Eskil Erlandsson (C):
Jacob Johnson har frågat mig hur jag ställer mig till den svenska hållningen vad gäller exportbidrag och tilläggstullar, vilka åtgärder jag avser att vidta för att inte försvåra för fattiga utvecklingsländer att exportera sina produkter till EU och Sverige samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att exportbidraget inte ska få negativa effekter för klimatet och miljön.
Till att börja med vill jag klart tydliggöra att den svenska regeringen är helt emot exportbidrag. Vi driver frågan om exportbidragens avskaffande i alla forum där det är möjligt. I den så kallade Doharundan inom ramen för WTO har vi varit ett av de EU-länder som starkast har drivit denna fråga.
I samband med den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken i EU, den så kallade hälsokontrollen, drev Sverige linjen om en ökad marknadsliberalisering och att samtliga exportbidrag för jordbruksprodukter ska avskaffas. I dagsläget finns dock inte majoritet för detta i ministerrådet.
Vi är också helt emot att i-länder ska ha möjligheten att under vissa förutsättningar tillämpa tilläggstullar, vilket vi också har drivit hårt i Doharundan. Regeringen arbetar för att åstadkomma en rättvis världshandel med jordbruksprodukter. Det klargörs i regeringens skrivelse om Sveriges politik för global utveckling. När Doharundan inleddes fastslogs att resultatet av förhandlingarna särskilt ska gynna u-länderna.
Det har varit min och regeringens ledstjärna i vårt arbete. Bättre konkurrensförutsättningar för u-länder på världsmarknaden är en särskild prioritet. Detta innebär bland annat att det är angeläget att kraftigt sänka tullar och handelsstörande subventioner på jordbruksområdet samt att alla former av exportstöd elimineras. På så sätt ges utvecklingsländernas jordbrukssektor en chans att utvecklas på ett positivt sätt.
Det är min starka förhoppning att vi detta år ska kunna föra en framgångsrik Doharunda i hamn. Därigenom skulle vi få ett tydligt slut på exportbidrag och andra former av exportstöd för jordbruksprodukter senast år 2013. Innan vi når denna målsättning är exportbidrag en del av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Kommissionen har enligt gällande regelverk möjlighet, och enligt vissa medlemsstater skyldighet, att föreslå exportbidrag om marknadssituationen är sådan. Förslag presenteras i förvaltningskommittén för den samlade marknadsordningen. Den 22 januari fattades beslut om exportbidrag för bland annat mjölk och mjölkprodukter. Jacob Johnson kritiserar mig för det svenska ställningstagandet i detta sammanhang.
Jag hoppas att jag redan har gjort klart mitt starka motstånd mot exportbidrag. I förvaltningskommittén, vars uppgift är att tillämpa den politik som fastställts i ministerrådet, gäller det att rösta efter de regelverk som finns. Vid varje möte görs en bedömning av hur Sverige enligt existerande regelverk ska agera för att på bästa sätt uppnå det långsiktiga målet.
Kommissionen hade redan innan det aktuella mötet aviserat att man avsåg att införa exportbidrag. Vid det aktuella mötet tryckte många EU-länder på för att exportbidragen för mjölk och mjölkprodukter skulle vara ännu högre än den nivå som beslutades om.
I det läget kunde Sverige antingen välja att stödja kommissionen i dess arbete att hålla exportbidragen på en låg nivå eller att av principskäl rösta emot eller lägga ned vår röst.
Min bedömning är att Sverige genom ett aktivt agerande inom ramen för kommittéväsendet kan begränsa kommissionens tillämpning av olika marknadsinstrument i större utsträckning än om vi röstar principiellt mot alla exportbidrag som kommissionen lägger fram. Detta förutsätter att vi tar hänsyn till både marknadsförutsättningarna och andra länders positionering.
Vad gäller u-ländernas möjlighet att exportera till EU och Sverige är EU världens största importör av jordbruksprodukter från u-länder. U-landsimporten motsvarar hela två tredjedelar av EU:s totala import. Den svenska regeringen arbetar för att denna import fortsatt ska öka bland annat genom att förbättra u-ländernas konkurrensförutsättningar på världsmarknaden, vilket jag redan har nämnt.
En ökad export av jordbruksprodukter till OECD-länderna samt ökade möjligheter för utvecklingsländerna att handla med varandra utgör ett fokusområde i PGU:n för svenska ansträngningar. De minst utvecklade länderna i världen, de så kallade MUL, har redan i dag fritt tillträde till EU:s marknad för alla produkter utom vapen och ammunition.
För att utvecklingsländerna ska kunna dra nytta av en öppnare handel krävs dock i många fall ökad kapacitet att till exempel förenkla handelsprocedurer, uppfylla standarder och märkningar samt utveckla den privata sektorn och inte minst minska interna hinder och flaskhalsar. Här har handelsrelaterat bistånd en viktig uppgift att fylla.
Avslutningsvis kommer jag till Jacob Johnsons fråga om hur jag och regeringen arbetar för att ytterligare marknadsanpassa det svenska jordbruket. Regeringen har högt ställda ambitioner och miljömål för jordbruket. Inom landsbygdspolitiken har Sverige sedan länge haft fokus på miljöåtgärder, vilka utgör 70 procent av landsbygdsprogrammet.
Exempel på åtgärder är sådana som syftar till att förbättra vattenmiljön, till exempel genom skyddszoner, anläggning av våtmarker, odling av fånggrödor och förstärkning av jordbrukarnas kunskaper om jordbrukets miljö- och klimatpåverkan. Sverige är ett av de länder i EU som har störst miljöfokus i sitt landsbygdsprogram.