KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Polfjärd (M):
Tack, Lena, för det senaste svaret! Också jag tror att vi i grund och botten är ganska samsynta i frågan. Jag flyttar nu fokus från föräldrar och barn, för man har sett att detta också blir lite av en arbetsmiljöfråga för dem som ytterst ska göra bedömningen - i det här fallet de vaktmästare som arbetar på biograferna.
Flera gånger i veckan konfronteras de med arga föräldrar som inte tillåts se en film tillsammans med sina barn. Det här ger upphov till en kanske lite godtycklig tillämpning av lagen rent praktiskt. Det är svårt att bedöma ett barns ålder när medföljande föräldrar går i god för att barnet har fyllt 15 år och barnet självt kanske inte alltid kan uppge det korrekta födelsenumret.
Också här hamnar man i en svår situation. Det upplevs som väldigt jobbigt och ansträngande i ett arbetsmiljöperspektiv. En aspekt som jag tycker att man kan ta med sig när det gäller tillämpningen handlar alltså om hur man ytterst ska kunna bevisa och gå i god för att barn är så gamla som de är.
Det finns ingen anledning att uppmana sina barn att ljuga om sin ålder. Det är alltså en annan del som jag skulle vilja ha med här. Jag tycker att kulturministern har en väldigt verklighetsförankrad syn på hur mediekonsumtionen i dag ser ut bland unga. Jag tror inte att lagstiftningen hinner med.
Hela tiden är vi snäppet efter därför att det går så väldigt fort.
Jag hoppas att kulturministern tar med sig mina synpunkter, framför allt när det gäller utredningen och att man tittar på detta med att fråga den åldersgrupp som ligger närmast 15-årsåldern och föräldrarna till dessa unga om hur de ser på detta just för att inte få en skev bild. Det är alltid lättare att tycka till och att stifta lagar som berör andra, inte en själv.
Jessica Polfjärd (M):
Jag glömde en infallsvinkel tidigare, och det är att producenterna också har ett ansvar som man ofta kan tillämpa. Senast hörde jag angående filmen Arn att man själv valde att ta bort en sekvens för att den skulle kunna kvalificera för en lägre åldersgräns på bio. På Systembolaget finns det ändå en åldersgräns på 20. Myndighetsåldern infaller vid 18.
Då är man myndig, och föräldrarna kan inte ta en i hampan, gå till Systembolaget och lämna det som intäkt för att ungdomar får köpa, utan där är det på eget ansvar. Man är en myndig vuxen person. Du tar upp att man kan se film på dvd några månader efter det att den har kommit upp på bio. Att det finns en möjlighet att konsumera den ändå gör det ganska tandlöst med en åldersgräns.
Det är de facto samma innehåll. Det är inte så att de versioner som kommer på dvd på något sätt är mer tillämpade för en lägre åldersgräns. Kärnan i det hela är att det finns en möjlighet att ta del av filmen oavsett ålder. Man diskuterar bions utveckling och överlevnad.
Det är något speciellt att gå på bio i jämförelse med att titta på filmen på datorn hemma.
Jessica Polfjärd (M):
Först vill jag berätta att Ellinor Hansson på Gotland hade ett vikariat inom vården, vilket innebär att det säkerligen är en person som hon har vikarierat för som har kommit tillbaka till sin ordinarie anställning. Att det skulle vara antingen-eller känns ganska långsökt.
Regeringen har också gjort stora satsningar på den kommunala sektorn för att bibehålla välfärdens kärna. Små företag: Jag vet inte vad svaret från Vänstern är. Hur ville ni få bukt med svartarbetet?
Vad var ert förslag för att de människor som arbetade i en svart sektor utan tydlig anställning skulle kunna komma ut i den ordinarie verksamheten och få vita arbeten? Det är det som är så viktigt för alla oss andra - att få anställningstrygghet. Avdragsgilla hundpromenader: Ja, jag kan tycka att det är en god idé.
Jag vet att Miljöpartiet och Vänstern många gånger har motionerat i olika sammanhang om vikten av att få behålla sitt husdjur. Vikten av att på ålderdomen få kontakt med husdjur och husdjur på äldreboenden har också flitigt debatterats. Om det finns äldre människor som mår bättre av att ha sina hundar är det väl en god tanke. Klyftorna ökar, säger Marie Engström.
