Sten Tolgfors (M):
Direktiven antogs precis på det sätt som Åsa Lindestam har redovisat. Därefter handlade det om att hitta rätt person med rätt kunskap och rätt erfarenhet och som dessutom är fristående från den verksamhet som ska utredas. Redan där blir kretsen av möjliga helikopterutredare mycket liten i ett land som Sverige. Därtill kommer att personen ska vara tillgänglig för att kunna utföra uppdraget.
Det måste vara rätt tid givet personens egna utgångspunkter och uppdrag, och det ska vara förenligt med andra uppdrag. I övrigt vet Åsa Lindestam att vi vanligen inte diskuterar personfrågor längre än så. Detta är precis den bakgrund som har varit, och vi tycker att vi har hittat en mycket bra utredare som har alla dessa förutsättningar för att ro uppdraget i hamn. Det är komplicerat. I grunden handlar det om två saker.
Regeringen, och då menar jag i detta fall även tidigare regeringar, har beställt nya helikoptersystem till Sverige. Dessa är under leverans och kommer stegvis, ända till 2018, att bli operativa. Samtidigt har dessa system i flera fall mött betydande förseningar.
Då handlar det om att så pragmatiskt och praktiskt som möjligt försöka livstidsförlänga gamla system så att de matchar införandet av nya system. Detta är alltid avvägningsfrågor. Den nordiska stridsgruppen var något som vann Socialdemokraternas stöd, gillande och till och med förslag tidigare.
När den stod i beredskap under våren 2008 användes till exempel helikopter 4 som byggdes om just för det ändamålet, eftersom man behövde förmågan. På samma sätt är det när vi blickar framåt. När det gäller helikopter 10 B är det bra att Åsa Lindestam är så engagerad, för det är förmodligen den fråga som jag har drivit mest, hårdast och allra mest engagerat sedan jag tillträdde.
Sverige måste få Medevachelikopterförmåga, och jag var den första som pekade ut att de ska till Afghanistan så fort det bara är möjligt. Nu är problemet det att först har de varit starkt försenade från leverantören, ett företag i Norge. Därefter, när helikoptrarna var ombyggda, visade det sig att det var brister i dokumentationen av ombyggnaden. Detta har bäring på användbarhet och flygsäkerhet. Nu finns det två stycken i Sverige.
Jag har varit och tittat till dem, och det skulle inte förvåna mig alls om Åsa Lindestam också har varit det. Då visar det sig att det har uppstått problem med delar av ombyggnaden, till exempel IR-suppressorer. Detta är, precis som interpellanten säger, ett av Försvarsmaktens stora sorgebarn. Det är det även för dem, vill jag säga.
ÖB har tillsatt en egen helikopterutredning för att belysa ungefär samma frågor utifrån deras utgångspunkt, men alla vill få helikoptrarna till Afghanistan så fort det bara är möjligt. Vi vill också skapa en uthållig Medevachelikopterförmåga där för att värna svenska män och kvinnor som gör internationell insats.
I en tidigare frågestund har jag redan besvarat varför vi har med helikopter 10 och Medevac till Afghanistan i en proposition när vi tyvärr nu vet att det troligen blir svårt att klara tidsgränsen för detta mandat. Svaret är att vi vill ha all handlingsfrihet som bara kan finnas. Vi vill nämligen ha dit helikoptrarna så fort som möjligt. Går det att lösa ut problemen ska man alltså inte behöva vänta. En proposition skrivs inte den dag den läggs fram, utan det är en process under hösten.
Jag tycker att det vore mycket värre med kritik från Åsa Lindestam som frågade hur det kommer sig att vi inte tar varje möjlighet att få dit ambulanshelikopterförmåga och att vi måste försena processen genom att återkomma till riksdagen igen om det skulle vara så att problemen löses ut - om det hade handlat om att vi långt i förväg, innan propositionen lades fram, hade tagit bort möjligheten för riksdagen att mandatera någonting som jag tror att alla är överens om måste till i insatsen i Afghanistan.