KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan R Andersson (M):
Det är bra att det finns en samsyn när det gäller ungas drickande. Jag upplever att det är det absolut största problemet vi har att ta hand om i dag. Tittar man på statistiken kan man givetvis säga att vi har en positiv bild, det vill säga att färre ungdomar dricker. Men samtidigt ser vi att de som de facto dricker dricker mer, och man dricker mer destruktivt än man gjorde tidigare.
Jag tror att det kan finnas ett samband mellan detta och den illegala försäljningen. Tidigare kunde man kanske smyga in i en närbutik och få tag i ett sexpack öl eller på andra sätt få tag i en mängd alkohol som sedan konsumerades. I dag är marknaden väldigt öppen, och det är väldigt billigt. Man kan lätt få tag i stora kvantiteter alkohol. Jag tror att den marknaden leder till en annan konsumtion hos ungdomar.
När det gäller Sveriges inställning till det europeiska samarbetet om alkoholpolitiken skulle jag vilja säga att regeringen har varit tydlig. Regeringen har också sagt att man inte får ha för stora förhoppningar på att Europa och den europeiska politiken ska lösa de svenska alkoholproblemen.
Det finns det väl ingen, inte ens ledamoten här, som tror att vi under närstående tid kommer att få se stora förändringar av skatter och införselkvoter eller andra åtgärder som kommer att bidra till att lösa de problem vi har i Sverige. Därför handlar denna fråga slutligen om hur vi hanterar frågan. Det handlar inte bara om enkla lösningar.
Jag tror, vilket har visat sig i några exempel som ledamoten själv tog upp, att föräldrars medverkan är mycket viktig. Där man har fått en stark föräldramedverkan har man kunnat minska mängden alkohol som konsumeras och även kunnat skjuta fram debutåldern.
Jan R Andersson (M):
Låt mig först säga några ord om det som Engelhardt tog upp om gårdsförsäljningen i Finland. Det finns en pågående process, men den handlar inte om stämningar utan om ett utbyte av synpunkter och att Finland ska motivera sin lagstiftning. Rättsläget är väl i en mening klart.
Det finns ingen olaglighet som innebär att kommissionen avser att stämma Finland, vilket har skett gentemot Sverige i vissa andra frågor. Det finns dock anledning att med intresse följa detta i Finland, speciellt när vi själva senare under detta år förmodligen ska ta ställning till frågan om gårdsförsäljning. Jag är positiv till att vi kan utveckla en reglerad gårdsförsäljning i Sverige. Jag tror att det skulle vara bra.
Vi har två mål i den svenska alkoholpolitiken. Det ena handlar om totalkonsumtionsmodellen, som jag tror i någon mening är utspelad. Det har visat sig att den fungerar i vissa sammanhang men inte i andra. Därför är det viktigt att vi även fokuserar på det andra målet. Problemet när man tittar exempelvis på ungdomar är framför allt inte att de konsumerar alkohol utan det sätt som alkoholen konsumeras på.
Jag tror att gårdsförsäljningen kan bidra till att vi får en sundare alkoholkonsumtion och att vi har ett sammanhang i den konsumtion av alkohol som sker, vilket många gånger har uteblivit i den del av världen som kallas vodkabältet. Låt mig också lite kort säga något om föräldrastöd.
Det finns uppdrag både till Folkhälsoinstitutet och till Socialstyrelsen, och det sker även ett arbete inom ANT-rådet som finns under Socialdepartementet, där man ska ta till vara och sprida de metoder som ger resultat. Det arbetet har pågått länge och kommer att fortsätta.
Jan R Andersson (M):
Det ska kanske vänta till sist anmälda talare innan debatten kommer i gång, men bättre sent än aldrig. Jag tycker att alkoholfrågan, en fråga som traditionellt har varit en av de mest omdebatterade i riksdagen, i dag kanske inte får riktigt samma ljus som frågan förtjänar. Jag tycker också att det i debatten förekommer en hel del förenklingar som kanske inte ger frågan den uppmärksamhet som den förtjänar.
