KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Ali Esbati har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att anställningsformen allmän visstid mönstras ut från lagen om anställningsskydd. Christian Holm har frågat mig hur jag ser på anställningsformen allmän visstidsanställning och om jag och regeringen kommer att ge efter för Vänsterpartiets krav på att avskaffa den. Den möjlighet till flexibilitet som visstidsanställningar ger behövs, men jag håller med Ali Esbati om att det är ett stort problem att många fastnar i otrygga anställningar.
Regeringen vill stärka skyddet för tidsbegränsat anställda. Arbetstagare i Sverige ska ha trygga villkor, och missbruk av visstidsanställningar ska inte vara möjligt. Regeringen arbetar nu med att lösa problemet med att det i dag går att ha på varandra följande visstidsanställningar under lång tid. Det har vi också fått kritik för från Europeiska kommissionen, som anser att Sverige bryter mot EU:s visstidsdirektiv.
Ett arbete har redan påbörjats inom Regeringskansliet med att utreda olika alternativ för hur skyddet för tidsbegränsat anställda kan stärkas. Min målsättning är att så snart som möjligt komma med ett förslag till riksdagen om nya regler som uppfyller Europeiska kommissionens krav på Sverige. Det är viktigt för mig att så långt det är möjligt ha stöd från arbetsmarknadens parter när utformningen av nya regler på arbetsmarknaden diskuteras.
Det är bland annat mot den bakgrunden ännu för tidigt för mig att nu säga något exakt om hur reglerna bör se ut, men vi avser att återkomma till riksdagen med konkreta förslag.
Ylva Johansson (S):
Låt mig först svara på Ali Esbatis fråga. Ja, regeringen är bekymrad över att det förekommer missbruk av visstidsanställningar. Och det är mitt intryck, även om jag inte kan belägga det, att en del otrygga anställningar blivit ännu otryggare. Men det är också regeringens uppfattning att det behövs visstidsanställningar. Det är viktigt att vi har en flexibilitet på arbetsmarknaden.
Visstidsanställningar kan vara en bra väg in på arbetsmarknaden och ett första steg till en fast anställning. Men visstidsanställningar kan också, om de missbrukas och varar under lång tid, leda till en närmast permanent oerhört svag och otrygg ställning på arbetsmarknaden. I en europeisk kontext talas det ibland om att man skapar ett prekariat. Det här är en balansgång vi måste gå där det behövs en flexibilitet men där vi ska sätta stopp för missbruket. Det är den vägen som regeringen vill gå.
Jag noterar att Ali Esbati säger att det stora problemet är att människor fastnar i en lång tid av visstidsanställningar.
Det är därför som det är regeringens prioritet att nu ta itu med att uppfylla EU-kommissionens krav på att sätta stopp för att man ska kunna missbruka visstidsanställningar genom att stapla dem på varandra under en orimligt lång tid eller nästan utan tidsgräns.
Lagen om allmän visstidsanställning är inte den enda del som påverkar tryggheten på arbetsmarknaden. Jag noterar att LO-förbunden har olika uppfattning om ifall lagen borde ändras eller inte, och jag vet att det beror på att man också ser problem med bemanningsanställningar i en oerhört stor omfattning i andra branscher eller att det finns andra sätt att skapa en otrygghet på arbetsmarknaden.
Det här är en balansgång där det är viktigt att det finns en flexibilitet, att det är ordning och reda i de flexibla anställningsformer som måste finnas för att vi ska kunna svara mot den snabbt föränderliga arbetsmarknaden, men också att individen har en trygghet. För regeringens del är vi inte nöjda med situationen. Därför arbetar vi med lagförslag för att kunna förhindra att man missbrukar visstidsanställningar med oändliga staplingar.
Ylva Johansson (S):
Det finns drygt en halv miljon människor som arbetar under visstidsanställning i dag i Sverige, vilket utgör drygt 12 procent av dem som arbetar. Omfattningen av visstidsanställningarna är alltså ganska stor. Vi behöver visstidsanställningar. Det är ett viktigt sätt att skapa flexibilitet på arbetsmarknaden, och det fungerar många gånger som ett insteg på vägen till en fast anställning.
