KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig om jag avser att verka för att Sverige även i fortsättningen har ett nationellt stöd och utvecklingscentrum kring lärandet om hållbar utveckling som kan stödja och utveckla arbetet i skolorna runt om i landet. Klimatförändringarna påverkar livsförutsättningarna i hela världen. Utsläppen i luft och vatten är kanske det största hot som mänskligheten står inför.
Vi måste ta miljöproblemen på allvar. Frågor som rör undervisningen om hållbar utveckling är därför av yttersta vikt, både för regeringen som helhet och för mig som utbildningsminister. Elevernas medvetenhet och kunskap om miljöproblemen och klimatförändringarna måste öka.
Regeringen har påbörjat ett långsiktigt arbete i syfte att förbättra kunskapsresultaten i skolan, också inom de naturvetenskapliga ämnena, vilket lägger en viktig grund för ökade kunskaper och medvetenhet kring frågor som rör hållbar utveckling.
I 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet, Lpo 94, anges att eleverna ska få möjlighet både att ta ansvar för den miljö som de själva direkt kan påverka och att skaffa sig ett personligt förhållningssätt till övergripande och globala miljöfrågor. Undervisningen ska belysa hur samhällets funktioner och vårt sätt att leva kan anpassas för att skapa hållbar utveckling.
Jag utgår ifrån att Sveriges skolor och kommuner tar detta uppdrag på allvar. Det är också flera myndigheter som arbetar med frågor som rör utbildning för hållbar utveckling. Ett aktivt arbete sker bland annat på Myndigheten för skolutveckling, Statens skolverk och vid Internationella programkontoret för utbildningsområdet. Jag vill i det här sammanhanget också lyfta fram det arbete som pågår mellan Sida och Högskolan på Gotland.
Sida har fått regeringens uppdrag att finansiera ett centrum för lärande om hållbar utveckling. Centret ska bland annat sprida kunskap på detta område till skolpolitiker, lärarutbildare och rektorer. Mats Pertoft tar i interpellationen upp det faktum att Skolmyndighetsutredningen, U 2007:03, i sitt slutbetänkande Tre nya skolmyndigheter , SOU 2007:79, föreslår att Myndigheten för skolutveckling ska avvecklas.
I betänkandet, som ännu inte har remissbehandlats, föreslår utredaren att generella utvecklingsinsatser inom prioriterade områden ska föras över till Skolverket. Inom ramen för denna punkt kan arbete kring forskningsbaserad kunskap och lärande för hållbar utveckling komma att rymmas. Min slutsats är att myndighetsförändringen inte påverkar arbetet med hållbar utveckling.
Så länge den politiska viljan finns att prioritera elevernas kunskaper om hoten mot miljön är myndighetsorganisationen en underordnad fråga.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft försöker att ställa två frågor men få det att låta som att det är en fråga. Den ena frågan är: Kommer miljö- och klimatfrågorna att vara prioriterade i den skolreform som vi nu har framför oss? Den andra frågan är: Ska just den här enheten på en central myndighet finnas kvar när myndigheterna omstruktureras? Det är två olika frågor.
Svaret på den första frågan är otvetydigt ja. Miljö- och klimatfrågorna kommer att vara mycket prioriterade i det svenska undervisningsväsendet. Jag är däremot inte beredd att svara på fråga två om just den här enheten på en statlig myndighet där man föreslår omorganisation ska vara kvar som enhet eller inte. Det är en annan fråga. Det är jag inte beredd att stå här i dag i riksdagen och säga.
Först ska utredningen remissbehandlas, och därefter ska regeringen förhålla sig till den. Sedan ska det läggas fram en proposition om myndigheterna till riksdagen. Därefter ska riksdagen pröva detta, och sedan tillsätts myndighetsledningar om riksdagen går med förslagen. Därefter får de avgöra exakt vilka enheter som ska finnas. Det är inte en fråga som Mats Pertoft eller jag ska styra och ställa över. Det är den princip vi har i svensk förvaltning. Vi avgör vilka mål som ska uppnås.
