KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är självklart att det är nödvändigt att med jämna mellanrum se över samhällsområden. Samma sak gäller naturligtvis kulturområdet och dess olika delar. Det är därför vi hade en kulturutredning, och det är därför som vi har lagt fram en kulturproposition.
Under den granskning som har skett av kulturområdet har det visat sig att det finns många områden som behöver förstärkas och andra där stöd har tappat sin relevans eftersom den tekniska utvecklingen kan ha gått i en takt där politiken inte har hunnit med. Ett sådant område är tidskriftsområdet. Det gäller inte bara kulturtidskrifter utan medier generellt.
För stödet till kulturtidskrifter finns det krav på att tidskrifterna ska gå med förlust. Tidigare fanns också krav på att de måste finnas i pappersform. Den här regeringen öppnade för ett drygt år sedan möjligheten också för nättidskrifter att få stöd via Kulturrådet. Det är möjligt nu. Den möjligheten fanns inte tidigare.
Kravet att en tidning ska gå med förlust för att få stöd ger inte precis någon drivkraft att få fler prenumeranter och utvecklas till att bli en ännu bättre tidskrift. Därför har vi velat ta bort det kravet. Vi tycker att det är viktigt att kulturdebatten finns. Det finns inga motsättningar mellan en aktiv kulturdebatt och samhällskritik. De går tvärtom ofta hand i hand.
Att en definition som samhällsinformation ska kvala in i begreppet kulturtidskrifter tycker vi inte är rimligt. Vi kommer att se över stödet eftersom det är nödvändigt att det följer med sin tid. Vi vill också öppna möjligheten för fler kulturtidskrifter att söka och få stöd.
Det är till exempel ett bekymmer att det bara finns en kulturtidskrift på barnområdet - Opsis Kalopsis. Den har nu också problem, trots att den får stöd från Statens kulturråd med det här speciella anslaget. Fler kommer att söka och fler kommer att kunna få stöd.
Det är inte min sak att tala om vilka tidskrifter som inte skulle få stöd, men det finns ingen som helst motsättning mellan något som skulle ha hög kvalitet, vara samhällskritiskt och kommersiellt gångbart.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker mig kunna se av inläggen från oppositionen att det, nästan oavsett vad man föreslår, finns en oerhörd förändringsrädsla. Nej, rör inte det. Det fungerar så bra. Det gäller i synnerhet om det är något som kanske är hotat. Det fungerar inte alltid bra. Men man vill ändå inte förändra någonting. Det är så tydligt i fråga efter fråga.
När jag mötte Leif Pagrotsky i en debatt i Göteborg i förra veckan - det var inte på Bokmässan utan på en helt annan mässa - stödde han absolut kravet på att ta bort förlusttäckningskravet. Han tyckte att detta var en självklarhet. Då måste man fråga sig: Ska man ha kvar detta krav?
Ska en tidskrift kunna få stöd även om den går bra men utan att man gör någonting åt definitionen av vilka tidskrifter som ska kunna få del av kulturtidskriftsstödet? Då har man öppnat i stort sett allting. Då kan, med de formuleringar som finns i dag, Damernas Värld, Veckan Affärer, Affärsvärlden och andra kunna kvalificera sig för ett sådant stöd.
Vi tycker inte att det är rimligt. Precis som Christer Nylander sade är det inte fråga om att strypa det fria ordet. Den nya tekniken har snarare gjort att yttrandefriheten i någon mening och möjligheterna att uttrycka både bekväma och obekväma åsikter är större än någonsin tidigare. Det vill vi bejaka.
Vi vill också ge möjlighet till fler kulturtidskrifter just genom att göra det teknikneutralt att nå sin publik - inte bara via papperstidningen utan också på andra sätt. Vi vill att kulturen ska ta mer plats. Det är också därför som vi vill att fler kulturtidskrifter ska kunna få stöd.
Som jag sade tidigare finns det ingen motsättning i att en kulturtidskrift skulle kunna vara såväl starkt kritisk som hålla en hög kvalitet och vara samhällsbärande.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson sade att det inte är konstigt att ni ifrågasätter. Nej, det ska en opposition göra. Men i fråga om snart sagt varje förändring säger ni: Nej, nej, nej. Rör ingenting, förändra ingenting. Ni säger gärna: Vi vill också se över detta. Men samtidigt ser ni inte konsekvenserna. Om man ska förändra någonting får det naturligtvis konsekvenser.
