KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Nordberg (SD):
Ledamoten Maria Gardfjell gjorde i sitt anförande två uttalanden som jag gärna vill kommentera. För det första hävdade hon att vi i Sverigedemokraterna skriver i vår motion att vi är emot all grön infrastrukturplanering. Det är inte helt korrekt. Som svar vill jag därför läsa ett avsnitt ur vår kommittémotion En skogspolitik för skogsbruk och biologisk mångfald angående länsstyrelsernas regionala handlingsplaner för grön infrastruktur.
"Principen kring att staten ska bedriva övergripande planering av detta slag på privata markägares mark är negativ. Sverige har mycket stora arealer statlig mark, där staten som ägare kan bedriva naturvård på landsbygdsnivå." Det borde ha stått landskapsnivå. "På samma sätt finns många stora skogsbolag i Sverige, som även de kan bedriva naturvård i kombination med skötsel i en stor skala.
Enskilda markägare däremot ska inte omfattas av denna typ av planering, som åsidosätter likheten inför lagen och kan leda till att markägare med all sin äldre skog på 'fel ställe' fråntas sin brukanderätt medan grannen kan sköta sin skog som tidigare ... Den enskilt ägda skogens särart utgör en mosaik av olika skogsskötselstrategier och detta bör ses som en styrka." Fru talman!
I skogsdebatten i förmiddags framfördes faktiskt samma grundläggande synpunkt även av professorn vid Skogsmästarskolan Per Angelstam. Planering på landskapsnivå passar bäst för mycket stora innehav och inte för privata små egendomar. Jag instämmer med professor Angelstam i detta. Maria Gardfjell framförde också att granbarkborrarna skulle bli färre av att vi inte avverkar angripna träd i skyddade områden.
Genom att man lämnar kvar angripna träd skulle naturliga fiender kunna förmeras och medverka i kampen mot borrarna. Jag tror inte att vi riskerar få alltför få angripna träd kvar, fru talman.
Mats Nordberg (SD):
Jag representerar Dalarna i riksdagen. När man betraktar Dalarnas länsstyrelses rapport om grön infrastruktur och den ingående kartan över så kallade värdetrakter i Dalarna finner man att de ofta täcker väldigt stora sjok av enskilt ägd gammal skog. Den allra minsta värdekärnan är 840 hektar, och det motsvarar en hel hög enskilda ägare. Den största är 10 500 hektar.
Givet hur stora problem skogsägare redan upplever med att de hindras att avverka skogar som de kanske har skött i generationer tycker vi inte att det är rimligt att lägga på dem detta därtill. Jag vill lägga till att jag har talat med flera berörda markägare, och de har inte tillfrågats under utarbetandet av dessa planer. Tvärtom har flera - alla som jag har pratat med - varit överraskade när de har fått se sin egen skog i en värdekärna i den publicerade kartan över värdetrakter.
Detta rimmar väldigt illa med länsstyrelsens skrivning i samma rapport om framgångsrik landskapssamverkan, där man skriver: Framgångsrik landskapssamverkan kräver ett långsiktigt arbete där tillit byggs upp och man visar ömsesidig respekt. Jag har förkortat skrivningen lite. Jag tror inte att det bara är länsstyrelsen i Dalarna som har gjort denna tabbe.
Min fråga till Maria Gardfjell blir därför: Anser ledamoten att publikationen av kartan med värdetrakter utan föregående samråd med berörda markägare är ett bra exempel på framgångsrik landskapssamverkan och ömsesidig respekt från länsstyrelsens sida?
Mats Nordberg (SD):
Även min fråga går till statsrådet Tomas Eneroth. Jag hade tänkt ställa nästan exakt samma fråga som just ställdes. Jag väljer därför att gå direkt på följdfrågan. Först och främst vill jag tacka statsrådet för att ni ser över det här. Det behöver förändras.
Alla myndigheter som hanterar landsbygdsfrågor bör ha ett främjandeuppdrag där en av deras viktigaste uppgifter blir att stötta eller åtminstone inte krångla till det för företagare på landsbygden. Man bör fråga sig vilka konsekvenser det får innan man fattar beslut. Jag anser att det inte har hänt vad gäller barkborrar och den här vägavgiften. Det rör sig ofta om fåmansföretag. Byråkrati som läggs på dem hindrar dem från att utföra produktivt arbete.
