KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lawen Redar (S):
Jag noterar att jag är den enda kvinna som deltar i den här debatten. Jag vill därför uttrycka min absoluta solidaritet med världens modigaste kvinnor. De skanderar i protesterna "zan, zendegi, azadi! ", och på kurdiska säger de "jin, jiyan, azadî!" De kämpar solidariskt tillsammans med alla de minoriteter som lever och verkar i Iran för att frigöra befolkningen från dessa despoter.
Jag tror på dem, och jag vet att de kommer att lyckas. Därför är det otroligt viktigt vad utrikesministern och Sveriges riksdag väljer att göra nu. I mitt tidigare inlägg redogjorde jag för Irans samröre med Ryssland i kriget i Ukraina. Den iranska regimens agerande är därför en angelägenhet för den europeiska och svenska säkerheten. Det är min absoluta övertygelse.
Det finns alltså all anledning att omvärdera och ompröva den tidigare förda Iranpolitiken. Den tidigare utrikesministern Margot Wallström skrev i Svenska Dagbladet nu i helgen att tiderna har förändrats och att den västerländska tron på att Iran kunde reformeras genom handelsavtal, minskade sanktioner och kritisk dialog har nått vägs ände. Den kritiska dialogen måste överges till förmån för ett tydligt politiskt tryck mot regimen i Iran.
Sverige, EU och världssamfundet måste alltså skyndsamt vidta åtgärder. Jag vill att utrikesministern ska veta att det finns stöd i Sveriges riksdag om åtgärder vidtas. Det finns stöd för agerande. Här i dagens debatt har nästan samtliga partiers företrädare deltagit. Det finns alltså stöd för en annan Iranpolitik.
Mina frågor kvarstår, men jag hoppas att utrikesministern efter dagens debatt omvärderar sitt ställningstagande, tar intryck av de interpellanter som har deltagit här i dag och avser att ompröva den svenska Iranpolitiken och driver på denna process tillsammans med EU-ledarna.
Lawen Redar (S):
I över 40 dagar har protesterna i Kurdistan, Baluchistan och Iran pågått. Med risk för sina liv protesterar nu skolflickor och universitetsstudenter. Arbetare strejkar, och Iran är i gungning. Jina Aminis öde har blivit symbolen för den islamistiska diktaturen i Iran, men hennes öde är också katalysatorn för den protestvåg av miljontals människor som nu manifesterar mot förtrycket i Iran.
Statsminister Ulf Kristersson uttryckte i regeringsförklaringen att Iran är en angelägenhet för den här regeringen. Sanktionsbeslut har fattats av EU, men iranska folket behöver stöd här och nu.
Utrikesministern har uttryckt här i dag att man är beredd att vidta åtgärder tillsammans med sina EU-ministerkollegor, men min fråga är: Kommer utrikesministern på eget bevåg att ta egna initiativ för att vara pådrivande för att ge stöd till det iranska folket?
Linda W Snecker (V):
Jag tackar Krister Hammarbergh för uppmaningen. Jag tycker inte att det är jättesvårt att se att en myndighet inte ska utreda sig själv. Sedan kan man ha åsikter om vilka som ska utreda brott och den problematik du målar upp - absolut.
Men jag tror inte att man behöver vara orolig för att det inte skulle vara kvalificerade utredare om vi införde en ny myndighet som utreder just brott som poliser eventuellt har utfört i tjänsten. Jag förstår dina frågor, Krister Hammarbergh. Självklart kan jäv uppstå, och det är någonting som måste tas på allvar.
Jag tycker dock inte att det är svårt att rent logiskt förstå att en myndighet inte ska utreda sig själv.
Linda W Snecker (V):
Jag har under min tid i rättsväsendet handlagt sådana ärenden från åklagare som utreder brott av poliser. Jag tror inte att du behöver vara orolig, Krister Hammarbergh, för att jag ifrågasätter om det sker på ett professionellt sätt eller inte. Jag tror inte att du heller behöver vara orolig för att jag inte skulle fokusera på rätt saker. Den problematiken kan du nog lägga åt sidan.
