Helena Hillar Rosenqvist (MP):
I det här betänkandet om naturresurser och vattenrätt har Miljöpartiet tre reservationer: en om vindkraft, en om omprövning av vattendomar och en om nationalstadsparken. Jag står självklart bakom alla tre men nöjer mig med att yrka bifall till reservation 15 under punkt 10. Jag återkommer till det.
När det gäller vindkraften ser vi verkligen fram emot vad som komma skall utifrån propositionen Miljövänlig el med vindkraft - åtgärder för ett livskraftigt vindbruk .
I vår partimotion vill vi dock lyfta blicken utanför Sveriges gränser och undersöka hur Danmark, Tyskland och Spanien hanterar bland annat planfrågorna för att underlätta för utbyggnaden och få en snabbare, enklare och mer förutsägbar prövning - utan, märk väl, att detta går ut över natur- och kulturvårdsintressen eller de närboendes rättigheter.
Den andra reservationen handlar om omprövning av vattendomar. Jag gratulerar Owe Hellberg till att ha fått igenom ett motionsyrkande. Det är väl en fin avslutning på ett intensivt arbete i den här frågan. Vi har ju pratat om vattendomar under många år tidigare. Det här är väldigt roligt.
Alla utom Socialdemokraterna står bakom det här, och jag är jätteförvånad. Jag förstår inte vad Socialdemokraterna har emot laxar, men vi får väl höra det så småningom. Jag tycker det var lite onödigt. Vi säger inte att laxarnas fria vandring precis måste ske i trappor, utan vi ser att det går att hitta andra sätt.
Det finns flera exempel på hur det går att åtgärda det. Men mina utskottskamrater har redan engagerat talat om att släppa fiskarna fria, så jag går direkt in på frågan om bevarande av en hotad klenod, nämligen Stockholms ekopark - nationalstadsparken.
Det är världens första nationalstadspark. Trots att lagen ska skydda mot ny bebyggelse om denna hotar att göra intrång i parklandskap eller naturmiljö görs intrång gång på gång. Detta råkar nationalstadsparken ut för.
Lagen verkar lite för lätt att kringgå. Det finns självklart ett stort exploateringstryck när det gäller marken. I motionen från Mikaela Valtersson beskrivs väldigt detaljrikt om äldreboende, polishögskolan och studentbostäder.
Allt det här är jätteviktiga saker som naturligtvis måste byggas. Men måste det byggas naggande nära nationalstadsparken? Tydligen kan lagen tolkas på olika sätt. Kommunerna tolkar den ofta, dessvärre, till ekoparkens nackdel.
Det har visat sig svårt att hävda och få gehör för natur- och kulturintressen. Det är viktigt att nationalstadsparkens skyddande lagstiftning stärks, följs upp och efterlevs. Vi behöver analysera och utreda ytterligare, och regeringen bör lägga fram förslag om stärkt skydd.
Det här skulle ha varit klart nu, för regeringen har gett länsstyrelsen i uppdrag att göra en översyn och föreslå åtgärder som kan utveckla parken och höja ambitionsnivån. Under tiden som det utreds och funderas fortsätter exploateringen och planerna på ny bebyggelse i parken. Vi föreslår ett moratorium för alla nya planer tills översynen och aktuella utredningar är klara.
Det skulle, som sagt, ha varit klart redan vid årsskiftet. Men länsstyrelsen fick förlängt till den 30 juni. Trots att det finns samverkansorgan mellan kommuner och länsstyrelse har man ännu inte, elva år efter instiftandet, fått klart med nationalstadsparkens exakta gränser.
Det behövs en definition av de exakta gränserna och en plan för buffertzoner runt parken för att bryta dagens utveckling, som innebär att bebyggelse kryper alldeles intill parkens gränser och menligt påverkar naturlivet i parken.
Det behövs en oberoende översyn av hur den offentliga natur- och kulturmiljövårdens organisation har förändrats sedan år 1987 och av hur graden av måluppfyllelse på de viktiga områdena inom natur- och kulturmiljövården har utvecklats samt att ideella organisationer bereds tillfälle att delta i det här arbetet.
Med detta yrkar jag avslutningsvis bifall till reservation 15.