Kostnader som läggs på dem minskar lönsamheten och riskerar att minska deras ambitionsnivå, kopplat till just det här med barkborren. Men om industrin ska få virke måste det också utföras små gallringar.
Mats Nordberg (SD):
Jo, det sker positiva saker. Men Sverigedemokraterna är oroliga. Det finns en politik som ökar mängden skyddad skog. Nu är det här skogspolitik; jag ska alltså inte dra det för långt. Men skogsbrukarna lämnar ofta in sina avverkningsansökningar men får inte tillstånd. Det finns alltså också trender som går åt motsatt håll. Frågan nu gäller den här vägavgiften.
Jag vill verkligen skicka med budskapet att den måste bort.
Mats Nordberg (SD):
Tack, Magnus Ek, för frågan! Jag skulle först och främst vilja säga att vårt sparande i biståndsbudgeten inte har initierats för att vi vill effektivisera biståndet. Vi tror inte heller att vårt bistånd blir bättre av att vi sparar in på det.
Vårt sparande när det gäller biståndet beror på de problem vi har hemma - jättestora integrationsproblem som vi inte har löst genom årtiondena, och inget tyder på att det blir lättare framöver. Det beror på att vi måste bygga upp ett försvar som man nedmonterat, och det beror på de väldigt stora sociala problem som vi har och på ett pensionssystem som är urvattnat. Det finns sociala problem, och någonstans måste vi hitta pengarna.
Med detta sagt har vi tänkt: Vad är det viktigaste i biståndet, som måste räddas? Vi tänker att det i dag finns för många FN-organisationer och fonder, ungefär 35. Vi är inte hela världen - vi måste inte stötta hela FN. Låt oss plocka ut det som ligger närmast det vi är bra på och tror mycket på. Att stötta UNHCR tycker vi är viktigt, för de hjälper människor i den yttersta nöden och kan också minska flyktingströmmar.
Det finns alltså ett dubbelt syfte, och det minskar våra kostnader här hemma så att vi får mer pengar över till bistånd. FAO tror vi mycket på därför att de kan hjälpa till att plantera skog, vilket gör att vi klarar kolbalans och så vidare. De hjälper till med matproduktion så att vi kan föda 10 miljarder människor. Dem vill vi stötta. Vi har i vår budget listat det vi vill stötta, och när det gäller det andra blir det alltså osthyvel.
Mats Nordberg (SD):
Ja, det kanske man kan - det beror väl på hur mycket mer pengar vi vill låna upp. EU vill ha igenom beslut om att få låna upp 700 miljarder euro, och vi ska vara garanter för vår andel. Budgetunderskottet för 2021 beräknas, om jag förstått det rätt, bli 67 miljarder kronor. Så ni andra är svaret skyldiga. Ska vi ha en budget som går ännu mer back?
Vi måste samtidigt försöka ta ansvar - prioritera har någon sagt. Att prioritera är att vara politiker. På något sätt måste räkningen gå ihop. Magnus Ek sa också att vi inte säger så mycket om att effektivisera biståndet.
Naturligtvis vill vi effektivisera biståndet, framför allt genom att minska antalet FN-organisationer som vi ger bistånd till och föreslå sammanslagningar av FN-organisationer, för det förekommer en väldig massa dubbelarbete.
Mats Nordberg (SD):
Jag håller med. Men jag vill säga att just de här projekten där man samlas runt att bygga någonting, vad det nu kan vara, gör att man inte bara utvecklar vackra papper, utan det är sådant som måste funka i praktiken. Om man håller på att bygga upp ett industriprojekt kanske man vill ha virke eller någon annan råvara. Man kanske vill att leverantörerna ska finnas runt det projektet, och det är där institutionerna byggs. Det blir på riktigt och inte på papperet. Det var egentligen bara det jag vill få fram.
Mats Nordberg (SD):
Financial Times rapporterade förra veckan om korruption knuten till UNDP och den internationella miljöfonden GEF. Sverige är en av de allra största givarna såväl till UNDP som till fonden och den liknande Green Climate Fund. Dessa fonder är till för att skapa bättre miljö, inte minst genom restaurering av degraderad mark. Sverige är en av de största givarna, som sagt, med exempelvis 4 miljarder till GCF.
