KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kent Olsson (M):
Egentligen begärde jag replik för att tala om idrott. Men jag ska börja med att tala om Forum för levande historia. Jag tycker att det känns skönt och befriande att Peter här talar om att det är brott som har begåtts av kommunismen och att man accepterar det och säger det klart ut. Det är väldigt klarläggande att man även diskutera den sortens brott om än inte i form av Forum för levande historia. Så över till idrotten.
Tycker Peter Pedersen att det är rätt att idrotten betalar sina egna gåvor? Det kostar ändå 20 miljoner plus 8 miljoner kronor per år. Han tänker inte göra någonting åt det. Det är fråga nummer ett. Fråga nummer två är följande.
Det står i propositionen att vinstdelningssystemet ska baseras på det man fått ut från värdeautomaterna år 2002. Jag tror att idrottsrörelsen kommer att vara mycket tacksam om Peter Pedersen kommer att tala med Lars Wegendal och dem som skriver propositionen om att man kan gå över till 2003 års nivå. Då beräknar idrotten att den kommer att tjäna ca 100 miljoner kronor på detta.
Kommer Peter att arbeta för att man ska byta ut 2002 mot 2003 och därmed få mer pengar till idrotten? Vad sedan gäller värdeautomaterna är det lite svårt att hänvisa till att vad man beslutade förra året drar man nytta av i år. Det är självklart. Nu talar vi om årets budget.
Slutligen till frågan: Anser verkligen Peter Pedersen att det är bra att idrotten får minskat anslag? Det får den faktiskt. Om man har en idrottsintresserad regering, varför minskar man då anslaget med 7 miljoner?
Kent Olsson (M):
Det låter positivt. Då kan vi för det första konstatera att om vinstdelningssystemet inte kommer att förändras så är det i varje fall inte Vänsterpartiets fel utan då är det de andra partierna som i så fall, om jag förstod Peter rätt, ser till att hindra detta. Det känns positivt att veta att man ska utgå från år 2003 för systemet när det är färdigt. Den andra frågan om Riksidrottsmuseet fick jag inget svar på.
Fortfarande anser Peter att man ska betala för sina egna gåvor eftersom han inte vill agera i den frågan. För det tredje kan man konstatera att regeringen tar och regeringen ger med samma goda hand. Ger man nya pengar tar man bort andra pengar. Man kan gå ut med pressmeddelande och tala om när man ger ut pengarna. Men när man tar bort dem gör man inte det. Du tycker att den matematiken är bra när man ger med den ena handen och tar bort med den andra.
Annars kan jag inte förstå varför man ska minska med 7 miljoner kronor i budgeten. Det måste finnas någon orsak till att man minskar med 7 miljoner. 7 miljoner är inte någon stor summa. Jag medger det. Men den kan vara stor för den lokala föreningen eller distriktsstyrelsen. Varför minskar man över huvud taget pengarna? Har Peter inte upptäckt detta, eller tycker han att det är bra? Kan jag få ett ärligt besked: Hade jag sett detta hade jag inte varit med på det, eller tycker du att det är bra?
Kent Olsson (M):
Lars Wegendal är nöjd, sade han. Han är nöjd med den framförhållning som finns inom kulturpolitiken, och han är nöjd med långsiktigheten. Men han är inte nöjd med alliansen. Vilken värld lever Lars Wegendal i? Har han inte hört alla dem som har kommit och sagt: Var finns långsiktigheten när det gäller pengar?
Var finns långsiktigheten för Världskulturmuseet?
Lars Wegendal är ändå nöjd med denna framförhållning. Då vill jag bara ställa frågan: Hur kommer det sig egentligen att Lars Wegendal är så nöjd när det är så mycket som man klagar på? Vi behöver inte gå längre tillbaka än en timme. Då var inte ens Vänsterpartiet nöjt med Lars Wegendal. Man sade: Vi kanske egentligen borde ha reagerat, men vi gjorde det inte.
Så min fråga till Lars Wegendal är följande enkla fråga: Vad gör han och partiet för att institutionerna och svenskt kulturliv ska bli nöjda och inte bara han ska vara nöjd?
