KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Vi har exempelvis försök med avidentifiering av ansökningshandlingar och liknande förslag som har drivits från vårt håll i riksdagsmotioner. Vi har också haft det i exempelvis Stockholms stad. Det har varit oerhört trögt att få gehör för detta. Nu äntligen har det kommit i gång försöksverksamhet på området. Det finns många andra exempel på utredningsarbete som dragits i gång men som det har varit oerhört trögt att få gehör för tidigare. Men som sagt var: Det kan vi först utvärdera när vi ser vad vi gör av allt det arbete som Socialdemokraterna lagom till valet verkar vara intresserade av att dra i gång.
Det är intressant att jag blir beskylld för att angripa den generella välfärdspolitiken när jag vill få in mer människor i arbete. Jag håller kontakt med många människor som är företagare, människor med invandrarbakgrund, och diskuterar den här typen av problem med dem, och det är deras verklighet jag beskriver. Jag vet att många svenskar, oavsett om man har utländsk bakgrund eller inte, har problem med svensk byråkrati och regelkrångel, vart man ska vända sig och liknande saker.
Jag vet också att många som har kommit till Sverige nyligen upplever de problemen större än vad de som är infödda gör. Skulle Luciano påstå att den verklighetsbilden är felaktig tycker jag att han ska gå ut i valrörelsen och tala om det.
Jag tror att ju krångligare vi gör det att anställa och ju krångligare vi gör det att komma in på arbetsmarknaden, desto hårdare slår det mot människor som har invandrarbakgrund, ungdomar och andra som inte har samma erfarenhet, samma ingångar på arbetsmarknaden och samma kontaktytor. Det är en verklighet som Luciano borde lära sig, och den finns där ute.
Det gör att de åtgärder som Luciano Astudillo och hans partikamrater tar till försvårar ytterligare, och därför har vi ett så stort utanförskap, mycket större än vi skulle behöva. Vi ska komma ihåg att vi är mitt uppe i en mycket stark högkonjunktur. Då borde de här problemen vara mycket marginella, men de är gigantiskt stora, och det bär faktiskt Socialdemokraterna ansvaret för efter tolv års regeringsinnehav.
Stefan Attefall (KD):
Jag har förstått att statsrådet Sven-Erik Österberg är trött på den här typen av interpellationer. Tydligen är Sven-Erik Österberg så trött att han också har bytt taktik i försvaret. Tidigare har jag upplevt att Sven-Erik Österberg har försvarat utnämningspolitiken och hur den har fungerat i praktiken. Numera har jag märkt att han allt oftare bara hänvisar till Grundlagsutredningen. Det är klart att det är ett lättare sätt att klara diskussionen. Grundlagsutredningen är viktig.
Där ska man ta upp frågor av större dignitet, exempelvis om riksdagen, som Helena Bargholtz var inne på, ska ha ett större inflytande i själva tillsättningen eller om det ska ligga kvar hos regeringen. Men, och då är jag inne på det som Henrik von Sydow också var inne på, det finns mycket att göra innan dess. Öppenheten är ju det stora problemet. Vad är det som sker? Jag vet genom kontakter med många generaldirektörer och statliga chefer att de själva önskar mer öppenhet i processen, för det ökar deras egen legitimitet.
När de kommer till sina nya arbeten, inför medierna och inför den allmänna opinionen, blir det tydligare varför man fått det aktuella jobbet. Det finns exempelvis en modell som man kan tänka sig där man upprättar en kravspecifikation i förväg: Vad krävs i det här uppdraget? Man kanske har en öppen nomineringsmöjlighet för olika intresseorganisationer och intressenter på området, och även en möjlighet för människor att söka tjänster om man så önskar. Det kan vara så att man intervjuar dem som man sedan väljer ut som de mest intressanta kandidaterna.
Man fattar fortfarande beslut i regeringen, men sedan går man till riksdagen och har ett offentligt förhör där man som regering måste motivera sina beslut. Det skulle tvinga fram en ökad offentlighet, en ökad genomskinlighet och en ökad legitimitet för de utnämningar som regeringen sedan gör. Det skulle också göra att exempelvis konstitutionsutskottet kan granska utnämningsprocessen tydligare.
