KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Att matchningen måste bli bättre har ju riksdagen signalerat till regeringen i tre tillkännagivanden, så det finns en bred samsyn bland partierna i riksdagen vad gäller att det måste ske förändringar.
Men den som tar ett jobb eller ett uppdrag eller som, likt Socialdemokraterna i detta fall, säger sig vilja föra en politik som man tidigare har sagt sig inte stå bakom - för nyfikna är det bara att läsa gamla kammarprotokoll - måste ha en idé om hur den tänker göra. Hur tänker man göra?
I överenskommelsen är det väldigt tydligt att ni ska reformera Arbetsförmedlingen i grunden och att LOV, det vill säga valfrihet, ska införas - jag antar att det handlar om valfrihet för arbetssökande.
Nu tycker jag att statsrådet ska använda sitt sista inlägg till att svara på dessa enkla frågor: Med vilken liv och lust tänker statsrådet ta sig an denna uppgift, och vilken grundläggande idé finns för hur detta ska göras? Jag hörde något om ett system där man till exempel skulle få ersättning efter ett år.
Då sa programledaren i Sveriges Radio mycket riktigt att det är väldigt stora aktörer med väldigt stor kassa som skulle klara av det. Det kan vara ett sätt. Det kan ju också vara så att ett annat regeringsunderlagsparti har tänkt sig en annan lösning. Men det vore intressant att veta ungefär vilken inriktning man har tänkt sig. Har man tänkt att det ska vara mängder av små företag runt om i landet som får hjälpa arbetssökande att få ett jobb?
Eller har man tänkt sig ett stort företag med miljarder i kassan, som har råd att få ersättning efter ett år? Ungefär vilken inriktning har statsrådet tänkt sig för denna grundläggande och genomgripande förändring av Arbetsförmedlingen?
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vet inte om statsrådet och finansministern hade synkat denna interpellationsdebatt eller om det är en ren slump att Magdalena Andersson går ut i en stor intervju i Aftonbladet i dag och säger att bensinskatten kommer att höjas och att landsbygden ska kompenseras. Jag har i alla fall fått många upprörda samtal från Gävleborg med anledning av finansministerns bensinskatteutspel i dag.
Jag har frågat infrastrukturministern om Trafikverkets rapport, där man skriver att man vill minska personbilstrafiken med 10-20 procent 2030 jämfört med 2010. Man vill alltså minska personbilstrafiken, inte utsläppen, fru talman, vilket faktiskt är en skillnad.
I svaret säger statsrådet: "I delar av landet kommer bilen även fortsättningsvis att vara det viktigaste färdmedlet för längre resor" - i delar av landet. Fru talman! Då kommer naturligtvis frågan som jag hoppas att infrastrukturministern kan svara på i sitt nästa inlägg. Var någonstans i Sverige behövs inte bilen?
I vilka delar av landet planerar regeringen för att vi inte ska ha bilar och fordon? Jag tror i själva verket att det är så att bilen är ett fantastiskt transportmedel. Bilen behövs i hela Sverige. Jag tror att det kommer att komma nya drivmedel, som innebär att vi kommer att få betydligt mindre utsläpp. Redan i dag kan en ansvarsfull bilist till exempel köra på HVO-diesel, vilket innebär att man minskar utsläppen dramatiskt.
Det sker en mycket snabb omställning i samhället i dag. Jag skulle gärna vilja veta om infrastrukturministern delar Trafikverkets uppfattning om att personbilstrafiken ska minska med 20 procent. Att personbilstrafiken ska minska är alltså någonting helt annat än att utsläppen ska minska, vilket vi är överens om.
Jag skulle gärna vilja veta i vilka delar av landet som regeringen anser att bilen inte behövs. Det blir konsekvensen av att statsrådet i sitt svar säger att bilen i delar av landet även fortsatt kommer att vara ett viktigt färdmedel.
Lars Beckman (M):
Jag noterade att Tomas Eneroth gjorde reklam för att vi sänkte skatten fem gånger för Sveriges pensionärer under den förra mandatperioden, vilket gjorde att de hade råd att tanka bilen mer. Det var bra.
