KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Brännström (M):
Det är intressant att höra regeringens alla idéer och tankar som ännu inte har blivit verklighet. Man kan säga att det är förhoppningar. Det är också intressant att höra regeringen säga att man har en aktiv näringspolitik när man i själva verket höjer skatterna på företag och arbete med 40 gånger mer än vad man lägger på insatser i den där aktiva näringspolitiken.
I jämförelse med andra länder har Sverige generellt sett höga skatter på arbete och höga arbetsgivaravgifter. Vi har dessutom höga löner, höga ingångslöner och få låglönejobb. Jag och många forskare är överens om att det påverkar storleken på arbetslösheten i Sverige. Sammantaget är det dyrt att anställa och dyrt att köpa tjänster, och därför minskar efterfrågan.
Det är efterfrågan som styr hur många jobb det blir i Sverige, inte hur många miljarder regeringen satsar hit och dit. Det är bra att man vill bygga järnväg och bostäder. Det kommer säkert att skapa fler jobb. Men det räcker inte. Alliansregeringen införde RUT och ROT, sänkte kostnaderna för att anställa och sänkte restaurangmomsen.
Det gjorde man för att höja den inhemska efterfrågan, vilket jag tror är jätteviktigt för att få fram fler jobb. Framför allt behöver vi fler enkla jobb eftersom många av dem som kommer till Sverige inte har möjlighet att ta de mer kvalificerade jobben. Det är intressant att höra hur vi ser på framtiden och hur vi bedömer verkligheten.
Om regeringen inte tror på sänkt skatt för arbete och klagar på att alliansregeringen sänkte skatterna alldeles för mycket - alliansregeringen verkar ha gjort Sverige en fruktansvärd otjänst genom att sänka skatterna - förvånar det mig mycket att man behåller till exempel det dubbla jobbskatteavdraget för äldre.
Min interpellation handlade just om äldre. Varför höjer ni inte arbetsgivaravgiften till samma avgift som för alla andra? Om ni tror att högre avgifter och skatt på jobb ger fler jobb, varför inte ta i ordentligt? Ni talar med kluven tunga. I själva verket är det så att ni behöver skattepengarna till den största utgiftsposten i regeringens budget, sjukskrivningarna.
Pengarna går inte till skola och en aktiv näringspolitik. Ni måste leta upp pengarna någonstans, och ni hittar dem genom att höja skatterna lite här och där. Ni vågar inte stå för den politik ni talar så mycket om, för då skulle ni ha hamnat i en kris, inte blivit valda och aldrig kommit i regeringsställning över huvud taget.
Allt färre kommer att försörja allt fler. Det är en stor utmaning. Hur vi ska klara samhällsutvecklingen kan vi alla fundera över. Sverige står inför enorma utmaningar. Vi tror att sänkta kostnader är en stimulans som ger möjligheter.
Det är intressant att höra finansministern klaga på de sänkta skatterna utan att göra särskilt mycket åt dem mer än i tal.
Katarina Brännström (M):
Av det finansministern säger kan vi dra slutsatsen att det kommer fler höjda skatter. Det var ett besked så gott som något. Det finns en skiljelinje. Regeringen höjer skatten på arbete för att genomföra reformer som inte gynnar arbete. Vi tog i stället ansvar för Sverige genom att stimulera till fler jobb och försöka höja efterfrågan.
Här kommer det alltid att stå en strid oss emellan. Låt mig rätta finansministern. Jag stör mig lite på att hon säger att alliansregeringen tillsammans med Sverigedemokraterna sänkte regeringens budget. Då vet finansministern inte hur det går till i kammaren. Sverigedemokraterna röstade oväntat på vår budget. Vi gjorde precis som vi alltid har gjort; vi gjorde inget annorlunda. Skyll inte detta på Alliansen! Det är ohederligt.
I övrigt tackar jag för debatten. Jag tror att vi kommer att mötas igen efter denna första gång. Det är ju på skatteområdet, kring kostnader för arbete och företag, som den framtida striden kommer att stå. Självklart är ökade investeringar bra. Alliansen gjorde historiska satsningar på järnvägen. Det har dock glömts bort eftersom man nu talar om andra saker.