Enligt de kontakter vi har haft med Regeringskansliet, när vi har försökt efterforska vissa utnämningar, finns det inget underlag, inga papper, inte ens arbetsanteckningar. Det tyder ju på att det inte finns någon möjlighet till genomskinlighet. Då har jag en fråga till statsrådet Sven-Erik Österberg. Den här typen av arbetsmetodik går att ha inom befintlig lagstiftning, går att ha utan att man riskerar att människor inte skulle våga närma sig denna typ av jobb.
Den skulle göra att det blev mer genomskinlighet, mer offentlighet och mer möjligheter till granskning. Är statsrådet beredd att vidta åtgärder i den här riktningen, ja eller nej?
Stefan Attefall (KD):
Jag diskuterar gärna kommunala folkomröstningar. Jag är i grunden positiv till att använda instrumentet med kommunala folkomröstningar. Man ska komma ihåg att det är skillnad på kommunala folkomröstningar och kommunala folkomröstningar. Om det är byggnation eller social service i en kommun som man vill folkomrösta om är det självfallet ganska enkelt att avgränsa vilka det berör.
Komplexiteten i det här fallet handlar om att detta berör människor i en hel region. Stockholmsregionen är ju så tätt sammanvuxen. Det är en gräns som är mycket artificiell för många människor mellan att bo i Solna eller i Stockholms stad. Du nämnde Heby som ett exempel. Ja, den frågan berörde lite mer även kranskommunerna.
Men den folkomröstningen gör att Heby kommun går till riksdagen, och riksdagen fattar ett beslut. Frågan är vilka argument man låter väga tyngst. Vi vet att Sven-Erik Österbergs parti ville mer lyssna på kranskommunernas synpunkter och den socialdemokratiska ledningen i Västmanlands läns landsting medan vi på den borgerliga sidan ville lyssna på hebyborna. Men det är riksdagen som fattar beslutet.
Hur kommer Sven-Erik Österberg och en socialdemokratisk regering att lyssna in de åsikter som finns även utanför Stockholms kommun? De får tydligen inte vara med om folkomröstningen. Det var ett utmärkt exempel på när man ska ha regional folkomröstning, det vill säga låta kranskommunerna rösta om samma sak för att väga ihop helheten och få ett bra underlag. Då får man lyssna in människorna. Det är min personliga uppfattning.
Men hur kommer Sven-Erik Österberg att lyssna in synpunkterna från kranskommunerna? Det är staten, riksdagen på förslag från regeringen, som ska fatta beslutet om att avskaffa eller permanenta försöken med trängselskatter. Hur kommer Sven-Erik Österberg att lyssna in kranskommunernas uppfattningar? De får bevisligen inte vara med om folkomröstningen. Det har ju Annika Billström bestämt.
Stefan Attefall (KD):
Grunden för lagstiftningen, jordabalken, är från 1917, men det är möjligt att det finns paragrafer från 1972 som också är med i bilden. Det är riktigt att den tekniska utvecklingen går framåt. Det gör självklart att problemen kommer att minska. Det är också så att den lagstiftning som vi har när det gäller kabel-tv-nät omöjliggör för en enskild hyresgäst att välja ut de kanaler man själv vill prenumerera på och betala direkt till en kabel-tv-operatör, därför att fastighetsägaren har monopol på distributionen.
Det är i sig ett intressant spår som Mona Sahlin gärna får ta med sig till regeringen. I annat fall får vi väl försöka ta tag i detta efter nästa val. Sedan säger Mona Sahlin att det här är fastighetsägarens ansvar. Det är självklart, och vi vet att de flesta fastighetsägare har löst det här i samförstånd. Men problemet är just de fall som inte löses i samförstånd. Vi har en omodern lagstiftning på det här området.
