Sten Nordin (M):
Det uttrycktes i en tidigare debatt glädje över att Nya moderaterna var engagerade i järnvägsdebatten. Jag kan uttrycka motsvarande sorg över att ingen socialdemokrat tycks vara intresserad av diskussionen om Förbifart Stockholm. Den politiska debatten om förbifarten kan väl vi som företrädare för de politiska partierna föra med varandra.
Att ge sig på den statliga myndigheten, som bara fullföljer de uppdrag den fått enligt liggande planer, vilka dessutom togs fram av den tidigare majoriteten, tycker jag inte bär någonvart. Låt mig så gå över till sakfrågan om förbifarten. Jag noterar att Miljöpartiet gjort det till en nationell huvudfråga att stoppa Förbifart Stockholm. Det är något som Stockholmsregionens invånare har anledning att notera.
Egentligen tycker jag att alla i vårt land har anledning att notera Miljöpartiets inställning till vägar; de säger nu nej till alla nya vägsatsningar. Det visar på antingen bristande insikt eller bristande hänsyn till den otroligt dåliga vägstandard som många delar av vårt land har. I Stockholm har vi stor kapacitetsbrist.
Även i andra delar av landet har man kapacitetsbrist, men man har dessutom en så dålig standard att det är ett hot mot både transporter och säkerhet. Vidare väljer Miljöpartiet att glömma bort busstrafikens stora betydelse för kollektivtrafiken.
Förbifart Stockholm är ett stort, komplicerat och kostnadskrävande projekt, det ska vi vara alldeles klara över, på samma sätt som Citybanan är det inom järnvägstrafiken. Vi kan se alla konflikter som uppstår nu när byggandet ska komma i gång. Båda projekten är emellertid, som jag ser det, nödvändiga både för det nationella nätet av vägar och järnvägar och för att Stockholmsregionen ska fungera.
Östersjön och Mälaren, fru talman, är Stockholms rikedom, men vattnet skapar också välkända barriärer mellan regionens södra och norra delar. Det är ett viktigt uppdrag för politiken att se till att den barriären kan passeras såväl med tåg som med buss och bil. Obalansen mellan Stockholms södra och norra delar är välkänd, men jag vill ändå påpeka och understryka den.
Det skiljer mer än 200 000 kronor per år och person i medelinkomst mellan den norrkommun som har högst medelinkomst och den söderkommun som har lägst medelinkomst. Det absoluta antalet hushåll med socialbidrag är 25 procent fler i söderort än i norrort trots att det bor färre människor i söderort. Det finns 16 högskolor och universitet i norrort och fyra i söderort.
Lösningen på detta är inte en politik som innebär att man försöker tvångsförflytta människor, företag eller universitet och högskolor. Lösningen på detta är en integration av regionen. Just därför står de 26 kommunerna och landstinget bakom Förbifart Stockholm, och de gör det i bred politisk enighet.
Det är därför man alltsedan Dennisöverenskommelsen, därefter i Stockholmsberedningen och sedan i Stockholmsförhandlingen slår fast betydelsen av förbifarten. Fru talman! Jag tycker att det varit angeläget att understryka dessa delar. Vi måste pröva förbifarten ekonomiskt och ur miljösynpunkt. Allt detta kommer att ske seriöst och ordentligt. Vi ska inte glömma bort varför jag och många andra tycker att det är viktigt att bygga Förbifart Stockholm.
Det är inte något okynne från några otyglade tjänstemän på Vägverket som lett fram till dessa planer, utan ett starkt och välkänt behov från regionen.