KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Dahlgren (S):
Jag tackar Annika Qarlsson för frågan. Jag kan försäkra att även om frågan inte stod som någon formell punkt på dagordningen eller fanns med i slutsatserna var det förstås en fråga som diskuterades av de europeiska ledarna, för de miljoner människor som nu har fått fly från Ukraina och den ryska aggressionen mot landet behöver vårt stöd. De ska få vårt stöd. De får stöd av Polen. De får stöd av Moldavien. De får stöd av Rumänien. De får stöd i grannländerna. I många länder görs det väldigt stora insatser.
Även de europeiska institutionerna och Europeiska kommissionen förstås, med Ylva Johansson i ledningen för det speciella ansvaret, gör sitt. Jag har ingen tidtabell som jag kan presentera. Men jag vet att den enighet som Europeiska unionen har visat när det gäller att hantera den omedelbara invasionen, få till stånd beslut om sanktioner, få fram stöd till Ukraina och att stärka Europeiska unionen också kommer att ges uttryck i stöd till dem som flyr landet. Det är jag övertygad om.
Hans Dahlgren (S):
Tack, Maria Nilsson, för frågan! Det är ett viktigt och skarpt instrument som Europeiska unionen har till sitt förfogande att införa ekonomiska sanktioner mot Ryssland och ryska banker. Det gäller också att sätta upp på listor sådana personer som stöder Ryssland krigföring i Ukraina eller på annat sätt bidrar till den ryska regimens agerande.
Svaret på den konkreta frågan om hur regeringen arbetar är att vi förhandlar tillsammans med våra andra 26 medlemsstater i unionen om att nå enhällighet om ytterligare sanktioner och om ytterligare listningar. Det är inte alltid lika lätt som det var i början, för det gäller både att täppa till de hål som kan finnas i de sanktioner som vi redan har och att lista ytterligare sanktioner. Och där är det en fråga om att hitta enhällighet.
Det är ingen idé att ett land efter ett annat efter ett tredje går fram, utan det gäller att göra det tillsammans. Det är det som ger mest nytta, och det är därför vi arbetar på det sättet.
Hans Dahlgren (S):
Jo, Sverige är ett av de länder som har gått före när det gäller att föreslå vilka sanktioner som kan införas mot Ryssland med anledning av krigföringen i Ukraina. Samtidigt är det ett faktum att man inför varje beslut måste göra en avvägning: Gör den här sanktionen en så stor skada eller sätter en så hård press på den ryska regimen att det är värt de negativa effekter som den får för våra egna länder? Eller kan det vara så att den ger mer negativa återverkningar på oss än skador på Ryssland?
Den avvägningen måste man alltid göra.
Hans Dahlgren (S):
Tack, Martin Kinnunen, för frågan! Regeringen är alltid beredd att lyssna på kommissionen. Sedan kan vi ha olika uppfattningar om klokheten i det kommissionen föreslår i olika fall. I det här fallet har regeringen själv sagt att vi är beredda att pausa reduktionspliktens genomförande, så där tror jag att vi kan gå kommissionen åtminstone delvis till mötes.
Men i övrigt har kommissionen lovat, direkt efter det toppmöte som de europeiska ledarna hade förra veckan, att återkomma med en serie förslag när det gäller hur man ska möta de problem som Martin Kinnunen talar om.
Hans Dahlgren (S):
Tack, Azadeh Rojhan Gustafsson, för frågan! Dessa två historiska uppgifter har ju varit gigantiska för varje medlemsland men också för unionen som helhet. Båda krävde insatser som vi inte har planerat för. När det gäller pandemin gick det ju inget vidare med det europeiska samarbetet i början. Där gjorde varje land för sig lite grann som man tyckte var bäst, vilket skadade den europeiska sammanhållningen alldeles i början. Men sedan gick det bättre.