Det är någonting som ni hävdar hela tiden. Men de stora skattesänkningarna har faktiskt skett för låg- och medelinkomsttagarna. Låg- och medelinkomsttagare har fått behålla mer av sin lön.
Jessica Polfjärd (M):
Jag fick en fråga, kanske retorisk, om vilken verklighet jag befinner mig i. Jag befinner mig i den verklighet som jag beskrev tidigare, där Ellinor Hansson har fått arbete. Hon vittnar om att det inte handlar om rika män utan om ganska vanliga människor med vanliga löner och vanliga arbeten som får hjälp i hemmen medan Ellinor Hansson också får ett arbete.
Av en händelse tittade jag också på detta med jobbskatteavdraget och vilken sänkning man får i Skellefteå. Den innebär 1 268 kronor i månaden med fjärde steget i jobbskatteavdraget. Det är verkligheten, Britta Rådström. Människor med relativt låg inkomst får så här mycket mer i plånboken efter att de har betalat skatt. Det här gör skillnad.
Varför händer alltid det här med er politik? frågar Britta Rådström. Tyvärr händer ju alliansens politik alltför sällan. Vi kan önska att den får fortgå även under nästa mandatperiod, för det som annars kommer att hända är att människor får betala mer i skatt. Man kommer att få betala tretton månadslöner i skatt i stället för elva. Det är precis det som inte får hända, för det kommer att begränsa konsumtionsutrymmet och tiden på arbetsmarknaden.
Dessutom har vi sänkt a-kasseavgiften med 50 kronor. Vi utmanar er, säger Britta Rådström och menar att det är vi som ska svara på frågorna. Ja, det gör vi gärna, men det betyder väl inte att ni i oppositionen inte ska berätta vad ni tänker göra? Ni måste också berätta för väljarna vad ni vill göra, på vilket sätt ni vill att Sverige ska styras och hur den skattepolitik ni ska utforma ska se ut. Det är väl rättvist?
Jessica Polfjärd (M):
Britta Rådström jämför med andra länder när det gäller pensionärerna. Då tycker jag att man också ska ta med andra länders förvärvsavdrag i jämförelsen. Det är många länder som har det. Vi har egentligen gjort en anpassning i detta avseende från Sveriges sida. Jag träffar också pensionärer.
Det som man kan notera och som är intressant är att PRO och andra pensionärsorganisationer nu, för första gången såvitt jag känner till, diskuterar vikten av sänkt skatt. Tidigare har man talat om höjda pensioner. Nu talar man om sänkt skatt. Här ser man en tydlig koppling: Man får mer kvar i plånboken med lägre skatt än med högre.
Britta Rådström säger att man är villig att betala mer skatt för att bibehålla välfärden. Jag tror att det är ett felaktigt tänk. Det vi har visat med alliansens politik är att man faktiskt kan sänka skatterna med bibehållen välfärd. Detta är inte två saker som står mot varandra. Britta Rådström säger att hennes mamma är 93 år och subventionerar rika män.
Det är faktiskt många äldre som använder RUT-avdraget, för man slipper gå till kommunen och bli biståndsbedömd. Man kan teckna ett eget avtal med en egen utförare och på så sätt få hjälp i hemmet. Man behöver inte gå till kommunen för att få den hjälp man anser sig behöva.
Jag tycker att ni ska studera statistiken ytterligare om ni fortsätter hävda att rika välbetalda män använder RUT-avdraget. Titta en gång till!
Jessica Polfjärd (M):
Nej, naturligtvis är inte politiker de som är bäst på att bedöma vad människor vill göra. Men nu kan det finnas en efterfrågan på tjänster och inte bara på varor, så då kan man välja bort platt-tv:n och köpa tjänster för det konsumtionsutrymme man har.