Dessa enorma belopp inbjuder förstås till korruption, och därför tar apparaten runt fonderna enormt mycket tid och kostar massor med pengar. Jag tror att vi skulle få fler plantor i marken - det handlar mycket om skogsplantering - och skapa bättre förutsättningar för framtida träbearbetning och sysselsättning om vi drev mer av de här projekten bilateralt och kanske i samarbete med till exempel FAO.
Därför är min fråga: Borde inte Sverige driva en större andel av restaureringsprojekten direkt och utnyttja svensk kompetens både från svenska företag och från lantbruksuniversitet? Svenskt skogsbruk är ju världsledande.
Mats Nordberg (SD):
Sverige är världens största biståndsland per capita, med 52 miljarder kronor för 2021. Det är väldigt mycket pengar. För att biståndet ska vara effektivt för både givare och tagare måste regeringen ställa skarpa krav på mottagarländerna. Ett exempel är att kräva att mottagarländerna öppnar all relevant redovisning av till exempel löner och arvoden för revision, så att korruption kan motverkas och pengarna hamna där de verkligen ska vara.
Det andra exemplet, som redan tagits upp av Magdalena Schröder, är att Sverige för sin del bör kunna kräva återvändandeavtal för mottagarländers medborgare som inte har fått uppehållstillstånd i Sverige. Därför vill jag fråga statsrådet Per Olsson Fridh: Hur fungerar de återvändandeavtal som redan har slutits, exempelvis med Afghanistan, och avser ministern att arbeta vidare för att fler länder ska omfattas? Och hur vill ministern ställa krav för att minska antalet fall där pengar från biståndet försvinner i korruption?
Mats Nordberg (SD):
Min fråga går till utrikesminister Ann Linde. Vi har i försvars- och utrikesutskottet i dag diskuterar ockupationen av Krim och Rysslands stöd till utbrytarområden i östra Ukraina. Jag ska inte gå in mer på vad som sas där. Men Ryssland har nu dragit samman mycket stora styrkor på kanske hundra tusen man med stridsfordon, artilleri och så vidare vid Ukrainas östra och södra gräns.
Om sådana marscher upprepas och kanske inte bara vid den gränsen utan även längre norrut i Europa kommer övriga europeiska länder väster om Ryssland att tvingas bygga upp kapacitet för betydligt snabbare mobilisering och betydligt större trupp än man kan uppbåda i dag. Det är mycket riskabelt.
Jag vet att ministern verkar genom OSSE för att få till en medling mellan Ryssland och Ukraina, men vi ska inte glömma bort FN som bildades efter två världskrig i Europa för att motverka uppladdningar som denna. Agerar Sverige inom FN för att det inte ska bli sådana här marscher?
Mats Nordberg (SD):
Det var några saker i Jens Holms anförande som föranledde mig att vilja ställa några frågor. Jens Holm sa att det började med skogsvårdslagen på 1990-talet. Det var en avreglerad skogsvårdslag. Innan dess hade vi 1978 års skogsvårdslag, som egentligen bara var en vidareutveckling av 1948 års skogsvårdslag.
1948 års skogsvårdslag var den lag som förbjöd kontinuitetsskogsbruk i Sverige. Man hade under mycket lång tid diskuterat kontinuitetsskogsbrukets vara eller inte vara i Sverige. Trakthyggesbruk kom igång i någorlunda stor skala i början av 1800-talet. Den här boken som jag håller i är från 1826, och i den debatterar man nyttan av trakthyggesbruk eller kontinuitetsskogsbruk.
Man kommer fram till att kontinuitetsskogsbruk där man plockhugger gynnar i stort sett bara gran, men det minskar successivt virkesförrådet. Den här boken från 1903 kommer fram till samma sak, men det tog ändå till 1923 då man gjorde riksskogstaxering som man kunde mäta vad plockhuggningen faktiskt ledde till, det vill säga att det blev sakta mindre och mindre virkesförråd. Därför infördes 1948 års skogsvårdslag med syftet att träden skulle förränta marken. De skulle växa så mycket som marken förmådde.
Det blir två saker som inte riktigt går ihop i Jens Holms anförande. Han vill ha mer kontinuitetsskogsbruk, men han tycker att den lag som förbjöd detta, före 1990-talets lag, var positiv. Här skulle jag vilja få höra mer. Det var egentligen under 1990-talet som det blev friare igen och därmed möjligt att börja med kontinuitetsskogsbruk igen.
När vi ökar virkesförråden - tack vare skogsodlingen och våra engagerade skogsägare - lagrar skogen mycket koldioxid netto.