Jag noterade också att statsrådet talade om kärnkraft och om allting annat än den enkla fråga som jag och Jan Ericson ställde: Delar Sveriges infrastrukturminister Trafikverkets uppfattning, som de skriver om i sitt pm, att personbilstrafiken i Sverige ska minska med 20 procent? Den frågan går att besvara med "ja, jag delar den" eller med "nej, jag delar den inte".
Jag har också frågat om ministern kommer att vidta några åtgärder för att de som är i behov av personbil fortsatt ska ha denna möjlighet under rimliga förutsättningar. När ministern nu har pratat om kärnkraft och om villkoren för pensionärerna i allmänhet vore det intressant att höra svaret på den frågan.
Jag tror att vi är överens om att bilen och mobiliteten är viktiga i Sverige, men när vi har ett skenande bensinpris och dieselpris inskränker det mobiliteten för många. Jag var själv och besökte Trafikverket i Gävle och frågade om vägarna i Gävleborg. Trafikverket beskrev konsekvenserna av den viktning som regeringen har.
I en analys om Gävleborg har man skrivit att man kommer att vara tvungen att göra om asfaltvägar till grusvägar beroende på att man inte har tillräckligt mycket resurser för att underhålla befintliga vägar. Man sa till och med från Trafikverket att en grusväg faktiskt kan vara bättre än en dålig asfaltväg.
Jag har inte hört någon från Trafikverket föreslå att man ska göra om Essingeleden till grusväg, men om det vore bättre att ha grusvägar i stället för asfalt kan vi göra om alla vägar till grusvägar. Det är inte rimligt. Svara gärna på de tre frågor som är ställda.
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill börja med att gratulera till det fortsatta uppdraget som minister, tack vare regeringsunderlaget L, C, MP och naturligtvis ditt eget parti. Fru talman! År 2018 blev ett mörkt år i trafiken med fler döda än tidigare år. Ökningen är störst bland de skyddade trafikanterna, särskilt bland dem som åker personbil och lastbil.
Sveriges riksdag har antagit en nollvision om antalet döda i trafiken. Det är djupt bekymmersamt att vi nu ser att antalet döda i trafiken återigen ökar. Jag noterade att statsrådet i sitt svar sa att regeringen tycker att det är viktigt med ett bra vägunderhåll och att Sverige ska vara framkomligt.
Jag tror dock att många som har kört bil de senaste veckorna ställer sig något fundersamma till statsrådets svar. Inte ambitionen, för den är det säkert inget fel på, men utfallet och verkligheten gör att det är blixthalka runt om i Sverige. Senast i dag kl.
12.26 i förste vice talmannens valkrets och mitt eget hemlän rapporterade Gefle Dagblad om att två förts till sjukhus efter dubbla lastbilsolyckor på E4:an vid Axmartavlan och att trafiken leds om. Om det var så halt på E4:an förbi Gävle i dag som det var häromdagen då jag körde - jag kör ändå med dubbdäck och har en bra bil med säkerhetsutrustning - var det blixthalka.
Det var såphalt på E4:an. Då måste verkligheten alltid slå retoriken. Sveriges Åkeriföretag har larmat om flera stora brister i halkbekämpningen i Sverige under flera år. Tidningen Trailer har i ett uppmärksammat reportage granskat vinterväghållningen och konstaterat det vi andra redan vet, nämligen att det är stora brister runt om i Sverige.
Då pratade de med Trafikverkets pressjour. Det svar de fick var att det är av ekonomiska skäl och miljöskäl som man inte kan göra en mer kraftfull insats i rådande vädersituation. Trafikverkets pressjour svarar alltså en nyhetsredaktion att det är av ekonomiska skäl och miljöskäl som man inte kan göra en mer kraftfull insats.
Detta står i skarp kontrast till statsrådets svar. Antingen har statsrådet rätt och måste då ändra instruktionerna till sin myndighet, eller så har myndigheten rätt, och då måste statsrådet naturligtvis korrigera sitt svar. Fru talman! Jag har ställt fyra skarpa frågor till statsrådet.
Jag vill veta vilka åtgärder som statsrådet avser att vidta för att förbättra vinterväghållningen i Sverige. Vilka insatser tänker alltså regeringen göra? Sedan är detta med vinterväghållningen en jätteviktig fråga för Sveriges yrkeschaufförer. Det var därför jag i interpellationen frågade vilket samarbete som finns mellan Arbetsmiljöverket och Trafikverket.
