KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karolina Skog (MP):
Jag ska upprepa en del av det jag tidigare anförde, eftersom ledamoten uppenbarligen inte riktigt lyssnade.
Markägare har rätt till ersättning exempelvis när en myndighet beslutar om naturreservatsföreskrifter eller bildar ett biotopskyddsområde om myndighetens beslut innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Markägaren kan behålla marken och få ersättning för intrång i pågående markanvändning.
Enligt expropriationslagen ska intrångsersättningen motsvara minskningen av marknadsvärdet på marken plus ytterligare 25 procent. Ägaren kan också välja att sälja marken till marknadsvärdet.
Det är en grundläggande princip att dessa frågor avgörs i samråd mellan myndigheten och den enskilde markägaren i första hand.
Men om detta inte blir möjligt finns det en formell väg för den enskilde att överklaga. Det ska man göra till domstol, och då tar domstolen ställning till det. Det finns alltså inget fall, så som ledamoten sa, där en markägare kan förlora rätten till ersättning. Det är fel information.
Jag beklagar att en ledamot väljer att ställa sig i kammaren och sprida det trots att det finns skriftligt underlag på vad det är som gäller. Jag kan inte och kommer inte att kommentera enskilda fall vare sig efter eller innan vi har prövat dem. Jag kan generellt säga att frågorna om ersättning inte prövas av regeringen. Det är den ordning som är beslutad i Sverige. Vi har valt att lägga den prövningen i domstolar.
Det är en ordning som jag och regeringen tycker är ett bra sätt att garantera rättssäkerhet. Men självklart skär det i hjärtat när relationen och samrådet mellan en enskild och myndigheten inte har fungerat. Ingen blir oberörd av att få höra konsekvenserna när det blivit så.
Det finns ingen skillnad i synsättet på detta mellan den här regeringen och tidigare regeringar. De regler som gäller i dag har formulerats och skrivits av den tidigare regeringen och beslutats av kammaren, och den här regeringen har inte ändrat i någon del av de reglerna. Jag uppfattar att det råder total konsensus om att det grundläggande är samråd och dialog.
Men för att garantera rättssäkerheten behövs det en ventil när det gäller vad som ska hända när man inte kommer överens. Vi har bestämt att frågorna då ska avgöras i domstol. När vi står i riksdagens kammare tycker jag dock att det är viktigt att ha fokus på den övergripande utvecklingen. Våra myndigheter följer, som jag nämnde, hur markägare upplever deras arbete.
Jag kan konstatera att man har mätt flera gånger, och nöjdheten har ökat de senaste åren. Markägare uttrycker i dag större nöjdhet med hur myndigheten agerar, vilken information den ger och hur det går till när man kommer överens om ersättning. Det är viktigt för både riksdagen och regeringen att veta att våra myndigheter anstränger sig och blir bättre.
Karolina Skog (MP):
Jag ska ännu en gång upprepa något jag tidigare har sagt. Den skogsvårdslag och de regler som gäller i Sverige för formellt områdesskydd, som jag uppfattar att detta handlar om - det är viktigt att skilja på de olika typerna av skydd - skrevs av den förra borgerliga regeringen och beslutades av Sveriges riksdag.
Vår regering har inte funnit anledning att ändra någon del av arbetet med områdesskydd. Skillnaden nu jämfört med under den tidigare regeringen är att vi har lagt till så mycket pengar för ersättning som krävs för ett annat beslut som är fattat. Det innebär att det mål för formellt skydd av skog som finns inom svensk naturvård nu ser ut att nås.
Naturvårdsverket rapporterar att man har tillräckligt mycket ersättningspengar för att ge ersättningar till markägare när man kommer överens om detta, så att det arbetet kan fortgå. Detta är den enda skillnaden. Därför är tempot i bildandet av naturreservat nu högre i Sverige, och vi ser som sagt ut att nå det beslutade etappmålet för skydd av skog.
