KBLab/rixvox huggingface dataset:
Birgitta Sellén (C):
En sådan här kapsyl av GBL, Morgan Johansson, ger ett rus som motsvarar att du dricker två starköl. Ruset sitter i ungefär i en timme. Två kapsyler brukar leda till sömn inom 20-30 minuter, och tre-fyra kapsyler orsakar koma i tre-fem timmar.
En "lagom" dos ger ett alkoholliknande rus som först är uppiggande och därefter nedstämmande, och man blir slö och slapp. Drogen ger inget bakrus, och man mår därför bra dagen efter. När man blir slö och slapp och kanske börjar må illa, kan det leda till att man vill kräkas. Vad kan då hända när man kräks om man är slö och slapp? Jo, man kan sätta spyorna i halsen.
Det innebär att om polisen hittar en avliden person som de tror har druckit för mycket alkohol och dött av att han eller hon har spytt i själva verket kan ha dött på grund av att han eller hon har druckit GBL, som i kroppen har omvandlats till den narkotikaklassade drogen GHB. Det kan vara orsaken till att personen har spytt och därmed orsakat döden genom kvävning. Jag engagerade mig i den här frågan innan GHB var klassat som narkotika.
Jag var med och överlämnade 49 000 namnunderskrifter från Sundsvallsområdet till dåvarande socialminister Lars Engqvist. Vid en debatt som jag hade med honom sade han att det bland annat var på grund av mitt engagemang i den här frågan som GHB klassades som narkotika. Men som bekant upphörde inte problemet, för när nöden inte har någon lag är uppfinningsrikedomen stor.
Narkotikaberoende personer upptäckte att rengöringsmedlet GBL gick att dricka som det var, och det miljövänliga rengöringsmedlet omvandlades till en drog. Du tog in ett lovligt material, ut kissade du drogen. Vad gör man då? Jo, jag anser att ett preparats verkan ska kunna leda till att det narkotikaklassas.
Det står i lagen att det är fullt möjligt att narkotikaklassa preparat utifrån vad som är känt om dess preparats verkan. Det sade Engqvist till mig redan den 16 januari 2001 när jag debatterade med honom. Ända sedan 1999 har polisen och de sociala myndigheterna skyldighet att rapportera till Folkhälsoinstitutet när de träffar på nya medel som används för narkotikamissbruk.
Därför anser jag att man inte kan vänta så länge med att klassificera nya droger som narkotiska preparat. Om man inte vill ta bort GBL från marknaden på grund av att det är ett effektivt och miljövänligt rengöringsmedel som i första hand används i industrin, bör man kunna tillsätta ett kräkmedel för att det ska kunna bli odrickbart.
Det smakar ju inte gott som det är nu heller, men det smakar inte tillräckligt illa för att det ska undvikas. Läkemedelsverket och berörda branschorgan har sagt att de är positiva till en denaturering av GBL men att de behöver undersöka effekterna på GBL.
Statsrådet Morgan Johansson säger här att EU har ett väl fungerande system och att dess samlade kompetens kan utnyttjas för att finna lösningar på frågan. Jag oroas då av att det finns alltför många drogliberala i flera EU-länder. Särskilt oroande är det att endast ett fåtal medlemsländer har uppmärksammat att GBL förekommer i missbrukssammanhang. Det tolkar jag just som att om man är drogliberal blundar man ibland för verkligheten.
Birgitta Sellén (C):
Medvetenheten bland ungdomarna, statsrådet Johansson, är att de får ett billigt rus. Sedan vet vi att det är väldigt svårt att dosera de här olika preparaten. Det är oerhört svårt att i förväg veta vad som händer när man har tagit en eller två kapsyler. Det är flera som har dött under årens lopp. Det är alltså inte bara den här 16-åriga flickan i somras.
