KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Ann-Christin Ahlberg för en viktig interpellation. Ingen ska behöva känna sig rädd eller otrygg på jobbet, och att utsättas för just hot och våld på sitt arbete är ett otroligt allvarligt arbetsmiljöproblem.
Men det är också som jag sade i svaret: Det är ett stort demokratiproblem när tjänstemän, vare sig det de jobbar i kommuner, i myndigheter eller över huvud taget i offentlig förvaltning, upplever att de inte tryggt kan utföra sitt uppdrag.
Arbetsmiljöverket har satsat på ett nationellt inspektionsprojekt för att förbättra situationen, och många av de anställda som Arbetsmiljöverket har träffat ute på arbetsplatserna berättar just att många drar sig för att anmäla både hot och våld. Det finns nämligen en uppfattning om att samhällets attityd i frågan har hårdnat - man ska på något sätt helt enkelt "tåla" mer i sin roll som tjänsteman.
Det tycker jag är en oacceptabel och oroväckande utveckling. När det gäller ansvaret för arbetsmiljön på Arbetsförmedlingen och andra myndigheter är det inte ett undflyende svar att säga att det är arbetsgivaren som har ansvaret. Så är det i alla verksamheter och på alla arbetsplatser. Det är i grunden arbetsgivarens ansvar att se till att arbetsmiljön fungerar. Jag vet inte om Socialdemokraterna vill ha någon annan ordning för just detta.
Jag tar frågan på allvar. Som Ann-Christin Ahlberg själv var inne på har vi en ny generaldirektör som dessutom kommer från Arbetsmiljöverket. Han har ett stort och viktigt jobb framför sig även när det gäller att säkra att arbetsmiljön på Arbetsförmedlingen är god. Men det är i grund och botten så att arbetsgivaren har ansvar för arbetsmiljön på sina arbetsplatser. Det gäller även Arbetsförmedlingen.
Det är ett delegerat ansvar sedan ungefär 20 år tillbaka, vad jag vet. Jag tror att det är den ordning vi ska ha.
Elisabeth Svantesson (M):
Ena stunden blir jag anklagad för att detaljstyra. Andra stunden vill Socialdemokraterna ha in lite mer i regleringsbreven. Det är en intressant kombination och ekvation, men den ska vi inte ta här och nu. Jag tycker att Ann-Christin Ahlbergs fråga är viktig att diskutera. Det finns många saker att säga. Jag började prata om hot och våld i det första inlägget. När det gäller arbetsmiljön och kulturen på Arbetsförmedlingen finns det flera saker att säga. En sak är såklart att arbetsmarknadens sammansättning och de arbetslösa har förändrats.
Det har varit en tuff tid. När jag pratar med arbetsförmedlare vittnar många om dels den psykiska ohälsa man möter bland många arbetslösa, dels att människor som kommer från krig och krigshärjade områden har en väldigt stressad situation som påverkar arbetsmiljön. Mycket av det som Arbetsförmedlingen gör internt administrativt är ett resultat av deras egen styrning.
Det handlar om alltifrån hur man jobbar med inskrivningssamtal till hur snabbt man ska ha en handlingsplan. Jag upplever i mina möten med arbetsförmedlare att det här ibland skymmer sikten mot det verkliga uppdraget, som också Ann-Christin Ahlberg var inne på. Man får inte den tid man vill för arbetssökande och arbetsgivare. Här ser jag en stor förbättringspotential. Jag tror att det i många fall är en ledningsfråga ute på våra kontor.
Chefer kan sätta sig tillsammans med sina medarbetare för att se hur man kan jobba bättre och smartare och om det finns administration som man kan undvika. När det gäller aktivitetsrapporten måste jag understryka att det inte är något nytt fenomen att arbetssökande söker jobb och att arbetsförmedlare har kontakt med de arbetssökande. Skillnaden är att det nu sker på ett strukturerat sätt. Jag vill få ordning på att det sker korrekt och okej en gång i månaden. Det är ett rimligt mål.
Men det är ingenting nytt i sig, utan det är strukturen som ändrats. Naturligtvis kan många arbetsförmedlare uppleva att det här kommer som en sak till när man redan har så mycket annat att göra. Men jag är övertygad om att det finns ett internt arbete att göra i att se över rutiner och strukturer internt inom Arbetsförmedlingen. Det är fortfarande så att Arbetsförmedlingens ledning har ansvar för arbetsmiljön.
