hör Roland Utbult och Kristdemokraterna kan man få för sig att Kristdemokraterna har en högre ambitionsnivå än regeringen vad gäller den regionala kulturpolitiken, men så är faktiskt inte fallet. Kristdemokraterna lyckas nästan komma upp i regeringens ambitionsnivå men inte riktigt. Moderaterna och Centerpartiet går däremot fram med nedskärningar, och Sverigedemokraterna går förstås också fram med nedskärningar på kultursamverkansmodellen.
Vad värre är: Sverigedemokraterna vill att vi från riksdagen ska säga åt regionerna vad de ska lägga ned för verksamhet. Sverigedemokraterna skriver att regionerna inte ska ägna sig åt mångkulturalistisk verksamhet, vad det nu är - rockmusik och jazzmusik kanske. Filmpolitiken är förstås annars den stora kulturreformen för 2017.
Vi får nu en samlad statlig filmpolitik, och framför allt får vi ett utökat stöd för ny svensk filmproduktion. Vi kan naturligtvis ha olika uppfattningar om finansieringsmodellen för filmpolitiken, men jag tycker att det är väldigt beklämmande när Per Lodenius från Centerpartiet för fram en fullständigt felaktig matematik som snedvrider vad det faktiskt handlar om i praktiken.
Det som också är förbryllande är att inte samtliga allianspartier välkomnar att fler parter nu kan vara delaktiga i att utforma filmstödet i praktiken. Det borde samtliga allianspartier ställa sig bakom. Moderaterna och Kristdemokraterna ligger här nära regeringens ambitionsnivå, medan Centerpartiet och Liberalerna står för omfattande nedskärningar. Liberalerna vill skära 235 miljoner på stödet till ny svensk filmproduktion, Centerpartiet hela 237 1⁄2 miljon kronor.
Vi kan konstatera att om Liberalerna eller Centerpartiet styrde kulturpolitiken skulle 2017 bli ett mycket dystert år för svensk filmproduktion. Över huvud taget kan vi se att den politiska kartan vad gäller kulturpolitiken har ritats om på högerkanten. Moderaterna har traditionellt varit det snålaste kulturpartiet, om man får säga så. Så är inte längre fallet. Nu är Moderaterna det alliansparti som står närmast regeringens ambitionsnivå.
Men inte för att Moderaterna har blivit så mycket generösare - som vi har hört är det trots allt nästan en halv miljard som skiljer Moderaternas skuggbudget från regeringens i budgetpropositionen. Orsaken är i stället att de övriga allianspartierna helt tycks ha tappat intresset för att utveckla kulturpolitiken. Längst av alla vill Centerpartiet gå med nedskärningar på över 600 miljoner kronor.
Vi hörde Per Lodenius tala om tre anslag där Centerpartiet vill öka ambitionsnivån, men när vi räknar igenom det ser vi samtidigt att Centerpartiet föreslår kraftiga nedskärningar på 33 anslag. Totalt sett landar man då på ett budgetförslag som innehåller 600 miljoner kronor mindre än regeringsförslaget. Jag har försökt få Per Lodenius att förklara varför Centerpartiet går fram med så här kraftiga nedskärningar men har inte fått några svar.
Per Lodenius har hänvisat till att Centerpartiet minsann har fina skrivningar i sitt kulturpolitiska program. Det är jättebra med fina skrivningar i ett kulturpolitiskt program, men det finansierar ju ingen verksamhet. Det är dags för Per Lodenius att tala klarspråk: Varför går Centerpartiet fram med de här kraftiga nedskärningarna? Jag vill avsluta med att återigen göra en tillbakablick.
Jag konstaterar att 2014, det sista året med alliansregeringen, låg den samlade kulturpolitiken på 12,7 miljarder, medan vi för 2017 är uppe i 14 1⁄2 miljard. Vi har alltså med råge levt upp vill vallöftet att tillföra kulturen ytterligare 1 miljard. Jag yrkar bifall till kulturutskottets förslag i betänkandet.