KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Jag skulle vilja ta kammarens ärade ledamöter med på en resa. Vi börjar med tunnelbana från Stockholms city, T-Centralen, och åker till Brommaplan. Tidpunkten är måndagen den 6 juni i år. Det är jag som åker.
Jag kommer fram till Brommaplan och går två hundra meter till bussarna som går mot Ekerö. Jag åker ända till Drottningholm. Efter lika lång tid som denna debatt tar har vi kommit en bit mot Ekerö - 2 100 meter.
Vi sitter i vår fina buss omgiven av bilar som puttrar alldeles förskräckligt. Det finns fyra rödljus och två stopp på sträckan, och vi kommer fram efter ungefär 45 minuter. Detta, herr talman, är en bit av den verklighet som en del stockholmare och alla Ekeröbor upplever dagligen.
Statsrådet har varit kommunalråd på Ekerö tidigare, som Karin Svensson Smith antydde, så han känner väl till den här problematiken. Enligt mitt sätt att se är det ett mycket stort miljöproblem att så många bilar står under så långa tider. Det är långt mer än så.
Det är också ett mentalt problem, ett stressproblem för väldigt många människor. Man kan inte ta sig från Brommaplan i Stockholm till Ekerö för att till exempel träffa goda vänner, hämta barn, kanske inta kvällsvarden eller vad det nu kan vara. För man vet inte hur lång tid det tar. Det tar alltid längre tid, vill jag påstå.
Därför, herr talman, är denna lilla beskrivning, enligt mitt sätt att se, en del när det gäller vad vi måste göra i Stockholm. Det är många saker som är eftersatta. Då är frågan: Står detta att man gör Förbifart Stockholm i motsats till stora insatser när det gäller andra kollektiva trafikmedel?
Jag menar att det är en väldigt felaktig beskrivning att säga att vi måste göra det ena eller det andra. Vi måste göra båda delarna.
När denna region växer så våldsamt, med motsvarande ungefär ett Lund på tio år eller mindre, måste man se till att trafikförsörjningen sker på ett sådant sätt att folk i första hand kan åka kollektivt. Det är jag fullt på det klara med att man måste göra. Och där finns enorma brister.
Även mitt parti får där ta sitt ansvar för de gångna 30-40 åren. Men det är klart att man måste göra rätt saker. Och jag menar att det finns en riktig sak inför framtiden. Man kan se framåt till 2040-2050, då vi säkert har bättre bilar och så vidare. Någonstans måste de kunna färdas. De måste bland annat kunna färdas ut till det vackra Ekerö utan att stå i kö i väldigt många timmar.
Därför tycker jag att projektet Förbifart Stockholm är ett gott trafikprojekt. Jag har en fråga till statsrådet. Skulle man inte kunna be Naturvårdsverket att utreda de nuvarande förhållandena när det gäller hur människor tar sig till Ekerö? Det tycker jag är en väldigt intressant fråga. Hur många liter bensin förbrukar man där i onödan varje dag?
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att en av de viktigaste sakerna man kan notera i denna riksdag är att det finns väldigt många miljövänner. Vi är eniga om att vi vill minska utsläppen av olika slag. En av de viktigaste sakerna är att man kan minska biltrafiken. Då gäller det att öka kollektivtrafikresandet. Samtidigt är det två delar när man minskar biltrafiken. Vi behöver fortfarande ha vägar att köra på.
Vi behöver också ha bilar som är bensinsnålare, och helst skulle vi gå över till elbilar så småningom. Men de elbilar som kanske finns i frekvent mängd 2030 behöver framför allt dessa vägar att köra på. Den som har vistats någon tid antingen på Nockebybron eller på Essingeleden vet att nuvarande förhållanden är oefterrättliga från just miljösynpunkt. Herr talman!
Det gäller ibland att skilja på saker. Det är inte lätt för Karin Svensson Smith. Jag kan upplysa statsrådet om att när det gäller Hallandsåsen har Karin Svensson Smith intagit olika ståndpunkter där också. Det är säkert inte föranlett av att Karin Svensson Smith har olika åsikter vid olika tillfällen, utan det är föranlett av de koalitioner man sitter i. Men det blir väldigt konstigt när man röstar.