Krister vet mycket väl vad jag menar med myndigheter som utreder sig själva. Jobbar man på en myndighet så representerar man myndigheten. Man är en statlig tjänsteman. Ska vi begära att statliga tjänstemän utreder sig själva? Jag tror inte att det är den bästa lösningen. Det är därför vi driver den här frågan, precis som Miljöpartiet har gjort, senast för några månader sedan.
Jag tror att det kan bli ett bättre sätt för att undvika problematiken med bland annat jäv, som du har tagit upp.
Linda W Snecker (V):
Det kan Kent Ekeroth få tycka. Det är en känd åsikt från Vänsterpartiet. Vi vill inte ha ett övervakningssamhälle, utan vi vill ha en ordentlig utvärdering som verkligen ser på nyttan med att övervaka flera, med att göra intrång i personers privata sfär utan att riktigt veta vad övervakningen ska leda till. Vi tror inte att detta är ett steg i rätt riktning.
Det måste faktiskt ske en utvärdering som ställer hemliga tvångsmedel och den störning som de innebär i den personliga integriteten mot värnandet av den personliga integriteten. En sådan utvärdering finns inte i dag. Vi har efterfrågat en sådan länge, men det har inte kommit en utvärdering. Däremot finns andra utvärderingar, men de har inte haft samma syfte. Det sker många skandaler när det handlar om övervakning.
I debatten för ett år sedan pratades det mycket om bland annat FRA och övervakningen i USA. Lösningen för att klara upp fler brott är inte att fler ska övervakas. Då skulle vi kunna övervaka i princip alla om det är så brott löses på effektivaste sätt.
Linda W Snecker (V):
Tack för att du, Kent Ekeroth, redovisar vad du tror att jag inte vet om vad ärendet handlar om. Det är fint av dig. Men det saknas en del trovärdighet, Kent Ekeroth, när du vill att det ska ske mer övervakning. Vi vet i dag hur lätt det är för var och en att filma en person, kanske en sen natt, och lägga ut filmen på Youtube. Det kan hända vem som helst. Jag tror att du vet precis hur det känns.
Lösningen är inte mer övervakning vare sig från rättsväsendets sida eller på andra håll. Det handlar om att alla måste få värna sin personliga integritet. Varför vill ni ha mer övervakning? Det börjar likna en gammal kommuniststat där allt och alla ska övervakas. Varför vill Sverigedemokraterna ha det som i Sovjet?
Linda W Snecker (V):
Miljöpartiet och Vänsterpartiet har många gemensamma hjärtefrågor. Miljö, feminism och integritetsfrågor är några av dem. Därför gör den här debatten mig väldigt bekymrad, för jag känner inte alls igen Miljöpartiet. Jag tror inte att något annat parti gör det heller.
Jag lyssnade på debatten i november 2013, alltså för ett år sedan, när den här lagen skulle fortsätta vara tillfällig. Det var en väldigt engagerad Maria Ferm från Miljöpartiet som då debatterade just den lagändring som vi debatterar i dag. Miljöpartiet var starkt kritiskt till lagen och gjorde tillsammans med Vänsterpartiet en motion.
I dag hör jag inte någon av de åsikterna från Miljöpartiet. All kritik som Miljöpartiet framförde för att skydda människor från att oskyldigt övervakas är som bortblåst. I dag är det bara Vänsterpartiet som står upp för att inte fler ska övervakas. Det är synd. Vi behöver vara många.
Miljöpartiet var för ett år sedan en av de största kritikerna av att den här lagen skulle förlängas. I dag kommer lagen att bli permanent. En integritetsmyndighet är en bra lösning, men i dag finns inget skarpt sådant förslag i budgeten. Däremot finns det en skrivning om en samlad myndighetsstruktur.
