KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roza Güclü Hedin (S):
Vi har inte samma uppfattning när det gäller frivillighet kontra obligatorium, Fredrik Malm. För mig handlar det återigen om att skapa en miljö som är inkluderande. Jag tycker faktiskt att man i denna fråga måste ha mer tillit till personalen - till lärarna och till rektorerna - som faktiskt är där eleverna är varje dag. De har kontinuerliga samtal med eleven för att just det barnet, den unga personen, ska kunna nå resultat och nå sin fulla potential. Det är ett arbete som sker i kontinuitet, ständigt, varje dag i skolan.
Detta är inte enkom en fråga som lovskola eller obligatorisk lovskola, obligatoriska studietimmar eller läxhjälp kan lösa, utan det är ett arbete som man gör varje dag i skolan. Det finns däremot något som är väldigt viktigt, Fredrik Malm, och som jag skulle vilja skicka med. Det handlar om mer resurser till skolan. Vi måste kunna arbeta med dessa elever kontinuerligt och ge mer tidiga insatser. Då måste också resurserna fördelas efter behov.
Vi har snart en debatt här i kammaren som handlar om finansieringen av skolsystemet. Det handlar just om att säkerställa att resurserna går till de elever som behöver dem mest. Det gäller precis de elever som Fredrik Malm talar om här, fru talman. Där hoppas jag att Liberalerna faktiskt gör rätt och jobbar för att likvärdighet ska råda för alla.
Roza Güclü Hedin (S):
Tack, Noria Manouchi, för dina frågor! Först och främst vill jag vara väldigt tydlig med att Socialdemokraterna naturligtvis står för denna reform och förändring när det gäller utökad tid i lovskola men också studietid, den så kallade läxhjälpsgarantin, som jag var inne på. Fru talman! I mitt anförande nämnde jag kritiken från Lärarförbundet och andra aktörer, precis som Noria Manouchi var inne på.
De kan naturligtvis se att det är viktigt och väldigt bra med lovskola, men grundproblemet i skolan är att vi har ett finansieringssystem som gör att man inte kan säkerställa att alla behov tillgodoses för alla barn i alla skolor. Det är två helt olika saker.
Och den delen bygger på att vi har ett finansieringssystem och en marknadsskola som gör att vi fördelar resurser till skolor och att kommuner måste överkompensera friskolor för saker som de inte gör, helt enkelt. Så dräneras resurser från den kommunala skolan och från de elever som kanske är i mest behov av de resurserna.
Sedan kommer vi återigen till frågan om obligatorium. Syftet med detta är att vi ska bygga en verksamhet som gör att det känns inkluderande och motiverande att delta i den. Ett obligatorium löser inte det. Det ökar närvaron, men det ökar inte motivationen att tillgodogöra sig den kunskap som man har rätt till eller som man behöver för att kunna nå godkänt.
Noria Manouchi är också inne på frågan som handlar om föräldrar, om att föräldrar och elever kan välja bort detta. Vi har helt olika uppfattningar när det kommer till vissa frågor som rör just läxhjälpen. Moderaterna införde något som hette läxrut. Då ställde man sig inte frågan: Hur säkerställer vi att föräldrar som har svag ekonomi kan köpa läxhjälp till sina barn?
Roza Güclü Hedin (S):
Noria Manouchi kan dribbla med ord, men det är som jag säger. Det finns ingen otydlighet i det: Vi är för lovskola, och vi är för läxhjälp eller extra studietid. Vi tror på den verksamheten, och vi tror att den är nödvändig. Fru talman! När ledamoten Noria Manouchi refererar till bland annat Finland vill jag påminna om att vi ju har ett liknande system här i Sverige. Vi har infört någonting som heter läsa-räkna-skriva-garantin.
Det var något som Moderaterna faktiskt inte alls var positiva till från början, i likhet med flera här i kammaren. Det gjorde vi för att vi tror på att sätta in resurser och insatser tidigt och att ha verktyg och en organisation som följer upp eleverna från dag ett när de börjar i skolan. Vi har ju ett ansvar att säkerställa att alla barn klarar sin skolgång. Den reformen införde vi.
