Andreas Norlén (M):
Jag kommer att säga några ord om regeringens utövande av utnämningsmakten, vilket berörs i avsnitt 9 och 10 i betänkandet. Utnämningsmakten är regeringens rätt att utnämna högre statliga befattningshavare, i synnerhet rätten att tillsätta den högsta chefen för de drygt 200 förvaltningsmyndigheter och affärsverk i Sverige som lyder direkt under regeringen samt chefen för Sveriges utlandsmyndigheter, främst ambassaderna. Utnämningspolitiken har betydelse av flera skäl.
Myndigheterna har en nyckelroll när det gäller att genomföra den politik som regering och riksdag lägger fast, och de fattar beslut som har stor betydelse för medborgarna. Därför måste myndigheterna fungera väl, och det har chefen det operativa ansvaret för. Utnämningsmaktens utövande innebär också att regeringen tillämpar ett betydelsefullt stadgande i grundlagen. Enligt regeringsformen 11 kap.
9 § andra stycket får man endast, när man tillsätter statliga tjänster, fästa avseende vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. När man tillsätter en tjänst får man således enbart beakta respektive kandidats förmåga att klara jobbet, inte om vederbörande till exempel är kvinna eller man, moderat eller socialdemokrat eller har sina rötter i Sverige eller i något annat land.
Konstitutionsutskottet granskar regelbundet hur regeringen utövar utnämningsmakten. Utskottet har de senaste åren lagt särskilt fokus på hur stor andel av de utnämnda myndighetscheferna som har politisk bakgrund och hur fördelningen mellan kvinnor och män har varit.
De här båda aspekterna är särskilt viktiga att uppmärksamma, för om en hög andel av de utnämnda har politisk bakgrund och har varit aktiva i ett och samma parti skulle det kunna tyda på att regeringen tagit hänsyn till politiska åsikter och lojaliteter, vilket alltså inte är tillåtet. Om påfallande många av de utnämnda har varit män skulle man kunna fundera på om regeringen har tagit hänsyn till könstillhörighet, vilket inte heller är tillåtet.
Årets granskning är särskilt intressant eftersom vi nu för första gången på 15 år kan jämföra resultaten av en mångårig socialdemokratisk utnämningspolitik med resultaten av ett flerårigt borgerligt maktinnehav. KU noterar i sitt betänkande två tydliga trender när utskottet jämför de senaste och förhoppningsvis sista åren av socialdemokratiskt maktinnehav med de tre första åren av alliansregeringens maktinnehav.
Dessa två tydliga trender är att antalet utnämnda myndighetschefer med politisk bakgrund har minskat och att antalet kvinnor som utnämns till myndighetschefer har ökat. Från och med 2001 till och med regeringsskiftet 2006 utsåg den socialdemokratiska regeringen 182 chefer för myndigheter i Sverige. 49 av dem hade politisk bakgrund. Det motsvarar drygt en av fyra, eller 27 procent.
Alliansregeringen har till och med den 30 september 2009 utsett 116 myndighetschefer varav 20 med politisk bakgrund, alltså 17 procent. Det kan självklart sakligt sett vara positivt att ha politisk bakgrund till exempel som statsråd, statssekreterare, riksdagsledamot eller kommunalråd när man ska leda en statlig myndighet. Politiskt arbete på heltid ger kunskaper och erfarenheter som kan vara till nytta när man arbetar som opolitisk tjänsteman i statsförvaltningen.
Det säger KU tydligt i sitt betänkande. Samtidigt måste man konstatera att om en påfallande hög andel av myndighetscheferna har en bakgrund som heltidspolitiker ger det intrycket att regeringen i hög grad rekryterar myndighetscheferna inom en privilegierad grupp personer som finns i regeringens närhet.
Alliansregeringen har velat sända en tydlig signal till svenska folket: Myndighetscheferna ska inte rekryteras inom en sluten privilegierad elit. Alla ska ha chans att anmäla sitt intresse för höga statliga tjänster. Kompetens ska vara avgörande vid tillsättandet.
Det faktum att andelen utsedda myndighetschefer med politisk bakgrund har minskat från 27 procent med den förra regeringen till 17 procent med alliansregeringen tyder på att alliansen lever upp till sin ambition. Färre har rekryterats ur den politiska eliten, fler ur andra kretsar. När det gäller andelen kvinnor av dem som utses till generaldirektörer noterar KU att trenden är ökande.
Numera ligger andelen kvinnor omkring eller strax över 45 procent jämfört med omkring eller strax under 40 procent när Socialdemokraterna styrde. År 2008 var över hälften av de utsedda myndighetscheferna kvinnor. Det var det första året under 2000-talet och förmodligen första gången någonsin som någon svensk regering utsåg kvinnor till mer än hälften av de lediga generaldirektörsposterna.
Alliansregeringen kan alltså visa upp ett bättre resultat ur jämställdhetssynpunkt än Socialdemokraterna kan. Det här är särskilt intressant med tanke på hur högt tonläget ibland är från de rödgröna i jämställdhetsdebatten. Snack är en sak, handling uppenbarligen en annan. Avslutningsvis granskar utskottet också de nya inslag i rekryteringsförfarandet som alliansregeringen har infört.
Regeringen vägleds som sagt av en tydlig strävan att öppna, bredda och professionalisera rekryteringsprocessen när det gäller höga statliga tjänster. Inför varje rekrytering upprättas en kravprofil som anger vilka krav som man måste uppfylla för att komma i fråga för tjänsten. För första gången någonsin annonseras befattningar som myndighetschef ut öppet.
Regeringen har sagt att annonsering ska förekomma vid flertalet rekryteringar men har också markerat att det finns vissa befattningar som inte kommer att annonseras ut, till exempel landshövdingeposter och höga domartjänster. Under perioden oktober 2007 till september 2009 har regeringen genomfört 50 öppna rekryteringsprocesser varvid en befattning som myndighetschef annonserats ut. Totalt har drygt 1 200 intresseanmälningar inkommit till Regeringskansliet.
Det är ett resultat som imponerar och som visar att signalen har gått fram. Generaldirektörsposterna är inte längre reserverade för en privilegierad elit av personer som känner statsministern eller hans medarbetare.
I 40 av dessa 50 fall har en person som skickat in en intresseanmälan ingått i slutskedet av rekryteringsprocessen genom att kallas till anställningsintervju, och i 33 av de 50 fallen, det vill säga två tredjedelar av fallen, har tjänsten tillsatts med en person som skickat in en intresseanmälan. Det innebär att intresseanmälningarna har haft en påtaglig betydelse i rekryteringsarbetet.
Det öppna rekryteringsförfarandet har inneburit en tydlig förändring, och det innebär att Sverige har fått en regering som i sitt rekryteringsarbete satt öppenhet och kompetens i centrum, inte slutna rum och statsministerns vänner. Fru talman! Färre utnämningar av personer med politisk bakgrund, fler utnämningar av kvinnor och en ny öppnare rekryteringsprocess är facit efter tre år med alliansregeringen.