KBLab/rixvox huggingface dataset:
Angelica Lundberg (SD):
Tack, statsrådet, för svaret! Pressen på småbarnsföräldrar i dagens samhälle är stor. Man ska ha rena barn i nya kläder, ett rent hem som liknar någonting ur en möbelkatalog och ny bil, gärna med matchande husvagn.
Man ska åka till Mallorca en gång om året samtidigt som man ska hinna med att jobba heltid, ta barnen till simskola och fotbollsträning, laga näringsriktig mat med egenodlade grönsaker och baka eget surdegsbröd. Jag har i alla fall inte ännu sett någon motion om att utöka dygnets timmar, och det kan vara svårt att få allt att gå ihop.
Nu när regeringen, och faktiskt även EU, gärna vill gå in och peta i hur familjers vardag ser ut och i ett första steg bestämma hur vi ska ta ut vår föräldraledighet ökar såklart pressen ännu mer. Under 2018 ägde nästan 25 000 skilsmässor rum i Sverige. Antalet skilsmässor har varierat under 2000-talet, men trenden har varit stigande.
Hälften av alla par separerar, och så många som 30 procent av föräldrarna i dag separerar när barnen är små. De som hamnar i kläm är förstås barnen. Ett sätt att undvika en lång och utdragen process i domstol är att se till att föräldrarna kommer överens och dokumenterar sina beslut redan tidigt i separationen, innan konflikten blir för stor.
Sverigedemokraterna har därför föreslagit obligatorisk medling som ett första steg för att om möjligt undvika att processen går vidare till domstol. Nu har även Nordiska rådet kommit med rekommendationen att införa obligatorisk medling i alla de nordiska länderna.
Skälen som man anför är desamma som Sverigedemokraterna har angett i sin kommittémotion, nämligen att på olika sätt och med alla till buds stående medel försöka minska den psykiska ohälsan hos barn och unga och minska både antalet och graden av allvar i konflikter mellan föräldrar.
Det är bra, fru talman, att Morgan Johansson och jag delar uppfattningen att reglerna ska utgå från barns bästa. Men jag måste ändå fråga mig varför statsrådet anser att det inte alltid är lämpligt att nå en överenskommelse kring vårdnad, boende och umgänge.
Anser statsrådet att det är bättre att saken avgörs i domstol, eller tycker han kanske till och med att politikerna är bäst lämpade att avgöra vem som ska ha vårdnaden om ett barn, så som regeringen anser när det kommer till föräldraledigheten?
Även om våld har förekommit i relationen är det väl av yttersta vikt att man så snabbt som möjligt når en överenskommelse - kanske i de fallen ännu viktigare, då en lång process i domstol troligtvis ökar lidandet för den part som är utsatt. Systemet har funnits i Norge i nästan 20 år, och erfarenheterna därifrån är goda. Så varför tror regeringen att det inte skulle funka här?
Anser Morgan Johansson att vi har större problem med våld i nära relationer här i Sverige än vad man har i Norge? Vad skulle det i så fall bero på?
Angelica Lundberg (SD):
Det som jag sa tidigare här var att jag inte anser att politiker ska gå in och styra familjers vardag. Det tror jag att de flesta svenska familjer inte heller anser. När det kommer till de här samtalen är det jag försöker anföra att det är när man är överens som man ska sätta sig ned och dokumentera det, för konflikterna kommer oftast senare. Fru talman!
Jag vill att barn ska ha det bra och få bästa tänkbara uppväxt oavsett om föräldrarna är separerade eller inte. För mig är det viktigt att alltid sätta barnen först och att de lagar som vi stiftar utgår från vad som är bäst för barn. Därför tycker jag att det är beklämmande att se att regeringen saknar handlingskraft när det kommer till att lösa situationen för alla dessa hundratusentals barn som kommer i kläm.
Man lyssnar inte på de rekommendationer som kommer från Nordiska rådet, och man säger nej till Sverigedemokraternas förslag om obligatorisk medling för föräldrar vid separation. Jag hoppas, fru talman, att statsrådet tar till sig av den debatt som vi har haft här i dag och går till regeringen och funderar ut hur man på riktigt ska förbättra situationen för de barn som drabbas av föräldrarnas separation. Min förhoppning är att även statsrådet ser problemet och att regeringen inom kort återkommer till riksdagen med konkreta förslag.
