KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för engagemanget i den här frågan! Vi delar både två uppfattningen att den är väldigt viktig. Det handlar om vilka effektiviseringar man kan göra och vilken utveckling som kan ske inom i princip vartenda politikområde. Finansministern var här alldeles nyss. Hon brukar leta efter pengar där man kan finna dem; det ligger lite grann i rollen.
Det här tror jag är ett ställe där man med små medel inledningsvis kan få stora resultat i effektivitet och bättre hantering långsiktigt. Det gläder mig att höra statsrådet beskriva trycket från Kommunsverige. Det är lite grann här någonstans det finns både fördelar och vissa faror. Trycket från Kommunsverige innebär att man försöker hitta lösningar på kommunal nivå.
Om det inte möts upp från central nivå med motsvarande samordningsåtgärder finns det en risk att man börjar gå in i allt fler enskilda lösningar. I statsrådets svar tar han till exempel upp samhällsbyggnadsprocessen, där kommunerna har ett stort ansvar vad gäller just planmonopol, detaljplaneläggning, bygglovshantering och så vidare. En standardisering av en sådan process skulle sannolikt ha stor effekt på bostadsbyggandet i Sverige.
Detta är någonting där vi redan nu ser att flera kommuner går i lite olika riktningar eftersom det inte finns någon tydlig kraft som har samordnat det hela. Det här har hänt under de senaste ett eller två åren, då det verkligen har börjat ta fart.
Detta är ett konkret exempel på var vi behöver ta ett ganska tydligt ledarskap från central nivå för att visa vart någonstans vi är på väg så att inte byggherrar som opererar i hela landet ska behöva förhålla sig till 290 stycken olika datasystem för att skicka in begäran om bygglov. Det skulle skapa oerhört mycket större effektivitet och förmodligen också fler bostäder om man bara kunde förhålla sig till ett system och lösa allt där.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det här är en fråga som jag tror engagerar allt fler i takt med att problemet blir allt större. Det handlar nu inte bara om science fiction-romaner och -filmer där den här formen av teknik används i brottsligt syfte.
En snabb sökning på nätet och i svenska medier ger en bekräftelse av situationen som allvarlig. Det statsrådet ger som svar är att en utredning är på väg fram. Det är bra. Han ger också som svar att han kommer att följa detta noggrant och att Polismyndigheten följer utvecklingen.
En följdfråga till statsrådet blir: Ska vi då alltså dra slutsatsen att polisen i dagsläget står handfallen om någon med brottsliga intentioner väljer att använda sig av drönare för att begå brott - vi behöver inte gå in på detaljer om hur - eftersom man inte i dag har några motmedel?
I sådana fall är det inte tillfredsställande, och därför tror jag att det kan vara nödvändigt med ett förtydligande från statsrådet på den punkten. Det här är inte ett problem som inväntar några Horizon 2020-samarbeten. Det här är ett problem som vi står inför ganska akut.
Därför är jag intresserad av vad statsrådet, departementet och möjligen ansvariga myndigheter har för omedelbar beredskap för att möta det som vi möter i dag och inte bara i framtiden.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för förtydligandet! Det är bra att man utvecklar detta. Det är inte önskvärt att en polisman som står inför en svår situation upplever sig själv som handfallen. Det har varit olika situationer, bland annat i samband med folksamlingar.
Journalister har också flugit den här formen av farkoster i olämpliga sammanhang där det har varit fara för hälsa och egendom.
Att som i dagsläget, om jag har förstått saken rätt, bara ha som omedelbar möjlighet att hitta personen på marken som styr den aktuella farkosten och på det viset få ned den, alternativt dra sitt tjänstevapen och vara väldigt duktig på att sikta, är inte rimligt. Vilka verktyg i övrigt står till polismans förfogande i dagsläget? Har statsrådet någonting att tillägga på den punkten?
Jag upplever inte att vi fick några exempel på vilka åtgärder man faktiskt skulle kunna vidta om ett hot måste avvärjas. Jag ska dra detta vidare ytterligare lite grann. Statsrådet nämner en del om de fysiska åtgärder kring byggnader och anläggningar som kan vara nödvändiga och om säkerhetstänk kring skyddsobjekt.
