KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Tack så mycket för det! Jag tror ändå att det finns anledning att fundera lite över trovärdigheten i svaret, precis som det finns anledning att fundera över orden "trovärdighet" och "identifikation". De är ju nyckelord när det gäller att förstå vad som skapar tilltro bland medborgarna inför landets poliskår. Under denna mandatperiod har vi alla blivit ganska smärtsamt medvetna om vad som kan ske om det inte finns goda relationer mellan medborgare och polis.
Ronna i Södertälje, med skottlossning mot polisstationen, och Rosengård, med regelbunden stenkastning mot poliser som gör ingripanden, är bara ett par exempel. Samtidigt finns det - det ska jag också säga - mycket goda exempel på vilka positiva resultat som en ökad mångfald faktiskt kan få på olika områden.
För bara några veckor sedan skrev Sydsvenska Dagbladet om hur brandmannapraktikanten Mazen Osman, 25 år, från Rosengård på arabiska lyckades övertala en irakisk man att klättra ned till marken från den 40 meter höga byggkran varifrån han hade tänkt hoppa ned och begå självmord. Osman var rätt person vid rätt tillfälle och på rätt plats. Utan honom är det mycket tveksamt om den här händelsen hade fått en så pass lycklig utgång som den faktiskt fick.
Brandchefen Kaj Nilsson uttrycker kanske själva essensen i behovet av mångfald: "Mazens makalösa insats visar hur viktigt det är att vi får in nya medarbetare med annan bakgrund än den svenska. Det ska bli en glädje att se honom som brandman i sommar." Tänk om man hade kunnat säga så om fler människor med utländsk bakgrund när det gäller vår poliskår i det här landet!
Nu råder det, som ministern påpekade i både sitt skriftliga och sitt muntliga svar till mig här i kammaren, en kraftfull samsyn i fråga om behovet av mångfald - jag lade märke till att det senaste inlägget i stort sett var en repetition av vad som stod i svaret. Problemet handlar om huruvida de åtgärder som regeringen kommer att föreslå ger resultat eller ej. Justitieministern!
Det har nu gått två år mellan det att behovet av en ökad mångfald slutgiltigt slogs fast, vilket, precis som ministern var inne på, skedde i Gunno Gunnmos utredning, och regeringens beslut i år om kommittédirektiv. Men ännu har ingen utredning tillkallats. När sker det? Det är viktigt. Om Rikspolisstyrelsens bedömningar stämmer kommer ju inte någonting att kunna göras förrän efter år 2009, om inte mer resurser tillställs polisutbildningen. Det är denna förskjutning som vi kan konstatera inte alls är bra.
Jag skulle vara tacksam för ett besked vad gäller utredaren, om du har ett namn och om du har en tid när ni kommer att slutföra arbetet med detta. Sedan tycker jag att regeringens hantering visar på en utveckling som jag tycker att det finns anledning att vara kritisk till. Jag vill fråga ministern hur han ser på regeringens utbildningsmål.
Jag har hört uttalanden från bedömare som låter antyda att det, om målet med antalet utbildade poliser enligt regeringens nuvarande plan uppfylls, finns en risk för att befintliga polishögskolor kommer att stängas successivt. Jag skulle vilja fråga om detta stämmer.
Tobias Billström (M):
Det är lite lustigt att höra justitieministern. Vi har haft den här debatten en gång per år under hela mandatperioden. Du ändrar din argumentation hela tiden. När vi diskuterade för tre år sedan hette det: Vi kan inte starta någon ny polisutbildning innan vi har utrett de andra två. Nu helt plötsligt börjar du tala om att vi kan ha ett antal polisutbildningar runtom i riket. Det är i så fall en välkommen insikt som det finns anledning att berömma.
Min fråga om år 2009 handlade om ekonomin och de ekonomiska ramarna, inte om Agneta Starks utredning, som jag är väl insatt i. Interpellationsdebatten om etablerandet av en ny polishögskola i Rosengård är den tredje och sista som vi har under den här mandatperioden. Vi har, såvitt jag har kunnat bedöma från kammarens protokoll, kunnat se en glidning från år 2004, då ministern var avvisande till tanken på det, till år 2005, då han öppnade för en diskussion om lokaliseringen, fram till dagens debatt.
