KBLab/rixvox huggingface dataset:
Daniel Riazat (V):
Jag är jätteglad över att Socialdemokraterna efter flera år av övertalningar från Vänsterpartiet gick med på att ta fram förslag om att begränsa vinstjakten i välfärden. Jag är väldigt glad över många av de reformer som vi tillsammans har kommit överens om. Till skillnad från Matilda Ernkrans vill jag inte prata om 1917 utan om 2018. Jag vill prata om den visionslösa politik som socialdemokratin i mångt och mycket tyvärr står för.
Det märks inte minst när man vänder i en rad olika frågor för att närma sig Alliansen. Matilda Ernkrans kan välja att på ett retoriskt sätt försöka att göra den här frågan till att den handlar om ifall vi ska ha en skola där elever möts eller om vi inte ska ha det. Faktum är att det här förslaget inte gör någon skillnad i dagens läge. Varför?
Jo, för att så länge vi har dagens skolvalssystem i grundskolan kommer en allsidig social sammansättning inte att gälla över huvud taget på grund av att det fria skolvalet alltid kommer före en allsidig social sammansättning.
Sedan vill jag informera Matilda Ernkrans om att Vänsterpartiet många gånger har motionerat om det som regeringen behövde fler års utredning för att ta fram, att ha en sammansättning i skolan som utgår från att elever blandas och möts. Vi vet enligt all forskning att det är det bästa.
Men man kan inte låtsas att föreslå förändringar som ni nu gör genom att lägga fram ett förslag som inte innebär någon förändring för dagens Skolsverige och därefter påstå att ni på något sätt har en ideologi. Socialdemokratin lämnade inte bara Vänsterpartiet 1917 utan även sin ideologi. Jag menar att det här är ett bevis på det.
Jag beklagar att socialdemokratin inte kan stå på sig och göra det som Palme sa en gång i tiden, nämligen att vilja förändra och inte bara prata om att vilja förändra.
Daniel Riazat (V):
Tack för frågan, Erik Bengtzboe! Det är inte första gången Moderaterna och Erik Bengtzboe inte får ihop logiken och politiken, så jag är inte alls förvånad över reaktionen. Erik Bengtzboe nämnde att vi skulle ställa oss bakom att det ska vara frivilligt med högskolebehörighet på gymnasieprogrammen men inte med estetiska ämnen i skolan.
Vänsterpartiets ställningstagande är i grund och botten att behörigheten till vidare studier ska vara en del av gymnasieskolan och inget som ska väljas till eller väljas bort. Vi anser dock att regeringen i denna utredning, som jag också har suttit i den politiska referensgruppen för, har gjort ett bra arbete. Man har tagit fram ett bra förslag som är rimligt utifrån den situation vi har i dag, och vi ställer oss stolt bakom det förslag som har lagts fram.
När det kommer till estetiska ämnen ska jag bara säga att jag inte riktigt kan förstå - och det är inte jag som är svaret skyldig utan Alliansen och du som företrädare för Alliansen, Erik Bengtzboe - varför arbetarklassen inte skulle behöva ta del av kultur. Varför har arbetarklassen inte rätt att ta del av och lära sig mer om kultur? Det handlar om att kunna tolka och kommunicera genom kultur.
Jag förstår heller inte varför det måste vara så att ett val som en ungdom gör som 15-åring ska påverka livschanserna för resten av livet. Eleven kanske råkar ändra sig senare i livet, vilket vi vet kan hända; jag och Erik Bengtzboe var i den åldern för inte jättelänge sedan. Varför vill Erik Bengtzboe tvinga ungdomar att hålla sig till ett val de gjorde som 15åringar?
Varför är inte alla ungdomar och alla människor värda en chans att ändra sig och inte behöva slösa flera år av sitt liv på att komma tillbaka till det de kunde ha gjort under sin ordinarie tid i gymnasiet? Där är Erik Bengtzboe svaret skyldig, inte Vänsterpartiet eller regeringen.
Daniel Riazat (V):
Tack, Erik Bengtzboe, för att det inte bara blev kritik utan att du helt enkelt gjorde en liten pudel och drog tillbaka delar av kritiken mot mig.