Våra barn är vår framtid, och de satsningar vi gör i dag för att i framtiden skapa trygga och ansvarsfulla vuxna är oerhört viktiga då det kostar samhället mångdubbelt mer att reparera skadorna hos trasiga barn senare i livet.
Angelica Lundberg (SD):
Min fråga går till Magdalena Andersson med anledning av att hundratals kilo hälsoskadligt kött har importerats från Polen till Sverige för att sedan hamna på svenska skolmatstallrikar. Det handlar alltså om kött från djur som har behandlats illa och som varit så sjuka att till och med tumörer har skurits bort från köttet. Det är inte första gången som den här typen av kvalitetsbrister upptäcks. Gemensamt för dessa skandaler är att det handlar om importerat kött.
Sverigedemokraterna förespråkar ursprungsmärkning även på menyer för att stärka konsumentmakten och för att fler ska kunna välja svenskt kött. Vi tycker att det är rimligt att också kött som importeras till Sverige följer svenska djurskyddsregler. Borde inte regeringen se till att det finns lagar som förhindrar att dåligt kött blir mat åt svenska skolbarn?
Angelica Lundberg (SD):
Tack, statsrådet, för svaret! I en intervju i SVT uppger även landsbygdsministern att inte heller hon anser att det behövs några åtgärder eller lagändringar. Men faktum är att även kött som är godkänt i andra länder och som har importerats hit har producerats med sämre djurskyddskrav än de som vi ställer på våra svenska köttproducenter. Jag undrar därför: Kommer regeringen att verka för att även importerat kött ska följa svensk djurskyddslag?
Angelica Lundberg (SD):
Jag noterar att ledamoten i sitt anförande pratade om bland annat skuldsättning. Sverigedemokraterna har i detta betänkande ett särskilt yttrande som rör telefonförsäljning av lotter. Regeringen har, efter ett tillkännagivande från civilutskottet, tillsatt en utredning som ska titta närmare på bland annat skriftlighetskravet vid telefonförsäljning av lotter.
Jag tycker det är anmärkningsvärt att det i dag finns särskilda undantag för politiska partiers försäljning av lotter och spel vad gäller både skriftlighetskravet och försäljning på kredit. Socialdemokraterna är i dag det enda parti som säljer lotter. Partiet tjänar årligen runt 80 miljoner på försäljningen av sina A-lotter som bland annat utgörs av Kombilotteriet, Drömreselotteriet samt olika skraplotter.
År 2016 stod lottförsäljningen för 90 procent av SSU:s inkomster och så mycket som hela en tredjedel av Socialdemokraternas inkomster. Man kan därför förstå att den socialdemokratiska regeringen har valt att ha detta undantag från skriftlighetskravet när det gäller sin lottförsäljning. Man biter sällan den hand som föder en. Undantaget gäller tyvärr också försäljning av lotter på kredit.
Att sälja spel och lotter på kredit är förbjudet i Sverige för att skydda särskilt utsatta grupper mot skuldsättning, precis som ledamoten nämner i sitt anförande. Inga andra typer av spel får lov att säljas på kredit förutom just lotter sålda av Socialdemokraterna. År 2017 uppdagades det att 8 000 personer drivits till kronofogden för att de inte betalat sina lotter, och i nästan 2 000 fall ledde det till betalningsanmärkning.
Många av dem var pensionärer som redan tidigare var skuldsatta. Med anledning av det vill jag fråga: Hur ser ledamoten Sjöblom på undantagen som Socialdemokraterna har när det kommer till försäljning av lotter?
Angelica Lundberg (SD):
Det var kanske lite det icke-svar som jag förväntade mig. Den utredning som regeringen har tillsatt har precis som ledamoten säger fått i uppdrag att titta på om ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning ska gälla ytterligare varor och tjänster, till exempel lotterier. Jag går tillbaka till det som rör krediter. Jag förstår absolut att man ska göra en utredning. Men jag vill ändå höra lite hur Socialdemokraterna ser på det undantag som det har som enda parti.
