KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Man kan också konstatera att antalet elever på gymnasiesidan har gått ned kraftigt, vilket gör att vinsterna minskar eftersom de har färre elever. Därför finns det inte lika många skolor. Den viktiga skillnaden i hur jag och Anette Åkesson ser på den här frågan är att för henne är vinsten i sig inte något problem, utan det är en långsiktig investering som går tillbaka till ägaren.
Om man flyttar den till ett skatteparadis är inte heller så viktigt. Det jag anser är att vinstjakten som incitament är det som är problematiken. Man får ett system i välfärden som får den att fungera som en marknad. Sverige har det mest liberala systemet för skolor i hela världen. Chile hade ett lika privatiserat skolsystem som vi, men man har avskaffat det. Nu är vi ensamma kvar med att vara så här extrema. Det finns inget land som är jämförbart med Sverige.
Det leder till sådana konstiga effekter som betygsinflation, som att man ger knäckebröd till barn i förskolan och som att man skiter i gamlingar på äldreboenden. Det är så man gör vinst. Man pressar ned kostnaderna och sänker kvaliteten. Sedan för man ut vinsten. Man använder vinsterna på olika sätt, bland annat genom att köpa skolor i Saudiarabien. För mig är problemet att det är aktieägarnas utdelning som är incitamentet och som ska stå i fokus. Det är därför som man kapar kostnaderna.
Jag har egentligen inget problem med att det finns ideella aktörer i sektorn. Jag har inget problem om man vill skapa ett litet bolag eller ett kooperativ. Det är inte där problemet ligger. Allt måste inte vara offentligt. Men när vinstjakten tar över på det sätt som vi har sett i Sverige måste vi göra någonting. Jag tycker att vi ser ett moderat parti och borgerliga partier som är handlingsförlamade. Då får jag känslan av att de är köpta av vinstlobbyn på ett sätt som gör att fina middagar är viktigare än hur det går för våra elever.
Håkan Svenneling (V):
Jag tackar för det, och jag tar tillfället i akt. Jag försökte svara på frågan genom att säga att det inte är vinsten i sig som är problemet för oss, utan det är vinstjakten som incitament som gör att man får ett fel i systemet. Så länge som vinstjakten är i fokus och så länge rika direktörer säger att de är värda en flaska vin när de har lagt ned en massa skolor, då har man skapat problem i systemet.
Om vi avskaffar vinstjakten som incitament tror jag att vi får ett bättre skol- och välfärdssystem.
Håkan Svenneling (V):
Jag instämmer mycket i Anette Åkessons beskrivning. Budgeten tar viktiga kliv för att stärka landstingen och finansieringen av sjukvården. Jag nämnde en hel drös av olika riktade satsningar. Utöver det finns viktiga satsningar som har tillkommit, till exempel välfärdsmiljarderna. De kom förra året, och det har aviserats att de ska komma under kommande år fram till 2020. Det kommer att stärka och säkerställa en god sjukvård i hela landet.
Det är viktigt att vi ibland använder riktade statsbidrag för att peka ut områden där vi ser att utvecklingen inte går i rätt riktning. För mig är det två områden som berör kvinnor i hög utsträckning, dels förlossningsvården, som vi har sett inte fungerar på ett bra sätt över hela Sverige, dels vården som rör psykisk ohälsa.
Det är därför helt rimligt att riksdagen pekar med hela handen och säger att här finns pengar, här ska ske ökade satsningar och det här är områden där vården måste bli bättre. Anette Åkesson undrade hur kakans storlek ska bli större. Det är vad vi i grunden ser just nu. Högkonjunkturen hjälper till och bidrar. Samtidigt ser vi positiva signaler som vi inte har sett på länge.
Jag tänker framför allt på den ökade sysselsättningen i samhället. Sverige har Europas högsta sysselsättningsnivåer. Det visar på hur viktigt jämställdhetsarbetet är för att få in kvinnor på arbetsmarknaden. Det är genom att det finns fler kvinnor på arbetsmarknaden som det blir högre skatteintäkter och ökad produktivitet. Det är därför som jämställdhet är så viktigt på arbetsmarknaden.
