Ali Esbati (V):
Jag tackar för svaret, och jag tackar också för att Finn Bengtsson deltar i debatten. Den har fått en lätt touch av surrealism. Det intressant att ministern tonar ned frågan om Medlingsinstitutet. Sedan antyder hon att regeringen gör en hel del annat på andra håll för att förbättra jämställdheten. Det är en något märklig bild.
Regeringens politik, och den politik som Finn Bengtsson var inne på, har i övrigt när det gäller jämställdhet och ekonomi på arbetsmarknaden varierat mellan passivitet och kraftfulla bidrag till vidgade klyftor. De viktigaste komponenterna när vi diskuterar löner och män och kvinnor är sådant som visstidsanställningar och ofrivilliga deltidsanställningar.
Där har regeringen visat noll intresse för att stärka arbetstagarnas rättigheter, så mycket att till och med EU-kommissionen har tröttnat i fråga om visstidsanställningar som kan staplas på varandra. Där är könsdimensionen uppenbar. Regeringen visar inte heller någon vilja till att reservera en större del av föräldraförsäkringen för vardera föräldern. Där duckar regeringen för de allra största strukturella jämställdhetsproblemen i lönebildningen, om vi nu ska diskutera vad som verkligen påverkar.
I svaret hänvisas till Delegation för jämställdhet i arbetslivet, som är ett lovvärt initiativ. Men om vi tittar på direktiven ser vi att betoningen ligger på information och debatt av olika slag så att individer kan göra mer jämställda val. Det pekar mot en förståelse för frågorna om könsmaktsordningen i arbetslivet och ekonomin som i bästa fall är naiv och i värsta fall direkt missvisande.
Ministern nämner inte regeringens politik när det gäller skatter och transfereringar. Det gjorde dess bättre Finn Bengtsson. Där har regeringen definitivt inte varit passiv utan där har regeringen jobbat starkt så att skillnaderna i nettoinkomster, inklusive skattepliktiga transfereringar, mellan män och kvinnor har ökat dramatiskt under dessa år, från ungefär 45 000 till 65 000 kronor per år. Det är riktigt rejäla skillnader.
Det är rejäla ökningar. Om jag förstår Finn Bengtsson rätt är detta ett viktigt bidrag till jämställdheten att skillnaderna i nettoinkomster mellan män och kvinnor dramatiskt har ökat. Det är en intressant sorts logik som jag har svårt att närma mig på ett bra sätt.
Extra pikant blir det när man från regeringens sida tvår sina händer och säger att det vore bra om parterna fixar detta när man försvårar för parterna. Det gäller den diskussion vi har haft om Medlingsinstitutet. Om vi tittar ytterligare på den diskussion som Finn Bengtsson introducerade i debatten kommer vi till frågan om offentlig sektor.
Där ska vi alltså förstå det som att Moderaterna menar att ytterligare ett viktigt bidrag till jämställdheten mellan män och kvinnor är stora nedskärningar i offentlig sektor - som ju är det som har varit fallet - och att man skulle få en bättre löneutveckling för kvinnor genom dessa nedskärningar och genom privatiseringar.
Fler kvinnor ska alltså utföra samma arbete med mindre resurser och ska dessutom genom sina löner och arbetsvillkor kunna bidra till vinster som ska gå till skatteparadis hit och dit och privata ägares fickor.
Det är som de fackföreningar som jag nämnde skriver i sin gemensamma rapport Hög tid för jämställda löner , att både inom privat sektor och inom offentlig sektor subventionerar kvinnor i dag verksamheten med hjälp av lägre löner.
Hur detta skulle bli bättre genom att man därtill lägger behovet för privata bolag att tjäna pengar på att ytterligare pressa löner och arbetsvillkor är också en logik som Finn Bengtsson kanske kan utveckla lite närmare i sitt anförande.