Vi behöver inte missbruk av visstidsanställningar. Regeringen har låtit Statistiska centralbyrån göra en undersökning av hur det ser ut med användning av visstider under mycket lång tid. Det visade sig i den undersökningen att 39 000 personer har varit visstidsanställda hos samma arbetsgivare sammanhängande eller med mycket korta uppehåll under fem års tid.
Jag tycker att det är bekymmersamt. Nu ska vi ha klart för oss att det finns avtal som tillåter detta. Allt detta behöver inte vara ett missbruk. Men det säger också att det förekommer att människor fastnar på ett orimligt sätt i långa visstider, precis som Ali Esbati tog upp. Det är regeringens bedömning att det är ett problem att många människor fastnar i orimligt långa visstidsanställningar när man staplar dem på varandra.
Det är också regeringens bedömning att det förekommer missbruk av visstidsanställningar. Därför vill regeringen göra ändringar i lagstiftningen. Vår prioritet är att göra de ändringar som krävs för att vi ska leva upp till EU:s visstidsdirektiv och att vi därmed ska leva upp till vad EU-kommissionen kräver av oss. Det är vad vi nu arbetar med.
Jag hoppas och räknar med att kunna komma till riksdagen med sådana förslag till lagändring. Det är också regeringens ambition att vi ska kunna genomföra de förändringarna i dialog med och i samförstånd med arbetsmarknadens parter. Det betyder att regeringen för en sådan dialog. Innan vi är klara med det är jag inte beredd att svara på frågor om den exakta utformningen av lagstiftningen.
Men syftet med lagstiftningen är att vi ska komma till rätta med stapling och missbruk. Herr talman! Låt mig också vända mig till Christian Holm, som kanske inte riktigt har följt vad vi gör inom Arbetsmarknadsdepartementet och regeringen. Regeringen håller nu på och genomför den mycket stor omläggning, reformering och förändring av arbetsmarknadspolitiken som är grundläggande. Vi avreglerar arbetsmarknadspolitiken. Vi har tagit bort två tredjedelar av regleringarna i regleringsbrevet.
Vi kommer att ta bort flera av de tidsgränser som i dag styr insatserna. Vi tar bort mycket av den byråkrati som i dag belastar dem som arbetar inom Arbetsförmedlingen. Vi öppnar för helt andra samarbetsformer mellan Arbetsförmedlingen och arbetsgivarna och mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna, till exempel. Det är en stor reformering som pågår. Men som Christian Holm säkert är medveten om är arbetsmarknadspolitiken inte lagstyrd.
Ylva Johansson (S):
Jag noterar att debatten har utvecklat sig till en debatt mellan Moderaterna och Vänsterpartiet. Jag har svarat på frågorna, så jag har inte så mycket mer att tillägga i debatten mellan de två partierna. Låt mig bara avslutningsvis säga något om den statistik som Statistiska centralbyrån har tagit fram på uppdrag av regeringen och som visar att 39 000 personer har varit visstidsanställda utan eller med mycket korta uppehåll under fem år hos samma arbetsgivare.
Jag drar inte slutsatsen att allt detta skulle vara ett missbruk, för det finns en möjlighet att vara anställd länge. Det kan finnas avtalade skillnader i detta. Men det är mycket. En tredjedel av dessa har haft en enda visstidsanställning i fem år hos samma arbetsgivare. Jag utgår inte heller ifrån att allt är missbruk, men det är klart att det är höga siffror. Det tycker jag.
Ylva Johansson (S):
Ali Esbati har frågat om jag avser att ta ytterligare initiativ till att Medlingsinstitutets instruktioner förtydligas så att de blir förenliga med aktiva insatser för att bryta de strukturella löneskillnaderna mellan mans- och kvinnodominerade yrken. Låt mig inledningsvis försäkra Ali Esbati om att jämställdhet är en mycket viktig och prioriterad fråga för regeringen. De strukturella löneskillnaderna mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken som präglar arbetsmarknaden måste på sikt minska.
