KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jakob Forssmed (KD):
Tack, Eva Lindh, för anförandet! Det är ganska lätt att hålla med om mycket av det som talaren framförde i talarstolen. Det var en bra analys, en bra lägesbild och en bra bild av vilka behov som finns ute i välfärden. Problemet är att regeringens budget har väldigt lite med anförandet att göra. Anförandet återspeglas ju inte i den budget som nu läggs fram.
Där tillförs inte resurser till välfärden eller de nya miljarder som regeringen anser sig ha till sitt förfogande, 25 miljarder. Det är några hundra till välfärden. Frågan är: Om Eva Lindh, Socialdemokraterna och regeringen nu gör denna analys, hur kan då budgeten skilja sig så dramatiskt från det som man står här och säger i talarstolen?
Jakob Forssmed (KD):
Det låter som att Eva Lindh tycker att det är någon annans fel och att någon annan tvingar dem att göra dessa prioriteringar. Men det är ingen som tvingar Socialdemokraterna att ha regeringsmakten. Eva Lindh sa i sitt anförande att välfärden och tryggheten är de viktigaste prioriteringarna. Är då det socialdemokratiska inflytandet några hundra miljoner av 25 miljarder? Vem är det i övrigt som bestämmer? Det är Socialdemokraterna som sitter vid regeringsmakten och har finansministerposten.
Lite inflytande över budgeten har ni väl ändå, Eva Lindh? Det är en sak att säga att man ska göra satsningarna senare under mandatperioden, men man gjorde nedskärningar med 310 miljoner i våras inom äldreomsorgen och ytterligare nedskärningar i höstas. Nedskärningar på äldreomsorgen med det läge som vi har ute i Kommunsverige, där 180 kommuner sparar på äldreomsorgen - hur kan det komma sig?
Jakob Forssmed (KD):
Det är bra att Mats Persson, en klok person, har aviserat att vi behöver göra mer. Jag tror att det är helt nödvändigt att göra mer och snabbt. Därför är min första fråga till Mats Persson om januaripartierna kommer att återkomma i närtid med förslag om kraftigt förstärkt permitteringsgrad.
Min andra fråga till Mats Persson handlar om hur rimligt det är att i denna djupa lågkonjunktur, denna djupa kris som vi nu är inne i, ha en regel som ställer krav på att säga upp personal för att få del av statliga stöd.
Jakob Forssmed (KD):
Det är bra att insikten finns hos Mats Persson. Det bådar gott. Som jag sa i talarstolen har jag gott hopp om att det finns partier som lyssnar på och hör de inspel vi kommer med och framför allt ser hur det ser ut i det svenska näringslivet just nu, vilka det är som har betydande problem, vilken effekt eller avsaknad av effekt förslagen har. Detta är alldeles utmärkt. Om vi kan bistå gör vi gärna det.
Jag hoppas också att ni snart vill se över regeln om att man inte ska behöva säga upp människor, skicka ut dem i kylan, för att kunna värna de fastanställda. Det kan inte vara en rimlig regel i den här typen av lågkonjunktur.
Jag begär inte att Mats Persson ska svara för alla januaripartier, men det vore välkommet att höra något i stil med "vi har inget emot det här i sak; låt oss titta närmare på det" i stället för argument mot det här förslaget som jag menar inte är rimliga. Det är bara ett medskick och en fråga till Mats Persson om han kan säga något också i den delen.
Även om Mats Persson skulle vara mot mitt förslag i sak tror jag att den här regeln kommer att få negativa effekter eftersom Tillväxtverket då ska göra prövningar av vilka tillfälligt anställda som är verksamhetskritiska och inte.
Redan den osäkerhet som finns kring detta har gjort att företag säger upp personal, så även om man skulle vara för regeln i princip bör man i detta läge kunna se att den har effekter som inte är önskade.
Jakob Forssmed (KD):
Jag har stor respekt för regeringens arbete och för att det är svårt och går fort. Men det finns saker som är uppenbart felaktiga och helt enkelt behöver ändras. Jag frågade alldeles nyss Mats Persson, som företrädare för samarbetspartierna, om regelverket kring korttidspermitteringar, och jag tänker fråga Karolina Skog, som representant för regeringen, om samma sak.