När det gäller frågan om antalet poäng på gymnasieskolan ska det sägas att Erik Bengtzboe lika väl som jag vet att om det ingår ett antal ämnen i ett program med ett visst antal poäng är det betydligt färre som kommer att vilja hoppa av från det programmet jämfört med hur många som inte vill behöva göra ett aktivt val att läsa fler poäng. Det har vi sett när det gäller andra val i samhället och andra val inom skolsystemet.
Alla har inte möjlighet att välja. Vi vet också att det ser väldigt olika ut i olika kommuner i dag när det gäller hur bra kvalitet man har på utbildningen. Ser vi till att det blir obligatoriskt och att alla åtminstone ska ha möjligheten från start men sedan kan välja bort det kommer det att bli ett annat system. Det viktigaste argumentet som vi har från regeringens och Vänsterpartiets sida är att vi har sett det här i verkligheten. Det här har existerat i Sverige.
Vi har haft en gymnasieskola där högskolebehörigheten har funnits för alla program. Vi har haft en gymnasieskola där estetiska ämnen har funnits. Inte var det en katastrof! Nej, tvärtom stärkte det eleverna och samhället. Det gjorde att alla elever fick en möjlighet att komma vidare i livet på ett enklare sätt.
Vi hade dessutom byggt upp ett komvuxsystem som underlättade för de elever som trots detta inte klarade av att bli godkända i alla ämnen och komma vidare att kunna göra det. Men även det förändrade Alliansen. Man såg till att tusentals människor hamnade utanför utbildningsystemet och arbetsmarknaden. Det är det som vi vill motverka, och det är det som den här frågan handlar om. För mig är det självklart att alla ska ha likvärdiga förutsättningar.
Daniel Riazat (V):
Det var så kul i förra debatten, så jag fortsätter i den här. Min fråga till Christer Nylander och Liberalerna gäller synen på betyg, prov och i det här fallet de nationella proven.
På vilket sätt menar Christer Nylander att prov och betyg, i det här fallet nationella prov, och ytterligare fråntagande av makt från lärarna till nationella prov, som egentligen bara är ett stickprov, utvecklar eleverna i den svenska skolan?
På vilket sätt stimulerar det eleverna till fortsatt lärande? Jag undrar också hur många nationella prov Liberalerna egentligen vill ha, för som vi vet tenderar Liberalerna att ganska ofta gå emot den forskning som finns kring skolfrågor när det gäller såväl betygssättning som antalet prov och huruvida man ska ha formativ eller summativ bedömning.
Hur ser egentligen Liberalernas politik ut kring antalet prov på riktigt? Hur skulle det se ut om Christer Nylander fick bestämma?
Daniel Riazat (V):
Jag konstaterar att Liberalerna inte har någon utopi men trots allt har en utopi. Jag konstaterar också att Liberalerna vill minska klyftorna men att politiken leder till ökade klyftor. Att drömma är väldigt viktigt, och många ungdomar fick sina drömmar krossade under den tid som Jan Björklund satt som utbildningsminister. Det ska vi vara tydliga med.
Möjligtvis företräder Liberalerna och Christer Nylander kunskapsskolan i form av bolaget Kunskapsskolan men knappast när det handlar om kunskapsskolan i form av en skola där alla elever har en likvärdig och jämlik möjlighet att ta del av undervisningen. Jag konstaterar också att Christer Nylander använde fyra sekunder till att tala om just proven och resterande tid till att tala om annat, och jag vet varför.
Det är för att forskningen är ganska tydlig när det handlar om tidiga betyg, betygshets och betygsinflation, när det handlar om för många prov och när det handlar om bedömning. Forskningen går i strid med Liberalernas linje i dessa frågor. Nej, jag tror inte att ni är elaka. Jag tror dock att den ideologi som ni står för leder till att människor råkar illa ut.
Oavsett vilka termer Christer Nylander väljer att använda sig av som retoriska knep, att nämna kommunism etcetera, är det fortfarande ett faktum att Vänsterpartiet vill arbeta för en likvärdig och jämlik skola.