Men kom ihåg att de största utgifterna i den nya regeringens budget inte går till investeringar utan till sjukförsäkring, a-kassa och andra bidrag. Vi har olika syn på framtidens utmaningar, men jag tackar för debatten. Vi lär ses igen.
Katarina Brännström (M):
Vi tycker att arbetsmiljö är väldigt viktigt. Det är en viktig del i den arbetslinje vi har hävdat i åtta års tid. Trivs man och vill vara kvar på sitt jobb tjänar alla på det, både arbetsgivare och arbetstagare, och det är ekonomiskt gynnsamt. När det gäller de osäkra anställningarna kan man ju alltid diskutera om det är osäkrare att vara arbetslös än att ha en visstidsanställning som gäller på ett eller två år.
Det kan ju också vara så att det gör att man faktiskt får det där fasta jobbet. Jag tror alltså inte att det påverkar särskilt mycket eller att man skulle vara räddare när man har en visstidsanställning. Det finns ju sådana regler i vårt regelverk, och jag tror att de flesta människor som är med i facket vet vart de ska vända sig om de känner en osäkerhet eller en oro på sitt jobb.
Vi ska väl vara glada för att arbetsolyckorna inom byggnadsbranschen, vilket är ett ämne vi har diskuterat mycket i den här kammaren när det gäller arbetsmiljö, sjönk med 10 procent förra året. Vi kan också konstatera att antalet dödsfall har gått ned, och det är mycket glädjande. Även bland utländsk arbetskraft, vilket också var ett orosmoment vi nämnde, har olycksfallen gått ned.
Vi ser alltså nu att det långsiktiga och förebyggande arbetsmiljöarbete vi har talat mycket om faktiskt har haft god effekt. Jag tror alltså att vi ska vara nöjda och glada att utvecklingen är så pass positiv. Sedan finns det säkert ställen där arbetsmiljön kan bli mycket bättre, och där ska man lägga mycket krut till exempel från Arbetsmiljöverkets sida. Det är någonting vi har sagt, alltså att man ska lägga krutet där det bäst behövs.
Katarina Brännström (M):
Jag tycker att det vore bättre att vi diskuterade de ställen där de arbetsrelaterade sjukdomarna ökar, och det är i kommuner och landsting där mestadels kvinnor jobbar. Där är det verkligen dåligt. Vi måste lägga väldigt mycket kraft där, och då kan vi konstatera att det är ett område där det är politiker som har det yttersta ansvaret.
Att det är osäkra anställningar som är den stora boven i dramat tror jag är betydligt överdrivet. Däremot behöver vi ta stressen och pressen inom offentlig sektor, inom äldreomsorgen och inom hemtjänsten, på allvar. Där är det minuter som räknas. Man stressar oerhört mycket och har litet inflytande över sitt eget arbete. Där tycker jag att vi politiker på alla nivåer har en viktig uppgift. Jag tror att de flesta arbetsgivare är goda arbetsgivare.
När man anställer någon på visstid gör man det därför att man har ett skäl till det. Man kanske bara behöver personal under en viss arbetstopp. Man kanske bara behöver personal en viss säsong eller vissa dagar i veckan, till exempel i restaurangbranschen eller i butiker. Det är inte så att man väljer det, utan det kanske är av nöden tvunget att ha personer anställda på det sättet. Och jag tror att trivseln många gånger kan vara lika stor för det.
Sedan ska vi ha effektiva inspektioner. Det är jätteviktigt. Och då ska krutet läggas där det är som sämst. Arbetsmiljöverket har nu vridit om sin verksamhet för att söka upp de miljöer, branscher och arbetsgivare där det inte fungerar väl.
Det tycker jag är ett riktigt gott betyg åt både Arbetsmiljöverket och det arbete som alliansregeringen påbörjade med information och förebyggande så att olyckor inte händer. Vi får hoppas att detta arbete fortsätter. Jag tror på det i alla fall.