Ni var inte särskilt positiva till det från början, men nu nämner ni ingenting kring läsa-räkna-skriva-garantin. Till detta har vi infört ett likvärdighetsbidrag, något som Moderaterna också valde att inte rösta för i budgeten för 2022.
I likvärdighetsbidraget finns resurser för tidiga insatser, fler lärare, mer personal i skolan och förstärkning av elevhälsan, skolkuratorer, specialpedagoger och speciallärare - jag kan nämna hur mycket som helst. Inget av det duger ändå. Om man frågar en moderat gör vi väldigt lite. Men de facto är det saker som har gjorts.
Vi kommer att fortsätta att göra det medan Moderaterna konsekvent röstar emot frågor som rör likvärdighet och finansiering till alla barn. Man fokuserar i stället på friskolekoncernernas möjlighet till lönsamhet - ja, så är det! De problem vi har i skolan bygger på skolsegregation och ett utanförskap som främjas av att vi har ett system som ger vissa lönsamma elever bättre förutsättningar.
Det är vad Moderaterna står för, fru talman.
Roza Güclü Hedin (S):
Välkommen till utskottet, Lars Hjälmered! Det ska bli spännande att följas åt i utskottet och få diskutera dessa viktiga frågor.
Det känns positivt att du i ditt anförande visar att du har en insikt om vad du vill att skolan ska vara och göra. Det bådar gott för framtida diskussion och debatt. Lars Hjälmered säger att Socialdemokraterna saknar kunskap om hur det går för svenska elever, att vi gömmer undan och att vi inte satsar tillräckligt.
Med anledning av att Lars Hjälmered är ny i utskottet vill jag ställa frågan hur han ser på resursfördelning, skolval och skolmarknad. Hur ska dessa delar hanteras så att vi på sikt kan komma till de lösningar som han lyfter fram i sitt anförande, till exempel att säkerställa att nationella prov fungerar och att digitala lösningar finns?
I Sverige har vi en verklighet där en del barn och unga inte har tillgång till digitala läromedel. De bor trångt i områden där det kanske saknas fiberuppkoppling, och de får kanske sitta i en garderob och studera för att de delar rum med sina syskon. Det vore givetvis bra om alla fick lika förutsättningar, men alla har inte det.
Därför är jag nyfiken på hur Lars Hjälmered ser på skolsegregation och skolval och på hur vi ska skapa lika förutsättningar för alla barn, så att de kan nå sin fulla potential.
Roza Güclü Hedin (S):
Jag tackar Lars Hjälmered för svaret. Ledamoten talar om valfrihet, men valfrihet är också vissas ofrihet. Dagens skolsystem är ojämlikt. Det skapar kvalitetsskillnader och ger inte rätt förutsättningar till dem som har behov av det.
Vi har en olikvärdig skola, och vi har många problem som vi gemensamt behöver ta tag i. Vi måste fördela resurserna till de skolor som har tuffast förutsättningar och ha gemensam antagning till skolorna så att alla får bra skolor och bättre lärare och tid ges för undervisning och så vidare.
Skolsegregationen är ett stort problem liksom skolmarknaden. För att komma dit Lars Hjälmered vill måste vi få bukt med avarterna i svensk skola och ta tag i utbildningssystemet i grunden. Allt är inte frid och fröjd eftersom det finns barn och unga som inte får det stöd de behöver.
Vi satsar genom likvärdighetsbidrag, samverkan för bästa skola och olika typer av kvalitetsstärkande åtgärder, och vi har sett till att vi har fler lärare anställda och så vidare. Men vi måste få bukt med skolsegregationen. Det är skolvalet och marknadsskolan som driver på och gör att vi sorterar elever utifrån socioekonomisk bakgrund. Detta är inte acceptabelt.
Vad kommer Lars Hjälmered att göra för att vi ska få till systemförändringar så att vi får en skola som är till för alla? Vill Moderaterna verkligen att skolan ska vara bra för alla, och är man då beredd att ta från dem som är överkompenserade och ge till de skolor och de barn som har tuffast förutsättningar?
