Ingemar Nilsson (S):
I dag ägnar vi oss alltså åt att debattera näringsutskottets betänkande nr 10 om energipolitiken. För ordningens skull, fru talman, vill jag redan här och nu yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Att energipolitiken föranleder en betydande aktivitet när det gäller att skriva motioner i Sveriges riksdag är varken ovanligt eller speciellt förvånande. Energipolitiken berör. Den är på olika sätt ständigt närvarande och är naturligtvis viktig som ett grundfundament i ett modernt samhälle som vi känner det.
Den är viktig för jobb och sysselsättning, för service och välfärd. Just därför är det så bra att vi har en debatt om energipolitiken också här i Sveriges riksdag och inte bara på debattsidorna i Dagens industri och Svenska Dagbladet. Det är ju på dessa debattsidor som flertalet av partiernas talespersoner under det senaste halvåret lagt ned merparten av sin energi.
När det gäller den övergripande inriktningen på den svenska energipolitiken råder det i grund och botten en bred samsyn. Grundfundamenten leveranssäkerhet, konkurrenskraft och låg inverkan på miljö och klimat är vi överens om, och det är alldeles utmärkt. Fru talman! Allianspartiernas energiöverenskommelse börjar bli något ålderstigen.
I sin iver att klamra sig fast vid den understryker man att den dateras till år 2009. När man åberopar den och menar att den ska vara utgångspunkten för den energipolitik man vill driva framgent känns det lite verklighetsfrånvänt. Det är precis som om ingenting i vår omvärld hade förändrats på detta område sedan 2009. Men hurdan var då prisbilden på Nord Pool 2009?
Jo, snittpriset 2009 var 44,82 öre per kilowattimme. Är priset annorlunda nu? Ja, 2015 var snittpriset ungefär 24 öre per kilowatttimme. Då kan man fråga sig: Har detta någon påverkan på hur energimarknaden beter sig? Påverkar det förutsättningarna? Naturligtvis gör det det! Fru talman! Det är dags att inse att någonting har hänt sedan 2009. Det är dags att vara med och ta ansvar för det viktiga uppdrag som Energikommissionen har.
Det är dags att bidra i det arbetet med förslag och konstruktiva lösningar på de utmaningar som svensk energipolitik står inför, åtminstone med samma intensitet som man skriver debattartiklar med. Sverige behöver verkligen en långsiktig politik på det här området, med så stabila, förutsägbara och långsiktiga spelregler som det över huvud taget är möjligt i en levande demokrati med hänsyn tagen till de omvärldsförändringar vi är alltmer beroende av, oavsett om vi gillar dem eller inte. Fru talman!
När man följer den pågående debatten på det här området blir det ibland lite förvirrat. Ena dagen kräver oppositionen att alla energifrågor ska hanteras av Energikommissionen och att regeringen absolut inte får fatta några beslut på området. Nästa dag kräver samma opposition att regeringen ska fatta beslut i frågor som klart och tydligt ingår i Energikommissionens uppdrag. I det politiska spelet väljer man sekundsnabbt de argument som tycks passa bäst för stunden. Det blir lite spretigt, vilket också märks på det här betänkandet.
Fru talman! Som vanligt kommer näringsutskottets debatter om energipolitik nästan uteslutande att handla om el. Låt mig ändå kort beröra ytterligare ett område inom energipolitiken, nämligen transportsektorn, som också Helena Lindahl tog upp. Här finns den riktigt stora utmaningen för Sverige, nu och under de närmaste 10-15 åren. Men den utmaningen innebär också stora möjligheter. En betydande del av transportsektorn kommer sannolikt att elektrifieras.
Men det kommer också att krävas fler alternativ för att ersätta de fossila drivmedlen. De alternativen heter sannolikt biodrivmedel. För att stödja den processen har regeringen förstärkt Energimyndighetens resurser på detta område, så att de ska kunna inta en mer aktiv och samordnande roll.