Kan statsrådet ge mig och kammaren någon ytterligare insikt i hur det arbetet fortskrider? När det gäller de skyddsobjekt som man känner till lite mer kan jag ifrågasätta om vi verkligen står rustade inför den här formen av utmaningar. Det förefaller inte så för en lekman. Statsrådet kanske sitter på annan information.
Ytterligare en fråga som jag tror att man borde överväga är att inte bara tala i termer av var man får flyga och inte. I dag är det förbjudet att flyga inom så kallade flygkontrollzoner som i huvudsak finns kring flygplatser. Det finns också restriktionsområden som i huvudsak har en militär tillämpning eller tillämpas kring så kallade skyddsobjekt.
Arbetar statsrådet eller någon av hans kollegor för att göra en inventering av ytterligare områden som mot bakgrund av den tekniska utvecklingen skulle behöva en restriktionsområdesstatus för att undvika den här formen av hot? Haga slott finns det ett restriktionsområde kring men inte Stockholms slott.
Det finns ett restriktionsområde kring vissa öar i Stockholms skärgård men inte kring det här huset som vi befinner oss i just nu och som väl ändå får anses vara viktigt för samhällets funktionssätt i någon mån. Det här är ganska viktiga frågor för hur man arbetar med detta. Jag tror att det finns ett behov av att vara proaktiv.
Vi måste på något sätt hitta en balans mellan att stimulera tekniken och att se till att vi kan utnyttja de fantastiska möjligheter som drönare innebär. Jag är själv mycket positiv till detta och kan också för herr talmannen och kammaren avslöja att jag innehar en sådan här farkost. Den är väldigt rolig att flyga inom lagens alla råmärken.
Men det måste hittas en balans mellan detta teknikfrämjande och det repressiva som staten och statsmakterna måste få på plats och som gärna ska vara så proaktivt som möjligt. I dagsläget är upplevelsen, åtminstone från den här riksdagsledamoten, att vi inte har kommit hela vägen fram. Vad är statsrådets väg framåt?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för de utvecklade tankarna. Det är helt riktigt att drönare är ett stort begrepp. Det är allt från dem som väger 20 gram och som du kan hålla i handen till dem som väger flertalet kilo och som kan orsaka stor skada om de skulle kraschlanda på fel ställe, och självfallet allting däremellan. Jag och statsrådets kollega Anna Johansson har haft diskussioner om detta.
Man sätter väldigt stor tilltro till det arbete som sker inom ramen för Easa och som har gällt säkerhetsbiten. Det ska tilläggas att Easa framför allt arbetar med drönare som kommer att väga någonstans i kiloklassen, inte alls hekton eller gram som vi har talat om, trots att de kan göra minst lika stor skada. Som statsrådet väl känner till finns det vissa föremål som kan orsaka stor skada och som inte alls behöver väga ett kilo.
Lyftkraften i en sådan farkost kan vida överstiga den tyngd som den själv har i utgångsläget. Den kan alltså lyfta ganska tunga saker till ganska otillgängliga platser - ett tak eller ett fönster. Det är något som jag tror att vi alla bävar lite för när det kommer hot från alla håll och kanter. Jag får tacka statsrådet för de ytterligare förtydligandena. Jag tror att vi kommer att ha anledning att följa upp detta framöver.
Jag förstår att statsrådet tar detta på stort allvar. Jag tror dock att det kan behövas ytterligare styrsignaler om att detta är en prioriterad verksamhet, inte bara gentemot Polismyndigheten utan även andra myndigheter, som kanske upplever att de är utsatta men att polisen inte har uppmärksammat det. Med det tackar jag för debatten. Jag ser fram emot stora framsteg på området framgent.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Frågan om drönare eller obemannade luftfartyg i luftrummet blir som bekant mer och mer aktuell - det har statsrådet redogjort för föredömligt. Jag har tidigare markerat gentemot både statsrådet och andra att jag tycker att det är viktigt att Sverige är ett land som ligger i framkant vad gäller att ha en modern reglering av den här formen av trafik.
