KBLab/rixvox huggingface dataset:
Henrik Westman (M):
Jag tackar inte för svaret eftersom jag inte har fått något svar. Man kan diskutera meningsfullheten med att ha sådan här verksamhet i kammaren över huvud taget. Om det inte går att föra en debatt och om man inte ens bryr sig om att försöka att svara på de frågor som ställs blir det rätt meningslöst för oss att framställa interpellationer eller att komma hit. Jag ska därför fatta mig ganska kort.
Trängselavgiften införs trots vallöfte. Man bryr sig tydligen inte om oppositionens frågor. Observera att jag inte har frågat varför man ska införa trängselavgifter, utan jag har ställt särskilda, konkreta frågor som rör svårigheter som vi är bekymrade över och som vi antar att regeringen har svar på. Det är det som vi har ställt frågor om.
Vi behöver inte få reda på att man vill införa trängselavgifter, det vet vi om och vi har olika uppfattningar. Som sagt, i finansministerns så kallade svar upprepas anledningen till att man vill införa trängselavgifter. Men finansministern tar inte upp den fråga som jag har ställt.
Det framgår av lagförslaget att bilägare som inte betalar trängselskatten ska betala 500 kr i tilläggsavgift. Formellt ska då tilläggsavgiften fungera som ett skattetillägg där man förväntas att betala inom fem dagar. Ett skattetillägg innebär dessvärre att man förväntas att betala utan uppmaning och att inga inbetalningskort skickas ut till den skattskyldige.
Genom att man använder konstruktionen skattetillägg vid utebliven biltullsbetalning kan det komma att stå i strid med både allmän rättstrygghet och bokföringslagen. Att skattetillägget ska vara betalt inom fem dagar innebär också en mycket kort tidsfrist.
Det är därför som jag har ställt frågan: Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att tillse att allmän rättstrygghet bibehålls, om skattetillägg införs som bötesmetod vid utebliven biltullsbetalning?
Henrik Westman (M):
De bästa resultaten och de bästa produkterna kommer fram om den eller de som producerar tjänsten måste göra det så bra att den som efterfrågar varan eller tjänsten tycker att det som erbjuds är det bästa och det mest prisvärda. Konkurrens är med andra ord bra för konsumenten. Det piggar också upp producenterna så att de gör sitt bästa.
Jag är väl medveten om att allting inte kan konkurrensutsättas och kanske inte heller bör göra det. Domstolar bör till exempel inte utsättas för konkurrens. Men en regering bör finna sig i att utsättas för konkurrens. Det finns i dagsläget ett utmärkt alternativ.
Vi som representerar alliansen ska försöka visa väljarna att vårt alternativ är både bättre och mer prisvärt. Regeringen med stödpartier håller envist fast vid gamla monopollösningar och låsningar när det gäller det vi ska tala om i dag, nämligen bemanningsföretagen och deras villkor. Vi ska vara tacksamma för att vi över huvud taget har bemanningsföretag.
Deras verksamhet var länge helt förbjuden. Regeringen vill fortfarande hålla fast vid särregleringar för att försvåra och förhindra deras verksamhet trots att de bevisligen gör mycket gott i samhället. Jag tror till exempel att många invandrare är tacksamma för att de via ett bemanningsföretag har kommit in på arbetsmarknaden.
Det finns också många lågavlönade som genom ett bemanningsföretag har kommit mer till sin rätt och fått en bättre inkomst. Kära kolleger i regeringskoalitionen! Lyft er, och inse bemanningsföretagens förtjänster! Låt dem få lika villkor både när det gäller villkor på arbetsmarknaden och anställningsvillkor, villkor vid arbetslöshet och konkurrens om jobb.
För att förtydliga mig: Vidta lämpliga åtgärder för att skapa en likvärdig konkurrenssituation mellan Lernia och övriga bemanningsföretag. Sälj helst ut Lernia. Se över regeltillämpningen vad gäller rätten till arbetslöshetsersättning så att inte anställda vid bemanningsföretag särbehandlas. Vidare bör karensregeln i arbetsförmedlingslagen slopas.
Sist men inte minst bör bemanningsföretagen få möjlighet att konkurrera om arbetsförmedlingsuppdrag för ungdomar upp till 24 år. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservationen.
Anders Bengtsson (S):
Jag tackar statsrådet Mona Sahlin för svaret. Som vi kunde höra handlade det mycket om målen på riksplanet och i och för sig ganska mycket också om min interpellation. Jag framställde den med anledning av den statistik som Riksidrottsförbundet självt har tagit fram och presenterat nu i dagarna. Jag skulle vilja bryta ned svaret lite mer än så.