I någon mening skulle jag vilja säga att Egon Frid gör sig skyldig till detta. När jag lyssnar på Egon Frid hör jag att han pratar väldigt mycket om den totala konsumtionen. Jag vet inte hur många gånger totalkonsumtionsmodellen nämndes. Det är gott så.
Det kan vara en politisk linje som jag respekterar, men jag tror ändock att det många gånger är att göra frågan väldigt enkel, på samma sätt som Vänsterpartiet debatterar att ett utträde ur EU skulle lösa många av våra problem. I den frågan står man också väldigt ensam. Det är också väldigt lätt, och jag får intrycket att det görs ibland i debatten, att hänvisa till hur det har varit, hur det var på 90-talet, till och med hur det var på 80-talet.
Men i debatten om hur vår framtida alkoholpolitik ska se ut kan vi inte bara titta bakåt. Vi kan inte utgå från hur det en gång har varit när vi ska forma en politik inför framtiden. Den ena frågan som jag vill ställa gäller åtgärder som inte bara handlar om totalkonsumtionsmodellen, det vill säga det som handlar om att minska ett skadligt dryckesbeteende, där inte speciellt mycket nämns.
Den andra frågan, som jag tog upp i mitt anförande, handlar om hur verkligheten ser ut. Sorad har indikerat att konsumtionen av illegalt införd och resandeinförd sprit minskar. Men mycket pekar på att dessa siffror är osäkra.
Därför är min fråga till Egon Frid om han anser att vi behöver mer och bättre information om hur den illegala införseln och resandeinförseln till Sverige ser ut.
Jan R Andersson (M):
Det jag sade i mitt anförande, om det behöver förtydligas, var att det finns indikatorer som visar på att Sorads siffror inte ger hela bilden. Som jag noterade det instämde Egon Frid i att det kan behövas bättre information för att fatta de beslut som vi gör i denna kammare. Så långt tycker jag att det är gott.
Jag tycker att det är bra att vi kan få en enighet om att vi kan behöva en bättre bild av hur dagens situation ser ut. Det jag tog upp i min andra fråga var det andra målet i alkoholpolitiken, det vill säga hur vi kan minska det skadliga dryckesbeteendet. Det är där någonstans jag tror att vi har en koppling gentemot framtiden.
Vi har en totalkonsumtionsmodell som möjligen har fungerat väl i många år då Sverige har varit ett mycket homogent samhälle. Nu ser vi att modellen fungerar sämre och sämre då vi inte är samma land som vi var på 70-talet, på 50-talet eller ännu längre tillbaka. Därför behöver vi blicka ut och hitta nya lösningar som kan fungera efter det att totalkonsumtionsmodellen har tjänat ut.
Det är där jag menar att man förenklar debatten om man stänger gränser, inför mer förbud samtidigt som vi vet att det finns tillgång till alkohol. Därför måste vi jobba på båda planhalvorna. Vi måste ha en restriktiv alkoholpolitik som gör det svårt för unga människor att få tillgång till alkohol, men vi måste också lära unga människor och andra att man faktiskt kan skada sig väldigt allvarligt vid bruk av alkohol.
Om man bara tittar på totalkonsumtionen och säger att här finns den enda lösningen, att varje centiliter alkohol som konsumeras är samhällsskadlig tror jag att man kan skapa en politik som går emot befolkningen snarare än blir ett skydd för befolkningen.
Jan R Andersson (M):
Jag befinner mig i en något märklig situation att fundera på att svara på frågorna fast Maria Larsson kommer efteråt. Men tillåt mig detta grova etikettsbrott. Ni var också delaktiga i att ta fram beslutet som rörde Internethandel för alkohol. Jag vet att detta har diskuterats i olika sammanhang, bland annat i den alkohollagsutredning som remisstiden går ut på i dag om jag inte har fel.
När man tittar på hur detta ser ut i verkligheten tror jag att ungdomar inte är riktigt rätt målgrupp för att köpa alkohol via nätet. Många gånger handlar det om korta tider när ungdomar vill ha alkohol. Att vänta två eller tre dagar fungerar inte.