Katarina Brännström (M):
Svensk arbetsmarknad ska präglas av ordning och reda och av goda villkor. Det tror jag de flesta av oss är överens om i kammaren. Det var något som alliansregeringen var mycket noga med. Tillsvidareanställningar är grunden på svensk arbetsmarknad och har varit det under mycket lång tid. Under de senaste 25 åren har andelen anställda med en tidsbegränsad anställning varit relativt konstant och pendlat mellan 12 och 17 procent.
Vi menar att tidsbegränsade anställningar fyller en viktig funktion på svensk arbetsmarknad. Det är också en viktig bro in på arbetsmarknaden för grupper som kan ha svårt att få fast anställning. Sverige tillhör de länder inom EU som har det allra största flödet att gå från en tillfällig till en fast anställning.
För företagen spelar de tidsbegränsade anställningarna också en mycket viktig roll för att kunna anställa personer vid tillfälliga arbetstoppar eller ersätta frånvarande personal. Denna möjlighet är avgörande för att klara konkurrenskraften för svenska företag. Sedan 2010 driver EU-kommissionen ett överträdelseärende mot Sverige.
Kommissionen har ansett att lagen om anställningsskydd inte ger skydd mot missbruk av tillfälliga anställningar på det sätt som EU-rätten kräver. Herr talman! Alliansregeringen hävdade att reglerna i lagen om anställningsskydd lever upp till EU-rättens krav. Här hade vi alltså en tvist med EU-kommissionen.
Detta var på grund av att det för alla tidsbegränsade anställningsformer i LAS antingen finns tidsgränser eller krav på att vissa objektiva förutsättningar ska vara uppfyllda. Sammantaget ansåg vi att det gällande regelverket ger det skydd mot missbruk som visstidsdirektivet krävde. Det finns inte heller några kända verkliga fall där man har staplat visstidsanställningar enligt LAS på det sätt som kommissionen befarade.
Den undersökning som alliansregeringen beställde från SCB visar inte heller att det finns någon stapling som har sin grund i reglerna i lagen om anställningsskydd. Men alliansregeringen tog kommissionens kritik på allvar och gick med på att göra förändringar i lagen om anställningsskydd, trots att regeringen inte delade kommissionens uppfattning om det bristfälliga skyddet.
Det kom två olika departementspromemorior från alliansregeringen, men de stöddes inte helt fullt av arbetsmarknadens parter. Därför kom då ingen förändring till stånd. Nuvarande proposition från regeringen innebär att en relativt liten grupp anställda berörs, och förslaget har i stora drag accepterats av parterna. Det tycker vi är bra.
Mot bakgrund av att det kan finnas en risk att Sveriges handlingsutrymme att välja lämpliga åtgärder för att förhindra missbruk minskar vid en eventuell fällande dom i EU-domstolen anser vi att förslaget kan accepteras.
Katarina Brännström (M):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret, fast det var ju inte något svar på min fråga. Frågan som stod i interpellationen var: "Hur anser arbetsmarknadsministern att de skärpta kraven på nystartsjobb påverkar småföretags möjligheter att tillhandahålla desamma?"
Jag vet inte om ministern är omedveten om villkoren för och kraven som finns på svenska företag eller inte har en aning om hur det skulle kunna påverka. Regeringen gör med dessa förslag det än en gång lite svårare för människor att komma in på arbetsmarknaden.
Det som också är sorgligt att höra är att man inte tilltror de mindre förtagen, eller företagarna som det oftast handlar om, som inte har tecknat kollektivavtal att de är sjysta och kapabla att klara av villkoren för nystartsjobben. Frågan är om arbetsmarknadsministern vet om det förekommer något större missbruk eller fusk vid dessa tjänster. Det finns naturligtvis oseriösa företagare. Det vet vi.
Arbetsförmedlingen har till uppgift att kontrollera varje bidrag som betalas ut till ett företag eller arbetsgivare. Det ska självklart kontrolleras att det sker på rätt sätt. Alliansregeringen utredde dessutom den frågan. Det ligger väl i någon låda på departementet där man kan ta del av det.