Kent Olsson (M):
Jag hade förväntat mig att Lars Wegendal skulle prata väldigt lite kring sin egen politik och i stället angripa den skillnad som kanske finns inom vissa delar av allianspartierna. Enigheten var Birgitta Sellén inne på förut. Läs alla gemensamma reservationer som finns från alliansen och konstatera vilken enighet det finns! Läs det! Och läs i tidningar och på andra ställen vad vänsterpartister och miljöpartister tycker om den socialdemokratiska kulturpolitiken!
Det vore en intressant läsning för Wegendal att jämföra. Du sade att i marginalen är man inte nöjd. Det handlar om en uppvaktning från ett relativt nyöppnat världskulturmuseum i Göteborg, där man kommer i förtvivlan och skriver brev till utskottet och säger: Hur ska vi göra? Vi klarar inte dessa höjningar av hyrorna. Det är i marginalen av socialdemokratisk kulturpolitik. Det är förvånande.
Man kommer och pratar kring pensionsbekymren, man ser hur pengar flyttas från det ena året till det andra och man ser hur pengarna används både två och tre gånger. Det talas om nytillskott. När vi sedan pratar med institutionerna är det inte nytillskott. Man ser hur samlingar ligger och ruttnar ute, hur man kommer och frågar hur man ska göra. Då säger Lars Wegendal att detta är förändringar i marginalen.
Jag tycker att det vore ärligt att bekänna och säga: Vi har bekymmer inom den socialdemokratiska kulturpolitiken. Det finns massor inom kulturlivet som har bekymmer, där man borde kunna ordna det på ett eller annat sätt. Det vore kanske lite anspråksfullt.
Man kanske inte ska begära det av en representant för riksdagens majoritet, men nog är det lite väl att säga att man har penningbekymmer i marginalen när det gäller långsiktigheten.
Kent Olsson (M):
Det är alltid intressant att diskutera med Peter. Han är kunnig, har varit idrottsledare och kan idrotten. Men hur är det egentligen med minnet? Det kan väl inte vara så att du inte någon gång har hört att man diskuterat idrottens självständighet.
Under den period som jag har suttit i riksdagens kulturutskott har vi varje år diskuterat idrottens självständighet. Du har varit med på riksidrottsmötet - jag satt jämte dig, så det vet jag - och där har man också tagit upp diskussionerna om idrottens självständighet. Och så säger du: Jag är förvånad över att ett sådant här brev kommer. Det är jag med. Jag är förvånad, för detta är grova anklagelser.
Man säger exempelvis: Det är tyvärr bara att konstatera att RF trots upprepade försök till dialog och samförståndslösningar inte har fått gehör vid diskussionerna kring detta med självständigheten. Då frågar man sig varför. Är det så att bara för att det är borgerliga förslag så lyssnar du inte?
När man hör dig stå här och prata tycker man nästan att du vill gå längre med självständigheten än vi på den borgerliga sidan. Ändå har du gått emot detta. Vi hade ju gemensamt med Socialdemokraterna utan vidare kunnat se till att det hade blivit den självständighet som RF vill ha. Sedan har jag en sista fråga.
Du talar om nyttan av de här pengarna. Från moderat sida har vi tydligt gått ut och sagt att vi inte tänker försämra idrottens finanser. Vi vill ge dem 1 miljard. Varför vill du inte ge idrotten 1 miljard? Är det tveksamhet inom partiet, eller är det bara så att de kommer lite senare?
Kent Olsson (M):
Vi tar inte hem politiska poäng. Vi konstaterar bara att Riksidrottsförbundet och vi har samma åsikt i den här frågan. Om du vill kalla det för politiska poäng må det vara hänt, men detta har vi drivit gång efter gång i den här kammaren. Hade vi fått stöd av dig hade Handslaget inte sett ut på det här sättet. Det är det som är den uppenbara sanningen.
Du har genom ditt stöd till majoritetspartiet sett till att Handslaget är detaljerat, trots att det har kommit kritik från specialförbund och andra. Att ni skriver motioner är en sak, men att ni sedan inte står för era motioner är ju en helt annan sak.