Vi ser oanade möjligheter men också möjligen oanade risker som vi kommer att behöva hantera på det ena eller det andra sättet. Därför är det viktigt att vi hela tiden ligger i framkant.
I statsrådets svar upplever jag fortfarande att man tillmäter det arbete som sker i EU stor vikt, vilket är rätt och riktigt, men vi som nation bör kunna gå före, framför allt i de delar där EU förmodligen inte kommer att i detalj beröra hur det kommer att se ut. Man kan vara i framkant utan att behöva krångla till saker i onödan. Jag vill ta ett sådant exempel.
Det kommer nog att ta ett par tre år innan de internationella överenskommelserna är på plats och kan börja tillämpas. Under den tidsperioden riskerar vi inte bara stopp utan även olyckor. Kan vi då göra saker lokalt - till exempel titta på utformningen av kontrollzonerna runt våra flygplatser för att undvika onödiga stopp - tror jag att det är något som vi som nation bör göra för att ligga i framkant.
I dagsläget är det mycket upp till den enskilda flygplatsen att finansiera en sådan utformning av sin kontrollzon. Det tror jag möjligen hämmar utvecklingen på området, och det är därför jag ställer frågan till statsrådet. Man kan också se på möjligheten att ha tredimensionellt utformade kontrollzoner.
Man behöver inte i alla delar av ett kontrollerat luftrum kontrollera luften hela vägen ned till marken, utan det kan finnas utrymmen där man bara behöver kontrollera på en viss höjd och uppåt. På det viset skulle man kunna undvika onödiga stopp som inte innebär någon risk för annan flygtrafik. För att ge ett exempel: Vi börjar nu närma oss jul.
Om en ung eller äldre person skaffar sig eller får i julklapp en drönare i liten storlek - inte många centimeter och inte många gram - och flyger den över trädtopparna i Vårby söder om Stockholm, då måste man stoppa inflygningen på Bromma om detta uppmärksammas och kommer till flygledningens kännedom, om det är under den tid på dygnet då Bromma flygplats har öppet.
Det finns ingen risk för att det ska flyga några stora passagerarplan mellan trädtopparna i Vårby, men regelverket säger fortfarande att man ska stänga flygplatsen tills polisen är på plats och har kunnat konstatera att det inte längre är en risk. Räckvidden på den här drönaren kanske är tio meter. Regelverket är väldigt kantigt.
Det finns också regler om att man kan skapa enskilda enheter inom kontrollzoner där man har väldigt stora säkerhetsområden runt sådana områden där man inom en kontrollzon kan tillåta viss trafik med den här formen av luftfarkoster. Att säkerhetsområdena runt omkring och ovanför ska behöva vara så väl tilltagna är något som såväl jag som Luftfartsverket ifrågasätter.
Jag vill återigen fråga statsrådet: Kan vi verkligen inte göra någonting innan EU säger något?
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för detta. Vi gör framsteg hela tiden. Jag tolkar statsrådets svar i det senaste anförandet som att man, efter att det har kommit en fingervisning från EU-kommissionen, är villig att ta de nödvändiga steg som krävs för att Sverige ska vara en nation i framkant vad gäller hur vi tillgodoser både säkerheten och möjligheten att framföra denna form av luftfartyg.
I detta läge får vi nog någon gång i januari se till att följa upp vad som möjligtvis skulle behövas ytterligare. Utifrån det svar som statsrådet gav i sitt senaste anförande förväntar jag mig att hon också är villig att gå hela vägen och fatta de beslut som krävs samt tillsätta de utredningar och formera de uppdrag som krävs för det.
Min fråga är då: Vad har statsrådets position varit i de europeiska samtalen om till exempel flygkontrollszoner runt våra flygplatser? Har statsrådet drivit att det ska kontrolleras av EU? Eller är det någonting som ska fortsätta att kontrolleras i det format som nu sker, där den egna flygplatsen har ganska mycket ansvar för arbetet?