Med Miljöpartiet i regeringen hade jag förväntat mig skarpare politik och tydligare besked - vi hade välkomnat det - och inte en fortsättning på den politik som alliansregeringen har genomfört. Min fråga till Miljöpartiet är alltså: Varför har ni ändrat er? Det är som att man ena dagen är starkt emot kärnkraft och nästa dag, efter några ministerposter, vill bygga fler Barsebäck och Oskarshamn.
Nöjer sig Miljöpartiet verkligen med en myndighetsstruktur? Vänsterpartiets valparoll var: Inte till salu. Jag föreslår att Miljöpartiet inte väljer den valparollen nästa val.
Linda W Snecker (V):
Tack för ditt svar, Annika Hirvonen! Det blir lite lustigt, om jag får säga så, att ena gången vara väldigt starkt kritisk och ha en åsikt som ligger otroligt nära Vänsterpartiets - att vi måste värna den personliga integriteten och ha en aktiv debatt om vad hemliga tvångsmedel egentligen handlar om - för att nästa gång vända helt på steken.
Jag håller med dig, Annika Hirvonen, om att en integritetsmyndighet vore jättebra. Vi har ju båda drivit den frågan i våra partier. Men det är inte riktigt det som står skrivet, så jag ser väldigt mycket fram emot att det blir en integritetsmyndighet med ett tydligt uppdrag.
Inte bara en myndighetsstruktur - som jag tror kan innebära vad som helst; tyvärr brukar det bli så - utan en myndighet som kan jobba med att stärka den personliga integriteten. Vi kommer i dag att anta en lag som går i helt motsatt riktning.
Jag väljer att tro på dig och tro att det kommer att bli bra eftersom vi lägger fram förslaget tillsammans i vår budget. Men jag är också rädd att Vänsterpartiet kommer att stå ensamt kvar och skydda den personliga integriteten. Det vore väldigt synd. Tack för ditt svar!
Linda W Snecker (V):
Jag tackar för den administrativa genomgången - det verkar vara ett älskvärt ämne för manliga riksdagsledamöter att förklara hur saker och ting går till - även om den inte var helt nödvändig. Krister Hammarbergh konstaterar att Vänsterpartiet inte ingår i regeringen. Nej, det gör vi inte.
: Det var ett administrativt påpekande.) Herr talman! Det är inte ens ett administrativt påpekande, utan det är ett politiskt faktum. Vänsterpartiet ingår inte i regeringen, och Vänsterpartiet driver Vänsterpartiets politik.
Ibland gör vi överenskommelser med regeringen. Den politik som vi har drivit tidigare kommer vi att fortsätta driva. Jag ser inte någon konkurrens mellan att tala om både polisutbildningen och civilanställdas befogenheter. Det är en myndighet vi talar om. Vi kan inte bara tala om olika personalkategorier. Vi måste se helhetsbilden. Det är vårt ansvar som politiker.
Linda W Snecker (V):
Tänk dig att du 22-23 timmar per dag sitter inlåst i ett rum som inte sträcker sig så mycket mer än avståndet mellan dessa två talarstolar. I rummet finns en säng, ett litet skrivbord, en stol och en tv. Här sitter du ensam. För att gå på toaletten ringer du på en klocka. Du får inte träffa dina barn, din familj och dina vänner.
Den enda utomhusvistelsen du får är en timmes promenad per dag. Det är en promenad på bara ett par kvadratmeter i ett inhägnat område där du bara kan se himlen genom ett galler. Du måste gå i åttor för att inte bli yr. Här sitter du i minst tre månader utan att veta vad som kommer att hända.
Det här är verkligheten för hälften av alla häktade i Sverige. Det kallas att sitta häktad med restriktioner. Restriktioner innebär att man i häktet inte får träffa andra häktade eller vistas i gemenskap med andra, följa vad som sker i omvärlden, läsa tidningar och ta emot besök. Du får inte ha någon som helst elektronisk kommunikation eller skicka eller ta emot försändelser.