Det är ju inte meningen att yrkeschaufförer ska dö utefter vägarna på grund av att vägarna är för hala. Avslutningsvis frågade jag, och jag fick inget svar: Anser statsrådet att dubbdäcksförbud i vissa kommuner kan påverka den nationella trafiksäkerheten?
Jag frågade alltså inte om regeringen skulle ändra lagen, utan jag frågade om ansvarigt statsråd anser att dubbdäcksförbud kan påverka den nationella trafiksäkerheten.
Lars Beckman (M):
Statsrådets inställning - jag är helt övertygad om att statsrådet verkligen menar vad han säger här i talarstolen - står då i skarp kontrast till verkligheten. Verkligheten kan vi se, oavsett var vi bor i Sverige. Just nu är det trafikkaos. Det är blixthalka. Polisen säger uppgivet i artiklar och inslag: Det var såphalka här. Det är inte konstigt att bussen gled av vägen.
Som tur var hände det ingen olycka i morse. Detta är ett citat ur en artikel i Smålandsposten: Trafikverket återkom senare med beskedet att det finns ekonomiska och miljömässiga skäl till att en kraftfullare insats inte gjorts. Det fanns ekonomiska och miljömässiga skäl till att en kraftfull insats inte hade gjorts. Fru talman!
Sverige har fyra årstider. Vi har sommar. Vi har höst. Vi har vinter. Och vi har vår. Jag tror att väldigt många som bor i Sverige förväntar sig att de ska kunna ta sig fram även på vintern, oavsett om de åker med tåg eller flyg eller om de åker på vägarna.
Jag noterar att det förmodligen finns en viss vilja hos både myndigheter och andra att försöka skuldbelägga till exempel Sveriges Åkeriföretag. Det är klart att det är viktigt med däck - absolut. I Norge, där man har den lagstiftning som Sverige nu är på väg att införa, konstaterar man att detta inte har löst problemen i Norge. Man går nu vidare och diskuterar andra åtgärder i Norge. Det tittade jag faktiskt på i går.
Jag läste flera intressanta artiklar. Jag noterar också att statsrådet undviker frågan, men jag ställer den gärna igen: Anser statsrådet att dubbdäcksförbud kan göra att trafiksäkerheten blir sämre i Sverige? Jag tänker på när det är blixthalka och på när det är som det var mellan Söderhamn och Gävle häromdagen. E4:an var som en isbana.
Skulle statsrådet då rekommendera någon att ge sig ut och köra utan dubbdäck? Detta är naturligtvis på riktigt. När utvecklingen bryts och antalet dödsfall ökar i Sverige krävs det naturligtvis konkreta och handfasta åtgärder som gör att vi kan få ned antalet dödsfall i Sverige.
Jag är bekymrad över de yrkeschaufförer som faktiskt riskerar sina liv på grund av att vinterväghållningen inte fungerar. Det är inte rimligt att de som är chaufförer i Sverige och de som har som yrke att köra gods, eller vad det är för någonting, riskerar sina liv på grund av att staten inte uppfyller sitt viktiga samhällskontrakt: att se till att vägen, E4:an, faktiskt fungerar och är framkomlig.
På det sättet krävs det ju resurser. Här finns det uppenbarligen en diskrepans mellan svaret från statsrådet - att man har gett de resurser som krävs - och Trafikverkets uppfattning, i alla fall vad de säger till medierna, nämligen att det är ekonomiska orsaker och miljöskäl som ligger bakom den bristfälliga vinterväghållningen.
Givet den diskrepansen vore det intressant att höra: Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att se till att vinterväghållningen faktiskt fungerar bättre och för att Trafikverket ska få de resurser som man själv flaggar för att man behöver till just vinterväghållning?
Lars Beckman (M):
Tack och lov får vi bestämma om vinterväghållningen i Sverige själva. Det är alltså upp till regeringen att sätta kraven. Det är upp till regeringen att se till att myndigheterna följer de krav man har. Vi kan konstatera att Trafikverket i artikel efter artikel runt om i Sverige, från Norrbotten i norr till Skåne i söder, säger: Vi har inte råd att hålla E4:an halkfri.