Jag menar att resultatet av mycket av det som skedde under pandemin - den gemensamma upphandlingen av vaccin och den gemensamma återhämtningsplanen - också visar styrkan i sammanhållningen. Sedan kom då kriget, och där har ju också styrkan, precis som utrikesministern sa tidigare, verkligen visat sig i den enhet som har inneburit att vi har kunnat nå snabba resultat för att sätta tryck på Ryssland, stödja Ukraina och stärka oss själva. Detta är den erfarenhet vi kan dra. Jag är inte säker på att vi hade varit lika snabba och lika starka om vi inte också hade gått igenom pandemin gemensamt.
Hans Dahlgren (S):
Jag tackar Hans Rothenberg för frågan och för den åtföljande kommentaren, som jag till stora delar kan instämma i. Vi har från regeringens sida, hela den tid som konferensen pågått, understrukit att den inte får uppfattas som ett beslutsfattande organ. Vi kan inte veta om de slumpmässigt utvalda medborgarna är representativa för den europeiska befolkningen, och vi har från rådets sida hela tiden meddelat att vi inte kommer att ta ställning till förslagen nu vid själva konferensen.
När de slumpmässigt utvalda medborgarpanelernas tankar om hur man kan göra olika förändringar ligger på bordet får vi ta ställning till vad som kan föras vidare till vårt eget arbete med EU:s framtida beslutsfattande. Jag kommer att vara lika noggrann som jag har varit hittills när det gäller att förankra svenska ståndpunkter om förslagen i EU-nämnden och på annat sätt i Sveriges riksdag.
Hans Dahlgren (S):
Jag tackar Pia Nilsson för frågan. Jag tycker att vi ska fortsätta på de tre spår vi har använt hittills. Det första spåret är att sätta så mycket press som möjligt på Ryssland så att man i Kreml verkligen förstår att detta är ett helt oacceptabelt beteende. Redan i morgon, tror jag, kommer vi att besluta om det sjätte sanktionspaketet, som till exempel innebär att vi blockerar flera banker, sätter ytterligare personer på sanktionslistorna och fasar ut inköp av rysk olja.
Det andra spåret är lika viktigt, nämligen att stödja Ukraina. Som Pia Nilsson berättade pågår det just i dag en givarkonferens i Warszawa. Den handlar framför allt om humanitärt stöd, men vi behöver också redan nu börja planera för det gigantiska återuppbyggnadsarbete som kommer att behövas när freden en dag kommer till Ukraina. Även det militära stödet är viktigt, det vill säga att stärka Ukrainas motståndskraft.
Det tredje spåret är att stärka oss själva, till exempel genom att göra oss mindre beroende av rysk fossil energi.
Hans Dahlgren (S):
Jag tackar för frågan. Det är ju riktigt att både Nordmakedonien och Albanien sedan rätt länge är redo att inleda anslutningsförhandlingar med unionen. Tyvärr har detta hittills blockerats av ett enstaka medlemsland inom EU. Det är beklagligt. Från den svenska regeringens sida gör vi vad vi kan tillsammans med alla de andra 25 som samverkar och som har uppfattningen att Albanien och Nordmakedonien borde få börja förhandlingar.
Jag räknar med att det, till följd av de förändringar som har skett i den medlemsstat som hittills har blockerat detta, finns vissa utsikter till att vi ändå kan komma loss med det här. Det behövs, och det är viktigt, som frågeställaren sa. Samtidigt ska vi vara klara över att det inte finns någon automatik här - man kommer inte automatiskt fram till ett medlemskap bara för att man inleder förhandlingar. Vi måste ha korrekta institutioner. Vi måste ha oberoende domstolar.
Men Sverige ska försöka att hjälpa till så att man når dit så fort som möjligt.
Ludvig Aspling (SD):
Sveriges största mottagare av bistånd just nu är Tanzania. Biståndet till Tanzania har bland annat som syfte att stärka arbetet för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Samtidigt, mitt under samarbetsperioden, upprättade Tanzania en specialstyrka för att bokstavligen jaga hbtq-personer.