Jag har, herr talman, med stolthet den 16 juni 2004 röstat för att vi skulle göra något åt trafiken i Stockholm. Jag skulle vilja sluta med en helt annan del av landet, nämligen Lund. Jag var med för ungefär 40 år sedan och skrev överenskommelsen att man inte skulle ha genombrottet i Lund. Det var en väldigt viktig miljöinvestering som vi gjorde då, jag, Socialdemokraterna och Folkpartiet. Det var väldigt viktigt.
Jag är väldigt stolt över att man i stället för ett genombrott i Lund fick vägar runt Lund över huvud taget. Jag vill nämna den person vid namn för protokollets skull som framför allt initierade det. Det var sjuksköterskan Greta Kruse som avled alldeles nyligen vid 94 års ålder.
Gunnar Andrén (L):
Även jag har lyssnat noga, och jag har kommit fram till en ståndpunkt som är rakt motsatt den som Patrik Björck och Luciano Astudillo har kommit fram till, nämligen att statsministern har givit ett väldigt klart besked i denna fråga: nämligen att Sverigedemokraternas värdegrund och Moderaternas, Folkpartiets, Centerns och Kristdemokraternas värdegrund är oförenliga. Det är det som är själva värdegrunden. Jag tror att det gäller för alla partier som finns i riksdagen att värdegrunderna är oförenliga. Man ser på människor på olika sätt.
Därför kan man inte ge något annat svar än det som statsministern har givit här genom att beskriva den värdegrund som skiljer oss åt. Ändå tycker jag att denna debatt är värdefull. Man kan ta olika exempel ur verkligheten. Jag vill gärna återvända till Mats Pertofts Södertälje. Vi tillhör samma valkrets. Jag har naturligtvis varit där ett stort antal gånger. Men det var väldigt intressant att besöka dem som läser svenska för invandrare.
Där träffade jag på så otroligt många duktiga människor - akademiker, civilingenjörer, läkare och så vidare - som absolut inte lämpade sig för att bara bli taxichaufförer i vårt land. Det är jag tvärsäker på. Jag ska ta ett ännu bättre exempel när det gäller vad man kan göra. Det handlar om när jag besökte ABF i Södertälje. Frågan var: Hur ska vi ta hand om väldigt små barn, förskolebarn?
ABF där tyckte att man skulle anordna läsecirklar och lära dessa barn att sjunga Björnen sover och liknande som de inte har i sin kultur. Det blev ett stort gensvar även bland många föräldrar. Jag tror att denna typ av ganska små saker spelar en väldigt stor roll för integrationen i verkligheten. Vi tar hand om dessa människor i stället för att bara ge dem bidrag, vilket jag såg i Bredäng under den förra mandatperioden.
Där satt 100 utländska kvinnor av fem timmar varje dag för att kvalificera sig för en ny bidragsperiod. Det är ingen bra politik.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar statsrådet och interpellanten för intressanta inlägg. I egenskap av ledamot i skatteutskottet ska jag försöka avhålla mig från direkta beskattningsfrågor. Däremot när det kommer in på det som både statsrådet och interpellanten kommer in på, ägarfrågor i denna turbulenta tid, tycker jag att det är intressant att se vad aktieägande över huvud taget är för något.
Det finns två saker som är väldigt bra inom kapitalismen. Det är försäkringar och andelsägande, där man inte behöver äga allt utan kan sprida sina risker. Det är den stora finessen med just aktieägande. Det handlar om hur man äger. Det finns enskilt aktieägande med det personliga ansvaret och möjligheterna som följer därav.
Vi har en del spekulanter på det området. Vi har också det institutionella ägandet. För min del tror jag att man kan konstatera, som statsrådet, att det enskilda aktieägandet har gynnat Sverige i extremt stor omfattning under ett mycket stort antal år. Vi kan se att när det gäller de företag som har tvingats flytta ut har utländskt ägande genom institutioner ofta varit väldigt stort.
Ett förskräckande exempel är Pharmacia som numera inte finns i Sverige. Herr talmannen vet själv att enskilt aktieägande är väldigt viktigt. Man blir mycket mer intresserad av de aktierna än alla de som finns i fonder. Fonder är naturligtvis bra för många människor som inte är särskilt intresserade av den enskilda aktien.
