Kerstin Lundgren (C):
Det här är andra gången under denna mandatperiod som utrikesutskottet lämnar ett betänkande om Mellanöstern och Nordafrika på kammarens bord för debatt. Senast var det UU12 2015/16, då vi diskuterade motioner. Här har vi nu, fru talman, drygt 200 yrkanden som vi har behandlat.
Självklart styr det debatten och även betänkandet, för den som läser undrar kanske var de andra frågorna kommer in i betänkandet. Det är klart att talar vi om Mellanöstern och Nordafrika finns det väldigt många frågor och perspektiv som borde finnas med i ett allomfattande betänkande. Men det här är alltså ett motionsbetänkande.
Fru talman! Situationen i Mellanöstern och Nordafrika påverkar oss på väldigt många sätt och har gjort så länge, genom historien. Vi har också påverkat situationen från vår horisont.
Ledare i olika länder och världssamfundet har här visat oförmåga att lösa konflikter, bygga inkluderande samhällen och hantera urgamla och nya maktkamper men också människors hopplöshet och drömmar, som faktiskt också kan föda konflikter. Daish är en del av detta.
Det tydligaste skräckvälde vi har upplevt under senare tid utvecklades i Irak och rörde sig vidare in i Syrien och många andra områden i Mellanöstern och Nordafrika. Det är inget tvivel, fru talman, om att här har begåtts brott mot mänskligheten och med all säkerhet också folkmord.
Jag talar om yazidier. Vi har sett hur det har drabbat kvinnor och flickor. Flera av oss har mött, hört och pratat med några om de fruktansvärda upplevelser som de har tvingats erfara. Det är klart att det här är någonting som vi måste pröva.
Det måste prövas rättsligt av ICC eller en särskild tribunal som handhar just Daishs härjningar i området.
Det är en förutsättning för rättvisa och även för att människor ska känna att deras röster blir hörda och att de inte på nytt trampas på, vilket kan bli grund för en ny konflikt.
Daish, som alltså startade i Irak och har rört sig vidare, måste bekämpas på alla områden och med alla metoder - även militära. Det har vi också medverkat till från svensk sida. Nu säger vi att vi nästan bekämpat Daish, att segern är vunnen.
Men jag tycker att utskottet i sitt betänkande är klokt som pekar på att Daish fortfarande utgör ett hot. Segern är inte vunnen. Idéerna och drömmarna som låg bakom, det som lockade så många att resa till området från Sverige och andra länder och som fångade så många i området, är någonting som måste mötas på bredden.
Det är viktigt att vi också här jobbar bilateralt och globalt för att försöka stoppa också de finansiella resurserna och flödena, som initialt skapades av krafter i området.
Det krävs inkluderande statsbyggen och politiska lösningar på konflikterna, på ett sådant sätt att man inte på nytt göder marken för nya terrorister som Daish att utvecklas. Kriget i Syrien är inne på åttonde året. Halva befolkningen är på flykt. Vi ser tydlig etnisk omflyttning.
Nästa område som vi kommer att se är förmodligen Idlib. Vi ser en regim som använder kemvapen mot sin egen befolkning, precis som vi sett Saddam göra tidigare mot kurderna. Vi ser också Rysslands agerande i säkerhetsrådet.
Man har totalt blockerat möjligheterna att ta ansvar i världssamfundet. Man har varit med och röstat för resolutioner om humanitärt tillträde som aldrig har effektuerats fullt ut.
Nu senast röstade man återigen för en resolution om eldupphör, som aldrig effektuerades. I stället blev det en kemvapenattack på den egna befolkningen.
Det här ger bilden att säkerhetsrådet och världssamfundet inte mäktar med att lösa eller förhindra konflikten. Jag beklagar naturligtvis detta. Fasan ligger i att man i och med detta öppnar dörren för att konflikten fortsätter - och fortsätter att spridas. Det behövs en inkluderande fredsprocess.
Det har tidigare talats om kurderna, och det är viktigt att också här se att kurderna måste vara med i en fredsprocess i Syrien. För att komma framåt krävs det att alla finns med. Detta har tyvärr blockerats av en av aktörerna: Turkiet. Turkiet har tillsammans med Iran och Ryssland startat en egen resa i form av Astanaprocessen.
Även där säger man sig vilja ha fred i form av eldupphör, som inte har blivit verklighet. Det är ett proxykrig som pågår i Syrien; det har många sagt. Det är många aktörer på alla möjliga olika nivåer, från gatunivå upp till världsnivå.
Risken är nu att vi får en ny utvecklingsfas kopplad både till Israel och till vad som följer om USA lämnar Syrien och ersätts av militär från Gulfstaterna eller Saudiarabien. Vi kan bara se vad som hänt i Jemen och fasa för vad som kan komma i Syrien som en följd av detta.
Det är viktigt att hålla i och vara varsam i den delen, och jag hoppas att vi inte får ett amerikanskt tillbakadragande nu. Vi talar också om säkra och fredade zoner. Fru talman! Vi har inte trott på den typen av lösningar. Vi har sett dem, men de har aldrig hållit. Vi ser nu hur Turkiet försöker bygga en fredad zon, som de säger. De har alltid velat ha det, och nu försöker de göra det.
De gör det genom att gå in i Afrin och därmed öppna dörren för att skapa den fredade buffertzon som de vill ha för att driva bort kurder. Det finns alltså olika motiv för dessa fredade zoner. Mot bakgrund av världssamfundets förmåga i detta område tycker jag att det är klokt att göra som utskottet och inte gå den vägen. Det går att säga mycket om kristna minoriteter.
Jag hade kunnat säga mycket om Turkiet, som står inför ett val den 24 juni i en situation som är fullkomligt förödande. Det är inte möjligt att ha en process som är fri och rättvis. Men tiden går, fru talman, så jag vill bara landa med att beröra Israel-Palestina.
Vi har för vår del berört frågan om erkännandet i ett särskilt yttrande. Vi tycker att Sverige har tappat. Regeringen erkände men hade inte satt in det i en kontext, vilket gjorde att det sedan blev tystnad och förlorade år, då Sverige inte har kunnat agera på det sätt som man skulle kunna förvänta sig. Detta är mycket beklagligt och förtjänar kritik.
Jag skulle önska att vi, på samma sätt som vi kan gratulera Israel till 70 år, hade kunnat gratulera Palestina till åtminstone 20-25 år eller något sådant. Men vi är inte där, och fredsprocessen står väldigt stilla. I det läget ska vi inte avveckla biståndet till den palestinska myndigheten, för det skulle förstöra och försvåra ytterligare.
Men vi måste vara tydliga med att granska och att säkerställa att det inte används till att förstärka konflikterna eller öka motsättningar, antisemitism och så vidare. Det är viktigt att vi granskar och kan följa upp biståndet. Det har vi gjort från utskottets sida, och vi har skäl att göra det igen.
Jag vill yrka bifall till reservation 17 under punkt 7, motiveringen till att vi avstyrker en motion. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i övrigt.