Daniel Riazat (V):
Vi är här för att tala om gymnasiebetänkandet, som kommer lite olägligt, vilket har sagts tidigare. Gymnasieskolan har utvecklats från att vara en angelägenhet för några få till att vara en skola för de allra flesta. Allt fler ungdomar har fått möjlighet till mer och bättre kunskaper som svarar mot höjda krav från såväl arbets- som samhällsliv.
För Vänsterpartiet är satsningar på utbildning en nödvändig förutsättning för samhällets utveckling och social frigörelse. Gymnasieskolan ska därför vara en rättighet och ge alla elever utökade valmöjligheter genom att förmedla kunskap och bildning. Därför vill vi att alla unga ska få en fullständig gymnasieutbildning. Vinstintresset ska aldrig få styra gymnasieskolan.
I tidigare debatter har vi hört andra partier resonera kring denna fråga. Det är en fråga som just nu är uppe i Vinstutredningen, och förslag ska komma, men jag tror att det är viktigt att påpeka det även i denna debatt. Det finns flera olika sätt att driva friskolor.
Enligt Skolverkets rapport Privata aktörer inom förskola och skola var det 2013 över 70 000 elever som gick i aktiebolagsdrivna gymnasieskolor, medan knappt 10 000 elever gick i gymnasieskolor som drevs som stiftelser eller övriga driftsformer. Bland de fristående gymnasieskolorna dominerar i dag aktiebolagen kraftigt.
En allt högre andel av friskolorna ingår också i stora koncerner, och marknaden domineras av några stora skolkoncerner med så kallade riskkapitalbolag som ägare. Aktiebolag, och särskilt riskkapitalbolagen, har i dag till uppgift att generera vinster åt sina ägare. Vänsterpartiet anser att detta är fel och oförenligt med skolans uppdrag, som är att ge bästa möjliga undervisning.
Skolans mål ska vara att ge eleverna den bästa kunskapen - inte att generera vinst till privata bolag. I andra länder är lagstiftningen betydligt mindre generös mot privata vinstintressen. I Norge är visserligen alla bolagsformer tillåtna för fristående skolor, men det finns krav på att alla offentliga medel ska komma eleverna till godo. I Finland drivs skolorna av allmännyttiga samfund och får inte drivas för ekonomisk vinning.
I Danmark är det förbjudet att driva skolor i form av aktiebolag, just med tanke på möjligheten till vinstutdelning, och det är endast icke vinstdrivande stiftelser som får vara huvudmän. Dessutom får en enskild huvudman inte driva fler än en skola.
De stora överskotten inom utbildningsbranschen är en följd av att de vinstdrivande fristående skolorna hela tiden strävar efter att minska sina kostnader. Ett sätt är att anställa färre lärare, som dessutom är obehöriga i större utsträckning än på kommunala gymnasieskolor.
Detta sänker såklart lönekostnaderna, och det sparas också in på den del av verksamheten som inte direkt kan hänföras till undervisningen. Ytterst få vinstdrivande friskolor har egna skolbibliotek. De använder sig i stället av de offentliga stadsbiblioteken. Givetvis är det positivt att eleverna kommer i kontakt med dessa bibliotek, men det innebär samtidigt att skolan flyttar över sina kostnader till kommunen.
Vi väntar som sagt med intresse på att få se vilka förslag som kommer att läggas fram framöver, men det är också intressant att se det som samtidigt pågår bakom gardinerna. När Svenskt Näringsliv och andra aktörer med starka kopplingar till både dessa vinstdrivande bolag och till Sverigedemokraterna får bestämma är barnen som pengapåsar som ska finnas på en skolmarknad.
Vinstlobbyn, som har dessa riskkapitalister och Svenskt Näringsliv bakom sig och i spetsen, är väldigt aktiv i den frågan. Genom att sprida alternativa fakta och ha officiella möten där man söker Sverigedemokraternas aktiva stöd jobbar man numera stenhårt för att behålla dessa vinster. Så många som en fjärdedel av de elever som börjar gymnasiet antingen hoppar av eller lämnar gymnasieskolan utan fullständiga betyg.