Faktum är att Socialdemokraterna har stora intäkter från den här typen av försäljning. En lag som skulle jämställa Socialdemokraterna med andra aktörer på marknaden skulle så klart försvåra för Socialdemokraterna att tjäna pengar på det här sättet. Den här typen av undantag möjliggör ganska tveksamma upplägg.
Ledamoten nämnde tidigare att ingen ska lockas in i erbjudanden och att säga ja till ett spännande erbjudande på telefon. Det är precis det som lotterier handlar om. Jag tycker att det är självklart att de lagar som finns ska gälla även för politiska partier. Håller ledamoten Sjöblom med om det?
Angelica Lundberg (SD):
Det är bra att det nu blir elektroniska fraktsedlar, och det är något som alla partier är överens om. Det förslag som Sverigedemokraterna har lagt fram innebär naturligtvis en utredning, och det handlar då om framtida lagstiftning. Regeringen säger dock nej till vårt förslag, som skulle kunna vara ett litet steg i rätt riktning mot att förhindra olagliga cabotagetransporter.
Anledningen är att regeringen inte anser att det är nödvändigt eftersom förslaget inte torde få någon rättslig betydelse. Med anledning av detta vill jag fråga ledamoten Järrebring följande: Är det Socialdemokraternas mening att det numera ska vara politiker som avgör vad som kan räknas som bevisning eller ej och inte längre domstolorna?
Eller är det här en klumpig formulering av regeringen för att man inte hade några bra argument mot att införa förslaget?
Angelica Lundberg (SD):
Ledamoten Järrebring säger att Socialdemokraterna länge har drivit frågorna, och nu är regeringen inne på sitt sjätte år vid makten. Problemen med olagliga cabotagetransporter är väl kända och orsakar, precis som jag tog upp i mitt anförande, problem för vanligt folk, för företagare, och bidrar till ökad kriminalitet i vårt samhälle.
De ändringar som regeringen faktiskt införde 2017 för att då kunna utfärda sanktionsavgifter i stället för böter har uppenbarligen inte fått den effekt som man önskade eftersom problemen kvarstår. Fifflet bara fortsätter. Hur anser regeringen att man ska hitta dessa fifflare när man inte har tillräckligt med resurser ute på vägarna?
Vad tänker Socialdemokraterna göra konkret för att få stopp på problemen med olagliga cabotagetransporter på riktigt?
Angelica Lundberg (SD):
Många svenskar hade planerat att resa utomlands i vår och sommar. Nu blir det inte så. UD:s avrådan från alla icke nödvändiga resor gäller för närvarande fram till och med den 15 juli. Enligt de förordningar som finns har konsumenten alltid rätt till återbetalning om resan är inställd. Detta ändras inte av att EU nu uppmuntrar resebolagen att göra vouchrar attraktiva. Vill konsumenterna få pengar tillbaka ska de också få det.
Många vänder sig till Allmänna reklamationsnämnden vars ärenden har ökat med 140 procent. De får troligtvis rätt där, men det hjälper inte, för resebolagen har inga möjligheter att följa lagen. Vi hade allmän smittspridning i landet den 16 mars, enligt Folkhälsomyndigheten. I dag skriver vi den 4 juni. Min fråga till statsrådet Bolund är därför: Varför gör regeringen ingenting åt situationen?
Angelica Lundberg (SD):
Min fråga till Ola Johansson är enkel. Vid två tidigare tillfällen - i april 2020 och i september 2020 - har utskottet behandlat frågan. Båda gångerna har Centerpartiet röstat nej. Nu slår man på stora trumman och går ut med att man lanserar det här initiativet.
Det sker först efter ett år av en riktigt allvarlig och akut situation för konsumenter och företagare samt kort efter att kraftig kritik riktades mot Centerpartiet i det seminarium som branschen ordnade. Det är knappast en slump. Missförstå mig inte. Jag är jätteglad att Centern nu har vaknat och kan tänka sig att stödja initiativet för att förbättra för företag och konsumenter.
