Peter Hultqvist (S):
Jag tackar för svaret. Svaret är väl att beteckna som en torr och saklig redogörelse för de beslut som nu har fattats och har sin grund i propositionen om soldatanställningar som riksdagen antog våren 2012.
Slutsatsen av det känns som att problemet nu är överlämnat till parterna att lösa, och sedan ska de i mars 2013 redovisa vad de kommit fram till. Frågan är om det är till fyllest. Vi har ca 10 000 obesatta befattningar i Försvarsmakten. Många soldater signalerar att de funderar på att hoppa av i förtid.
Vi har lönenivåer som uppfattas som låga, premier som saknas, försäkringsfrågor som behöver ses över. Försvarsmakten har i rekryteringssammanhang lockat med utlandsmissioner, men nu avtar de i både Afghanistan och Kosovo.
Det är lång tid kvar till 2019, då den nya insatsorganisationen slutligen ska vara klar, och Försvarsmakten har anmält att det finns en ekonomisk utveckling som verkar kräva att personalförsörjningen ska tillföras nya medel. Oplanerade avhopp riskerar att öka nyrekryterings- och utbildningsbehovet, vilket i sin tur kommer att kosta pengar. Den nya organisationen är fortfarande i sin uppbyggnad.
Därför är det viktigt att på den politiska sidan vara oerhört lyhörd för signaler som kommer. Senast gällde det debatten om det nya tvåbefälssystemet, som innebär att yngre och mer oerfarna officerare kan bli chefer över mer erfarna. Detta har skapat turbulens inom Försvarsmakten. Det i kombination med osäkerheten om soldaternas villkor och vilja att vara kvar i organisationen gör att det finns en oro.
Läser man arméinspektörens bedömningar från september har man all anledning att fundera. Han skriver: Arméns personal känner på kort sikt stor oro för pågående omstruktureringar av basorganisation 2013 och bland annat det stöd som kan påräknas efter omorganisationen.
Dessutom finns det flera frågetecken och oro i det mer långsiktiga perspektivet, frågor som: Får Försvarsmakten ordning på materielsituationen? Blir det någon större insats efter Afghanistan och Kosovo? Hur ska förbanden kunna rekrytera och bibehålla de anställda soldaterna tillräckligt lång tid? Hur ska förbanden orka och hinna öva på plutons- och kompaninivå i tillräcklig omfattning? Vad händer med Försvarsmaktens ekonomi efter 2015 och dess påverkan på arméstridskrafterna?
Det är exempel på områden och frågor som bidrar till en del osäkerhet inför framtiden. Det är dessa frågetecken och denna oro, både i det korta och det längre perspektivet, som snabbt kan bidra till att framtidstron blir stukad och förbandsandan utvecklas i icke-önskvärd riktning. Detta skriver alltså arméinspektören i sitt meddelande.
Jag tycker att det är så pass allvarligt att vi på den politiska sidan måste ta oss en funderare över vad man, utöver det som nu görs i form av de fattade riksdagsbesluten, kan göra för att bidra till att skapa en bättre stabilitet.
Jag tror inte att vi bara kan behandla det som en lite torr och saklig fråga där vi konstaterar att besluten har fattats och att vi nu förutsätter att parterna reder ut situationen. Jag tror inte att det räcker, utan vi måste gå in djupare och visa att vi förstår vad som i realiteten pågår ute på förbanden. Det arméinspektören skrivit är sådant som vi måste ta fasta på.