Steg för steg ändras möjligen regeringens tidigare positioner. Det är bra. Det finns få områden i Sverige som har en befolkning som känner ett så stort utanförskap som människor i Rosengård. Det gäller inte minst gentemot polisen. Det handlar om ett utanförskap som beror på arbetslösheten och en stor andel människor som inte kommer in på arbetsmarknaden. Det är frågor som inte är direkt relaterade till polisen men som får effekter för hur polisen klarar av att hantera problemen.
Ska man kunna återvinna respekten för rättsväsendet måste man aktivt försöka ändra förutsättningarna för rekryteringen. Det är min och Moderaternas bestämda uppfattning att legitimiteten och trovärdigheten för landets poliskår framspringer ur igenkännandet. En polishögskola i Rosengård kan verksamt bidra till att stärka detta. Men det är möjligt att vi kommer att behöva invänta ett regeringsskifte efter höstens val för att få se detta förverkligas.
Tobias Billström (M):
Bodil Ceballos har frågat mig vad jag avser att göra för att försäkra mig om att hanteringen av säkerhetsärenden sker på ett rättssäkert sätt med full insyn i ärendet för de inblandade parterna och beslutsfattare. Inledningsvis vill jag understryka vikten av att processordningen för säkerhetsärenden är utformad på ett sådant sätt att såväl den enskildes rättssäkerhet som rikets säkerhet beaktas.
Gemensamt för alla säkerhetsärenden är förekomsten av handlingar med känsliga uppgifter, som bland annat kan vara av sådan beskaffenhet att viktiga svenska intressen kan lida stor skada om uppgifterna röjs. Sekretesslagen innehåller därför bestämmelser som gör det möjligt att sekretessbelägga sådana uppgifter, bland annat med hänsyn till rikets säkerhet eller till intresset av att förebygga och beivra brott.
Huvudregeln är att sekretess inte hindrar att utlämnande av de sekretessbelagda uppgifterna sker till en enskild som är part vid en myndighet eller domstol eller dennes ombud. Den som är part i ett ärende har alltså en mer vidsträckt rätt än annars att få del av sekretesskyddade uppgifter än vad som annars följer av sekretesslagen. Undantag från huvudregeln att material ska lämnas ut gäller om det är av synnerlig vikt att vissa uppgifter inte röjs, bland annat med hänsyn till rikets säkerhet.
Det regelverk som gäller vid hanteringen av säkerhetsärenden förutsätter att en noggrann avvägning görs mellan det intresse parten har av att ta del av de uppgifter som har tillförts ärendet och intresset av att ta hänsyn till rikets säkerhet. Enligt utlänningslagen får Migrationsverkets beslut i säkerhetsärenden i fråga om avvisning, utvisning, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd överklagas till regeringen.
Ett överklagande ska skyndsamt överlämnas av Migrationsverket till Migrationsöverdomstolen, som ska hålla muntlig förhandling i ärendet, om det inte är uppenbart obehövligt. Migrationsverkets akt inklusive Säkerhetspolisens yttrande ingår i ärendet som processmaterial. Migrationsöverdomstolen ska yttra sig över samtliga omständigheter av betydelse i ärendet och ska särskilt ange om det finns hinder mot verkställighet av beslutet om avvisning eller utvisning.
Regeringen har ett övergripande ansvar för rikets säkerhet, vilket är motivet till att regeringen prövar överklaganden i säkerhetsärenden. Regeringen får dock i sitt beslut inte avvika från domstolens bedömning, om domstolen finner att det föreligger hinder mot verkställighet av beslutet om avvisning eller utvisning.
Förutom den bedömning som görs av om det i ärendet finns hinder mot verkställighet av beslutet, har regeringen att göra en grannlaga avvägning mellan de säkerhetsintressen som står på spel och de skäl den enskilde har för att beviljas uppehållstillstånd. I samband med sin bedömning av ärendet granskar regeringen självfallet noga de uppgifter som Säkerhetspolisen har lämnat.