De undersökningar som har gjorts, även om det kanske skulle behövas mer data när det gäller just köp av alkohol över Internet, visar att det är en försvinnande liten del. Folkhälsominister Maria Larsson har sagt att Systemspriten är en väldigt viktig del av det som dricks även bland ungdomar. Men om vi har en oregistrerad alkoholkonsumtion på närmare 50 procent måste man titta på alla delar. Då får man titta på skatterna.
Det handlar både om minimiskatter och om vilka skatter vi har i Sverige. Det är självklart. Jag skulle också vilja säga något kort om metodutveckling som jag tror är viktigt. Det handlar om alla delar i socialt arbete när det gäller ungdomar. Vi har kanske varit lite slarviga när vi har utarbetat och använt metoder. Kommunerna kanske inte riktigt har fått det stöd som de har behövt för att kunna hitta rätt modeller.
Där tror jag att vi har ett viktigt arbete som politiker. Socialstyrelsen har nu fått i uppdrag att se över detta. Det tror jag är en viktig uppgift för att kunna hjälpa kommunerna att i sin tur hjälpa föräldrar att bli goda föräldrar och att också hjälpa skolorna att våga vara de samtalspartner som de behöver vara.
Jan R Andersson (M):
Jag skulle kunna svara med ett enkelt ja. I mitt anförande sade jag att missbrukare är en grupp som saknar stark egen talan. Många gånger representeras de kanske av läkemedelsindustrin och andra intressen, och - utan att misstänkliggöra någon - de behöver en starkare röst i samhället.
Vi har en ganska omfattande utredning på väg framåt i Missbruksutredningen som tittar just på dessa frågor. Därför sitter vi inte på alla svar i dag. Helt klart är dock att det finns en underbehandling av missbruksproblematik. Det gäller både alkohol och narkotika, och även läkemedel som Thomas Nihlén var inne på. Vi har också ett problem med mottagandet. De här människorna känner många gånger att de inte passar in.
De blir inte bemötta som de människor de är. Det är inte acceptabelt i en välfärdsstat som Sverige. Vi ska ha en tillgänglig missbrukarvård. Vi ska ha ett humant mottagande av de människor som söker och vill har vård. Vi ska ha det på bordet inom kort, hoppas jag. Jag hade gärna sett att vi hade fler propositioner på bordet i dag. Jag beklagar att de inte finns.
I sak delar jag inte den uppfattning som Per Svedberg så klokt för fram.
Jan R Andersson (M):
Jag sade tidigare att Per Svedberg är en klok man. Jag kanske får ta tillbaka det och fråga Per Svedberg var han har varit denna mandatperiod. Varje vecka har vi fått postbuntar som har slitit ut många brevbärare i våra trakter. Socialdepartementet har inte precis suttit på händerna och väntat på att det ska bli sommar. Man har förmodligen presterat flest propositioner av alla departement.
Jag skulle trots allt, precis som Per Svedberg, vilja ha propositionerna på bordet innan vi går till val. Den samsyn som vi förmedlar tyder väl på att även med en annan regering skulle det inte bli så stor skillnad i politikens inriktning. Det är betryggande. Det är dock inte helt betryggande, men det får jag återkomma till. Jag måste poängtera något som är viktigt i sammanhanget. Det är lätt att man drar ut en del och säger att det är framgångssagan.
Framgången är trots allt att man har fokus på alla delar av narkotikamissbruket. Det handlar om att minska nyrekryteringen. Det handlar om att kunna erbjuda personer som är missbrukare en behandling så att de kan sluta med sitt missbruk. Det handlar också om att minska tillgången till narkotika. Om man vill minska tillgången till narkotika och om man vill upptäcka nyrekryteringen av missbrukare är poliser viktiga. Vi har flera tusen nya poliser. Om man vill stärka föräldrarna kanske föräldraprogram är viktiga.
Vi har gjort det möjligt med föräldraprogram. Vi har gjort mycket. Vi hade velat göra mer, men vi får återkomma till det när vi syns efter sommaren. Jag tror att vi kan komma överens i de här frågorna.
Jan R Andersson (M):
Det gör jag gärna. Om en läkemedelsförsäljare kan erbjuda ett läkemedel som enligt ordination tas dagligen resten av livet handlar det om ett läkemedel som kan inbringa väldigt stora inkomster.