Däremot kan jag upprepa en annan sak som är tydligt känd. Vi har aviserat att vi kommer att se över artskyddsförordningen, som handlar om skydd av enskilda arter. Där finns det oklarheter som har lett till en bristande konsekvens i rättstillämpningen. Så ska vi inte ha det. Det ska vara tydligt vad som gäller, och därför kommer vi att se över den delen. Jag uppfattar inte att det är detta som debatterats här i dag, men det kan vara bra att nämna.
Jag delar helt bilden: Självklart ska det gå att kombinera skydd av naturen och arterna med en god ekonomi i näringsverksamheten i skogen. Det finns inte någon grundläggande politisk skillnad här. Som jag uppfattar det är skillnaden var vi hämtar vår verklighetsbild.
Är det från enskilda historier, eller tittar vi systematiskt på det material som vi faktiskt får från våra myndigheter?
Det material som finns gällande hur markägare upplever processen, i form av deras svar när de systematiskt tillfrågas hur våra myndigheter agerar i denna fråga, visar att fler i dag säger att myndigheterna ger bra information och att processen för att komma överens om ersättning är bra. Det är fler som svarar att det fungerar bra i dag än det var för några år sedan, under den borgerliga regeringens tid.
Det är den information som vi har tillgång till när vi ska utvärdera situationen. Detta betyder emellertid inte att det aldrig förekommer fall där det inte fungerar mellan myndigheten och den enskilde. Detta kan bli väldigt problematiskt för den enskilde, och då får det hanteras i domstolar. Det viktiga är att det ska vara tydligt, förutsägbart och rättssäkert.
Karolina Skog (MP):
Vi behöver hålla ordning på de olika delarna av arbetet med biologisk mångfald och inte, som Helena Lindahl gör här, blanda ihop dem och därmed ge en felaktig bild av hur saker och ting fungerar. Det pågår en rättsprocess vad gäller ersättningen för fjällnära skog, och den har blivit oerhört utdragen.
Det beklagar jag och regeringen verkligen. Vi har aviserat att om den kommer att sluta i att det inte finns en rätt till ersättning i de här delarna är vi beredda att se över reglerna, men det är förhastat att lova hur man politiskt ska agera innan man har det slutgiltiga beskedet.
Vi har gett ett besked i den delen om att i det fall som enskilda drabbas ska vi se över reglerna. Det är regeringens intention. Helena Lindahl säger att hennes och Centerpartiets ambition är att kombinera äganderätten och arbetet med den biologiska mångfalden.
Men tyvärr är facit från den tid de satt i regering att de inte klarade av att göra både och. Priset för det var att det var ett väldigt lågt tempo i arbetet med skydd. Man fattade beslut om mål men lade inte fram de pengar som krävs för att nå målen.
Skillnaden i det vi nu gör från regeringens sida är att vi fyller den här budgetposten med tillräckligt med pengar så att vi nu kan säga att vi har prognosen att det av förra regeringen beslutade målet faktiskt kommer att uppnås. Det är jag stolt över. Tvärtemot den bild som Helena Lindahl försöker ge här för vi en politik som leder till att det investeras i den svenska gröna näringen. Vi kommer att få flera nya stora bioraffinaderier i Sverige så att vi kan få svenskproducerat bränsle.
Karolina Skog (MP):
Vad vi alldeles säkert vet, eller har gott stöd för i forskningen, är att elcyklar fungerar som ett substitut för bilar. Just elcykeln leder till överflyttning av resor i vardagen från bil till elcykel.
Detta får en starkare effekt än satsningar på cykel utan elstöd och även starkare effekt än satsningar på kollektivtrafik. Det finns speciellt grupper i samhället som verkar vara mer benägna att för de resor där det är möjligt välja elcykel i stället för bil.
Det har goda miljöeffekter om vi får till denna beteendeförändring. Det blir effekter på buller, luftkvalitet och klimat. Det finns också väl belagt i forskningen att denna typ av förändring ger goda hälsoeffekter.
Om man räknar på effekterna av detta skulle i pengar mätt och skattemässigt troligtvis hälsoeffekten vara den som är den största direkta synliga effekten på samhällsekonomin eftersom ohälsa är behäftat med så stora kostnader. När man utformar en politik är det självklart bättre att hitta en åtgärd som har flera nyttor och flera typer av effekter.