Där menar jag att lösningen för att se till att man kan drömma inte är att ta ifrån lärarna ytterligare makt och ge mer och mer makt åt annat, bland annat de nationella proven. Det är det som sker när betygen på de nationella proven blir mer avgörande för slutbetygen i skolan. Det vill vi från Vänsterpartiets sida såklart motverka.
Daniel Riazat (V):
Det Christer Nylander lyfter upp som sin och Liberalernas politik går i linje med resten av Liberalernas och Christer Nylanders politik. Om forskningen säger att skolsegregationen ökar på grund av det fria skolvalet säger Liberalerna: Ja! Nu ska vi öka det fria skolvalet.
Om forskningen säger att skolan blir mindre jämlik av att vi har aktörer vars syfte enbart är att göra vinst inom skolväsendet säger Liberalerna: Nu måste vi se till att stärka de vinstdrivande aktörerna. I detta fall går forskningen lustigt nog isär, men Liberalerna väljer ändå att gå efter vissa delar av den forskning som har kommit fram.
Jag kan ge exempel på varför det skulle vara bättre. När elever ska gå över från nionde klass till gymnasieklass eller när elever ska gå från sjätte till sjunde klass får de problem vid övergångarna. Man kan anta att när elever är i ännu yngre åldrar blir övergångarna ännu svårare.
Förskoleklassen blir därmed en självklar övergång för dessa barn. De kan få både lärandet och leken där. Något som Alliansen har missat, eller som den har valt att missa, är att förskoleklassen inte enbart går ut på lekar. Förskoleklass heter inte lekis längre. Och det gör den inte av en anledning, nämligen för att även lärande sätts i fokus.
Det kan ske genom lekar eller genom andra former av pedagogik som lärarna bedömer är korrekta. Jag och regeringen har förtroende för att förskoleklasslärarna har kompetens att utveckla verksamheten med hjälp av oss.
Daniel Riazat (V):
Jag önskar att jag kunde hålla med om den bilden. Kanske trodde jag när jag som 15-åring började i Ung Vänster på bilden att alla hade fantastiska intentioner och ville alla väl men att det ibland blev fel i tanken. Under mina tre år i riksdagen och även under mina tidigare år som politiskt engagerad inom Vänsterpartiet har jag märkt att saker och ting inte sker av en slump.
På grund av de ideologier som vi har går samhället antingen framåt eller bakåt. Under de åtta år då Christer Nylanders partiledare satt som utbildningsminister gick den svenska skolan bakåt.
Den gick bakåt på så sätt att segregationen ökade, att lärarnas inflytande i skolan minskade och att fler och fler valde att sluta arbeta i den svenska skolan, just på grund av den politik som Christer Nylanders parti förde och de idéer som han presenterar. Att Christer Nylander blir provocerad av de tankar om jämlikhet och likvärdighet som jag och de andra rödgröna partierna representerar är över huvud taget inte konstigt.
Om liberalismens idé är att vi ska ha ett samhälle med mindre klyftor måste jag helt och hållet ha missuppfattat det när jag läste statskunskap på Högskolan Dalarna, och jag tror inte att jag missuppfattade det.
Hela grunden i liberalismens politik är att alla människor ska klara sig själva och att förutsättningarna inte alls ska vara likvärdiga, utan människor ska skapa sig de förutsättningar som de lyckas skapa sig. Detta är vad högern och liberalismen går ut på. Skolstart vid sex års ålder Låt mig återgå till detta ärende. Jag tror att barnen behöver en stärkt förskoleklass, inte en avskaffad förskoleklass.
Därmed krävs att vi inte röstar fram en ny alliansregering nästa år.
Daniel Riazat (V):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Sedan berättelser under hashtaggen #metoo började spridas i mitten av oktober har många fler upprop gjorts i olika branscher och sektorer i samhället. Som jag har nämnt i min interpellation har bland annat hashtaggarna #tystiklassen, #räckupphanden och #ickegodkänt kommit från skolans värld.
Tusentals tjejer och kvinnor, unga som gamla, har vittnat om sexuella trakasserier och övergrepp inom skolan. Förövarna har en sak gemensamt, och det är att de är män. Det handlar om klasskompisar, lärare eller annan skolpersonal. Det är inte alla män, men det är alla sorters män. Det här är inte överraskande, och nu är det dags att vi agerar och visar att vi tar dessa vittnesmål på allvar och att det inte ska stanna vid ord.