Under de 14 månader som regeringen nu har funnits i Rosenbad har egentligen inga förslag lämnats om fler jobb, nya jobb, hur man ska sänka trösklarna för att människor ska få ett jobb, hur det ska bli enklare regler för företag eller hur man på annat sätt ska stimulera till riktiga jobb. Det är faktiskt anmärkningsvärt för ett regeringsparti som brukade kalla sig för arbetarparti. Det saknar en jobbpolitik.
Det finns möjligen en arbetsmarknadspolitik och åtgärder. Det var väldigt hög svansföring och väldigt högt tonläge. Men vi kan nu se att resultatet är ganska skralt. Höjda trösklar, höjda skatter, höjda arbetsgivaravgifter och annat är endast det som har kommit ut. Det andra vet vi utreds, men vi har inte sett det ännu. I oktober var 45 000 som hade ett nystartsjobb, och 4 000 hade ett instegsjobb.
Detta är reformer som alliansregeringen genomförde och som har varit mycket lyckosamma under många år. Att nu kräva kollektivavtal för alla anställda som har ett nystartsjobb är ännu ett steg att krångla till det för jobben. Man kan inte dra alla företag över en kam. Det finns de som fuskar, och det ska man absolut åtgärda. Men det fusket kan ju förekomma även efter en ändring.
Det finns många småföretag som av olika skäl inte väljer att ha kollektivavtal men som har mycket bra villkor för sina anställda. Herr talman! Jag är oroad över att den rödgröna regeringen försvårar och försämrar för dem som står långt från arbetsmarknaden. De som är berättigade till nystartsjobb kanske blir färre i fortsättningen. Det har faktiskt varit en succé. Min fråga är fortfarande: Vad gör Ylva Johansson för att fler ska kunna få ett nystartsjobb?
Katarina Brännström (M):
Jag har aldrig sagt att kollektivavtal är ett hinder. Men de blir ett hinder om man ställer de här kraven på alla dessa småföretag. Det är ibland ensamföretagare och ibland ett litet familjeföretag, där man inte har sett behovet av att ha kollektivavtal. Om de ska hindras från att ta in någon som behöver ett nystartsjobb och om det därmed blir färre nystartsjobb blir detta krav ett hinder.
Det är själva kravet det handlar om - inte kollektivavtalet. Ylva Johansson säger att reglering av arbetsmarknaden är viktig. Det är konstigt, för det är bara för en liten stund sedan som vi hörde arbetsmarknadsministern säga: Vi avreglerar Arbetsförmedlingen. Vi avreglerar, säger hon, och lyfter fram det som något positivt. Arbetsförmedlingen är en statlig myndighet, som naturligtvis måste ha regler.
Men näringslivet i Sverige är ett fritt näringsliv, och jag tycker att man ska hålla sig ifrån att reglera allt som går att reglera. Frågan kvarstår: Hur stimulerar man små företag att vilja anställa fler oavsett om det handlar om nystartsjobb eller riktiga jobb? Det har vi inte hört ett enda exempel på vare sig i dag eller tidigare.
60 procent av de arbetsplatser där det finns lönebidrag har inte heller kollektivavtal, har det visat sig. Jag har inte hört att det fuskas på det sättet att man behöver jaga dem eller sätta upp nya hinder. Beträffande succéer menade jag hur många som har gått från ett nystartsjobb till att få ett riktigt jobb.
När jag läste på inför detta lyckades jag hitta en siffra på 35 procent. Jag vet inte om det finns andra, senare siffror. Denna är något år gammal. Det här var under krisåren 2008-2011, då det alltså ändå var mer än en tredjedel som gick till riktiga, fasta jobb. Vägen till ett jobb kan vara mycket svår för den som har stått långt ifrån arbetsmarknaden länge.
För vissa kan ett stöd av något slag, till exempel ett nystartsjobb, vara precis den enda vägen in. Det är därför vi har sagt att vi ska ge fler nycklar som öppnar dörren in till arbetsmarknaden och till företagen och som leder till fler jobb. Det är det vi efterlyser.