På det sättet är elfordonspremien en effektiv åtgärd eftersom den har flera nyttor. Att smala in det hela till ett enda perspektiv leder inte till att man hittar de mest effektiva insatserna. Jag vill göra en liten tillbakablick till den förra regeringens tid, när man bestämde sig för den så kallade supermiljöbilspremien.
När den infördes hade man just börjat se en positiv utveckling framåt för elbilarna. Dåvarande regering valde att instifta supermiljöbilspremien emot bland andra Konjunkturinstitutets kritik, som i princip ordagrant är den som nu Tobias Billström anför här i riksdagen i dag. Den dåvarande regeringen valde dock ändå att gå fram med en supermiljöbilspremie.
Jag antar att man såg andra effekter än de rent klimatpolitiska eller någonting annat. Det vet kanske Tobias Billström mer om än jag eftersom han satt i den regeringen. Denna typ av argumentation mot miljöekonomiska styrmedel känner vi väl till. Den baseras ofta på ett alldeles för snävt synsätt. Bra styrmedel är sådana som har flera nyttor. Att få en stor överflyttning från bilen till elcykeln kommer att göra oss mer hälsosamma.
Det kommer att göra luften renare och miljön tystare. Vi kommer att kunna utnyttja den gemensamma infrastrukturen mer effektivt. Det kommer många att tjäna på.
Karolina Skog (MP):
Riksdagen har i bred enighet fattat två otroligt viktiga beslut: ett i ett klimatpolitiskt ärende och, inte minst, ett gällande ett sektorsmål för transporterna. Den beredning där vi gemensamt tog fram förslaget, Miljömålsberedningen, konstaterade gemensamt att för att nå detta mål behövs nya styrmedel - vilket är ganska givet.
Synsättet att det behövs fler nya styrmedel för att nå målet har senare bekräftats både i forskning och av våra expertmyndigheter. Regeringen har lagt fram en lång rad, en palett, av förslag till åtgärder som berör olika delar av det komplexa transportsystemet för att få en sammantagen stor effekt och för att åstadkomma en omställning.
Från Moderaternas och oppositionens sida är det närmast helt kompakt tyst när det gäller nya förslag för att nå målet. Det är verkligen en svaghet som oroar mig mycket att vi kan vara överens om mål men att det i diskussionerna om hur vi faktiskt ska nå målen är bekymmersamt tyst från oppositionens sida.
När vi arbetar med transportpolitik är det klimatpolitiska ramverket ett otroligt viktigt ramverk. Men vi ska aldrig mer upprepa det misstag som har begåtts i så många delar av landet, även av tidigare regeringar, där man har isolerat klimatfrågorna från exempelvis luftkvalitetsfrågorna och bullerfrågorna.
Vi måste hitta åtgärder som klarar av att möta flera problem samtidigt eftersom trafiken har flera effekter. Här är överflyttning från bil till cykel en av de mest effektiva saker som vi kan åstadkomma. Den är också helt avgörande för att vi ska få tillräcklig effektivitet i transportsystemet. Den största potentialen för ett effektivt transportsystem är just denna typ av överflyttningar i och kring våra städer.
Denna typ av förändring kommer också att ha positiva effekter på hur det är att vara och leva i våra städer och hur vi kan dela det gemensamma rummet. I detta perspektiv kommer stöd till infrastruktur och en förstärkning av den pågående elbilsboomen att vara ett framgångsrecept.
Det är något vi kommer att kunna analysera framöver som framgångsfaktorer. Det är fantastiskt att se hur svenska tillverkare av elcyklar nu kan anställa och öka sin produktion. Det finns stor efterfrågan. Det kommer också att bli spännande att se hur detta kommer att påverka våra städer. Det kommer att ställa nya krav på infrastrukturen.
Vi kommer att behöva förbättra cykelinfrastrukturen så att man kan cykla både lite snabbare och lite långsammare. Det är ju också många som väljer att cykla på det mer traditionella sättet, och man måste hitta ett samspel häremellan. Inte minst tror och hoppas jag dock att vi kommer att kunna se positiva hälsovinster av dessa åtgärder. Det är väldigt viktigt.