Ni kan inte säga att ni är för teknikneutralitet och att ni också vill ta bort förlusttäckningsgarantin men ändå inte se över definitionen. Gunilla Carlsson frågar: Vad är kultur? Kultur är väldigt mycket. Det är ett vitt begrepp. Man kan säga att det är allt som i någon mening är mänskligt skapande. Det är inte bara några smala sköna konster. Kultur är ett tillräckligt starkt begrepp för att det också ska kunna täcka en kritisk samhällsdebatt, om man så vill.
Men jag tycker att det finns så mycket inom kulturen som skulle behöva debatteras men som inte får utrymme. Det är det som nu är möjligt om man förändrar definitionen och gör dessa nödvändiga förändringar i denna förordning. Det är inget hinder eller hot mot yttrandefriheten, tvärtom. Det är många röster som nu kommer att bli hörda som inte har blivit hörda.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Anne Ludvigsson har frågat mig om jag anser att det är värdefullt att det finns ett levande EWK-museum, och hur jag i så fall avser att agera för att göra det möjligt. Det är glädjande att det mångåriga arbete som bland annat EWK-sällskapet gjort för att åstadkomma ett EWK-museum har krönts med framgång.
Museet har skapats genom donationer och bidrag från Centerpartiet, Lantbrukarnas Riksförbund, Aftonbladet och Söderköpings kommun. När denna fråga tidigare diskuterades i kammaren under 2007 framhöll jag möjligheten att söka alternativa finansieringsmöjligheter för ändamålet. Det har nu visat sig framgångsrikt och gör att samlingen kan bevaras för framtiden.
Detta är ett viktigt steg som visar exempel på nya samverkansformer mellan offentliga institutioner, näringsliv och civilsamhälle. Frågan om bidrag till Arbetets museum för att driva EWK-museet och utveckla dess verksamhet inom nya områden, till exempel internationellt utbyte, hanteras inom ramen för den ordinarie budgetprocessen. Det innebär att ändamålets angelägenhet måste jämföras med andra viktiga behov inom kulturområdet.
Regeringen föreslår inte något sådant stöd i budgetpropositionen för 2010.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Anne Ludvigsson och jag har diskuterat den här frågan tidigare. Jag har också besökt Arbetets museum ett flertal gånger. Vi kan enas så långt som att politisk illustrationskonst är ett väldigt intressant område. Det är extra spännande att höra det som Anne Ludvigsson lyfte fram om att det varit mycket uppskattat och att man har fått nya kontaktytor.
Det finns ett stort intresse från omvärlden i Sverige och utomlands både i Norden och kanske till och med utanför Norden och Europa. Man kan ställa sig frågan: Är detta inte en verksamhet som kan överleva just genom de nya kontaktytorna? Det har gått in medel såväl via Access som via den donation som bland annat Centerpartiet gav men också medel från kommun och jag tror också landsting.
Jag ska ärligt säga att jag är glad över det arbetet som skett på Arbetets museum. Jag har också kunnat följa EWK:s teckningar under många år. Men det finns ändå alltid prioriteringar. Det går inte att göra allt, och ibland kanske inte ens allt som man vill. Arbetets museum har 14 miljoner i anslag, tror jag.
Om man ser att detta är en viktig verksamhet som det finns stora möjligheter att utveckla, och i synnerhet efter det att man har fått stöd tidigare, kanske man kan göra en omprioritering inom sitt anslag. Det är möjligt att de kanske väljer att kanske prioritera något annat. Det kan jag inte svara på. Men jag tycker den frågan ändå måste ställas. Jag kan också ärligt säga att vi är i en situation där vårt kulturarv hela tiden växer. Det blir mer och mer, och större och större. EWK är inte den enda inom den här genren.
Vi har O.A. och Albert Engström. Jag tror att han har någon stuga i Grisslehamn som någon hembygdsförening stöder, och teckningarna finns också på museer. Det går inte att bygga stora samlingar och museer överallt. På det här området som på många andra har vi också ett stort kulturarv att bevara. Det innebär allt större kostnader i takt med att arvet växer men också i takt med våra kunskaper om hur vi ska vårda det växer.
Ibland måste man prioritera, och detta var inte något som vi kunde prioritera i budgeten för 2010.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är bättre att ge raka besked, säger Anne Ludvigsson. Det är det ju. Jag tror att Arbetets museum vet väl vad som gäller. Vi har haft samtal med chefen där ett flertal gånger. Han är inte förvånad över det förslag som ligger i budgetpropositionen. Anne Ludvigsson tog upp skattesänkningarna. Det är viktigt för oss, i synnerhet när vi lever i ett land med snart sagt de högsta skatterna i världen.