Jag är orolig för de villkor som råder på arbetsmarknaden i Sverige. Vi vet att kvinnor oftare är deltidsarbetslösa och oftare arbetar deltid, vilket gör att deras möjligheter försämras och att de får ökad ohälsa som en konsekvens av hur det ser ut på arbetsmarknaden.
Håkan Svenneling (V):
Emil Källström sa i sitt anförande att den här lagstiftningen är två sidor av samma mynt med tanke på att vi har två olika debatter. Jag tycker faktiskt att han har rätt i den analysen. För mig som vänsterpartist handlar det både om att stoppa vinstjakten som incitament i välfärden och om att ställa krav på de aktörer som finns där. Problemet med Emil Källströms politik är att han bara vill göra den ena saken och helst bara lite grann på marginalen.
Då hamnar man i ett system med vinstjakten som incitament, där de stora aktörerna premieras, där de stora koncernerna breder ut sig och tar över.
När man sedan försöker att ställa krav för att få bort de oseriösa och kriminella aktörerna, lycksökarna - det finns exempel där barnen bara har fått knäckebröd och vatten till frukost - då vill Emil Källström skala bort olika delar och behålla bara de godbitar som han gillar. Det är det som är problemet, att det är två viktiga lagstiftningar som hänger ihop.
Jag tycker att det är rimligt att ställa krav. Jag tycker inte att jag och Emil ska kunna starta en verksamhet i morgon och säga att vi nu ska driva ett äldreboende. Vi är nog jätteduktiga på det. Jag tycker att det rimligt att det finns krav på insikter, kunskap och ekonomiska förutsättningar för att driva en verksamhet. Som Niklas Karlsson var inne på har vi i dag fler lagar för att driva en korvkiosk än vad man har för välfärdsverksamhet. Det är i grunden väldigt bra att vi har dessa lagar. Vem som helst ska inte kunna driva välfärdsverksamhet.
Det handlar om vad man har för seriösa idéer och vad man vill genomföra. Då kan det vara så att det lilla föräldrakooperativet behöver utveckla sin kompetens för att få finnas inom välfärden. Jag tycker att det är rimligt att man om man driver en förskola, en byskola eller ett föräldrakooperativ ska ha kunskap om hur man gör det på ett bra sätt. Därför behöver vi lägga ett golv - en tillståndsprövning - för att man ska nå upp till en rimlig nivå.
Håkan Svenneling (V):
Detta är ett område inom vilket borgerliga politiker under lång tid har försummat lagstiftningen. De har tänkt: Marknaden löser detta. Den fixar det. Vi behöver inte reglera detta. Det här har lett till att vi har hamnat i en situation med dels trevliga och små mysiga föräldrakooperativ som driver en bra verksamhet och som försöker få den att gå runt på ett så bra sätt som möjligt, dels kriminella aktörer som går in i syfte att lura välfärden, krama ur den pengar och fuska.
Som lagstiftare måste vi nu hantera båda dessa saker samtidigt på ett helt annat sätt än om vi hade infört en lagstiftning för 10, 15 eller 20 år sedan. Det Emil Källström säger innebär att han bara vill värna föräldrakooperativen - endast dem. Därigenom blundar han och ser inte den skuggsektor som i mångt och mycket finns inom välfärden. Det har under lång tid kommit olika avslöjande och förekommit händelser då kriminella har kunnat agera på ett sätt som inte alls är lämpligt.
Emil Källström säger att han inte gör något åt detta, för han vill värna föräldrakooperativen. I detta läge känner jag att vi som politiker behöver göra något annat. Vi måste ta ansvar för att varenda person som går i skolan eller får omsorg inom äldreomsorgen ska veta att politiken har ett ansvar, håller koll och ser till att verksamheterna har tillstånd. Därför tycker jag att det är rimligt att även en liten aktör har tillstånd. Tillståndet kan stå i proportion till vad man gör.