Under min tid som kommunpolitiker i Östra Göinge tog vi för ett tiotal år sedan fram siffror på jämställdheten inom föreningslivet.
Av 52 lokala föreningar hade 7 kvinnliga ordföranden, och det gällde då typiska tjejidrotter, till exempel simning, hästsport och liknande idrotter.
Jag ser detta inte bara som en idrottsfråga utan i allra högsta som en demokratisk fråga. De flesta ungdomars första kontakt med ett demokratiskt styrelseskick och med styrelsearbete och föreningsarbete är genom idrotten och andra föreningar. Det är där som de först kommer i kontakt med det sättet att arbeta som man sedan använder inom politiken, inom fackföreningsrörelsen och även inom arbetslivet.
Jag skulle vilja använda mig av tennisspråket för att beskriva situationen: Det är fördel pojkar. Vi vet att män och pojkar är mer representerade i föreningsstyrelser. Vad har då hänt på dessa 15 år, sedan 1989, när Riksidrottsförbundet satte upp dessa mål? Såvitt jag kan se har det inte hänt så jättemycket. Det har hänt en del, men det är inte tillräckligt. Det har trots allt gått en ganska lång tid. Vad görs mer från regeringens sida?
Vad gör ministern för att stimulera debatten och för att säga till kommunerna att de måste prioritera flickorna mera? Man har rätt att ensidigt stimulera flickors intressen i vissa sammanhang. Varför gör inte kommunerna det? Varför finns det inte särskilda bidrag för att lyfta fram tjejerna? Varför förs det inte mera debatt om detta? Varför prioriterar vi inte tjejerna mera i föreningslivet?
Anders Bengtsson (S):
Tack för ett uttömmande svar på frågan, Mona Sahlin! Jag håller fullständigt med om att vi har en fristående idrottsrörelse och att vi också ska ha det i allra högsta grad. Det är egentligen inte idrottsrörelsen i sig som jag angriper, även om jag kan ha synpunkter på den också lokalt. Det gäller framför allt fördelningen av tiderna i idrottshallar och att puffa för att få kvinnliga tränare och fler aktiva och så vidare.
Idrottsrörelsen har ett visst ansvar i den frågan. Men faktum kvarstår. Jag frågade i mitt tidigare inlägg om statsrådet kan lyfta fram frågorna i debatten mer och ta upp dem vid varje tillfälle som ges i kontakt med föreningslivet, men också offentligt. Det gäller att tala om att flickorna måste fram inom föreningslivet. Vi måste se fler kvinnor i styrelser och så vidare.
Vi har nytta av det också inom politiken, inom näringslivet, inom fackföreningsrörelsen och på andra håll i samhället. Det är i de tidiga tonåren som man lägger fast möjligheterna. På det här sättet får man vanan att delta i samhällslivet en hel del, vilket också statsrådet var inne på.
Flickor vill ha kvinnor som representerar dem i styrelser och som tränare. Det behövs kvinnliga förebilder även inom idrottsrörelsen. Det handlar också om sådana saker som språkbruket, bara för att ta ett exempel. Man pratar om A-lag och B-lag och så pratar man om damlag - ja, ni hör själva! Man pratar om damfotboll. Vad är damfotboll för någonting?
Mig veterligen finns det bara fotboll. Som jag var inne på tidigare handlar det också om tider i idrottsanläggningarna. Det handlar om annonsintäkter från arenorna och om kvinnliga tränare, som Birgitta Sellén var inne på. Det finns ett antal incitament som vi måste fokusera på. Jag hoppas att statsrådet följer denna fråga och tar i ordentligt.
Den är oerhört viktig för jämställdheten i hela samhället, och inte bara inom idrottsrörelsen.
Anders Bengtsson (S):
Först måste jag nämna att jag inte tog upp något om meddelarskyddet i mitt anförande, utan det kommer min kollega Yoomi Renström att tala om. Jag får be Mats återkomma med den frågan. När det gäller porrindustrin och reklamen för den blir min retoriska fråga: Vad är det som ska kartläggas och vad är det som är pornografi?
Utan att alltför mycket fördjupa oss i det, jag ska inte be Mats redogöra för det i dag, anser jag att just det är problemet. Som jag också sade i mitt anförande måste vi tillåta erotiska bilder. Vi måste tillåta pornografi mellan vuxna, fria människor.