Den slutsats som vi drar av detta är att den tanzaniska regeringen inte är intresserad av mänskliga rättigheter eller av att samarbeta i någon egentlig mening utan endast är intresserad av pengar. Vi menar att detta så kallade samarbete bör avslutas eller skäras ned väsentligt. Jag är lite sugen på att få höra vilka slutsatser som Socialdemokraterna drar av den här historien och framför allt varför det här samarbetet fortgår.
Varför har ni inte beslutat att avsluta det?
Ludvig Aspling (SD):
Jag vill inte vara oartig, men jag måste påpeka att det som Kenneth G Forslund säger inte stämmer. Vår biståndsstrategi för Tanzania just nu innehåller 200 miljoner kronor per år i sektorsbudgetstöd för att stärka det landets finansdepartement. Vi håller alltså på med budgetstöd. Vad gäller den kontakt som man har undrar jag lite hur den dialog vi för med Tanzania egentligen ser ut. Kände de inte till vår position i frågan när de fattade beslutet och upprättade anti-hbtq-specialstyrkan?
Visste de inte att vi tycker att detta är fel? Det låter nästan så när Kenneth G Forslund förklarar situationen med att en dialog förs och att det har påtalats. Men detta är ju något som de måste ha vetat långt innan vi påtalade det och som de uppenbarligen struntar i.
Ludvig Aspling (SD):
Jag får väl utgå från att en del av anförandet var riktad mot mitt parti. Det stämmer att vi gör vissa nedskärningar på demokratibiståndet. Men det är inte för att demokrati inte har ett värde i sig - det värdet är ju en självklarhet - utan för att den delen av biståndet fungerar väldigt illa. Jag skulle önska att Kerstin Lundgren tog till sig en rapport från Världsbanken som heter Does Foreign Aid Promote Democracy?
och är författad av en man som heter Stephen Knack. Han finner att sambandet mellan demokratisering och bistånd är "svagt". Två andra forskare på området är Paul Collier och den zambiska ekonomen och biståndsexperten Dambisa Moyo. Båda varnar för att en för snabb och oplanerad demokratisering riskerar att destabilisera länderna.
Moyo understryker särskilt att demokratisering av stater som inte har de rätta förutsättningarna leder till större problem än det löser. Jag skulle också rekommendera Kerstin Lundgren att faktiskt läsa den proposition som vi debatterar i dag. Där står att tre av fyra av strategimålen inom demokrati och jämställdhet inte går i rätt riktning och att en ökad andel går i fel riktning.
Anledningen till att vi skär ned här är att resultaten är dåliga och att de pengarna kan användas till bättre saker i Sverige men också inom andra delar av biståndet, till exempel de humanitära delarna.
Ludvig Aspling (SD):
Kerstin Lundgren borde vara lite mer försiktig med att sprida grova lögner från talarstolen. Jag har aldrig sagt så. Jag har aldrig hört någon från mitt parti säga så. Jag tycker att man ska hålla en viss ton och visa viss respekt när man för dessa debatter. Vad gäller att inte ge upp finns det ett problem: Vissa människor vägrar att ge upp projekt som inte fungerar.
De fortsätter plöja ned miljon efter miljon i saker som inte gör någon nytta. Det är det vi har problem med, för dessa pengar växer inte på träd. Varje krona som vi satsar på biståndsprojekt är en krona som skulle kunna satsas på andra biståndsprojekt eller andra delar av budgeten. När man känner till att ett visst projekt eller ett visst område inte fungerar är det därför inte fel att ge upp, avsluta det och försöka med någonting annat i stället.
Ludvig Aspling (SD):
Det finns ju också ett europeiskt biståndssamarbete som jag vet att Moderaterna står bakom. Det behov som Europeiska unionen utgår från är att 0,7 procent av EU:s samlade medel ska fördelas senast år 2030. Om Moderaternas målsättning i den bredare kontexten är att avsätta just 0,7 procent av bni senast om elva år, varför duger det inte även för Sverige?