Det är ett direkt och klart besked från ansvarig myndighet: Vi har inte råd att hålla E4:an halkfri. Det är naturligtvis bedrövligt att man i ett vinterland som Sverige inte ska ha en trafiksäker E4:a. Fru talman! Jag körde själv mellan Söderhamn och Gävle häromdagen, och det var blixthalka på E4:an.
Då blir man förvånad när man tar del av svaret från statsrådet. Han säger: Vi har gett Trafikverket de resurser de behöver. Uppenbarligen finns det en stor skillnad mellan statsrådets uppfattning om hur det borde vara och verkligheten för Sveriges bilister och yrkeschaufförer. Ibland önskar jag att Arbetsmiljöverket skulle stänga trafiken.
När det är så farligt att yrkeschaufförer riskerar sina liv på grund av blixthalka på E4:an kanske Arbetsmiljöverket faktiskt skulle stänga vägen och säga: Nu får Trafikverket göra sitt jobb, så att lastbilarna kommer fram. Sedan gäller det däcken. Det är klart att det spelar roll. Det är därför jag är en stor anhängare av dubbdäck.
Jag tycker att det är beklagligt att statsrådet inte svarar på frågan: Tror statsrådet att det påverkar den nationella trafiksäkerheten att stockholmare åker på dubbfria däck till exempel mellan Stockholm och Sälen på grund av dubbdäcksförbud i Stockholm?
Lars Beckman (M):
Först vill jag naturligtvis gratulera statsrådet till det nya och viktiga uppdraget. Statsrådet får väl skänka en tanke till regeringsunderlaget: Liberalerna, Centern, Vänsterpartiet, Miljöpartiet och sitt eget parti. Fru talman! Det var ju, precis som statsrådet säger i svaret, en väldigt omfattande skogsbrand i Ljusdal i mitt hemlän Gävleborg.
Det var en brand som orsakade stora materiella skador, och nu när den nya regeringen är på plats har jag ställt denna interpellation. Först vill jag naturligtvis skicka en varm tanke till alla dem som gjorde fantastiska insatser i Gävleborgs län under skogsbranden.
Det var frivilliga, det var räddningstjänsten, det var länsstyrelsen, poliser och naturligtvis den utländska hjälpen vi fick. Man jobbade förtvivlat med att släcka bränderna. Fru talman! Jag tog fram en rapport från riksdagens utredningstjänst som visar hur många det är som jobbar heltid inom räddningstjänsten i Sverige. Det är bekymmersamt.
År 2004 fanns det 5 839 medarbetare, enligt riksdagens utredningstjänst. År 2017 fanns det 4 881. Det är alltså en minskning av antalet medarbetare i räddningstjänsten i Sverige med 16 procent. Fru talman! För att släcka en brand krävs naturligtvis vatten, en brandbil och medarbetare i räddningstjänsten.
När fackförbundet tog del av RUT-rapporten sa man: Det här är nästan en skönmålning. Det här är nämligen inrapporterade personer som teoretiskt sett finns inom räddningstjänsten i Sverige. Men de faktiska medarbetarna är betydligt färre.
Detta innebär alltså att vi har minskat antalet medarbetare i räddningstjänsten med 16 procent på papperet, men i själva verket vet vi inte hur många färre personer vi har som ska släcka bränder i Sverige. För ett land som Sverige med väldigt mycket skog är det naturligtvis otroligt viktigt att den här verksamheten fungerar väl.
När det gäller skogsbranden i Ljusdal har jag haft mycket dialog med mina partivänner där. Stina Berg som sitter i kommunstyrelsen i Ljusdal var med aktivt och jobbade dygnet runt för att släcka branden. Hon är engagerad i hemvärnet. Lars Molin, dåvarande kommunstyrelsens ordförande, hade jag nästan daglig kontakt med.
Och precis som statsrådet sa i en annan interpellationsdebatt är det naturligtvis väldigt svårt för en liten kommun i Hälsinglands inland att hantera en jättelik skogsbrand. Det staten kan fundera på är naturligtvis varför ingen reagerade. Varför höjdes inte beredskapen på MSB när det hade varit torrt i tre månader? Det blev varmare och varmare, och luftfuktigheten blev lägre.