Vi behöver lägga över ansvaret där det hör hemma. När män är skyldiga till nästan allt våld och alla sexuella övergrepp kan det inte ligga på kvinnorna att behöva ändra på sitt beteende. Alla måste gå i skolan. Därför är det viktigt att skolorna tar tag i det förebyggande och åtgärdande arbetet mot sexuella trakasserier och sexuellt våld.
Skolan är dessutom den plats där det är vanligast att unga tjejer utsätts för sexuella trakasserier. Uppropen visar på bristerna i dagens arbete. Jag är glad att regeringen och utbildningsministern är seriös på den här punkten. Men samtidigt visar det här att vi behöver göra mer för att komma fram till lösningar.
Det visar att Skolverkets stödmaterial för värdegrundsarbetet, där sexuella trakasserier är inkluderade, är bra i ord men att det inte alltid fungerar i praktiken. I Friends rapport från 2017 beskriver organisationen att man har mött flera elever och lärare som är så vana vid sexuella trakasserier att de ser det som en del av vardagen och som att det är på det sättet tjejer och killar beter sig mot varandra.
Flickor får lära sig att när en pojke jagar eller slår en flicka betyder det att pojken tycker om henne - ni vet, kärlek börjar alltid med bråk. Ett sexuellt ofredande där en kille tar en tjej mellan benen eller på brösten förklaras i princip ofta eller alltid bort med att killen är barnslig eller omogen och inte har förstått sin handling. Det är inte acceptabelt.
När övergrepp dessutom når rättssalen - det handlar om att män har behandlat kvinnor på det sättet - finns det alldeles för många fall där man får höra i domstolen att det är något som männen inte har förstått och att det inte har varit avsiktligt.
Det är bra att regeringen har gett Skolverket i uppdrag att ta fram en ny läroplan för förskolan, för att ge frågan större tyngd. Vad avser regeringen att göra i övrigt för att vi ska komma någon vart med problemet?
Generationer av kvinnor och tjejer ska inte behöva acceptera att det ser ut på det här sättet. Vi kan inte heller ha ett utbildningssystem där destruktiva könsnormer och destruktiva beteenden från män och killar accepteras.
Daniel Riazat (V):
Jag vill återigen tacka utbildningsministern. Jag är som sagt glad över att regeringen ser problemet och tar det på lika stort allvar som vi.
Det ska inte stanna vid att vara berättelser, utan det ska skrivas en ny berättelse som handlar om ett annat samhälle där patriarkala och destruktiva könsnormer inte är basen, vilket de tyvärr har blivit. De åtgärder som utbildningsministern har presenterat är bra.
Vi kommer också att följa utvecklingen. Jag skulle vilja lyfta upp några andra områden, för att se hur regeringen och utbildningsministern tänker. En fråga handlar om läromedlen i skolan, det vill säga det material man använder för att undervisa eleverna.
Finns det ett tänk när det kommer till att bryta mot destruktiva könsnormer och i mångt och mycket patriarkala, ibland till och med rasistiska, normer som kan förekomma i läromedlen?
Det har kommit flera rapporter under ett antal år, även innan den här regeringen kom till makten, som visar att läromedlen i skolan egentligen inte lever upp till läroplanen, som går ut på att vi ska motverka de normerna. Läromedlen utgår till stor del från män.
När det gäller till exempel historieböckerna verkar kvinnor som har gjort viktiga avtryck i vårt samhälle inte ha existerat. Det stämmer såklart inte. Den andra frågan handlar om undervisningen i sex och samlevnad och sexualkunskap. Vilka planer har regeringen där?
Vi vet att det också där har fungerat på många håll, men att det har varit betydligt sämre på andra håll. Man har inte levt upp till förväntningarna. Den tredje frågan handlar om vem som ska flytta på sig under tiden efter att en elev har blivit utsatt och man tar tag i problematiken.
Det kan såklart gälla andra trakasserier också, till exempel mobbning. Men i det här fallet har unga tjejer gång på gång fått flytta på sig medan killen, förövaren, i princip inte har berörts av det han har utsatt henne för. Något måste göras åt det.