Men vi har också EU-direktiv som tydligare betonar minoriteters rätt till underhållning, kultur, nöjen och nyheter på sitt eget språk, som också vägdes in när Hyresnämnden prövade detta men som Hovrätten inte anser är relevant på det här området. Jag skulle vilja föreslå att Mona Sahlin, när hon träffar hyresgäster och fastighetsägare, undersöker också med EU-jurister på vilket sätt EU-direktiven på det här området kan bidra till att klara ut saker och ting.
När det gäller enskilda människors rättigheter har vi mycket att lära av EU-lagstiftningen och Europarådets olika konventioner. Där finns en hel del att hämta.
Den enskildes rättigheter väger ofta tyngre i de europeiska sammanhangen än i den svenska lagstiftningen, som varken bygger på den teknik som finns i dag eller på de många olika etniska grupperna med många olika behov. Trots att den tekniska utvecklingen går framåt och även om man kan få in kabel-tv-kanaler från olika länder, är det oftast bara en bråkdel av utbudet som man kan få in.
Den enskilda familjen har ofta behov av att få in utbudet från en viss del av världen. Det kanske handlar om åtta-tio kanaler från just det området och ett kabel-tv-bolag kanske täcker en av kanalerna. Parabolantenner kommer det alltså att finnas behov av också i framtiden, särskilt när det gäller människor som kommer långväga ifrån och från andra kulturområden än just det västeuropeiska och det anglosaxiska.
Jag hoppas att Mona Sahlin nu inte bara träffar Hyresgästföreningen och Fastighetsägarna utan att hon också lyssnar på jurister som kan det här med EU-rätten och också ser över lagstiftningen utifrån det mångfaldssamhälle vi har i dag. Det finns nya frågetecken, nya problem att hantera. Då krävs det också modern lagstiftning och därmed också ökade rättigheter för enskilda människor.
Stefan Attefall (KD):
Jag tackar samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin för det. Man ska också komma ihåg att fastighetsägaren självklart har både rättigheter och skyldigheter som ska beaktas i detta avseende. Vi har lagar som är skrivna i en annan tid och med andra förutsättningar som faktiskt får en diskriminerande slagsida på grund av att samhället ser annorlunda ut i dag.
Det är bara människor med utländsk bakgrund med sådana här behov som drabbas av den här typen av rättstillämpning och lagar eftersom det i första hand är de som söker kanaler utomlands. Vi ska komma ihåg att det handlar om tre barnfamiljer som bara har försökt driva sin fråga i rättsliga instanser och försökt att hävda sin rätt. De har trott att det har varit rätt utifrån bland annat EU-direktiv. Resultatet av deras process är att de har ett hot om vräkning över sig.
Det är ett ganska kraftfullt artilleri som lagstiftningen ger fastighetsägaren i detta avseende. Det är inte riktigt rimligt i sammanhanget. Jag förväntar mig ett agerande från samhällsbyggnadsministern i enlighet med vad hon har uttalat här nu. Jag hoppas att samhällsministern i det sammanhanget också tittar över distributionsmonopolet. Det kan vara ett sätt att komma vidare i den här frågan att man själv kan välja leverantör och vilka kanaler man vill titta på.
I dag har vi ett monopol hos fastighetsägarna. UPC och Comhem och allt vad de heter bestämmer ganska självsvåldigt vilka kanaler som ska finnas tillgängliga och vilka priser som ska gälla. Det gör att det är svårt för många människor med normala inkomster att ta del av de speciella kanaler som man är ute efter. Då får vår nuvarande lagstiftning en diskriminerande slagsida. Det är inte tanken. Därför måste man åtgärda det hela. Vi följer frågan vidare och tackar samhällsbyggnadsministern så långt.
Stefan Attefall (KD):
Vi har tydligen uppfunnit en ny interpellationsform, interpellation till ledamöter från statsråd. Jag föreslår att vi tar upp i gruppöverläggningar med talmannen hur vi kan institutionalisera den formen så att statsråden också kan ställa frågor till oss ledamöter. Det är enkelt att svara på frågan. Vi har föreslagit en lägre ökningstakt av anslaget till högskolorna i våra budgetförslag och fördelat om dem lite grann på olika områden. Men vi kommer inte att dra in några pengar för några högskolor.