Stillasittande är ett av våra riktigt stora samhällsproblem, som vi inte ska överlämna till sjukvårdspolitiken att sköta. Det behöver framför allt lösas genom möjligheter för människor att röra sig i vardagen, och att cykla regelbundet är då nästan oslagbart som effektiv åtgärd.
Karolina Skog (MP):
En stor skillnad mellan den här och den tidigare regeringen är att vi förutom att vi tar klimatfrågan på allvar har en samlad politik för miljö och klimat och söker åtgärder där vi både rättar till klimatfrågor - luft och buller - och tittar på om vi kan hitta åtgärder som också är hälsofrämjande. Vi försöker identifiera åtgärder som har flera nyttor.
Detta angreppssätt är väl förankrat både i transportpolitisk forskning och i forskning om hur man bygger hållbara tätorter och samhällen och skapar bebyggd miljö för transporteffektivitet.
Där kan man också få vinster i form av attraktivitet och förbättrad hälsa och åstadkomma till exempel städer som är goda för handel, nöje och kultur. Det finns åtgärder som gör att man kan få allt detta, och elfordonspremien är en sådan.
Karolina Skog (MP):
Lars Beckman har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att riksdagens intentioner om antalet vargar i Sverige ska följas. Vidare undrar Beckman varför jag inte har återkommit till riksdagen med ett nytt förslag till beslut och vilka konkreta åtgärder jag har vidtagit för att vargstammen i Sverige ska ha en annan koncentration än bara Gävleborg, Dalarna och Värmland.
Jag håller med om Lars Beckmans uppfattning att det är viktigt att vi har en rovdjurspolitik som har folklig acceptans. För att vi ska ha en snabbare, effektiv och likvärdig beslutsprocess har regeringen infört skyndsamhetskrav i ärenden och mål om jakt efter stora rovdjur. Förvaltningsrätten i Luleå har gjorts till specialdomstol för överprövningen i sådana mål.
För att beslut om licensjakt på varg ska kunna överprövas innan jakttiden startar ska länsstyrelsernas beslut som huvudregel numera meddelas senast den 1 oktober.
Den dåvarande regeringen angav i sin proposition En hållbar rovdjurspolitik från 2012 att efter riksdagens behandling av frågan om referensvärdet för vargens populationsstorlek bör Naturvårdsverket slutföra rapporteringen till EU-kommissionen av arter och livsmiljöers bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet.
Vidare ska Naturvårdsverket, i enlighet med gällande regler, ange en bedömning av var referensvärdet ligger inom intervallet 170-270 vargar. Förslagen utgick från Naturvårdsverkets redovisningar av sårbarhetsanalyser om minsta livskraftiga population för varg. Naturvårdsverket rapporterade 2013 att referensvärdet för vargpopulationen var 270 vargar.
Den svenska vargstammen har dock haft en högre inavelsgrad än vad som anses acceptabelt. Efter att sårbarhetsanalysen kritiserats för att inte beakta de genetiska aspekterna fick Naturvårdsverket under 2015 i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg.
Med den som grund skulle Naturvårdsverket utreda vad som krävs för att vargpopulationen i Sverige ska anses ha gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Analysen utgick från två vetenskapliga rapporter, från två forskargrupper i Sverige respektive USA, om när den svenska vargpopulationen anses ha gynnsam bevarandestatus.
Den visade att givet att de svenska och skandinaviska vargarna utgör en del av den nordeuropeiska vargpopulationen behövs det minst 300 vargar i Sverige och att minst en invandrad varg från Finland eller Ryssland reproducerar sig med en skandinavisk varg under naturliga förhållanden varje femårsperiod. Naturvårdsverket har det övergripande nationella ansvaret för rovdjursförvaltningen.
Verket har delegerat rätten att besluta om vargjakt till berörda länsstyrelser. Regeringen kan inte ha några synpunkter på länsstyrelsernas bedömning i ärenden om skyddsjakt och licensjakt på varg.