Roza Güclü Hedin (S):
Min fråga är till skolministern. Jag har besökt ett flertal skolor den senaste månaden. Den sista frågan de ställer är: Vad har du för tips inför gymnasievalet? Det vittnar om att det är väldigt många elever som tänker och tar hänsyn till olika faktorer inför valet av gymnasieprogram. Regeringen har ju föreslagit att återinföra högskolebehörigheten på gymnasieskolans yrkesprogram. Detta var någonting som togs bort 2011 av den dåvarande alliansregeringen.
Vi var väldigt många som redan då varnade för att det här skulle innebära minskad social rörlighet och cementerade klassklyftor, men också att det skulle leda till färre sökande. I dag har vi facit. Det är färre sökande. Det uppfattas som mindre attraktivt att gå ett yrkesprogram. Med anledning av det vill jag fråga statsrådet hur hon ser på förslaget som man nu går fram med, vilken analys man har gjort och varför det egentligen är viktigt med högskolebehörighet på yrkesprogrammen.
Roza Güclü Hedin (S):
Jag tackar för svaret. Detta är en väldigt viktig fråga för väldigt många. Precis som skolministern säger är det olika branscher och fackförbund, och framför allt väldigt många som jobbar inom besöksnäringen, som lyfter detta som väldigt viktigt. Vi behöver fler som väljer dessa program och inte färre. Och vi ska ju vara möjliggörare. Vi ska inte stänga dörrar tidigt för unga. Men jag vill ändå ställa en följdfråga.
Avser skolministern att med detta förslag också stärka kvaliteten generellt i utbildningen?
Maria Arnholm (L):
Det känns mycket spännande och inspirerande att få stå här första gången och svara på en interpellation. Thomas Strand har frågat utbildningsministern om vad han avser att göra för att säkerställa tillgången av utbildade teckenspråkstolkar inför framtida behov och för att säkerställa ett mer rättvist ekonomiskt fördelningssystem för det särskilda statliga anslaget.
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill börja med att säga att även jag såklart anser att den framtida tillgången på tolkar för döva, dövblinda och hörselskadade personer är en viktig fråga.
I en skrivelse har ett antal intresseorganisationer - Sveriges Dövas Riksförbund, Hörselskadades Riksförbund, Föreningen Sveriges Dövblinda och Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn - påpekat behovet av teckenspråks- och dövblindtolksutbildning samt skrivtolksutbildning på akademisk nivå. Det föreslogs också att dessa utbildningar skulle anordnas av Stockholms universitet.
Regeringen anser att det är angeläget att det i Sverige finns en högskoleutbildning av teckenspråkstolkar, inte minst för att öka forskningsanknytningen. Mot denna bakgrund har vi bidragit med medel för att Stockholms universitet ska anordna ett kandidatprogram i teckenspråk och tolkning med en planerad antagning om 40 studenter hösten 2013.
Finansieringen av kandidatprogrammet innebär att det särskilda bidraget för utbildning av tolkar för döva, dövblinda och hörselskadade personer vid folkhögskolor minskar från och med 2013, och den årliga antagningen till sådan utbildning vid folkhögskolorna sjunker därför också något.
Myndigheten för yrkeshögskolan bedömer att åtminstone fem folkhögskolor av nuvarande totalt sju kan fortsätta att anta nya deltagare till utbildningen hösten 2013 - inte två, som Thomas Strand anger. Regeringskansliet beräknar att den aktuella utbildningen vid folkhögskolor kommer att omfatta 190 årsstudieplatser från och med 2017.
Det är angeläget att utbildningens kvalitet kan öka, vilket sker genom en utbildning på högskolenivå. Jag ser det inte som troligt att högskoleutbildningen leder till att tillgången på utbildade teckenspråkstolkar kommer att minska i någon större omfattning. Jag anser därför inte att det för närvarande finns anledning att ompröva fördelningen av medel mellan folkhögskolans utbildning av tolkar för döva, dövblinda och hörselskadade personer och högskolans teckenspråkstolksutbildning.
Jag avser dock att noga följa utvecklingen framöver.
Maria Arnholm (L):
När jag i morse gick på mitt livs andra regeringssammanträde stod det en delegation från DHR utanför. De står där varje torsdag, fick jag lära mig. Jag pratade också med en representant från Sveriges Dövas Riksförbund och berättade att du och jag, Thomas Strand, skulle diskutera den här frågan i dag.
