Gustav Fridolin (MP):
Arbetet mot mäns våld är inte lätt. I ett ojämställt samhälle är det kanske en av de svåraste uppgifter man kan ta på sig. Detta uppdrag har staten, det offentliga, dragit sig tillbaka från och förlitat sig på civila organisationer, ofta ideella krafter, att sköta. Därför var jag med och var väldigt stolt över att vi i förhandlingen lyckades få Socialdemokraterna att för första gången införa ett nationellt stöd till kvinnojourerna.
Jag har också varit glad när det har lovats och skett att det här stödet har ökat under den nuvarande regeringen. Miljöpartiet kräver ännu mer pengar i nationellt stöd, för vi måste vara med och ta det ansvar som det faktiskt är att arbeta mot mäns våld mot kvinnor.
Nu diskuterar vi det beslut som håller på att innebära att ett skyddat boende, särskilt inriktat mot kvinnor som lever med hedersproblematik och har utländsk härkomst, riskerar att läggas ned. Det pekas i debatten på att andra ska ta ansvar. Man säger att kommunen borde ta ansvar.
Men Stockholms kommun var tydlig med att man anser sig inte kunna ta det ansvaret därför att åtminstone hälften av de kvinnor som får hjälp i det skyddade boendet inte är boende i Stockholms kommun, och det är oklart enligt kommunallagen om man då kan ge gemensamma medel till en verksamhet som inte riktar sig till de egna kommuninvånarna. Man pekar på Roks, men i det beslut som Socialstyrelsen har skrivit gällande Roks står det att verksamhetsbidraget beviljas enbart "för de mål, aktiviteter och förväntade resultat som beskrivits i organisationens ansökan".
Det framgår tydligt att Roks regler inte tillåter medel för permanent verksamhet, precis som ministern också redovisade. Där står också att bidraget inte får användas till verksamhet som har fått annat statsbidrag. Det faktum att Terrafem får medel till sin stödtelefon hindrar alltså att de får medel från Roks för sitt skyddade boende. Det är så beslutet uppfattas. Vi är alltså i ett läge där staten pekar på kommunen och Roks.
Roks är förhindrat att ge medel. Kommunen är förhindrad att ge medel. I slutändan har vi ett skyddat boende som inte vet om det kan överleva. Det ifrågasätts också om Terrafem egentligen är att betrakta som ett nationellt intresse. Läser man den förordning som är grunden för reglerna står det: "Med ett riksintresse avses i denna förordning att organisationen bedriver en verksamhet som är av allmänt intresse för hela samhället och inte enbart lokalt."
Detta är en beskrivning som också är giltig för Terrafems skyddade boende. Terrafems skyddade boende ger till hälften stöd till kvinnor som inte är boende i Stockholms kommun. Man har en kompetens som det är orimligt att tänka sig att varenda kommun i Sverige ska bygga upp när det gäller att möta kvinnor med utländsk härkomst och olika kulturell bakgrund i olika kontexter.
Det är ofta en svår problematik som har drabbat kvinnorna i form av hot och våld. Detta var också skälet till att, när debatten rasade som hetast, Terrafem explicit nämndes av ministrarna. Då nämnde man Terrafem i sin artikel, precis som man har citerat här, jämte SKR och Roks som tre nationella verksamheter - kvinnojourer som arbetar nationellt.
Nu, när den publika debatten utanför Riksdagshuset har lagt sig, talar plötsligt ministern i stället om två nationella verksamheter. Man har sorterat bort Terrafem, och den bortsorteringen riskerar att leda till att Terrafems skyddade boende inte kan fortsätta. De senaste siffror vi har visar att över 3 000 kvinnor årligen nekas stöd från kvinnojourerna därför att det saknas resurser.
Därför återkommer jag till frågan: Är inte ministern orolig när ett skyddat boende, vars arbete regeringen flera gånger har understrukit som viktigt och som man dessutom varit med och invigt, nu riskerar att läggas ned?