Beskattningen av enskilt aktieägande, i både publika företag och andra, är väldigt hög. Det kan man försvara med att vi vill förhindra en spekulationsekonomi. Det tycker jag är bra.
Men som Christopher Ödmann säger skulle man när man diskuterar det enskilda ägandet kunna tänka sig något av det tyska systemet, kanske inte när man har ägt aktierna i 1 år utan kanske 10 eller 15 år. Man skulle kunna tänka sig att ta bort det spekulativa momentet ungefär som när man äger ett hus. Där är det fråga om ett enskilt ägande som skulle kunna skilja sig från att sälja och köpa fondandelar.
Jag skulle vilja höra, inte exakt vad man ska göra beskattningsmässigt, för något sådant tycker jag inte man ska göra här, men statsrådets idéer om detta, om vilka skillnader det finns mellan olika former av ägande av aktier.
Gunnar Andrén (L):
Också jag vill uttrycka en förhoppning om att vi när vi har denna turbulenta tid bakom oss kommer att se värdet av att leva på lön i stället för på lån. Det tror jag är en väldigt viktig sak, inte bara för Sverige.
De amerikanska myndigheterna har fått ta över 22 eller om det är 23 banker som har levt på att låna ut pengar på ett helt felaktigt sätt där det inte har funnits någon återbetalningsförmåga. Jag tror att vi här i Sverige ska glädjas åt att vi har ett banksystem som tack vare tidigare insatser garanterar att det ska vara lönsamt att spara pengar.
Möjligen har gränsen mellan det som en gång i tiden var Spara och Slösa suddats ut för väldigt många människor under de senaste decennierna. Det blir en renässans för sparandet, och jag tror liksom statsrådet att det ligger i förlängningen på detta.
Jag tror ändå att man i det sammanhanget måste se över just de företag som styrs av sina egna administrationer. Där bör enskilda aktieägare själva fundera över hur de placerar. Det är inget man kan lagstifta om.
Men i det personliga ägarskap som vi har sett i riktigt stora framgångsrika svenska företag har det väldigt tydligt inte varit fråga om några excesser med bonusar och annat, utan där har ägarna tagit sitt ansvar och sett till att det har funnits en balans mellan förmåner och det man är skyldig att göra.
Gunnar Andrén (L):
Det är angelägna frågor som tas upp i de här interpellationerna. Oron runt om i landet över att det är så många varsel och att många blir friställda är berättigad och fullt förståelig. Men ibland måste man också höja blicken och fråga sig: Vad är det som händer runt om i vår värld?
Jag tror för min del att det inte finns någonting som är så farligt som att vidta felaktiga politiska åtgärder. Under min politiska tid har jag för Folkpartiets del varit med om att vidta felaktiga politiska åtgärder, i början på 70-talet. Det blev inte så bra för svenska folket. Socialdemokraterna har väldigt många lösningar, men vilka problem löser de förslagen?
Ta förslaget om ett extra barnbidrag! Vilket problem löser det? Det är en allmän stimulansåtgärd. Det är möjligt att det är det som är bra. Men det finns en del förslag som man inte ställer upp på.
Jag har en fråga till Socialdemokraterna här i dag som jag också har ställt till Lars Johansson, vice ordförande i skatteutskottet, eftersom ni nu vill ha en allmän stimulans: Om man nu i förhållande till regeringens förslag vill höja inkomstskatterna med 24 miljarder år 2009, hur många fler Volvobilar säljer detta i vårt land?
Det är ingen liten skattehöjning ni vill ha med 24 miljarder kronor i direkta skatter och arbetsgivaravgifter. Det är jättemycket. Men hur många fler Volvobilar säljs det på det sättet? Ni vill ha sänkning av arbetsgivaravgifterna. Det föreslår nu Börje Vestlund här.
Men om ni samtidigt vill höja inkomstskatterna blir det en väldigt konstig politik. Den blir motverkande. I den region som jag och Börje Vestlund representerar ser vi också något som kanske observeras ganska lite. Det är en del storföretag som har väldigt stora bekymmer.
I regionen är det framför allt Astra Zeneca och möjligen också Saab Scania. Ska man hjälpa Astra Zeneca måste man ha en väldigt långsiktig politik. Man måste se till att det företaget får bästa möjliga förutsättningar för att utveckla sina forskningsavdelningar. Det kan man inte göra genom en allmän stimulansåtgärd.