Därför säger vi inte exakt hur förordningar och lagstiftning ska se ut i detalj. Detta överlåter vi åt expertmyndigheterna, vilket jag i grunden tycker är bra. Med Emil Källströms linje låter man marknaden härja fritt. Kriminella aktörer får fortsätta roffa åt sig pengar från välfärden på ett sätt som jag aldrig tänker tillåta. Därför är jag stolt över den lagstiftning om tillståndsplikt som vi lägger fram i dag. Framför allt handlar det om att få slut på vinstjakten inom välfärden.
Håkan Svenneling (V):
För två år sedan, 2015, stod jag här i talarstolen och krävde att Sverige skulle ställa krav på de andra länderna i Europa att ta emot flyktingar om man skulle få EU-stöd. Då var Vänsterpartiet ensamt om att stå bakom det förslaget, men i dag är det faktiskt sju av riksdagens partier som gör det. Det kan inte jag annat än välkomna och konstatera att vi gick först och att det var viktigt. Att Sveriges riksdag och regering nu har en tuff retorik om EU:s budget är något som jag som EU-kritiker tycker är bra.
Vi ser hur federalisterna i EU drar EU åt fel håll, bland annat genom att införa en finansminister och försöka stärka EU:s makt ännu mer. Samtidigt ser vi att länder som styrs av högerregeringar och högerextrema regeringar, såsom Ungern, Tjeckien och Polen, gör allt för att undergräva EU:s gemensamma överenskommelser om en solidarisk fördelning av flyktingar.
Nu senast var det Europeiska rådets ordförande Donald Tusk som ansåg att solidariteten är "ineffektiv", något som vi från svenskt håll aldrig kan acceptera. Samtidigt ser vi hur EU är på väg i fel riktning. Avtalen med Turkiet och Libyen gör att flyktingar lever ett hårt liv och utnyttjas både i verkligheten och i det politiska spelet. Till och med slavhandel pågår i vissa fall.
Att EU har stängt de lagliga vägarna som fanns för att söka asyl har skapat denna situation. EU har därigenom ett tungt ansvar för att ta till vara de mänskliga rättigheterna i Medelhavsregionen och se till att de respekteras. Under de kommande åren kommer kampen om EU:s budget efter 2020 med all sannolikhet att bli hård. Sverige är och har ända sedan vi gick med i EU varit nettobetalare till EU.
Det betyder att vi varje år betalar mer till EU än vad vi får tillbaka i form av olika stöd. Detta borde göra att Sveriges ekonomiska muskler är starka i förhandlingarna. Britternas beslut att lämna EU kommer definitivt att vara en bidragande orsak till de hårdare förhandlingarna.
Samtidigt är det uppenbart att EU-eliten inte ser det som en möjlighet att skära i ineffektiva och kostsamma EU-stöd och byråkrati utan i stället ser det som en möjlighet att flytta ännu mer makt till Bryssel. Det ska vi i Sverige aldrig acceptera. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna.
Håkan Svenneling (V):
Jag måste ärligt säga att jag är lite förvånad över att Hans Rothenberg tar replik på mig när han ett antal talare före mig hade möjlighet att ta replik på en sverigedemokrat vid namn Josef Fransson, som är en av de fem ledamöter i Sveriges riksdag som har sagt att de tyckte att Donald Trump skulle vinna. Då tar inte Hans Rothenberg replik, utan det är mig han siktar in sig på. Han försöker genom en konstig tankevurpa, ett konstigt tankeexperiment som han håller på med, säga att det är mitt fel att TTIP har fallit.
Jag tycker att TTIP har fallit av fel skäl, och det har jag sagt flera gånger i denna kammare. Jag tycker väldigt illa om Donald Trumps handelspolitik. Jag tycker att den är protektionistisk på ett sätt som jag inte tror är bra för vare sig USA, Sverige eller världen i stort. Det jag invände mot med TTIP var inte att man ökade samverkan mellan EU och USA. Jag tycker i grunden att det är viktigt att värna den export som Sverige har till USA och den import som vi har från USA.