Naturligtvis fanns från hans sida, liksom från din och min, ett stort engagemang i att det ska finnas en tillfredsställande försörjning av teckenspråkstolkar framöver, men han var också mycket glad över det faktum att det under det här året inrättas en akademisk utbildning för teckenspråkstolkar vid Stockholms universitet. En naturlig följd av det har blivit att man också omfördelar en del resurser.
Den siffra du nämner, 190, är antalet folkhögskoleplatser. Till det ska man också lägga de platser som kommer att finnas på högskolan. Det finns all anledning att följa detta noggrant under åren framöver.
Ett skäl att vidmakthålla den fördelning som nu är föreslagen är också att av de 400 platser som det i dag finns resurser för inom folkhögskolan tillsätts eller används 314 platser. Man kan alltså inte på folkhögskolesidan använda riktigt alla de platser som finns finansierade.
Det tycker jag understryker att det är okej att göra den här omfördelningen, men vi ska självklart noga följa den.
Maria Arnholm (L):
Som statsråd med ansvar för folkbildningen är jag en varm tillskyndare, försvarare och påhejare av folkhögskolornas höga kvalitet, speciella pedagogik och väldigt viktiga roll i det svenska utbildningsväsendet.
Jag tror inte heller att man från folkhögskolornas sida känner sig angripen eller förminskad av att det nu också etableras en akademisk utbildning på det här området. Alla de organisationer som företräder mottagarna av dessa tolktjänster har krävt och bett om en utbildning på akademisk nivå.
Vi kan nog vara överens om att detta mycket väl är förenligt med att också bejaka folkhögskolans betydelse i det här fallet. Sedan pekar Thomas Strand på en rad frågetecken. Det finns verkligen frågetecken. Vi kan inte veta exakt hur det här ska falla ut, utan det är väldigt viktigt att noggrant följa det och agera efter vad man ser hända.
Myndigheten för yrkeshögskolan har sagt att man tror att i alla fall fem och kanske sex av dessa folkhögskolor ska kunna vara kvar. Det återstår att se, men det är den bästa bedömning de kan göra i dag. Jag tror att en av regeringens framgångsfaktorer är att finansiera de förslag man lägger fram.
Att då ta en del av de anslag som har gått till folkhögskolorna känns som ett rimligt sätt att göra det, speciellt mot bakgrund av att man i dagsläget långt ifrån utnyttjar alla de platser som man har möjlighet att anordna. Jag vill dock betona att vi självklart måste följa utvecklingen mycket noggrant för att se till att vi inte förlorar något och inte kastar ut barnet med badvattnet.
Maria Arnholm (L):
Jag är stolt över att sitta i en regering som satsar väldigt mycket mer på utbildning än vad som har gjorts under tidigare regeringar. Ett skäl till att man kan göra det är man är noggrann med att försöka finansiera de reformer man föreslår. Det har känts som ett rimligt sätt att göra detta genom att ta en del från folkhögskoleanslaget, inte minst mot bakgrund av att de i dagsläget inte utnyttjar de resurser de har fullt ut.
Jag håller verkligen med Thomas Strand om att tillgången till teckenspråkstolkar är en viktig demokratifråga och en viktig medborgarfråga. Därför kommer jag också att följa utvecklingen mycket noga.
Maria Arnholm (L):
Jag tackar Jonas Sjöstedt för välkomnandet. Jag är övertygad om att vi kommer att ha många och heta och motstridiga debatter. Det är dock min önskan och förhoppning att det i just denna fråga är tydligt att vi drar åt samma håll, även om vi kan ha olika uppfattning om innehåll och betoningar.
Jag känner igen mig i både vad Jonas Sjöstedt och Eva Olofsson säger, och vi är överens i den ilska och det engagemang som finns för att på allvar få slut på mäns våld mot kvinnor. Som nytillträdd minister i regeringen känner jag stolthet över det som har åstadkommits men också en stor otålighet över det som ännu inte är gjort.
Jag har tillsammans med statsministern i dag meddelat att vi kommer att öka resurserna till kvinnojourerna ytterligare. Jag ska inte uppta min talartid med att räkna upp det stöd som redan finns, men det handlar om stöd som går via Socialdepartementet på 30 miljoner och via länsstyrelserna på 30 miljoner, där en hel del tillfaller kvinnojourerna.
