Martin Andreasson (L):
Jag ber att få tacka för svaret på interpellationen och vill också passa på att hälsa statsrådet välkommen tillbaka i regeringen. Jag blir dock lite förvånad över det svar som har lämnats. De skäl som tas upp för att behålla den rådande ordningen har nämligen inte, menar jag, att göra med de frågor som jag ställer i interpellationen.
Låt mig först, herr talman, nämna några punkter där jag uppfattar att statsrådet och jag är helt överens. Det är viktigt att det finns ett fungerande regelverk för assisterad befruktning, på vilka villkor den ska kunna äga rum och under vilka former den ska ske.
Det är viktigt att det finns ett regelverk som säkerställer att det är medicinskt kompetenta vårdgivare med adekvat kompetens som utför behandlingen.
Det är också viktigt att det finns ett regelverk som tydligt klargör vilka villkor som ställs på donatorn samt vilka som i efterhand har rätt att få veta donatorns identitet och på vilka grunder.
Givetvis är det också viktigt att det finns ett regelverk som säkerställer möjligheten till forskning på och uppföljning av den verksamhet som finns i landet gällande assisterad befruktning. Men, herr talman, inget av detta handlar ju i grunden om ifall behandlingarna utförs hos privata eller offentliga vårdgivare.
Vi har ett antal väletablerade, seriösa vårdgivare i Sverige som på ett mycket betydelsefullt sätt bidrar till den vård och omsorg som finns här i landet. Privata vårdgivare har en viktig roll inom hälso- och sjukvården som komplement till vård i offentlig regi. De kan bidra till utveckling av behandlingsmetoder.
De kan också förbättra forskningsläget inom de verksamheter de specialiserar sig på.
Om statsrådets skäl för att inte i dag vilja öppna för givarinsemination och annan assisterad befruktning med donerade könsceller på privata kliniker är svårigheten att ha forskning och uppföljning måste jag säga att jag inte riktigt förstår det skälet.
Självklart ska det regelverk som ska gälla i Sverige gälla enhetligt för kliniker i såväl offentlig som privat regi, och det finns naturligtvis ingenting som hindrar att detta regelverk också säkerställer att man får möjligheter till forskning och uppföljning. Desto mer förvånande är det, herr talman, eftersom det lätt blir ett cirkelresonemang i detta argument.
Så länge man inte tillåter möjligheten till assisterad befruktning på privata kliniker på samma villkor som gäller vid offentliga kliniker är frågan vad statsrådet menar när hon säger att hon är beredd att ompröva sin inställning ifall kommande forskning och utvärdering ger underlag för det. Vilken kommande forskning och utvärdering är i så fall möjlig att göra på en verksamhet som inte är tillåten i dag?
Över huvud taget kan man tycka, menar jag, att inseminationslagen i det här avseendet är mogen för en utvärdering. Den trädde i kraft den 1 mars 1985. De första barnen som fötts utifrån befruktningar som genomförts med stöd i lagen är nu myndiga.
Detta borde vara skäl för att tiden i dag är mogen för att göra en utvärdering av hur regelverket fungerar. Men framför allt: På vilket sätt menar statsrådet att möjligheten till forskning, utvärdering och uppföljning skulle vara mindre vid kliniker i privat regi?