Kan man till exempel göra något när det gäller skolledarna, för att tydliggöra vad som gäller? Jag är också insatt i hur skollagen ser ut. Men skollagen följs uppenbarligen inte. Vad vill utbildningsministern göra för att se till att implementeringen av den befintliga skollagen följs i det avseendet?
Daniel Riazat (V):
Jag tycker, som sagt, att det är väldigt bra att regeringen har tagit detta på allvar. Jag instämmer också i att det kan finnas problem med läromedel som produceras av staten och att det inte är den enda lösningen. Även inom staten finns det uppenbarligen individer som bär på destruktiva könsnormer.
Det är ingenting som är isolerat till enbart klassrummen eller till ideella organisationer, utan det finns i hela vårt samhälle. Därför tror jag snarare på att man ska tydliggöra och kanske vara lite hårdare och blanda sig i lite mer för att ge råd till skolorna så som utbildningsministern sa att han inte är främmande för.
Jag skulle absolut ställa mig bakom ifall regeringen framförde ett sådant förslag. När det gäller sex och samlevnad håller jag med om att det är ganska otydligt var problemen finns och exakt på vilket sätt man ska tackla dem. Det är väldigt bra att man fortsätter att arbeta med det.
När det kommer till skollagen upplever jag - som jag sa tidigare - att lagen är tydlig när det gäller förflyttning och avstängning av elever, men det behöver göras ytterligare för att skolledare ska följa lagstiftningen. Där är jag återigen glad över beskedet från regeringen. Det finns en rad andra saker som man skulle kunna göra och som man har gjort tillsammans i olika kommuner.
Under tiden som vi har de mönster som vi har, de normer som vi har, är det viktigt att elever som är utsatta ges möjlighet att stärka varandra och sig själva. Det är inte alltid som elever vänder sig till kuratorer eller till skolpsykologer, så där skulle man kunna ha till exempel feministiskt självförsvar och andra åtgärder.
Daniel Riazat (V):
Jag vill också tacka Margot Wallström som är här i dag för att besvara den mycket viktiga interpellation som alla vi representanter i Svenska stödkommittén för mänskliga rättigheter i Turkiet på olika sätt har varit engagerade i. Det som Désirée lyfter upp när det gäller journalister och människorättsaktivister är en viktig fråga. Personligen har jag haft den främsta kontakten med fackligt engagerade.
Jag var där för inte så länge sedan och träffade då bland annat representanter från lärarfacken. Också de vittnar om den situation som Désirée tar upp om en ohållbar situation där man oavsett vad man gör blir anklagad för terrorism och för att sprida terrorpropaganda. Man blir av med jobbet om man på något sätt kritiserar kränkningarna av mänskliga rättigheter i Turkiet.
De vittnar helt enkelt om en situation som de känner att omvärlden inte agerar mot. Omvärlden är tyst och står och ser på. Sverige må vara ett litet land, men precis som Désirée Pethrus nämnde har vi genom historien generellt sett haft en mycket viktig roll inom utrikespolitiken. Vi har också kunnat påverka andra länders utrikespolitik.
Under många år har vi haft en självständig röst i utrikespolitiken. Om man i detta fall talar med människorättsaktivister i Turkiet och fackliga ledare säger de att västvärlden har valt att betala Turkiet för att stoppa flyktingar. Därmed vill man heller inte kritisera Turkiet när det gäller mänskliga rättigheter.
Och det gäller inte bara att man inte i ord vill kritisera, utan man ställer heller inte krav i handelsavtal och annat där man kan påverka. Denna känsla har de. Utöver detta ser vi också en annan situation som har uppstått de senaste dagarna. Det handlar om att Turkiet inte längre bara bryter mot de mänskliga rättigheterna i Turkiet utan även officiellt sett har gett sig in i Syrien.
Nu säger man sig inte bara så som tidigare på något sätt bekämpa terrorism, utan nu ger man sig på helt fredliga krafter, mördar civila och samarbetar dessutom med olika grupper som i bästa fall skulle kunna kallas fundamentalistiska. Jag undrar även på denna punkt vad regeringen och Margot Wallström gör.