Det som kommer ut från Regeringskansliet är fler hinder i stället för möjligheter. Det är det jag reagerar mot. Ni höjer skatterna på jobb och företagande. Ni höjer arbetsgivaravgifter, och ni gör det svårare att anställa fler.
Då måste man fråga sig: Vilken succé förutom traineejobben, som vi ännu inte har sett någonting av, räknar man med ska bli det lyft som gör att regeringen klarar det jobbmål som arbetsmarknadsministern nyss har sagt fortfarande ska gälla? Det blir märkligt om detta ska sköta sig självt. Det kanske vore lyckligt om det gjorde det med de reformer som vi redan har sjösatt, och ingen skulle vara gladare än vi över det.
Men jag antar att en regering som har satt ett så högt mål ändå har någonting i planeringen för hur lyftet ska komma. Det vore intressant att få höra det. Nystartsjobben var en succé. Det var en av de reformer som vi genomförde. RUT och ROT är andra reformer som liksom jobbskatteavdragen har bidragit till många nya jobb i Sverige. Vad gör regeringen för att öka antalet jobb?
Katarina Brännström (M):
Det här med riktiga jobb kan vi diskutera, och det har vi gjort förr i den här kammaren. Riktiga jobb har jag gott minne av att Socialdemokraterna kallade de jobb som var utan subventioner. Man ville nästan inte räkna jobben som fanns med subventioner under alliansregeringens tid. Nu säger Ylva Johansson: Jodå, vi ska visst ha subventioner, och det är bra med subventioner.
I vissa lägen är det faktiskt det, men alla de här subventionerna syftar väl ändå till att människor ska få ett jobb där varken arbetsgivare eller arbetstagare har någon ersättning från staten. När det gäller nystartsjobben är det Skatteverket man får avdraget från och inte Arbetsförmedlingen, så har vi rett ut det. Varför ska vi ha olika villkor?
YA-jobben kan man ju ha utan de här villkoren som nu krävs. Det blir knepigt om man vill socialisera svenskt företagande och näringsliv genom att tvinga alla företag att ha en viss nivå. Det finns många sjysta små företag som inte har de här nivåerna, som betalar och är rädda om sin personal och som kommer att fortsätta vara det.
När det gäller försäkringar finns det sådana via arbetsgivarsystemet. Det är därför arbetsgivaravgiften är så pass hög som den är. Man lever alltså inte under någon sorts osäkra villkor. Men varför många vill ha den här friheten att inte teckna kollektivavtal är för att de ger fackliga rättigheter som ibland slår så hårt mot enskilda små företag att de har svårt att klara av det.
Jag hoppas verkligen att vi ska kunna ha ett näringsliv som kan stå fritt utan de kraven men som också kan hjälpa till att ge arbetslösa jobb, för det är ju det som det handlar om. Frågan kvarstår. Hur ska vi stimulera till fler jobb? Det har jag ännu inte hört någonting om från regeringssidan.
Katarina Brännström (M):
Det gäller det här med utredning av Arbetsförmedlingen. När jag inför den här debatten sökte efter lite information hittade jag ett uttalande från januari. Arbetsmarknadsministern sa: Det är inte läge att begrava problemen med Arbetsförmedlingen i en statlig utredning. Det är läge att regera. Det sa Ylva Johansson som försvar till att utredningen då lades ned.
Det är inte konstigt om vi ställer oss tveksamma till om det över huvud taget blir någon ny utredning, i och med det som har sagts tidigare under året. Nu har tillkännagivanden kommit, och en regering bör lämpligen rätta sig efter riksdagen. Annars vore det intressant att få veta om förtroendet för Arbetsförmedlingen plötsligt har ökat och om alla nu tycker att allt är bra. Så är inte fallet. Det finns inget som visar på det.
