KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Jag hör att det är ungefär två år kvar, och sedan förpassar vi Borg och övriga i den borgerliga regeringen till oppositionsbåset.
Om man inte väljer att lyssna på forskning, om man inte väljer att lyssna på den kritik som levereras från Svenskt Näringsliv, Sveriges arbetsgivare och landets småföretagare, kommer man att få sitta där i båset i opposition, inte bara fyra år utan lång tid därefter. Borg skriver i sitt svar "förbättrat företagsklimat".
Men poängen är att regelkrånglet har ökat med två år av borgerlig regering, inte minskat utan ökat. Det är inte mina uppgifter. Det är inte socialdemokratisk politik som konstaterar detta. Minskade skattekilar, säger Borg. Skatten har ju höjts med 850 miljarder kronor för företagen i Stockholm och med 200 miljarder i Malmö.
Det är fakta i siffror. Sedan kritiserar Borg oss för en ineffektiv politik, men låt mig uppehålla mig kring det här att ni väljer att strö ut pengar över landets företag som har anställt unga. Det har kritiserats långt innan ni införde det.
Vi räknade ut att företag som McDonalds - vi ska inte tala illa om dem, de anställer många unga och är ett viktigt företag på många sätt och vis - fick ungefär 50 miljoner kronor utan att göra någonting, utan att anställa någon över huvud taget. Flera andra har fått pengar utan att över huvud taget ha agerat. Vad säger forskningen om detta?
Ja, redan innan sade man: Detta är inte en bra ekonomisk politik. Nu levererade Finanspolitiska rådet förra veckan följande: Ett ganska ineffektivt sätt att öka sysselsättningen. Det är just den politik som man vill fortsätta att bedriva.
Vidare säger de: Vi tror att regeringen har kommit nära eller överskridit den punkt där selektiva skattesänkningar kan ha negativ nettoeffekt på den samhällsekonomiska effektiviteten. Vad säger ekonomen Borg om detta? Att regeringens sysselsättningspolitik är välgrundad? Knappast! Låt oss uppehålla oss kring utbildning. Varför drar man ned på den kvalificerade arbetsmarknadsutbildningen?
De arbetslösa ropar efter den. Företagen säger: Vi behöver rekrytera utbildad arbetskraft. Svenskt Näringsliv sade att det var 90 000 jobb som inte blev av förra året. Vuxenutbildningen har varit ineffektiv, säger Borg här. Ja, vi har en finansminister som tack vare vuxenutbildningen kunde läsa vidare. Så ineffektiv har den varit.
Kanske för effektiv i det här fallet, för vi hade gärna sluppit honom som ekonom. Ni har stoppat utvecklingen av högskolan. Vi behöver en fortsatt satsning på högskolan, inte bara i de klassiska universitetsstäderna utan i hela landet. Det gynnar också de små företagen.
De behöver utbildad arbetskraft i Karlshamn, i Örebro och i Landskrona. Men ni har sagt nej och dragit i bromsen. Det är en sammantaget utbildningsfientlig politik. Det är den Borg står och försvarar här, och det tycker jag är allvarligt. Nej, det finns en helt annan politik för landets småföretag, en politik som är baserad på kunskap.
Luciano Astudillo (S):
Jag tar upp den här frågan framför allt därför att här är kanske späkelsen som tydligast, att man höjer arbetsgivaravgiften för de allra minsta företagen. Ska vi klara arbete åt alla, full sysselsättning, måste mer av fokus i politiken ligga på landets små företag. Och det är så att man har svikit dem på område efter område. Man sade en sak och gjorde en helt annan när man väl tog över makten.
Ekonomen Borg är helt bortblåst numera. Nu är det politikern Borg för fulla muggar. Dessutom kör han med någon retorik om att vi har lovat skattehöjningar med 20 miljarder. Det är att fara med osanning. Men nu vänder det efter att vi har haft en sysselsättningstillväxt de senaste två åren.
Det är sant att vårt sista år och Borgs första år var bra år, men Borg vet själv - han har skrivit det i sin vårproposition - att det vänder nu, att arbetslösheten kommer att öka. Då har vi 500 000 människor mer utan till exempel inkomstförsäkring. Det är effekten av den borgerliga politiken.