Det handlar om Afrin och de hundratals som faktiskt har dödats där sedan Turkiet inledde denna offensiv. Det senaste jag hörde Margot Wallström säga var att Turkiet naturligtvis har rätt att hänvisa till att man ska kunna bekämpa terrorism. Det sa utrikesministern till Expressen.
Jag undrar om hon då menar att folkets försvarsstyrkor YPG och YPJ är terrorister, för det är de som är under attack i dag. Det är den kurdiska befolkningen och de fredliga krafterna i norra Syrien och västra Kurdistan som blir attackerade.
Daniel Riazat (V):
Jag saknade dock svar angående det citat från utrikesministern som jag läste upp gällande attackerna mot Afrin och den invasion som man kan säga har startats av den turkiska staten. Utrikesministern har sagt: Naturligtvis har Turkiet rätt att hänvisa till att bekämpa terrorism.
Jag undrar då återigen: Menar utrikesministern att YPG och YPJ är terrororganisationer? Det är väldigt enkelt att svara ja eller nej på den frågan.
Utöver det som Désirée har lyft fram bland annat gällande vår systerorganisation och gällande de tusentals som blir anklagade för att vara en del av Gülenrörelsen - oavsett vad man tycker om den - eller för att vara terrorister på olika sätt finns det en grupp som har varit utsatt och fortfarande är utsatt på en helt annan nivå.
Det handlar om alla personer som antingen är kurder eller på något sätt stöttar kurdiska organisationer eller organisationer för andra minoriteter, såsom armenier och yazidier. Det kan handla om alla möjliga organisationer, även bland annat alawitiska organisationer. Selahattin Demirtas, Figen Yüksekdag och många andra folkvalda politiker sitter i dag fängslade.
Med anledning av att Turkiet hänvisar till terrorstämpeln av den i princip största kurdiska organisation som finns där, PKK, undrar jag om regeringen på något sätt har tänkt om i fråga om att inte vara med och stötta terrorstämpeln av en så pass stor organisation. Denna terrorstämpel kan Turkiet använda i tid och otid för att arrestera människor och sätta dem i fängelse på grund av att de kämpar för demokrati.
Daniel Riazat (V):
Min fråga riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. Vi pratar ganska ofta här i riksdagen om resultaten i skolan, om betygsinflation och om andra utmaningar som vi behöver ta itu med. Det som dock har uppmärksammats på senare tid, av bland annat SVT, handlar om det fusk som pågår kring högskoleprovet runt om i landet, det systematiska fusk som pågår.
Man pratar om att uppemot 20 procent av dem som blir antagna till bland annat Handels är personer som har fuskat. Ändå är det i princip inga personer som åker fast. Det är väldigt få som åker fast för detta, vilket skapar en orättvis antagning. Vad avser utbildningsministern och regeringen att göra för att komma till rätta med problemet?
Daniel Riazat (V):
Tack, Gustav Fridolin, för svaret! Det var precis det beskedet som jag också fick från Universitets- och högskolerådet. Men efter att man inrättat de nya kriterierna och att man försökt komma åt dem som fuskade gjorde SVT återigen ett test, vilket visade att i princip alla som fuskade kom undan igen.
Är regeringen beredd att vidta ytterligare åtgärder för att komma till rätta med detta så att vi får ett rättvist system, som du själv säger, för alla som söker vidareutbildning?
Daniel Riazat (V):
I dag har jag äran att ha fint besök.
Ett antal lärare och elever är här för att uttrycka sitt stöd för sina kollegor som den 21 och 24 november blev avskedade, hotade med avsked, omplacerade och förtalade av riskkapitalbolaget Academedia, som äger skolan som de arbetade på.
Den första läraren som avskedades fick fem minuter på sig att under ganska förnedrande former lämna in sina tillbehör till skolan. Jag undrar: Är det den här sortens skola som vi ska ha i Sverige? Kan en vinstdrivande skola, som går ut på att aktörer egentligen enbart är ute efter att göra vinst på våra skattepengar, bete sig på det här sättet mot lärare som har jobbat under många år inom den svenska skolan för våra elever och barn?