Enligt den statliga häktesutredningen fann man att 40-50 procent av det totala antalet häktade får restriktioner i Sverige. FN:s tortyrkommitté kallar att vara häktad med restriktioner för isolering och definierar det som tortyr.
FN:s specialrapportörer mot tortyr definierar solitary confinement som en fysisk och social isolering av personer som är instängda i sina celler under 22-24 timmar per dygn. Det är vad Sverige ständigt sysslar med. Sverige får mycket kritik, och vi har fått det sedan CPT besökte Sverige 1991. Vid samtliga besök har frågan om restriktioner aktualiserats.
CPT kritiserar Sverige för att grunderna för restriktionerna inte uttrycks tillräckligt tydligt i lag, att det inte är tillräckligt tydligt var restriktioner åläggs, att varje restriktion borde kunna motiveras och påpekar särskilt problemen med isolering som sker i svenska häkten.
Vid jämförelse av häktningstider och isoleringar runt om i Europa är Sverige tillsammans med Irland, Luxemburg och Rumänien de länder som inte har någon övre gräns för hur långa häktningstider kan vara. Enligt Fair Trial International är det allvarligaste problemet för Sverige att restriktionerna innebär isolering, för inget annat land har problematiken som Sverige har.
Det finns anledningar när restriktioner måste användas. Det håller jag med om och alla de utredningar som ändå påpekar faran med restriktioner och långa häktningstider. De är befogade vid recidiv och kollusionsfara. Men det svenska häktningssystemet är ovanligt i Västeuropa. Andra länder har restriktioner, men de tillämpas inte så omfattande eller långvarigt som i Sverige.
Åklagaren ska ompröva anledningarna till restriktionerna så ofta det finns anledning. Så står det i varje fall i lagen. Det är tingsrätten som ger det generella restriktionstillståndet, åklagaren definierar. Därför vill jag fråga statsrådet om det verkligen är befogat och proportionerligt att Sverige isolerar häktade under minst tre månader när andra länder i Europa inte alls behöver använda sig av samma system.
Är det så att rättsväsendet i Sverige är så ineffektivt att vi återkommande får kritik från FN sedan 1991?
Linda W Snecker (V):
Jag tackar statsrådet för svaret. Vi är inte helt överens. Statsrådet kan vara helt på det klara med att jag inte negligerar anledningen till att en person blir häktad. Men jag vill också påpeka att man inte behöver delta i en utredning. Det finns inte några sådana krav. Man är inte skyldig sig själv att förkorta sin egen häktningstid på något sätt.
Där ska rättsväsendet vara effektivt och medmänskligt och se till att vi inte isolerar människor på det sätt som vi gör i dag. Jag tror att vi är överens om att vi är ganska förtjusta i Åklagarmyndighetens rapport Häktningstider och restriktioner från 2014. Jag har läst den med glädje.
Jag tycker om förslagen som Åklagarmyndigheten lägger fram tillsammans med Kriminalvården om att man till exempel ska motivera samtliga restriktioner mycket tydligare inför häktningsförhandlingen - det är väldigt bra. Det ska följa med häktningsframställan, och åklagaren ska arbeta tillsammans med Kriminalvården för att minska de 22 timmarna i isoleringen.
Det finns mycket man kan göra för att bryta isolering i ett häkte, till exempel gemenskapsvistelse och samsittning. Varför krävs det egentligen fler restriktioner i Sverige? Och varför så ofta, jämfört med andra länder? Och hur hjälper egentligen isoleringen åklagare och polis att utreda brott?
Jag ser inte tydligheten i att vi måste isolera människor för att utreda brott. Det är frågor som vi måste ställa oss. Avslutningsvis tänker jag citera en av ungdomarna som Barnombudsmannen har intervjuat i häktet. Han heter Joel och säger: Man blir inte snällare för att man sitter här.