Jag håller med Mats om att mycket av den råa pornografi som produceras är gränsöverskridande och också besläktad med brottslighet av annan karaktär. Därför tycker jag att det är bättre att samhället försöker slå undan benen på porrindustrin till exempel genom att förhindra trafficking med kvinnor över gränserna.
Det är ofta just dessa kvinnor som används i den förråande pornografin. Jag förmodar att de flesta inte är med av egen fri vilja utan andra faktorer styr kvinnorna, och även männen, att delta i filmerna. Därför är det bättre att försöka slå undan benen på porrindustrin och i stället använda mer resurser på exempelvis polis och tull.
Anders Bengtsson (S):
Jag får i ett annat sammanhang be Mats Einarsson att tala om hur vi ska kunna slå undan vinstintresset. Som jag sade är ju detta något som är kopplat till brottslighet, och om vi kommer att jaga dem ännu mer tror jag att den svarta marknaden kommer att öka rejält. Då ökar vinstintresset också. Vi är ute på ett sluttande plan där.
Jag vet fortfarande inte riktigt vad det är vi ska kartlägga, för gränsdragningen blir svår. Det är bättre att vi har en fri och öppen debatt om detta. Det finns många frivilligorganisationer som arbetar mot den förråande porren.
Det finns också etiska nämnder inom reklambranschen och inom medierna som ständigt omprövar annonser och sådant som de själva producerar. Jag tycker att det är bättre att vi lyfter fram debatten i ljuset, så att vi får en ständig diskussion om detta. Synen på porr förändras ju också över tiden.
I början på förra seklet var så kallade franska vykort det värsta man kunde ha. I dag är det ingenting i jämförelse med det som visas på tv, till exempel. Det är en ganska flytande gräns. En kartläggning blir i så fall ingen engångsföreteelse utan något som ständigt måste göras. Vi har redan möjligheter till det i samhället i dag.
Anders Bengtsson (S):
När konstitutionsutskottets betänkande om sekretessfrågor diskuterades i kammaren förra året konstaterades att det var mycket på gång kring just sekretessfrågorna. Det finns ingen anledning att konstatera något annat det här året. Då handlade det om att regeringen beredde förslagen från Offentlighets- och sekretesskommittén.
Nu finns det flera förslag på riksdagens bord, en del efterlängtade av nästan alla, en del mer kontroversiella och omdebatterade. Att det förs en rejäl debatt kring sekretessfrågor är viktigt eftersom sekretessen på ett sätt är baksidan av tryck- och yttrandefriheten samt offentlighetsprincipen. Grunden för sekretess är med andra ord offentlighet. Allt är offentligt om sekretessen inte särskilt motiveras. Sådana motiv är i och för sig inte svåra att finna.
Det kan handla om sådant som rör rikets säkerhet eller uppgifter om djupt personliga förhållanden utan allmänt intresse, till exempel anteckningar i sjukhusjournaler. Men det måste hela tiden ske en avvägning. En av de avvägningspunkterna är behovet av en effektiv brottsbekämpning kontra allas rätt till sjukvård.
Självklart ska alla brott bekämpas, men lika självklart är att ingen ska undvika att söka sjukvård på grund av avsaknad av sekretess inom vården. I de här mycket svåra avvägningarna finns det ytterlighetsståndpunkter där antingen brottsbekämpningen eller rätten till sjukvård i alla lägen ska ha företräde. Vi vet att frågan inte löses så enkelt och kategoriskt.
Här behövs inte dogmatiska inställningar utan en dynamisk gränsdragning där en levande debatt kring den för dagen mest lämpade skärningspunkten förs. Mot bakgrund av denna debatt görs nu justeringar så att till exempel könsstympning aldrig kan ske i skyddet av sekretesslagstiftningen. För den som vill röja uppgifter kring enskildas hälsa och sexualliv som till exempel finns i olika register gäller i dag meddelarfriheten.
Även här finns det anledning att mot bakgrund av debatten kring den enskildes rätt till integritet och rätt till privatliv ändra på detta förhållande så att sekretessen har företräde framför meddelarfriheten. För ett fåtal enskilda kan skyddat boende och hemliga adressuppgifter vara den enda möjligheten till ett någorlunda normalt liv. För de här personerna förstärker vi nu sekretesskyddet mellan myndigheter.
Personliga uppgifter som är skyddade hos en myndighet blir det med automatik hos en annan myndighet med den nya lagen. Det har ingen större betydelse för det stora flertalet men kan vara skillnaden mellan ett liv i skräck och på flykt och ett liv i relativ trygghet för dem som drabbats av förföljelse av exempelvis en före detta make eller sambo.
