Göran Lindell (C):
Detta betänkande behandlar motioner om järnväg och kollektivtrafik, som är högaktuellt och viktigt, och inte minst handlar det om möjligheten att lösa de klimatutmaningar vi står inför. Flera motioner berör ägande och kontroll över järnväg och tågtrafik. Jag kommer att ägna mest tid åt detta område, men jag ska även nämna Gotlandstrafiken.
Inledningsvis ska jag dock göra ett par reflexioner kring den diskussion som har varit så här långt. Den ena gäller något som manifesterades av framför allt Stina Bergström, men även andra gjorde sitt bästa för att räkna upp allt som inte fungerar bra med järnvägen och järnvägstrafiken i dag. Det är givetvis viktigt att fokusera på det.
Samtidigt tror jag att vi alla kan konstatera att det finns en diskussion och uppfattning hos allmänheten att järnvägen och järnvägstrafiken fungerar mycket sämre än vad den med alla objektiva mått i praktiken gör. Inte minst underhålls denna av en ganska ensidig och ibland upphetsad medieretorik i sammanhanget.
Man kan ha vilka syften man vill med en sådan diskussion, men det är inte så konstigt om man då samtidigt upplever att det inte ökar kollektivtrafiken på det sätt vi vill. I vanliga fall försöker vi tala upp ett varumärke vi vill jobba med, men i detta sammanhang blir det lite tvärtom. Det tycker jag är ett dilemma. Så till min andra reflexion.
Vi har i många anföranden hört om hur många förbättringar man vill åstadkomma på olika sätt. Det handlar om att höja komforten och kvaliteten, sänka priserna och göra allt bättre, billigare och effektivare på alla vis.
Jag kommer att tänka på den devis jag satte upp på väggen i tonåren: Det är bättre att vara rik och frisk än fattig och sjuk. Den känslan har jag fått några gånger i dag. Jag vill inte låta elak, men samtidigt var det väl Siv Holma som klämde till med god dag yxskaft, och det var ungefär det jag kände också. Det finns alltid två sidor av myntet, och smakar det så kostar det.
I Sverige har vi i årtionden funderat över tågtrafiken och dess framtid. Flera av er är tillräckligt gamla för att komma ihåg slagdängan "SJ, SJ gamle vän, festligt att du lever än". Den beskrev känslan vi hade för vårt kära SJ och den aura av gammalmodigt och förgånget som det hade.
Frågan i mångas ögon var i realiteten om tågtrafiken över huvud taget hade någon framtid, åtminstone persontrafiken på lite längre sträckor. De flesta beslutsfattare blev så småningom överens om att det behövdes en rejäl förändring, och en successiv omdaning av kolossen SJ tog sin början.
Jag kommer från Jönköpings län, som är ett av de län som har mest regionala banor, alltså banor utanför stomnätet.
Tidigare handlade många diskussioner om vilka tåg som skulle ställas in och vilka banor som skulle stå utan persontrafik framöver, men i slutet av 80-talet kom möjligheten för länstrafikbolagen att upphandla tågtrafik i konkurrens bland operatörer.
Vi hade BK Tåg i Småland som förde en Davids kamp mot Goliat mot det stora SJ för att lyfta fram sig som möjlig operatör. Så småningom utvecklades, på ungefär samma sätt runt om i landet, föreställer jag mig, en regional tågtrafik som servar människor på ett helt annat sätt i dag än vad den gjorde då.
Jag utgår från att alla ser detta som något positivt, och det har sin grund i kombinationen av att lägga ansvaret utanför den stora kolossen SJ och att medge konkurrens mellan olika operatörer som innovativt kunde hitta olika lösningar för tågtrafik ute i landet.
Om det låter som att jag och Centerpartiet tror på och bejakar den förändring mot mer konkurrens och mer statlig verksamhet organiserad i bolag med tydliga och rimligt begränsade uppdrag är det rätt uppfattat. Men det innebär absolut inte att vi tycker att allt är färdigt och fungerar som det ska.
Många har redan varit inne på utmaningarna, och vi kan konstatera att järnvägsnätet är slitet och att kapaciteten borde ökas på flera håll i landet. Vi skulle gärna se att man går längre i utvecklingen av snabba tåg i de stora stråken, och det behövs fler aktörer och nya koncept som kan locka fler resenärer och andra grupper av resenärer. Tillförlitligheten har också nämnts, och den borde vara bättre.
Särskilt besvärar sårbarheten i snö och kyla. Vi är ganska överens i analysen men skiljer oss åt när det kommer till metoderna för att lösa det hela. Om jag tillåts förenkla en smula handlar undertonen, ibland uttryckt i skarpa förslag i motionerna på detta område, rätt mycket om att skulden till allt ont ligger i just de förändringar som har skett.
Ofta kan man till och med läsa in uppfattningen att om bara SJ vore den gamla statens verk igen skulle saker och ting fungera betydligt bättre. Herr talman! Jag kan förstå att Vänsterpartiet vill att SJ ska återgå till att fungera som ett bolag utan avkastningskrav och få tillbaka alla stationshus etcetera. Storskaligt och statligt utan marknadsmässiga krav är inte konstigt att förstå, men det är fel.
Jag blir mer förvånad över Socialdemokraterna och Miljöpartiet, som ju i stor utsträckning drivit denna förändringsprocess. Vi har tidigare hört att regeringens vision och målsättning för SJ är att det uthålligt ska agera affärsmässigt och kommersiellt och ha mål jämförbara med befintliga och blivande konkurrenter.
Det är den gamla S-regeringen som har varit med och skrivit dessa formuleringar. Men nu verkar plötsligt andra vindar blåsa. Jag hoppas verkligen att dessa vindar inte bromsar upp den utveckling som pågår. Då tror jag att vi både har sålt smöret och tappat pengarna, för att använda ett gammalt fint uttryck. Centerpartiets linje är i all fall klar.
Vi är övertygade om att Sverige är inne på en riktig förändring av sin järnväg. Vi vill se ett fortsatt arbete med att tydliggöra uppdragen för bolag, statliga eller privata i konkurrens, och vi inser att Sverige är i ett ganska tidigt skede i en process som vi önskar kunde gå snabbare. Men det kommer att ta tid innan vi når en mogen järnvägsbransch i dess nya form - en bransch som bygger på en hållbar järnvägstrafik i Sverige och i Europa.
Att det ska finnas en strävan efter konkurrens och samordnade regelverk är viktiga delmoment. Centerpartiet menar att det är på detta sätt vi får den hållbara järnvägstrafik som vi alla önskar och som bäst passar medborgarna till lägsta möjliga kostnad. Herr talman, jag vill avsluta med några ord om Gotlandstrafiken. Den är en livlina för dem som bor på ön och viktig för alla oss som regelbundet besöker den.
Naturligtvis skapar varje osäkerhet om färjetrafiken oro. Centerpartiet slår kraftigt vakt om en färjetrafik som ger en bra service.
Vi utgår från att det arbete som pågår för en ny trafikeringsperiod ska lyckas kombinera kostnadsmedvetenhet i upphandlingen med tillgänglighet och miljöhänsyn på ett klokt sätt med utgångspunkt i att Gotlandstrafiken ska ha minst samma servicegrad som i dag, oavsett om man är öbo eller turist - kort sagt att gotlänningen i gemen uppfattar den nya färjetrafiken som en förbättring. Först då har vi betyg på att vi har lyckats.
Herr talman, jag yrkar bifall till trafikutskottets förslag i betänkande TU11 och avslag på samtliga reservationer.