Min uppfattning är att det råder en politisk samsyn om att lönebildningen inte är en fråga för riksdag och regering. I stället är det arbetsmarknadens parter som ansvarar för lönebildningen på den svenska arbetsmarknaden. Denna lönebildningsmodell har tjänat Sverige väl i många år, och den har vi inte för avsikt att ändra på. Regeringen har precis gett Medlingsinstitutet ett nytt uppdrag att analysera de centrala kollektivavtalens konstruktion utifrån ett jämställdhetsperspektiv.
Medlingsinstitutet ska även redovisa vilka relativlöneförändringar som har skett för olika yrken under senare år och initiera en diskussion i syfte att främja parternas arbete med att minska könsrelaterade löneskillnader. Regeringen ser fram emot att ta del av resultatet av uppdraget och följer noga den fortsatta utvecklingen. Låt mig i sammanhanget även erinra om att vi emotser det slutbetänkande som Delegationen för jämställdhet i arbetslivet kommer att lämna i maj i år.
Delegationen har i uppdrag att se över kvinnors och mäns olika villkor och möjligheter i arbetslivet. Arbetsmarknadens parter är representerade i delegationen. Jag vill också tillägga att regeringens ambition är att lägga fram en proposition om årliga lönekartläggningar till riksdagen senare i vår.
Ylva Johansson (S):
Det är en viktig fråga som Ali Esbati tar upp. Låt mig först säga att detta att vi har ökade löneskillnader mellan högavlönade män och lågavlönade kvinnor inte enbart är en könsfråga. Det är också en klassfråga. Detta speglar alltså också andra löneskillnader än dem som är relaterade till kön. När det gäller de löneskillnader som är relaterade till kön skulle jag vilja säga att det finns fem olika förklaringsmodeller.
Om man på allvar vill nå en förändring måste man attackera alla dessa delar. Den första frågan handlar om den andel som arbetar heltid och i fast tjänst, alltså förankringen på arbetsmarknaden och hur den är fördelad på kön. Den andra handlar om lönediskriminering, som man till exempel kan komma åt med hjälp av lönekartläggning. Den tredje handlar om könssegregerad arbetsmarknad - hur vi påverkar vilka yrken som kvinnor respektive män väljer.
Där kommer Arbetsförmedlingen att återfå det uppdrag att verka för att motverka den könssegregerade arbetsmarknaden som den gamla regeringen tog bort från Arbetsförmedlingen. Den fjärde handlar om sannolik närvaro på jobbet. Alla kvinnor drabbas lönemässigt och karriärmässigt av att vi har ett ojämställt uttag av föräldraförsäkringen. Regeringen vill gå fram i ett första steg med ytterligare en kvoterad månad per förälder. Den femte frågan gäller relativlönerna.
Om man vill nå framgång måste man jobba på alla dessa fem områden. På de första fyra områdena är det både parterna och politiken som kan påverka. På den sista delen, som gäller relativlönerna, är det parterna som gäller. Jag ska ge ett rakt svar på Ali Esbatis fråga: Nej, regeringen är inte beredd att ändra Medlingsinstitutets uppdrag.
Ylva Johansson (S):
Jag tror att Ali Esbati är ganska ensam om tolkningen att det är omöjligt att åstadkomma ändringar av relativlönerna om man inte ändrar Medlingsinstitutets instruktion. Jag tror att de allra flesta parterna på arbetsmarknaden - jag skulle nog säga alla - har uppfattningen att det går att åstadkomma relativförändringar, även med befintlig instruktion till Medlingsinstitutet.
Vi ska ha klart för oss att hela lönebildningsfrågan är mycket känslig. Det är viktigt att Sverige kan upprätthålla en konkurrenskraft och att vi kan ha en produktivitet. Det är viktigt att vi kan ha en lönebildning som bidrar till att upprätthålla Sveriges konkurrenskraft i jämförelse med andra länder och därmed kan bidra till välfärd och reallöneökningar. Den nuvarande modellen har bidragit till det.
Den har varit en viktig del av detta. Och den har tjänat Sverige och lönebildningen väl. Jag välkomnar en diskussion om Medlingsinstitutets uppdrag. Jag menar nämligen att syftet är gott. Man vill åstadkomma en rättvisare och mer rimlig värdering av arbetet mellan kvinno- och mansdominerade sektorer. Men jag menar också att en regering måste ta ansvar för helheten på arbetsmarknaden, inklusive konkurrenskraften och reallönerna.