Det fattar vem som helst att om man bara umgås med kriminella i några år så blir du inte mindre kriminell för det.
Linda W Snecker (V):
Tillsammans med Jonas Sjöstedt träffade jag facket på den här bussdepån i Linköping. Det var en väldigt upprörd stämning. Jag kan förstå det, för det är ingen som vill bli behandlad så här när man har jobbat i ungefär 25 år i branschen.
De vet ungefär ett år i förväg att de snart kan förlora jobbet och att det snart är deras tur att inte veta om de kommer att kunna behålla huset eller hur familjens ekonomiska situation kommer att se ut. Jag är en av många långtidspendlare som har åkt med Östgötatrafiken under väldigt många år. Med Östgötatrafiken tog jag mig dagligen till mitt tidigare jobb.
Mina medresenärer var oftast andra kvinnor, studenter och äldre. Kollektivtrafiken är en service och ett välfärdskoncept som främst används av kvinnor, yngre och äldre. Jag förstår varför man väljer att åka kollektivt. Det är smidigt. Det är trevligt. Man kan sova, plugga, läsa eller bara sitta och titta. Det är framför allt tryggt och säkert.
Regeringen och Vänsterpartiet har på kort tid gjort mycket bra politik tillsammans. Vi lade fram en väldigt bra budget ihop. Vi presenterade i går en väldigt bra överenskommelse om att stoppa vinsterna i välfärden. Jag är väldigt glad över det samarbetet. Region Östergötland styrs, precis som regeringen, av Socialdemokraterna och Miljöpartiet men tillsammans med Folkpartiet och Centerpartiet.
Den socialdemokrati som minister Ylva Johansson och regeringen för syns tyvärr över huvud taget inte i Östergötland. I stället för att öka antalet bussturer höjer man biljettpriserna hos Östgötatrafiken. I stället för att stoppa vinsterna i välfärden i Östergötland inför man vårdval inom vuxenpsykiatrin. I stället för att ställa krav på kollektivavtal och säkra jobb görs upphandlingar där busschaufförer sparkas.
I Norrköping, som jag tidigare har varit med och styrt tillsammans med Socialdemokraterna, överger man valfrihetsreformer som ger äldre frihet inom äldreomsorgen och inför i stället lagen om valfrihet. Då undrar jag: Vilket slags socialdemokrati är det som gäller i Sverige i dag?
Det finns nämligen ett väldigt stort glapp mellan den socialdemokrati och den bra politik som förs i regeringen tillsammans med Vänsterpartiet och den politik som förs ute i landet. Jag har full förståelse för att samarbeten kräver vissa uppoffringar och att det inte går att genomföra all sin politik.
Men varför kan regeringen göra en bra överenskommelse om att stoppa vinsterna i välfärden ena dagen och socialdemokratiska landstingsråd andra dagen sitta och sälja ut arbetsvillkoren? Då undrar jag: Vilken socialdemokrati är det som gäller? Och hur ska vi kunna lita på Socialdemokraterna när det är en sådan skillnad mellan regeringens politik och den politik som förs ute i Sveriges kommuner och landsting?
Linda W Snecker (V):
Jag vill precis som Jonas Sjöstedt peka på skillnaden mellan regeringens politik och den politik som förs ute i landet och framför allt den politik som förs i Östergötland och som vi diskuterar här i dag. Det här är inte ett isolerat problem, varken med busschaufförernas villkor eller att personalövertagande inte sker vid upphandlingar.
Det handlar också om skillnaden mellan Socialdemokraternas politik i regeringen och den politik som förs lokalt i våra landsting och kommuner. Jag vill upprepa min fråga: Hur ska regeringen kunna ställa krav inom socialdemokratin på att faktiskt föra den politik som ministern säger sig förespråka? Det här handlar ju i grund och botten om hur vi ska kunna lita på regeringen.