Men exakt vilka enheter det ska finnas på vilken våning i ett kontorskomplex på en statlig myndighet avgör numera generaldirektörerna och inte statsråden.
Jan Björklund (L):
Alla dessa som är oroliga för just den här enhetens nedläggning har inte nått fram till mig. Det är möjligt att det finns många filter, men en sådan våldsam proteststorm för just den enheten har jag inte mött. Jag har faktiskt inte mött något alls utöver Mats Pertofts fråga. Men jag känner samma oro för själva klimatfrågan som Mats Pertoft ger uttryck för. Det är viktigt att vi lär oss mer om den så att vi kan mer.
De ungdomar som i dag går i skolan måste lära sig mer, och det är viktigt att lärarna är välutbildade på det området. Jag tror till exempel på en bra lärarutbildning och en bra lärarfortbildning i form av Lärarlyftet som vi nu sätter i gång. Där finns ett fokus på naturvetenskapliga ämnen. Det är väl så viktigt som någon enhet på någon central myndighet. Jag kan inte bedöma om det här blir kvar eller inte i någon ny organisation. Jag tänker inte heller bedöma det, och jag tänker inte ta ställning till det.
Jag tänker inte ens ha någon åsikt om det. Vad vi gör från regeringens och riksdagens sida är att ange vad vi vill uppnå och vad vi tycker är viktigt. Detta med ökad medvetenhet om klimatförändringar som rimligen i allt väsentligt är en del av det naturvetenskapliga ämnesblocket inom skolväsendet är något mycket centralt. Vi måste ha fokus både på den frågan och över huvud taget på de naturvetenskapliga ämnenas ställning.
I mer generella termer är det alltför få elever som tycker att de här ämnena är intressanta. Alltför få går de utbildningarna, väljer naturvetenskapligt program på gymnasiet och så vidare. Vi har en stor uppgift framför oss, och den tar vi i högsta grad på allvar. Jag är beredd att lyssna på många synpunkter på detta från alla möjliga håll, också i riksdagen.
Jag anser däremot inte att det är statsrådens sak att ta ställning till om någon enhet på en viss myndighet ska finnas kvar eller inte.
Jan Björklund (L):
Jag upplever att jag har svarat på frågan några gånger nu. Vi tycker att klimatfrågorna är viktiga. Vi vill uppvärdera de naturvetenskapliga ämnena. Regeringen kommer att återkomma till riksdagen om naturvetenskapen i skolan på olika sätt. Jag tror att det kommer att behövas olika beslut på det området för att lyfta detta i svenskt utbildningsväsende, och för att över huvud taget lyfta hela den naturvetenskapliga sektorn. Är just det här nätverket något som ett statsråd ska ha uppfattningar om? Jag menar att så är det inte.
Statsråd ska inte gå in och detaljstyra de olika nätverk och arbetssätt som myndigheterna använder för att nå de övergripande målen. Ibland förvånas jag över att inte minst Miljöpartiet så ivrigt pläderar för kommunalisering, decentralisering och avreglering, men så fort det är någonting som frågeställaren själv är intresserad av ska vi gå in och styra i varje detalj! Vi får väl vara lite konsekventa i hur skolväsendet ska styras.
Jag menar att vi är överens om ett engagemang i dessa frågor. Jag uppfattar att vi är överens om att de naturvetenskapliga ämnena ska lyftas fram. Men när det gäller exakt hur det ska organiseras delar jag Miljöpartiets mer grundläggande hållning; det är en fråga för de professionella myndigheterna, skolor, rektorer och så vidare. Det ska inte vi som politiker lägga oss i hur intresserade vi än kan vara av de här detaljerna.
Jan Björklund (L):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig när lärare som inte har kommun eller friskola som arbetsgivare kan komma i åtnjutande av de möjligheter som Lärarlyftet ger. Regeringen tog redan 2006 initiativ till en satsning på fortbildning av lärare, det så kallade Lärarlyftet, bland annat för att kommunerna inte har tagit sitt ansvar för att ge lärarna nödvändig kompetensutveckling. Lärarlyftets syfte är att ge lärare möjlighet att utvecklas i sin profession.