Mats Nordberg (SD):
Jag tackar för frågan. Vi vill inte bara ha kalytor, och vi är inte helt mot kontinuitetsskogsbruk. Vi vill till exempel inte minska Sveaskogs innehav eftersom vi vill att Sveaskog, och även Fastighetsverket, ska visa att det går att få till kontinuitetsskogsbruk. Det är ett bra komplement.
Men eftersom spåren från 200 år förskräcker finns det skäl att vilja ha bra exempel. Bok och gran är skuggföredragande trädslag. De fungerar bra. Andra trädslag fungerar dåligt. Det är ibland lite märkligt när man hör från folk som tycker att det är för mycket gran i skogen att vi ändå i högre grad ska ha en skogsbruksform som gynnar granen.
Vad jag helst vill se när vi gör vad ledamoten kallar kalhyggen är att fler träd lämnas kvar. Det är nu en tendens att fler representanter för det gamla beståndet lämnas kvar så att det inte blir helt kala ytor utan i stället mer varierad skog. Detta tror vi på. Vi tror också att det finns ett egenvärde i att skogsägarna själva får bestämma när och hur de ska sköta sin skog. Den mosaik som då bildas är i sig något som gynnar biodiversitet.
Jag skulle vilja ställa en annan fråga till Jens Holm. Ledamoten talade om att vi bara ska tillverka brädor, sådant som lever länge och lagrar kol länge. I Afrika finns problemet att där finns en marknad för i stort sett bara timmer, och det finns ingen marknad för flis eller trädtoppar. Det blir lite inkomster från detta, och därför blir det usel skogsvård.
Av ett timmerträd blir bara hälften brädor. Resten måste vi göra något av. Det är hela idén med kaskadtänket. Det är fantastiskt bra om vi dessutom kan få fram produkter som ersätter koldioxidutsläppande produkter.
Mats Nordberg (SD):
Staffan Eklöf har redan talat om SD:s politik för utgiftsområde 23. Jag ska bara lägga till den oro vi känner för skogen. Sveriges skogspolitik är nu otydligare än den har varit på mycket länge. Det är inte bra, för skogsbruk är den långsiktigaste näringen vi har. Man behöver ha långsiktiga och välkända villkor så att man vet vad man har att röra sig med.
Politiken är otydlig både på grund av svenska processer som pågår och på grund av EU-processer. EU:s förslag till ny skogsstrategi har kritiserats av nästan alla Europas skogsländer. Regeringen skrev inte under två upprepade - för att inte säga uppretade - skrivningar till EU-kommissionen från ett tiotal skogsländer inklusive Finland tidigare i år. Men regeringen har sedan under hösten sagt att man stöder det mesta av det som stod i breven.
Även vår nya statsminister har som bekant i sin regeringsförklaring understrukit att skogen inte ska styras från EU. EU-kommissionen föreslår också i det som kallas LULUCF att Sveriges skogsbruk ska minska mycket mer än andra länders för att kortsiktigt lagra mer kol. Men det blir i så fall till priset av uteblivna investeringar och till priset av skogsbrukarnas rätt att själva bestämma över sin skogsskötsel och sina avverkningar.
EU:s ambitioner om en taxonomi för hållbara investeringar är också på kollisionskurs med Sveriges grundläggande intressen. Fru talman! Här hemma i Sverige resulterade Skogsutredningen i en lång förhandling som enligt medierna fördes mellan Miljöpartiet och Centerpartiet. Jag hoppas att även Socialdemokraterna deltog. Resultatet blev i alla fall en proposition som riksdagen ännu inte har röstat om.
Under den tidigare debatten i dag om regional utveckling stod det klart att Miljöpartiet tolkar överenskommelsen om Skogsutredningen annorlunda än Centerpartiet, framför allt beträffande ett enormt skyddat område nära fjällen som fanns med i Skogsutredningen men som faktiskt inte finns med i propositionen.
Jag vill också nämna att i det område nära fjällen man talar om finns redan 62 procent av Sveriges formellt skyddade barrskog. Det torde inte vara det som behöver skyddas mest. Fru talman! Vi kommer att debattera skydd av skog mycket mer under nästa vecka. Men redan i dag kan vi alltså konstatera att det pågår många processer om skogsbruket.