Det är oerhört viktigt att människor får behålla mer av det de tjänar in. Vi tycker att det är en viktig fråga. Jag vet att Socialdemokraterna inte tycker att det är en viktig fråga, men vi gör faktiskt det. Det finns väldigt stora behov hos de 19 statliga museer som finns. Vi har också gjort satsningar där under dessa tre år som jag suttit som kulturminister. Det kommer alltid att heta att det inte är tillräckligt.
Vården av kulturarvet är prioriterat, och det är också därför mycket pengar går till detta. Jag vet också att EWK-sällskapet bildades 1993. Det har funnits ganska länge. Man har förmodligen haft kontakter med Socialdemokraterna och tidigare socialdemokratiska kulturministrar innan jag kom in i bilden och förmodligen fått nej där också. Jag vet att man uppvaktade statssekreteraren i den förra, socialdemokratiska regeringen så sent som våren 2006.
Det blev nej där också. Jag förstår inte varför ni tror att vi plötsligt skulle göra någonting som ni själva i regeringsställning inte ansåg prioriterat. Sedan kan jag också tycka att det är väldigt roligt att det här har kommit i gång och att Accessmedlen har kunnat användas till detta. Statens medel räcker inte till precis allting.
Jag önskar Arbetets museum framgång i det samarbete man uppenbarligen ska ha med Qatar och Mexiko om politisk och annan demokratisk yttrandefrihet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag är också glad att den här miljonen finns på plats tack vare Centerpartiet, för annars hade det kanske inte blivit några pengar. Det blev det ju inte under den förra regeringen. Jag kan bara önska dem ett fortsatt lycka till.
Det är alldeles uppenbart av det som Anne Ludvigsson har berättat att de har byggt upp bra plattformar, bra kontaktytor inom Sverige och utanför Sverige och närmat sig andra områden, journalistik, utbildning och juridik. Jag skulle tro att det finns en absolut framtid för EWK-museet och det här centret för politisk illustrationskonst som man vill bygga upp även utan en statlig miljon.
Det verkar som om det finns en god grund att bygga vidare på, i synnerhet som Anne Ludvigsson säger att det finns ett stort intresse för den här verksamheten. Det gläder mig. Det är riktigt som Anne Ludvigsson säger att man behöver utveckla det här med mediekompetens. Det är någonting som vi arbetar med såväl på EU-nivå, med de slutsatser som vi ska anta i Bryssel på fredag, som i det arbete som Medierådet bedriver i Sverige.
Där är vi helt överens.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Berit Högman har frågat arbetsmarknadsministern om han kommer att ta initiativ som gör att kyrkopolitiker även framöver har en laglig rätt till tjänstledighet från arbetet för att sköta sina uppdrag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Stat-kyrka-reformen innebar att de kyrkliga kommunerna förlorade sin kommunstatus och att Svenska kyrkan även i övrigt lämnade det allmänna. Den tidigare lagstadgade rätten till ledighet för kyrkokommunala förtroendeuppdrag upphörde därmed. För att den omställning som relationsändringen innebar för Svenska kyrkan skulle underlättas infördes dock en tidsbegränsad rätt till ledighet för förtroendeuppdrag inom kyrkan.
Den dåvarande regeringen anförde att det mot bakgrund av principen om ökad likställighet mellan trossamfund inte fanns skäl att föreslå en permanent rätt till ledighet för förtroendeuppdrag inom Svenska kyrkan . Rätten till ledighet för förtroendevalda inom Svenska kyrkan var alltså en övergångslösning inom ramen för stat-kyrka-reformen. Det är inte aktuellt med någon förlängning av denna rätt till ledighet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det må vara att det här är en arbetsrättslig fråga, men Berit Högman får nog hålla till godo med mig ändå. Frågan diskuterades också i förra veckan när vi hade den kyrkoantikvariska skrivelsen uppe för debatt här. Vi har alltså så att säga gått en omgång redan tidigare.
Det här är en fråga som har löpt under tio års tid under den här övergångsbestämmelsen, men det var också en fråga som man noggrant penetrerade under förra årtusendet, i slutet av 1900-talet. En av utgångspunkterna för hela stat-kyrka-reformen var att man skulle öka jämlikheten, eller likställigheten om man vill kalla det så, mellan olika trossamfund.
Det var väldigt tydligt sagt från den förra regeringens sida, som hade samma politiska färg som Berit Högman, att det var en övergångslösning och att efter de här tio åren skulle rättigheten till ledighet för förtroendevalda upphöra. Jag vet inte var Berit Högman har funnit skrivelser som skulle antyda någonting helt annat.