Landets unga människor ska veta att vi ska investera i dem, inte ge mer resurser till de företag som redan har unga människor anställda. Vi ska investera i dem som fortfarande saknar ett arbete.
Eftersom den borgerliga regeringen så totalt saknar idéer om hur man ska lösa jobbpolitiken, vill jag avslutningsvis lämna över vår rapport från jobbtoppmötet förra måndagen. Jag hörde Borg kommentera den och säga något om att det bara var gammal Amspolitik. Så är det inte. Jag tänkte att han kunde få läsa den nu under sommaren för att se om han kan ta några av de positiva förslag som vi har i den.
Vi gör vår hemläxa. Vi förnyar vår politik. Vi följer också den ekonomiska utvecklingen i landet och anpassar politiken därefter. Ni får inte vara så fartblinda.
Luciano Astudillo (S):
Jag tackar utrikesministern för svaret även om jag tycker att det är en något märklig ordning att utrikesministern får redogöra för Maud Olofssons förehavanden på hennes möten. Det är något besynnerligt, men man får nöja sig med det korta och kärnfulla svaret, som jag tycker är något undfallande.
Under en lite längre tid nu har utbytet, relationerna och aktiviteterna mellan våra båda regeringar varit ovanligt högt. Carl Bildt har besökt Latinamerika för första gången och där sammanstrålat med president Uribe. Vice president Santos har varit här inte bara en gång utan ett par gångar på väldigt kort tid. Det är klart att man undrar vad som egentligen pågår.
Ur Colombias perspektiv är detta agerande ganska logiskt. Landet har allt svårare att få stöd för sin strategi för att lösa den väpnade konflikt som finns i landet. Demokraterna obstruerar i USA. Bush kan inte ge det förbehållslösa stöd som tidigare gavs.
Nu väntas ett presidentval i USA där till och med en demokratisk president kan bli vald. Då är det klart att Colombia och president Uribe behöver andra vänner. Också i Europa reses allt fler frågetecken i Storbritannien, Frankrike och Spanien kring vad som egentligen pågår i landet. Nya vänner behövs alltså. Herr talman!
Det är inte så förvånande att Carl Bildt är en av dem som först räcker ut handen. Bildt har haft en förmåga att hamna i fel sällskap tidigare. Det är inte så att jag ska vara konspiratorisk nu, men redan i höstas anade jag oråd.
När budgettexterna kom i höstas när det gäller synen på Colombia definierade man Colombia som ett postkonfliktområde. Det ändrades inte förrän det kom till utrikesutskottet. Det var förvisso den borgerliga majoriteten där som gjorde detta, men det skedde efter påtryckningar från bland annat det civila samhället. Jag trodde att det var en felskrivning, men det var det kanske inte.
Det kanske var ett upplägg inför framtida relationer med landet. Det är klart att det är mycket lättare att ha relationer av det slag som vi debatterar i dag, som gäller krigsmateriel, med länder som kan definieras som postkonfliktområden än med länder där det pågår ett regelrätt krig mellan stridande parter, åtminstone internt.
Det har skett en del spekulationer i medierna om vad som egentligen händer. Jag hade hoppats att man hade varit lite mer tydlig i interpellationssvaret om vad som egentligen händer och vad som pågår. Det påstås bland annat att Inspektionen för strategiska produkter ska ha gett Saab tillstånd att sälja radarutrustningen Erieye som den heter.
Jag hade hoppats att Carl Bildt skulle ta det här tillfället i akt och klargöra vad det är som pågår. Vilket är den borgerliga regeringens ställningstagande i frågan? Tänker man ge tillstånd till försäljning av krigsmateriel till Colombia? Det skulle jag tycka var synnerligen allvarligt.
Jag vill fråga utrikesministern hur han tänker agera i frågan.
Luciano Astudillo (S):
Jag hoppas att det inte råder några som helst missförstånd i den delen, att vi vill ha mer intresse för det som händer i Colombia. Vi har under lång tid stött den utvecklingen med fredsförhandlingar och genom att trovärdigt försöka sätta press på båda parter. Vi har varit väldigt aktiva i det. Ett ökat engagemang från svensk sida är givetvis välkommet för Colombia.
