Olof Lavesson (M):
Fredrik Schulte nämnde i sitt inlägg att det fanns två motioner som var välvilligt behandlade i utskottet. Han glömde en tredje motion, som jag tänkte uppehålla mig vid, nämligen nr 332 som handlar om Öresundsavtalet och den så kallade montörsregeln. Utvecklingen i Öresundsregionen går lika snabbt som tågen över bron i dag. Människor reser, kontakter knyts och arbetspendlingen ökar ständigt.
De siffror jag själv senast tog del av visade att det var ungefär 20 000 personer som pendlade över sundet varje dag. Det har ökat sedan dess. De som skapar och driver integrationen är människorna i Öresundsregionen, inte politikerna. Så ska det vara. Politikers uppgift är att underlätta för människors egna drivkrafter och att riva de hinder och barriärer som finns för människor att mötas. För 150 år sedan krävdes det pass för att resa mellan svenska städer.
För bara några årtionden sedan gällde detsamma mellan de nordiska länderna. Att stoppa den utveckling som nu sker är ungefär som att stoppa snösmältningen om våren. Det är varken möjligt eller särskilt önskvärt. Det finns dock ett antal områden där det fortfarande inte fungerar, och ibland är orsakerna helt obegripliga. Ett exempel är den så kallade montörsregeln, som är en del av det nordiska sambeskattningsavtalet från 1996.
Den innebär att den som arbetar färre än 183 dagar i ett nordiskt grannland fortfarande ska beskattas i hemlandet. På ett enkelt sätt, helt utan skattekrångel, kan man arbeta i det andra landet kortare perioder. Det stimulerar rörligheten på arbetsmarknaden, ger företagen tillgång till breddad kompetens och bidrar konkret till att stimulera integrationen i gränsregionerna.
Så här långt är allt gott, och det hade väl varit bra om det inte varit för det undantag som finns i punkt 2 i den aktuella paragrafen. Där stadgas att montörsregeln inte gäller uthyrning av personal. I ett enda penndrag utesluts en viktig och växande del av svenskt företagande. Bara i Skåne med omnejd omsätter bemanningsbranschen ca 16 000 personer.
Undantaget i montörsregeln är en inskränkning i den fria rörligheten, en stark reglering mot konkurrens på lika villkor och ett slag mot arbetslinjen. Jag motionerade redan förra året om att riksdagen för regeringen skulle tillkännage uppfattningen om de här orimliga och diskriminerande konsekvenserna. Jag får väl erkänna att jag inte var så särdeles imponerad av svaret. Det hade något av karbonpapperskaraktär över sig. I år är det dock tvärtom.
Jag är tacksam och väldigt glad för det stöd som min motion har fått i utskottet. Skatteutskottet delar min uppfattning att detta skapar en obalans mellan de nordiska länderna. Det är jag väldigt tacksam för. Även regeringen har nu uppmärksammat denna fråga, och arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorin har drivit den i förhandlingarna med Danmark om ett nytt avtal. Tyvärr har det dock inte kommit några överenskommelser till stånd. Tvärtom anser den danska regeringen att någon förändring inte behöver ske.
För den som har jobbat länge med danskar är det kanske inte så förvånande, men det är likafullt beklagligt. Fru talman! Jag vill än en gång tacka för utskottets välvilliga behandling av min motion. Jag uppfattar att den är tillgodosedd så här långt. Frågan är dock inte löst, och jag utgår från att den även fortsatt står högt på regeringens prioriteringslista.
Jag hoppas att utskottet inte heller uppfattar att frågan om montörsregeln nu är avförd utan att man fortsätter att driva den, dels att man stöder regeringen i dess arbete, dels att man påtalar problemet i samtalen med våra nordiska grannländer.