Varför valde vi då just den här branschen, och varför har vi fokuserat på RUT-avdraget? Jag tror att vi har sagt det förut, men jag säger det gärna igen. Det fanns ju en stor sektor på detta område. Man kan diskutera vad som är nya jobb och vilka jobb som redan fanns. Men vi såg att det var många människor som använde sig av svart arbetskraft. Jag håller med dig om att det figurerar många siffror.
Men om man tittar på Almegas beräkningar handlar det om 11 000 arbetstillfällen. Alla är inte heltid. En del är deltid. Det är faktiskt så många som har fått arbete i den här branschen. När det gäller var man väljer att pumpa in pengar i skattesystemet eller inte och vad man väljer att subventionera hävdar vi fortfarande att det vi gjorde var det som innebar mest jobbfrämjande åtgärder.
Det handlade om att förhindra att arbetslösheten bet sig fast på en hög nivå och om att se till att människor fortfarande fanns kvar i arbete. När konjunkturen vänder finns det då människor på arbetsmarknaden. Det här är jobbskapande politik, utifrån att människor har kommit i arbete. Sedan är det en positiv effekt att människor kan få arbete utfört i hemmet, eftersom de kanske inte kan eller orkar eller mäktar med.
Jessica Polfjärd (M):
Jag kan inte låta bli att förundras över argumentationen. Helena Leander riktar sig nämligen mot RUT-avdraget. Men anledningen till ROT-avdraget var ju densamma. Det fanns alltså en bransch där det förekom mycket svartarbete. Vi genomförde det här avdraget. Många vittnar om att de har orderböckerna fulltecknade därför att de får in så mycket arbete att de inte riktigt kan hantera det.
Vi såg också att det här fick en positiv effekt från tidigare lågkonjunktur, det vill säga att byggbranschen inte stupade, som den har gjort tidigare, utan att man kunde bibehålla sysselsättningen i den här branschen. Men det är ingen som ifrågasätter detta, och jag tycker faktiskt att det här är lite dubbelbottnat från er sida. För, som sagt, skälen och anledningarna till att vi gick in med HUS-avdraget är ju desamma.
Sedan kommer jag inte ihåg vad du frågade mer.
Jessica Polfjärd (M):
Vi är naturligtvis inte nöjda med den ungdomsarbetslöshet som råder. Det är allvarligt att så många unga människor fortfarande inte har ett arbete och att det blir nästan en vardaglig verksamhet att gå och söka jobb men lika mycket tillhör vardagen att få ett nej på det jobb som man har sökt. Det är klart att vi inte är nöjda.
Men det vore skam av oss att inte välkomna 14 500 nya arbeten, som i mångt och mycket riktar sig till unga människor. Hur skulle det se ut om vi inte hade haft det här, om vi inte hade genomfört reformen med halverad restaurangmoms? Då hade dessa människor stått kvar på Arbetsförmedlingen och fortfarande inte haft ett arbete.
Detta är människor som nu har försvunnit ur arbetslöshet och kommit in i arbete - i arbete och i gemenskap. Jag skulle bara vilja ta ett lokalt exempel härifrån Stockholm. Jag träffade förra veckan företagare som berättade att de har anställt 200 unga personer i restaurangbranschen. Det är företagare som har legat vakna på natten och undrat om de vågar anställa. De har tagit steget, och de har anställt.
De har anställt unga människor. De erbjuder utbildning, kompetensutveckling och ledarskap. De förmedlar yrkesstolthet, för de är stolta över den bransch de arbetar i och vill att fler ska få möjligheten att göra det. Som sagt kan det vara så att det inte märks på Carina Adolfsson Elgestams lunchtallrik att den har gått ned i pris.
Men det man har gjort är att öka marginalerna, vilket gör att dessa företagare kan starta ett företag till eller en restaurang till där de anställer ännu fler unga människor. Det är så vi får unga människor i arbete.
Jessica Polfjärd (M):
Jag tror att vi har lite olika ingångsvärden i detta replikskifte. Du oroar dig, Carina Adolfsson Elgestam, för att människor inte kan betala sin a-kassa. Jag är mer orolig för att människor inte har ett arbete. Det är klart att det inte handlar om fördelningspolitik huruvida man har råd att betala 10 kronor extra för sin lunchtallrik i Gamla stan eller inte, även om vi skulle kunna kalla det tallriksmodellen. Det är inte det. Det handlar om unga människor som inte har råd att flytta hemifrån därför att de inte har någon inkomst.