Vi har i Sverige ett starkt civilt samhälle som samverkar med flera olika organisationer i Colombia. Ett ekonomiskt utbyte är också välkommet - om det är av rätt slag. Nästa gång Carl Bildt åker till Colombia kanske han ska åka utanför Bogotá för att se att det inte bara är Bogotá som gäller. Jag har varit i Bogotá, men jag har också varit Choco i Amazonas där konflikten fortfarande pågår och människor tvingas på flykt på grund av de stridande parterna.
Han kanske även skulle åka till den karibiska kusten, som helt behärskas av högerknarkmaffian. Jag var där som valobservatör, och vi har haft en debatt med anledning av det. Allt som sker i Bogotá återspeglas inte i övriga delar av det stora landet Colombia. Vi ska stödja en positiv utveckling i landet. Vi ska stödja förhandlingar.
Det går inte att vinna över gerillan militärt, tyvärr, utan det måste till förhandlingar på samma sätt som man förhandlat med de paramilitära grupperna på högersidan. Det är emellertid problematiskt att sälja radarutrustning, för övrigt av samma typ som den som användes till att kartlägga lägren på den ecuadorianska sidan.
Det är liknande utrustning vi ska sälja till Colombia.
Den utrustningen kan dessutom användas till att avlyssna, och i ett land där det är svårt att tydliggöra skillnaden mellan civila och stridande parter är det allvarligt att vi bidrar till att ge regeringen verktyg som kan användas till att ytterligare kränka mänskliga rättigheter. Den risken finns, och det vore allvarligt om vi bidrog till den.
Luciano Astudillo (S):
Näringsminister Maud Olofsson har vid ett flertal tillfällen beskrivit landets företagare som ivriga bävrar. Men jag måste hävda här att näringsministerns arbete hittills mer påminner om en sömnig sengångare. Det vore på sin plats att också näringsministern visade lite mer iver i så viktiga frågor som regelfrågorna.
Faktum är att de administrativa kostnaderna de två första åren har gått åt helt fel håll. Jag vill ändå för formens skull tacka för svaret. Fru talman! Först och främst vill jag slå fast en viktig sak. Det var den förra socialdemokratiska regeringen som satte upp det viktiga målet om att minska regelkostnaderna med 25 procent.
Så det är välkommet att den borgerliga regeringen tog över det. Därefter vill jag ändå rätta Maud Olofsson i en sak. Det är inte jag eller vi socialdemokrater utan Svenskt Näringsliv som hävdar att så mycket som en tredjedel av de regelförändringar som den borgerliga regeringen vill göra gällande är deras kan hänföras till tidigare socialdemokratiska regeringar.
Men låt oss lämna det därhän. Det är ingen prestige i att arbetet sattes i gång redan under den förra socialdemokratiska regeringen. Det är uppenbart i det svar jag har fått av Maud Olofsson att hon griper efter ett halmstrå. När hon citerar Svenskt Näringsliv väljer hon sporadiskt.
I slutändan skriver samma Svenskt Näringsliv i den rapporten att regeringen riskerar att inte nå det uppsatta målet om att minska kostnaderna med 25 procent till 2010. Det vore i så fall ett svek, ett synnerligen allvarligt svek. Förvisso har man satt upp verktygen, men de verkar inte fungera. Det har gått två år, och väldigt lite, nästan inget, har hänt.
Tvärtom levererade nu i somras Nutek en rapport och en DN Debatt-artikel som måste ha slagit ned som en bomb i Näringsdepartementet. Vet ni varför? Jo, för att kostnaderna inte har börjat minska, tvärtom. De har ökat med 2 miljarder det senaste året.
Det fick Expressens ledarsida, den liberala tidningen Expressen, att kalla Sveriges näringsminister för pratminister. Det här svaret andas ingen självkritik. Det andas ingen självinsikt och ingen ödmjukhet inför de här svåra uppgifterna. Det går åt fel håll, Maud Olofsson.
Därför vill jag fråga: Är det näringsministerns övertygelse att hon kommer att nå målet att kostnaderna ska sjunka med 25 procent till 2010? Är det ett löfte? Om hon inte tror att hon klarar av det, vilka ytterligare åtgärder är näringsministern beredd att vidta?