Det måste vara väldigt precisa åtgärder för att vi ska behålla den forskningskapacitet som vi har i det här landet. Om man tittar på till exempel forskningspolitiken kan man säga att Lars Leijonborg tillsammans med Maud Olofsson svarar för 1 procent av forskningspolitiken, Astra Zeneca 1 procent, Ericsson 1 procent och alla andra svenska företag 1 procent.
Om vi ska behålla dessa forskningsavdelningar och utvecklingsavdelningar som är så oerhört viktiga för vår framtida produktion måste man vara väldigt precis. Man måste se till att hjälpa med vad man nu kan göra med skatter och andra åtgärder. Det handlar om att hjälpa våra forskningsavdelningar att behålla våra bästa forskare här i landet och stimulera till ytterligare forskning och utveckling.
Gunnar Andrén (L):
Jag håller också med om att det här är en viktig debatt. Det är inte så att det är bara regeringen som har ansvaret, men det är riktigt så till vida att det är regeringen som styr landet. Det är jag väldigt tacksam för. Jag upprepar den fråga som jag alltid ställer här nu: Vad är det för stimulans till arbetarna i Göteborg att man ska höja inkomstskatterna nästa år med 24 miljarder kronor? Hur många fler Volvobilar blir sålda genom detta?
Det tycker jag att ni som är från Skövde, Stockholm, Tidaholm och Kosta måste svara på: Hur många nya Volvobilar blir det som man kan köpa om man höjer skatten med ytterligare 24 miljarder kronor? Det är mycket viktigt att svenska folket får klart för sig att den stimulans som ni vill ge tar ni faktiskt från vanliga människors plånböcker. Ni vill ta ytterligare 24 miljarder kronor av dem nästa år. Det tycker jag är alldeles fel.
Jag är väldigt glad att det inte är Socialdemokraterna som styr det här landet just nu. Då skulle det inte vara så roligt. Men det är klart att det är viktigt att på många orter se till att det blir utvecklingskraft också. För att hålla oss till Börje Vestlunds och min valkrets kan jag säga att vi tidigare har sett att man är på väg att lägga ned en pappersfabrik i Hallstavik. Detta är mycket allvarligt för en sådan ort.
Den ligger visserligen i Stockholms län, med Sveriges största arbetsmarknad, men i Hallstavik är det en fruktansvärd katastrof att de gör detta. Det beror på att det dessvärre inte finns avsättning för papper i den utsträckning som det har funnits tidigare. Vi kan också notera att man i Kanada har stängt av ungefär 20 pappersmaskiner. Det är nog inte så roligt där heller. Det är klart att vi måste se till att de människor som drabbas har en framtid.
Det kan man inte göra genom att sprätta ut pengar. Man måste se till att de placeras ordentligt så att de ger sysselsättning i framtiden.
Gunnar Andrén (L):
Det är väldigt intressant att lyssna på Ulf Holm. Han talar om vi. Vem är då vi? Är vi Socialdemokraterna och Miljöpartiet eller är vi också Jacob Johnson i Vänsterpartiet? Ni har ju helt olika politik i den här frågan. Nu får du reda ut detta, Holm. Vem är vi? Är det allihop?
Ska ni allihop till Bryssel eller är det någon som vill hoppa av strax före Öresundsbron? Du vill ju följa med ända ned, nu får du reda ut vem som är vi. Självklart ska vi se till att vi får snabbtåg och allt möjligt ned till Bryssel. Det är väl självklart att vi ska ta tåget. Jag har aldrig trott att Monica Green någonsin skulle köra bil till Bryssel. Självklart inte. Det är ju alldeles tossigt. Det förstår ju du också.
Sedan kom du in på en helt annan sak och gjorde en misstolkning. Jag måste ha uttryckt mig fruktansvärt dåligt när du kan tolka det som att jag säger att detta dokument inte skulle vara viktigt för Sverige. Jag uppfattade att jag sade någonting helt annat, att det är ännu mycket viktigare för de länder som inte har nått så långt på till exempel utsläppsområdet som Sverige har nått.