Det handlar om det som Brottsoffermyndigheten delar ut och de 109 miljoner som avsätts extra för utvecklingsmedel sedan 2007. Det finns en plattform att utgå från. Dessutom har vi kommunernas verksamhetsbidrag, och jag håller med om att det i vissa kommuner är alldeles för dåligt. Men det finns också kommuner som lämnar ett substantiellt och viktigt bidrag till detta. Jag har i dag träffat Carin Götblad.
Tillsammans med Beatrice Ask och Maria Larsson har hon dragit ihop generaldirektörerna för alla statliga myndigheter som på det ena eller andra sättet har med dessa frågor att göra, och även representanter för SKL, för att parallellt med att vi ökar resurserna också se till att nödvändigt samarbete kommer till stånd.
Socialstyrelsen har också i uppdrag att titta på hur skyddade boenden kan kvalitetssäkras och bli bättre. Det görs mycket; det är den korrekta bilden. Vi kan dock göra mycket mer. Hur mycket det blir och hur det är utformat ber jag att få återkomma till.
Carin Götblad har ett viktigt uppdrag i sin samordnade roll när hon nu reser land och rike runt och träffar alla olika intressenter. Hennes inspel till hur vi ska utveckla detta är ett av de viktiga bidrag vi väntar på.
Maria Arnholm (L):
Det arbete, det engagemang och det som de svenska kvinnojourerna har bidragit med för att föra upp de här frågorna till ytan och göra dem till ett prioriterat område i det politiska samtalet och regeringens ekonomiska satsningar kan inte överskattas.
Kvinnojourernas betydelse historiskt och i nutid är helt ovärderlig. Det är bra att det är kommunerna som enligt socialtjänstlagen har ansvar för att kvinnor får det skydd och det stöd som de behöver.
För att det ska fungera riktigt bra behöver kommunerna ha en öppen inställning till och ett bra samarbete med kvinnojourerna. Det är en balansgång mellan självständighet och lagkrav som i de allra flesta fall fungerar väl.
Det är en aspekt när man funderar över hur subventioner och stöd ska se ut.
Kvinnojourerna och de andra parterna i samarbetet - socialtjänsten, polisen och många andra - fick ta del av en miljard kronor under den förra mandatperioden och upp mot en miljard även under den här mandatperioden. Jag är stolt över att kunna säga att vi ska ge ännu mer pengar, men det får inte låta som om det inte har gjorts några satsningar. Till Jonas Sjöstedt vill jag säga att en av tjusningarna med politik är att pengarna ska räcka till många saker.
Jag ska se till att klara av min debatt så att vi både kan försvara Sverige på ett bra sätt och fortsätta att utveckla stödet till kvinnojourer.
Maria Arnholm (L):
Tack för ett viktigt samtal om den kanske viktigaste frågan på vår agenda. Jag är stolt och glad över den väg vi har vandrat under de sex år som alliansregeringen har arbetat. Jag är full av både engagemang och vrede men också av tillförsikt för att vi ska ta nya viktiga steg. Jag förstår att ni undrar hur det ska se ut och hur mycket det blir. Jag lovar återkomma till det under året.
Då ska vi fortsätta att diskutera hur det ska utformas.
Maria Arnholm (L):
Jag tackar Kerstin Nilsson för välkomnandet. Det känns skönt så här i början att känna sig välkommen. Kerstin Nilsson frågar vad vi ska använda de 50 miljonerna till. Det är pengar som finns att söka.
Är det studier? Är det arbete, och vilket arbete är det i så fall? Eller är det för att klara vardagslivet? Jag tror att vi kan vara överens om att detta är en av de viktigaste åtgärder vi kan vidta för att förbättra integrationen i det svenska samhället och för att göra det möjligt för oss att på ett bra sätt ta emot de människor som kommer till Sverige.
De kommer hit för att arbeta, för att studera, för att följa sitt hjärta eller för att de flyr från grymheter, tortyr och förföljelse i andra länder. Detta är en vardagsfråga, men en fråga som verkligen har en koppling till det vi tycker är allra viktigast.
