Ana Maria Narti (FP):
Jag ska börja med att yrka bifall till reservation 2 under punkt 2 och reservation 110 under punkt 104.
Jag undrar hur mycket folk som inte sysslar med skolpolitik dagligen - den vanliga människan, eleven och läraren - kan följa våra debatter.
Jag ska försöka använda mig av de här två reservationerna för att förklara, så enkelt jag kan, skillnaderna i tänkandet om skolan.
Jag är glad att vi för en gångs skull har riktiga, levande åhörare på plats och önskar dem välkomna. Det är för folk som ni vi arbetar.
Skillnaden i sättet att se på kunskap reflekteras i den första reservation som vi har skrivit. Det gäller struktur.
Kunskap utan struktur kan inte bli kunskap. Om jag plockar olika erfarenheter och tankar lite härifrån och lite därifrån betyder det inte att jag har fått kunskap om vissa processer i livet.
Kunskap får jag om jag koncentrerar mig under lång tid, med mycket precis fokusering och ett mycket precist objekt för min uppmärksamhet, och långsamt samlar mer och mer insyn i de processer jag tittar på.
Det var detta som blev mer och mer otydligt under en lång tid i den svenska skolpolitiken, och det är detta som vi vill gå tillbaka till.
Det här är väldigt viktigt för den skolpolitik vi vill ha i alliansen. Det har varit lite för mycket tal i den svenska skolpolitiken om att vi här ska bestämma vad man ska lära sig. Snälla barn!
Jag lovar att jag inte skulle ha stått här om jag själv hade bestämt hur jag skulle lära mig svenska språket. Då skulle jag inte ha kunnat tala här.
Jag fick lära mig utantill alla "ett-ord" och alla "en-ord", och jag fick jobba oerhört hårt för att få in ordföljden som en reflex, för det ska vara tankereflex.
Om jag vid varje steg måste tänka på var jag ska placera orden kan jag varken tala eller skriva, och jag har skrivit flera böcker på svenska, fast jag lärde mig språket vid 34 års ålder. Men det som hjälpte mig var grunden som jag fick när jag var liten och när jag lärde mig andra språk.
Förståelsen av språkets levande organism, intresset för nyanser, nyfikenheten på strukturer som finns på svenska men inte på de andra språk jag kan, lusten, för också lusten att lära sig kan man lära sig, kan man träna fram.
Detta angående reservation nr 2, om kunskap. Det är vad vi vill åstadkomma. Struktur i kunskap och lust och glädje i inlärningen. De går hand i hand.
Den andra reservationen har att göra med - nu måste jag använda det där konstiga språket - sanktioner för skolor och kommuner som inte uppfyller sin plikt. Jag ska försöka en gång till att tala enkelt.
Vi har i Sverige en hel samling av lagar och regler om arbetsmiljön och arbetslivet, kanske till och med lite för många lagar och regler av det här slaget. Men det finns en arbetsplats i Sverige, en av de viktigaste, skolan, där just lagar och regler är dimmiga.
Under den debatt som just avslutades fick vi höra minst tio hänvisningar till en skollag som skulle skrivas på nytt men som inte har blivit skriven. Varför?
Därför att enligt en hel del konstiga uppfattningar om skolan ville man inte precisera vad som är tillåtet och vad som inte är tillåtet i skolan.
Därför har vi så stora problem med till exempel mobbningen, och därför har vi fortfarande osäkerhet och otrygghet i vardagen i skolan. Det är det som vi med den här fempartireservationen försöker rätta till.
Det är bara ett litet steg på vägen, men det är ett steg i rätt riktning, för att upprepa det jag redan har sagt i förra debatten.
Nu börjar till och med Socialdemokraterna, som under så lång tid har styrt och inspirerat den svenska skolpolitiken, begripa att vi saknar lagar och regler för en sund arbetsmiljö i skolan.
Det var inte länge sedan som skolministern gick ut och föreslog tydliga regler. Men fortfarande var hans förslag lite osäkra, lite dimmiga. Man säger att skolk ska rapporteras till föräldrarna.
Man säger att skolorna ska ha ordningsregler, men man säger inte vilka. Ska en skola ha helt andra ordningsregler än en annan skola? Det odlas fortfarande en illusion om att man inom skolan får skapa sin egen moral. Men det är helt omöjligt.
Vi har grundläggande ställningstaganden i hela samhället som inte accepterar vissa företeelser. Detta måste sägas klart och tydligt också i skolan. Jag ska ta ett exempel.
Sexuella trakasserier accepteras inte i arbetslivet på någon arbetsplats, men det finns fortfarande oklarheter när det gäller till exempel mycket grova attityder mot flickor i skolan.
Ska då skolan samlas och skapa egna regler om det här, när vi vet att sexuella trakasserier betraktas som oacceptabla i hela samhället? Man accepterar inte heller i samhället etniska trakasserier.
Det finns i lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet mycket klara och tydliga beskrivningar av på vilket sätt man ska bekämpa etniska trakasserier. Men någonting motsvarande finns inte i skolan.
Ska varje skola sitta i möten och bestämma hur detta ska bekämpas inom skolan? Därför tycker jag att det är mycket bra att vi har kommit så långt som till reservation 110 under punkt 104. Det finns massor av reservationer i det här betänkandet.