Luciano Astudillo (S):
Jag vill först och främst uppmana Maud Olofsson att läsa vår jobbrapport - delrapport - som vi skrev i våras. Där finns över huvud taget inga bidragsförslag eller någon Amspolitik. Tvärtom är det konkreta jobbskapande förslag med starkt fokus på små och medelstora företag, forskning och industriell utveckling.
Det är ett brett program för fler jobb, speciellt nu när det vänder i svensk ekonomi och det behövs en aktiv och framsynt näringspolitik som på bred front satsar för att få i gång motorn igen. Vi har saknat detta under hela våren, och det är det vi har efterlyst. Ändå kan jag nu känna att det finns lite av självinsikt och ödmjukhet hos Maud Olofsson.
Det är en ton vi totalt saknade före valet 2006. Regelkrångelfrågorna är svåra frågor. Vi stöttar samordningen i SCB fullt ut. Det är bra att det går att samordna en del av statistikavlämnandet. Men i slutändan handlar politik för mig, såsom Gunnar Andrén beskriver det, inte om det onda och goda. Så är det inte.
Tvärtom handlar det om att söka förtroende hos företagare och väljare för den politik man står för och att hålla vad man lovar. Jag har ställt samma fråga två gånger. Jag gör det en gång till. Lovar Maud Olofsson att klara målet om att minska kostnaderna för regelkrånglet med 25 procent?
Är det ett löfte som hon här och nu kan leverera till åhörare och övriga riksdagen? Det går nämligen åt fel håll. Nutek har sagt att kostnaderna har ökat med nästan 2 miljarder. Svenskt Näringsliv befarar att nuvarande takt inte kommer att räcka till. Jag vill ha ett svar, Maud Olofsson.
Luciano Astudillo (S):
Först och främst vill jag hälsa arbetsmarknadsministern varmt välkommen till riksdagen igen. Jag hoppas verkligen att han har haft en lång och härlig semestervila. Det lär han behöva nu när konjunkturen viker och prognoserna visar på en ökad arbetslöshet. De två första åren har inte varit så lyckosamma. Därefter vill jag ändå tacka för svaret, även om jag inte alls är nöjd med det. Det är väldigt undfallande. Fru talman!
Det har fallit på Littorins lott att i den borgerliga regeringen vara den som förklarar och förvarar de hårdare tagen mot de arbetslösa. Det är en roll som jag har förstått att Littorin känner sig väldigt obekväm med. För det första passar det inte riktigt in i den moderata nya imagen att vara tuff och hård. De nya moderaterna ska vara de sjysta och trevliga.
För det andra tror jag att det är en personlighetsfråga. Littorin är den i regeringen som vill uppfattas som den sjyste och trevlige, ständigt med leendet på läpparna och uppmuntrande. Oftast är det så. Det är klart att det är jobbigt att ta tag i de här frågorna. Låt mig återgå till fallet Bengt-Åke.
Jag skulle vilja säga att Bengt-Åke är sinnebilden för den hårdare politiken mot de arbetslösa. Bengt-Åke är 59 år och är arbetslös. Han blev isolerad på infektionskliniken och nekades inledningsvis sin ersättning för att han inte kunde infinna sig personligen och skriva under papper och visa på att han fortfarande var arbetslös.
Till slut var det möjligt att lösa det genom ett samtal och gå förbi reglerna. Det löste sig i det här fallet. Men samtidigt var det väldigt tydligt. Arbetsförmedlingen sade: Lagen kräver att vi gör så här. Bengt-Åke är inte ensam.
I våras hade jag, Littorin och flera andra kolleger i riksdagen en lång debatt om Jessica. Det var en ung arbetslös kvinna från Luleå som anvisades ett jobb nere i Karlshamn, ett vikariat på deltid, samtidigt som hon hade ett barn på ett år. Littorin ville först inte heller då säga någonting om det enskilda fallet.
Till slut efter en mycket lång debatt konstaterade också han att det nog var lite väl hårt. Jag drar mig dock till minnes att Littorins egen statssekreterare hade en helt annan uppfattning. Statssekreteraren sade i LO-tidningen att det var den nya moderata politiken mot arbetslösa. Det är vad vi ser nu.