Men varför kunde man inte det i april eller i september? Min fråga till ledamoten Johansson är därför: Varför röstar Centern nej två gånger till detta initiativ om man är för frågan i sak? Är det verkligen så att Centern håller sig på en sådan otroligt låg nivå att man inte kan rösta ja till ett bra förslag bara för att det kommer från Sverigedemokraterna?
Angelica Lundberg (SD):
När vi lade fram förslagen för nu nästan ett år sedan haglade invändningarna tätt från Centerpartiet. Vi hör samma invändningar här i dag. Invändningen var att förslaget var budgetdrivande. Man raljerade i utskottet över att man inte såg de pengarna i Sverigedemokraternas budget, och det är samma invändning vi hör här i dag. Nu lägger Centerpartiet självt fram samma förslag.
Men det har inga pengar med i sin budget. Centerpartiet har ingen budget. Det är ju Stefan Löfvens budget. Men det finns inte heller där några pengar med för en resefond till resebranschen. Varför finns inte det, om det nu var invändningen och argumentet mot vårt förslag? Varför finns då inte dessa pengar med i regeringens budget, som Ola Johansson säger här i dag? Det är uppenbart var Centern har sina lojaliteter.
Det är inte hos företag eller konsumenter. Om jag hade varit företagare och då speciellt i resebranschen hade inte jag lagt min röst på Centerpartiet i nästa val. Det är ett som är säkert. De lån som Ola Johansson nämner och som han aviserat träffar långt ifrån rätt. Här missgynnas företag som har gjort allt de kan och tagit ofördelaktiga lån för att kunna betala tillbaka till konsumenterna.
Det är heller inte de pengarna som Ola Johansson talar om i sitt initiativ, utan det är stödfonden med pengarna för att rädda resebranschen. De finns inte heller med i Centerpartiets budget, eller för den delen i Stefan Löfvens budget. Fru talman! Jag vill ställa frågan till Ola Johansson om han inte själv tycker att han håller sig på en ganska låg nivå. Det är till viss del barnsligt att föra politik på det här sättet.
Skulle det inte vara bättre om Centerpartiet höjde sig något för företagens och konsumenternas skull?
Angelica Lundberg (SD):
Ministern tar upp de nya bestämmelser som syftar till att konsumenter när de handlar på nätet ska göra ett aktivt val av om de vill betala med kredit eller genom direktbetalning. Lagen säger att direktbetalningsalternativet, om det finns ett sådant, ska vara det som poppar upp först. Men den här regleringen var dåligt utformad från början, och det har visat sig att det är lätt att kringgå den. För hur ska företaget som säljer varan veta om jag handlar på kredit eller inte när jag betalar med mitt bankkort?
Den här lagen tycker jag missade målet, och jag tror att man behöver se över den. Det behöver också undersökas vad som ska gälla angående kreditprövning vid fakturaköp. I dag är det inte ett lagkrav, men små lån utan säkerhet är de lån där flest har betalningspåminnelser och inkassokrav.
Andelen låntagare med inkassokrav var nästan fyra gånger så hög hos dem som hade gjort fakturaköp som hos övriga låntagare, enligt Finansinspektionens rapport. Små lån kan vara början på en stor skuld, och de små lånen har stigit från 4 miljarder 2008 till nästan 50 miljarder 2019.
Jag kan väl tycka att det är synd att en sjuåring ska behöva ha ett konto att sätta in sin månadspeng på för att kunna få se att pengarna försvinner och för att faktiskt kunna få handla fysiskt för sin månadspeng. Jag hoppas att det i framtiden kommer att vara möjligt att handla med kontanter. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att utvecklingen är på väg åt fel håll och att många unga drabbas.
Överskuldsättning är ett stort problem för enskilda och för samhället, och det ökar. Regeringens åtgärder har inte varit tillräckliga. Att införa ett centralt skuldregister är ett steg på vägen mot att vända trenden med överskuldsättning, men för att det ska ske krävs en regering som agerar. Avslutningsvis vill jag tacka ministern för debatten, men jag tror att vi kommer att få anledning att återkomma till frågan.