Precis som Berit Högman säger har kyrkan, inte bara Svenska kyrkan utan övriga trossamfund, många viktiga uppgifter utöver det rent missionerande som Svenska kyrkan också ägnar sig åt. Det finns ingenting som säger att engagemanget i Svenska kyrkan skulle bli så mycket mindre bara för att man inte fick rätt att vara borta från jobbet på grund av att man hade ett uppdrag i Svenska kyrkan.
Vad ska vi då från Kulturdepartementets sida svara dem som är aktiva i katolska kyrkan, i olika islamiska förbund, den buddhistiska rörelsen och alla möjliga andra som jag möter i Trossamfundsrådet där jag sitter ordförande?
Det finns också idrottsrörelsen, Röda Korset, Rädda Barnen och många ideella organisationer som kanske skulle tycka att deras engagerade medlemmar skulle kunna ha rätt att ta ledigt från jobbet. Det är ingenting som vi kan sätta från statlig nivå. Det finns många arbetsgivare både på offentlig och privat sida som ger rätt till ledighet för sina anställda så att de kan engagera sig.
Det är alldeles utmärkt så, men det är inte ett krav som man kan ställa på samtliga arbetsgivare.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag skulle lite kort vilja anknyta till det som Hans Wallmark sade, att vi inte bara har en kyrka utan många samfund. I någon mening kan man säga att det har vitaliserat Svenska kyrkan som blivit öppnare och nu ser på sin roll på ett annat sätt. Det är positivt.
Som svar till Göran Persson vill jag säga - eftersom vi hade en diskussion om det och jag vet att han har ett starkt engagemang i saken, vilket jag uppskattar - att jag tidigt, förmodligen redan innan Hans Wallmark lämnade in sin skriftliga fråga, hade uppe frågan för diskussioner med Svenska kyrkan.
Vi diskuterade framför allt kyrkoantikvarisk ersättning, något som Göran Persson och jag har diskuterat i denna kammare, samt prästlönetillgångarna och i någon mån rätten till ledighet. Det har från vår sida hela tiden mycket tydligt sagts att detta är en övergångslösning. Vi kan kalla den solnedgångsparagraf, något jag fått lära mig här och nu, eller vad det vara månde.
Jag tror inte att det egentligen någonsin har funnits en tro hos företrädarna för Svenska kyrkan att man skulle ändra på den förutsättningen. Under åren jag satt i kulturutskottet, i opposition, nämligen 2002-2006, resonerade vi då och då om kyrkofrågor.
Aldrig någonsin hörde jag någon från Socialdemokraternas sida lyfta fram att rätten till ledighet är något som vi behöver se över. Jag vet inte om den insikten kommit helt plötsligt, men Berit Högman sade faktiskt i sitt inlägg att tillståndet är gott, att det finns ett ökat engagemang inom Svenska kyrkan. Det gläder mig.
Det finns ingen anledning att tro att det engagemanget skulle försvinna om man ändrade rätten till ledighet. Det är åtminstone inte min tro.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
"Kulturskymning", säger Göran Persson. Jag förstår inte. Alliansregeringen ger mer pengar till kultur i skolan och ökar budgeten mer än Socialdemokraterna. Det är inte jag som har räknat på det här, utan det är tidningarna, medierna, som har räknat på detta och konstaterat att vi ger mer.
Vi gör det lättare att söka stöd för kulturtidskrifter och gör det teknikneutralt, fördubblar stödet till läsfrämjande och ökar stödet och ersättningen till Svenska kyrkan för vård av byggnaderna. Det var 1,9 miljoner under tio år under Socialdemokraternas tid. Det är 2,3 miljoner. Det är mer än en fördubbling på halva tiden.
Hur kan man få detta till "kulturskymning"? Jag begriper inte! Det är mer pengar. Det är ökat stöd och engagemang. Socialdemokraterna är snudd på reaktionära. Rör ingenting! Låt allt förbli vid det gamla! Tycker ni att det är framåtsyftande? Jag tycker att det är djup skymning. Det är inte alltid jag håller med Socialdemokraterna.
Men när det gäller frågan om rätt till ledighet för förtroendevalda tycker jag precis som socialdemokratiska regeringar gjorde under 90-talet. Jag tycker inte att det är en modern regel att man ska ha likställighet mellan olika trossamfund.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi kommer nog alltid att tala emot varandra, för vad jag än säger så säger Nikos Papadopoulos att det är brist på engagemang och att vi inget gör. Jag kan stå här tills jag blir blå, grön, gul och röd och räkna upp allt möjligt som vi gör och har gjort, och Nikos Papadopoulos kommer fortsatt envist att säga att ingenting händer, att det är brist på engagemang och att man ingenting vill.