Det handlar om unga människor som inte ens har råd att köpa köttbullar på Ica därför att de inte har någon inkomst och inte har något jobb att gå till. Det är det som jag tycker är viktigt och centralt i att unga människor får arbete. Och du har inte svarat på frågorna: Varför vill ni fördubbla restaurangmomsen, och varför vill ni höja arbetsgivaravgiften för unga människor? Jag ska använda min sista replik till att förklara för Carina Adolfsson Elgestam vad de här namnen har gemensamt.
Du identifierade alla som svenska män någonstans i medelåldern, och det är ganska korrekt. Det är nämligen Byggnads förbundsstyrelse. Så här ser Byggnads förbundsstyrelse ut. Men Carina Adolfsson Elgestam kräver att regeringen ska införa kvotering i näringslivet.
Det finns andra styrelser och inflytelserika och viktiga organ i Sverige att peka på i stället för bara näringslivet och sedan stå här och berätta för oss att vi inte gör vad vi kan för att regelförenkla. Nej, i stället lägger vi en börda till på näringslivet. Sedan säger vi att de här ska gå fria, men de andra ska vi minsann tillämpa lagstiftning på. Jag tycker att det här är ett märkligt resonemang.
Och jag liksom du tror att Byggnads också har en plats i samhället och en ganska viktig roll där.
Jessica Polfjärd (M):
Ja, jag förstår att Kent Persson är nyfiken på detta. Förutom att vi har samma vackra dialekt har vi också haft samma replikskifte tidigare. I budgetdebatten undrade du nämligen samma sak. Jag kan nog tyvärr inte glädja dig med att ge dig ett besked i dag, utan jag kommer att svara på samma sätt. På samma sätt som du ställer samma fråga kommer jag att svara på samma sätt. Vi vet att det pågår en utredning just nu.
Det är ett tråkigt politikersvar, men jag tycker ändå att vi ska avvakta och se vad den ger vid handen. Vi har full representation där från alla partier. Och är det så att alla andra tycker en sak och Moderaterna en annan? Det vet vi inte. Jag har inte insyn i vad man diskuterar eller vad man vet. Däremot vet jag att man har ett särskilt uppdrag att titta på vad sjuklöneansvaret får för effekter för dem som har mindre företag. Men jag tycker att det är lite falsk marknadsföring.
Här utger sig Kent Persson för att vara företagens vän, men det han egentligen säger är: Nu belyser vi det här. Vi säger att det är vad småföretagen behöver och att det är en viktig fråga. Ja, det är en viktig fråga. Men det man också gör från Vänsterpartiets sida är att öka kostnaderna för företagen på många plan.
Med kostnadsökningar, skattehöjningar och borttagande av jobbskatteavdrag rycker man undan mycket av det konsumtionsutrymme som finns. Man fokuserar på en sak här, men vi ska inte glömma att det är ganska mycket falsk marknadsföring från Vänsterpartiets sida, tycker jag.
Jessica Polfjärd (M):
Jag tycker att det är bra att Kent Persson besöker många företag. Jag tror att vi alla i utskottet är ganska måna om att höra vad företagare säger, och då inte bara specifikt träffa de organisationer som företräder företagarna utan även träffa de som kanske inte har tid att gå på möten och höra vad de har för problem.
Visst har jag också stött på oro för vad som händer om man har anställda som blir långvarigt sjukskrivna, vad det gör med ekonomin och vad man har för möjligheter att förutse detta. Men jag skulle inte säga att det är den enskilt största frågan. Den enskilt största frågan som man beskriver handlar mer om kompetensförsörjning.
Man är orolig att inte hitta krafter att anställa över huvud taget, och då kommer ändå sjuklöneveckan som del två, det vill säga du måste hitta människor att anställa. Senast besökte jag ett företag utanför Kungsör där man först hade letat efter arbetskraft i Kungsör, sedan i hela Västmanland, därefter i hela Sverige, och nu är man nere i Tyskland och letar efter arbetskraften och kompetensen som man behöver.