Under studierna får lärarna möjlighet att bredda och fördjupa sina ämneskunskaper. Fortbildningen är inriktad mot ämnesteori och ämnesdidaktik, men också mot annan relevant fortbildning som främjar elevernas kunskaper. Målgruppen är för närvarande behöriga lärare som har anställning hos en skolhuvudman. Lärarlyftet är en angelägen satsning, och det har kommit ett flertal förfrågningar och önskemål om att kunna delta i satsningen från andra lärargrupper än de som nu omfattas.
Inom Regeringskansliet pågår därför ett arbete med att se över målgrupperna för Lärarlyftet, till exempel när det gäller lärare som undervisar inom ramen för entreprenadförhållanden inom skolan.
Jan Björklund (L):
Hade de svaren funnits hade jag gett dem i mitt interpellationssvar. Låt mig problematisera något om varför detta inte är så enkelt. Om en kommun handlar upp utbildning i stället för att bedriva den själv får man in anbud från entreprenörer, och det sker till en viss kostnad.
Om staten i efterhand ger subvention till dem i form av att vi bjuder dem på Lärarlyftet eller liknande är det något som inte ingick i anbudsupphandlingen, och de konkurrenter som blev utslagna har inte haft möjlighet att tillgodogöra sig detta via anbudsupphandlingen. Det är alltså en rätt komplicerad juridisk materia. När det handlar om kommunala skolor eller om friskolor uppstår inte dessa juridiska problem. Därför är detta ingen enkel fråga, och det är därför som rätt många på Utbildningsdepartementet nu grunnar på hur det hela ska gå till.
Det går inte att lova att detta går att lösa, men som jag har skrivit och sagt i mitt interpellationssvar tittar vi på detta med positiv utgångspunkt. Vi vill åstadkomma detta. Men entreprenadupphandling bygger på att någon lämnar in ett anbud och åtar sig ett uppdrag mot en viss ekonomisk ersättning. Sedan jämförs olika anbud med varandra.
Om vi då i efterhand pumpar in pengar i detta i form av Lärarlyftet, som inte var känt när anbuden lämnades in, är det inte självklart att det är i överensstämmelse med konkurrenslagstiftning och annat som gäller för entreprenadupphandlingar. Det är alltså en komplicerad juridisk materia, och det är därför ärendet dröjer. Jag kan inte lova att det kommer eller hur det kommer att se ut, men som jag säger jobbar vi med det. Min utgångspunkt är att vi ska försöka rätta till detta. Men det är inte givet att det går.
Jan Björklund (L):
Det är en helt annan fråga än den som ställdes i interpellationen. För lärare i kommunala skolor och friskolor är det en del i Lärarlyftet - eller i en angränsande del - att de som är obehöriga men ändå är anställda ska kunna utbilda sig till behöriga lärare. Man måste dock hålla tungan rätt i munnen här.
Om man är 19-20 år och går in på en lärarutbildning söker man studielån för att utbilda sig i fyra fem år. Om då den som redan har en anställning skulle få utbildningen betalad blir det mycket orättvist och ojämlikt. Ingen kommer att vilja gå lärarutbildningen på vanligt sätt om man får betalt för att gå den om man har en anställning. Därför får man akta sig när man konstruerar de här systemen, så att man inte suboptimerar.
När det gäller entreprenadskolor finns ytterligare en aspekt på det. Det är just detta att man har lagt ett anbud. Jag ska säga att det är fullt tillåtet för vilken lärare som helst att söka tjänstledigt och söka en plats på ett universitet och fortbilda sig. Innebörden i Lärarlyftet är att staten går in och subventionerar en del av lönen för den här individen.
Det är klart att entreprenadföretag tycker att det är mumma om staten går in och ersätter kostnader som inte förutsågs i entreprenadupphandlingen. Det är just det som är det krångliga. Om man ska inkludera entreprenadutbildningsföretag i Lärarlyftet bör det i så fall vara angivet från början i villkoren för upphandlingen. Som sagt tittar vi på detta.
Min utgångspunkt är att jag vill lösa detta, men jag kan inte lägga fram något förslag om alla jurister säger att det inte går.