Samtidigt har yrkesprogrammens popularitet minskat tydligt sedan gymnasieskolan reformerades. För att alla unga ska fullfölja en gymnasieutbildning krävs att alla gymnasieprogram är attraktiva och att utbildningens upplägg uppfattas som meningsfullt. Tidigare gick ungefär hälften av eleverna i gymnasieskolan på ett yrkesförberedande program. Sedan den nya gymnasieskolan Gy 11 infördes är det knappt en tredjedel som söker sig till ett yrkesprogram.
I den första ansökningen till den nya gymnasieskolan hade andelen sökande till yrkesprogrammen minskat med ungefär 10 procent, vilket är oroväckande. Det finns flera sätt att möta detta på. Dels handlar det om att möta eleverna med höga förväntningar i skolan, oavsett om det handlar om yrkesförberedande eller studieförberedande program, dels handlar det om att få bort den ålderdomliga föreställningen om skillnaden mellan de teoretiska och de praktiska yrkena.
Arbetsmarknaden ser i dag ut på ett annat sätt. Självklart handlar detta också om, och går ihop med, yrkesprogrammens attraktivitet när det gäller högskolebehörighet. Att vi under ett antal år inte har haft direkt högskolebehörighet för yrkesprogrammen har lett till minskad attraktivitet och mindre trygghet för eleverna.
Alla vet inte vad de vill göra när de är 16 år gamla. Man kan ändra sig, och då får man helt enkelt ägna flera extra år åt att lägga till de teoretiska ämnena. Regeringen bör därför komma med ett sådant förslag som vi anar i gymnasiepropositionen kring detta ämne. Jag vill också tala om det ämnesutformade - i stället för kursutformade - gymnasiet.
På 90-talet delades gymnasiet upp i kurser, vilket vissa har nämnt tidigare. I stället för att ha ett betygssystem där utveckling över tid premierades har vi nu ett system där elever, oavsett kunskapsutveckling över tid, riskerar att få lägre betyg på grund av att de har fått låga betyg i de första kurserna under gymnasiet. Detta har resulterat i att många vill läsa upp sina betyg i den kommunala vuxenutbildningen, vilket inte alltid är så enkelt.
Det har också blivit en stressfaktor för såväl lärare som elever. Det gäller att redan tidigt under gymnasiet prestera på toppen av sin förmåga, eftersom ett tidigt kursbetyg inte kan förändras, oavsett vilket betyg man får i samma kurs längre fram.
Enligt en undersökning som Lärarnas Riksförbund och Sveriges Elevkårer gjorde 2015 uppger många elever på högskoleförberedande program att de har hög arbetsbelastning och upplever så mycket stress att de har övervägt att hoppa av gymnasiet. Elever som är skoltrötta eller har haft andra svårigheter i grundskolan riskerar att straffas ut tidigt i och med kursbetygen.
Detta system är alltså sannolikt en starkt bidragande faktor till avhoppen från dagens gymnasieskola. Den täta betygssättningen är enligt Lärarnas Riksförbund också en stressfaktor för lärarna. Om vi vill förbättra arbetsmiljön är detta någonting som vi ganska snabbt kan ändra på. Min tid är slut, men jag ska bara prata i en minut till.
Jag tänkte komma till mitt yrkande, som handlar om arbetsmarknadskunskap för alla elever i gymnasieskolan. På senare år har det arbetats mycket aktivt för att elever ska få ökade kunskaper om eget företagande och entreprenörskap, men faktum är ju att de allra flesta blir anställda i befintliga företag eller inom offentlig sektor.
Det är därför väldigt viktigt att även ha arbetsmarknadskunskap som ett tillägg till detta. Många elever är i dag inte förberedda för arbetsmarknaden när de kommer ut, och vi i Vänsterpartiet menar därför att ämnet arbetsmarknadskunskap bör finnas på alla gymnasieprogram. Jag vill alltså yrka bifall till reservation 7.
Utöver detta handlar det om estetisk verksamhet, som vi vet att regeringen har lagt fram i förslaget. Det finns också en rad andra förslag, som jag dock väljer att lämna därhän.