Det är en delegerad fråga, som alltid med våra myndigheter. Min fråga är om vi borde ändra den ordningen. Men det tror jag inte att ni egentligen vill, Socialdemokraterna. Arbetsförmedlingen har självklart inte varit ledningslös. Man har haft en tillförordnad generaldirektör. Men de senaste åren har det blivit tydligt att det finns en stor förbättringspotential internt på Arbetsförmedlingen. Jag har varit tydlig gentemot Mikael Sjöberg med att han inte ska vila sig i form.
Han har ett hårt jobb att göra från första dagen i att få med sig övriga chefer och alla medarbetarna runt om på landets 320 arbetsförmedlingar på den här resan. Huvuduppdraget är att fokusera på de arbetssökande och på arbetsgivarna som behöver kompetens, så att fler kan ha ett jobb att gå till.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig avsluta där jag började. Ingen ska behöva känna sig vare sig rädd eller otrygg på jobbet, och man ska också känna att man har en arbetsmiljö där man är med och bidrar. Jag möter många arbetsförmedlare. Många upplever stress. Men väldigt många är glada för sitt jobb och trivs på jobbet. Om man är arbetsförmedlare ska man ställa sig en fråga. Det är en liten hänvisning till vad Magdalena Andersson sade för bara några månader sedan.
Hon såg en förbättrings- och besparingspotential hos de 20 största myndigheterna i Sverige på ungefär 10 miljarder kronor. Jag är inte så säker på att det är möjligt. Det skulle få enormt stora effekter på Arbetsförmedlingen. Man ska vara tydlig med uppdraget och de resurser man har. Det finns många sätt att jobba smartare på Arbetsförmedlingen. I dag är de betydligt fler anställda än var de var 2008.
Sjukhälsotalen är oroväckande. Men går jag tillbaka till 2004 ser jag att det låg på 7,3, och 2005 låg det på 7,0. De var väldigt höga i början på 2000-talet. Det har legat på 4,7 i ganska många år och steg 2013 till 5,6. Jag delar oron över det. Jag tänker följa detta. Vi har hela tiden täta dialoger med Arbetsförmedlingen om deras uppdrag, deras resurser och deras resultat.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag till tacka interpellanterna Patrik Björck och Johan Andersson för interpellationerna. Det är i grunden en bra debatt. I dessa frågor har vi en väldigt tydlig konfliktlinje i svensk politik om var jobben verkligen växer fram. Interpellanterna gillar att prata om sysselsättningsfasen. Den tycker jag är jätteviktig. Den måste leda ut till arbete. Men vi behöver också prata om hur jobben ska växa fram.
Fram till valet kommer vi att fortsätta med en politik som underlättar för arbetsgivare, både offentliga arbetsgivare och privata företag, att utveckla sina idéer så att fler kan ha ett jobb att gå till. Det har skett under dessa år. Det är en politik som vi kommer att fortsätta med. Att döma av de förslag som Socialdemokraterna hittills har lagt fram på riksdagens bord verkar man vilja gå tillbaka till en politik som man drev före 2006.
Låt oss då komma ihåg att under de sex första åren under 2000-talet hade vi fantastiskt bra utveckling ekonomiskt, men sysselsättningen stod helt still. Jobben växte inte fram. Vad som oroar mig med siffermålen, Patrik Björck, är att det är så ni ofta vill lösa saker. Ni sätter upp ett siffermål. När man sedan upptäcker att man inte kan nå det förtidspensionerar man bort människor och driver ut dem ur arbetskraften. Det är inte en väg att gå.
Målet är full sysselsättning. Då ska jobben bli fler och arbetsmarknadspolitiken ha de verktyg som gör att fler kan ta del av de jobb som växer fram. Det är det absolut tydliga budskap som jag har, eftersom alla behövs.
Elisabeth Svantesson (M):
Kerstin Nilsson har frågat mig vad jag avser att göra för att inte Arbetsförmedlingen ska behöva säga upp folk samt vad jag tänker göra för att förbättra Arbetsförmedlingens insatser. De statliga resurserna ska användas på effektivast möjliga sätt. Arbetsförmedlingen har sedan skuldkrisen 2008 fått kraftiga tillfälliga förstärkningar av sitt förvaltningsanslag för att hantera den ökade mängden arbetssökande. Det är rimligt att de tillfälliga förstärkningarna fasas ut då arbetslösheten går ned.