Tobias Billström (M):
Det finns väldigt goda skäl för att vi har en processordning i säkerhetsärenden som riksdagen och regeringen har ställt upp villkoren för. Regeringen har ett övergripande ansvar för säkerheten i landet. Den rätten måste vi ta på väldigt stort allvar. Vi ska inte acceptera att vårt land blir en tillflyktsort eller en operationsbas för verksamhet riktad mot oss själva eller mot tredje part.
Det är väldigt viktigt att terrorismen, denna internationella problematik, bekämpas. I ljuset av det tycker jag att det är viktigt att det finns en rättssäkerhet på plats. Jag har vid den frågestund som Bodil Ceballos tidigare hänvisade till tagit upp och diskuterat frågan om egyptierna med henne.
Jag har tydligt och klart visat att den gamla ordningen, där det inte fanns något yttrande från en rättsinstans kring huruvida det fanns hinder mot verkställigheten av beslut om avvisning eller utvisning, var fel. Den ordningen har nu också rättats till. Migrationsöverdomstolen ska i dag uttala sig om det finns hinder mot verkställigheten av beslutet.
Men det handlar inte om allt det som Bodil Ceballos tog upp här när hon räknade upp vårdkedjor och så vidare. Det finns faktiskt tydligt och klart uppställda direktiv för vad Migrationsöverdomstolen ska yttra sig över, och jag ska redogöra för det.
Det finns hinder mot verkställighet av beslutet om personen ärendet gäller är i fara att straffas med döden, utsättas för kroppsstraff, tortyr, annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, riskerar att utsättas för förföljelse, behöver skydd på grund av yttre eller inre väpnad konflikt eller på grund av andra svåra motsättningar i hemlandet, känner välgrundad fruktan för att utsättas för allvarliga övergrepp eller inte kan återvända till hemlandet på grund av en miljökatastrof.
Förbudet mot att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning av en person som riskerar dödsstraff eller tortyr är absolut. Vi avvisar inte människor om det finns en sådan risk. Jag tycker att det är viktigt att framhålla det därför att debatten, både här i kammaren och lite utanför, har tenderat att bli lite slängig. Det verkar som om folk inte förstår att den gamla ordningen inte längre finns. I dag finns Migrationsöverdomstolen, vars beslut regeringen faktiskt är bunden av.
Om Migrationsöverdomstolen i sitt yttrande kommer till slutsatsen att de här hindren föreligger blir man givetvis inte avvisad. Det tycker jag är en god ordning. Bodil Ceballos utgår hela tiden från enskilda fall och tar upp dem här. Hon vet säkert mycket väl om att jag inte kan kommentera de här fallen. Det finns inga möjligheter. Jag skulle göra mig skyldig till fel som statsråd om jag försökte göra det.
Samtidigt försöker jag redovisa de generella principer som finns, inte minst i informationshänseendet där jag tycker att den ordning som finns väl garanterar det enskilda ombudet och den enskilda personen rätten att få ta del av de synpunkter som Säkerhetspolisen har haft.
Tobias Billström (M):
Jag har redogjort här i debatten för de principer som ligger till grund för hur man hanterar informationsfrågan gentemot den enskilda personen och dennas ombud. Som jag har sagt anser regeringen att den nuvarande ordningen är god. Det finns förbehåll som gör det möjligt för den enskildas ombud och den enskilda personen att ta del av de påståenden som görs. Man får tillgång till akter och så vidare.
Det finns särskilda regler för samtliga domstolar som är inblandade processen, inklusive migrationsdomstolarna, om i vilken utsträckning som sekretessen ska bestå vid en muntlig förhandling eller när en uppgift ska tas in i en dom eller ett beslut. De här villkoren, de här särskilda reglerna, motiveras av rättssäkerhetsskäl, bland annat kravet på öppenhet i domstolsprocessen.