Det är faktiskt ni som har kunnat se till att Socialdemokraterna på det här viset har fått denna hårda styrning av Handslaget som man nu är så förtvivlad över från Riksidrottsförbundets sida. Jag tycker på något sätt att det här blir en konstig debatt. Sedan tycker jag inte heller att vi ska dra några politiska poäng. Jag vill bara konstatera att idrottens självständighet har vi drivit och kommer vi att driva hela tiden. Om man ska vara positiv är det bra att ni är med på vagnen.
Försök under de sex månader ni har kvar att regera att förändra Socialdemokraternas syn på den här frågan så att vi får en idrottsrörelse som är självständig. Se till att vi får en dialog och ett svar så att man kan konstatera att nu är en ny anda på gång, det är en förändring på gång i politiken mot att vi lyssnar på vad de säger. Även om brevet är ställt till Bosse Ringholm har vi övriga fått läsa det.
Med det inflytande och den kunskap du har är min förhoppning att du åtminstone kan försöka få det regeringsbärande partiet att ändra sig i den frågan. Jag har fortfarande inte fått svar på frågan om pengarna till idrotten de närmaste fyra åren.
Kent Olsson (M):
Detta är sagt av Lars Wegendal som säger att man ska ge dem ungefär samma pengar. Vi talar om att vi ger dem den miljard de har haft nu. Jag ser inte det som en förminskning. Om man gör som ni och delar upp det på 100, 200, 300, 400 blir det 1 miljard. Om man säger att man har en garanterad satsning på 250 miljoner kronor varje år vet idrotten vilka förutsättningar som gäller. Man talar om en formidabel succé.
Det är klart att det är en formidabel succé om man får mer pengar. Samtidigt kan jag inte se det här brevet som en formidabel succé. Jag skulle vara väldigt oroad, när man får ett sådant här brev om hur Riksidrottsförbundet ser på detta. Men det är klart att även om man inte kan styra över alla pengar har man fått pengar som man inte hade tidigare. Det är klart att man tycker att det är positivt. Det är inte det minsta konstigt.
Det man kritiserar är att man inte får använda pengarna på det sätt man vill. Där har vi gått före och talat om det. Vi tycker att man ska följa idrottsrörelsen och vad de vill i det här fallet. Om jag nu ska svara på din fråga tycker jag att det är precis det du säger att ni vill göra, ge idrotten en fast grund att stå på.
Vi ger idrotten en fast grund med en borgerlig regering. Jag antar att mina borgerliga kolleger kommer att ansluta sig till detta så småningom. Då har man en fast grund. För att inte hamna i det dilemma ni hamnar i går vi på ett tidigt stadium ut och säger att detta är viktigt. Vi står för en fast grund. Idrottsrörelsen kan lita på att det blir så. Det vet man.
Det är den fasta grund man har saknat, dessutom en fast grund där man själv får styra över sina pengar.
Kent Olsson (M):
Statens vinst som kommer från Svenska Spel rör sig om närmare 3,6 miljarder kronor. Man kan då konstatera att de pengar som går till människor som är spelberoende är en försvinnande liten del.
Därför blir jag lite beklämd, för jag hade förväntat mig att ministern skulle säga: Jag tycker nog att vi lägger lite för lite pengar. I stället säger han att vi tillhör de länder som har kommit längst med detta arbete och att vi lägger stora pengar på det. Men ministern menar väl inte att ett 20-tal miljoner är mycket pengar? Som Siv Holma var inne på talar vi om 1⁄2 % av de statliga intäkterna.
Jag tycker att det är skrämmande, med tanke på den vinst som Svenska Spel gör, att man inte har tagit till sig de här problemen tidigare. Detta är ju inte den första debatt som vi har kring detta. Det har varit många debatter kring spelberoendet. Och jag hoppas att ministern verkligen tänker göra en rejäl satsning under den kommande tiden. Vi vet också att pokerspelet på nätet har ökat oerhört mycket.
Vi vet att alltfler ungdomar spelar poker på nätet och blir spelberoende. Jag blev för bara en timme sedan intervjuad av en gymnasieklass som konstaterade att en undersökning visade att 8,5 % av ungdomarna på en skola såg sig själva som smått spelberoende. Detta är skrämmande siffror.