Det finns många delar i det här som jag tror att man ska vara vaksam på. Vi har också sett det i motionerna. Analysen av vad som behöver göras tror jag är ganska samstämmig, men analysen av hur vi gör det är lite olika. Svaret på frågan om sjuklöneveckan är att jag tycker att vi ska avvakta den utredning som är i gångsatt. Annars är det ingen idé att vi har några utredningar. I så fall kan vi strunta i utredningen och så kan du och jag göra upp här. : Det hade varit bra.)
Jessica Polfjärd (M):
Jag vill backa lite grann och bara påminna om att detta med medfinansiering var någonting som den socialdemokratiska regeringen införde. Successivt har alliansregeringen försökt att lätta även på medfinansieringen och också infört ett högkostnadsskydd, så att det ska vara förutsägbart vad jag max måste betala som egen företagare. Detta är förbättringar och steg på vägen, tycker jag.
Det är klart att man kan säga att allianspartierna är oeniga och att vi har olika syn på detta, men det har fortfarande inte kommit något förslag som det finns majoritet för i riksdagen. Jag frågar Jonas Eriksson, som är en klok person, om arbetsgivaravgifter för unga eller restaurangmomsen. Där kanske vi kan samskriva något och komma överens, för då har vi en majoritet i riksdagen.
Det finns olikheter. Vi är en allians, men det är högt i tak. Jag tror att vi i grunden har en gemensam syn på vad som behöver göras - till skillnad från oppositionspartierna som inte är överens om lika mycket. Vi har påbörjat en resa när det gäller medfinansiering, och vi har infört en del förbättringar. Men vi fortsätter vänta på den utredning som kommer att bli klar nu i vår.
Jessica Polfjärd (M):
Det jag sade i mitt inledningsanförande om att arbetslinjen börjar i företagandet är centralt. Det är klart att vi vill att företagare ska anställa. Det är så nya arbeten skapas. Är detta ett hinder för att man ska våga anställa får vi titta på det, och det görs i utredningen.
Det var också därför den fick ett särskilt uppdrag att titta på detta. Vi är måna om att Sverige ska ha ett bra klimat där människor vågar satsa och anställa. Vi vill inte göra regler för reglers skull, utan tvärtom har vi ett ambitiöst regelförenklingsarbete - och allt detta för att vi ska vara trovärdiga i den arbetslinje vi bedriver.
Jessica Polfjärd (M):
Jag ska bena ut vad som är vad här. Jag tror att det som Leif Jakobsson frågar mig om egentligen är synen på just den del där vi avsätter pengar för att kunna identifiera det regelkrångel som företagen upplever. Redan 2006 var det en viktig fråga för alliansregeringen att minska regelkrånglet för företagarna.
Vi tittade på vad som behövde göras i flera sektorer för att man ska uppleva att man lägger mindre tid på administration och regelkrångel. Och vad mer man kan använda åt sin kärnverksamhet? Jag är den första att erkänna att det inte är ett arbete som man gör i en handvändning. Den ambition som vi från början sa var en sänkning av regelkrånglet med 25 procent visade sig vara ganska problematisk. När vi lyfter bort en regel i ena änden kommer en annan regel från EU och så vidare.
Det har alltså varit problematiskt att mäta det här. Däremot tror jag att det är bra att vi och Skatteverket får en bild av vad som upplevs som krångligt. En ny regel kan nämligen också gynna affärerna. RUT och ROT har till exempel bidragit till mer administrativ börda för företagaren. Men det har också inneburit att man har fått fler affärer och säkert ett mer lönsamt företag.
När vi är klara med det här måste vi alltså också väga in vad som är affärsnytta och vad som är regelkrångel. Och är det alltid ett motsatsförhållande?
Jessica Polfjärd (M):
Leif Jakobsson tar upp flera delar. Vi införde till exempel personalliggare. Det var ju en proposition som förbereddes av alliansregeringen. Detta tillsammans med andra åtgärder gör att byggbranschen i dag har renare och mer transparenta regler för vad som gäller.