Jan Björklund (L):
Det är möjligt att interpellanten hörde mig säga så. Jag ska säga att det är många fortbildningssatsningar som pågår parallellt. Ibland kallas allt för Lärarlyftet, men i verkligheten är Lärarlyftet den del av lärarfortbildningssatsningen som vänder sig till behöriga lärare. Sedan finns det andra lärarfortbildningssatsningar som vänder sig till obehöriga lärare. Att de inte ingår i Lärarlyftet beror på att det är andra ekonomiska villkor. Staten går inte in och ger löneersättning till den som är obehörig.
Om vi skulle göra det blir ju följden att det blir väldigt få som vill gå ordinarie lärarutbildning på lärarhögskolorna. Då vill ju alla först bli anställda som obehöriga och sedan gå utbildningen, för då får man ju betalt. Lärarlyftet i sig vänder sig alltså till behöriga lärare, men det finns andra utbildningsinsatser för att vidareutbilda dem som är obehöriga så att de blir behöriga. Strikt formellt ingår detta inte i Lärarlyftet. Det är en annan statlig insats för denna lärargrupp.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig om initiativ kommer att tas till att införa en möjlighet att överklaga betyg och på detta sätt kvalitetssäkra betygssystemet. Betygssättningen i Sverige ska vara rättvis och likvärdig. Det innebär att samma kunskap ska ge lika betyg, oavsett var i landet eleven bor. Regeringen har tagit flera initiativ för att kvalitetssäkra betygen.
För det första har Statens skolinspektion inrättats. Ett av myndighetens huvuduppdrag är kvalitetsgranskning, vilket bland annat kan innefatta granskning av betygssättningen. För det andra avser regeringen att överlämna en proposition med förslag som gäller mål- och uppföljningssystemet för grundskolan och motsvarande skolformer. En bärande tanke är att målen i kursplanerna ska förtydligas utan att lärarnas pedagogiska frihet inskränks.
Med tydligare mål och betygskriterier blir det lättare för lärarna att sätta rättvisa betyg. För det tredje har regeringen nyligen överlämnat en proposition om en ny betygsskala till riksdagen. Fler steg i betygsskalan ökar lärarnas möjlighet att precisera bedömningen av elevernas kunskaper. Det ökar förutsättningarna för att eleverna ska uppfatta betygen som rättvisande. Frågan om det ska vara möjligt för eleverna att överklaga sina betyg bereds för närvarande inom arbetet med en ny skollag.
Jag avser att återkomma med närmare besked i samband med att ett förslag till en ny skollag skickas ut på remiss.
Jan Björklund (L):
Jag har inga andra svar att ge än de jag har gett. Regeringen kommer att redovisa sin ståndpunkt när vi presenterar förslaget till ny skollag. Det här bereds. Rättssäkerhetsaspekten står emot oron för att vi får ett fullständigt provbaserat betygssystem. Det måste vägas av mot varandra. Den sammanläggningen är vi inte färdiga med.
Jag tror inte att det nödvändigtvis blir så - jag sade inte det heller - att om man inför en överklaganderätt blir det en storm av överklaganden. Det beror på hur överklagandesystemet utformas. Det kommer i hög grad att bero på hur de första överklagandena i sista ändan slutar i bedömningen. Om det leder till att det blir många förändringar kommer det väl att bli en storm av överklaganden, gissar jag.
Om det uppfattas lite grann som i Finland att det nästan inte sker några förändringar kommer väl eleverna att tröttna på att överklaga. Det är inte det som är min poäng. Poängen är att risken att det enda som en utomstående person kan bedöma, som inte själv har deltagit i undervisningssituationen, är det arkiverade skriftliga materialet.
Som Mats Pertoft inser finns det ingen chans att ha en sådan dokumentationshysteri i skolan att man efter varje lektion gör nedteckningar om alla elever, hur de har varit aktiva och kvaliteten på deras inlägg. Det är inte möjligt. När läraren sätter ett betyg efter tre års undervisning i ett visst ämne går läraren på de intryck han eller hon har med sin yrkeserfarenhet och professionalism.
