Jacob Johnson (V):
Man måste ju säga att Carl Bildt är konsekvent i sin välvilliga men ganska oprecisa hållning när det gäller att Turkiet måste leva upp till EU:s krav på demokrati och mänskliga rättigheter. Men även en svensk utrikesminister måste kunna tänka nytt och utnyttja det momentum som det svenska ordförandeskapet innebär för den kurdiska frågan. Det krävs en hel del för att lyckas.
Jag är övertygad om att utrikesministern känner till problemen med den så kallade djupa staten i Turkiet. Det kan sägas vara en stat i staten bestående av inflytelserika sammanslutningar som underrättelsetjänsten, militären, rättsväsendet men även maffian. Den djupa staten kräver trohet mot nationalism, korporatism och statliga intressen.
Den använder våld och andra påtryckningsmedel för att bekämpa dem som hotar deras intressen, till exempel företrädare för kurderna. Det är inte uteslutet att det var företrädare för denna djupa stat som agerade mot företrädare för DTP efter kommunalvalet, eftersom DTP:s framgångar hotade de reaktionära värderingar som den djupa staten står för. Den djupa statens våldsanvändning och hot om våld är närvarande överallt i Turkiet.
Ett litet exempel på det fick jag själv erfara under en taxifärd i Diyarbakir vid mitt besök som valövervakare. En helt bagatellartad episod vid ett stoppljus föranledde en polisman framför oss att med vapen hota vår taxichaufför och i övrigt uppträda på ett för mig helt främmande och mycket aggressivt sätt. Det finns tyvärr en våldskultur inom den turkiska staten som i grunden måste ifrågasättas och utrangeras.
Det är också så att den turkiska staten, som är snabb att anklaga politiska motståndare för terrorism, själv i stor utsträckning har använt och fortsätter att använda terrormetoder mot till exempel företrädare för DTP. Det är därför glädjande att kunna notera att Turkiet nu med stöd av EU ska utbilda ett stort antal läkare och jurister i hur de ska kunna identifiera och juridiskt behandla tortyrfall som förekommer i Turkiet.
Det är förhoppningsvis ett steg framåt och ett exempel på ett framgångsrikt påverkansarbete för de mänskliga rättigheterna i Turkiet som organisationen HRFT, Human Rights Foundation of Turkey, bedriver, hittills och förhoppningsvis även i framtiden med svenskt stöd via Sidas landprogram för Turkiet. En annan viktig demokratifråga i Turkiet, där det finns mycket att önska, är massmediesituationen.
Vi vet att många tidningschefer drabbas av hot i sin publicistiska yrkesroll. För att klara sin uppgift i en demokrati måste journalister kunna granska obekväma saker utan att riskera fysiska hot eller få sin egendom skadad. Så är ofta inte fallet i Turkiet. I somliga fall har det lett till att massmedier valt att avstå från att bevaka till exempel kurdfrågan. Även här är det viktigt med fortsatt svenskt stöd till organisationer som värnar yttrandefriheten i Turkiet.
För övrigt anordnas ett seminarium om dessa frågor här i riksdagen nu på onsdag. Arbetet mot tortyr och för en fristående granskande press i Turkiet är två exempel på arbete för demokrati i Turkiet som Sverige har stött och bör fortsätta att stödja.
Framför allt vill jag återigen rikta en stark uppmaning till utrikesministern att under det svenska ordförandeskapet lyfta den kurdiska frågan i samtal med Turkiet och företrädare för den kurdiska oppositionen. Det kurdiska folket måste få sina rättigheter erkända och också fastslagna i den turkiska grundlagen. Avslutningsvis: Är utrikesministern beredd att driva detta krav under det svenska ordförandeskapet?