Vi hoppas att de kan lösas så att våra skogsägare i fortsättningen också kan bedriva lönsamt skogsbruk med bra miljöhänsyn utan EU-styrning.
Mats Nordberg (SD):
Tack, Maria Gardfjell, för frågan! Det är sant att SD under den här perioden ofta har kritiserat EU-politiken, men jag vill understryka att det har handlat om skogsfrågor. Maria Gardfjell sa i sitt anförande att vi använder det här som någon form av språngbräda för att kritisera EU i största allmänhet. Men eftersom jag har jobbat med de här skogsfrågorna vill jag bestämt bestrida det.
Det är just EU:s agerande i skogsfrågorna vi kritiserar, och det är just därför att vi tycker att de går in på en detaljgrad som inte stämmer med att skogsfrågor ska vara nationell kompetens. Är vi nöjda nu? Nej, vi är inte alls nöjda. Vi tycker att det mesta går emot svenskt skogsbruk.
Vi tycker att man fortfarande driver frågor som att svenskt skogsbruk inte ska vara hållbart enligt taxonomin och att Sverige ska minska sina avverkningar mer än andra länder vad gäller LULUCF. Vi tycker att det här hotar jordbruket som sådant eftersom skogen är en viktig inkomstkälla - det säger också LRF i sin medlemsundersökning - och att det dessutom hotar industriarbeten i stora delar av Sverige.
Det hotar dessutom vår möjlighet att producera hållbara textilier, hållbart biobränsle, hållbara plaster och nya byggmaterial - alltså vårt, Sveriges, största möjliga bidrag till en hållbar framtid för Europa. Det kritiserar vi.
Mats Nordberg (SD):
Vad gäller EU:s klimatlag, om jag ska börja i den ändan, är det vår bestämda uppfattning att ett brukande av skogen är bättre för klimatet på sikt. Jag nämnde i mitt anförande skogsbränder, som ökar om man inte sköter skogen. Det skulle ju ge helt okontrollerbara utsläpp av koldioxid om de skulle öka.
Men framför allt leder brukandet av skogen till att vi ersätter andra material som leder till mycket större utsläpp av koldioxid, så där tycker jag att brukande av skog är mer effektivt. Vad gäller antal arbetstillfällen per hektar skog har vi för det första lägre tillväxt i snitt i våra skogar än till exempel Tyskland, som har bättre klimatförutsättningar, och det leder ju till färre anställda i själva skogsskötseln.
För det andra är det faktiskt skillnad på arbeten och arbeten. I Tyskland sköts det mesta av skogen på förbundslandsnivå med en fantastisk, utbyggd hierarki av skogstjänstemän. Det är skillnad, tycker jag, på skattefinansierade tjänstemän och egenföretagare, entreprenörer, lastbilschaufförer och skogsägare. Det ena ger en nettointäkt till det allmänna, det andra en nettokostnad. Det tycker jag inte är samma sak.
Vad gäller besöksnäringen är ett argument som Miljöpartiet ofta framhåller att den skulle missgynnas av aktiv skogsskötsel. Det tror jag inte alls. Vi hörde just att bönderna själva anser att begränsningar av skogsnäringen hotar deras verksamhet och en levande landsbygd. Jag kommer själv från Dalarna, Sveriges näst största turistlän, och en levande landsbygd är mycket av det som förknippas med Dalarna och som drar folk. Vi måste alltså hålla igång våra jordbruk, och nu är de väldigt hotade.
Folk är pressade av dieselpriserna, som i hög grad är skapade av den här regeringen, och de är pressade av elkostnaderna. Det betyder att jordbrukslandskapen är hotade, och det drar färre turister. Dessutom är skogsbilvägar något som behövs för åtkomst till att se naturen. Den hotas om man lägger ned skogsbruket.
Mats Nordberg (SD):
Tack, Maria Gardfjell, för anförandet! Beträffande Sinkevicius från Litauen noterade vi att Litauen skrev under Österrikes första skrivelse i mars. När nästan exakt samma sak skulle skrivas under i juli skrev Estland, Lettland, Tyskland, Frankrike och Finland på, men Litauen skrev inte på. Där tog man tydligen hänsyn till kommissionären Sinkevicius.
Jag noterade bara det, och jag tror att det var av hänsyn till deras utvalde person. Jag vill komma till det här med att lagra kol i våra skogar. Jag vill hävda att Sverige lagrar mest kol i skogarna av EU:s länder. Jag känner i alla fall inte till något land som lagrar mer.