Vi har nu ett system med ett krav på företagen. För att få del av korttidspermitteringssystemet måste man vidta de åtgärder som är möjliga för att minska tillfälligt anställd personal och konsulter, om de inte är kritiska för verksamheten. Detta har redan lett till att man har sagt upp personal, avslutat tusentals konsultkontrakt och skickat ut tillfälligt anställda i kylan.
Jag menar att det är i onödan. Intentionen i ett sådant här system kan inte, menar jag, vara att man i en djup lågkonjunktur ska tvingas säga upp personal för att värna annan personal. Detta är en slutsats som man har dragit i många europeiska länder. Tyskland, Frankrike, Belgien och Österrike ändrade sina system efter finanskrisen och inkluderade tillfällig personal.
KI skrev om detta redan den 15 mars i år. Jag har som sagt respekt för beredningsrutiner och för att det är svårt och går fort. Därför skulle jag bli väldigt glad om Karolina Skog helt enkelt sa: Ja, vi tänker ändra den här regeln. Vi beklagar att vi inte har gjort det hittills, men nu kommer vi att göra det. Det är ett uppenbart problem att människor ska behöva sägas upp i den här krisen, och det riskerar också att försena handläggningen på Tillväxtverket.
Det skulle vara ett väldigt bra svar på denna fråga.
Jakob Forssmed (KD):
Jag vänder mig lite mot att detta skulle vara så svårt och ha de svåra konsekvenser som Karolina Skog talar om. Frågeställningen är nämligen inte ny. I den utredning som tog fram det första förslaget till korttidsarbete efter finanskrisen tog man särskilt upp problemet med tillfälligt anställda och sa att de ska omfattas av systemet, för alternativet är mycket sämre. De kommer mycket sämre ut ur en kris om de inte omfattas.
Detta framgår väldigt tydligt i utredningen och propositionen och i den lagstiftning som nu är vilande. Sedan har det, som Karolina Skog pekar på, tillkommit ett förslag om korttidspermitteringar som ska fungera i ett ekonomiskt normalläge när ett enskilt företag eller en bransch omfattas. Men jag tycker att det blir fel när man säger att frågeställningen om de tillfälligt anställda är ny. Den är beredd och finns i förslaget som är vilande, som ska gälla just vid en synnerligen djup lågkonjunktur. Regeringen har nu, tycker jag, två val.
Antingen går man - och det är bra att Karolina Skog visar en öppenhet för det - tillbaka och ändrar bestämmelsen, eller så aktiverar man lagstiftningen från 2014 så att de tillfälligt anställda omfattas. Problemet med detta är möjligen att man då får två parallella system, och det kanske inte heller är helt lyckat.
Jag tror alltså att det vore rimligt och rätt att ta bort bestämmelsen, som ju inte fungerar särskilt väl i en djup lågkonjunktur.
Jakob Forssmed (KD):
Sverige befinner sig i ett svårt läge. Vi har en smittspridning som är mycket allvarlig, och vi har ett synnerligen allvarligt ekonomiskt läge. Människor ser sina livsverk smälta ihop framför deras ögon. Vi har varselsiffror på historiska nivåer som vi aldrig tidigare har sett. Vi har en sjunkande tillväxt och prognoser om att arbetslösheten kommer att öka mycket kraftigt. Krisen har en magnitud som är mycket omfattande.
Dess hastighet motsvaras bara av dess djup. Detta kräver nu mycket kraftfulla, snabba åtgärder, och det kräver att de åtgärder vi vidtar är effektiva och skalas upp för att möta krisen så att vi så småningom kan återstarta ekonomin och det finns något kvar att återstarta. Jag har varit kritisk mot regeringen på en del punkter.
Man har gjort en hel del saker som har varit bra, men man har inte gjort tillräckligt när det gäller vissa åtgärder, framför allt permitteringsstöden. Där får vi chansen att återkomma och diskutera vad mer man kan göra inom ramen för detta och andra stöd. Men i dag diskuterar vi frågan om kreditgarantier för lån till företag med anledning av coronaviruset.
Här tycker jag att regeringen och dess samarbetspartier gör en väldigt bra sak; det här förslaget är bra.