Angelica Lundberg (SD):
I dag har det gått 241 dagar sedan UD avrådde från icke nödvändiga resor till alla länder och bekymren för resebranschen tog fart. Flera miljoner resenärer är drabbade, och svenska konsumenter får inte tillbaka de pengar som de har rätt till eftersom reseföretagen inte kan betala tillbaka. Många reseföretag väntar i sin tur på återbetalning från flygbolag och hotell.
Lagen säger att konsumenten har rätt att få pengarna tillbaka inom 7-14 dagar om man bokat en flygresa eller en paketresa. Den lagen gäller. Men regeringen och dess stödpartier har konsekvent struntat i att hjälpa reseföretagen att leva upp till lagen och har därmed svikit både företagen och svenska resekonsumenter.
Vi kan också konstatera att konsumenter som drabbats av inställda resor på grund av pandemin och UD:s avrådan - alltså just de inställda resor vi pratar om här i dag - inte kommer att kunna få ersättning från resegarantin. Statsrådet nämnde den garantin i dag, och hon har tidigare nämnt den vid ett flertal tillfällen.
Men precis som statsrådet sa måste vi slå fast att denna garanti inte gäller för de konsumenter som har fått sin resa inställd på grund av pandemin. Inte heller hjälper det att vända sig till Allmänna reklamationsnämnden. Även de har redan fastslagit att lagen gäller och att konsumenterna har rätt till återbetalning; det råder ingen tvist om det.
Ett ökat tryck på Allmänna reklamationsnämnden leder till högre kostnader utan att ge företagen större möjligheter att följa lagen, så det är ingen lösning på problemet. Och situationen är långt ifrån över. Jag vill citera ett stycke ur tidningen Fplus där man skriver så här: "När Europa nu åter stänger ned och nya restriktioner införs är framtiden nattsvart för resebranschen."
Didrik von Seth, ordförande i Svenska resebyrå- och arrangörsföreningen säger att "det är en katastrof av episka dimensioner". Det har gått 241 dagar, och läget är nattsvart. Vad har regeringen då gjort för att hjälpa företagen och konsumenterna med de inställda resorna? Ingenting.
Det pågår ett analysarbete på Regeringskansliet, säger statsrådet. Är detta analysarbete alltså det som regeringspartiernas företrädare hänvisar till när de gång på gång röstar ned förslag i utskottet som hade kunnat hjälpa konsumenterna och företagen?
Det är ungefär som att titta på en båt full av passagerare som långsamt sjunker och konstatera att den åtgärd man tänker vidta är att under åtta månader analysera hur man ska förhindra att båtar sjunker i framtiden.
Det är ett katastrofalt misslyckande från regeringens sida att inte på åtta månader lyckas presentera några som helst riktade åtgärder för att hjälpa resebranschen och för att lösa situationen utan i stället hänvisa till ett analysarbete. Vi måste ju rädda de här företagen och ge konsumenterna det de lagligen har rätt till nu. Förstår inte statsrådet att situationen är akut?
Angelica Lundberg (SD):
Låt oss tala lite grann om vad regeringen har gjort generellt för att hjälpa alla våra viktiga företag genom krisen och varför generella stöd inte hjälper en bransch som har tappat upp till 100 procent av sin verksamhet samtidigt som man har krav på sig att återbetala redan intjänade pengar. Regeringen har infört ett omställningsstöd. Det är en åtgärd som säkert hjälpt några företag men som inte räddar resebranschen.
Det är ett komplicerat stöd som är omgivet av många regler och som också innebär kostnader för företagen. Om man lyckas få stödet täcker det alltså en del av de förluster man har på grund av att ingen bokar nya resor nu. Det hjälper dock inte företagen att betala tillbaka pengar till konsumenterna för redan bokade resor. Regeringen har också gett företagen möjlighet till lån.
Dessa lån kräver dock att man går i personlig borgen. Det gör att företagaren riskerar personlig konkurs, vilket självklart gör att är det otroligt svårt för företagarna att våga satsa på detta när regeringen dessutom varit så otydlig. Den åtgärden hjälper alltså inte heller företagen att betala tillbaka pengar till konsumenterna för redan bokade resor. Det tredje som regeringen har infört är korttidspermitteringen.
