Anders Borg (M):
Sammanhållning är en av de viktigaste värderingarna i ett bra samhälle. Välfärd och trygghet bygger på full sysselsättning. Det ger sammanhållning. Det är det som den här regeringen arbetar utifrån, och det är där skiljelinjen i svensk politik går. Sverige är i dag ett av de länder i världen som har minst inkomstskillnader. Vi är ett av de länder i världen som har minst förmögenhetsskillnader.
Vi har, såsom EU mäter det, en av de minsta riskerna för materiell fattigdom. Vi är ett av de länder där risken för långvarig arbetslöshet och utanförskap har kommit ned på en låg nivå. Det här är viktiga utgångspunkter för oss, därför att vi vill ha ett samhälle som präglas av sammanhållning. Det är därför som vi egentligen ska tala om välfärdsskillnader.
Tittar vi på tillgången till alla nyttigheter - sjukvård, barnomsorg och äldreomsorg - och vad det ger människor i termer av resurser och förmågor är Sverige förmodligen, tillsammans med de andra nordiska länderna, det mest jämställda och jämlika landet bland dem som vi kan jämföra oss med. Hur håller vi ihop ett samhälle i en globaliserad värld? Ja, vi har några väldigt tydliga linjer i detta. En är arbetslinjen.
Barnfattigdom, inkomstskillnader och välfärdsskillnader grundar sig i utanförskap. Håller vi ihop samhället med en hög sysselsättningsnivå, låg arbetslöshet, låg andel i sjukförsäkring och förtidspension, låg andel välfärdsberoende i termer av socialbidrag, då håller samhället ihop. En annan är kunskap. Om kunskap är kärnan i skolutbildningen får vi en social rörlighet där vars och ens förmåga avgör vilken plats man kan skapa sig själv.
Kunskap är viktigt, därför att om de minst utbildade är välutbildade behöver vi inte inkomstskillnader. Välfärdens kärna är oerhört central, att alla har tillgång till sjukvård, äldreomsorg och barnomsorg. Då kan vi omfördela utan att vi undergräver drivkrafterna för arbete, därför att vi tillhandahåller detta som tjänster som är viktiga för att alla ska ha ett bra och anständigt liv. Och vi kan behöva riktade stöd, precis som regeringen har förstärkt när det gäller barndelen i bostadsbidraget eller för den delen flerbarnstillägget.
Var går då skiljelinjen i detta? Problemet är att Socialdemokraterna är blinda för de fattigdomsfällor som de så gärna skapar. Man har inga svårigheter med att bygga ut kraftigt inkomstprövade system som leder till att de med sämst inkomster, ensamstående föräldrar, ofta får skattetrappor, marginaleffektstrappor, på över 100 procent.
Socialdemokraterna har byggt en välfärdsmodell där den som träder in i arbete från till exempel sjukskrivning eller arbetslöshet i praktiken får 5-10 procent extra i inkomster, om vi talar om en låginkomsttagare. I decilgrupp 1, de 10 procenten med lägst inkomster, är tröskeleffekten i dag 110 procent, det vill säga att man förlorar 10 procent på att gå in på arbetsmarknaden. Socialdemokraterna har också ett tungt ansvar för arbetslösheten.
Den massarbetslöshet vi fick efter 90-talskrisen befäste Socialdemokraterna med fler i förtidspension, fler i sjukskrivningar, fler i åtgärder. Till slut stod 22-23 procent av den arbetsföra befolkningen utanför arbetsmarknaden. Den arbetslösheten bygger orättvisor. Den bygger skillnader i välfärd. Den bygger utanförskap. Den betyder också att man inte kan prioritera kärnverksamheten.
Det lovades pengar till kommunerna, men du såg dem aldrig därför att pengarna gick till bidragssystemen. Detta vägrar Socialdemokraterna att ta till sig. Man vill återskapa problemen, nedmontera arbetslinjen, återuppbygga massarbetslöshetens bastioner och följaktligen också sätta kärnverksamheterna på svältkur. Allra tydligast är det i skolan, där den gamla flumpolitiken som Socialdemokraterna står för också är det svar man har på framtidens frågor i dag.