Jag hade absolut inte haft några problem med att få billigare Converse-skor genom att tullarna på skor hade minskat till EU och Sverige. Men TTIP var någonting annat. Det vet Hans Rothenberg mycket väl, för det är en del i det som Hans Rothenberg tycker är viktigt med TTIP-avtalet. Han tycker att det är viktigt att storföretag ska kunna stämma stater, att man har den här domstolen som nu kallas ICS. Den har haft lite olika namn under resans gång, såsom ISDS.
Det är det som blir så tydligt för mig - att Hans Rothenberg försöker få mig att framstå som protektionist när jag bara ifrågasätter sättet som Hans Rothenberg vill bedriva frihandel på. Det är för mig två helt olika saker att vara emot frihandel och att vara emot vårt sätt att bedriva frihandel. Jag vill se en rättvis och fri handel där små länder och utvecklingsländer har samma möjligheter som väl industrialiserade länder i norr att bedriva handelspolitik.
Det är en handelspolitik som skulle vara rättvis för hela världen.
Håkan Svenneling (V):
Jag trodde inte riktigt att vi skulle landa i TTIP-diskussionen i dag. Det var inte de papperen jag tog med mig. Men det är intressant att jag och Hans Rothenberg alltid hamnar här när vi debatterar. Det man ändå kan konstatera, Hans, är att USA är en av Sveriges viktigaste handelspartner - den största utanför Europa. Norge är störst.
Många små och medelstora företag handlar redan i dag med USA, och det finns säkert möjlighet att öka den handeln ännu lite mer om man samverkar. Men problemet är att ni har velat skjuta demokratin i sank genom det handelsavtal mellan EU och USA som ni varit på gång med. Det är därför jag har varit emot TTIP-avtalet. Jag har inte varit emot alla delar men stora delar som gäller tvistlösningsmekanismerna.
Hans Rothenberg hörde rätt när han uppfattade mig som lite mer positiv än jag uppfattar att han är när det gäller motåtgärderna från EU:s sida. Jag tror att det är en farlig väg att låta Donald Trump diktera villkoren hur som helst och aldrig ha en idé om vilka motåtgärder man ska vidta. För lite drygt 15 år sedan gjorde George Bush samma sak som Trump tänker sig nu.
Då satte man in motåtgärder från EU:s sida, och det funkade. Jag tycker att detta är ett bevis för att motåtgärder funkar. Det är därför bra att EU tar steg i riktning mot att vidta motåtgärder. Jag tror att detta är viktigt för att visa Trump att den politik han för får konsekvenser.
Framför allt är jag orolig för de biflöden som kommer att komma från Asien och vilka konsekvenser de kommer att få för stålpriset i Europa och för svenska producenter. Jag är däremot inte anhängare av en del åtgärder från europeiskt håll, inte bara från vänsterns sida. Fransoserna, till exempel, vill gärna ha mer protektionism och lägga tullar på allt som inte kommer från Frankrike. Det tror jag inte är rätt väg att gå för EU eller för Sverige.
Håkan Svenneling (V):
Att ta till vara digitaliseringens möjligheter på bästa sätt är ett av de viktigaste uppdrag vi som politiker har för framtiden. Hur vi väljer att reglera, eller till och med om vi väljer att reglera eller inte, är avgörande för hur digitaliseringen av vårt samhälle tar fart och utformas. Nya tekniska lösningar skapar nya möjligheter att dela och ta till vara de resurser som finns. Genom att aktiviteter kan samordnas och materiella tillgångar delas kan en gemensam ekonomi skapas.