Mer förvånad blir man när man konstaterar att Svenska Spel dessutom vill öka spelandet. De vill att fler människor ska få möjlighet att spela genom att de vill satsa på poker. Än mer förvånad blir man när Socialdemokraterna också begär att få utöka spelandet och få tillstånd för pokerspel. Här talar man alltså med dubbla tungor. Jag tycker att spelande är trevligt.
Det är mot avarterna vi ska ta till orda. Jag är förvånad över att man inte får mer i satsning. Ministern vet att Svenska Spels reklam på två veckor kostar mer än vad ministern ger i pengar för att motverka spelberoende. Det är oerhört skrämmande, tycker jag.
Svaret är som det brukar vara. Socialdemokraterna berömmer sig för något som de inte har att berömma sig för. De borde vara oerhört irriterade över att det inte kommer mer pengar. Jag vet att ministern inte kan stå här och säga att han kanske har misslyckats i budgetdebatten. Nog vore det hälsosamt och klädsamt om ministern sade: Jag personligen vill ha betydligt mycket mer pengar till detta, men det har jag inte fått.
För människor som drabbas är detta personliga problem. Det innebär problem för människor som lever i deras närhet och för familjer. Alltfler kommer i detta beroende. Min förhoppning är att ministern i nästa inlägg inte är fullt så nöjd, utan lite mindre nöjd och talar om att det kanske finns ytterligare en pott. Håll med om att det är en försvinnande liten del av Svenska Spels pengar som går hit.
Svenska Spel gör inte alltid en social insats. Man lägger ned oerhört mycket pengar på att få människor att spela mer. En del av de pengarna borde kunna gå till att hjälpa människor med spelberoende.
Kent Olsson (M):
Jag börjar där Siv Holma slutade. När Socialdemokraterna vill bedriva nätpoker är det socialt accepterat. När utländska spelbolag vill bedriva pokerspel är det inte acceptabelt. Jag finner detta vara en synnerligen underlig dubbelmoral från Socialdemokraternas sida.
Vad är det egentligen för skillnad mellan en socialdemokratisk spelare och utländska spelbolag som spelar? När ministern vill se mig som spelets fiende nummer ett är det nog i så fall Svenska Spel han menar. Jag är inte fiende till Svenska Spel, men jag är positiv till att vi får in utländska spelbolag. Jag tror att de kommer att sköta sitt spelande precis lika bra som Socialdemokraterna vill göra.
Den dubbelmoral som ministern talade om tycker jag är lite skrämmande. Man kan tycka att spel är trevligt, men ändå tycka att man måste komma till rätta med spelmissbruket. Jag tycker faktiskt att spel är bra. Det är bra för många människor som tycker att det är trevligt och kan hantera det.
Det finns människor som inte kan hantera det, och det är dem vi pratar om i den här debatten. När det gäller att medlen fördubblas frågar jag: Är ministern nöjd? Tycker ministern att det är tillräckligt med pengar som ges nu, eller är det inte tillräckligt med pengar som ges för att komma till rätta med spelberoendet? Vi är faktiskt inte bäst. I England ger man betydligt mer pengar än vad man gör i Sverige för att komma till rätta med spelmissbruk.
Jag tycker att ministern borde ta den här frågan på ett större allvar. Det är många människor som drabbas av spelmissbruk. Det är framför allt ungdomar. Här måste man vidta stora åtgärder med tanke på Svenska Spels stora vinster. Dessutom borde man lite grann minska på sin aggressiva marknadsföring.
Lennart Kollmats (FP):
Det är två frågor som jag skulle vilja ta upp med Peter. Den ena gäller det som jag tog upp i mitt anförande om den regionala kulturpolitiken. Jag undrar om Vänsterpartiet har samma åsikter som jag upplever att regeringspartiet har, det vill säga att om de regionala kulturpolitikerna får alltför mycket självbestämmande raseras den nationella kulturpolitiken.
Den andra frågan gäller den reservation som Peter tar upp som möjligen kontroversiell, det vill säga att lägga ned Forum för levande historia. Det är riktigt att vi var tveksamma till formen när myndigheten inrättades, men behovet av den här sortens forskning finns ju. Nu finns myndigheten här, och du har varit med och beslutat om och tillstyrkt den.