I en sådan situation finns det naturligtvis krafter från läkemedelsindustrin som tycker att det är en bra behandlingsform som man gärna vill införa. Många andra länder har väldigt stora substitutionsprogram. Jag nämnde Storbritannien men det finns många andra länder. Om de personerna företräder missbrukaren är det inte säkert att man alltid företräder människovärdet och den bästa formen av behandling.
Som jag sade tror jag inte att man som ett förstahandsalternativ ska erbjuda opiater, vilket Subutex och Metadon är, till opiatmissbrukare. Om man får dessa läkemedel för resten av livet blir det, som jag har fått det beskrivet, kanske inte ett sådant liv som vi vill att andra människor, eller vi själva, ska leva.
Det finns en öppen frågeställning som jag skulle vilja rikta till Elina. Historiskt är det vänsterpartierna - det gamla och det nya - som har varit de toleranta när det gäller narkotikabruk. Inte förrän på slutet av 70-talet vände Vänsterpartiet och blev ett restriktivt parti. Nu ser vi att man återigen vill gå på den linjen att man tillåter innehav för personligt bruk.
Jag ser det som ett steg in på det sluttande planet att vi accepterar narkotikabruk. Det är en väldigt farlig väg att gå. Vad tycker du? Ska vi tillåta innehav av narkotika för personligt bruk?
Jan R Andersson (M):
Jag ska genast rätta Elina Linna och säga att vi inte fjärmar oss från patientorganisationerna. Dock vet vi att exempelvis brukarorganisationerna är starka förespråkare av substitutionsbehandling. Det är klart att det finns lite dynamik i den frågeställningen, om jag uttrycker mig så. I det första debattinlägget togs utredningarnas gång upp. Vi ska veta att det var sagt att Missbruksutredningen skulle komma i oktober.
Det är därför egentligen inte någon överraskning för någon av oss att den inte har kommit. Narkotikautredningen var tänkt att komma före sommaren, men den har tyvärr blivit fördröjd. Det beror, enligt uppgifter som jag har fått, bland annat på att Lagrådet har mycket att göra just nu. I debatten finns det ändå en skiljelinje mellan oss.
Vi står för en ganska tydlig restriktiv linje, medan den andra linjen inte är lika tydlig. Det finns historiska skäl och andra skäl till det som kanske ligger i våra politiska uppfattningar. Men när vi går till val tror jag att det är viktigt att vi är tydliga i dessa frågor. Det kommer jag att vara. Jag kommer att säga att vi inte accepterar legal förskrivning av narkotika och att vi inte accepterar sprututbytesprogram och så vidare som nämndes men som inte är vetenskapligt utvärderat.
Det finns en mycket svår balansgång när man pratar om dessa frågor. Man har utvärderat verksamheterna i Malmö och Lund och exempelvis sett att spridningen av hepatit C trots fria sprutor och sprututbytesprogram har fortsatt i oförminskad takt. Det finns också anledning att ifrågasätta om effekterna av dessa program är så goda som man kanske tycker.
Avslutningsvis ska jag säga att det faktiskt är landstingen som har ansvar för att bedriva sprututbytesprogram. Alla känner givetvis till att landstingen själva väljer om de vill göra det. Stockholms läns landsting är, tyvärr, på väg att införa ett sådant program.
Jan R Andersson (M):
Jag kom in lite sent i debatten, men jag tycker att det är en viktig debatt. Det är intressant att se hur oppositionen väljer att bemöta en av de reformer som faktiskt har nått ut på bred front till den svenska befolkningen. Det är en reform som har mottagits på ett väldigt bra sätt. Redan i dag finns det receptfria läkemedel i tusentals butiker, och det är en efterfrågad produkt. Det jag lite grann vänder mig emot i Bosse Ringholms frågeställning är hans snäva syn.
Han tittar på det han kallar ett nyliberalt experiment, att vi som regering har en ambition att ge fler människor tillgång till sjukvård. Det är klart att det finns många saker som kan hända, och mycket av det som kan hända är svårt att förutse. Vad kommer exempelvis att hända med sjukvårdskostnaderna när barnfamiljer slipper sitta i väntrum till akutmottagningar för att barnen har ont i öronen?