Därför är det tråkigt att uppvaknandet har kommit så sent. I annat fall hade hon kanske levat, och kanske också några andra. GBL försvaras hela tiden med att det är ett miljövänligt rengöringsmedel. I den här frågan känns det som om människors hälsa ställs mot miljön. Rätt eller fel? Det är det svårt att säga något om. Båda är ju väldigt viktiga.
Jag är övertygad om att det går att ta fram ett annat rengöringsmedel som också är miljövänligt. Men fram till dess vill jag se att något görs åt GBL så att det inte går att dricka. Medlet används som rengöringsmedel i olika lokaler, bland annat i klottersanering, som statsrådet sade.
Det finns faktiskt exempel på att ungdomar som har klottrat, skrivit tags och så vidare, själva har fått sanera väggarna där de har skrivit sina tags . De har fått göra det med GBL. Jag tror att jag inte ens behöver tala om vad som har hänt i vissa situationer. Ungdomarna vet vad som händer om de dricker av rengöringsmedlet. Det har hänt i detta vårt land.
Danmark lär enligt vad jag har hört sägas redan ha klassat det som narkotika. Jag hoppas verkligen att arbetet nu intensifieras. Jag säger som Anne-Marie Ekström: Jag tror inte på det förrän jag ser det. Och eftersom det är de enskilda medlemsländerna som kan miljöklassa så hänvisa inte till EU! Deras precursorlista eller vad det nu heter är väldigt lång.
Birgitta Sellén (C):
Jag hörde att Lars Wegendal sade någonting om att alliansen inte har en gemensam kulturpolitik. Då måste jag få ställa frågan: Vill Lars Wegendal med det försöka få oss att tro att Socialdemokraterna och samarbetsparterna har en gemensam kulturpolitik? Vi har inte sett det i utskottet.
Det är alldeles för många reservationer och avvikande meningar från v och mp för att jag ska kunna tro att ni är överens i alla frågor. Jag tror att vi redan i dag kan visa att vi är på väg åt betydligt mera gemensamhet. Sedan sade Lars Wegendal ungefär så här: Hur svensk är vår kulturpolitik?
Hur har invandrare påverkat kulturpolitiken? Ja, det är just det vi ständigt efterfrågar från Centerpartiet när vi frågar om utbud och efterfrågan: Stämmer det överens? Det handlar just om det att vi vill se över och göra en utredning av hur det egentligen är, vad det är folk frågar efter.
Det är just med baktanken att olika människor påverkar, äldre, yngre, invandrare, ursvenskar, minoritetsfolk och så vidare. Varför ställer inte Socialdemokraterna upp på att tillsätta en utredning?
Birgitta Sellén (C):
Först vad det gäller dagordningen, är det ju så att politiken spänner över så oerhört många områden. Vi valde sex områden när vi gjorde alliansgrupperna, men jag kan berätta för Lars Wegendal att vi har haft alliansgrupp ändå och kommit väldigt långt.
Vad gäller kultur på vår allians konvent skulle Lars Wegendal ha varit där! Vilken höjdare det var, med Mamma Mia-musik! Det var huvudingrediensen, så kulturen hade sin givna plats. Alla stod och sjöng och applåderade. Det var ljuvligt. Nog har kulturen plats i alliansen.
Sedan hakar Lars Wegendal upp sig på de kulturpolitiska målen i reservation 1. Det jag pratar om är en annan fråga, som inte finns med här men som vi ständigt år efter år sedan jag kom in i riksdagen har lyft upp: Utbud och efterfrågan, stämmer det överens? Det har jag begärt en utredning om i många år nu.
Det är i den situationen som vi har möjligheter att verkligen titta över detta, där vi tar till oss allt som finns i samhället och bakar in det i kulturpolitiken. Det är det viktiga. Jag kan inte låta bli att halka in lite grann på frågan om den regionala fördelningen av anslagen.
Det låter i vissa andetag som att Lars Wegendal egentligen tycker att det är bra, och sedan kan det bli lite annorlunda ibland. Då har jag en fråga. Statskontoret har sagt så här: "Dels omfattar försöket bara en del av de totala statsbidragen inom kulturområdet, dels är regleringen konstruerad på ett sådant sätt att det är svårt att genomföra övergripande förändringar."