Det går inte att förmedla i skrift på samma sätt fullt ut. Mats Pertoft säger att det är omöjligt med ordningsbetyg. Det är lustigt, för i princip varenda land i världen har ordningsbetyg. Sverige hade det också fram till 1969. Vi hade ingen bristande respekt för betygssystemet då. Mats Pertoft sade att det skulle bli en bristande respekt för betygssystemet om man hade betyg i ordning och uppförande. Jag lovar att om det är något land där det är bristande respekt för betygssystemet är det i Sverige.
Det är inte i de övriga länderna som har ordningsbetyg. Så jag tror att den farhågan är väldigt överdriven från Mats Pertofts sida.
Jan Björklund (L):
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att det inte ska uppstå tydliga skillnader i status och stöd när det gäller ledarskapet i förskolan kontra den övriga skolan och som i sin förlängning skulle riskera att få negativa effekter för verksamheten. Skickliga ledare är viktiga i förskolan, precis som i all annan läroplansstyrd verksamhet.
Den OECD-rapport om skolans ledarskap, Improving School Leadership, som presenterades i början av hösten visar att skolledarnas kunskaper och kompetens är avgörande för utbildningsväsendets utveckling på alla nivåer. För att stärka ledarskapet i utbildningsväsendet har regeringen fattat beslut om en förbättrad befattningsutbildning. Den nya utbildningen omfattar 30 högskolepoäng och ska ge kunskaper i skoljuridik, myndighetsutövning, mål- och resultatstyrning och ledarskap i skolan.
Varje år kommer omkring 1 200 rektorer, biträdande rektorer och annan personal med motsvarande ledningsfunktion i skola, förskola och fritidshem att kunna gå utbildningen. Regeringen avser att återkomma om behörighetsregler med mera i samband med propositionen om en ny skollag. I arbetet med den nya skollagen ser regeringen även över behovet av förändringar av regleringar när det gäller såväl rektorer som motsvarande chefer i skola, förskola och fritidshem.
Jan Björklund (L):
Den skillnad som nu råder i den rektorsutbildning som nyligen startat beror på att rektorsrollen är mycket tydligt definierad i paragrafer i den nuvarande skollagen, men i den nuvarande skollagen är inte förskolans chefer reglerade över huvud taget. I den nya skollagen är min bedömning att det kommer att bli annorlunda på den punkten. I den nya skollagen kommer vi nu för första gången i svensk historia att beskriva förskolan.
Det är i den skollag jag lägger fram som förskolan för första gången i svensk historia blir en skolform. Det har den aldrig varit i socialdemokratiska skollagar. Förskolans chefer kommer att beskrivas i kompetensnivå, uppgifter och ansvar i den nya skollagen. Då blir det naturligt att också överväga i vilken omfattning och utsträckning rektorsutbildningen ska omfatta förskolecheferna i ett eventuellt obligatorium.
I de utredningar som tidigare har gjorts om denna utbildning har det dock inte varit möjligt att utforma ett obligatorium eftersom förskolechefer inte har reglerats i lagen hittills. Men det kommer de att göra i den nya skollagen, en mycket mer modern skollag där vi likställer förskola och skola på ett helt annat sätt än den gamla socialdemokratiska skollagen gjorde.
Jan Björklund (L):
Vi återkommer till riksdagen i frågan om obligatorium eller inte. Det är väl inte en onaturlig utveckling när man börjar reglera vad en förskolechef ska ha ansvar för att det i sista ändan landar på att utbildningskraven närmar sig dem som gäller för grundskolans och gymnasieskolans chefer.
Men vi vill ändå överväga detta när vi ser hur befattningskraven slutligen kommer att se ut när de har gått genom regering och riksdag. Jag vill dock betona att förskolan ska fortsätta att utvecklas. Jag ser ingen statusskillnad mellan förskola, grundskola, gymnasieskola och universitet. Alla dessa utbildningsformer har en specifik uppgift i utbildningssystemet. Den ena är inte finare än den andra.
