Anders Borg (M):
Monica Green och även Marie Engström ger en del allmänna reflexioner kring den ekonomiska politiken med koppling till ROT-avdraget. Låg mig därför klargöra ett par saker. Först och främst har vi valt att utforma finanspolitiken så att den är starkt expansiv. Det framgår när man tittar på den redovisning som vi har av detta, nämligen förändringar av strukturellt saldo som är det gemensamma mått som vi använder i hela EU-området.
Då har Sverige, tillsammans med några ytterligare länder, en finanspolitik som är bland de mest expansiva i Europa. Vi möter alltså nedgången genom att tillföra medel till ekonomin för att dämpa arbetslösheten och förhindra att den ökar. Det andra som vi också är relativt ensamma om i Sverige och i Norden är att vi gör detta samtidigt som vi upprätthåller god ordning på de offentliga finanserna. Vi har nu underskott på strax över 1 procent att vänta enligt EU för i år och uppemot 1 1⁄2 procent nästa år.
Själva unionen är på väg mot 5 procents underskott. För länder som Irland och Grekland har nu ränteskillnaderna gentemot Tyskland ökat till 2 1⁄2 procent. För Spanien och Portugal handlar det om 1 1⁄2 procent. Länder med små och öppna ekonomier - som Sverige - som inte har god ordning på sina offentliga finanser har nu hamnat i den sitsen att det är nyckelfrågan. Återhämtningen dämpas, och krisen fördjupas av mycket höga räntor.
Vi kan se att skuldsättningen nu är på väg mot 70 procent. Vi är alltså tillbaka där vi var innan konvergenskraven infördes i Europa. De kommande fem tio åren kommer de europeiska länderna att få ägna sig åt att sanera ekonomin som vi gjorde under 90-talet. Varför är detta så viktigt för konjunkturen? Jo, det är för att om vi inte har god ordning börjar hushållen spara och företagen vägrar investera. Då sätter vi oss i den sitsen att inga åtgärder har den effekt som vi önskar.
Det som vi har gjort är att vidta aktiva åtgärder för att möta de problem som vi har i ekonomin. Det handlar om ett ROT-avdrag för byggsektorn. Det handlar om en förstärkt arbetsmarknadspolitik och nystartsjobb för att möta arbetslösheten. Det handlar om specifika åtgärder för att se till att banksektorn återigen ska fungera.
I största möjliga utsträckning har vi försökt att göra detta genom att också föreslå långsiktigt riktiga åtgärder, alltså åtgärder som på ett par års sikt när vi befinner oss i en högkonjunktur eller åtminstone i en återhämtning också har positiva effekter på sysselsättning, produktivitet och välfärd och när det gäller resurser för kommuner och landsting. Det är det som är själva poängen med att välja denna utformning av ROT-avdraget.
Genom att vi gör det möjligt för människor att köpa tjänster trots att vi har extrema skattekilar i Sverige minskar vi den svarta sektorn, ökar arbetsutbudet och förstärker produktiviteten. Vi höjer varaktigt och långsiktigt sysselsättningsnivån på det sättet. Alla tillfälliga åtgärder har den effekten att de om två tre år inte längre har någon effekt på sysselsättning och produktion i Sverige.
Det vet vi, och det måste naturligtvis även Monica Green och Marie Engström hålla med om. Det ligger i själva tillfällighetens natur att effekten om några år när vi har kommit ur krisen är borta. Vad vi nu har gjort är att vi har kompletterat våra åtgärder på skattesidan med ännu ett steg för att göra det möjligt att ha kvar en relativt omfattande välfärdsstat som är finansierad med skatter utan att också bygga in ett omfattande socialt utanförskap i ekonomin.
Därigenom har vi valt att rikta skattesänkningarna till de områden där de har störst effekt på sysselsättningen. Genom att vi nu inför detta ROT-avdrag sänker vi skatterna. Hushållen får mer pengar kvar, och det dämpar nedgången. Samtidigt väljer vi en konstruktion som på tre fyra års sikt också har en positiv effekt på sysselsättningen. Den typen av effekt får man inte med tillfälliga åtgärder. Det är grunden för att vi har valt denna avvägning.