Varje åtgärd för att skydda dessa personer är värdefull, och det känns bra att även vi i konstitutionsutskottet kan bidra till att stärka detta skydd. Med det, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i konstitutionsutskottets betänkande 35. Även om ingen än så länge har yrkat bifall till reservationerna yrkar jag för säkerhets skull också avslag på samtliga reservationer.
Anders Bengtsson (S):
Tack, minister Östros, för svaret. Även om Östra Göinge är en typisk industrikommun är det trots allt också en väldigt småföretagartät kommun. Eftersom vi ligger på gränsen till Småland måste vi vara lite smålänningar också och klara oss själva. Jag skulle tippa att mer än 80 % har mindre än fem anställda. De allra flesta har en, två eller tre anställda.
Det innebär att det finns en stor uppfinningsrikedom. Det finns en drivkraft hos alla de människor som klarar sig själva, så att säga, som startar sina egna företag. Det innebär också att det finns en utvecklingspotential.
Om vi, vilket jag hoppas, lyckas få Scania och Tarkett att se att det bästa stället på den här jorden att vara på är Östra Göinge, så kommer det på grund av den utveckling vi har inom industrin inte att ge fler arbetstillfällen. Om vi vill att Östra Göinge ska växa och att det ska flytta in fler invånare måste vi hitta arbetstillfällen på andra ställen.
Vi vet att det finns gott om småföretag som kan växa och utvecklas, men, som jag sade i mitt tidigare inlägg, för att man ska kunna utvecklas krävs infrastruktur. Det krävs att vi har bredband. Det krävs att vi har telefon i varenda stuga i en sådan liten kommun. Det krävs att vi har vägar så att arbetskraften kan ta sig dit och därifrån och att vi kan ha transporter, att lastbilarna kan komma fram.
Vi har små vägar där lastbilarna har problem att ta sig fram. Sådana handfasta praktiska grejer behöver vi stöd till. Det behövs statlig finansiering, och det behövs finansiering från Region Skåne, men det behövs också ett klart och tydligt besked från näringsministern att den delen av Skåne måste prioriteras när det gäller infrastrukturen.
Birgitta Sellén (C):
Jag vill tacka Anders Bengtsson som har lyft fram den här frågan. Detta är ett intressant område. Personligen jobbar jag med idrottsfrågor inom kulturutskottet, och jag har väldigt stort förtroende för Riksidrottsförbundet där man är väldigt duktig på sitt arbete. Riksidrottsförbundet har tagit fram många bra rapporter. I svaret sade statsrådet att behövliga åtgärder skulle tas fram.
Det vore intressant att få veta hur statsrådet definierar detta. Vad är det för behövliga åtgärder som behöver vidtas för att siffrorna när det gäller jämställdheten ska bli bättre? I sin senaste rapport pekar Riksidrottsförbundet på att det ser rätt så bra ut inom förbundens riksstyrelser.
Där finns det 44 % kvinnor och 56 % män. 20 av 21 distriktsförbund har manliga ordföranden. Lika illa är det bland kanslicheferna där 18 chefer av 21 är män. Fördelningen bland ombuden till Riksidrottsförbundets riksstämma var också väldigt snedvriden.
Bara 23 % var kvinnor, 47 kvinnor av 154 män, vilket ju är väldigt snett fördelat. Det råder ojämlikhet även när det gäller tränare för landslag. Av dem är 22 % kvinnor och resten män. För några veckor sedan uppstod det en väldig debatt om detta när det blev en kvinnlig ledare i ett manligt landslag.
Det skulle vara väldigt intressant att höra vad Mona Sahlin har för syn på resonemanget kring detta. Jag tyckte att den här hanteringen var skrämmande. Det förs ju aldrig diskussioner på samma sätt om det är en manlig tränare för ett kvinnligt landslag. Statsrådet lyfte också fram Handslaget i svaret. Jag vill ge en eloge till regeringen, för jag tycker att Handslaget är väldigt bra.
Däremot oroar jag mig för en sak när det gäller framtiden. Vi ser ju hur det hela trappas upp, och det fjärde året kommer det att vara rätt mycket pengar. Då vänjer man sig vid att ha mycket pengar, och sedan kanske - vad vet jag - det klipps tvärs av. Hur ska man garantera kontinuiteten? Detta kan ju leda till en bra kontinuitet när det till exempel gäller jämställdheten för flickor.
