Hillevi Engström (M):
Jag tar frågan om arbetslöshet på väldigt stort allvar och inte minst omsorgen om personer som är långtidsarbetslösa. De har varit hos Arbetsförmedlingen under flera års tid. De har fått hjälp, stöd, praktik och kanske en arbetsmarknadsutbildning. Men de har ändå inte lyckats få ett arbete med eller utan anställningsstöd, trots att det finns mängder av anställningsstöd.
Man kan ställa sig frågan: Vad är det bästa för dessa personer? Det är så klart att de får ett arbete. Men jag tror att det näst bästa är att de närmar sig arbetsmarknaden och kommer till en arbetsplats hos en seriös företagare. Det kan vara en ideell organisation, en fotbollsklubb, Stadsmissionen och kommunen. De får en gemenskap och en meningsfull tillvaro.
De får arbetskamrater och får känna att tillvaron ändå har mening. De får också träna sig i att komma vidare och få ett arbete samtidigt som de söker arbete. Det är oerhört väsentligt. Jag får till och med brev, och även här i kammaren har man ställt frågan, om att människor kan vara oroliga när de ska byta anordnare eftersom de har trivts så pass bra. De flesta trivs också väldigt bra hos sin anordnare.
De flesta är seriösa företag och organisationer som vill människor väl. Jag har varit väldigt noga och tydlig mot Arbetsförmedlingen. I det fall en anordnare inte sköter sig ska man kräva åtgärder, eller så ska samarbetet avslutas. När jag tittar på utskottets ståndpunkter i AU11 skriver utskottet att det finns anordnare som inte erbjuder någon meningsfull sysselsättning. Där har jag varit tydlig. Det ska vara meningsfullt.
Men det är också en hårfin gräns mellan vad som är meningsfullt och vad som tenderar att vara ett arbete. Dessa personer ska inte ersätta ordinarie arbetskraft. Det är viktigt att Arbetsförmedlingen kontrollerar innan men också att deltagaren själv slår larm om det är så att man känner att det är som om man vore anställd. Utskottets majoritet skriver vidare om reguljära arbetsuppgifter. De skriver också att det saknas handlingsplaner.
Vi har sett till att det ska finnas handlingsplaner även för denna grupp arbetslösa personer. Utskottet har varit kritiskt mot för lite kontroll av seriositet och kvalitet. Precis det som utskottet skriver i betänkande 2010/11:AU11 har regeringen åtgärdat. Vi har också förstärkt det särskilda anställningsstödet.
Det innebär att dessa personer kan få en väldigt hög kompensation om de kan få ett arbete med ett särskilt handledarstöd. Men utmaningen är, och där är jag tydlig, att fler arbetsgivare måste vara villiga att anställa. Det skulle vara förfärligt att lämna personer i sticket och säga: Det är bättre att du är hemma och är passiv.
I själva verket är det många som tycker att det är en meningsfull sysselsättning. Det är också fler i dag än tidigare som säger att det ökar deras jobbchanser. Det är viktigt att människor får befinna sig i en arbetsgemenskap hos en sjyst och seriös anordnare. De får även i större utsträckning än tidigare chansen att själva påverka var de vill vara någonstans. Det tror jag också har betydelse.
Jag vänder mig å det starkaste mot Hillevi Larssons uttryck om slavarbete. I det fall Hillevi Larsson får något som helst intryck av slavarbete uppmanar jag Hillevi Larsson att direkt kontakta polisen, och gärna via larmnumret, och Arbetsförmedlingen. Något sådant ska vi inte ha på den svenska arbetsmarknaden. Det är väldigt starka ord att säga att en arbetsmarknadsåtgärd är liktydig med slavarbete.
Det hoppas jag att Hillevi Larsson slår larm om så fort hon får vetskap om det ifall det stämmer.