I det läget ser jag inte att det är aktuellt att ändra instruktionen för Medlingsinstitutet.
Ylva Johansson (S):
Det är lätt att säga att man ska se över, men vad är det man ska landa i? Det är ändå viktigt att slå fast att den internationellt konkurrensutsatta sektorn ska vara lönenormerande. Och på lång sikt kan ett land inte höja lönerna mer än det faktiskt har i produktivitetsutveckling och i ökning av världsmarknadspriser. Det är viktigt att slå vakt om det. Jag menar att visst kan vi se över det, men vad är det vi ska landa i?
Jag är inte beredd att lämna den rollen. Den konkurrensutsatta sektorns lönenormerande roll har tjänat Sverige väl. Man bör vara försiktig och inse att det finns betydande risker om man skulle lämna det. Och regeringen är inte beredd att göra det.
Ylva Johansson (S):
Katarina Brännström har frågat mig vilka specifika satsningar jag ämnar genomföra för att leva upp till det ambitiösa målet om nyanländas sysselsättning inom två år. Regeringens övergripande politiska prioritering är full sysselsättning. Arbete är den främsta vägen in i det svenska samhället, och alla människors färdigheter och kompetens ska tas till vara. Regeringen anser därför att alla steg i mottagandet av nyanlända ska syfta till att tillvarata individens drivkrafter och kompetens samt till att rusta individen för arbetsmarknaden.
Grunden i etableringsuppdraget ligger fast, men vi ser brister i insatserna för nyanländas etablering. För att på sikt uppnå ambitionen att fler nyanlända ska komma i arbete eller utbildning under etableringstiden krävs en omläggning och förnyelse av politiken, inte minst eftersom antalet deltagare i etableringsuppdraget har ökat och prognoserna pekar mot en fortsatt ökning de närmaste åren. Etableringsinsatserna behöver därför effektiviseras och utvecklas, både utifrån målgruppens behov och förutsättningar.
Regeringen vill avskaffa systemet med etableringslotsar. I dag används en stor andel av medlen för etableringsinsatser till etableringslotsar, men systemet med lotsar fungerar inte ändamålsenligt och kostnadseffektivt. Regeringen anser att resurserna som för närvarande används för etableringslotsar bör kunna användas på ett mer effektivt sätt för att påskynda nyanländas arbetsmarknadsetablering.
För att korta tiden för etablering på arbetsmarknaden eller i utbildning behöver formerna för samverkan mellan olika aktörer stärkas och förbättras, bland annat när det gäller samverkan mellan Arbetsförmedlingen och kommunerna. För dem som beviljats uppehållstillstånd är bosättningen i en kommun ett viktigt led i processen för etablering på arbetsmarknaden. Även kommunernas möjligheter att erbjuda insatser behöver utvecklas. Också andra aktörer kan spela en större roll för nyanländas etablering, inte minst arbetsmarknadens parter.
Regeringen vill ta till vara den utbildning och den yrkeserfarenhet som de nyanlända har med sig. Vår ambition är inte bara att man ska få ett jobb, utan att man ska få rätt jobb. Fler individer behöver kunna få sin kompetens validerad. Regeringen avser därför att införa ett sammanhållet, nationellt och permanent system för validering. Alla dessa satsningar kommer på sikt att öka förutsättningarna för att fler nyanlända ska komma i arbete eller utbildning under etableringstiden.
Ylva Johansson (S):
Man kan säga att det är kaxigt och det är klart att det är en stor utmaning att se till att alla nyanlända kommer i arbete eller i utbildning inom två år. Jag är medveten om att det är en mycket stor utmaning. Samtidigt har jag svårt att se att vi ska ha någon annan ambition. Tid är en väldigt viktig faktor. Varje extra månad i arbetslöshet är skadlig.
Det är viktigt att så snabbt som möjligt komma ut i arbete eller utbildning. Det finns naturligtvis människor som kommer till Sverige som är sjuka, som kanske är traumatiserade och som behöver rehabilitering eller vård. Det är klart att det då kanske kommer att ta längre tid än två år. Under förutsättning att man inte har den typen av hinder att inträda på arbetsmarknaden har jag svårt att se att man kan ha en annan ambition än att det ska klaras på två år.