Det arbetsgivarpolitiska ansvaret i staten är delegerat till myndighetscheferna. Det innebär att det är myndigheterna som anställer, lönesätter, utvecklar och avvecklar sin personal utifrån tillämpliga regelverk, det vill säga författningar och kollektivavtal, med de ekonomiska förutsättningar som ges. För att arbetsmarknadspolitiken på bästa sätt ska bidra till full sysselsättning är det nödvändigt att Arbetsförmedlingen fungerar väl och att dess verksamhet snabbt och effektivt kan anpassas efter nya omständigheter på arbetsmarknaden.
Under senare år har både arbetsmarknadens utveckling och flera politiska reformer bidragit till att förändra förutsättningarna för Arbetsförmedlingen att uppfylla sitt uppdrag. Mot bakgrund av detta har regeringen den 6 februari beslutat om en översyn av Arbetsförmedlingen.
Elisabeth Svantesson (M):
Eftersom vi alldeles nyligen debatterade Arbetsförmedlingen och även kommer in på detta nu tänkte jag hålla mig till de frågor som Kerstin Nilsson ändå har ställt mig. Det handlar dels om uppsägning av personal, dels om insatser på Arbetsförmedlingen. När det gäller insatser har det kommit till en mängd nya verktyg i lådan för Arbetsförmedlingen för att kunna matcha fler mot arbete.
Det handlar delvis om stöd - i många fall olika typer av stöd för att kunna matcha personer ut mot jobb. När det gäller Arbetsförmedlingens personal och förvaltningsanslag är det viktigt att komma ihåg att mellan 2008 och 2014 har förvaltningsanslaget ökat med 50 procent i löpande priser. Man måste självfallet anpassa sig efter de prognoser som finns framåt.
Det är egentligen det korta svaret på de frågor som jag redan en gång har svarat på. Vi ska fortsätta att vässa insatserna. Det gör vi genom översynen. I varje budget lägger vi också fram nya förslag och vässar de insatser som finns för att fler som står långt utanför ska komma tillbaka. Diskussionen om Arbetsförmedlingens arbetsmiljö och om administration var uppe bara för en liten stund sedan här i debatten.
Det tillskrivs mig en del åsikter och tankar som jag kanske inte exakt har uttryckt. Vad jag har sagt - och det sade jag också i debatten alldeles nyss - när det gäller Arbetsförmedlingen och att skymma sikten är att jag tror att mycket av den administration som sker på Arbetsförmedlingen inte är ett resultat av politiska beslut. Det är ett resultat av Arbetsförmedlingen egen styrning. Jag tror att cheferna tillsammans med gd nu får fundera över om inte detta skymmer sikten.
Som jag sade i Aktuellt i förra veckan tror jag att arbetsförmedlarna har mycket att säga om detta, för de jobbar med det varje dag. Cheferna bör i ännu större utsträckning lyssna på hur man kan göra, hur man kan förbättra och hur man kan göra saker smartare. Jag tror att vi alltid och i alla organisationer ska fundera på just detta: Hur kan vi göra saker på ett bättre sätt så att vi får ut mer av det vi gör och kan ägna oss åt det som är viktigt?
Eftersom ni varje gång ni står i talarstolen säger att vi regelbelägger så mycket tycker jag också att ni ska ge exempel på vad det är som är regelbeläggande. När det gäller aktivitetsrapporterna har alla vi som är här inne - alla de partier som representeras här - varit överens om att vi ska ha sådana. Det är i sig ingenting nytt. Det är inget nytt att man redovisar sina jobb, och det är inget nytt att arbetsförmedlarna har kontakt med arbetssökande. Det sker på ett mer strukturerat sätt.
