Maria Larsson (KD):
Låt mig först säga att barns möjlighet att själva få komma till tals har varit en av de allra viktigaste frågorna för mig att förändra i positiv riktning. Jag menar att barns rättsskydd och möjlighet att självständigt få uttrycka sin vilja har tidigare haft en alldeles för liten omfattning och varit för dåligt respekterad.
Vi har försökt att arbeta in i socialtjänstlagen genom redan gjorda förändringar och förhoppningsvis med hjälp av kommande förändringar ett stärkt skydd och förstärkta rättigheter för barnen. Vi talar mycket om barnkonventionen och barnperspektiv i vårt land, men jag menar att vi alltför dåligt lever upp till dem både lagstiftningsmässigt och tillämpningsmässigt. Därför är en förändring en hjärtefråga för mig.
Därför genomförde vi förändringar i socialtjänstlagen 2007. De handlade om att barn ska ha rätt att få komma till tals och få sin vilja dokumenterad i samband med utredningar. Detta ska vara en av delarna i beslutsunderlaget för socialtjänsten. Det handlar självklart också om att lyssna in barnen i fråga om vårdnad, boende och umgänge. Barnets bästa är inte ett alldeles entydigt och enkelt begrepp.
Det handlar naturligtvis också om att ha en bra barnkompetens hos socialtjänsten för att göra dessa avvägningar och bedömningar på ett relevant och rimligt sätt. Här kommer de förslag som vi har lagt fram om att ha mer av evidensbaserad praktik inom socialtjänsten förhoppningsvis att göra skillnad framöver.
Det finns naturligtvis många kompetenta socialtjänstarbetare i vårt land, men det finns också en del som kanske får ta sig an de allra svåraste uppgifterna när de är alldeles nytillträdda på arbetsmarknaden. Vi vet hur svåra uppgifter det kan handla om när enskilda människor har kommit i kläm. Därför är det viktigt att säkra att de som sysslar med barnutredningar tydligt ska ha denna barnkompetens och ha erfarenhet i att göra den typen av riskbedömningar.
Den utredning som jag väntar till mitten av juli, att stärka barns skydd och rättigheter, är viktig i sammanhanget. Här hoppas jag få ännu fler förslag för att lagstiftningsmässigt kunna göra förändringar framöver. Jag har bett om att utredningen ska ge en helhetssyn när det gäller att stärka barns skydd och rätt. Vi har inte varit overksamma i alla fall.
Låt mig säga att vi i regleringsbrevet för 2008 gav Socialstyrelsen i uppdrag, via IMS, att ta fram kunskap för riskbedömningar. Problemet är att det finns så lite kunskap att tillgå. Ämnet är så lite beforskat både i Sverige och i andra länder. Därför handlar det om ett utvecklingsarbete, och utvecklingsarbete tar lite tid. Jag beklagar det, men så är faktiskt verkligheten.
Socialstyrelsen gick också ut med en enkät till familjerättssekreterare i sammanhanget, bland annat till medlemmar i Familjerättssocionomernas Riksförening för att nå personer som man vet arbetar med familjerättsliga frågor. En del svarade enskilt, och andra svarade gemensamt för en hel arbetsgrupp. Av de svaren kan vi se att många använder sig av ett risktänkande i ärendena.
Man bekräftar också att lagändringen har gjort det tydligare att en sådan ska ingå. Det har gjort att man har tänkt en gång till och blivit tydligare i sina formuleringar. En svårighet man lyfter fram är att bedöma olika källors trovärdighet. Vi inser alla att det är där problemen ligger, det vill säga att väga olika berättelser och versioner mot varandra.
Familjerättssekreterarna efterlyste i enkätundersökningen mer kunskap, och de ser fram emot metodutveckling på området. I mitt nästa inlägg vill jag berätta om vad vi skrev i regleringsbrevet för 2009.