Men vi har föreslagit en lägre ökningstakt för att i stället satsa på kvalitet och forskning och liknande saker. Det är det budgetalternativ som vi kristdemokrater har stått bakom och som vi har jobbat för. När pengar kommer erkänner jag gärna att Högskolan i Jönköping har fått relativt sett jämfört med andra högskolor och universitet en bra utdelning. Det är vi tacksamma för. Som tur är finns en klok högskoleledning där och en bra rektor. Vi använder pengar på ett förnuftigt sätt.
Vi använder dem just till bland annat kvalitetshöjning. Det blir inte de nya platser som Pagrotsky påstår, inte fullt ut i varje fall. Det är omöjligt att klara av detta med en rimlig kvalitet.
Interpellationen handlar om: Varför kan man inte fatta beslut om att ge Högskolan i Jönköping och Ingenjörshögskolan vetenskapsområdet teknik eller delar av det området? Man behöver inte ens skicka med nya pengar. Det finns pengar insamlade från företag, stiftelser, kommuner och landsting. Om Pagrotsky lyssnar på frågorna kanske han kan svara på dem också i stället för att ställa frågor till mig om detta.
Vi kan också diskutera budgetfrågor. Men vi kan säkert göra det i separat sammanhang. Men varför fattar man inte beslutet? Jag misstänker att det finns många ansökningar inne hos departementet. Leif Pagrotsky som statsråd vågar inte välja. Leif Pagrotsky vågar inte säga: Det här prioriterar jag framför det andra. Han inser att han kanske blir populär på vissa ställen, men han får också kritik från andra ställen. Då måste man fatta beslut och stå lite tufft i snålblåsten.
Mitt intryck är att Leif Pagrotsky väljer den enkla vägen: utredningar, utredningar och utredningar. Det blir alltså mycket snack men lite verkstad på Utbildningsdepartementet.
Stefan Attefall (KD):
I motsats till statsrådet ska jag försöka fokusera på det som debatten handlar om, det vill säga Jönköpings tekniska högskola. I budgetfrågan vill jag bara säga att vår linje alltid har varit att ha en lägre utbyggnadstakt i antal platser och hellre fokusera på kvalitet och forskning. Där går vår linje hela vägen i diskussionerna. Vi har inga planer på att avskeda någon som är anställd på någon högskola, så det kan vi gott avfärda på en gång.
Det handlar helt enkelt om att statsrådet inte ger besked. Man säger att man vill förverkliga projektet Jönköpings tekniska högskola om vi får examensrätt. Vi behöver inte få hela området, om det passar statsrådet bättre. Men vi kan ta hela området, och då kommer vi att nyttja en viss bit av det. Vi fokuserar nämligen på några saker och försöker inte vara bäst på allt. När det handlar om pengarna kan vi till och med avstå från dem.
Det finns ett starkt engagemang i det omgivande samhället, och det byggs upp en forskningsfond som kommer att omfatta 150 miljoner kronor. Det engagemanget riskerar Leif Pagrotsky att knäcka. Han segdrar frågan och vågar inte fatta beslut där han ser att det finns en möjlighet att göra någonting som inte kostar honom pengar. Det kostar inte statskassan pengar i det här läget, utan det handlar om att ge möjlighet.
Det handlar om att öppna de dörrar som Leif Pagrotsky håller stängda och låta det lokala engagemanget, den vetenskapliga kvaliteten och det arbete som bedrivs på högskolan få blomma ut och utvecklas på det sätt som pågår just nu. Men i stället riskerar Leif Pagrotskys politik på grund av en oförmåga att fatta beslut och att våga välja att leda till att det engagemang som finns förtvinar. Öppna dörrarna!
Släpp fram möjligheterna i stället för att begränsa och försöka föra debatten om helt andra politikområden, vilket verkar vara taktiken från Leif Pagrotskys sida. Jag beklagar det. Jag hade hoppats att man kunde ha öppnat en dörr utan andra åtaganden och därmed släppa fram ett engagemang. Därmed skulle man också utveckla utbildningen, men även de små och medelstora företagen med skriande behov av ökad teknisk kompetens som Högskolan i Jönköping kan bidra med.