Jag tror att det är viktigt och helt relevant att det sker. Hur de här kontakterna sedan ska ske med de arbetssökande är upp till Arbetsförmedlingen. Arbetssökande är olika. En del är arbetslösa under kort tid och behöver inte ha så mycket möten med arbetsförmedlare, och andra behöver stort stöd. Då måste man anpassa sina insatser till de personer man möter.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill tacka för interpellationen. Nu kommer det nya frågor på slutet om väldigt specifika situationer. Jag måste fördjupa mig lite i det Kerstin Nilsson menar. Jag antar att det handlar om att det finns personer inom jobb- och utvecklingsgarantin som har ett jobb. Målet måste hela tiden vara att vi ska arbeta för att varje person som står till arbetsmarknadens förfogande ska ha ett jobb att gå till på heltid och att man också får vidare stöd för att komma in.
En av de stora utmaningarna är vissa sektorer där det är svårt för just många kvinnor, som Kerstin Nilsson beskriver, att verkligen få ett heltidsjobb. Det är inom handel och ofta inom offentlig sektor. Många är undersysselsatta och vill jobba mer. Det är en stor utmaning för arbetsgivarna att se till att erbjuda sina anställda heltidsanställningar, i den mån det är möjligt.
Arbetsförmedlingens insatser måste alltid fokusera på att stötta personer för att komma tillbaka till heltidsjobb och att få en fast fot på arbetsmarknaden.
Elisabeth Svantesson (M):
Cecilia Dalman Eek har frågat mig hur jag arbetar för att hantera risken för att kvaliteten på arbetsmiljötillsynen försämras när branschkompetensen inte längre används och utvecklas. Som jag har svarat vid tidigare interpellationer i fråga om Arbetsmiljöverkets organisation är det myndighetens ledning som bestämmer hur myndigheten ska organiseras. Det centrala för regeringen är att myndigheten bedriver sin verksamhet på ett effektivt sätt som svarar mot deras uppdrag.
Jag har stort förtroende för att myndigheten även fortsättningsvis kommer att klara detta. Sedan 2007 har Arbetsmiljöverket effektiviserat sin verksamhet och sänkt sina driftskostnader väsentligt. Siffrorna visar att det i dag utförs fler inspektioner per inspektör än för bara några år sedan. Också antalet krav i tillsynsbesluten har ökat, vilket tyder på att verkets arbete med urvalsmetoder för att identifiera de mest riskfyllda arbetsställena har gett resultat.
Det är naturligtvis viktigt att Arbetsmiljöverket bedriver sin verksamhet på ett effektivt och välfungerande sätt. Det får dock inte glömmas bort att det är arbetsgivaren som har ansvar för arbetsmiljön och för att lagar och regler inom området följs. Även arbetstagaren, de fackliga organisationerna och skyddsombuden har en viktig del i att arbetsmiljön på den enskilda arbetsplatsen utvecklas på ett positivt sätt.
Jag följer noga utvecklingen och har dessutom kontakt med parterna i arbetsmiljöfrågorna och kommer att fortsätta att ta upp hur vi bäst kan samarbeta vidare för att främja en god arbetsmiljö som förebygger ohälsa och olyckor i arbetslivet.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Cecilia Dalman Eek för interpellationen. Än en gång tillskrivs jag väldigt många känslor. Jag vill gärna stå för dem själv. Men det är naturligtvis upp till Raimo Pärssinen att göra detta. Vad är vår ambition? Arbetsmiljöfrågan är nog den fråga som jag har debatterat mest av alla frågor i interpellationsdebatter. Det finns ett stort engagemang i denna fråga. Vår ambition är, som jag tidigare har sagt, att arbetsmiljön på alla arbetsplatser ska vara bra.
Självklart är det ambitionen. Jag ska gå rakt på pengarna, eftersom det ofta handlar om pengar. Det är helt riktigt att vi 2006 gjorde en hel del förändringar i statsförvaltningen. Vi lade exempelvis ned Integrationsverket, och vi gjorde också besparingar i Arbetsmiljöverket. Från 2009 till 2013 har vi återigen tillfört en hel del resurser till Arbetsmiljöverket.
Det handlar om olika typer av satsningar och om information och tillsyn, därför att jag tror att det är någonting som är mycket viktigt i arbetsmiljöarbetet och som faktiskt arbetsgivarna ansvarar för. Låt oss inte glömma det. Det är inte Arbetsmiljöverket som är ansvarigt för landets arbetsplatser, utan det är arbetsgivarna. Och många arbetsgivare, speciellt de mindre, har inte den information som de behöver och inte riktigt kunskap om vilket ansvar de har eller hur de ska bedriva arbetsmiljöarbetet på ett effektivt sätt.