Rätt utformat blir tillvaratagandet av digitaliseringen en framgångssaga som bygger Sverige starkare. Farliga moment eller skadliga monotona uppgifter som förekommer i dag kan till exempel tas över av datorer och robotar. På fel sätt blir det om lagstiftning och regleringar hindrar positiv teknisk utveckling. Det är också viktigt att vi ser hur digitaliseringens vinster fördelar sig. I en app-ekonomi kan en arbetstagare bli både vinnare och förlorare.
Det är viktigt att den framväxande delningsekonomin regleras på ett sätt som förhindrar skatteundandragande, utnyttjande och lönedumpning. Vi vill se en utveckling där digitaliseringen leder till ökad effektivisering och miljö- och klimatvinster, inte till sänkta löner och försämrade fackliga rättigheter. När det kommer till kulturområdet är regleringarna knepiga. Det blir ofta svårt och lite klurigt att få till det.
Vänsterpartiet har med dagens tillkännagivande till regeringen inga ambitioner att minska eller inskränka ersättningarna till kulturskaparna. De fria kulturskaparnas möjlighet till en rimlig ersättning för det arbete de lägger ned är avgörande för att de ska kunna försörja sig och kulturen utvecklas. Samtidigt är det viktigt att de näringar som tjänar pengar på kulturskaparnas arbete också är de som finansieringar kulturskaparnas ersättning.
Precis som Copyswede framhåller i sin skrivelse till utskottet är det viktigt att utredningen tittar på flera aspekter, som förenligheten med EU-rätten och rättssäkerheten, samtidigt som man värnar rimliga ersättningar till kulturskaparna och att konsumenter inte ska behöva betala dubbelt. Men framtiden kräver en översyn, och därför är det rimligt att det finns underlag för ersättningar även i framtiden. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Håkan Svenneling (V):
Precis som Peter Helander höll med mig i min beskrivning håller jag delvis med om Peters beskrivning. Det finns en viss närhet mellan Centerpartiet och Vänsterpartiet i landsbygdsfrågor, men det finns också, som Peter är inne på, en tydlig skillnad där jag lyfter fram vad staten kan göra mer och pekar på vad marknaden har för problem.
De marknadsliberala centerpartisterna pratar gärna om närodlad politik, men när de kommer till de konkreta förslagen låter de marknaden bestämma och styra vilken landsbygdsutveckling vi i praktiken ska få. Det är väl där någonstans, i den spänningen, som jag tycker att det är intressant att diskutera landsbygdspolitik. Jag tycker att Vänsterpartiet har gjort bra ifrån sig under mandatperioden. Vi har tagit ansvar för att Sverige har kunnat styras och fungera.
Vi har haft ett budgetsamarbete med regeringen men samtidigt varit ett tydligt oppositionsparti och kritiserat regeringen när det har gått för långsamt. Precis som Peter var inne på har jag många gånger känt frustration över att Sven-Erik Bucht inte har gjort mer för Sveriges landsbygder. Samtidigt upplever jag att Vänsterpartiet har varit med och levererat många konkreta förslag som har gjort det bättre. Rättvisemiljarderna för det svikna Sverige, 2,6 miljarder, kommer att finnas i tio år framåt.
Om Centerpartiet tar ansvar även i en borgerlig regering kommer Vänsterpartiet att göra det i en rödgrön regering för att de miljarderna finns kvar. De är viktiga satsningar för att de svagaste kommunerna i Sverige ska få bättre ekonomi. Vi har också sett till att lanthandlarna har fått bättre stöd. Propositionen är lite tunn i vissa delar. Den innehåller saker som är mål för våra statliga myndigheter. Det finns en del tydliga skrivningar som går i rätt riktning.
Det finns en utredning om reseavdraget som jag tror kommer att vara otroligt viktig för landsbygdens befolkning i framtiden. Det är saker och processer som har satts igång men som ännu inte är i mål. Det är positivt. Vi har drivit utvecklingen framåt. Till viss del har alla partierna i Landsbygdskommittén gjort detta ihop, och till viss del har vi gjort det som enskilda partier. Jag vill jättegärna svara på din fråga om strandskydd, Peter, men jag får återkomma till den i nästa replik.