Etableringsreformen är riggad för två år, annars överlämnar vi till kommunerna att stå för försörjningen. Jag tycker inte att det är en rimlig politik. När man lyssnar på debatten kan det låta som om majoriteten av dem som ska etablera sig i Sverige vore lågutbildade. Så är det inte. Det är en kraftigt sjunkande andel som har låg utbildning. Det finns en stor grupp med låg utbildning, men andelen är kraftigt sjunkande. Majoriteten har en bra utbildning.
Andelen som har en högskoleutbildning längre än två år är kraftigt ökande. Vi har alltså en sammansättning av dem som ska etablera sig på arbetsmarknaden som rimligen borde vara ganska gynnsam, eftersom vi också har stora rekryteringsbehov på svensk arbetsmarknad. Det är inte särskilt förvånande att Katarina Brännström och Hanif Bali tycker att vi ska fortsätta med de skattesänkningar som den tidigare regeringen införde. Det förvånar mig inte.
Däremot måste jag säga att det inte fungerade. Den politik som ni var ansvariga för har resulterat i att de som arbetar med etableringsuppdraget på Arbetsförmedlingen i dag är uppe i ett hundratal nyanlända per handläggare; den tidigare regeringen sa att det skulle vara 30 nyanlända per handläggare. Av dem som ingår i etableringsuppdraget får 4 procent del av vuxenutbildning. Med tanke på att det trots allt är en betydande grupp som har låg utbildning är det en mycket låg andel.
De allra flesta har en etableringslots som de träffar i genomsnitt tre och en halv timme - i månaden! Jag besökte etableringskontoret i Göteborg förra veckan och talade med handläggarna som jobbar där. Jag frågade: Hur ofta träffar du som handläggare inom etableringsuppdraget dina klienter, de som är nyanlända och ska etableras? Jag fick svaret: I genomsnitt två gånger, en gång när de skrivs in och en gång två år senare när de skrivs ut.
Med de insatserna måste jag säga att det är en bedrift att 29 procent kommer i utbildning och arbete efter två år. Jag ser alltså att det finns betydande möjligheter att förbättra resultaten, men det krävs en rejäl omläggning av politiken. Det kommer regeringen att återkomma till. Det kommer jag inte att redovisa helheten av här i dag.
Ylva Johansson (S):
Jag ska svara på Fredrik Schultes fråga: Tycker jag att politiken de åtta senaste åren med en alliansregering har varit framgångsrik när det gäller arbetslösheten? Svar nej - det tycker jag inte. Det tyckte inte väljarna heller. Det var därför ni fick lämna. Nu är det dags för en ny politik som kan nå bättre resultat.
Jag vill säga till Katarina Brännström att jag tror att det är en farlig inställning att se människor som problem och tro att människor har så oerhört stora svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Vi ska inte blunda för att det naturligtvis finns individer som har särskilda svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Men grundinställningen från denna regering är att varje människa är en tillgång.
Ett av de stora problemen och en av bristerna med den politik som har förts hittills är att man inte tillräckligt har tagit till vara den kompetens, den förmåga och den drivkraft som människor har som kommer till Sverige och som vill och ska etablera sig här. Jag ska inte skylla allt på den gamla regeringen. Det har också funnits brister hos tidigare regeringar i detta. Det är dags att vi ändrar på det och börjar ta till vara människors kompetens.
När jag säger att folk ska komma till rätt arbete är det för att jag är medveten om att vi har betydande problem med personer, särskilt människor som har kommit från andra länder till Sverige, som arbetar i jobb långt under deras kompetensnivå. Det är ett slöseri att vi inte använder den utbildning och den kompetens som människor har med sig när de kommer hit. Om vi är lite smartare och duktigare på det blir det en vinst för individen, en vinst för samhället och en vinst för arbetsmarknaden.