Erik Ottoson (M):
Jag noterar att statsrådet, när det gäller frågan om vilka ingångsvärden som Sverige har haft i dessa diskussioner på EU-nivå, hänvisar till Transportstyrelsen. Jag förväntar mig ändå att statsrådet när hon kommer till kammaren ska kunna redogöra för vilken hållning Sverige har i frågor som förhandlas i EU. Hon kanske behöver lite mer tid och får återkomma med ett mer fullödigt svar. Jag har full respekt för det. Då får jag interpellera statsrådet igen.
Men jag blir väldigt nyfiken, och faktiskt också lite bekymrad, om statsrådet bara hänvisar till Transportstyrelsen beträffande denna fråga. Transportstyrelsen har mycket sakkompetens, vilket är mycket bra. Men det borde rimligtvis finnas någon form av politiska ambitioner för vilka frågor vi väljer att driva respektive inte driva inom ramen för EU-samarbetet. Jag kan också känna att det är rimligt att statsrådet kan redogöra för Sveriges ståndpunkt när riksdagen frågar.
Erik Ottoson (M):
Min fråga går till bostadsminister Mehmet Kaplan. Vi har, som en kollega tidigare redogjorde för, ett stort behov av nybyggnation av bostäder i det här landet. Jag tänkte ställa en något skarpare fråga. Statsrådets parti är känt för att runt om i kommuner i landet och även i detta län sätta stopp för nya markanvisningar och nya infrastrukturprojekt som innebär fler bostäder.
Min fråga till bostadsministern är klar och tydlig: Är ministern och hans parti villiga att släppa motståndet mot viktiga satsningar på infrastruktur som till exempel Österleden/Östlig förbindelse, Tvärförbindelse Södertörn och andra viktiga infrastruktursatsningar för att möjliggöra fler bostäder, vilket landet behöver?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för framför allt ditt ständigt glada humör! Statsrådet är regeringens solstråle. Men det räcker faktiskt inte hela vägen. Om vi ska lyckas bygga de bostäder som krävs är statsrådet och jag helt och hållet överens om att infrastruktur för kollektivtrafik är nödvändigt.
Det finns sådana satsningar som de två tidigare regeringarna och andra borgerliga majoriteter runt om i landet har valt att gå fram med. Men oavbrutet i hela landet i allmänhet och i Stockholmsregionen i synnerhet upplever man käpp efter käpp i hjulet, framför allt med ursprung i statsrådets eget partis politik.
Det gäller bland annat vägsatsningar, men det gäller även spårsatsningar, till exempel tvärbanans gren till Kista, som sinkas av hans eget motstånd mot Bromma flygplats. Om den tillväxtfientliga politiken ska släppas vid något tillfälle är det faktiskt nu. Är statsrådet beredd att göra det?
Erik Ottoson (M):
Min fråga går till utbildningsministern. Svenska elever halkar efter vad gäller matematikundervisningen, jämfört med andra jämförbara länder. Alliansregeringen vidtog åtgärder med ökad matematikundervisning i grundskolan, precis som andra jämförbara länder de facto har. Riksdagen har fattat beslut om att man vill se mer matematikundervisning i högstadiet.
Min fråga till utbildningsministern blir: När har regeringen tänkt sig att lägga fram en proposition på det temat?
Erik Ottoson (M):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Min följdfråga är om utbildningsministern ser det som prioriterat att öka matematikundervisningen i högstadiet och om han är villig att vidta extra åtgärder just för att se till att vi har mattelärare för att kunna säkra både kvalitet och kvantitet i matematikundervisningen.
Erik Ottoson (M):
Min fråga går till den så kallade vice statsministern Åsa Romson. Regeringen har aviserat ett arbetslöshetsmål om att man ska nå EU:s lägsta arbetslöshet senast 2020. Nu har vi klarat av 2015, det sista året som vi kommer att ha en alliansbudget som det verkar. Det har under detta år skett en hel del förbättringar. Så sent som i morse kunde man höra på radion att ungdomsarbetslösheten har sjunkit.