Vad händer när man slipper åka flera mil för att hitta ett öppet apotek? Vad händer när man faktiskt kan behandla det som är en enkel åkomma med läkemedel i stället för att söka läkarvård eller sitta i telefon i timtal? Detta är också effekter som en ny apoteksreform kommer att innebära.
Andra saker som jag funderar på och resonerar kring gentemot oppositionen, i detta fall Bosse Ringholms inlägg, är det man kallar en nyliberal reform. Socialdemokratin ställer sig i någon mening också bakom den. Man har sagt att detta kanske inte är något man kommer att riva upp med rötterna. Frågeställningen blir då mer att man vill kritisera en regering man inte tycker om i stället för att peka på en reform man inte tycker om.
I grunden tror jag att Socialdemokraterna delar synen att det är bra att tillgängligheten på receptfria läkemedel och alla andra läkemedel blir större och att det finns ett apotek nära människor. Vi i Sverige har varit en randstat när det gäller tillgänglighet. Vi har inte kunnat komma åt läkemedel. I till exempel mitt hemlän Kalmar har det funnits ett söndagsöppet apotek.
Man ska så klart inte behöva åka 20 mil för att komma åt ett läkemedel bara för att man blir sjuk på en söndag. Den stora vinsten blir givetvis till medborgarna, det är vi alla medvetna om. Jag tycker ändå att oppositionen bör, när man riktar kritik mot regeringen, försöka vara så pass konstruktiv att man kan öppna ett större spektrum än det Bosse Ringholm gör i dag.
Jan R Andersson (M):
Det är intressant hur Bosse Ringholm utifrån sitt eget Stockholmsperspektiv verkar välja att bortse från det som de facto händer. Ute i landet har redan i dag, innan den nya apoteksmarknaden har vuxit fram, öppettiderna utökats. Flera butiker har öppet till nio på kvällen, någonting som jag tror hade varit helt omöjligt om inte denna nya apoteksmarknad hade skapats.
Då pratar vi om det statliga Apoteksbolaget som ser att det nu finns en ökad efterfrågan, och den ökade efterfrågan möter man genom utökat öppethållande även i små kommuner. Jag ställde en fråga till Bosse Ringholm. Tycker inte du att det är snävt att bara prata om en del av detta och inte se att det även finns positiva delar? Jag ser många positiva delar.
Det finns genom en ökad tillgänglighet till läkemedel stora vinster att få för folkhälsan, för familjer som har sjuka barn men också, tror jag, för sjukvården som slipper ha köande patienter som egentligen hade kunnat medicinera sig själva. Det finns ett annat perspektiv som man kan inväva i den här debatten.
I veckan sänkte vi för andra gången skatterna för pensionärer, en grupp som många gånger är stora konsumenter av sjukvård och läkemedel och många gånger har små inkomster. För andra gången sänkte vi nu skatten för denna grupp. Min fråga är: Hur många gånger sänkte Bosse Ringholm skatterna för pensionärer under sin tid i majoritet?
Jan R Andersson (M):
Omregleringen av apoteksmarknaden är en av de större reformer som skett under denna mandatperiod. Det är den absolut största reformen på många år inom den farmaceutiska branschen. Den ska givetvis inte ske i lönndom. Många kanaler har informerat om hur det ska gå till.
Den interpellation som i dag debatteras ställer intressanta frågor om opinionsbildning kontra information. Många har ansvaret för att genomföra reformen. Att genomföra en reform innebär naturligtvis att information måste spridas. Det gäller speciellt en reform som riktar sig till hela befolkningen. Då måste man ha breda kanaler för att kunna nå ut.
Personligen har jag fått många frågor om denna reform. Frågorna är många, och tidvis har det också funnits en oro. Hur den har skapats behöver vi kanske inte gå in på, men jag har uppfattat att det har funnits ett stort behov av information.
Det man uppfattar som politik och det man kanske uppfattar som mindre av politik - opinionsbildning eller information - bygger på vilken inställning man har i grundfrågan. Frågan om omreglering av apoteken är avgjord i demokratisk anda, och flera myndigheter har nu i uppgift att tillse att reformen blir lyckad.