Det beror på att vi har höjt tillväxten så mycket i de svenska skogarna genom att plantera mer skog och genom att använda förädlat material, vilket kräver att man planterar och inte har naturlig föryngring; då blir det ju samma träd och inte de mest växtliga träden som kommer vidare. Faktum är att det vid kontinuitetskogsbruk är tvärtom. Man tar bort de mest växtliga träden, eftersom de är störst, och lämnar dem som är mindre.
På det sättet fick vi i stora delar av Norrland sakta men säkert utarmade skogar, ur skogstillväxtsynpunkt och virkessynpunkt. Det ledde till att man från 1948 och framåt gick över till trakthyggesbruk. Man gjorde helt klart misstag, och vi har förbättrat oss mycket efter det. Men det har vi gjort på egna grunder. Vi har lärt oss själva, och vi kan naturligtvis lära oss själva också vad gäller klimatanpassning.
Men till exempel bränder och många andra skador har alltid funnits. En viktig sak vad gäller skogsbränder är att ha skogsbilvägar och att ha ett aktivt, inte inaktivt, brukande. Min fråga handlar om lönsamheten. Den får man genom att bruka skogen, inte genom att låta bli.
Mats Nordberg (SD):
Jag tackar för frågan. Vi ska väl kunna använda en lång rad olika metoder. Jag håller inte med om att vi nu drabbas av katastrofer som inte har funnits tidigare. Skogsbruket har alltid drabbats av olika katastrofer. Det kommer i vågor, men det kommer mer nu när det blir varmare än det kanske gjort under lång tid. Aktivt skogsbruk är viktigt.
Jag instämmer när det gäller vardagshänsyn i skogsbruket, alltså att en skogsbrukare har ansvar för både skogsbruk, alltså skötsel av träden för att få ut virke, och skogsvård. Vardagshänsyn handlar också om att se till att det inte blir djupa spår och om allt sådant som gör att naturen läker och anpassar sig efter hand. Vi pratar mycket om fjällen i dag. Det är väl bra. Men det har vi egentligen alltid gjort i svensk naturvård.
Redan i början på 1900-talet började vi sätta av stora nationalparker, och de ligger i fjällen. När man delade på det som hette Assi Domän till Fastighetsverket och efter ett antal märkliga turer till Sveaskog flyttade man det som man ansåg var mest skyddsvärt till Fastighetsverket. Och nu vill man skydda ännu mer i just det området.
När det gäller just att bevara och hindra utdöende av arter skulle jag säga att det inte fyller någon funktion. Vi har gammal granskog nära fjällen och i Norrlands inland. Det är de mest skyddade och största arealerna vi har. Men arter har försvunnit i övergångszonen mellan jordbruk och skogsbruk och på grund av gamla behandlingssätt i jordbruket. Där skulle vi behöva göra mycket mer, och vi gör mycket mer. Men det blir aldrig fokus på det i debatten. Är det inte tillräckligt häftigt för Miljöpartiet?
Mats Nordberg (SD):
Tack, Kenneth G Forslund, för den väl motiverade frågan! Jag vet inte vart vi vill på mycket lång sikt. Jag tror att vi vill ha ett bistånd som är i världsklass. Jag vill dock påminna om att Sverige är i en alldeles egen världsklass när det gäller bistånd. För 2022 har vi, innan vi gjorde upp med Moderaterna och Kristdemokraterna, budgeterat för 0,7 procent i bistånd, vilket är FN:s rekommendation.
Men det når nästan inga andra länder än Sverige. Om Sverige skulle gå ned till 0,7 procent, som vi har föreslagit inför nästa år, skulle Sverige fortfarande ligga på tredje eller möjligen fjärde plats vad gäller bistånd. Sverigedemokraterna ifrågasätter alltså det här lite. Sverige vill väldigt gärna gå före. Och det är väl bra. Men vi går väldigt långt före. Vi springer före, och vi tittar oss inte över axeln.
Sverigedemokraterna tror inte - och jag tycker att det finns historiska belägg för det - att om Sverige ensamt går före följer de andra med. Vi ser inte det. Vi ser, som frågeställaren själv sa, att man ligger 1 000 miljarder efter. Var det så? På något sätt måste vi alltså verka för att fler länder arbetar tillsammans och bidrar. Sverige kan inte alltid ligga långt före.