Jörgen Johansson (C):
Jag har följt Socialdemokraternas inlägg såväl här i kammaren som i medierna i min valkrets, och jag blir något konfunderad över agerandet. I ett befolkningsperspektiv är det helt ointressant vem som ger mig vård. Det viktiga är att jag blir botad. Den debatt som förs alltför ofta är en debatt ovanför våra medborgares huvuden. Här bör vi kanske i stället börja tala om de frågor som berör människor - inte leva i vår egen lilla politiska värld.
Därför ifrågasätter jag den oro som Sven-Erik Österberg säger sig vara tolk för. Jag blir något förvånad när en före detta kommunminister frågar landets statsminister vilka åtgärder han ska vidta med anledning av planerna i Västmanlands läns landsting. Vart har det kommunala självstyret tagit vägen? Vart har tilltron till de folkvalda på hemorten tagit vägen? Och vem är det som egentligen ska ställas till svars för vad som sker eller inte sker i ett landsting eller en kommun?
Är det inte de folkvalda som finns på plats? Fru talman! Jag ser frågeställningen nästan som ett övergrepp på hela det demokratiska systemet. I sak är det dessutom så att landstingsledningen i Västmanland aldrig har haft för avsikt att sälja ut vården. Det har man tydligt klargjort i uttalanden, debattartiklar och intervjuer efter det att Socialdemokraterna påbörjat sin kampanj i frågan.
Trots det fortsätter det anklagande som många upplever mer eller mindre som ett smutskastande av de folkvalda i Västmanlands läns landsting. Fru talman! Agerandet gör mig ännu mer förvånad och frågande när jag blickar tillbaka på historien. Jag har själv under någon valperiod samregerat med Socialdemokraterna i Västmanland. I mitten av 90-talet genomförde vi tillsammans den största privatiseringen då i Vård-Sverige.
Drygt 40 procent av primärvården privatiserades. 10 procent överfördes till entreprenad. Resterande del av primärvården blev kvar i landstingskommunal drift. Resultatet var häpnadsväckande. 92 procent av patienterna färdigbehandlades på den primära nivån. Effektiviteten och kvalitetshöjningen inom primärvården var påtagliga.
Socialministern under en del av förra mandatperioden, Lars Engqvist, bedömde det västmanländska familjeläkarsystemet som Sveriges bästa primärvård. Den rabiata inställning som Socialdemokraterna nu visar mot alternativ i vården tar sig alltså underliga vägar. Man funderar över vart det sunda förnuftet egentligen tagit vägen.
Ännu underligare blir det när man konstaterar att det i mitten av 90-talet fördes diskussioner just om att lägga ut verksamheter inom Centrallasarettet i Västerås på entreprenad. Det vi diskuterade var urologen. Nu blev det ingen entreprenad, men diskussionen var långt gången.
Vad jag nu upplever är att den nya ledningen i landstinget diskuterar i precis samma banor som vi tidigare diskuterade i - alltså en uppföljning av tidigare diskussioner. Men nu är det tabu att över huvud taget föra en stillsam diskussion om alternativ i vården. Fru talman! Jag bedömer Socialdemokraternas agerande som ett retoriskt spel för en befolkning som egentligen hellre vill ha bättre vård än en debatt om hur vården ska ges.
Det vore bättre om Socialdemokraterna ägnade sig åt något som är mer målinriktat, nämligen åt att marknadsföra de positiva effekter som privatiseringen i Västmanland trots allt medförde för medborgarna, för den landstingsdrivna verksamhet som blev kvar och för landstingsekonomin i Västmanland.
Jag är helt övertygad om att ett sådant agerande skulle vinna mer gehör än retorisk politik på det sätt som i dag sker.