Framöver ser det inte riktigt lika ljust ut. Därför blir min fråga till vice statsministern: Vad har regeringen tänkt göra nu? Vad har man tänkt vidta för åtgärder, som ännu inte är aviserade, för att uppnå målet om EU:s lägsta arbetslöshet till 2020?
Erik Ottoson (M):
Jag vill börja med att ta tillfället i akt och gratulera kungafamiljen och Sverige till Victorias nedkomst med prins Oscar, hertig av Skåne. Min fråga går till rikspostiljon och postminister Mehmet Kaplan. Den gäller att vi nu i digitaliseringens tidevarv lägger stora resurser på att bygga ut framför allt fibernätet på landsbygden för att se till att vi har bra bredband i hela landet.
Hur ser statsrådet Mehmet Kaplan på detta i relation till det samhällsuppdrag Postnord har, framför allt vad gäller tjänster som lantbrevbärartjänster? Är det så att vi kommer att få se en neddragning av servicen när det gäller lantbrevbärartjänster, i utbyte mot de nya satsningarna på bredband på landsbygden?
Erik Ottoson (M):
På läktaren i dag sitter Paula, 14 år, från Västerås. I november när hon fyller 15 har hon för avsikt att ta jägarexamen och tillsammans med sin far och kanske också sin storebror, om han har tur, åka ut och jaga. Hon får inte köpa egna vapen för jakt förrän hon är 18 år, och det är nog i alla delar rätt och riktigt. Men hon har uppmärksammat den debatt som nu pågår framför allt inom Europeiska unionen om förändrade vapenlagar.
Hon undrar om statsministern kommer att verka för och tror att det är möjligt att det kommer att gå att köpa halvautomatiska hagelvapen för jaktändamål även i Sverige när hon fyller 18 år.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar Teres Lindberg för hennes försök att lugna mig. Jag förstår att det är en it-strategi på väg fram. Man vill inte kalla den för en plan. Jag förstår det. Kalla den strategi i stället. Det låter mindre Jönssonliganaktigt.
Jag har med ljus och lykta i debatter, under seminarier och under trafikutskottets utfrågningar av statssekreteraren till statsrådet Peter Eriksson sökt efter en tillstymmelse till ambition som ska utmynna i en strategi. Jag har letat efter det politiska fundamentet som en sådan strategi ska bygga på.
När vi debatterade it sist i kammaren hade Teres Lindberg många egna ambitioner som hon beklagade att hon inte hade fått gehör för i den egna regeringen. Teres Lindberg har säkert insyn i vad som komma skall, men kommer hon att få gehör för sina tankar och idéer? Kommer vi att se den höjda ambitionen som hon då pratade om?
Eller kommer det här att vara den tjänstemannaprodukt som den riskerar att bli när man har en politisk herre utan egna idéer och ambitioner? Bara för att det ska finnas en strategi till årsskiftet innebär det inte att den faktiskt bygger på någon form av framåtblickande vision som är politiskt grundad. Kommer Teres Lindberg att få gehör för sina idéer?
Finns det något som Teres Lindberg kan berätta för oss redan nu? Kommer det att ingå en politisk strategi, eller kommer det att bli ytterligare en hyllvärmare?
Erik Ottoson (M):
Det är mycket riktigt att den befintliga bredbandsstrategin och den befintliga it-politiken i stort - två år in på den nya mandatperioden - fortfarande är den som alliansregeringen lade fast. Problemet är att det har gått mer än halva mandatperioden, och den sittande regeringen har inte kommit längre än till att bereda nya strategier.
Det är riktigt att den strategi som lades fast av den tidigare alliansregeringen då var djärv och nytänkande. Problemet med nytänkande strategier är att vartefter tiden går så går tiden. Då blir man mindre nytänkande när djärva politiska beslut helt plötsligt blir mainstream.
Därför behövs ständigt en utveckling av it-politiken, som nu i två år totalt har avstannat. Tidigare statsrådet Mehmet Kaplan, som hade ansvar för dessa frågor, beskrev i kammaren hur bra han tyckte att den tidigare allianspolitiken var. Vi får väl tacka för det. Han såg inte några omedelbara saker som behövde utvecklas eller förbättras.