Jag vet inte om Ulf Holm tidigare har varit EU-parlamentariker och kanske någon gång har varit i Ungern eller Slovenien och sett en del skorstenar i verksamhet. Jämför man med den svenska reningskapaciteten är det klart att det finns en hel del att göra. För dem är det ännu mycket viktigare. Det betyder inte att det är oviktigt för oss, för vi ska också vara bäst i klassen här. Det är jag övertygad om att vi är helt eniga om.
När det gäller exakt i vilken takt vi ska gå fram vill jag framhålla att jag inte vill gå fram i sådan takt att hela den norrländska basindustrin slås ut. Det ska jag gärna säga. Även sysselsättning är viktig för att få acceptans för en god miljöpolitik.
Gunnar Andrén (L):
Är det inte Lars Ohly så är det Ulf Holm som framträder som talesman för hela det rödgröna samarbetet. Jag tycker för min del att man fortfarande ska ha respekt för att Socialdemokraterna är Sveriges största parti, även här i riksdagen. Jag är inte fullt övertygad om att han kan uttala sig som vi.
Att det gäller reservationen inser jag, men när det gäller målet för hela politiken är jag väl av en något annorlunda uppfattning än Ulf Holm om vem vi är över huvud taget. Jag uppfattar ändå att det finns en gräns som går just vid Öresundsbron och att några inte fullt ut vill följa med hela vägen till Bryssel. Sedan tycker jag att det är väldigt bra att ni har höga ambitioner.
Detta är en avvägning på en del punkter, får man väl ändå säga. Jag tycker att det är bra med hög jämställdhet. Det framgick väl av mitt anförande. Jag är inte nöjd med detta. Hade jag varit kvinna hade jag varit fullständigt vansinnig över löneskillnaderna. Man måste ju ha inlevelseförmåga i detta och i många andra sådana här saker. Ibland kan vi kanske inte ikläda oss den övertygelse som vi båda känner.
Jag är övertygad om att vi måste göra stora framsteg på området. Jag är också övertygad om att koldioxidskatterna i Sverige kommer att behöva höjas kraftigt framöver under en följd av år. Det är en avvägning mot framför allt sysselsättningsmålet. Ni för en stuprörspolitik på området.
Ni tar inte ansvar för effekterna av er politik. Jag talar inte om Socialdemokraterna eller Vänsterpartiet utan jag talar bara om Miljöpartiet. Om ni bara höjer skatterna på det sätt ni gör kommer vi inte att ha någon sysselsättning längs Norrlandskusten.
Gunnar Andrén (L):
Vad gäller bevakningen av gränserna finner jag ingen anledning att bemöta det. Det är i huvudsak en effekt av att man införde kompetenscentrum år 2004.
Man kan alltid diskutera hur det ska vara, men jag är kanske inte kompetent att avgöra exakt om det ska vara i Gäddede eller Haparanda eller var det nu kan vara. Det klarar jag inte. Mycket intressantare är den här frågan: Jag tror att man ska ta det som ett vallöfte att ni verkligen kommer att avskaffa RUT-avdraget. Jag tror på er. Vad kommer effekten att bli av detta?
Det handlar om kvinnor. Ni vill bara ha ROT-avdrag för män. Det är en väldigt könssegregerad politik som ni vill ha med dessa avdrag. Ni måste se hur verkligheten ser ut! Det är otroligt: Ni vill återskapa den svarta arbetsmarknad som fanns tidigare för många kvinnor. Det kommer vi inte att göra. Jag kan lova er det.
De kvinnor som lyssnar på detta ska lyssna ordentligt: Ni som vill vara hederliga, ni ska i alla fall inte rösta på Socialdemokraterna, för ni kommer att tvingas ut på en svart arbetsmarknad. Det är det viktiga. För mig är det allra viktigaste att vartenda svart arbete kan gå över i vitt, så att folk har råd att vara hederliga. Jag tycker att ni måste fundera på detta.
Dessutom tycker jag att det är skrämmande att ett parti som står för jämställdhet är så otroligt ideologiskt låst vid att det i stort sett bara är män och manliga yrken som ska få ROT-avdrag. Ni måste väl fundera lite på om er ideologi går samman med den skattepolitik som ni för. Det gör den faktiskt inte. Tänk om på den här punkten!