Jag kommer nog inte att komma så mycket längre just i den här debatten, om jag inte börjar om från början och bollar miljoner och anslag. Det tänker jag inte göra. Vi får nog förhålla oss till att kulturvärlden är speciell, och den kommer alltid att vara det. Många nyutexaminerade har svårt att få in en fot på arbetsmarknaden. Det gäller inte bara kulturvärlden utan väldigt många områden.
Det är därför det är så otroligt viktigt när vi från den borgerliga regeringens sida talar om entreprenörskap. Entreprenörskap innebär inte att man måste starta företag och tro att allting är löst. Väldigt många i kulturvärlden har redan företag, fler än inom andra områden.
Men för att man ska kunna klara sig som kulturskapare och kunna leva på sin kompetens och sin skapande förmåga måste man bli mycket bättre på att nätverka, att marknadsföra sig själv, att kunna ta betalt och att veta sina rättigheter, särskilt vad upphovsrätt betyder. Här finns det fortfarande väldigt mycket att göra.
Jag är övertygad om att trots att vi nu befinner oss i en otroligt tuff ekonomisk situation har kulturen absolut framtiden för sig. Det visar all tillgänglig statistik.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag delar Bengt Bergs kärleksförklaring till biografen. Jag tror också att jag är årsbarn med tv. Men det var och är naturligtvis fortfarande en helt annan upplevelse att se film på en stor duk och många gånger tillsammans med andra än att sitta hemma, hur brett och stort utbudet än kan vara, och titta på en tv-skärm eller möjligen på en datorskärm.
Utvecklingen går framåt, säger Bengt Berg, och det tog även Siv Holma upp. Visst är det så. Det går väldigt fort, och det kan vi naturligtvis glädjas åt.
Det som nu blir möjligt, att se digital bio och till och med tredimensionell bio, och inte bara bio utan operaföreställningar, vare sig det är från Metropolitan eller något annat håll, är naturligtvis till stor glädje för oss alla. Vi är inte överens om allt, säger Bengt Berg.
Jag tycker att vi är överens om åtminstone det du sade i ditt inlägg, att det här är viktigt och att det är en betydelsefull satsning. Jag gläds åt att Torsby också nu har en digital biograf där Bengt Berg och många andra som bor i Värmland kan se bio, opera och så småningom kanske också dans och andra kulturevenemang. Det här är viktigt.
Det är också därför som vi gör detta från 2012. Jag har varit med ett antal år och jag har haft ett flertal diskussioner, inte minst med Siv Holma. Det spelar ingen roll vad man säger eller vad man gör, det är alltid passivt, det är alltid för sent och det är alltid för litet. Jag har hört det här under alla år. Vad satsningen än gäller är den passiv, det är för lite och det är för sent. Jag är inte överraskad av detta.
Det finns ändå skäl till att vi har valt att avvakta så här pass länge, kan man kalla det om man vill, men vi tycker att vi ändå ligger i framkant. Det har nämligen varit väldigt oklart vilken standard som ska gälla. Det är först - man kan tycka vad man vill om detta - när de stora aktörerna bestämmer sig som det också blir möjligt att digitalisera i större skala och göra det till ett rimligt pris.
En del har varit ute tidigt och det har därmed blivit mer kostsamt än det nu kommer att bli. Bengt Berg skriver i sin interpellation att det handlar om 1 miljon per biograf. Det gör det inte. Det priset har sjunkit. Det kanske kommer att sjunka ytterligare i takt med att fler och fler digitaliserar. Folkets Hus och Parker anger 600 000 exklusive moms.
Det är kanske en rimlig siffra att hålla sig till. Den digitalisering som har skett i storstäderna, som både Bengt Berg och Siv Holma har varit inne på, har ju skett framför allt på de kommersiellt drivna biograferna. Det är inte heller de som är aktuella för det här stödet.
Som jag framhöll själv i mitt svar och som Bengt Berg och även Siv Holma mycket väl vet är det här ett statsstöd och det behöver också stämmas av med EU-kommissionen så att det inte blir så att man hamnar i en situation där stödet ska betalas tillbaka. Jag tycker att det är en väldigt god ordning att vi avvaktar 2012, som också har varit rekommendationen från Svenska Filminstitutet, där man tror att det nu kommer att dra i gång på allvar.
Vi ligger också, vill jag påpeka här, långt före de flesta andra länder i Europa.