Jag vill erinra Bodil Ceballos om att det här kravet på en ökad öppenhet och insyn i processen var en faktor som låg bakom reformen med den nya instans- och processordningen i utlänningsärenden. Regeringens utgångspunkt, den utgångspunkt som har besjälat riksdagen när man fattade beslutet om den här nya ordningen, är ju att domstolarnas och regeringens verksamhet ska vara offentlig i så stor utsträckning som det är möjligt.
Det finns också möjligheter att i vissa fall sekretessbelägga uppgifter i domar och beslut, men det är en fråga om att göra en bedömning i varje enskilt fall. Det handlar inte bara om rikets säkerhet, utan det handlar faktiskt också om risken för att den enskilda eller någon närstående till den enskilda kan lida skada om den här typen av uppgifter kommer ut. Därför måste man väga av om den här risken är så stor att en uppgift om en asylsökande ska sekretessbeläggas. Jag tycker avslutningsvis att det är bra att vi har den här interpellationsdebatten.
Jag vill tacka interpellanten för att hon har framställt den. Det har gett mig möjligheten att reda ut en del frågetecken i den här frågan. Samtidigt vill jag slå fast att det alltid kommer att finnas situationer där uppgifter kommer att behöva sekretessbeläggas. Och kravet på att värna rikets säkerhet måste vi också värna, inte bara i den här församlingen utan också från regeringens sida.
Tobias Billström (M):
Bodil Ceballos har frågat mig vilka insatser jag avser att bistå Spanien med mot bakgrund av den stora inströmningen av migranter till Kanarieöarna. Låt mig först säga att de händelser vi ser inträffa kring Kanarieöarna, liksom längs Medelhavskusten, där personer förolyckas i sina försök att ta sig till den europeiska unionen är djupt tragiska och oacceptabla.
EU:s medlemsstater har ett gemensamt ansvar för att inte låta detta fortgå, men även ursprungs- och transitländerna på den afrikanska kontinenten har ett ansvar för att hantera situationen. Migrationen från Afrika, över Medelhavet och till Kanarieöarna, har under de senaste åren diskuterats inom EU både bland inrikesministrar och bland utrikesministrar samt av Europeiska rådet.
Migrationsfrågor, framför allt i ljuset av inströmningen över den södra sjögränsen, kommer också att diskuteras av EU:s stats- och regeringschefer under toppmötet den 14-15 december, vilket jag välkomnar. Migrationsfrågorna har också etablerats som en naturlig del av EU:s yttre förbindelser och av det bredare samarbetet med de afrikanska länderna. Samarbetet mellan Afrika och EU kommer att intensifieras bland annat inom ramen för EU:s Afrikastrategi och de planerade regionala skyddsprogrammen.
Ett viktigt steg var också den ministerkonferens i Tripoli som ägde rum den 22-23 november, där jag deltog. På plats i Tripoli fanns representanter från flertalet afrikanska länder och EU-länder. Resultatet från konferensen var mycket tillfredsställande. Vid konferensen antogs en deklaration om hur migrationen mellan Afrika och Europa framdeles ska hanteras gemensamt. På konferensen enades man om ett intensifierat samarbete för att motverka irreguljära migrationsströmmar.
Man enades också om att se på möjligheterna till ökad laglig migration. En viktig slutsats var att samarbetet för att undanröja grundorsakerna till migrationen ska öka. Dessutom ska migrationsaspekter beaktas i relevanta strategier för fattigdomsbekämpning.
När det gäller direkt stöd till Spanien vill jag säga följande: Spanien har möjlighet, enligt de procedurer som finns fastlagda, att genom EU:s gränsbyrå Frontex be övriga medlemsstater om assistans i hanteringen av migrationsströmmarna. Vad gäller Kanarieöarna gjorde Spanien det vid ett tillfälle i maj i år. Varje gång en sådan förfrågan kommer genom Frontex ges EU:s medlemsstater möjlighet att pröva frågan om eventuella bidrag.
Om Spanien återkommer med en begäran kommer Sverige naturligtvis att ta ställning till detta då. Ett eventuellt svenskt bidrag är helt beroende av vilka önskemål som utrycks av det land som ber om stöd i det specifika fallet.
