Sylvia Lindgren (S):
Ja, jag har också förberett mitt inlägg i den här debatten, inte minst beroende på att jag har besökt åtskilliga av dem som är funktionshindrade. När jag ska försöka tolka ministerns svar finner jag att det är ganska identiskt med det svar som jag fick för nästan ett år sedan runt de här frågorna. Det handlade om nystartsjobb och utvecklingsgarantin och lönebidrag och Samhall.
Där har ju vi socialdemokrater mer i portföljen än vad man har från regeringens sida. Men det går heller inte att komma ifrån att det är 140 000 inskrivna på arbetsförmedlingarna runt om i landet som har funktionshinder. Då måste man ställa sig frågan: Har vi de rätta verktygen?
I rapport efter rapport får vi veta att det är svårt för de funktionshindrade, de med nedsatt funktion, att få jobb. Varför väljer arbetsgivarna bort personer med funktionsnedsättningar? Har Arbetsförmedlingens och Försäkringskassans satsningar gentemot de här grupperna varit ett misslyckande?
Har arbetsmarknadsministern ställt sig frågan om de reguljära arbetsförmedlingskontoren kan upprätthålla tillräckliga kunskaper om samtliga funktionshinder? Jag tänker till exempel på dem som jag anger i interpellationen, personer med specifika inlärningssvårigheter, som har dyslexi, adhd, Aspergers syndrom, det som finns men inte syns.
Det är så lätt att man buntar ihop alla med funktionshinder i en grupp. Men det är en oerhört stor skillnad på de här grupperna, och det behövs speciella riktade åtgärder. Jag har till exempel fått väldigt klart för mig att det är förödande att säga till någon med en bokstavskombination: Här har vi en flexibel verksamhet. Det funkar inte för den personen.
Därför behövs det också insatser hos arbetskamraterna, hos arbetskollektivet. Hur tillmötesgår vi ute på arbetsplatsen den som har ett funktionshinder? Det behövs både bredd och djup, och som någon sade när jag besökte gruppen här i veckan som jobbar med de här problemen: Strunt i diagnoserna! Problemen finns i botten.
Det handlar om tydlighet, inte alltid så mycket att välja på och inte minst tolerans i arbetsgruppen. Det är nyckelord för att många ska kunna få fast mark på just arbetsmarknaden. Jag tror också att det behövs folkbildningsinsatser för att öppna upp vårt arbetsliv. Ta de funktionshindrade på allvar!
Och se funktionshindrade också som en tillgång i arbetslivet! Här behövs det helt andra insatser än i dag. Det går inte att komma med gamla recept. Man måste också ha visioner för framtiden. Vad gör vi åt de här grupperna? Här i Stockholmsområdet har vi tidigare haft Kronan som har jobbat med de här frågorna. Det har man nu tagit bort.
Innan omorganisationen tog en beställning av arbetsmarknadsutbildningar gällande alla funktionshindrade cirka två dagar att fatta beslut om och få förhandsbesked om via AF Expo. I dag i den nya organisationen tar det sex veckor sammanlagt, och beslutet tas av en handläggare i Småland. Är det rimligt? Fru talman!
Det finns jättemånga frågor att ta upp med anledning av de funktionshindrades situation. Här måste regeringen också ta sitt ansvar. Det går inte, Sven Otto Littorin, att svara med samma ord som man gjorde för ett år sedan. Det har hänt mycket, och det har vi haft debatt om i dag. Men det här är det som man kallar för prioriterade grupper.