Jennie Nilsson (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Tyvärr tycker jag att ministern skjuter lite vid sidan om målet i sitt svar. Det beror kanske på att jag har varit otydlig i min fråga, så jag ska göra ett försök att förtydliga mig. Den ursprungliga rubriken på interpellationen var Dubbla budskap om arbetslinjen . Min frågeställning handlar om huruvida det är ministerns uppfattning att arbetslinjen främjas av de nuvarande reglerna för deltidsstämplingen.
För att göra det här riktigt konkret ska jag ta ett exempel ur verkligheten. För en liten tid sedan blev jag kontaktad av en kille som heter Karl-Fredrik. Efter att ha arbetat heltid i 13 år på en metallindustri hade han blivit arbetslös när företaget lade ned sin verksamhet i Sverige. Han och hans sambo hade precis köpt hus. Tajmningen var för honom den sämsta tänkbara.
För att så snabbt som möjligt få ett nytt arbete skötte han sig som en, i alla fall enligt min mening, exemplarisk arbetssökande. Han satte sig och ringde runt till olika arbetsgivare, talade om att han var arbetslös och erbjöd sina tjänster. Ganska så snart fick han napp hos kommunen, där han erbjöds att få arbeta som timanställd. Han hade visserligen ingen utbildning och kunde därför inte komma i fråga för en fast anställning.
Men det fanns alltid behov av att fylla upp strötimmar när någon var sjuk eller hade enstaka semesterdagar. I tron att han skulle skaffa sig ytterligare erfarenheter som förhoppningsvis skulle kunna bidra till att han blev mer anställningsbar samtidigt som han sparade ersättningsdagar från a-kassan de dagar han i stället arbetade hoppade han glatt på erbjudandet.
Resultatet blev att han som regel givits arbete en till två dagar i veckan och att han nu har upptäckt att han inte har någonting för sina ansträngningar. I april får han nämligen ett brev där han blir informerad om de nya reglerna om ersättningsdagarna för deltidsarbetslösa och hur det kommer att påverka honom och hans situation.
I stället för att som han har trott spara ersättningsdagar genom att gå in och ta ett arbete som han har kunnat få räknas han nu som deltidsarbetslös med innebörden att han har rätt att fyllnadsstämpla i 75 dagar. Det är 75 dagar som dessutom räknas av från de ursprungliga 300 dagarna och som kommer att ta slut ganska fort om han fortsätter att arbeta som han nu gör.
Om jag ska ge mig på att försöka tolka ministerns svar till mig är det något i stil med: Det är ingen ko på isen eftersom reglerna är utformade så att Karl-Fredrik har möjlighet att få fortsatt arbetslöshetsersättning vid arbetssökande på heltid när deltidsdagarna är slut. Med det kommer vi tillbaka till det som är grunden för min frågeställning.
Ska svaret tolkas som att när deltidsdagarna är slut rekommenderar ministern Karl-Fredrik att neka ta det arbete som han erbjuds av kommunen? Hur rimmar det i så fall med arbetslinjen? Att neka arbete har tidigare varit förknippat med risk för avstängning från a-kassan. Är det ministerns mening att det numera inte gäller för den som söker eller önskar sig ett heltidsarbete?
Hur kommer det i så fall att påverka exempelvis ungas möjligheter att få in en fot på arbetsmarknaden och att genom ströjobb och timvik visa upp sig för många olika arbetsgivare samtidigt som de skaffar sig nyttiga erfarenheter? Vad är logiken i följande: Om man arbetar halva dagar eller halva veckor får man som arbetssökande 75 a-kassedagar. Men om man i stället arbetar heltid varannan vecka och är helt arbetslös varannan vecka får man 300 a-kassedagar.
Samtliga exempel blir 50 procent hur man än vänder och vrider på dem. Det enda som skiljer exemplen åt är hur arbetet är fördelat. Det torde väl sätta alla argument om incitament ur spel då det i stället blir en fråga om att vara kreativ.