Abir Al-Sahlani (C):
I dag behandlar vi utrikesutskottets betänkande nr 15, som handlar om de mänskliga rättigheterna och svensk utrikespolitik. Med andra ord talar vi i dag om hur Sverige ska hålla fram de mänskliga rättigheterna i vår utrikespolitik. Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.
Det är glädjande att vi har kommit till en fas i utvecklingen där det är ett argument som håller när vi säger att en viss händelse, en företeelse eller en stats agerande bryter mot de mänskliga rättigheterna. Så var det inte förr, men i dag är det så. Argumentet att en stat kränker sina medborgares mänskliga rättigheter är ett argument som håller.
Det visar att de mänskliga rättigheterna är universella, odelbara och ska gälla lika för alla. De mänskliga rättigheterna ska inte enbart vara en lyx för oss människor som bor i västländer.
Samtidigt är det viktigt att påpeka att det är mycket svårt att efterleva kraven på mänskliga rättigheter i icke-demokratiska stater, och däri ligger den största utmaningen. Utan en fungerande demokrati är det förbaskat svårt att förverkliga de mänskliga rättigheterna. Därför är denna fråga inte enbart juridisk utan i allra högsta grad också politisk.
Och därför är de mänskliga rättigheterna också så viktiga att ständigt framhålla och i alla sammanhang lyfta fram - varje kvinnas, varje mans och varje barns rättigheter. Herr talman! I många människors liv är FN det största hoppet.
Utlämnade åt diktatorer, krig, svält och törst ser många människor FN som symbolen för hoppet om en bättre morgondag, om att någon där ute bryr sig, om att någon orkar se och inte bara blundar och går sin väg. För mig personligen var det genom en FN-resolution jag fick tillbaka min far.
Han hade suttit i Abu Ghraib, det ökända irakiska fängelset i utkanten av Bagdad i tio års tid, och jag var fråntagen min far under min barndom, men genom FN-resolutionen fick jag tillbaka honom. Detta med FN som symbolen för hopp är något jag tror att många människor som lever i hopplöshet i världen står för. För mig är också FN mycket personligt.
Jag är väl medveten om att det inte är jag som äger FN, men jag tror att FN är personligt för många människor just för att det är symbolen om hoppet. Trots denna mycket viktiga position för världens befolkning har FN inte kunnat uträtta sitt jobb. FN behöver fortsatt reformeras för att bli ett folkens FN, inte enbart staters FN.
Självklart är det en sammanslutning av stater i dag, men vi måste orka vända på steken. Vi måste få FN att bli folkens, människors, FN och inte enbart staters. När vi pratar om ansvaret att skydda, responsibility to protect, är det ofta diskussioner om staters gränser, interna angelägenheter och suveränitet.
Det finns en verklig konflikt mellan de artificiella gränser som stater har och vad stater gör mot sina befolkningar, inom sina gränser. Vi premierar staters rättigheter före människors rättigheter. Det är en reell konflikt som jag anser måste adresseras. Vi måste skifta fokus.
Det skulle göra att FN lättare kunde fatta beslut om när det internationella samfundet ska agera eller ingripa. Det är problemet i till exempel FN:s säkerhetsråd och FN:s råd för mänskliga rättigheter. Där sitter icke-demokratiska stater. Det är ett riktigt problem, och det måste adresseras.
Sverige har varit pådrivande i FN:s reformarbete under olika regeringar, och det är jag stolt över, men vi får inte låta reformarbetet avstanna. Herr talman! Lissabonfördraget ger EU möjligheter att tydligare arbeta för demokrati och mänskliga rättigheter.
Det behöver dock ständigt utvecklas och bättre anpassas till de rådande omständigheterna runt om i vår värld, i Europa och i Sverige. Därför tycker Centerpartiet att det är bra att det i 2013 års utrikesdeklaration slogs fast att Sverige vill stärka skyddet och få till stånd en effektiv granskning av respekten för de mänskliga rättigheterna inte bara i EU utan i hela Europa.
Därför är det särskilt välkommet med det strategiska ramverk och den handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati som antogs av EU i juni 2012. Det är första gången som unionen har ett sammanhållet strategiskt ramverk, alltså ett verktyg. Kanske är det viktigaste målet, som jag ser det, att mänskliga rättigheter ska ingå i alla former av utrikespolitik som EU bedriver.
