Kristina Yngwe (C):
För en vecka sedan samlades några av världens mest framstående forskare på andra sidan vattnet för att prisa vetenskaplig forskning och vetenskapliga framsteg. I år var det bland annat uppfinningen av ledlampor och superupplöst fluorescensmikroskopi som prisades. I Nobelfestens fotspår uppkommer ofta en viktig och välbehövlig diskussion om hur Sverige kan fostra framtidens Nobelpristagare.
När den svenska Nobelkommittén för några veckor sedan ringde upp årets Nobelpristagare i kemi, fysik, medicin och ekonomi gick tre av tio samtal till akademiker i USA. Övriga samtal gick till forskare verksamma i något av EU:s 28 medlemsländer och till pristagare i Japan och i Norge. I svenska forskares telefoner har det dock varit tyst.
Det är viktigt att Sveriges ställning som forskningsnation stärks ytterligare, eftersom detta även stärker den svenska konkurrenskraften och kunskapsförsörjningen. Förutom de historiskt höga satsningar på forskning som alliansregeringen har gjort sedan 2009 satsar vi nu även resurser på ett program för rekrytering av framstående forskare genom bland annat ett särskilt program för de allra yngsta forskarna som ofta har svårt att få långsiktig finansiering för en självständig forskning.
Samtidigt är det oerhört viktigt att Sverige kan locka hit utländska forskare som kan bidra med kunskap, och vi avsätter därför särskilda medel för att kunna öka rekryteringen av internationella toppforskare. När Nobelpristagarna själva får beskriva vilka egenskaper som är avgörande för att bli en vinnare av Nobelpriset nämner de ord som ifrågasättande och lekfullhet, kommunikation och möten.
Vid sidan om kunskapen är alltså öppenhet och kreativitet en viktig ingrediens för framgång. Kunskap omvandlas nämligen inte av sig själv till ökat välstånd. Det är när kunskap kombineras med entreprenörskap, innovation och kreativitet som något händer. Sverige ska alltså inte nöja sig med att sträva mot ett Nobelpris.
Vi måste också se till att vi har ett klimat som gör att det växer fram nya spännande företag som kan skapa jobb och tillväxt samtidigt som de bidrar till samhällsutvecklingen. Sverige måste alltså stå på två ben: dels utbildning och kunskap, dels öppenhet och kreativitet. Hur ska då detta appliceras konkret när det gäller högre utbildning, forskning och innovation? Jo, dels måste vi se till att kunskap och utbildning öppnas och blir tillgänglig för fler.
Genom att fler universitet och högskolor möjliggör för distansstudier både på fristående kurser och på program blir kunskap tillgänglig i hela vårt avlånga land. Med de satsningar på till exempel bredband som Alliansen har gjort under sin tid i regeringen och som nu även kommer att fortsätta blir det lika lätt för en haparandabo som för en lundabo att ha tillgång till den utbildning och kunskap som finns. Det skapar också möjlighet för internationella samarbeten genom att till exempel utnyttja expertkompetens från andra länder.
Detta är en möjlighet som fler universitet och högskolor måste arbeta vidare på och dra nytta av. Vi måste också säkerställa att studenterna under sin utbildning får en nära koppling till näringslivet. Centerpartiet och Alliansen har därför varit pådrivande för någonting som kallas studentmedarbetare och som innebär att studenter vid högskolor och universitet får ett kvalificerat jobb parallellt med sina studier.
På det sättet får studenten erfarenheter, kontakter och möjligheter till introduktion i arbetslivet under studierna. Även satsningar på Stiftelsen Drivhuset är viktiga för en bättre interaktion mellan studier och arbetsliv, där studenter får möjlighet att omsätta sina kunskaper och idéer i praktiken. Men det är också viktigt att stärka universitetens och högskolornas koppling till näringslivet mer strukturellt.
I dag synliggörs inte samverkan i akademins belöningssystem och meriteringsstruktur. Därför är det pågående arbetet med samverkanskriterier oerhört viktigt för att skapa incitament för ett mer öppet och kreativt klimat inom högre forskning och utbildning.
Det handlar om att uppmuntra till fler mötesplatser där akademi och näringsliv kan mötas, men också om ökad personrörlighet genom exempelvis adjungerande professorer för att få ett bättre flöde av kunskaper mellan näringsliv och akademi. Det är nämligen vid dessa möten som utveckling sker. Herr talman!
Sist men inte minst vill jag när det gäller öppenhet och kreativitet lyfta fram vikten av en politik för jobb och företagande i Sverige för att vi ska stärka vår position som kunskapsnation och vässa Sveriges konkurrenskraft i en allt hårdare global konkurrens. Därför är det oerhört viktigt att inte se forsknings- och innovationspolitiken som en isolerad ö utan som en del av en större helhet.
En vanlig fördom är att de viktigaste innovationerna uppstår på universiteten eller i storföretagens forskningsavdelningar. Mycket tyder dock på att det är en missuppfattning. I USA har man under de senaste 40 åren tittat på de hundra viktigaste innovationerna varje år, och endast 6 procent av de viktigaste innovationerna kommer från akademin.
I stället har små forskningsintensiva företag samt enskilda uppfinnare och företagare blivit en allt viktigare källa till innovationer. Med en politik som gör att små företag vågar satsa och utvecklas möjliggör vi för nya innovativa företag som kan sätta Sverige på kartan. Men även när det gäller förmåga att attrahera de bästa forskningstalangerna finns det andra faktorer än just forskningspolitiken som spelar roll.
Med ett attraktivt skattesystem samt enkla och välkomnande regelverk kan vi attrahera de bästa forskningstalangerna till Sverige. Och med en politik som gör det mer lönsamt för unga att vidareutbilda sig får vi också fler unga att ta steget in i högre utbildning. Med en politik för öppenhet och kreativitet och med en politik för jobb och tillväxt tror jag att vi kan fostra både framtida Nobelpristagare och nästa Steve Jobs. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.