Troligtvis har detta varit den bästa och mest träffsäkra åtgärden. Korttidspermitteringarna är vitala för just resebranschen, men det räcker inte när företagen också har en skyldighet att återbetala redan bokade resor utan att själva få pengarna tillbaka.
Flera andra branscher har fått direktstöd trots att de inte haft samma lagkrav på sig att återbetala konsumenter. I mitten av oktober var 50 procent inom resebyråbranschen uppsagda, och 35-40 procent av resebyråerna har antingen gått i konkurs eller befinner sig i rekonstruktion.
Av kvarvarande anställda är minst 85-90 procent fortfarande permitterade. Jag är glad att regeringen i går meddelade att man nu förlänger korttidspermitteringarna i ytterligare ett halvår. Det är ett efterlängtat besked i resebranschen. Men stödet hjälper för att täcka delar av den inkomstförlust som nu uppstår och för att förhindra att fler blir arbetslösa.
Det hjälper inte företagen att återbetala konsumenterna för redan bokade resor. Vad skulle hjälpa? SRF har föreslagit att regeringen ska inrätta en fond på 6 miljarder kronor som gör det möjligt för resenärer som har rätt till återbetalning att få pengar ur fonden.
Fonden skulle självfinansieras inom resenäringen genom att resenärer de kommande 20 åren betalar en avgift på 5 kronor för en flygresa och 25 kronor för en paketresa. Fonden skulle därmed inte kosta staten eller skattebetalarna någonting. Sverigedemokraterna föreslog redan i april åtgärder för att hjälpa resekonsumenterna. Senast i september lade vi fram ytterligare förslag om att inrätta den här fonden.
Flera andra länder har den lösningen, och Sverige riskerar att tappa verksamhet till utlandet om man inte agerar. Varför säger regeringen nej till att stödja reseföretag och konsumenter genom att, utan kostnad för skattebetalarna, låna ut pengar till en sådan fond?
Angelica Lundberg (SD):
Tack, statsrådet, för svaret! År 2019 omsatte resebranschen drygt 60 miljarder kronor och hade över 7 000 anställda. Nu har branschen haft det som man benämner som näringsförbud i åtta månader. Hundratusentals konsumenter väntar på att få pengar tillbaka. Det senaste jag hörde i dag var att man behandlar resor som ställdes in i april. Man ligger alltså ganska långt efter.
Många vänder sig till Allmänna reklamationsnämnden, vars ärenden har ökat med 140 procent vad gäller resor. En del tar det så långt som till kronofogden. Visst hjälper det kanske den enskilda konsumenten. Men det är självklart inte en lösning på problemet. Vi har föreslagit en fond. Det är en lösning som snabbt skulle kunna vara på plats och som skulle kunna hjälpa reseföretagen att bli av med det svarta moln de just nu har hängande över sig.
Konsumenterna skulle kunna känna sig trygga med att de får pengarna tillbaka och även våga boka framtida resor. Som läget är nu är det väldigt få konsumenter som vågar boka nya resor, eftersom de inte vill hamna i samma sits igen. Även resebolagen tvekar att säga ja till stora bokningar då läget är osäkert och de inte vill riskera att stå med ännu mer återbetalningskostnader.
Det är ett låst läge, men regeringen har nyckeln. Min fråga till statsrådet Micko är därför: Kommer regeringen att använda nyckeln för att låsa upp situationen och rädda reseföretag och konsumenter, eller kommer man att fortsätta att passivt titta på när skeppet sjunker?
Angelica Lundberg (SD):
Min fråga går till Lena Micko. För några veckor sedan rapporterade SVT att allt fler snabblåneföretag marknadsför sms-lån för att köpa aktier. Många unga lockas att ta dyra lån till riskabla investeringar. Detta görs trots att spel på kredit ska vara förbjudet i Sverige. Den lukrativa branschen för dyra snabblån växer.
Även en av Sveriges största kvällstidningar har en egen lånesida där man lockar läsare att ta lån med snabba utbetalningar till höga räntor. Snabblån bidrar till ökad överskuldsättning, vilket får stora konsekvenser för både samhället och den enskilda. Uppenbarligen har de regleringar som regeringen har infört inte fått önskad effekt. Hur tänker statsrådet agera för att stoppa de skadliga snabblånen?