När ni skriver er motion har verksamheten inte varat speciellt många månader. Då blir jag lite fundersam och ställer mig frågande till att ni i er reservation skriver att det tycks "finnas fog för denna tveksamhet", det vill säga att man ägnar sig åt en politiserad historieskrivning. Du hänvisar till att man ska överlämna detta till oberoende forskare.
Då undrar jag om inte även myndigheten har möjlighet att använda sig av oberoende forskare. Jag tror att man har det. Man behöver inte idka forskning i egen regi. Jag undrar om det är en principiell inställning som Vänsterpartiet har att inga myndigheter ska få ägna sig åt forskning utan att allting ska läggas ut på oberoende forskare.
Lennart Kollmats (FP):
När det gäller den första frågan ser jag ett visst hopp, åtminstone ett steg på vägen mot den regionala självständighet som vi vill hävda från Folkpartiets sida. Vi ser variationer som möjligheter för regional identitet och för att utvecklas på olika sätt. Man har olika förutsättningar och olika viljor, och det tycker jag att de regionala kulturpolitikerna ute i regioner och landsting - det är både-och numera - är duktiga på att driva själva.
Sedan tillbaka till frågan om myndigheten. Det finns institut, som Folkhälsoinstitutet, som bedriver forskning kring frågor som verkligen står under debatt i dagens samhälle. Det var därför jag undrade om det är en principfråga att man inte ska bedriva forskning från myndigheters sida. När vi nu har denna myndighet ska vi självfallet använda oss av den.
Vi ska läsa vad som kommer fram där, och vi ska kunna stimulera till olika insatser. Det har vi gjort i vår motion, där vi vill att deras uppgifter också ska innefatta hur det ser ut med islamofobin och hur det ser ut med den ökade antisemitismen i Sverige. Detta är väldigt viktiga delar i deras arbete. Därför stöder vi att de finns kvar.
Jag tycker att det är rimligt att myndigheten kan få något eller några år på sig innan man skåpar ut dem så fullständigt som Vänsterpartiet har gjort i det här sammanhanget.
Lennart Kollmats (FP):
Jag ser med vilken glädje skatteutskottets ledamöter ser att jag närvarar då och då i skatteutskottets debatter, och jag välkomnar er alla varmt också till kulturutskottets debatter. Herr talman! Jag har en enskild motion som behandlas i det här betänkandet. Bakgrunden är att jag förra sommaren träffade en orolig förälder som berättade följande för mig.
Hon har en dotter som studerar i Uppsala och som med nuvarande regler också är folkbokförd där. Under sommaren flyttade hon hem till Marks kommun, som ligger öster om Kungsbacka, och hade sommararbete där. Det är ju ingen ovanlig situation. För att spara pengar släppte hon sin bostad i Uppsala under sommaren. Tyvärr blev hon akut sjuk.
Hon fick naturligtvis behandling, men sjukdomen krävde fortsatt behandling som inte betecknades som akut, och då var det stopp. Hon fick inte fortsätta sin behandling i Västra Götaland utan skulle till sin hemkommun Uppsala. Nu inser ni säkert situationen: Långt till Uppsala, krav på fortsatt behandling, ingen bostad. Den här situationen är ohållbar.
Så länge vi inte har nationell valfrihet att söka sjukvård måste det finnas andra lösningar. Därför tittar vi på möjligheten att ändra i folkbokföringslagen och skriver en motion om det här problemet. Vad blir då svaret från skatteutskottet, till hjälp för denna student och för många andra?
Jo, utskottet säger: Utskottet, som vid åtskilliga tillfällen tidigare har behandlat den nu aktuella frågan, vidhåller att det inte finns någon anledning att utöka undantagen med högskolestuderande och avstyrker motionen. Jaha. Jag kan då inte låta bli att fråga majoriteten och företrädarna i utskottet: 1. Anser ni att det finns ett problem? 2.
Tycker ni att det finns någon möjlighet för er att komma med ett förslag till en lösning? Jag har inte möjligheter och resurser i mitt nuvarande jobb att komma med sådana förslag. Ulla Wester talade i sitt inlägg här tidigare om skygglappar. Sedan har hon i och för sig talat om pannlober och liknande. Men jag tycker att här verkar det vara en uppgivenhet och inte bara skygglappar; man blundar för problemet.