Varför vill ni chockhöja kravet på just svenska skattebetalare i förhållande till vad ni förväntar er av våra europeiska grannar?
Ludvig Aspling (SD):
Jag får väl tacka för svaret, men jag känner fortfarande att frågan hänger i luften. Det som jag är intresserad av att veta är varför Magdalena Schröder tycker att det är okej att kräva 1 procent av svenska skattebetalare samtidigt som hon inte är beredd att kräva 1 procent av de europeiska grannarna inom det europeiska biståndssamarbetet. Varför ska svenska skattebetalare betala mer? Det är det som jag är intresserad av att veta.
Ludvig Aspling (SD):
Jag tror att Anders Ygeman inte riktigt har läst min interpellation. Den fråga jag ställer är varför inte Anders Ygeman eller någon annan i regeringen har föreslagit ett tillägg till cybersäkerhetsdirektivet för att lösa just den här frågan. Cybersäkerhetsdirektivet antogs i dag och börjar gälla från i dag. Men som det ser ut just nu finns det inga bestämmelser i det som kan användas för att lösa det här problemet.
Frågan jag ställde i interpellationen är varför regeringen inte har föreslagit något tillägg för att hantera det här problemet. Det är detta som är min fråga. När det gäller detta med att peka ut enskilda bolag eller enskilda länder ska jag medge att Anders Ygeman har en poäng. Det är naturligtvis sant att man inte ska peka ut enskilda bolag och enskilda länder. Men lagstiftning fungerar ju inte på det sättet.
En bestämmelse för att hantera det här problemet skulle utformas så att till exempel företag som bygger upp 5G-nätet inte ska använda utrustning från företag som kan antas ha nära band till andra länders säkerhetstjänster. Det är på det sättet lagstiftningen byggs upp, naturligtvis. Vi ska inte stifta lag om att ett visst företag eller produkter från ett visst land inte ska få förekomma i nätet. Detta är fullständigt uppenbart. Jag tycker att det är en svag invändning, faktiskt.
När det gäller lagstiftning är det också viktigt att påpeka att den tar tid, vilket vi har sett under dagens aktuella debatt. Detta gör mig upprörd. Den här regeringen har haft lång tid på sig att hantera det här problemet. Problemet med Huawei har varit känt under fyra fem år, sedan man började planera för 5G-nätet. Men Sverige har inte föreslagit någon lagstiftning alls förrän i dag.
Nu säger regeringen att man överväger att vidta åtgärder, men det är för sent. Den här frågan måste lösas under det här året, för det är under detta år som utrustningen kommer att installeras. Efter att den har installerats blir det mycket svårare att byta ut den. Låt mig dra en kort parallell till hur britterna har löst den här frågan. Britterna hade, som jag har förstått saken, lagstiftning på plats sedan många år. De kunde fatta beslutet om Huawei som ett myndighetsbeslut. Då går det fort och är enkelt.
Det är sådan lagstiftning som Sverige borde ha haft på plats, och vi borde ha börjat förbereda för detta för kanske fyra fem år sedan.
Ludvig Aspling (SD):
Är vi verkligen överens om detta? Jag hävdar med emfas att denna regering har försuttit möjligheten att i tid lösa frågan. Det som Anders Ygeman säger på slutet stämmer. Det är antagligen under nästa år som utbyggnaden kommer att pågå, och det är innan dess som lagstiftning måste vara på plats. Men som både Anders Ygeman och jag vet tar lagstiftning när det gäller sådana här saker lång tid att lösa.
Om man inte sätter igång nu kommer man med stor sannolikhet inte att ha lagstiftning på plats. Men det är någonting som framtiden får utvisa. Jag hoppas att detta är någonting som Anders Ygeman kan ta med sig härifrån, så att han sätter en eller två tjänstemän att börja utreda frågan redan i dag.