Nu har vi detta stimulansbidrag för påhittiga och kreativa kommuner, men jag tror att det stora vi kan göra kommer att ske när vi först får GRUV-utredningen i mars och sedan Sfi-pengsutredningen i oktober. Då kommer vi att ha en bättre helhetsbild än vi tidigare har haft av vad som faktiskt sker och vad som behöver göras.
Maria Arnholm (L):
Jag håller med Kerstin Nilsson om att det är en mycket krävande och viktig uppgift att vara sfi-lärare. All heder till dem som kämpar på runt om i Sverige med att utbilda de 100 000 elever som finns i sfi och dessutom de 40 000 som läser svenska som andraspråk.
Det är självfallet angeläget att ha rimliga behörighetskrav och att varje lärare är rustad att möta den utmaning det innebär att göra den här viktiga insatsen. Jag tycker att de behörighetskrav vi har är väl avvägda i förhållande till uppgiftens svårighet och det behov av lärare vi har.
Till yttermera visso avsätter regeringen 55 miljoner om året 2013-2016 för att kompetensutveckla sfi-lärare och för att, när vi väl har dem på plats, också ge stöd för att de ska få ännu bättre möjligheter att klara sin uppgift.
Maria Arnholm (L):
Låt mig tydliggöra att jag tills vidare tycker att en termin räcker. Sedan får vi ta emot Christer Hallerbys synpunkter och överväga hur vi ska hantera dem. Jag kan förstå Kerstin Nilssons oro över att man struntar i att lära sig svenska om man får ett jobb.
Det kan man vara orolig för, men jag har en betydligt större oro för hur det har fungerat hittills på alldeles för många håll, där man inte bryr sig om någon anknytning till arbetsmarknaden över huvud taget utan tänker att de måste lära sig svenska först. De går kurs efter kurs, och vi vet att för varje månad som går efter ankomsten till Sverige minskar chansen att de får ett jobb.
Den risk som Kerstin Nilsson pekar på får vi försöka leva med och hantera. Det viktigaste är att man kommer ut i arbete. Man ska självfallet inte släppa utvecklingen av svenska språket. Jag tror att det i väldigt många fall kommer att visa sig att man lär sig extra bra svenska eftersom man också arbetar och att det finns en sådan koppling. Men man ska naturligtvis vara noggrann att man inte tappar bort detta.
Maria Arnholm (L):
Jag tänker att för att vi verkligen ska få uppleva att ett antal människor som kommer hit lär sig något nytt och kan försörja sig och vara med och bidra till det svenska samhället måste vi fortsätta att jobba på samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunen.
Hur man än flyttar om i huvudmannaskapet finns det alltid en snittyta där man måste samarbeta. Min första interpellationsdebatt här i dag handlade om mäns våld mot kvinnor, och det är också en samverkansfråga. Väldigt ofta ligger lösningarna på våra samhällsproblem i att vi kan samarbeta bättre.
Det är inte bara vi här i politiken som vill att människor som kommer hit ska få en utbildning och kunna försörja sig och bidra, utan vi har ju ett näringsliv som skriker efter arbetskraft. Att kunna matcha de som kommer hit och vill bidra med det stora behov som finns här är en prioriterad uppgift, för det behövs av flera olika skäl.
Det känns fantastiskt bra att Sfi-pengsutredningen har fått det här utökade uppdraget för att titta på ett antal av de viktiga frågorna som är lite utestående. Hur kan det bli mer individualiserat? Hur ska ansvaret se ut mellan arbetsförmedling och kommun?
Och inte minst, är det en bra lösning med sfi som egen skolform, eller ska vi fundera över om vi ska ha allting inom komvux? Det är stora frågor, och vi har fått utöka Christer Hallerbys tid att titta på det här tillsammans med sitt sekretariat från mars till oktober. Det är ingen lång tid, men det var så långt vi kunde sträcka oss, eftersom vi snart vill komma till förslag.
Jag törs verkligen inte säga något exakt, men självklart är det min och regeringens ambition att vi ska kunna återkomma under 2014 med förslag på vad vi ska göra. Såväl AKKA-utredningen som GRUV-utredningen och Sfi-pengsutredningen tittar på viktiga saker där vi lär oss saker som vi kan ta med oss i det arbete som pågår hela tiden.