Stefan Attefall (KD):
I svaret från vice statsministern sägs det att Lars Danielsson har öppnat för att han kan ha förväxlat dagar. Huruvida detta är en ny uppgift eller inte kan vi tvista om. Det är nya besked hela tiden i de här frågorna, tycker jag. Men i JO-förhöret av Lars Danielsson kan man på s. 6 läsa att han inte ser någon anledning att ändra sin historia. Det illustrerar hela problematiken ganska bra.
Det finns en rad oklarheter, och det blir ingen bättre klarhet för varje debatt som förs. Det är uppenbart att varken statsministern eller vice statsministern har något intresse av att försöka reda ut de oklarheter som finns. Lars Danielsson har det bevisligen inte. Frågan man ställer sig är: Finns det en medveten vilja att mörklägga vad som egentligen hände?
Därmed riskerar ju vice statsministern och statsministern förtroendet för statstjänstemännen i allmänhet. Det är det som är problemet. Det är inte Stefan Attefall som är illasinnad mot statstjänstemannakåren. Det är vice statsministern och statsministern som inte vill medverka till att reda ut oklarheter och motstridiga uppgifter från en ledande statstjänsteman. Det är det som är problemet. Det drar ned hela anseendet för staten och ledande statstjänstemän.
Lars Danielssons, vice statsministerns och statsministerns agerande är ett hot mot hela anseendet för alla ledande statstjänstemän. Hans Dahlgrens anseende hotas ju också därför att det finns uppgifter som står emot varandra.
Den fråga som jag ställde kvarstår: Ser inte vice statsministern något problem för förtroendet för staten och ledande statstjänstemän med att de här oklarheterna fortsätter? Då skapas ju spekulationer och frågor, och så får vi ett nationellt trauma där vi frågar oss vad som egentligen hände. Det här är avgörande för att man ska veta vilken information statsministern egentligen fick den här dagen.
Kan man lita på ledande statstjänstemän när det krisar i Sverige? Den frågan kvarstår tyvärr efter statsministerns och vice statsministerns icke-svar som vi har fått ta del av här. Jag tycker att det vilar ett stort ansvar på vice statsministern när han medverkar till att de här oklarheterna fortsätter.
Stefan Attefall (KD):
Först och främst har vi kristdemokrater efter turerna kring efterdyningarna av tsunamikatastrofen kommit fram till att vi nog måste införa en sanningsförsäkran när man uppträder inför konstitutionsutskottet - det är tydligt, det - för att få en ökad tyngd på att tala sanning och hela sanningen inför de kontrollorgan som riksdagen har. Det är självklart att det är Justitieombudsmannen som nu granskar Lars Danielssons uppgifter.
Problemet är ju att varken statsministern, vice statsministern eller Lars Danielsson verkar vilja medverka till att sanningen kommer fram. Det kan man utläsa av förhören, och det kan man höra av svaret från vice statsminister Bosse Ringholm här i dag. Det är det som är problemet.
Då kan man undra - jag ställde som sagt var frågan också i interpellationen - vilka åtgärder statsministern avser att vidta för att återupprätta förtroendet för statsapparaten i allmänhet och höga statliga tjänstemän i synnerhet. Den frågan har jag inte fått något svar på. Jag kanske är döv eller har missat någonting, men vice statsministern har ju en chans till att redovisa detta. Det finns två möjliga skäl till att man inte får svar på den här frågan.
Det ena är att det inte finns något problem med förtroendet för statsförvaltningen efter tsunamikatastrofen och Lars Danielssons agerande och icke-agerande. Är det så? Finns det inga problem? Då är ju exempelvis den redovisning som Göran Lennmarker hade helt irrelevant. Alternativet är att man inte vill bidra till att återupprätta förtroendet.