Vi kristdemokrater såg tidigt, när kreditmarknaden torkade upp och Riksbankens facilitet med 500 miljarder som skulle ställas till bankernas förfogande inte nådde fram och inte kom att utnyttjas på det sätt som var tänkt, att det behövdes statliga kreditgarantier för att lyfta bort risk i ett system där alla just nu flyr risk.
Detta är helt nödvändigt att göra, och det är bra att man nu föreslår att staten ska ta en större del av risken - lyfta bort den från bankerna så att dessa pengar kan göra nytta, ge likviditet, ge företag en avlastning och därmed rädda både företag och jobb. Det är utmärkt.
Det är också bra att man ställer krav på att dessa lån initialt ska vara ränte- och amorteringsfria så att de blir en verklig injektion och en likviditetsförstärkning som faktiskt fungerar för de företag som befinner sig i kris.
Naturligtvis är det, när staten går in och gör detta åtagande, fullt rimligt att man också ställer krav på att bonusar, gratifikationer och den typen av förslag inte ska förekomma inom företagen, och naturligtvis inte heller stora, orimliga utdelningar till ägarna i ett läge där staten går in och tar denna risk. Jag vill därför yrka bifall till förslaget. Det är bra att garantiavgifterna finns.
Det är viktigt att vi värnar skattebetalarna i detta läge så att vi inte bara lyfter av risk från bankerna och att dessa sedan är de enda som får del av eventuella vinster utan också ser till att vinster delvis kan gå tillbaka till de skattebetalare som tar delar av risken. Fru talman! Detta är ett viktigt och i allt väsentligt väl utformat förslag, som jag yrkar bifall till.
Jakob Forssmed (KD):
Tack, ledamoten, för frågan! Som jag sa i mitt anförande tycker jag att det viktigaste man kan göra i sådana här lägen är att lyssna på dem som man vill stödja. Det är de som vill ha demokrati och som kämpar med risk för sina egna liv för att göra det möjligt. Man ska lyssna på vad de vill och vad de tycker, och de vill alltså inte att vi skriver på avtalet. De tycker att det är en dålig idé.
Vad vi i stället borde göra är naturligtvis att avvisa avtalet och säga: Vi kommer att se till att Kuba inte får de här förmånerna och möjligheterna till handel och utökat bistånd med EU med mindre än att man släpper alla politiska fångar och samvetsfångar och att man börjar genomföra demokratiska reformer på riktigt. Det är så man bör använda den här typen av avtalsmöjligheter. Man bör inte göra som man nu gör: på ett som jag uppfattar det kravlöst sätt.
Om jag hade varit förespråkare för detta hade jag varit otroligt bekymrad över vad avtalet hittills har lett till i form av försämringar och att man tillåter och faktiskt genomför dialoger med regimen trots att den fängslar människor för att de inte ska kunna protestera och demonstrera när EU:s företrädare besöker Kuba.
Det gäller också dem som från början var positiva till avtalet. Hur kan ledamoten försvara att vi nu med öppna ögon godkänner detta? Då är det bättre att vi avvisar det. Då har vi handlingsfrihet att försöka få fram en bättre ståndpunkt, där vi involverar demokratiaktivisterna. Då kan vi ha dialogen framför allt med dem och stötta dem och bjuda in dem till våra ambassader.
Då kan vi se till att det är dem som EU i första hand för dialog med. Ge dem råg i ryggen, ge dem moraliskt stöd och ge dem hjälp att faktiskt fortsätta orka med arbetet för demokrati! Vi ser ju att avtalet inte alls verkar lyckas med föresatserna.
Jakob Forssmed (KD):
Den ekonomiska krisen djupnar snabbt. Den enskilt viktigaste åtgärden för att rädda företag och undvika enorm arbetslöshet är nu att kraftigt förstärka permitteringsstödet. Regeringens förslag räcker inte. Permittering måste bli möjlig upp till 90 procent av tiden. Det finns en fara i att vänta. Men det finns också problem med själva reglerna för att få permitteringsstöd. De leder nu till ökad arbetslöshet.
Regeringen har, tvärtemot råd från sin egen expertmyndighet Konjunkturinstitutet, infört ett krav på att företag måste säga upp tillfälligt anställd personal för att få del av permitteringsstödet för fast anställda. Många har redan sagts upp på grund av detta krav. Men januaripartierna vill inte ändra regeln.