Vad finns det i bakfickan om det inte skulle finnas pengar senare? Har statsrådet möjlighet att säga någonting om det i dag? Anders Bengtsson lyfte fram frågan om integration, och därför kan jag inte låta bli att knyta an lite grann till det.
Riksidrottsförbundet skriver i forskning som man har tagit fram att invandrarungdomar är relativt sett mindre aktiva inom föreningsidrotten. Bland invandrarflickorna var endast 30 % medlemmar i en idrottsförening mot 54 % i den kontrollgrupp som forskaren hade. Bland pojkarna var 59 % av invandrarungdomarna medlemmar mot 74 % i kontrollgruppen.
Eftersom statsrådet förutom att vara idrottsminister är invandraransvarig skulle det vara intressant att se tankarna om detta. När jag ändå pratar om invandrare kan jag också ta upp detta att det är få invandrare som är ledare. Det gäller speciellt bland flickor. På frågan om varför svarar de: Vi har inte fått frågan om ifall vi vill vara ledare. Hur ser statsrådet på de tankarna?
Birgitta Sellén (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag tycker också att det återstår en hel del arbete med integrationen som vi gemensamt måste bidra till. Det gäller naturligtvis inte bara statsrådet. Det handlar inte minst om det lokala planet, där detta är oerhört viktigt. Idrott för alla oavsett etnisk bakgrund, sade statsrådet. Även där ställer jag upp till 110 %.
Invandrare håller sig speciellt mycket till vissa sporter. Tidigare har vi fört en debatt med ministern om det när det gäller boxning till exempel. Det finns också en del andra sporter som invandrare dras till. Det finns också många sporter där det är få invandrare. Min fråga blir: Har statsrådet någon fundering på hur man ska hantera den frågan för att öppna upp detta från flera håll?
Det är ju viktigt att vi får en spridning så att invandrarna finns med överallt. Anders Bengtsson tog upp det här med att man säger damfotboll, damidrott och så vidare. Jag tycker att vi måste försöka få medierna att arbeta med det. Det är ju helt fel, precis som Anders säger. Det ska inte heta "dam" framför när det är kvinnor som håller på med en idrott när man inte sätter könsperspektivet på den manliga idrotten!
Jag tror att det är oerhört viktigt att vi gör någonting där. Jag tror också att det är viktigt att statsrådet är med och "pushar" på. Riksidrottsförbundet gör nog vad det kan för att få en jämnare könsfördelning. Jag hoppas att statsrådet också är redo att ta itu med medierna i den frågan.
Birgitta Sellén (C):
Jag tror att publiken på åhörarläktaren säger: Tack, finansministern, för valtalet. Det är ju dem finansministern hela tiden vänder sig till. Andra länder tar hem sina EU-pengar till en näring som de är rädda om. Om detta har här ställts frågor, men fortfarande har inga svar lämnats.
Vi har inte pratat om att Sverige skulle ha andra regler än övriga EU-länder, men det vi säger verkar inte gå in. Vi säger att de andra länderna är måna om sin näring och ser till att ta hem pengarna så fort de någonsin kan medan Sverige gör tvärtom. Jag kan inte låta bli att säga något om dieselskatten. Det sades så flott att det var fråga om 2 kr, men det blev ju bara 1:70. Det var väl den där tummetotten.
Den ekonomiska situationen i svenskt jordbruk är sådan att det inte finns utrymme för de höjda kostnaderna i produktionen som de senarelagda utbetalningarna innebär för bönderna. De höjda kostnaderna i form av räntekostnader är en följd av att många bönder måste ta banklån för att betala räkningar.
Eftersom utbetalningarna inte är en kostnad för Sverige borde ambitionen i stället vara att pengarna utbetalas så tidigt som möjligt för att på så sätt bidra till den samhällsekonomiska utvecklingen i stället för att motverka den. En långsiktig lösning av hanteringen av EU-ersättningar måste genomföras. Det är inte rimligt att en hel näring årligen ska sväva i ovisshet om när den får sina EU-ersättningar.
En jordbrukare sade bland annat så här: När vi bönder ska fylla i EU-ansökningarna är allt så petnoga. Då kan minsta lilla fel betyda att vi missar stora bidrag. Men när vi ska få våra pengar är det inte så noga längre. Jag vet att finansministern gillar mjölk. Jag hoppas att det är svensk mjölk som ministern vill ha även i fortsättningen. Visa det genom att säga några goda ord om jordbruksnäringen.