Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Jag har, precis som många andra, valt att fokusera på könsfördelning i bolagsstyrelser med mera. Jag vill börja med att säga att vi kvinnor inte behöver positiv särbehandling genom kvotering. Vi behöver inte redan som små höra att vi är offer för en samhällsstruktur som vi själva inte kan påverka.
Vill vi uppnå riktig jämställdhet måste flickor och unga kvinnor redan från början få veta att de duger, att de är kompetenta och starka nog att ta ansvar för sitt eget liv. Vi måste sluta att se kvinnan som svag och oförmögen att vara självständig och drivande. Herr talman! Kvinnors representation i bolagsstyrelser har blivit något bättre, men den är långt ifrån bra.
Dock är det både min och mitt partis åsikt att kvotering är fel väg att gå. Än mindre bör det lagstiftas om det. Om vi vill stå upp för rättvisa och likabehandling innebär varje avsteg att vi lägger grund för en ny orättvisa och att vi frångår principen om lika rättigheter för alla.
Om vi definierar ordet "jämställdhet" som lika rättigheter och skyldigheter för män och kvinnor, hur kan då kvotering bli rätt? Att diskriminera positivt innebär också att diskriminera någon annan negativt. Särbehandling och olika spelregler har aldrig skapat rättvisa, snarare tvärtom. Kvotering riskerar således att bli något kontraproduktivt.
Kvotering kan också leda till minskat inflytande och minskad trovärdighet för kvinnor. Den förringar och misstänkliggör dessutom kvinnors kompetens. Jag menar att kvotering innebär att människor kollektiviseras och ges egenskaper utifrån kön i stället för att man ser varje människa som en egen individ. Kvotering är för mig konstlat, orättvist och diskriminerande.
Jag ställer inte upp på den kvinnosyn som jag menar att kvotering ger uttryck för och som säger att kvinnor är svaga och inte kan ta ansvar för sina egna liv, att vi är så svaga att vi behöver samhällets hjälp för att lyckas göra karriär. Som ordförande för Sverigedemokraternas kvinnoförbund står jag upp för att den bästa jämställdhetspolitiken är den som river hinder och som inte ägnar sig åt social ingenjörskonst.
Med risk för att låta lite oseriös måste jag säga att debatten känns lite som programmet Hipphipps sketch Dagens i-landsproblem . Här står vi och diskuterar kvinnors plats i styrelser som om det vore den viktigaste frågan för kvinnor och kvinnors största problem. Hur många kvinnor tror ni egentligen anser att detta är det största problem vi har? Herr talman!
I dagarna har det uppmärksammats att det var tio år sedan Fadime mördades och begreppet "hederskultur" blev allmänt känt. Det är för mig och många andra kvinnor en mycket viktigare fråga. Men detta verkar det inte finnas någon vilja att debattera, förmodligen därför att det är en mycket känsligare fråga och dessutom lite obekväm. Det är till och med så att vissa partier inte ens vill använda sig av ordet "hedersvåld".
Nu menar jag naturligtvis inte att vi ska stå här och debattera hedersvåld i samband med könsfördelning av styrelser. Det jag vill ha sagt är att jag tycker att fokus hamnar fel när vi pratar om jämställdhet. Herr talman! Jag yrkar från Sverigedemokraternas sida bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag menar att en bättre åtgärd är att stärka kvinnors självförtroende, så att fler kvinnor vågar tacka ja till att sitta i bolagsstyrelser.