Anser statsministern verkligen, i denna djupa lågkonjunktur, att redan utsatta grupper på arbetsmarknaden på grund av statens krav ska tvingas ut i arbetslöshet för att företag ska få nödvändigt stöd i krisen? Om han inte anser det, när kommer regeringen att ändra på denna orimliga regel?
Jakob Forssmed (KD):
I kommunerna bygger vi Sverige, sa Kristdemokraternas förste partiledare Birger Ekstedt. Så rätt han hade! Det är ute i Kommunsverige som välfärden byggs och vi skapar förutsättningarna för ett gott liv och också tar ansvar, ofta i pragmatisk anda, för de samhällsproblem som uppkommer.
Men vi ser också att kommuner har olika förutsättningar - att det finns olika bekymmer som gör att det blir svårare eller enklare att ta sig an dessa uppgifter. Flera av föregående talare har pekat på detta.
För ett år sedan föreslog Kristdemokraterna i en motion att vi skulle se över skatteutjämningen som helhet igen för att se hur vi kunde underlätta för alla kommuner i Sverige att ta det ansvar som de så gärna vill ta för att skapa goda förutsättningar för tillväxt, välfärd och möjligheten att leva ett gott liv.
Detta skedde i samband med att vi såg över kostnadsutjämningen och fick en proposition om att ändra i kostnadsutjämningssystemet. Det var på många sätt rimliga förändringar som föreslogs, men det gick fort, och för många kommuner innebar det kraftigt förändrade planeringsförutsättningar. Man fick minus där man trodde att man skulle ha plus.
Inte minst var det kommuner som stod inför stora utmaningar vad gällde att bygga ut förskola och infrastruktur som såg att det blev väldigt tydliga förändringar. Detta var ett skäl till att det behövdes en bredare översyn igen, för Sverige har förändrats sedan den senaste översynen gjordes.
Därför är jag väldigt glad för att man nu, visserligen med viss fördröjning, hörsammar kravet från vår och flera andra partiers sida om att nu göra en ordentlig, grundlig och total översyn av systemet. I detta sammanhang vill vi peka på att man behöver komma bort från de stora skillnaderna i kommunalskatt.
Kommunalskatterna kryper hela tiden uppåt och får negativa effekter på arbete och på möjligheten att klara sig på sin egen lön och inkomst. Detta måste vara en parameter som ingår i översynen. Man måste skapa bättre förutsättningar för att inte behöva se skatterna krypa uppåt hela tiden.
Skatterna slår allra hårdast mot dem med de lägsta inkomsterna. Detta är en viktig sak att ta med sig ut i arbetet. Inte minst de små kommunerna har stora bekymmer och utmaningar. Vi måste hitta vägar att undvika att skatteutjämningssystemet blir en strid mellan stad och land.
I stället måste kanske staten gå in och ta ett större ansvar än i det nuvarande systemet, också för att öka legitimiteten för detta viktiga utjämningssystem, som vi verkligen behöver. Det finns också skäl att fundera på om man inte kunde ha en regional modell för skatteutjämning.
I dag är det många människor som arbetar i en kommun men bor i en annan. Dessa kommuner drar ju ömsesidig nytta av varandra utan att det återspeglas i utjämningssystemet. Detta är en aspekt som jag tycker att man bör ta hänsyn till och undersöka närmare i ett utjämningssystem. Men, fru talman, låt mig sammanfatta. Detta är angeläget och viktigt.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Jakob Forssmed (KD):
Äntligen sänks avgifterna, och äntligen tas det hänsyn till spararna när det gäller flyttavgifter för fond- och depåförsäkringar, inte minst pensionssparande.
Resan hit har varit lång, och Kristdemokraterna har kämpat för att nå fram till ett lågt tak för flyttavgifter och ett fribelopp för den som har små sparslantar och hittills i alldeles för stor utsträckning fått se dem ätas upp av höga avgifter utan möjlighet att flytta sitt kapital till en förvaltare som erbjuder lägre avgifter.
Det här är bra för spararna. Det är bra att det kommer på plats, men det har tagit lång tid. Det finns skäl för regeringen att reflektera över att man när man gick fram med sin proposition för två år sedan i alltför stor utsträckning gick pensionsjättarnas ärenden och i alltför liten utsträckning tog hänsyn till spararnas behov.