Hur många fler jobb har förmedlats i år än i fjol? Jag tror inte att det är fler jobb. Hur såg det ut före 2007, innan den här regeringen kom till? Det var en djup kris. Förtroendet var mycket lågt. Ni har haft åtta år på er att komma fram till vad ni vill med er politik. Men det verkar inte som att ni har gjort eller tänkt någonting under den tiden. Det är nu arbetsmarknadsministern gör resor runt om i världen för att se hur det ser ut på annat håll. Det är bra att resorna görs.
Jag tycker att det är jättebra att man tittar på andra länder som gör det bättre än vi. Vi har aldrig höjt oss när det gäller Arbetsförmedlingens organisation, arbetssätt och resultat. Vi var inte heller nöjda. Man kan väl konstatera att det inte är någon lätt koloss att ändra på, varken verksamhetsmässigt eller resultatmässigt. Men jag tror inte att man ska påstå att det är simsalabim och en ny minister som plötsligt får allting att fungera fantastiskt bra.
Jag tycker att det är bra att man ändrar i regleringsbrev. Det är en regerings möjlighet att förändra, och resultaten måste komma. Men en mycket bra utredning hade kunnat ligga på regeringens bord den 15 januari, om en månad. Den hade kunnat ge ministern många svar på: Hur står det till med Arbetsförmedlingen i Sverige? Det vet vi fortfarande ingenting om.
Alla vet att resultatet är lågt och att förtroendet är lågt. Och ministern reser runt i världen för att leta efter goda exempel. Det arbete som regeringen har gjort och det resultat man har kommit fram till under det här året imponerar inte. Det är faktiskt nästan ingenting på Arbetsmarknadsdepartementets område. Vi kommer att fortsätta att ställa frågor om det inte kommer några resultat.
Det får ministern finna sig i. Jag har inte, som det sägs i svaret, ställt någon skriftlig fråga på det här området tidigare. Det är första gången jag debatterar detta specifikt med ministern. Men jag kommer att följa vad ministern gör på området. Jag hoppas och tror att vi ska få till en bra arbetsförmedling, för det behövs verkligen i en tid när till exempel arbetslösheten för utlandsfödda är över 21 procent och vi har väldigt många nyanlända.
Det är en gigantisk utmaning som både regeringen och Arbetsförmedlingen står inför. Jag är väldigt bekymrad över att vi inte kommer fram till lite fler resultat som visar att man tar detta på allvar.
Katarina Brännström (M):
Arbetsförmedlingen har inte fungerat på flera årtionden; det är fullständigt korrekt. Det har inte varit någon effektiv verksamhet. Det är en stor koloss som är väldigt svårstyrd, och det kommer att ta väldigt lång tid att få en bra arbetsförmedling. Jag välkomnar alla förslag på området. Arbetsmarknadsministern säger att det är en ny politik. Då undrar jag: Var är den? Vi i riksdagen har ju inte fått se någon ny politik.
Det finns inga förslag från Arbetsmarknadsdepartementet om någon ny arbetsmarknadspolitik, jobbpolitik eller någonting som stimulerar till nya jobb. Traineejobben var det stora slagnumret i valrörelsen. De är helt borta, och det verkar inte bli någonting av dem. Det spelar ingen roll vad arbetsmarknadsministern säger utan det handlar om vad man gör, för att travestera Patrik Björck. Det är precis resultaten som vi måste utgå från.
Vi var inte nöjda. År 2008 blev det en omfattande arbetslöshet på grund av den djupa krisen i ekonomin över hela världen. Då blev det uppenbart att Arbetsförmedlingen inte fungerade som den skulle. Verkligheten ställer fortfarande kraven att det måste förmedlas fler jobb. Matchningen måste förbättras. En mängd saker måste göras för att matchningen ska fungera bättre.
Jag ser fram emot att inom kort få ett förslag från regeringen. För att möjligtvis korta den tiden överlämnar jag sammanfattningen av kommittédirektiven till ministern. Det finns många förslag att ta efter i den gamla utredningen. Jag vill tacka ministern för debatten och för svaret. Jag inser att det inte är en utredning som kommer att lösa problemen utan det behövs oändligt mycket mer. Jag önskar ministern lycka till med arbetet.
Det är inget enkelt jobb.