Sven Otto Littorin (M):
Det är synd att det bara är fyra minuters talartid. Lars Lilja pratade om att kommunerna inte har de möjligheter till samarbete som skulle önskas, om att det uppfattas så på sina håll. Ja, så var det ett tag. Man var lite oklar över detta. Sådana signaler fick vi väldigt tydligt från SKL. I flera omgångar har vi suttit ned och diskuterat med SKL.
När den här förordningen skulle tas fram jobbade vi tillsammans med SKL:s jurister just för att försöka undanröja alla tveksamheter, alla potentiella tvivel, kring tolkningen. Vi har alltså väldigt intensivt jobbat med SKL för att hantera den här typen av problem. Möjligen ligger problemet snarare i att det inte längre finns några länsarbetsnämnder med stora fria medel som man kan laborera med så som man kanske tidigare har gjort.
Då kommer vi tillbaka till Lars Liljas andra synpunkt, att arbetsförmedlare kan känna sig bekymrade över att inte kunna göra det de vill. Naturligtvis kan jag förstå det. Å andra sidan: Om ansvaret och arbetsmarknadspolitiken är nationella får vi nog ha en någorlunda ordentlig styrning av vad medlen ska användas till.
Som Riksrevisionen och andra visat vid tidigare genomgångar av olika typer av arbetsmarknadspolitiska insatser har det funnits ett och annat projekt vars nytta definitivt kunde ifrågasättas. Dock kan man förstå att det var trevligt för dem som genomförde insatsen.
När det gäller frågan om lönebidrag och ideella föreningar - vi har ju diskuterat frågan förut; det är inte alltid som man får som man vill i budgetförhandlingar - delar jag Lars Liljas grundläggande stöd till lönebidraget som modell. Jag tror att det är en väldigt god insats när det gäller att kunna hjälpa många personer till ett meningsfullt arbete - människor som annars inte hade haft det.
Inte minst mot bakgrund av den ekonomiska krisen under det senaste året tycker jag att det finns anledning att dyka lite djupare i frågan om lönebidragsanställningarna. Det handlar om allt från lönebidrag i eget företag och lönebidrag för ideella föreningar till volymerna och för den delen också nivåerna. Jag kan inte utlova en omedelbar leverans i frågan.
Men om Lars Lilja och jag skulle kunna vara överens skulle vi tillsammans kunna titta på detta eller på olika sätt försöka hitta en vettig väg att gå. Jag tror att det skulle vara väldigt bra. När det gäller Gunnar Andréns fråga och om man funderar på vad arbetsmarknadspolitiska program egentligen är: Naturligtvis handlar det inte bara om att förmedla arbete - dock är det en del - utan också om att förbättra den enskildes möjligheter att hitta och att passa för de arbeten som finns, om möjligheterna att komma in och att komma tillbaka på arbetsmarknaden.
Där finns väldigt mycket av det som finns i vår verktygslåda: praktik, praktisk kompetensutveckling, utbildning, fas 3, Lyft och andra saker som vi pratat om. För Lyft, fas 3 och praktikplatserna kommer kommunerna att ha en mycket stor betydelse. Lars Stjernkvist, min tidigare partisekreterarkollega - dock för Socialdemokraterna - har av Arbetsförmedlingen utsetts till att leda arbetet med Lyft gentemot den offentliga sektorn.
För inte alls länge sedan - för bara någon vecka sedan - pratade jag med Lasse Stjernkvist. Vi diskuterade då just detta. En fråga som det nu är väldigt viktigt att reda ut handlar egentligen om diskussionen med parterna för att se till att man inte på något sätt hamnar snett och det uppfattas som exempelvis lönekonkurrens. Gunnar Andrén har helt rätt utgångspunkt. Fler företag behövs. Framför allt behövs det kunder i de företagen så att man vågar anställa.
Beträffande starta-eget-stöd togs åldersgränsen bort den 1 januari i år, så ungdomar kan få hjälp med att starta eget. Men återigen: Det är inte bara hjälp med att starta eget som behövs, utan det behövs också kunder till de företagen. Det behövs även bland annat idéer, nätverk och kontakter som vi kanske genom näringspolitiken och på andra sätt kan försöka hjälpa till med att stimulera fram.