Därför blev det en riksdag som var mycket missnöjd med produkten och som krävde omfattande förändringar, såsom att flyttavgifterna kraftigt begränsas och att ett avgiftstak och ett fribelopp införs. Nu får vi detta på plats, och det är väldigt bra. Det finns dock mer att göra.
Det fanns en fjärde punkt i det krav som riksdagen riktade till regeringen, och det var att även försäkringar före 2007 ska omfattas om inte avgörande skäl talar emot det. Det är mer komplicerat när det gäller dessa försäkringar på grund av att retroaktiv lagstiftning kan vara mer komplicerad.
Därför har Finansinspektionen genomfört en analys och kommit fram till att det inte finns avgörande skäl emot detta. Jag ser fram emot att regeringen nu skyndsamt arbetar fram förslag i enlighet med finansutskottets krav så att också försäkringar tecknade före den 1 juli 2007 omfattas. Men vi är inte nöjda där heller.
I dag tar vi viktiga steg genom att propositionen, som tillgodoser tre av finansutskottets fyra tillkännagivanden, nu kommer på plats. Det är en bra dag för alla sparare som omfattas av de nya flyttmöjligheterna med klart lägre avgifter.
Och så får vi fortsätta att ligga på regeringen och kräva mer när det gäller de fonder som tecknades före den 1 juli 2007. Sedan fortsätter vi arbetet för enklare och mer förmånliga regler för spararna.
Jakob Forssmed (KD):
Ibland sägs det att det var bättre förr. När det gäller till exempel musik är det enkelt att hålla med. Men när det gäller hållbarhetsredovisning kan vi konstatera att vi trots allt har kommit en lång bit på vägen jämfört med när jag själv drev frågan om sådan utökad redovisning kring millennieskiftet. Då fanns inte alls den breda uppslutning kring detta som finns i dag. Det kan vara värt att påminna om sådana saker.
Det finns faktiskt områden där utvecklingen går åt rätt håll och där vi tar större ansvar, där människor får ökade möjligheter att göra medvetna val och där pensionsbolag och andra företag tar större ansvar också som samhällsaktörer. Det är väldigt viktigt och värt att notera, herr talman.
Enligt denna proposition blir det nu bättre möjligheter för spararna att jämföra vilken effekt olika alternativ har på det omkringliggande samhället, på vår planet, på andra människors livssituationer och på att skapa ett bättre samhälle i morgon. Detta är bra.
Det är bra att det också blir gemensamma regler för Europa med den konkurrensneutralitet och de möjligheter som det också innebär. Jag vill dock yrka bifall till reservation 2. Jag tycker att det är märkligt att den stora aktören, Sjunde AP-fonden, inte ska omfattas av samma redovisningsregler och redovisningskrav.
Det blir särskilt märkligt när regeringen går fram med krav på att de allra minsta förvaltarna ska omfattas av detta regelverk. Jag kan tycka att det är rimligt mot bakgrund att konsumenten ska kunna jämföra mellan alla placeringsalternativ oavsett hur många som råkar jobba på det aktuella bolaget.
Men när man gör det och inte samtidigt inkluderar Sjunde AP-fonden - denna jätte när det gäller att förvalta premiepension, särskilt för dem som inte själva har valt förvaltare - blir det märkligt. Den förvaltar i dag en stor del av det totala pensionskapitalet. En tung börda faller därmed på fonden att säkerställa en ansvarsfull och hållbar förvaltning.
Då är det också centralt att hållbarhetsredovisningen är enkel att förstå och enkel att jämföra med andra fonders. Det gäller särskilt då de som låter AP7 förvalta deras premiepension i mindre utsträckning än andra sätter sig in i, jämför och eventuellt byter förvaltare. Då blir det särskilt olyckligt om Sjunde AP-fonden har andra principer för redovisning av hållbarhet.
Jag är förvånad över att regeringen inte tydligare säger att det ska vara samma. Det ska finnas samma möjlighet för spararna att jämföra Sjunde AP-fondens hållbarhetsredovisning. Därför vore det angeläget för kammaren att rösta för reservation 2 i betänkandet så att det blir tydligt att samma kriterier för hållbarhetsredovisning ska omfatta alla.
