Ulf Kristersson (M):
Även om frågan ligger lite bredvid dagens ämne vill jag passa på att påpeka att vi inte har sjukskrivningsnivåer som är tillbaka på de gamla nivåerna, långt ifrån. Jag vet att Socialdemokraterna ibland önskar att det vore på det sättet, eftersom allt som de argumenterar för är en sådan utveckling. Men faktum är att det är väsentligt färre i dag som är långtidssjukskrivna än tidigare. Vi har väsentligt lägre ohälsotal i Sverige i dag. Det är väsentligt färre människor som är borta länge från jobbet. Detta är ingen oväsentlig detalj i en stor och viktig fråga.
Tillbaka till företagshälsovården. Jag tycker att det är viktigt med nära stöd till människor som av olika skäl får problem i arbetet, kopplat till arbetet, och behöver hjälp att komma tillbaka. Det finns en tydlig ansvarsuppgift för arbetsgivare att hjälpa medarbetare tillbaka. De behöver ofta hjälp i den uppgiften.
Det ska inte förväxlas med allmän hälso- och sjukvård i Sverige som alla människor har tillgång till, i dag med kortare köer än vi haft historiskt, vilket beror på att de flesta människor väljer en vanlig husläkarkontakt eller vårdcentral. När det gäller företagshälsovården måste man vara självkritisk. Den gamla svenska modellen har inte fungerat bra nog. Det är klart att man kan leka med siffrorna och säga att vi nu har dragit ned stödet med 300 miljoner. Det var pengar som inte användes!
12 miljoner av 159 miljoner som var avsedda för operativa insatser för människor av kött och blod kom till användning eftersom så få företag hade en formaliserad kontakt med företagshälsovården. Ett allmänt branschstöd är inte det som behövs för att enskilda människor ska få hjälp av ett riktigt företagshälsovårdsföretag.
Det vi nu gör är att vi lägger ansvaret tydligare där det hör hemma, hos enskilda arbetsgivare. Vi lägger det stöd som behövs nära patienten/medarbetaren. Vi fasar in 30 miljoner första året, 50 miljoner andra året och 100 miljoner tredje året. Det är en väsentlig ambitionsökning jämfört med den ambition vi har haft tidigare i Sverige. Kalla inte dessa pengar för något annat! Sedan är jag den förste att medge att vi inte vet hur väl detta kommer att fungera.
Jag är den förste att medge att det inte är solklart i ett vårdsystem av den svenska karaktären att företagshälsovården alltid kommer att vara den mest efterfrågade. Det är inte heller självklart att enskilda medarbetare och enskilda företag tar det gemensamma ansvar de har för att medarbetarna ska komma tillbaka i arbete så fort som möjligt.
Vad jag försöker påpeka är att om arbetsgivarna ska ha ett seriöst ansvar - och vi ska avkräva dem detta ansvar - ska vi lägga resurser i händerna på dem så att enskilda medarbetare får den hjälp som de behöver för att förändra sin arbetssituation och kunna komma tillbaka till arbete. Jag har naturligtvis haft mycket diskussioner med branschen i de här frågorna. Jag har haft det under lång tid, inte bara under den här förändringen.
Jag har haft möten på Socialdepartementet, jag har haft flera möten ute i den riktiga verkligheten, jag har träffat företag med systematisk företagshälsovård och företag med mindre ambitiös företagshälsovård och diskuterat vad som kan behövas. Jag uppfattar att det finns ett mycket gott stöd för vår ambition att få en bättre fungerande företagshälsovård där resurserna ska användas till det som de är avsedda för och att detta förtjänar ett allvarligt försök.