Runt om i Sverige dras tumskruvarna åt för de arbetslösa. Måhända är det så att Littorin varken kan eller ska gå in i enskilda fall. Men jag konstaterar att andra statsråd i liknande situationer hanterar frågan annorlunda. Vem minns inte den cancersjuka Anna Olsson som var för frisk för att få sjukersättning?
Det ledde till att Cristina Husmark Pehrsson, för övrigt partivän till arbetsmarknadsministern, gick ut och hade en synpunkt. Det är här som jag känner en oro över Littorins svar. Han skyller på myndigheten Arbetsförmedlingen och vägrar att ta ansvar för konsekvenserna av den tuffare och hårdare moderata politiken. Hur kommer det att bli framöver?
Det skulle jag vilja ha ett svar på.
Luciano Astudillo (S):
Tyvärr tycker jag fortfarande att svaret är lite undfallande. Signalerna är tydliga. Fråga arbetslösa och arbetsförmedlare. Det är nya och hårdare tag. Så är det. Även om kanske regelverket är detsamma har tillämpningen av regelverket blivit en helt annan.
Signalen kommer från Arbetsmarknadsdepartementet med klara direktiv för hur tillämpningen av regelverket ska vara. Det är de tuffare tagens politik. Den ska Littorin svara för här i kammaren. Det är alldeles självklart - och där finns egentligen inte någon skillnad mellan oss och Moderaterna i den borgerliga regeringen - att vi ska ställa krav på den som är arbetslös och tvingas till att leva på inkomstförsäkring. Vi ska också se till att beivra fusk.
Men det är inte vad den här debatten handlar om. Det handlar om att ställa krav på människor utan att kränka dem. Här har vi en borgerlig regering som kränker människor. Man har kränkt människor genom att göra dem fattiga. Man kränker dem genom att anvisa dem att söka jobb som de ändå inte kan få eftersom de kanske inte har den utbildning som motsvarar det jobbets krav.
Samtidigt har man dränerat arbetsmarknadspolitiken och tömt verktygslådan. Man investerar inte i de människor som är arbetslösa. Krav utan kränkning, Littorin! Det är där den stora skillnaden mellan oss och er finns. Vi ska ställa krav på människor och ha förväntningar på dem. Men vi ska också investera i människor och ge dem möjlighet att ta ett jobb.
Med den konjunktur vi nu framöver ser tror jag att arbetslösheten kommer att öka, inte minska. Då finns det en stor risk för att det misslyckande som den borgerliga regeringen är på väg att drabbas av i den kanske viktigaste frågan för Sverige, jobbpolitiken, kommer att gå ut över de arbetslösa.
Jag är rädd för att tumskruven kommer att dras åt ytterligare och att kravretoriken kommer att förstärkas ytterligare. I bästa fall avslöjar det att den borgerliga regeringen kommer att skylla arbetslösheten på de enskilda, men i värsta fall kommer Littorin att fortsätta göra det han gjorde i sitt första inlägg här, nämligen att skylla det här på arbetsförmedlarna, Arbetsförmedlingen och deras arbete.
Det tycker jag är allvarligt.
Luciano Astudillo (S):
Vi lär inte komma så mycket längre i den här debatten. Det är uppenbart att Littorin borde ta sig en sväng runt Sverige och besöka lite arbetslösa och fråga dem hur de upplever att tillämpningen av regelverket fungerar. Ta också ett snack med arbetsförmedlarna. Det är ju detta som är den nya politiken, de hårdare tagens politik, som den borgerliga regeringen har infört.
Signalen är tydlig: In med dem, och kränk dem genom att göra dem fattiga! Här är den stora skillnaden. Vi ska ställa krav på människor men inte kränka dem.
Luciano Astudillo (S):
Jag har kommit fram till att Sveriges arbetsmarknadsminister har två växlar. Den ena fick vi se när förändringarna i a-kassan genomfördes eller i de senare debatterna om instegsjobben och de kompletterande aktörerna.