Jag tycker att det är ledsamt att motionen är avstyrkt och uppskattar den reservation som Centern har i det här ärendet.
Lennart Kollmats (FP):
Jag höll på att säga att jag ber om ursäkt för att jag går upp i talarstolen igen. Jag lovade ju för en stund sedan att det var mitt sista anförande tidigare, men sedan händer det saker som man inte är riktigt förberedd på. Den höst vi hade i kulturutskottet var ur kultursynpunkt inte särskilt rolig eftersom vi ägnade oss åt hyressättning av fastigheter, pris- och löneomräkning, produktivitetsavdrag och pensioner.
Det finns ju annat som man hellre vill ägna sig åt än just de här ekonomiska teknikaliteterna. När det gäller pris- och löneomräkningen fick vi dock en väldigt fin utredning av riksdagens utredningstjänst - alldeles utmärkt. Vi har fått goda genomgångar även på de andra delarna här.
Det var väldigt intressant att nu höra Tasso Stafilidis gå upp och prata i sju minuter för ett särskilt yttrande när han hade kunnat tala för en reservation om att gå fram med ett tillkännagivande till regeringen. Det är väl rimligen så att ett tillkännagivande i det här sammanhanget är starkare än ett särskilt yttrande, även om det pågår en utredning inom Kulturrådet.
I så fall hade de ju fått en signal, om Vänsterpartiet hade stött den här reservationen, om att riksdagens majoritet faktiskt går på den här linjen. Det vet vi egentligen inte nu.
Det var ett läge i utskottet då det såg ut som om vi skulle få fram en majoritet som gick emot Socialdemokraterna, alltså regeringsförslaget, men sedan hände någonting mellan två sammanträden som gjorde att det blev ett särskilt yttrande i stället för ett tillkännagivande.
För att riktigt markera detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen i det här betänkandet.
Lennart Kollmats (FP):
Jag bara noterar, och det kan vem som helst göra som läser betänkandet, att ett tillkännagivande mig veterligt alltid har varit oerhört mycket starkare än ett särskilt yttrande. Det trodde jag att det var även i Tasso Stafilidis vokabulär. Men det är möjligt att det är någon annan tankegång bakom det hela.
Om man nu fick med sig socialdemokratin på detta kan jag inte förstå varför inte hela utskottet kunde ha enats om ett tillkännagivande. Det hade ju varit mycket bättre och oerhört starkt att ha sex partier - fortfarande har ju Miljöpartiet beklagligtvis valt att avstå från att vara med i kulturutskottet - som ställde upp på detta tillkännagivande.
Det hade också varit starkare med tanke på att vi de facto inte vet vad vi har för regering i början på oktober detta år.
Lennart Kollmats (FP):
Först och främst började Lars Wegendal med att säga att kulturen är en central del i välfärdssamhället. Jag tror att du uttryckte det så. Jag vill bara säga att där är vi helt överens. Det är viktigt med en offentlig satsning på kulturen på alla nivåer, från stat och regioner till kommuner.
Jag tycker att det är väldigt skönt att konstatera att vi över hela linjen är eniga om det, från vänster till höger eller tvärtom. Det jag skulle vilja ta upp här är regionaliseringen. Vi fick en ny kulturpolitik 1974, som tog upp det som jag har sagt ett antal gånger att jag tycker var väldigt bra. Man ställde kraven på regionerna eller landstingen.
Nu har det gått 32 år. Vi har sett när vi har varit ute på våra länsresor, bland annat när vi var i Östergötland, att kulturarbetet ofta fungerar väldigt bra ute i landstingen i regionerna. Du sade också i ditt anförande att kulturlandskapet förändras. Det är riktigt. Men landskapen eller länen är också väldigt olika.
Kronoberg och Jämtland är inte lika. Varför, Lars Wegendal, ska staten med nödvändighet försöka få det till att det i stora drag ser likadant ut i Kronoberg som i Jämtland?
Varför kan inte de regionerna själva få avgöra vad som är viktigast att satsa kultur på så att deras invånare, de som finns där, har tillgång till sin kulturverksamhet? Varför denna misstänksamhet mot regionala politiker i Kronoberg, Jämtland och övriga län i Sverige?