Karolina Skog (MP):
Både människor och rovdjur ska kunna leva i Sverige. Därför är det viktigt att vi gör vad vi kan på alla plan för att det ska fungera så bra som möjligt. Vi måste ha en politik som värnar både människan och djuret. Regeringen anser att Sverige ska ha en långsiktigt livskraftig vargstam.
Det övergripande målet för rovdjurspolitiken är att varg och andra rovdjur ska ha en gynnsam bevarandestatus samtidigt som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och annan socioekonomisk hänsyn kan tas.
Det formella regelverk som vi arbetar utifrån i rovdjursfrågor innefattar bland annat art- och habitatdirektivet, som syftar till att bidra till en hållbar utveckling genom att främja biologisk mångfald samtidigt som hänsyn tas till ekonomiska, sociala, kulturella och regionala behov.
Vad regeringen har gjort vad gäller rovdjursfrågorna är att skapa ordning och reda och att regionalisera besluten om jakt.
Detta skapar en förutsebarhet och säkrar en saklighet i hanteringen av frågan om antalet vargar för jakt, som baseras på fakta om bevarandestatus.
En kritisk faktor, som vi måste ha koll på om vi ska ha en livskraftig vargstam i Sverige, är inavel. Inaveln hotar den svenska vargen, och vi måste följa inavelskvoten för att kunna säkerställa att vargarna mår bra.
Inför det beslut som riksdagen fattade under förra mandatperioden fanns ett underlag från Naturvårdsverket. Underlaget fick vetenskaplig kritik. Det som man här i riksdagen nu ojar sig så mycket över är att regeringen gav den myndighet som hade lämnat underlaget, som fått vetenskaplig kritik, i uppdrag att utsätta underlaget för vetenskaplig granskning.
Man tog in två forskarlag, ett från Sverige och ett från USA, för att granska en kritisk punkt som just handlade om inavelskvoter.
Efter deras analys kom expertmyndigheten till slutsatsen att det behövs 300 vargar i Sverige och en reproduktion av gener från populationer från Finland eller Ryssland varje femårsperiod för att vargstammen ska kunna leva vidare.
Den typen av rationell hantering i nära samarbete mellan expertmyndigheter och forskning är den typ av krav som regeringen ställer för att upprätthålla en god ordning i rovdjurspolitiken. Det skapar förutsebarhet och saklighet. Detta står emot ett annat synsätt där man politiserar frågor som är av vetenskaplig karaktär och gör politik av det som ska bedömas av experter.
Det är en tydlig skiljelinje i vår syn på de här frågorna. Självklart - det ska inte behöva sägas - är detta regeringens samlade politik.
Karolina Skog (MP):
Isak From tydliggör på ett bra sätt komplexiteten i frågorna om rovdjuren.
Att reducera det till en fråga om antal och dra slutsatsen att politiker är bäst lämpade att svara på frågorna om antal och annat är att förenkla frågorna på ett sätt som de inte alls förtjänar och som de som engagerar sig i rovdjursfrågorna från olika synsätt absolut inte förtjänar.
Precis som Isak From tar upp ska givetvis de tamboskapsägare som får problem med varg ha stöd från samhället med stängsel och så vidare, och vi ska ta frågorna på allvar. Vi ska också ta hela intentionen i riksdagens beslut att vi ska ha en livskraftig vargstam på allvar.
Det allvaret saknar jag från Moderaternas sida i dagens debatt. Att reducera frågan om en livskraftig vargstam till en fråga bara om antal är inte att ta de beslut som riksdagen har fattat på allvar.
Flera av debattörerna har också refererat till riksdagsbeslutet på ett felaktigt sätt, trots att det står i interpellationen att riksdagen har beslutat att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus ska vara 170-270 individer. Det är inte en definition, det är inte ett mål, det är inte ett tak - det är ett referensvärde.
Detta referensvärde baserade sig på ett antal faktamässiga slutsatser. Samma myndighet har sedan reviderat och justerat referensvärdet utifrån en vetenskaplig granskning och kommit fram till att det med hänsyn till genetiken behövs 300, och genetik är ju en av de aspekter man ska ta hänsyn till.