Ni vill inte medverka till att förtroendet återupprättas - det förtroende som har naggats i kanten och kanske till och med har förstörts i vissa avseenden. Detta är en nyckelfråga. Finns det inte förtroende för ledande statstjänstemän, kan man inte lita på att de talar sanning, inte ens inför konstitutionsutskottet, då raseras förtroendet för staten, inte minst i krissituationer. Det är därför en grundläggande fråga. En fråga av intresse är dessutom: Vilken information fick egentligen statsministern?
Visste Lars Danielsson vad han pratade om när han pratade med statsministern, och vad hade han egentligen för uppgifter att bygga sin information på? Det är de frågorna som kvarstår och hänger i luften. De frågorna är avgörande, och en vice statsminister borde ha åtminstone personligt kurage nog att vilja agera för att skapa klarhet i dem.
Stefan Attefall (KD):
Visst har vi haft flera år av god konjunktur. Den internationella konjunkturen rår varken Pär Nuder, jag eller någon annan på. Problemet har varit att Pär Nuder och Socialdemokraterna mest har förlitat sig på hur Bush ska sköta den amerikanska ekonomin och försökt åka snålskjuts på den. De har inte själva gjort några förändringar som har gjort att svensk ekonomi har utvecklats bättre än genomsnittet.
Om man jämför arbetslösheten mellan 2002 och 2006 - den mandatperiod som Pär Nuder är ansvarig för - ser man att arbetslösheten steg. Det intressanta blir att jämföra med den mandatperiod som alliansregeringen sitter. Jag tror att vi kommer att visa på ett bättre resultat. När det gäller pensionärerna är vår strategi mycket tydlig: Under en ansvarsfull ekonomisk politik ska vi först se till att få jobben i gång och satsa på kvaliteten i äldreomsorgen.
Här pågår ett intensivt arbete med redan gjorda satsningar men också med mer som kommer. Tack vare en jobbpolitik ökar pensionerna mer än vad de annars skulle ha gjort, med de följsamhetskopplingar som vi har. Men vi måste också göra riktade insatser mot utsatta grupper. Vi har särskilt lyft fram de äldre kvinnorna, som har halkat efter under Socialdemokraternas tid vid makten. Där vill vi kristdemokrater gå vidare. Men allt gör man inte på det första året.
Mycket av viktig grund för en framgångsrik långsiktig politik både för vanliga löntagare och för pensionärer har vidtagits.
Stefan Attefall (KD):
Först när det gäller pensionerna är det riktigt att det finns ett samband mellan hur ekonomin utvecklas och hur pensionerna utvecklas. Men för man en mer framgångsrik ekonomisk politik som utvecklar reallöner och jobbtillväxten bättre än vad en passiv ekonomisk politik skulle ha gjort ökar pensionerna mer. En viktig del i att förstärka pensionerna långsiktigt är att föra en bra ekonomisk politik som skapar jobb.
Det andra som jag nämnde är den viktiga kvalitetssatsningen inom äldreomsorgen, som jag upprepar har försummats. Stimulans till byggande av äldreboenden och liknande saker har genomförts, och det är ytterligare insatser på gång. Men som sagt var behöver det göras mer, inte minst för gruppen äldre kvinnor som har försummats kraftigt under Socialdemokraternas tid vid makten. Det är intressant att Socialdemokraternas satsningar på pensionärerna kommer efter att man har tappat regeringsmakten. Före kom de inte.
När det sedan gäller vårdnadsbidrag och jämställdhet har vi ett bra familjepolitiskt paket som kommer att presenteras för riksdagen för beslut, och jag är helt övertygad om att vi kommer att finna bra lösningar på detta. Men jag har en enkel princip, och det är att arbetslinjen ska gälla. När det gäller småbarnsföräldrar måste vi också skapa utrymme för att de ska få mer tid med sina barn, och då måste vi i vårdnadsbidraget behandla alla barn på samma sätt.
Därför bör alla barn omfattas av vårdnadsbidragets 3 000 kronor. Det är min princip, och den kommer vi att argumentera för. Som sagt var är mer tid för sina barn en viktig princip som i vissa lägen i livet kan innebära att man jobbar lite mindre än vad man annars skulle ha gjort, men det är också ett viktigt val som småbarnsföräldrarna måste göra utifrån sina förutsättningar.