Tobias Billström (M):
Bodil Ceballos måtte inte riktigt ha tagit del av mitt svar här i kammaren förra gången. Jag tycker att jag var väldigt tydlig med det besked som Sverige har att lämna till Spanien för det fall att de kommer med en ny begäran, och det är att den kommer att bli prövad i den ordning som då gäller. Arbetet med att understödja insatserna vad gäller den södra sjögränsen till EU måste naturligtvis bedrivas på både kort och lång sikt.
Deklarationen från Tripoli säger också klart och tydligt de här två sakerna. Det är inte så att vi, bara därför att vi arbetar med det ena instrumentet, utesluter det andra. Kort och lång sikt måste kombineras. I det här fallet måste insatser för att underlätta till exempel för de ekonomiska migranterna att försörja sig själva i sina hemländer kombineras med åtgärder för att på plats hjälpa dem som tyvärr många gånger riskerar att förolyckas när de försöker ta sig över Medelhavet.
Jag försökte också i mitt svar till Kalle Larsson, det som Bodil Ceballos tar upp här, precisera vad jag menade. Det gjorde jag väldigt tydligt, nämligen att utbildningsinsatser för tjänstemän på plats är en del av det här arbetet. Det är också någonting som representanter för UNHCR har varit mycket tydliga med.
Bland de människor som försöker ta sig över Medelhavet, eller för den delen över Atlanten, till Kanarieöarna kan det finnas de som är i behov av skydd med utgångspunkt från asylstatus. Då måste de få sina fall prövade. Jag tycker att det är lite olyckligt att Bodil Ceballos utesluter dem och säger att de inte finns med i prognosen, att de inte finns med i diskussionen. Det är klart att de gör det. Då måste det finnas människor på plats som har korrekt utbildning.
Naturligtvis är det riktigt, jag delar helt Bodil Ceballos analys, att utvecklingspolitiken är ett viktigt instrument för att bidra till att skapa förutsättningar för att potentiella migranter ska få bättre framtidsutsikter i sina hemländer. Det svenska biståndet är i internationell jämförelse mycket stort, och det ska det också vara. En betydande del av det biståndet går just till Afrika.
Sverige ger också ett mycket omfattande stöd till FN:s flyktingkommissariats, UNHCR:s, arbete. Jag vill understryka att den svenska regeringen även fortsättningsvis kommer att göra det. Vi kommer att betona vikten av samstämmighet mellan olika politikområden.
I UNHCR:s arbete ingår också - det är lite märkligt att Bodil Ceballos inte förstod vad jag menade när jag förra gången preciserade det - arbete med att utbilda människor och se till att folk på plats har korrekt utbildning. UNHCR vill arbeta med allmänt institutionsbyggande för asylsystem och se till att människor har den korrekta kompetensen. Det är någonting som regeringen tänker bidra med.
Förra gången som det skickades en begäran från Medelhavsländerna om stöd, och det skedde i somras, bidrog Sverige med 5 miljoner kronor till UNHCR:s arbete. Visst har vi en tydlig strategi för hur vi ska hantera de här frågorna.
Tobias Billström (M):
Om vi är överens, Bodil Ceballos, om att det finns asylsökande bland de människor som rör sig över Medelhavet och Atlanten, tycker jag att det är mycket relevant att prata om utbildning hos de människor som ska ta emot dem. Det är också i det sammanhanget som man ska se de uttalanden som jag som statsråd har gjort avseende Sveriges förpliktelser på det här området. Jag nämnde detta som ett exempel på vad vi kan ställa upp med. Jag har inte nämnt Migrationsverket.
Jag har däremot refererat till de goda erfarenheter som andra svenska tjänstemän, inte minst inom det svenska polisväsendet, har haft av att utbilda sina kolleger i till exempel Baltikum eller nere i Kosovo i sina uppgifter. Det är en del av hur man ser på gränsskyddet i de länderna. Vi har en annan politik och en annan inriktning på vårt arbete här i Sverige, men nog borde det väl finnas erfarenheter att ta till vara på det här området.