Det är slarvigt framarbetade förslag och halvfabrikat som hamnar helt fel i verkligheten. Den andra växeln är den vi får se här i dag. Det är en arbetsmarknadsminister som väntar och som väljer att passa och inte göra någonting i viktiga frågor för många svenskar. Vi har exemplet kollektivavtalen.
Här i dag diskuterar vi en annan grej, nämligen anvisningarna till folk som bor i närheten av andra länder. Här säger arbetsmarknadsministern att han inte tänker göra någonting. Han kommer bara att avvakta, luta sig bakåt i stolen och rulla tummarna. I grunden är integrationen mellan länder väldigt bra.
Jag kommer själv från en sådan region, Malmö-Köpenhamnsregionen, där vi ser att det ger en rad möjligheter för tillväxt och arbete. Det är oerhört positivt, men jag vill ändå påminna Littorin om den debatt vi hade tidigare.
Det var ett dilemma att människor från Malmö anvisades jobb i Köpenhamn - nu riskerar de att tvingas söka jobb i Köpenhamn - utan att ens få ett resebidrag för att åka dit på anställningsintervju. Hur fungerar alla andra arbetsmarknadspolitiska insatser?
Nystartsjobben och anställningsstöden slutar ju att gälla någonstans vid mitten av bron. Många av de positiva delarna av arbetsmarknadspolitiken, de som bereder möjligheter för arbetslösa, duger inte på andra sidan sundet eller gränsen till Norge. Vi hade en debatt om det, och Littorin sade att han inte tänkte göra något åt det.
Sedan har vi det som Sven-Erik Österberg har tagit upp i sin interpellation om andra delar av försäkringssystemet. Hur blir det med pensioner, föräldraförsäkring och sjukförsäkring? Det är klart att det är frågor som många arbetslösa kommer att fundera kring när de anvisas jobb. Jag hade hoppats på att vi skulle ha en minister som sade: Jag tänker ta tag i det här.
Jag kommer att se vilka konsekvenser detta medför när det gäller alla de andra viktiga delarna. Jag kommer också att se hur jag, med mitt departement, kan få Arbetsförmedlingen att mer aktivt jobba för att stötta människor att söka jobb på andra sidan sundet eller i andra länder, i Norge eller i Finland. Men inget av detta säger han. Inget av det säger Littorin. Men han har en chans till sedan.
Luciano Astudillo (S):
Här har vi, som sagt, arbetsmarknadsministerns två växlar. Här har vi satt in växeln handlingsförlamning, passivitet. I andra fall, som vi ska debattera senare, är det slarv och halvfabrikat till politik som inte stämmer med verkligheten.
Den här låtgåpolitiken, eller laissez faire -politiken, som den här regeringen står för i den här delen påminner om den debatt som vi har haft i snart två år om kollektivavtalen och vårt medlemskap i EU. Littorin har passat och passat och passat och låtit gå, och så kom domen till slut.
Här har vi samma sak. Här har vi exakt samma sak. Littorin tar inte det här problemet på tillräckligt stort allvar. Det är så, precis som Littorin säger, att det är viktigt och positivt med ökad integration. Det ger möjlighet till tillväxt, till integration, till flera arbeten. Det är oerhört positivt.
Det ser vi inte minst i den region som jag kommer ifrån. Men samtidigt finns det en rad problem och risker med det här som ministern skulle kunna ta tag i. Han skulle kunna säga: Det här tänker jag åtgärda, titta på, ge min myndighet Arbetsförmedlingen i uppdrag att se över, utreda, kolla vilka konsekvenser det har för sjukförsäkringar och föräldraförsäkringar.
Det kanske skulle kunna leda till: Jag tänker ta ett nytt initiativ och förhandla om skatteavtalet med Danmark. Nej. Vi får se hur det går. Det är en total handlingsförlamning. Jag tycker det är oerhört allvarligt med den borgerliga regeringens låtgåpolitik.
Som av en slump råkar det vara så att så fort det handlar om att skydda vanliga löntagare, vanliga svenskars villkor är det låtgåpolitiken som gäller. Det var kollektivavtalen och nu det här. Jag är inte längre så säker på att det är en slump. Det kan vara en medveten politik. Det är det jag tycker är oerhört allvarligt.