I det läget kanske man skulle ha funderat på vem det är som är ansvarig för att trappa upp brandflyg och för att öka beredskapen för att en skogsbrand kan uppstå på grund av ett blixtnedslag. Där är naturligtvis den lilla kommunen för liten för att ta det nationella ansvaret.
Många säger att vi har klimatförändringar, och det har vi. Det innebär alltså att beredskapen måste öka i takt med att det blir torrare och torrare. Där saknar jag i statsrådets svar de konkreta åtgärder som regeringen avser att vidta för att skapa trygghet inför sommarens eventuella torka.
Lars Beckman (M):
Det är intressant att höra statsrådet. Jag tror naturligtvis på statsrådets ambitioner att förbättra den grundläggande tryggheten för dem som bor i Sverige. Sverige är ett skogsland. Det betyder, precis som statsrådet säger, att kommunerna har ett oavkortat ansvar. Men jag tror inte att någon kommun i Sverige skulle kunna bygga upp kapacitet för att klara en skogsbrand.
Expressens ledare citerade vad det förra statsrådet som var ansvarig för detta sa. Morgan Johansson hävdade att Sverige klarade skogsbränderna "utomordentligt bra". Det visade sig vara långt från sanningen. I medierapporteringen kunde vi också se rubriken "Sverige inte tillräckligt rustat för skogsbränder".
Det var också vad den senaste Skogsbrandsutredningen kom fram till. Mina frågor till statsrådet handlar egentligen om vad som hände mellan skogsbranden i Västmanland 2014 och den omfattande skogsbranden 2018. Varför gjorde man inte erfarenheter efter skogsbranden i Västmanland 2014?
Varför sjösatte man inte en del av det som var så uppenbart efter skogsbranden i Västmanland? Jag tror att det är många som ställer sig dessa frågor nu. Jag nämnde just att antalet medarbetare som jobbar heltid i räddningstjänsten har minskat med 16 procent i Sverige.
Det är alltså en betydande resursförsvagning av någonting som jag tror att många svenskar tar för givet - att brandkåren ska komma när man ringer. Det vore intressant att få veta vad regeringen har för plan för att få fler personer att vilja jobba heltid i räddningstjänsten. Jag har en annan konkret fråga apropå en annan av dagens interpellationsdebatter: Kommer försvarets helikoptrar att ha krokar så att de kan delta i brandbekämpning?
Det är lite svårt att släcka skogsbränder från en helikopter som inte kan bära vatten. På vilket sätt kommer det brandförebyggande arbetet att stärkas? Vem har ansvaret i Sverige för att fatta beslut om eller följa upp förra sommaren när det blev en omfattande torka, när det blev torrare och torrare och risken för skogsbränder i Sverige ökade och ökade?
Vem är ansvarig och kan trycka på den röda knappen - eller den blå knappen, för den delen? Vem kan fatta beslut? I somras var det uppenbart - det säger också Skogsbrandsutredningen - att det inte fanns en tydlig ledningsstruktur. Det här är saker som går att göra med relativt kort varsel.
Det som tar längre tid är att utbilda medarbetare i räddningstjänsten och att uppmana människor att ta det viktiga jobbet och jobba i räddningstjänsten på heltid. Man har pratat mycket om deltidsbrandmän. Det behövs också, absolut. Men minskningen där har inte alls motsvarat de 16-20 procent som på tio år har lämnat räddningstjänsterna.
Jag tror att det är viktigt att om man bor i ett skogslän - och de allra flesta i Sverige gör som sagt det - måste man kunna känna trygghet i och veta att Sverige och svenska myndigheter har beredskap för att hantera brand. Jag tänker till exempel på vattenbombplanen. Där handlar det om insatstiden - att få hit dem på kort tid. Det finns alltså ett antal frågor om konkreta åtgärder som säkert många vill ha svar på.
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för debatten! Jag vill återigen tacka alla som gjorde fantastiska insatser i Ljusdal och på andra ställen där det brann. Men det är klart att vi som såg Uppdrag granskning - jag kan konstatera att jag skrev denna interpellation före programmet - blev bekymrade över hur illa det är ställt med till exempel utrustning och kommunikation. Det saknas en så grundläggande utrustning som brandslangar.