Men när det gäller denna specifika interpellation om metoder, det är det som frågan handlar om, är det för mig inte en fråga om exakt vilka metoder som man ska använda sig av på Arbetsmiljöverket. Det är ungefär som om vi skulle börja diskutera hur arbetsförmedlarna ska matcha. Det finns 320 arbetsförmedlingar, och de jobbar på olika sätt. Jag kommer aldrig att tala om exakt vilken metod i mötet mellan arbetssökande och arbetsförmedlare som är bäst.
Det finns en branschkunskap, och det finns kunskap på Arbetsmiljöverket om hur man ska jobba mest effektivt utifrån de resurser man har och utifrån det arbete man har. Jag är inte lika övertygad som interpellanten om att all branschkompetens nu försvinner från Arbetsmiljöverket. Men eftersom många går i pension tror jag att det är en fråga om kompetensöverföring som skulle ha skett oavsett om man hade 50 fler inspektörer eller inte.
Det grundläggande uppdraget för Arbetsmiljöverket är att sprida kunskap och information och att bedriva tillsynsarbete. Det gör man på ett mycket effektivt och bra sätt. Effektiviteten handlar inte bara om pengar. Den handlar faktiskt om hur träffsäker man är i det man gör. Jag är övertygad om att man är mer träffsäker i dag än vad man var tidigare.
Elisabeth Svantesson (M):
Nu tillskrevs jag ytterligare en åsikt. Jag står gärna för mina egna åsikter och min egen ambition. Min ambition är att vi ska ha trygga och säkra arbetsplatser, och jag uppfattar att mycket av det Arbetsmiljöverket just nu gör är rätt på många olika sätt. Man har fokuserat och gör vissa mer träffsäkra insatser vad gäller såväl information och kunskapsinhämtning som tillsyn.
Det handlar om fokus på riskarbetsplatser, och det handlar om fokus på kvinnors arbetsmiljö. Det vet vi är en stor utmaning, och det är ett uppdrag Arbetsmiljöverket har fått av regeringen. Det handlar också om det arbete mot hot och våld jag nämnde. Hot och våld ökar på många olika arbetsplatser. Det jag ser just nu är att Socialdemokraterna varje gång de ställer sig i talarstolen lovar 1 miljon, 2 miljoner eller uppemot 1 miljard. Det är mycket man lovar.
Det är lovvärt och något ni gärna får göra, men det blir väldigt dyrt när ni ger er in i debatten eftersom ni lovar mycket till alla. Jag vill lyfta blicken lite. Sverige har en god arbetsmiljö i förhållande till många andra länder, men den kan bli mycket bättre. Återigen: Arbetsgivaren har huvudansvaret. Ser man till olika indikatorer som finns tillgängliga är trenden ändå tydligt positiv på många sätt.
Förra året uppmättes det lägsta dödstalet vi har sett på svenska arbetsplatser, vilket jag tycker att interpellanten ska veta om. Jag har sagt det många gånger i debatten, men det är inte så att det finns ett absolut samband mellan resurser till Arbetsmiljöverket och tillståndet i arbetsmiljön och dödsolyckor - frågan är mycket, mycket mer komplex än så.
Jag välkomnar en nollvision, vilket riksdagen nu har ställt sig bakom. Jag har i varje debatt sagt att varje person som dör på jobbet är en för mycket, och det är att uttrycka en nollvision. Man kan uttrycka det på olika sätt, men det är i grunden så vi måste jobba. Slutligen har arbetsmarknadens parter en viktig roll som pådrivare i förbättringsarbetet. Jag har kontakt med parterna, och jag vet vad många olika parter tycker och har för tankar och åsikter om detta.
Man har många goda idéer, och man jobbar också konstruktivt tillsammans på många arbetsplatser runt om i Sverige. Jag kommer att fortsätta samtala med parterna om hur vi bäst kan arbeta tillsammans för att främja en god arbetsmiljö, men låt oss inte glömma bort att arbetsmiljöarbetet är ett ansvar arbetsgivarna har.
De ska tillsammans med sina medarbetare forma den goda utveckling jag hoppas och tror kommer att prägla arbetsmiljön på svenska arbetsplatser även i framtiden.
