Richard Jomshof (SD):
Jag förstår om Daniel Riazat har svårt för friskolor och valfrihet och att han så fort han får chansen slår mot detta genom att utmåla det som roten till allt ont. Är man socialist, före detta kommunist eller vad man nu vill kalla sig vill man nämligen ha en likriktad skola där alla barn stöps i samma form.
Helst ser man barn lämna skolan med en liten röd stjärna på jackan och kanske en kopia av Maos lilla röda i vänsterhanden. Till Gunilla Svantorp vill jag säga att det ibland händer att ett politiskt parti byter fot i en sakpolitisk fråga. Socialdemokraterna gjorde det precis i Natofrågan.
Det var inte många veckor sedan som ledarredaktionen på partitidningen Aftonbladet, försvarsministern, kvinnoförbundet och så vidare starkt motsatte sig ett Natomedlemskap - men över en natt bytte partiet fot i frågan, och i dag springer de alla i partiets ledband. Detta är ingen kritik, utan det händer ibland att verkligheten gör att man faktiskt byter fot i en sakpolitisk fråga.
Vad gäller de exempel som Svantorp tog upp här tidigare är de inte på långa vägar lika omvälvande som när det gäller ställningstagandet i Natofrågan, men ibland ändrar man sig och byter fot - det är en realitet. Och man måste få göra det, kan jag tycka. Vi har ingenting med dagens system att göra. Det var inte heller vi som valde att höja ersättningen från 85 till 100 procent, utan det var Socialdemokraterna som gjorde det.
Problemet är att vi nu har ett 25-årigt system som skolorna har anpassat sig till. Att då slå sönder det systemet, som man nu vill göra, är faktiskt inte seriöst. Resultaten kommer att bli förödande, och det kommer att slå mot de mindre skolorna. Med det sagt finns det mycket att säga om dagens system. Det spelar ingen roll om vi pratar om kommunala skolor eller friskolor; det finns definitivt kritik att rikta mot hur systemet ser ut i dag.
Men som många andra redan har varit inne på: I stället för att söka breda och långsiktiga lösningar, och då kanske helst lösningar där alla partier är med och diskuterar sig fram till ett nytt eller något förändrat system, väljer man att slänga ut ett förslag som saknar politiskt stöd. Jag kan tycka att just skolfrågan är viktigare än att den ska förpassas till en populistisk diskussion i en valrörelse.
Det är inte seriöst att bjuda in med vänsterhanden - eller med en vänsterkrok. Jag tycker faktiskt inte det. Att det skiljer sig åt mellan olika kommuner vad gäller skolpengen vet vi. Så är det i dag, och det kan skilja sig ganska mycket. Vi vet också att många kommuner - oavsett politisk färg, så det är ingen kritik utan bara ett konstaterande - tyvärr är tvungna att ibland använda skolan som en budgetregulator. Men det visar ju bara hur märkvärdigt och konstigt det här systemet är.
Det är därför vi vill ha ett statligt huvudmannaskap, för att därigenom försöka få fram ett rättvisare system där man kan fördela pengarna på ett mycket rättvisare sätt än i dag - även ute i de kommuner som har ett sviktande skatteunderlag och som inte har de pengar att satsa på skolan som de kanske skulle vilja ha. Det är ju en realitet. Skolministern anklagar politiska motståndare för att springa andras ärenden. Jag tycker faktiskt att det är lite oförskämt. Tänk om vi bara vill barnens bästa!
Tänk om jag vill barnens bästa! Jag kan bara kort meddela att mina barn älskade sin kommunala låg- och mellanstadieskola på Sturkö. De älskade att gå där. Men när de skulle gå i högstadiet vägrade de att gå i den skola de skulle ha gått i och valde i stället en friskola - som de också älskade. Det är en skola som har tagit ett otroligt stort ansvar i Karlskrona kommun vad gäller barn med diagnos och barn med annan bakgrund. Jag kan bara konstatera att världen och verkligheten inte är svart eller vit.
Det är precis därför vi skulle behöva ha en seriösare diskussion kring detta. Socialdemokraternas sätt att angripa och hantera frågan är oseriöst. Ökad likvärdighet för skolhuvudmän