Det görs också en misstolkning då man antyder att riksdagen har beslutat att det ska vara en jämn spridning över hela landet. Det ska kunna finnas varg i hela landet, men det står inte i riksdagens beslut att det vara jämnt fördelat. Vargen är ett vilt djur som rör sig fritt på våra marker.
Ingen politik och inga myndigheter kan styra det - och det står inte heller i något beslut från vare sig riksdag eller regering att vi ska försöka styra det. Riksdagen har beslutat om särskilda hänsyn i renbetesland, i skärgården och i områden med mycket tamboskap.
Denna hänsyn tas genom dels stöd, dels möjlighet till både skyddsjakt och licensjakt. Rovdjuren spelar en väsentlig roll i det ekologiska systemet i Sverige och världen. Vi behöver rovdjuren för att vårt ekosystem ska hänga ihop. Man kan inte plocka bort dem.
Om vi plockade bort dem som är högst upp i näringskedjan skulle det få stora konsekvenser. Man kan inte ha ett seriöst arbete med biologisk mångfald utan att också ha en seriös och vetenskapligt grundad politik för rovdjur. Det står denna regering för, och det har vi genomfört genom att föra ned besluten om jakt på regional nivå och skapa ordning och reda.
Karolina Skog (MP):
Varje gång jag har en debatt med Lars Beckman blir det mer och mer trumpistiskt. Att citera den interpellation som Lars Beckman har ställt och påpeka att det är detta som riksdagen har beslutat och inget annat kallas att raljera.
Jag citerade och läste innantill från riksdagens beslut och interpellationen, där det står att riksdagen har beslutat om ett referensvärde för bevarandestatus, och jag redogjorde för det arbete som har följt efter detta.
Det finns två skillnader mellan den politik som regeringen för - den goda ordning och reda vi har skapat i rovdjurspolitiken - och det förslag som Lars Beckman förespråkar. Regeringen har regionaliserat besluten om viltförvaltning, men Lars Beckman vill föra dem till Stockholm.
Lars Beckman tycker att han själv och riksdagens ledamöter är bättre lämpade att fatta detaljerade beslut om viltförvaltningen än representanter från Jägareförbundet och experter i Gävleborg och andra län. Det tycker inte regeringen. Vi tycker att regionerna där ute är bättre lämpade. Varför svarar jag inte? Jo, för att jag har lämnat över förtroendet och ansvaret till en regional viltförvaltningsordning som fattar den typen av beslut.
Jag sätter mig inte över den ordningen, för jag vet inte bättre än dessa regionala experter. Men det anser Lars Beckman att han gör, och det är en stor skillnad. Den andra är att vi har ett systematiskt arbete och en nära koppling mellan våra expertmyndigheter och vetenskap och låter kritik från vetenskapligt håll eller ny information påverka expertmyndigheternas arbete.
Om man får ny information kan man ändra sig och anpassa besluten efter det. Detta är ett vetenskapligt förhållningssätt.
Karolina Skog (MP):
Penilla Gunther har frågat mig om jag avser att verka för att ett förbud mot uranbrytning införs i Sverige. Den 24 maj i år gav regeringen Naturvårdsverket i uppdrag att utreda hur ett förbud mot utvinning av uran bör utformas. Naturvårdsverket redovisade uppdraget den 18 september i skrivelsen Uranutvinning .
Naturvårdsverket föreslår att uran tas bort som koncessionsmineral i minerallagen, vilket innebär att det inte kommer att gå att få undersökningstillstånd eller bearbetningskoncession beträffande uran.
Enligt Naturvårdsverkets förslag ska tillstånd att utvinna uranhaltigt material bara kunna ges om verksamhetsutövaren kan visa att det är tekniskt nödvändigt för att kunna utvinna andra mineraler. Regeringen ska då enligt förslaget, på samma sätt som i dag, pröva tillåtligheten av verksamheten och får endast tillåta den efter kommunfullmäktiges tillstyrkan.
Förslaget är på remiss till den 3 januari 2018. Regeringen kommer därefter att ta ställning till förslaget.