Från näringsutskottets perspektiv ser vi att en positiv utveckling på det här området inte bara innebär viktiga bidrag till att klara klimatmålen utan också skapar stora möjligheter för jobb och sysselsättning. Fru talman! En viktig faktor när man talar om energi och den framtida energitillgången, lika viktig som produktionsfrågorna, är energieffektivisering. Här finns behov av nya innovationer och incitamentprogram inom näringslivet.
Arbetsnamnet PFE 2.0 fungerar fortfarande utmärkt för att åskådliggöra vad vi menar. Men också inom andra sektorer, inte minst inom lokal- och bostadssektorn, finns mycket stora potentialer för energieffektivisering. Här krävs det verkligen att man tar ett helhetsperspektiv på energifrågorna och att man fullt ut tillämpar systemperspektivet. Bland annat behöver ansvarsfrågorna på myndighetsnivå ses över och förtydligas.
Föga förvånande har kärnkraften tyvärr en egen rubrik i dagens betänkande. Det säger jag inte för att kärnkraften och dess frågor inte skulle vara viktiga, utan för att svensk energidebatt fortsatt tycks kretsa kring en enda fråga. Kärnkraften är en viktig fråga och en viktig produktionskälla i den nuvarande svenska produktionsmixen - ingen kan påstå något annat. År 2015 stod den för 34 procent av vår elproduktion.
Men den är inte den enda, och förutsättningarna förändras kontinuerligt. Min och Socialdemokraternas utgångspunkt i den här debatten, likaväl som i Energikommissionen, är att produktionsfrågorna, precis som frågorna om elanvändning, distribution och utformning av de framtida marknadsmodellerna, måste ses och diskuteras i ett helhetsperspektiv, inte styckevis och delt. Energipolitiken måste hanteras och formuleras med ett systemperspektiv.
Vi måste nu låta Energikommissionen göra sitt jobb och se till att ledamöternas energi ägnas åt det jobbet, inte åt att skapa opinionsstormar som försvårar för det Sverige så innerligt väl behöver: en bred och långsiktig överenskommelse om energipolitiken. Att nå det målet kommer att kräva såväl politiskt mod som förmåga till politiskt systemperspektiv. Fru talman! Under rubriken "Förnybar energi" tar betänkandet upp en lång rad motionsyrkanden om olika energislag.
Vindkraften fortsätter att bidra med en allt större andel av den svenska elproduktionen. År 2015 producerades 16 1⁄2 terawattimme, vilket är lite mer än 10 procent av den totala produktionen. Det är en snabb och inte så lite imponerande utveckling. Men också vindkraften känner av marknadens låga elpriser, vilket inte minst märks på investeringstakten när det gäller nyetablerad vindkraft. Under detta avsnitt, fru talman, vill jag också säga några ord om vattenkraften.
Vattenkraften är lite av juvelen i den svenska elproduktionen, något av det nav kring vilket den framtida energiproduktionen i Sverige ska byggas. År 2015 stod vattenkraften för 46 procent av den svenska elproduktionen. Vattenkraftens förmåga till såväl basproduktion som reglerkraft men också som tillgång för att klara effektutmaningarna gör den oerhört värdefull. Men även vattenkraften står inför stora utmaningar.
Även här finns stora investeringsbehov, och elmarknadens nuvarande prisnivå gör det inte enklare för vattenkraften att locka investeringskapital. Vattenkraften har stora fördelar för den globala klimatpolitiken, men också en betydande påverkan på miljö och biologisk mångfald i närområdet. Vi måste klara båda dessa utmaningar: att tillvarata vattenkraftens stora klimatmässiga fördelar och på ett rimligt sätt klara miljöhänsynen.
Vi kommer att få anledning att återkomma till frågan om den svenska vattenkraften flera gånger under det här året. Under hösten avser regeringen att lägga fram sin proposition på det här området. Jag ser med spänning fram emot debatterna. Avslutningsvis, fru talman, vill jag sammanfatta vår syn på det framtida energisamhället.
För att klara detta kommer vi att behöva se över stora delar av dagens spelregler. Vi ser fram emot det arbetet, fru talman. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.