Hur ska vi kunna lita dels på Socialdemokraterna, dels på Miljöpartiet när det gäller om vallöftena om personalövertagande som gavs före valet kommer att gälla? Vänsterpartiet har en utsträckt hand i de här frågorna. Vi värnar arbetsrätten. Vi värnar också en konsekvent politik som är genomgående, från nationellt håll till landstinget och kommunerna.
Vi tycker att det är bra att vi genomför en sammanhållen politik, men det ser jag tyvärr inte hemma i Östergötland. Där finns det ett annat styre, som inte samarbetar och driver den politik som regeringen säger sig förespråka. Detta oroar inte bara mig som vänsterpartist, utan jag tror att det oroar stora delar av de väljare som har gett förtroende till Socialdemokraterna och Miljöpartiet att styra Region Östergötland.
Jag upprepar därför min fråga: Vilken socialdemokrati är det som gäller, och hur ska vi kunna lita på Socialdemokraterna?
Linda W Snecker (V):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Det gläder mig att höra att regeringen har ambitioner i frågan om att förändra lagstiftningen, även om ambitionerna är lite långsamma. Vänsterpartiet drar som vanligt regeringen längre mot vänster och mot jämställdheten. Det finns ett stort problem med heteronormativiteten och de patriarkala strukturerna i samhället.
Det finns ett stort problem med hur män fostras av samhället. Sexuellt våld mot kvinnor är stundtals den enda grundstommen i den manliga självbilden. Som kvinna får du tidigt lära dig att akta dig för mannens aggressiva beteende och hotet om att våld när som helst kan drabba en, speciellt när det kommer till hotet om våldtäkt.
Hur ska jag förklara för mina tjejkompisar att deras nej inte alltid betyder just nej? Hur ska jag förklara för barnen på förskolan att de strukturer där killarna får ta mer plats, brottas mer och skrika högre kommer att leda till att deras syn på tjejer är en annan än den på killar? Hur ska jag förklara att kvinnans kropp alltid är en mans ägodel i Sverige 2014?
Vänsterpartiet är ett feministiskt parti som med vår politik på olika sätt vill och försöker utmana patriarkatet och förändra de befintliga makthierarkierna i samhället. Vi tror inte att det finns en lösning på hur vi kan minska antalet våldtäkter i samhället i stort. I stället är det är viktigt att arbeta på många olika plan.
Det handlar bland annat om att synliggöra och problematisera maktstrukturer, maskulinitetsideal, objektifiering och sexualisering av kvinnor och barn. Då är införandet av en samtyckeslagstiftning väsentlig. En samtyckeslagstiftning kommer inte att lösa alla problem kring våldtäktslagstiftningen, men det är en oerhört bra början.
En samtyckesreglering kan, precis som agalagen, ha en normerande verkan i samhället och förändra synen på sex. Sex ska bygga på frivilligt deltagande och samtycke. Sex handlar om ja, ja, ja, inte om nej. Det är dags för regeringen att fatta. Det har skett många utredningar angående sexualbrottslagstiftningen.
År 2008 presenterade en utredning ett lagförslag som innehöll ett samtyckeskrav. Nu pågår ytterligare en utredning om sexualbrottslagen. Det är bra, för vi behöver en bättre lagstiftning. Men frågan om samtycke behöver inte utredas ännu en gång, anser vi i Vänsterpartiet. Samtycke kan implementeras här och nu.
Statsrådet svarar att regeringen kommer att "återkomma med förslag till lagändringar där det bedöms nödvändigt". Då undrar jag hur mycket underlag och analyser regeringen behöver för att se att nödvändigheten finns här och nu. Statsminister Löfven förklarade att hans regering är en feministisk regering.
Som feminist kan jag inte göra annat än att välkomna statsministern och även statsrådet till kampen mot patriarkatets strukturella förtryck. Välkomna! Låt oss nu göra skillnad!