Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Raimo Pärssinen, för ett tydligt och visionärt anförande! Det område som vi nu debatterar handlar mycket om vad vi tycker att framtiden ska fyllas med när det gäller olika typer av ideologiska skillnader och vad vi tror att människor vill.
Där tycker jag att Raimo Pärssinen var väldigt tydlig. Jag vill också instämma i yrkandet om bifall till reservation nr 4 som vi har gemensamt med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet.
Den strukturella diskrimineringen i vårt samhälle finns naturligtvis också i arbetslivet och gäller såväl lön och anställningsform som arbetstid men också att yrken med en överrepresentation av kvinnor värderas lägre. För Miljöpartiet är detta en av de absolut viktigaste frågorna att komma till rätta med.
Vi utgår från en feministisk och intersektionell maktanalys. Vi ser att det finns flera olika maktstrukturer i samhället som samverkar. Könsmaktsordningen räcker inte för att förklara den ojämlikhet som råder på arbetsmarknaden, utan det handlar även om sexuell läggning, etnisk tillhörighet, klass, funktionshinder, ålder och religion.
Dessa faktorer påverkar människors makt och villkor i vårt samhälle och i relationen till andra människor. Ett väl fungerande arbetsliv förutsätter att varje människa är fri att göra sina egna val utan att styras av begränsande, könsbundna normer.
Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning och betalt arbete som ger ekonomisk självständighet livet ut. Jämställda löner är en oerhört viktig del av detta teorem. Den ekonomiska självständighet som följer av jämställda löner är en förutsättning för att åstadkomma ett jämställt och demokratiskt samhälle.
Det handlar också om att åstadkomma bra arbetsvillkor. I Sverige arbetar och förväntas kvinnor förvärvsarbeta i mycket stor utsträckning, och en klar majoritet av dem som utexamineras från högskola och universitet är kvinnor. Fortfarande ser vi dock stora brister på arbetsmarknaden vad gäller jämställdhet och kvinnors hälsa. Herr talman!
En god arbetsmiljö, som vi debatterar i dag, både fysiskt och psykiskt som får medarbetare att trivas föder kreativitet och gynnar såväl arbetstagare som arbetsgivare. Detta är vi överens om.
En god och jämlik hälsa är ett övergripande mål för Miljöpartiet som en del av visionen om det långsiktigt hållbara arbetslivet och ett långsiktigt hållbart samhälle utifrån ett socialt perspektiv. År 2003, för tio år sedan, beslutade riksdagen om ett övergripande mål för folkhälsan med elva målområden varav det fjärde handlar just om hälsa i arbetslivet.
Ett bra arbetsliv med väl fungerande arbetsvillkor minskar inte bara den arbetsrelaterade ohälsan och de sociala skillnaderna i ohälsa utan bidrar även till en allmänt förbättrad folkhälsa och är en nödvändig förutsättning för en hållbar samhällsutveckling.
Vi ser dock hur allt fler människor, särskilt inom vård- och utbildningssektorn, upplever stress på arbetet och att kraven i arbetslivet ökar ständigt. Arbetslivet måste balanseras så att både kvinnor och män ges möjlighet att fungera och må bra under ett helt arbetsliv.
Individens deltagande i arbetslivet ska gå att förena med familjeliv och fritid på ett hälsofrämjande sätt. Herr talman! Vi har under dessa två mandatperioder sett hur regeringen har prioriterat bort det breda folkhälsoarbetet och enbart inriktat sig på levnadsvanor. Det har gjort att arbetsmiljöarbetet har kommit i skymundan.
Det är hög tid att folkhälsopolitikens målområde Hälsa i arbetslivet ges ett verkligt innehåll utifrån ett genusperspektiv. Till grundvillkoren för ett hållbart arbetsliv hör att ha kontroll, delaktighet och inflytande över sitt eget arbete och hur det ska utföras samt arbetsmängd efter arbetsförmåga.
Trots dessa välkända fakta i forskningen är skillnaderna stora mellan kvinnors och mäns arbetsvillkor. Det hänger samman med andra företeelser. Exempelvis jobbar pappor mer än män utan barn.
Vid en jämförelse mellan pappor och män som inte bor med barn visar det sig att andelen som arbetar heltid är 89 procent av dem utan barn och 93 av pappor. Andelen heltidsarbetande kvinnor är däremot 76 procent av dem utan barn men 66 procent av mammor. Mammor arbetar deltid i större utsträckning än andra kvinnor, men för pappor är det tvärtom.
Ett annat exempel är sjukskrivningsmönster. Kvinnors sjukfrånvaro har varit större än mäns sedan 1980-talet. Fram till de allra senaste åren har skillnaderna till och med ökat. En studie från Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering pekar på att förvärvsarbete i kombination med att kvinnor tar ett större ansvar för barn och familj skulle kunna vara en förklaring.
Innan de får barn är mäns och kvinnors sjukfrånvaro ungefär densamma. Efter första barnets födelse har mamman ungefär dubbelt så många sjukfrånvarodagar som pappan. Skillnaden finns kvar upp till 15 år efter första barnet. Samtidigt förvärvsarbetar kvinnor med små barn allt fler timmar.
År 1980 var det 30 procent av kvinnorna som jobbade heltid, vilket kan jämföras med 2007, då det var 50 procent. Miljöpartiet vill se ett mer aktivt tillsynsarbete och förebyggande insatser mot ohälsa och arbetsskador. Med en bra arbetsmiljö, såväl psykiskt som fysiskt, kan både kvinnor och män dessutom få bättre möjlighet att själva välja när de vill ta ut pension i stället för att tvingas sluta i förtid på grund av ohälsa.
Den faktiska pensionsåldern och antalet år i arbetslivet har stor betydelse för hur stor pensionen blir eftersom pensionssystemet numera bygger på livsinkomst. Kvinnors arbetsvillkor påverkar därmed även den framtida pensionen.
Den myndighet som vi i arbetsmarknadsutskottet jobbar mycket med, Arbetsmiljöverket, har i uppdrag att göra särskilda insatser för att förhindra att kvinnor slås ut från arbetslivet på grund av arbetsmiljörelaterade problem. Ett stort problem är emellertid att nuvarande arbetsmiljölag är utformad efter traditionellt mansdominerade arbetsplatser.
Det finns tydliga regelverk som rör byggnadsverksamhet, men inom vård, skola och omsorg finns få regler. Vi vill att arbetsmiljölagen ses över, så att den tydligt anpassas efter både kvinnodominerade och traditionellt mansdominerade arbetsplatser, vilket vi har framfört tidigare. Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till reservation 4.