Niklas Karlsson (S):
Välfärd frigör människor ur den ekonomiska underordningens nödtvång. Man blir inte beroende av egna ekonomiska tillgångar för att få del av skola, vård och omsorg.
Man måste inte ge upp stora delar av sitt eget liv för att ta hand om närstående som behöver sådana tjänster och inte kan köpa dem på marknaden. Vård, skola och omsorg är viktiga för människors möjligheter i livet. Livschanserna blir mindre när de inte finns. Det stämmer inte, som en del olyckskorpar vill hävda, att skattefinansierad välfärdspolitik inskränker och passiviserar.
Det verkligt frihetsinskränkande och det verkligt passiviserande är vanmakten att inte kunna göra några egna val utan hela tiden vara underkastad ett ekonomiskt nödtvång eller underordnad andras behov eller andras intressen. Därför handlar i grunden välfärdspolitiken om både jämlikhet och frihet.
I den ligger också att lyfta fram den betydelse Sveriges kommuner och landsting har och vikten av att ge dem förutsättningar att klara sina uppgifter inom välfärdspolitiken. De resurser som vi alla bidrar med till gemensamma angelägenheter som skola, vård och omsorg ska också användas till detta.
Låt oss för ett ögonblick stanna upp, herr talman, och reflektera över den utveckling eller den marknadisering vi har sett av vår gemensamma välfärd. När beslutet om att tillåta privata företag i välfärden fattades på 90-talet var tanken att valfriheten skulle öka.
Genom att öppna för företag, föreningar, kooperativ och andra former av aktörer var tanken att erbjuda olika pedagogiska metoder i skolan och andra inriktningar inom välfärden. Med flera alternativ skulle medborgarna få valfrihet genom tillgång till en mångfald av olika verksamhetsinriktningar. Herr talman!
Detta är en mycket sympatisk tanke, men de senaste årens erfarenheter visar något helt annat. Välfärden har utvecklats till en marknad där medborgaren har blivit kund. Vinsthets och vinstjakt har blivit drivkraft. Även om det på en del områden finns exempel på många alternativ har reformen inte lett till den stora mångfald i utbud som var tanken när den infördes.
De icke vinstdrivande aktörerna är i stort desamma i antal nu som de var när reformen genomfördes. Det är framför allt privata vinstdrivande aktiebolag som ökat kraftigt på bekostnad av andra. Småföretag, föräldra- och personalkooperativ och andra mindre aktörer köps upp i ökad omfattning och tas över av koncernbolag.
Det leder till en likriktning där företag med ett visst vård- eller skolkoncept tar över allt större delar av välfärden. Vad de nya aktörerna erbjuder är ofta samma tjänster som kommunen. Valfriheten har därför kommit att bestå av ett val mellan olika varumärken snarare än av ett val av innehåll i tjänst. Herr talman!
Även den tidigare borgerliga regeringen påpekade redan i direktiven till en så kallad ägarprövningsutredning att en utveckling mot ett fåtal större bolag som dominerar marknaden är problematisk om den innebär att mångfalden och därigenom valfriheten begränsas.
Moderatledaren Fredrik Reinfeldts regering insåg att en fortsatt utveckling mot allt större vinstsyftande aktörer riskerar att leda till en allt större likriktning med minskad mångfald och minskad valfrihet för brukarna. För den som verkligen tror på mångfald och reell valfrihet torde slutsatsen vara enkel.
Utvecklingen med stora, växande koncerner som lägger under sig mindre, ofta ideella, aktörer måste brytas. En ordning där idéburna och mindre aktörer som inte primärt driver sin verksamhet i syfte att göra vinst måste lyftas fram och ges en större roll. Vinstsyftet som drivkraft styr helt enkelt verksamheten fel.
Till och med brittiska tories, norska Høyre och den danska högern använder numera Sverige som ett avskräckande exempel. Långtgående privatiseringsreformer bidrar till en nedmontering av kvalitet och likvärdighet, läraryrkets sjunkande status samt ett fritt val i kunskapsresultat.
Det är, herr talman, inte rimligt att det i dag finns tydligare regler för att driva en korvkiosk än för privata utförare inom social barn- och ungdomsvård. Privatiseringsivern har eldats på av ideologiska skäl och av besparingskrav. Naivt försöker man gå en genväg för att minska kostnaderna för välfärden. Men det är en farlig kombination.
Mindre resurser samt privatisering och avreglering utan kontroll har satt tydliga spår i den svenska välfärden. Den linjen har företrätts mer av ideologisk trosvisshet som beslutsunderlag än fakta, erfarenhet och förnuft. Herr talman! Om vi lyssnar på svenska folket märker vi att det finns en genuin och djup upprördhet över bristerna och vinstuttagen i välfärden i hela befolkningen.
Även en majoritet av de borgerliga väljarna vill i dag begränsa vinsterna i välfärden. En borgerlig ledarsida har uttryckt följande: "Sverige har förvandlats till en experimentverkstad för välfärdstjänster. Och utfallet har inte blivit det som dess upphovsmän drömde om. I stället för eldsjälar har vi fått riskkapitalbolag. Avknoppningarna blev i många fall miljonvinster i privata fickor. Skandalerna har avlöst varandra." Herr talman!
Retoriskt skulle man kunna fråga: Om det är effektivt att låta riskkapitalbolag driva skolor i vinstsyfte, varför är då Sverige ensamt om det? Herr talman!
När medborgarna möter välfärden måste de leva i förvissningen om att det är de och deras anhörigas bästa som alltid ofrånkomligen står i centrum, inte siffror i en resultaträkning eller storleken på vinstuttagen. Det torde vara huvuduppdraget, varken mer eller mindre.
Därför är det viktigt med en reglering av hur de offentliga medlen får användas dels för att ge bättre förutsättningar för framväxten av valfrihet för medborgarna där de kan påverka verksamhetens innehåll, dels för att ge förutsättningar till olika alternativa verksamheter att ta del av.
Så får vi verklig mångfald samtidigt som vi garanterar kvalitet och kan utveckla verksamheterna genom att våra gemensamma resurser stannar i den gemensamma välfärden.