Ludvig Aspling (SD):
När tidningen The Economist rankade EU:s länder efter ett demokratiindex hamnade Rumänien allra sist. Efter att Rumäniens socialdemokrater tog makten 2016 började de omedelbart driva igenom lagförslag som i praktiken legaliserar korruption och ger regeringen en ökad möjlighet att tillsätta och avsätta domare.
En bidragande orsak till detta är antagligen att Socialdemokratiska partiets partiordförande och Rumäniens de facto premiärminister Liviu Dragnea personligen är misstänkt för att ha förskingrat hundratals miljoner kronor ur EU-budgeten. Han har också pekats ut som ledaren för ett brottssyndikat av landets särskilda korruptionsåklagare.
År 2015 dömdes Dragnea till ett års fängelse för valfusk, och senare 2018 dömdes han i ytterligare ett korruptionsmål till tre och ett halvt års fängelse. Det är osäkert om han kommer att avtjäna något av de straffen. Rumänien sparkade därefter chefen för den särskilda korruptionsåklagaren Laura Codruta Kövesi.
Rumänien försöker också stoppa samma person från att bli ordförande för EU:s nya åklagarmyndighet, vilket säger en del om hur illa situationen är. Efter att dokument relaterade till den härvan förra året läckte till en grupp grävande journalister svarade socialdemokraterna med att hota journalisterna med hundratals miljoner kronor i böter enligt EU:s dataskyddsförordning.
För ett par veckor sedan försökte samma socialdemokrater förbjuda oppositionspartier från att delta i valet till Europaparlamentet. Fru talman! Det ser med andra ord ut som att den demokratiska situationen i Rumänien är minst sagt ansträngd. Kommissionen genomför också en granskning av Rumänien inom den så kallade samarbets- och kontrollmekanismen.
I en uppföljningsrapport från november 2018 påpekar kommissionen att även om vissa framsteg gjorts går utvecklingen vad gäller korruption och rättsstatens principer bakåt. Bland annat noterade kommissionen att ny lagstiftning försvårar garantierna för rättsväsendets oberoende. Ändringar av lagarna om rättsväsendet har exempelvis försvagat Högsta rättsrådet och den rumänske presidentens roll i förfarandet för utnämning av högt uppsatta åklagare. Påtryckningar mot den särskilda korruptionsåklagaren bedöms ha skadat dennes oberoende.
Regeringen har också antagit en ny undantagsförordning för att ändra tjänstetidskraven hos korruptionsåklagaren, vilket kan få ytterligare negativa konsekvenser för dennes operativa kapacitet. Allt detta har skapat oro angående institutionernas fortsatta förmåga att åstadkomma resultat i kampen mot korruption i landet. Fru talman! Det är uppenbart att statsrådet känner till situationen i Rumänien. Jag tror faktiskt att Sveriges regering är ärlig när den uttrycker sin oro för situationen där.
Men statsrådet väljer ändå att på något sätt ducka för frågan som jag ställer i interpellationen. Själva kärnan i frågan handlar om huruvida Sveriges regering anser att Rumäniens regerings agerande fortfarande är i enlighet med artikel 2 i fördraget. Det är vad jag vill ha ett svar på.
Ludvig Aspling (SD):
Återigen är det uppenbart så att statsrådet känner till och är oroad över situationen. Jag tänkte bara kort påminna om vad som faktiskt står i artikel 2. "Unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter.
Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män." Om man tar på sig juristhatten lite grann ser man direkt att det är en paragraf som inte kan tillämpas på ett direkt juridiskt sätt därför att den är alldeles för luddigt skriven. Den är för vid och ger utrymme för alldeles för mycket tolkning.
Jag kan på något sätt förstå att det är svårt att svara på frågan om en viss medlemsstats agerande faller inom ramen för detta eller inte. De här begreppen kan tolkas på väldigt många olika sätt. Det är också viktigt att komma ihåg att de länder som det ofta är frågan om när man talar om att vissa länder inte sköter den offentliga förvaltningen på ett perfekt sätt är nya medlemsstater. Den process som pågår innan en medlemsstat upptas har varit alldeles för slapp.