Men jag vill avråda från att fullständigt skolifiera förskolan. Jag tror att den begreppsapparat som den förra regeringen tänkte sig för förskolan signalerar en skolifiering. Man vill kalla små barn för elever och allt vad det är. Det tänker vi inte genomföra. Dit hör bland annat att vi inte kommer att införa ordet och begreppet rektor för förskolan i lagstiftningen. Jag är helt medveten om att en del kommuner använder det, i synnerhet när man har lågstadiet och förskolan organiserade i en gemensam enhet.
Man får kalla sina chefer vad man vill, men i skollagen kommer vi inte att föreskriva att det ska heta rektor för små barn.
Jan Björklund (L):
Bo Bernhardsson har frågat mig vilka åtgärder jag planerar att vidta för att stärka den kommunala självstyrelsen på skolans område, bland annat så att demokratiskt fattade beslut i praktiken också efterlevs. Som minister får jag inte kommentera enskilda ärenden. Jag kan därför inte gå in närmare på just den skolkoncern som interpellanten tar upp.
Bidragsreglerna för fristående skolor syftar till att offentliga och fristående skolor ska behandlas likvärdigt, så att de kan verka på lika villkor. Elevens hemkommun ska bestämma bidraget efter samma grunder som den tillämpar vid fördelning av resurser till de egna grundskolorna eller till motsvarande gymnasieprogram i de egna gymnasieskolorna. En grundläggande tanke bakom denna likabehandlingsprincip är att det ska råda konkurrensneutralitet.
Frågan om lika villkor för kommunala och fristående skolor är aktuell i flera sammanhang. I Regeringskansliet pågår ett arbete med förslag till en ny skollag. Därutöver bereds en proposition om bidrag på lika villkor och en proposition om gymnasieskolan. Dessa arbeten tar alla upp flera olika aspekter på frågan om villkoren för fristående skolor. Dessutom ska utredningen Villkoren för fristående skolor lämna sitt slutbetänkande senare i höst.
Jag menar att det väsentliga i sammanhanget är att verka för lika villkor mellan offentliga och fristående skolor.
Jan Björklund (L):
Jag tycker att det är bra att vi kan konstatera att den borgerliga ledningen i Lund är betydligt generösare till skolan än man är i socialdemokratiska Göteborg. Det är en intressant aspekt i interpellationen. Så är det ofta. Om de här socialdemokratiska storstadskommunerna skärpte sig lite, som Malmö, skulle inte de här skillnaderna vara så stora i Sverige. Att det är sådana skillnader i skolpengsnivåer gör att den här överföringen kan sticka i ögonen på interpellanten.
Är detta ett problem eller inte? Det är naturligtvis samma sak om en elev från Lund väljer att gå i en skola i Malmö. Även om han väljer en kommunal skola följer de pengar som är inbetalda av skattebetalarna i Lunds kommun med till Malmö kommun och subventionerar deras skolor. Är det ett problem eller inte? Jag har svårt att se att detta är ett stort problem.
Jag tycker att interpellationen väcker en annan fråga, nämligen de olika ambitioner som kommunerna har på skolområdet och den olikvärdighet mellan kommunerna som har uppstått med kommunaliseringen. Man kan se hur olika det har blivit i Skol-Sverige efter den kommunalisering som Socialdemokraterna genomförde. Det är den fråga som jag funderar över när jag ser de här beloppsskillnaderna, som ju är enorma mellan Göteborg och Lund. Hur kan Göteborg satsar så lite på sin skola? Är det ett stort problem att pengar följer elever över kommungränsen?
Jag tycker att man måste vara väldigt gammaldags för att tycka att det är ett problem. Det kan hända att interpellanten tycker det. Jag ligger inte sömnlös över detta. Det finns många problem som jag tycker att vi behöver diskutera i svensk skola.
Att elever går i skolan i en annan kommun och därmed får med sig skolpengen eller att man i en skolkoncern planerar fortbildning och andra saker gemensamt som gör att resurser inte alltid hamnar i den kommun som från början var avsikten tillhör inte de stora problemen. Jag tycker inte att det är ett stort problem så som det är beskrivet. Problemet, om det finns något, är den väldiga skillnaden i ambitionsnivå som finns mellan olika kommuner.