Hans intryck var att saker och ting var bra, och därför vidtogs inte några större åtgärder inom hans ansvarsområde under den tid han var statsråd. Jag kan också läsa tidningen. Jag brukar göra det i min Ipad. Det funkar bra, precis som Teres Lindberg beskriver.
Jag ser snarare en regering som släpas efter omvärlden, där teknikutvecklingen går fort och man får successivt anpassa sig efter hur det de facto ser ut i stället för att vara den drivande kraft som regeringen skulle kunna vara inom dessa frågor. Jag hoppas med hjärta och lust att de strategier som Teres Lindberg beskriver kommer att skapa den drivkraften. Var är den nu?
Erik Ottoson (M):
Tack för möjligheten att tala om betänkande TU5. Det kan vara värt att uppmärksamma ledamöterna på att det är just TU5 och inte finansutskottets betänkande FiU7 vi behandlar just nu. Jag tror inte att alla riktigt uppskattar behovet av propositionen och det betänkande som har lagts fram.
Jag kan inte nog understryka behovet av att den här lagstiftningen, som av allt att döma kommer att komma på plats, också hanteras varsamt och ansvarsfullt av de upphandlande myndigheterna. Det är ett stort ansvar att få göra direktupphandlingar till ett värde av 7 1⁄2 miljon euro per år.
Det är en stor summa, och den ska inte hanteras lättvindigt. Den här möjligheten måste användas för att skapa ett bättre förhållningssätt på marknaden och inte användas för att tränga ut kommersiella företag eller aktörer som tillhandahåller trafik som i dag inte kostar skattepengar.
Det är den viktiga bärstenen i den proposition som regeringen har lagt fram och det betänkande som utskottet har lagt fram. Allianspartierna har ett särskilt yttrande i betänkandet.
Vi redogör i yttrandet för vårt förhållningssätt till att det i den här propositionen finns referenser till vissa skärningspunkter till den proposition som i vissa delar tidigare i dag föll. Eftersom det inte finns någon del i den här propositionen som omfattas av våra invändningar som det voterades om tidigare i dag blir det ingen reservation, utan det blir ett särskilt yttrande. Upphandling av vissa kollektivtrafiktjänster Herr talman!
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Erik Ottoson (M):
Tack, Emma Wallrup, för ett intressant anförande! Emma Wallrup ägnade större delen av sin tid åt just postfrågorna, som är väldigt intressanta. Jag tror att jag och Emma Wallrup har lite olika ideologisk ingång när det gäller hur postmarknaden ska fungera. Åtminstone har tidigare debatter visat det. Det som Emma Wallrup beskriver som verkningsfulla åtgärder är först och främst ledarskapet på Postnord. Det håller jag helt med om.
Det är en viktig ledarskapsfråga när man behöver göra denna övergång till en ny sorts marknad. Hon nämner också postboxar. Det är klart att det finns en poäng i det. Man kan diskutera exakt hur det ska gå till.
Pristarifferna, som enligt postlagen ska vara offentliga för att Postnord inte ska kunna använda sin storlek som tidigare monopolist för att dumpa priserna och på det viset manövrera ut eventuella andra paketleverantörer och i princip återgå till en monopolställning, vänder sig Emma Wallrup också mot.
Hon vänder sig också mot avkastningskravet, som Postnord har i likhet med alla andra statligt ägda företag. Det är ett avkastningskrav som inte bara handlar om profithunger från statens sida utan också om förutsättningar för att investera i framtida omställningar. Hon talar om en mjuk övergång.
Sammantaget känns det som om Emma Wallrup vill återgå till någon form av monopolsituation för posten och att de andra alternativen på postmarknaden, som kommer med viktiga komplement framför allt på paketmarknaden, där Postnord har sin absolut största expansion, ytterligare ska begränsas. Har jag förstått detta rätt, och hur tror Emma Wallrup i så fall att det löser de långsiktiga utmaningarna?