Det är för att konsumenterna lättare ska kunna göra rätt och välja placering där de ser att det finns en positiv avkastning inte bara på det egna kapitalet utan också på det omkringliggande samhället.
Jakob Forssmed (KD):
Tack, Emil Källström, för både anförande och ett gott samarbete under pandemin! Jag har uppskattat det. Riksdagen har tillsammans med regeringen kunnat göra en lång rad förbättringar i olika stöd längs denna resa. Jag skulle vilja påstå att många av dessa förbättringar har skett trots, inte tack vare, regeringen.
Det har funnits ett synsätt på företagande där jag och Emil Källström har varit långt mer överens än vad Emil Källström har varit med regeringen. Samarbetet med riksdagen tror jag alltså har varit viktigt. Samtidigt har output eller hur förslagen har genomförts i praktiken ibland lämnat rätt mycket i övrigt att önska. Det har varit en ryckighet. Det har varit långa handläggningstider. Det har varit svårt för företag att få besked om vad som gäller.
Man har ofta hamnat i besvärliga situationer. För företagen har det ibland varit som en sådan där brödrost som av någon anledning finns på finare hotell. Man stoppar in sitt bröd i den, och sedan har man ingen aning om när det kommer ut något på andra sidan eller om brödet över huvud taget har överlevt. Den känslan tror jag sammanfattar det för många företagare. Jag skulle vilja att Emil Källström reflekterar över detta.
Hur kan man göra det bättre framåt när det gäller företagsstöden, och vad finns det för möjligheter nu att ytterligare förbättra dem? Emil Källström talar här om möjligheten att gå från ett litet bolag till ett miljardbolag. Emil Källström och Centerpartiet är överens med regeringen om en skattereform.
Regeringspartiet Socialdemokraterna har redovisat en lång rad höjda skatter på i stort sett allt som rör sig eller arbetar. Hur ska detta rymmas i en sådan skattereform?
Jakob Forssmed (KD):
För mig är det uppenbart att vi behöver använda långt fler verktyg än de som Karolina Skog presenterar här i replikskiftet om vi ska komma till rätta med den höga arbetslösheten. Alliansregeringen tror jag gjorde flera misstag under sin period, men det blev också så att OECD utvärderade alliansregeringen, och företrädare för OECD sa efter finanskrisen att det är svårt att se att man hade kunnat agera bättre än vad alliansregeringen gjorde. Jag ger gärna beröm för en del av den krispolitik som den här regeringen har stått för.
Vi hade inte ett permitteringssystem på plats under förra finanskrisen. Alliansregeringen tog initiativ till att vi tog fram ett sådant, och regeringen har infört detta. Det har varit oerhört betydelsefullt. Samtidigt har jag pekat många gånger på att det inte har gett samma skydd för dem som har svagast förankring på arbetsmarknaden, de tillfälligt anställda. Det är till följd av en regel som Karolina Skog tillförde till det här systemet, som inte fanns ursprungligen och som jag menar har varit mycket skadlig och också har gjort det svårare och vägen tillbaka längre för en del på svensk arbetsmarknad.
Satsningarna som Karolina Skog pekar på - var finns evidensen för att de ger effekt? Vi vet att om vi fördubblar subventionerna till nystartsjobb kommer fler att få de jobben, och de jobben kommer att leda till fler riktiga anställningar så småningom. Det är prövat sedan tidigare, och vi vet att det funkar. Varför väljer då regeringen att inte använda sig av den typen av verktyg utan i stället satsa mer på extratjänster som inte ger de effekterna?
Jag tycker att Karolina Skog ofta signalerar pragmatism, och det tycker jag är väldigt bra. Men pragmatism handlar också om att ompröva, pröva nytt och lägga det som inte har fungerat åt sidan när det gäller arbetslöshet, brottslighet eller vad det nu kan vara. Det handlar om att pröva nya saker och framför allt om de stora, riktiga reformer som nu krävs. Jag frågade om arbetslöshetssidan, och nu frågar jag i stället om trygghetssidan.
Vilka är era stora reformer för att komma till rätta med den svenska organiserade brottsligheten?