Vad är det som gör att det är svårt att göra omfördelningar i det befintliga bidragssystemet om man delar ut en påse till de olika regionerna? Jag har oerhört svårt att förstå det men vill gärna få en förklaring av Lars Wegendal.
Birgitta Sellén (C):
Jag börjar med näringslivet. Vi vet att ända sedan 1990-talet då Östersund/Åre började söka vinter-OS har näringslivet hela tiden varit inkopplat som en garant för det hela. Det är ändå så pass stora osäkerheter om det ekonomiska utslaget på slutet. Därför är det viktigt för att våga satsa och söka att det finns en garant.
Som jag nämnde inledningsvis finns det andra länder med sämre ekonomi än vi har som är redo att göra det. Varför skulle inte då vår regering och vårt land kunna vara garant? Du talade om det nej som kom i juni. Det var så att Statskontoret redovisade analysen i juni, och sedan skulle beslutet tas inom en vecka. Det fanns alltså inte utrymme.
Det som var felet där var att Statskontoret kom för sent. Den utredningen skulle ha behövt göras tidigare, för då hade man hunnit lägga upp en strategi för hur man skulle jobba med de här frågorna. Det sades bli ett underskott på många miljarder. Det är också bara godtyckligt. Som det ser ut i dag verkar det som att Turin har gått med vinst.
Och varför skulle inte vi i Sverige också kunna göra det, just med tanke på att vi säger att vi inte behöver ha alla tävlingar förlagda exakt i Östersund utan kan ha spridning på det och utnyttja de hallar som finns? Ett vinter-OS är betydligt billigare att ordna än ett sommar-OS. Det är därför som vi är så noga med att tala om vinter.
Dessutom är Sverige ett land där vi är otroligt duktiga just på vintersporterna, och då borde vi ta till vara den delen.
Birgitta Sellén (C):
Men det är ju bland annat det som vi lyfter, hur vi ska lösa det här. Det är också därför vi har lyft fram frågan. Det är därför vi har lyft fram frågan om internationella arrangemang i interpellationen. Vi vet genom utredningar som har gjorts hur mycket pengar som tillfaller landet när det gäller kringnäringar och så vidare.
Vad gäller ansökningarna säger Bertil Karlsson från Östersund att staden inte ger sig: Jag tycker att det är på tiden att Sverige blir värd och bjuder igen för alla de OS vi har fått vara med om. Där är de verkligen redo att satsa. Vi har motionerat både i kommittén och här i riksdagen. Motion Kr293 har tyvärr ramlat bort - det har varit ett misstag i hanteringen av den.
Om inte vi hade motionerat hade vi inte lyft fram den här frågan i dag - då hade frågan legat där och somnat in. Jag håller fullkomligt med om att det är mycket positiva skrivningar som finns här, men inte hade de stått där om inte vi hade motionerat. Det behövs att någon lyfter fram frågan, och det har vi i Centerpartiet valt att göra.
Birgitta Sellén (C):
Det är bra att även Lennart Gustavsson har sett att det finns vissa problem genom att det är så många barn som har börjat och att man saknar de här pedagogerna. När det gäller vårt recept kan jag säga att det ju är många fler som söker in till lärarutbildningen än som får plats, därför att regeringen har bestämt att det är 7 000 som ska gå fastän det årligen behövs 13 000. Självklart fattas det pedagoger.
Men ta in dem som vill börja i utbildningen! Sedan handlar det naturligtvis också om att stimulera och ge incitament som gör att många fler vill bli förskollärare. För att klara av det får vi nog hjälpas åt alla i samhället.
När det sedan gäller samarbetet kan jag säga att om jag inte missminner mig stod Lennart Gustavsson för en timme sedan eller något sådant i talarstolen och sade: V, mp och s har olika åsikter i väldigt många frågor. Men ni har ändå fått sitta sena nätter under budgetberedningen i höstas. Det var väldigt sent som ni lyckades hitta varandra. I alliansen har vi börjat vårt förarbete.