Mänskliga rättigheter ska vara en ledstjärna i den utrikespolitik som EU bedriver. Det är oerhört viktigt. EU har ett särskilt ansvar att alltid lyfta fram de här frågorna och vara en förkämpe för dem.
Det som skiljer EU från FN är att EU består av demokratiska stater, och därför har vi ett särskilt ansvar för de mänskliga rättigheterna och för en fortsatt demokratisk utveckling runt om i världen och i Europa. Samtidigt är det mycket viktigt att vi inom unionen inte hycklar utan har ögonen öppna för utvecklingen i våra egna länder och i vår egen union.
Det gäller på unionsnivå, hur unionen som helhet och som byråkratisk apparat utvecklas, och också vad vi i våra egna länder, i medlemsstaterna, gör. Jag vaknar inte varje dag och är jättestolt över medlemsstaterna i unionen.
Till exempel är jag inte särskilt glad över Frankrikes behandling av sina minoriteter, över hur konstitutionen förändras i Ungern, över hur Polen jagar kvinnor som vill göra abort eller hur många av de europeiska länderna fortfarande ser på homosexualitet som en sjukdom som måste motarbetas. Detta är jag inte stolt över.
En intern revidering och en ständig övervakning av de mänskliga rättigheterna inom EU behövs alltså. Herr talman! Att nämna Irak när det handlar om mänskliga rättigheter är lite grann som att svära i kyrkan. Det sker en hel del avrättningar av människor även om det finns en rättsprocess bakom. Människor tvångsförflyttas på grund av sin sekttillhörighet eller sin religiositet. Det finns jättemånga utmaningar.
Men ett gott exempel finns, och det är kurdernas situation. Man har utvecklats från en etnisk diktatur där det kurdiska språket var förbjudet, det var förbjudet att ge sina barn kurdiska namn eller att ta på sig kurdiska kläder. Ens hus kunde bli jämnat med marken bara för att man var kurd, och kemiska vapen användes utan någon tveksamhet mot kurdiska byar bara för att de var kurdiska.
I dag åtnjuter kurderna i Irak en självständighet som är garanterad både i den politiska processen och i konstitutionen. Folk kan prata sitt eget språk. Det kurdiska språket i Irak är ett av två officiella språk i landet, så regeringen är skyldig att trycka allt sitt material på både kurdiska och arabiska.
Det går att sjunga på kurdiska, det finns studior och massor med tv-kanaler. Kurdiska språket är ett skolspråk och ett universitetsspråk. Detta finns ingen annanstans i regionen. Här kan man lära sig av Irak, även om det fortfarande finns många utmaningar och kränkningar av de mänskliga rättigheterna pågår.
Det kanske är en liten tröst för oss som bor utanför Irak, men jag är helt övertygad om att det är en stor tröst för den kurdiska befolkningen. Herr talman! Den största solidariteten är att dela med sig av sitt hem, inte enbart genom vackra ord och bistånd. Jag är särskilt stolt över att Centerpartiet i dag är det enda partiet i Sverige som klart och tydligt står för fri rörlighet och invandring.
I Centerpartiet är vi inte rädda för andra människor. Vi tror att människors rätt till ett liv i värdighet är långt viktigare än statens rätt att konservera sina egna gränser och därmed utestänga människor. Herr talman! Jag vill även adressera de stater som ger sig själva rätten att frånta sina medborgare deras liv.
Dödsstraffet är det ultimata förtryck en stat kan bedriva mot sin egen befolkning. Riksdagens grupp för mänskliga rättigheter, som har rätt nära samarbete med Amnesty, skriver minst en gång i månaden olika brev till regeringar runt om i världen med vädjan om att de inte ska avrätta sina medborgare. Avslutningsvis: Det sägs att den största förtryckaren i världen är fattigdom.
Kanske är det så. Men jag vill också lägga till ofrihet, att ständigt leva i ovärdighet och att fråntas sin mänskliga värdighet - när man våldför sig på kvinnors kroppar, när barn tvingas trycka på avtryckaren till ett automatvapen för att kanske döda sina föräldrar, sina nära eller andra medmänniskor och när män sätts i fängelse för sina åsikter.
Att frånta människan hennes värdighet är den grövsta formen av förtryck.