Thomas Finnborg (M):
Återigen står vi här i kammaren för att debattera barn - denna gång inom ramen för CU8 och familjerätten. Jag ämnar i detta anförande fokusera på två ämnen som man har lyft fram i utskottet: gode män respektive vårdnadstvister. Jag anser att detta måste lyftas fram extra i sammanhanget.
Under mina tre år i civilutskottet kan jag konstatera en glädjande sak: Oberoende av partifärg eller andra partiska hänsyn genomsyras utskottsarbetet, debatter och motioner av genuin omtanke för familjerna och barnen i vårt land. Detta gör mig glad och ger mig inspiration i mitt uppdrag. Jag vill därför ta tillfället i akt att tacka kolleger från samtliga partier för gott samarbete och goda intentioner.
Givetvis finns avgörande skillnader, och det ska det göra. Det finns konfliktlinjer såväl mellan partierna som mellan Alliansen och oppositionen. Men dessa skillnader ligger i regel i val av metod eller omfattning och handlar aldrig om de bakomliggande intentionerna att underlätta, förenkla och förbättra tillvaron för våra medborgare inom det civilrättsliga området. Jag skulle vilja göra kammaren uppmärksam på att civilutskottets beslutsområde skiljer sig på en väsentlig punkt från andra politikområden.
De beslut som fattas eller inte fattas inom detta område har nämligen direkt, konkret och reell påverkan på människors vardag. Inte sällan påverkar våra beslut människors liv direkt och påtagligt. Dessa beslut kan innebära en avgörande vändning i samband med livets milstolpar som giftermål, familjebildning, skilsmässa, dödsfall eller liknande.
Därför är det extra viktigt att våra beslut, oberoende av partifärg, alltid fattas med de inblandades absolut bästa för ögonen. Det säger sig självt att detta är särskilt viktigt när barn är inblandade eftersom de i regel är utlämnade till vuxenvärldens nycker och godtycke. Därför har vi som lagstiftare ett mycket stort ansvar. Herr talman! Ibland blir vissa människor oförmögna att ta hand om sig själva på grund av sjukdom eller liknande.
I sådana fall utser samhället en förmyndare, en så kallad god man, som ska tillvarata den hjälpbehövandes intressen. Denna omständighet regleras i föräldrabalken, som föreskriver att till god man ska utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna.
I utredningsbetänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna - det är så gammalt som från 2004, Marianne, och det var en annan regering då - diskuteras rätten till sekretess avseende den gode mannens bakgrund, till exempel när det gäller belastningsregistret och annat. Betänkandet menar att integritetsskäl talar för att behålla sekretessen kring sådana uppgifter, och det är rätt självklart. Det bör regleras.
Även Förmyndarskapsutredningens förslag om gode män har realiserats till lagstiftning, vilket skedde den 1 januari 2009. Utredningens kvarvarande förslag bereds för närvarande av Justitiedepartementet. Regeringen beslutade även om kommittédirektiv till en utredning om bättre förutsättningar för gode män, och den kommer att redovisas den sista april i år. Att utse och utses till god man är ett mycket stort ansvar.
Många gånger är det svårt att förutse konsekvenserna av denna utnämning, och ibland kan konflikt uppstå mellan den gode mannen och den hjälpbehövandes släkt och familj. Därför är det synnerligen viktigt att samhället hörsammar de omständigheter som den gode mannen omfattas av och kommer att påverka. Många av de frågor som betänkandet handlar om bereds för närvarande av Regeringskansliet, varför det vore olyckligt att förekomma beredningens slutsatser och rekommendationer. Herr talman!
Få saker är som livspåverkande och avgörande som en skilsmässa eller separation mellan sammanboende partners. Inte nog med att de personliga konsekvenserna för de inblandade parterna kan vara nog så omstörtande, utan även deras barn drabbas av konsekvenserna. Därför gäller det för samhället att göra sitt yttersta för att barnens bästa verkligen hörsammas och efterlevs. Även tidigare regeringar har hörsammat detta.
I en proposition framlagd av dåvarande justitieministern Thomas Bodström 2006 underströks att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. Denna ambition stöds i allt väsentligt av Alliansen, även om vissa skillnader i sak kan ha förekommit. De brister som jag kan se i samband med lagstiftningen från 2006 är att man missade formuleringen i sak när det gäller hur man ska stärka barnens rättigheter. Det handlar mycket om omsorg men inte så mycket barnens trygghet.
Tyvärr visar forskningen att denna ambition inte alltid efterlevs i praktiken, och denna ambitionsavvikelse måste vi ta på stort allvar. Barnens väl och ve måste alltid sättas först, hur motiverade och välgrundade partipolitiska hänsyn än kan tyckas vara. Annika Rejmer, som är filosofie doktor på rättssociologiska institutionen vid Lunds universitet, påbörjade förra året en kartläggning av vårdnadstvister i Sverige. Det är den första i sitt slag.
Hon konstaterar att trots att skilsmässorna har legat på en relativt konstant nivå har antalet vårdnadstvister ökat väsentligt sedan 2006. Dessutom är det vanligt att de inblandade föräldrarna samtidigt befinner sig i andra kriser som till exempel ekonomiska kriser, snabb familjebildning, instabil familjebakgrund, missbruksproblem, kriminalitet, psykisk ohälsa och så vidare.
Dessa omständigheter innebär att barnen kommer i kläm på flera sätt, vilket går tvärtemot samhällets intentioner. Här finns tydliga förbättringsbehov, och det finns all anledning för utskottet att följa Rejmers arbete. Föräldrabalken har varit föremål för flera uppdateringar, bland annat har tydligare fokus satts på att förstärka barnperspektivet, det vill säga att barnets bästa verkligen kommer till klarare uttryck i lagen. Domstolarna har även ålagts skyldighet att i möjligaste mån verka för samförståndslösningar.
I november 2011 redovisade Socialstyrelsen en uppföljning av 2006 års vårdnadsreform. Enligt Socialstyrelsen är resultatet av uppföljningen positivt. Det finns dock förbättringsområden, till exempel bättre och tydligare dokumentation av socialtjänsten vid barnsamtal och att socialnämnderna efterfrågar riktlinjer för riskvärdering. Denna rapport bereds för närvarande inom Socialdepartementet, och det är något som vi bör välkomna.
Ska man ändå ändra en vårdnadsregel ska man kanske köra ihop detta med Socialstyrelsens utredning. Jag kan också tillägga att barn- och äldreminister Maria Larsson har aviserat införandet av separationsteam på försök i tio kommuner. Dessa team kommer att arbeta med familjer i konfliktsituationer där föräldrarna är på väg att gå isär. Sammanfattningsvis, herr talman, innebär detta att utskottet noterar att regeringen har tagit initiativ till att utvärdera 2006 års vårdnadsreform.
Det kommer att ske innan mandatperiodens utgång. Detta arbete kommer att påbörjas under den närmaste tiden, varför det vore olyckligt att föregripa dess slutsatser och rekommendationer. Således bör inga ytterligare åtgärder från riksdagen beslutas. Därför vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet i dess helhet och avslag på samtliga reservationer.