Gunnar Andrén (L):
Det är inte mycket att säga om detta. Jag vet att ni alltid har velat i de här frågorna. Det är hela sanningen. Ni har gjort det av den anledningen att ni inte ser hur strukturen ser ut när det gäller skillnaden mellan ROT-avdrag och RUT-avdrag. Ni ser inte detta.
Det är ändå på det sättet att det är vanligare - det finns säkert undantag - att kvinnor arbetar med sådana jobb som ger RUT-avdrag än sådana som ger ROT-avdrag. Ni måste ändå inse hur verkligheten ser ut. Ni kanske inte tycker om verkligheten, men det är ändå på det sättet. Fru talman! Det var klokt att ni inte tog upp en del saker, till exempel Bermuda och Brittiska Jungfruöarna.
Det uppskattas. Jag tycker inte att allting är bra med alla sorters avdrag. Den frånvarande Fredrik Olovsson brukar ofta angripa mig för att vi har avdrag för städning utomlands. Det tycker jag är en oformlighet i den lagstiftning som vi har.
Jag vill gärna få fört till protokollet att det är en sak som vi är tvingade till av EU-skäl, men som ingen på allianssidan tycker är angeläget. Om det funnes en möjlighet skulle vi gärna vilja avskaffa den delen. Avsikten är ju att vi i första hand ska skaffa jobb i Sverige och förhindra svarta jobb i Sverige. I den delen håller jag gärna med.
Det hindrar inte att jag tycker att det här är en bra reform för väldigt många kvinnor som annars skulle vara utlämnade till svartarbete. Det står jag för.
Gunnar Andrén (L):
Den som har gjort en resa har ofta något att berätta. Delar av skatteutskottet var tidigare i år på en resa till USA, där vi bland annat träffade den amerikanska skattemyndigheten, Internal Revenue Service. En del av denna heter Taxpayer Advocate, och där finns en svenskättling som heter Nina E Olson.
Det är en intressant sak att man inom det amerikanska skatteverket har en avdelning som bara ska ta hänsyn till klagomål och som företräder de klagande. Det är någonting som vi inte har i Sverige. Trots att vi naturligtvis alltid är bäst i Sverige kan man ha anledning att fundera över om detta är någonting som vi skulle kunna implementera i det svenska systemet.
Det är inte alla skattebetalare som känner sig helt tillfreds med det övertag i skatteärenden som skattemyndigheten har. Jag tror för min del att det som vi fick höra där kan vara intressant. Allra sist, fru talman, noterade jag att Skatteverket i Svenskt Kvalitetsindex har gått från tredjeplats förra året till första plats i år.
Det säger väl någonting om att Skatteverket trots allt är väldigt uppskattat och sköter sig väl.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar Helena Leander så mycket för att hon begärde replik och berättade att Miljöpartiet inte är positivt till fackföreningsavgiftsavdraget. Jag förstår varför det var Helena Leander som gjorde det och inte någon från de andra två partierna som ju vill ha avdraget. Det är en svår fråga att svara på. Det är klokt att ni i Miljöpartiet inte har föreslagit det, och jag hoppas att ni, om olyckan skulle vara framme och ni får bilda regering, kan hålla emot på den punkten så att det inte återinförs. Det blir i så fall, som Helena Leander är inne på, svårt att kompensera för pensionärerna.
Låt mig sedan säga att det inte heller tidigare var så att man beskattade pensioner och inkomster på exakt samma sätt. Det är en alldeles felaktig uppgift. Det finns många olika inslag i detta - grundavdrag, olika skattesatser för arbete och så vidare - och så har det varit under alla år.
Den väsentliga skillnad som jag ville peka på är löftet, och det står tydligen även Helena Leander bakom, att man åter ska beskatta lön på samma sätt som pension. År 1957 avgjordes den frågan, nämligen att det är fråga om olika saker. Man kan inte komma ifrån att lön och pension är olika saker.
Om det skulle vara fråga om lön vet vi, som jag sade, att alla inte når upp till garantipensionen, och därför ges en stor utfyllnad. Den betalas inte av några andra än skattebetalarna. Det är ren skatt som bekostar detta. Helena Leander, jag, Raimo Pärssinen, Lars Johansson, Laila Bjurling och alla andra betalar till det. Det är endast de få pensionärerna i riksdagen och annorstädes som inte betalar, Barbro Westerholm och några till. De betalar inte till detta, men det gör vi andra.