Unionen ställer alldeles för låga krav på nya medlemsstater. Det kan vara någonting att ta med sig nu när unionen är på väg att uppta länder som till exempel Montenegro eller Albanien i en inte alltför avlägsen framtid. Det som jag dock saknar är ett rakt svar på den fråga som jag återigen måste påpeka är kärnan i interpellationen. Det gäller huruvida Rumäniens agerande ligger inom ramen för artikel 2 eller inte.
Den frågan är i någon mån digital. Antingen anser regeringen att agerandet gör det eller så anser regeringen att det inte gör det. Att påpeka att det pågår ett antal processer för att utvärdera Rumänien, Bulgarien eller andra länder är naturligtvis bra i och för sig. Men det är inte den frågan som jag ställer i interpellationen.
Interpellationen handlar om huruvida den här regeringen anser att Rumäniens agerande ligger i linje med artikel 2 eller huruvida Rumäniens regering bryter mot artikel 2. Det skulle jag vilja ha ett rakt svar på.
Ludvig Aspling (SD):
Se allvarligt på situationen gör vi alla. Att uttrycka tydlig kritik är i och för sig bra. Men det är fortfarande inte det som interpellationen handlar om. Det som vi vill ha ett rakt svar på är en ja-eller-nej-fråga. Anser regeringen att Rumäniens agerande ligger inom ramen för artikel 2 eller anser regeringen att det inte gör det? Det är en väldigt enkel fråga. Det borde statsrådet kunna svara på, tycker jag.
Vad gäller hela processen och det faktum att statsrådet vägrar att svara på frågan pekar lite grann på att det finns en dubbel måttstock inom unionen. Man tillämpar helt enkelt en regelbok för socialdemokrater och en annan regelbok för icke-socialdemokrater. Det blir ganska uppenbart, och jag ser väldigt allvarligt på det. När man diskuterar frågor om rättsstatens principer finns det ytterligare en princip som är bra att komma ihåg.
Det är att lika fall ska behandlas lika. Det är viktigt att komma ihåg. Jag skulle gärna vilja att statsrådet svarade nu i det sista inlägget. Anser han att Rumäniens agerande ligger inom artikel 2 eller inte? Det är väldigt enkelt. Det är en fråga om ja eller nej.
Ludvig Aspling (SD):
Jag får tacka för svaret! Nu känner jag att jag har fått ett rakt och tydligt svar. Jag tycker att det är bra att biståndsministern kan vara rak och säga att det här inte är rimligt. Just det faktum att denna organisation har sin bas i Schweiz är också någonting som revisionsrapporterna har påpekat som problematiskt, för att ha sin bas i Schweiz kostar väldigt mycket.
Men inte heller det är någonting som Sida påtalar i sin granskning av organisationen - åtminstone inte vad jag har läst. Biståndsministern får rätta mig om jag har fel. Sida funderar inte på om det är rimligt, bland annat på grund av kostnadsprofilen i Schweiz, att samarbeta med den här organisationen. Det kanske finns någon som kan göra ett lika bra jobb som har sin bas någon annanstans, vilket skulle medföra mindre kostnader.
Den typen av resonemang har jag inte sett i Sidas dokument. Svaret på den andra frågan, om Sidas utvärderingsarbete håller tillräckligt hög kvalitet, får jag väl tolka som att biståndsministern någonstans medger att här har det inte fungerat jättebra.
Jag tycker att alla omständigheter talar för att det inte har funkat jättebra i detta fall, och det finns ett stort antal fall där det inte heller har funkat jättebra. Om biståndsministern ser det som sin uppgift under de närmaste fyra åren att ta tag i detta finns det ingen som är gladare än jag. En bieffekt om biståndsministern lyckas är att han inte kommer att behöva komma hit så här sent på kvällen och svara på interpellationer. Vi kan båda göra någonting annat om detta fungerar bättre under de närmaste fyra åren.
Jag får tacka så mycket och önska biståndsministern lycka till i detta arbete.