Jag tror att många blev förvånade över att vi i Sverige 2018 inte kunde släcka bränder på grund av att det saknades brandslangar. Detta är en fundamental fråga i det svenska samhällskontraktet. Fru talman! Det är inte någon hemlighet att jag tycker att det vore väsentligt bättre att satsa på att förstärka räddningstjänsten i Sverige än att till exempel införa friår.
Det är samma kassa som staten har. Jag tror att väldigt många medborgare önskar en regering som prioriterar samhällets grundläggande funktioner. Jag tycker att det väcktes en intressant fråga i replikskiftet, och det är relevant att fråga statsrådet om det har tagits några initiativ för att till exempel hitta ett nordiskt samarbete gällande brandflyg, vattenbombning eller vattenplan.
Har statsrådet tagit några initiativ i den riktningen? Och vad är det viktigaste statsrådet och regeringen kommer att göra för att de som bor i Gävleborg ska känna trygghet i sommar, om samma värme skulle uppstå? Vilka är de tre viktigaste saker som regeringen och statsrådet ser framför sig att konkret göra inför sommaren 2019?
Samma situation kan ju uppstå igen med blixtnedslag, om det blir en lika varm, skön och härlig sommar igen som förra året. Vad har regeringen gjort konkret inför den här sommaren?
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är naturligtvis så att Sverige, som är en stark demokrati och rättsstat, måste ha ett väldigt viktigt skydd för äganderätten. Det är ett väldigt viktigt skydd för privata fastighetsägare när de blir utsatta för en sådan stor inskränkning i levernet som det innebär när en fastighet blir tvångsinlöst.
Precis som statsrådet sa i svaret har vi en lagstiftning som i stort fungerar bra, men i vissa områden i Sverige har denna lagstiftning inte räckt till. Ett sådant område, som jag har ställt en fråga om i interpellationen och som statsrådet nämnde i svaret, är ju Kiruna och Malmberget, med den omvandling som sker där på grund av gruvdriften.
Det verkar ändå, av det svar som statsrådet gav, som att man delar uppfattningen att denna lagstiftning borde ändras. Det som gör mig bekymrad, fru talman, är att statsrådet i sitt svar sa att detta är en prioriterad fråga.
Då tänker jag så här: Om det är en prioriterad fråga, hur har det då kunnat ta sedan 2016 att få denna lagstiftning på plats?
När man går in på regeringens hemsida och läser det pressmeddelande som kom den 3 juni 2016 - den 3 juni 2016, fru talman - ser man att det står att lagstiftningen enligt förslaget ska träda i kraft den 1 januari. På regeringens hemsida står det visserligen inte om det är den 1 januari 2017, vilket man skulle kunna tro, eftersom det är publicerat 2016.
Det skulle kunna vara 2018, 2019, 2020 eller 2021. Man blir lite förundrad över hur det kan ta så väldigt lång tid att få en ny lagstiftning på plats när alla verkar vara överens om att den behövs. Precis som statsrådet sa i svaret har alla remissinstanser varit positiva till denna förändring. Utredaren Bertil Bengtsson hade alltså gjort ett väldigt bra jobb.
Detta saknar jag i statsrådets svar. Hur länge ska denna fråga beredas - det vill säga när kommer regeringen att agera? Och hur har det kunnat ta tre år från det att pressmeddelandet lades upp på regeringens hemsida utan att någonting har hänt? Denna fråga lever i allra högsta grad i Kiruna. Den berör väldigt många personer.
Så sent som i går hade SVT Norrbotten ett stort inslag om boende i östra Malmberget som inte alls är överens med gruvbolaget. I Kiruna har man såvitt jag förstår gjort väldigt bra överenskommelser, men man har inte fått till motsvarande lösningar i Malmberget. Denna lagstiftning behövs för villaägarna och för fastighetsägarna, och den behöver komma på plats.
Som jag tolkar statsrådet är han positiv till att förändra lagstiftningen och till att den kommer på plats i enlighet med de förslag som är lagda. Remissinstanserna är positiva, utredaren har gjort ett väldigt bra jobb och lagstiftningen är efterfrågad. På regeringens hemsida står det fortfarande - daterat den 3 juni 2016 - klart och tydligt att lagstiftningen enligt förslaget ska träda i kraft den 1 januari.
Så vad är det som har gjort att denna lagstiftning har fördröjts i den omfattning som har skett, och när kommer den på plats?