Sedan är det så att vi inte alls drar ned på biståndet, utan det är, som Bodil Ceballos själv nämnde, en teknisk justering. Jag är dock inte ansvarig för hela biståndspolitiken, utan det är Gunilla Carlssons område som biståndsminister. Men när det gäller de delar som jag svarar för kan jag konstatera att vi har en offensiv politik på det här området. Vi satsar faktiskt ganska mycket pengar på att försöka hjälpa människor i hemländerna och också i transitländerna i Nordafrika.
Till detta tycker jag att man ska lägga, som jag nyss sade, det arbete som pågår inom den europeiska unionen med flyktingfonder och andra typer av ekonomiska stödinsatser. Från regeringens sida har vi i dessa frågor ambitionen att på bästa sätt fullfölja våra förpliktelser inom EU i samarbete med andra länder. I detta ryms Frontex, som är en del av detta.
En annan del är naturligtvis att arbeta på längre sikt med andra insatser. Det är viktigt att vi i den europeiska unionen ser över vilka faktorer i vår lagstiftning och våra egna arbetsmarknader som kan vara tilldragande krafter för migration. I många EU-länder finns ett behov av arbetskraft som dessa migranter tillgodoser.
Målet måste då vara att arbetskraftsinvandringen till Europa sker i reglerade former för att undvika exploatering och utnyttjande av invandrad arbetskraft. Jag delar därför Bodil Ceballos åsikt att flera möjligheter till laglig invandring till den europeiska unionen måste skapas. Och en av regeringens fyra övergripande målsättningar för den svenska asyl- och migrationspolitiken under denna mandatperiod är att öka arbetskraftsinvandringen till Sverige.
Regeringen kommer att möjliggöra ökad arbetskraftsinvandring till Sverige och arbeta för att detta ska diskuteras inom ramen för EU-samarbetet. Vad som skedde i Tripoli är ett bra första startskott för denna diskussion på en bredare front. Den måste också följas upp med en annan typ av dialog som kommer att föras i denna kammare kring utformandet av vår lagstiftning, men också naturligtvis med den harmoniseringsprocess som äger rum inom ramen för den europeiska unionen. Därmed tror jag att jag har svarat på frågorna.
Tobias Billström (M):
Avslutningsvis, bara för att reda ut detta för Bodil Ceballos, tycker jag att jag har varit ganska så tydlig i medierna, när jag har fått följdfrågor om detta med polisfrågan, med att det inte har varit tal om att skicka ned någon uniformerad polispersonal till Spanien, för det är inte det som behövs.
Å andra sidan har jag också varit tydlig med att erfarenheter från det svenska arbetet med att utbilda människor är något som vi bör ta till vara och arbeta aktivt med. Det är viktigt att man inte glömmer bort det spåret i diskussionen. Nu har vi inte fått någon ny framställning från Spanien och kan därför inte vara helt säkra på vilken typ av insatser de efterfrågar.
Som jag sade i interpellationssvaret men också ett antal gånger i mina inlägg är det så att när vi får en sådan framställan tar vi ställning till den då, men vi har inte fått någon ny framställan.
Jag vill bara avsluta med att konstatera att den viktigaste slutsatsen av denna interpellationsdebatt är att vi trots allt tycks ha ett gemensamt fokus på att dialogen mellan EU och Afrikas stater kring migration måste föras på lite olika plan och olika nivåer. Det gäller dels de kortsiktiga och långsiktiga diskussionerna om vad som kan göras vad gäller den södra sjögränsen, dels det viktiga arbetet med att etablera andra vägar för människor att komma till Sverige.
Och det måste ske med utgångspunkt i att målet ska vara att människor flyttar frivilligt och inte på grund av tvång eller några andra krafter. Det tycker jag är viktigt att säga i de avslutande orden. Sedan måste vi hantera de här frågorna. Det finns nog ingen som inte berörs av de bilder som vi ser i tv-rutan av människor som far fruktansvärt illa på sin väg mot en osäker framtid över havet. Det är någonting som vi i EU som helhet faktiskt har ett gemensamt ansvar för.