Anders Borg (M):
Det är naturligtvis glädjande att Monica Green känner stolthet över att vi i Sverige har en skola, en barnomsorg, en sjukvård och en äldreomsorg som många ser som ett föredöme. Det är inte det vi diskuterar. Det är precis den politiken vi vill bygga för framtiden också, en skattefinansierad trygg välfärd som gör att människor oavsett inkomst har rätt till ett anständigt liv i en välutvecklad välfärdsstat.
Det vi talar om nu är det förhållandet att Socialdemokraterna drev upp beskattningen för människor med låga och normala inkomster så att de i genomsnitt betalade 40 procents skatt vid normala inkomster. Den har vi nu pressat ned till 30 procent. Det behöver naturligtvis göras mer på sikt. Det vi talar om är att man byggde ut en a-kassa där man tappade kontrollen över att människor sökte arbete, där ersättningarna blev så höga och utbetalningarna så långvariga att vi inte längre hade en fungerande omställningsförsäkring.
Man gjorde om sjukförsäkringen så att dess karaktär av trygghet under sjukdom blev till att i stället handla om att dölja arbetslöshet. Vi ska känna stolthet över drag i den svenska modellen, men vi kan inte som Monica Green säga att alla de reformer som har genomförts har varit bra. Känn stolthet över styrkan men ha också kraften att erkänna bristerna! Det är väl klart att ett samhälle som ställer en fjärdedel av befolkningen i arbetsför ålder utanför arbetsmarknaden har ett problem.
Trots tider med hög tillväxt - de senaste tio åren har vi haft hög tillväxt - tog vi över i ett läge där massarbetslöshet råder. Att då säga att allt har varit bra och att det inte finns några brister är att blunda för problemen.
Vi ska låta människor få vara med på arbetsmarknaden, inte bara för att det handlar om pengar utan för att det handlar om att de ska känna rätten och stoltheten av att kunna försörja sig själva, vara med på arbetsmarknaden så att de kan utvecklas, ha tryggheten i arbetskamraterna, inte stå utanför det som det innebär att vi med en politik för full sysselsättning kan erbjuda alla som vill och kan ett arbete. Vi kan nu påtagligt se vad den politik som vi har genomfört har betytt.
Vi ser att utgifterna för utanförskapet minskar mycket kraftigt. Det är det som öppnar för att vi trots en dämpning i ekonomin kan höra en forskningsminister som talar om en forskningssatsning som är så stor att den redan första året är större än maxnivån i den socialdemokratiska forskningspropositionen.
Om man lägger ihop de senaste tre socialdemokratiska forskningspropositionerna är man ändå inte i närheten av den satsning som vi nu kan leverera därför att utgifterna minskar när utanförskapet pressas tillbaka, därför att skatteintäkterna ökar när flera människor kommer i sysselsättning. Här har vi logiken i vår politik. Vi bygger den svenska modellen stark genom att återupprätta arbetslinjen.
När fler människor är på arbetsmarknaden klarar vi av att möta en åldrande befolkning utan att höja skatterna eller försämra välfärden. När vi ser till att arbetsmarknaden fungerar bra klarar vi av att möta globalisering och omställning utan att människor fastnar i arbetslöshet, sjukskrivning och förtidspension. Det är därför människor runt om i världen, inte bara i EU-kretsen utan även i OECD och IMF, är intresserade av att höra vad man nu gör i Sverige.
Hur kan man där så dramatiskt pressa tillbaka utanförskapet? Vad är det man gör som leder till att man tar stormsteg på vägen tillbaka mot full sysselsättning? Vi har haft ett flertal socialdemokrater att diskutera detta med som är intresserade därför att de ser att det nu händer någonting i Sverige som innebär att vi är på väg tillbaka till full sysselsättning. Då blir den svenska modellen en förebild igen. Det är det vi har talat om på dessa möten.