Det är det som är regeringens inställning: Vi ska ta till vara de kompetenser som man har med sig. Där är det stora brister i dag när det gäller både validering och möjlighet att komma ut på en arbetsplats i ett tidigt skede där man har möjlighet att få använda den kompetens man har med sig, vare sig det är en högskoleutbildning eller en yrkeskompetens som man har förvärvat genom praktiskt arbete. Här kommer regeringen att återkomma med konkreta förslag.
Ylva Johansson (S):
Jag förstår på Katarina Brännström att hon tycker att det är orimligt att ha ambitionen att människor som är nyanlända i Sverige ska komma i arbete eller utbildning inom två år. Det är ett ambitiöst mål; jag erkänner det. Men man måste fråga sig vad man annars ska ha för mål. Sju år? Sex år? Fem år? Vad skulle vara motsatsen till två år som en rimlig ambition? Jag anser att det är realistiskt, men det är mycket ambitiöst. Herr talman!
Det är väl det man känner i den här debatten: Vår regering har en oerhört mycket högre ambitionsnivå när det gäller funktionssättet på arbetsmarknaden och möjligheten för människor att komma i arbete och utbildning. Jag förstår på debatten att de moderata företrädarna blir väldigt provocerade av regeringens höga ambitionsnivå. Men, herr talman, jag kan leva med det.
Ylva Johansson (S):
Christian Holm har frågat mig hur jag ser på att förlänga provanställningstiden från sex till tolv månader. Regeringen har inga planer på att förlänga provanställningstiden från sex till tolv månader. Det kan ifrågasättas om det skulle ha någon positiv effekt på ungdomsarbetslösheten eller utrikes föddas möjlighet att etablera sig på arbetsmarknaden att förlänga tiden i osäker anställning. I det fall det skulle finnas behov av längre provanställning inom något visst avtalsområde finns möjligheten för arbetsmarknadens parter att avtala om detta genom kollektivavtal.
Ylva Johansson (S):
Jag ser inte, som Christian Holm gör, att det skulle bli fler jobb om man fördubblade tiden i provanställning. Jag förstår faktiskt inte hur det skulle hänga ihop. Vad det däremot blir är längre tid i provanställning.
Jag måste säga att jag ifrågasätter om en arbetsgivare som inte efter sex månader kan bedöma om en person klarar av jobbet eller är lämplig på arbetsplatsen blir så mycket klokare av ytterligare sex månaders provanställning. Då kanske det är någon annanstans som skon klämmer. Regeringen har alltså inte för avsikt att gå fram med något förslag att förlänga provanställningstiden.
Ylva Johansson (S):
Jag kan ha missförstått det, men som jag uppfattade det sa Christian Holm att det har visat sig att längre provanställningar ger fler jobb. Då är min fråga: Hur har det visat sig? Vad finns det för belägg för detta? Jag ifrågasätter att det fungerar på det sättet, att längre provanställningar skulle ge fler i arbete. Däremot kan man ganska säkert säga att det innebär större otrygghet. Jag tror att vi behöver provanställningar.
Det är rimligt både från den anställdes sida och från arbetsgivarens sida att man kan pröva en anställning, men man måste ifrågasätta om de ska förlängas. Om man inte vet efter sex månader, hur mycket klokare är man då efter ytterligare sex månader? Min uppfattning är att vi inte har för lite otrygghet på svensk arbetsmarknad, tvärtom. De stora problemen är inte att det är för lite otrygghet.
De stora problemen på svensk arbetsmarknad är att vi har betydande problem med matchningen. Många människor hittar inte rätt jobb, och många arbetsgivare hittar inte rätt personal. Lägg därtill att vi i ett ökat antal branscher och yrken har betydande kompetensbrister. Detta är allvarligt och närmast ett systemfel på svensk arbetsmarknad. Det står i fokus för regeringens arbete.
Regeringen presenterade i höstas, som Christian Holm väl vet, en budget med ett starkt tillväxtfokus. Dessvärre blev den nedröstad av den här riksdagen, och det har lett till att man har fått revidera ned prognoserna för ekonomins utveckling eftersom den budget som nu gäller har mindre tillväxtfokus än den vi hade föreslagit. Regeringen kommer inom kort att återkomma med nya budgetförslag och nya förslag i andra delar till riksdagen. Då får vi chans att debattera dem.