Elisabeth Svantesson (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig vilka åtgärder jag som arbetsmarknadsminister avser att vidta för att ledningen för Arbetsförmedlingen faktiskt gör det den är satt att göra. Som jag sade så sent som i november 2013 i kammaren är det grundläggande styrdokumentet från regeringen till Arbetsförmedlingen förordningen med instruktion för myndigheten.
Där står i andra paragrafen att Arbetsförmedlingen ska verka för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt bland annat genom att effektivt sammanföra dem som söker arbete med dem som söker arbetskraft. Att arbeta med arbetsgivarkontakter ligger således i Arbetsförmedlingens grunduppdrag. I regleringsbrevet betonar regeringen vad myndigheten särskilt ska göra under det kommande året och vad som särskilt ska återrapporteras till regeringen.
Av de arbetsgivare som anmält en ledig plats var, enligt Arbetsförmedlingens årsredovisning för 2013, 91 procent nöjda med hanteringen. 81 procent angav att de fått tillräckligt med lämpliga sökande för att kunna anställa, vilket är i nivå med tidigare år. Arbetsförmedlingens ökade fokus på arbetsgivarkontakter avspeglas i att antalet arbetsgivarkontakter och antalet överenskommelser med arbetsgivare har ökat. Detta är ett arbete som måste fortsätta.
Arbetsförmedlingens arbetsgivarkontakter är av stor vikt för att kunna sammanföra arbetssökande med arbetsgivare som söker arbetskraft, och det är centralt att arbetet med arbetsgivarkontakter utvecklas. Regeringen har tillsatt en bred översyn av Arbetsförmedlingen som bland annat ska analysera hur Arbetsförmedlingens kontakter och samarbete med arbetsgivare kan förbättras ytterligare.
Arbetsförmedlingen har under de senaste tre åren fått uppdrag i sitt regleringsbrev som rör arbetet med arbetsgivarkontakter, då regeringen anser att detta är ett mycket viktigt och prioriterat område för Arbetsförmedlingen att arbeta med. I regleringsbrevet för budgetåret 2014 trycker regeringen extra på Arbetsförmedlingens arbete med uppsökande aktiviteter hos arbetsgivare för att bland annat hitta lediga jobb som annars inte utannonseras.
Elisabeth Svantesson (M):
Låt mig tacka Jasenko Omanovic för interpellationen. Vi har pratat om detta tidigare. Vi tyckte väldigt lika då, interpellanten och jag, och vi tycker egentligen precis likadant nu, tror jag. Arbetsförmedlingen har ett uppdrag att jobba med två kundgrupper: arbetssökande och arbetsgivare. Hur styr vi då detta? Först och främst handlar det om det grundläggande uppdraget.
Som jag sade tidigare när vi möttes och diskuterade den här frågan är huvuduppdraget enligt instruktionen till Arbetsförmedlingen att jobba med både arbetsgivare och arbetssökande. Dessutom har vi förstärkt detta i regleringsbrevet för att verkligen betona vikten av det, eftersom vi ser att det finns ett arbete att göra här för att jobba ännu mer och ännu bättre.
Frågan som interpellanten har ställt är: "Vilka åtgärder avser arbetsmarknadsministern att vidta för att ledningen för Arbetsförmedlingen faktiskt gör det den är satt att göra?" Ja, det handlar om regleringsbrev, instruktioner, samtal och en ständig diskussion med Arbetsförmedlingen. I går började en ny generaldirektör, Mikael Sjöberg. När jag presenterade honom lyfte han fram tre saker som han tycker att det är viktigast att jobba med från början.
En av de frågorna var just att Arbetsförmedlingen måste se att man har två kundgrupper. Den nya generaldirektören ser det, liksom många av arbetsförmedlarna. Men det gäller också att ge tid åt sådana prioriteringar, så att man ser både arbetsgivare och arbetssökande. Nu handlar det här om företagskontakter. Jag vill dock se att man jobbar med alla typer av arbetsgivare.
Man behöver bli bättre på att uppsöka och besöka även offentliga arbetsgivare för att berätta om vilka möjligheter man har och vilken kompetens man kan hjälpa kommuner och andra offentliga arbetsgivare med. Återigen vill jag säga att detta är ett grunduppdrag som Arbetsförmedlingen har. Jag vill att man fortsätter att bli bättre. Det kommer jag att arbeta för.