Håkan Svenneling (V):
Det viktigaste beslutet vi fattar på torsdag är att det blir ett mål för svensk landsbygdspolitik. Det blir ett mål som alla statliga myndigheter ska arbeta efter. Jag hade gärna sett att det per automatik innebar alla statliga bolag eftersom jag håller med om Peter Helanders beskrivning att statliga bolag i dag inte tar ansvar för svensk landsbygdsutveckling. De behöver göra mer, och det görs genom att regeringen är tydligare i sin styrning av de statliga bolagen. Det är man inte i dag. Andra viktiga saker som blir tydliga med propositionen är till exempel Leaderområden.
Vänsterpartiet och Centerpartiet har haft en gemensam reservation i två år, och vi har kritiserat regeringen för att man inte har gjort tillräckligt mycket för Leaderområdena i Sverige. Med den här propositionen kommer det att bli tydligt att det nu blir Leaderområden i hela Sverige. Det tas också försiktiga steg med en del utredningar. Utredningen om studiestöd blir viktig. Jag tycker att Centerpartiet i mångt och mycket har rätt i sin kritik. Här behöver regeringen jobba på snabbare eftersom vi ser hur välfärden skriker efter personal de kommande fem tio åren.
Det kommer att behövas kompetens även på landsbygden. Då behövs incitament för att dra läkare, lärare, sjuksyrror och så vidare till landsbygden. Avräkningen av studiemedel kan vara en sådan sak. Den har funkat i Nordnorge, och vi bör pröva denna form i Sverige. Det är ett verktyg som i dag saknas. Ministern har pratat om det, men det går lite långsamt i frågan. Jag tycker att det finns delar i strandskyddet som är problematiska för landsbygdens utveckling.
Jag håller inte med om den beskrivning ni ger i Centerpartiet, men jag tycker att LIS-områden är lite väl krångligt. I grunden är det bra med en undantagsregel för landsbygden där det går att skapa områden både för företagsutveckling och för bostadsetablering. Den är lite för komplicerad i dag, och man borde underlätta.
Naturvårdsverket har tittat på frågan på regeringens uppdrag, och verket har lagt fram några konkreta förslag på hur man med små ändringar i förordningar skulle kunna få en annan tillämpning för kommunerna gentemot länsstyrelserna. Det skulle vara en viktig förändring att göra. Problemet med Centerpartiet och andra partier är att de tar jättekliv i en helt annan riktning som jag är mer osäker på.
Håkan Svenneling (V):
Penilla Gunther lyfte ett antal viktiga frågor i sitt anförande, men jag noterade att apoteket inte var en av dem. Det var Kristdemokraterna som hade ansvaret för den privatisering av apoteken som skedde under förrförra eller förra mandatperioden. I går var det apotekspolitisk debatt här i riksdagen.
Jag lyssnade på den, och Kristdemokraternas talesperson i dessa frågor, Emma Henriksson, som är stockholmare, sa: "I en storstad är det närmare räknat i antal meter, men när det finns för få apotek blir väntetiden för lång." Jag funderar då på om det är viktigare för Kristdemokraterna att fler får korta väntetider när de kliver in på apoteken än att landsbygdsborna kommer att ha en rimlig restid till sina apotek.
I fredags besökte jag apoteket i Likenäs i norra Klarälvdalen. Det bor relativt få människor i norra Klarälvdalen - det ska man absolut säga. Men många i befolkningen är ganska gamla. De har långt att resa för att komma till närmaste större stad. För dem är apoteket i Likenäs otroligt viktigt för att de ska ha tillgång till sin medicin. Nu väljer det apoteket att ha sommarstängt i elva veckor.
Det är en otrolig inskränkning i dessa människors möjligheter att få medicin. Man hänvisar till att de i stället ska använda internet, såklart. Min fråga är: Är väntetiderna i staden viktigare än landsbygdsbornas restid för att komma till sitt apotek?