Sven-Erik Bucht (S):
Först vill jag säga att jag blev så upprymd av utrikesministerns svar på den förra interpellationen som vi alla demokratiska partier delar till fullo. Jag ska också tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Det är ett antal aktiviteter som statsrådet radar upp som har ägt rum det senaste året, och säkert är många av dem väl värda och bra genomförda.
Jag ska återkomma med några kommentarer kring det. Jag vill inledningsvis ändå påpeka att det känns lite förvånande att man måste ställa en interpellation för att få en redovisning av de här frågorna i riksdagen. Borde inte egentligen det initiativet tas av regeringen och ansvarigt statsråd? Fru talman!
Barentsområdet är ett oerhört resursstarkt område - ett av världens, om inte världens rikaste, råvaruområden. Det är Europas kornbord när det gäller olja, gas, vattenkraft, skogsråvara, mineraler, fisk och vilda djur. Det finns också en fantastisk natur. I området bor 5,9 miljoner människor.
Här finns oanade möjligheter som kan skapa och säkerställa välstånd i vårt land men också för våra grannländer i norr. I statsminister Reinfeldts första regeringsdeklaration 2006 skrevs det in att det skulle bli mer fokus på Barents. Jag blev själv väldigt glad för det. Det var en bra ansats som givetvis observerades uppe i norr och som skapade förväntningar.
Tyvärr har vi inte i de senaste utrikespolitiska deklarationerna sett så mycket av den typen av frågor. Inte heller har regeringen tagit initiativ till debatt i riksdagen kring vårt lands nationella strategi för Barents och Arktis.
Det är också lite förvånande, och det skiljer oss också ganska mycket från våra nordiska grannar som diskuterat och fastställt strategier för dessa frågor i sina parlament. Ännu mer förvånande blir det då statsrådet så tydligt i sitt svar uttrycker sin mening att frågorna är av stor vikt för att nå ekonomisk hållbar tillväxt och att det för att garantera säkerheten krävs internationellt samarbete. Fru talman!
Det är precis så det är: Viktiga frågor hör till parlamenten, och regeringen har ett ansvar för att nationella strategier lyfts upp till diskussion och beslut även i vår riksdag. Jag saknar detta. Så till några reflexioner och kommentarer kring de aktiviteter som statsrådet redovisar i sitt svar.
Först och främst måste samverkan inom Barentsregionen givetvis utgå från den nationella nivån, men det är av största vikt att den nationella nivån även involverar och omnämner den regionala och lokala nivåns betydelse.
Beträffande resan till Murmansk i juni är det möjligen en miss i statsrådets svar att man inte nämner att Norrbottens läns landshövding Per-Ola Eriksson faktiskt är en av delegationsledarna vid mötet för att främja kontakter och affärsmöjligheter. Möjligen kan det också vara en värderingsfråga med tanke på de möten som omnämns, i Umeå och i Haparanda, där den regionala nivån inte involverades.
Även beträffande anslag till regional nivå för arbete med Barentsfrågor har regeringen, som jag känner det, en styvmoderlig behandling. Vi kan titta på Norges regering och det anslag man ger till Barentssekretariatet. Det handlar om 35 miljoner årligen. Länsstyrelsen i vårt län, som har hand om de här frågorna, har 1,4 miljoner och 2 miljoner extra under ordförandeskapet. Det visar på en värdering.
Jag återkommer med fler synpunkter.