Egentligen är det viktigaste inte att du och jag här ska hitta på regler som ökar betalningsviljan, även om det vore en god effekt. Det viktigaste är ju att vi har konkurrens på lika villkor. Där tycker jag att riktningen pekar på att det finns en större förståelse och vilja att betala skatt och göra rätt för sig.
Här har vi sett ett paradigmskifte, vilket också Skatteverket bekräftar. Allt fler tycker att det är mindre acceptabelt att skattefuska. Du nämner RUT och ROT, men vi införde till exempel personaliggare i restaurangbranschen. Vi införde också sänkt restaurangmoms och sänkta arbetsgivaravgifter för unga.
Det har gjort att det finns en större förståelse i dag att betala skatt. Jag är rädd för att de reformer som ni socialdemokrater föreslår gör att det blir det omvända, att vi kommer tillbaka till att svartarbete anses vara mer legitimt, att inställningen förskjuts.
Det är risken som man kan se med de återgångar i reformer som Socialdemokraterna föreslår.
Jessica Polfjärd (M):
Jag börjar med att tacka demokratiministern för svaret. Ja, självklart är det så att ingen vill att diskriminering ska förekomma i samhället. Vi arbetar aktivt för att det inte ska förekomma. Men vi vet att det ändå gör det. Arbetsmarknaden är ett exempel där vi kan se att det finns diskriminering på grund av ålder. Vi vet att det behövs både unga och gamla på arbetsmarknaden, och vi vill att fler ska kunna jobba längre.
För att detta ska kunna uppnås måste vi vara medvetna om möjligheten att byta arbete och arbetsgivare mitt i livet. Det måste finnas en trygghet och en kunskap om äldres villkor. Vi tycker att det är viktigt att ta till vara äldres kompetens. Många äldre känner att det finns ett tryck på dem att lämna arbetsmarknaden. Ofta tror man att man ska kunna ge jobbet till en yngre person.
Det skulle kunna vara sant om det fanns ett jobb att dela på, men vi vet att det inte är funktionaliteten på svensk arbetsmarknad. Ändå vet vi att det förekommer diskriminering. Enligt ny forskning börjar åldersdiskrimineringen redan så tidigt som vid 40 års ålder. I en fältstudie skickade man ut 6 000 fiktiva arbetsansökningar. Resultatet visade att sannolikheten att bli kontaktad av en arbetsgivare minskade efter 40 års ålder. Det finns också en könsaspekt på detta.
Kvinnor blev i ännu lägre grad kontaktade av arbetsgivarna. Alltså riskerar kvinnor att bli dubbelt diskriminerade på arbetsmarknaden. Trots förbud mot diskriminering står kvinnor svagare på arbetsmarknaden. Då är min fråga: Vilka åtgärder tror statsrådet kommer att vara de viktigaste för att motverka detta?
Jessica Polfjärd (M):
Ja, vi vet att många gånger bygger diskriminering inte på fakta utan på fördomar och osanna antaganden. Det gäller även vid åldersdiskriminering. Men vi vet också att vi i dag är piggare, att vi lever längre och att arbetslivet med ganska små medel kan finnas till för både de unga och de äldre. Det finns fördomar i form av att äldre skulle vara mer teknikfientliga och att de inte med enkelhet skulle kunna lära sig nya saker.
Det vet vi är felaktigt. För att Sverige i framtiden ska kunna vara en nation där tillväxten fortsatt är hög behöver fler jobba längre. Därför blir diskrimineringen också ett tillväxthinder. Statsrådet nämner sanktioner och Diskrimineringsombudsmannen, som garanten för att diskriminering inte ska ske på arbetsmarknaden eller i samhället. Men jag tror inte att detta är det allenarådande svaret.
Jag tror att vi behöver fler förebyggande insatser och åtgärder. Jag måste då fråga statsrådet: På vilket sätt vill man jobba förebyggande? Vilka är de viktigaste åtgärderna för att detta inte ska hamna hos Diskrimineringsombudsmannen utan att det faktiskt ska finnas en arbetsmarknad som är till för alla? På vilket sätt fortsätter regeringen att arbeta mot diskriminering - inte bara på demokratiministerns ansvarsområde?