Läkemedelsförsörjningen ska fungera på bästa sätt i och med att reformen börjat genomföras. I samband med denna omstrukturering måste man självfallet också sprida information.
Jag vill i detta mitt första inlägg fråga socialministern om det förekommit att andra myndigheter eller statliga bolag har informerat på ett liknande sätt när det gällt större reformer eller politiska beslut som har inneburit förändringar i verksamheter riktade mot allmänheten.
Jan R Andersson (M):
Apoteksdebatten är inne på sitt fjärde år nu. År efter år, under debatt efter debatt, faller argumenten från socialdemokratin. Det som tidigare var en generell kritik mot hela vår förändring av systemet har nu brutits ned till några punkter. Som jag uppfattar det, herr talman, är den sista delen av kritiken som är kvar att Apoteket har fått fel nya ägare.
Jag tror att man ska sätta in dessa frågor i det sammanhanget, eftersom ambitionen som jag uppfattar det inte är att vi ska verka för en fungerande apoteksmarknad efter det att frågan avgjorts i demokratisk ordning. Frågan är givetvis: Ska detta ske i lönndom, eller ska man få använda sig av exempelvis kommersiella kanaler för att kunna sprida information till allmänheten i en fråga som i högsta grad berör allmänheten?
Det är givetvis så att man har lättare att se problem i en fråga där man själv har en annan uppfattning. Men grundfrågan är ändå densamma. Ska allmänheten kunna få relevant information? Då kommer givetvis den andra frågan: Är det relevant information? Jag kan väl inte riktigt svara i de delarna, men är det så att man inte tycker att det är relevant får man ta det ett steg vidare. Jag tror att Socialdemokraterna har fastnat i en fälla.
Man försöker hitta alla möjligheter att se problem i stället för att delta i en reform som kan ge en mycket bättre läkemedelsförsörjning. Jag ställde en fråga till socialministern i förra omgången. Av socialministerns minspråk att döma förstår han att han missade den. Jag funderar på om det finns andra myndigheter eller bolag som har gjort liknande informationsinsatser under denna eller andra regeringar. Jag hoppas på ett svar.
Jan R Andersson (M):
Låt mig inleda med att säga något om de ord som lades i min mun av Gunvor G Ericson. Jag har inte sagt att det inte finns hälsorisker. Jag har sagt att det om man endast tittar på en del av forskningen och inte tar till sig en hel bild av det utbud av artiklar och vetenskaplig forskning som finns är lätt att man får slagsida på det hela. Det är då man i stället för att använda forskning för att skaffa sig kunskap använder forskning för att driva sin ideologiska linje.
Jag får intrycket av att snusfrågan präglas lite av detta. Man driver detta av ideologiska skäl i stället för att ta vetenskapen som stöd för att få en helhetsbild. Jag tycker också att Gunvor G Ericson är lite väl ensidig när hon frågar mig om jag inte delar generaldirektörens uppfattning. Nej, jag delar inte den sittande generaldirektörens uppfattning i frågan.
Jag tycker inte heller att det nödvändigtvis blir bättre bara för att man är många som skriver en artikel. Gunvor G Ericson och generaldirektörerna använder sig i princip av samma referenslista. Mitt budskap är att tittar man bara på några få forskare blir det inte speciellt bra. Jag måste upprepa några frågor som jag tycker är relevanta nu när vi har några månader kvar till valet.
Jag ställde den här frågan tidigare till Gunvor G Ericson. Kommer ni i en eventuell rödgrön regeringskoalition att driva att Sverige inte ska avskaffa handelsförbudet tvärtemot vad en enhällig riksdag säger? Frågan har varit uppe många gånger, och det finns en väldigt stark majoritet för att detta förbud ska avskaffas. Därför tycker jag också att det finns ett stort allmänintresse att veta vad en rödgrön koalition kommer att göra.
Det finns också flera motionärer, både moderata och socialdemokratiska, som har drivit de här frågorna. Kommer detta att vara en profilfråga för Miljöpartiet i valrörelsen?