Vi kommer att klara det här. När det är ett samarbete är det ett givande och ett tagande. Vi kommer att klara det likaväl som ni har försökt klara ut det.
Birgitta Sellén (C):
Jag börjar bakifrån med frågan om bristande kunskaper. Med den skola som vi i alliansen vill skapa handlar det om att ta till vara individen redan från början. Där handlar det om att inte kväva och lägga locket på.
Tyvärr kan man än i dag, i dagens Sverige, höra hur barn som är sex år frågar efter olika saker för att de vill lära sig och så får de svaret, inte bara av föräldrar utan även på förskolan: Vänta tills du börjar skolan! Då lär man sig ju redan på en gång: Det är ingen idé att jag engagerar mig, ingen idé att jag bryr mig.
Det är därför som vi pratar om den flexibla skolgången, för att ta till vara intresset, för att successivt bygga upp självständiga personer som tror på sig själva, som går vidare i sin förmåga anpassad efter varje individ.
Då behöver vi inte ha de här eleverna som är så vansinnigt skoltrötta när de är i tonåren, för då har vi mött dem på en helt annan nivå. Det vi pratar om när det gäller platserna på högskolan är att vi vill ha god kvalitet. Det är inte kvantitet som är det viktiga i högskolan.
Men sedan bör man gå in för olika riktningar. Det är bara att säga att nu satsar vi mer på lärarutbildningarna i stället för datautbildning eller något sådant. Det finns alla möjligheter att anpassa detta efter de platser som redan finns. Jag är inte ett dugg oroad för den delen. Egentligen tror jag att jag hade svarat på frågan om vuxenutbildningen. Det gäller bara att få till en skola i vår anda.
Birgitta Sellén (C):
Jag kan bara beklaga och säga att vi inte ser stärkta ungdomar i dagens skola. Snarare ser vi färre och färre som känner sig starka. Det visar bland annat den lägesrapport som jag hänvisade till, där det sägs att antalet ökat och att 10 % av de unga under 25 år är i behov av att läsa upp sina betyg eftersom de inte lyckats i skolan.
Jag skulle gärna vilja veta hur ministern kan förklara att det blivit så när hon säger att man lyckats stärka dem. Vi vet att 25 % av de vuxna inte klarar av att läsa och förstå första sidan i en dagstidning. 7-8 % har mycket svårt att över huvud taget läsa den. De känner sig säkert inte stärkta.
Sedan säger ministern: Vem säger nej till kvalitet, individualitet, flexibilitet? När ni säger att flexibel skolgång inte fungerar vid övergången till gymnasiet, då tänker regeringen definitivt inte flexibelt. Men ni har ju tidigare sagt "inte friskola" och sedan accepterat den så det kanske blir likadant när det gäller flexibel skolgång.
Snart kanske det där "inte" försvinner fastän ministern hävdade att ingen kunde sätta ordet "inte" framför. Vi från Centerpartiet upplever att det är just det man gör när man inte kan tänka sig flexibel skolgång.
Birgitta Sellén (C):
Om ministern hade lyssnat på hela mitt anförande tror jag att hon hade hört att det vi pratar om påverkar förskolan i allra högsta grad, och vad jag vet så är det Lena Hallengrens ansvarsområde.
Om vi ska tillåta en flexibel skolgång, vilket vi alltså vill, handlar det om att de elever som redan i förskolan är mogna för att börja läsa, räkna, skriva ska kunna få börja tidigare än i augusti det år de fyller sju år. Där börjar vår flexibilitet.
Med vår skola skulle det heller inte finnas så fruktansvärt många som behövde gå i vuxenutbildning. Men nu finns den, och då måste vi naturligtvis hjälpa alla dem som behöver gå där och ge dem den möjligheten. Vi har också anslagit extrapengar exempelvis till den kvalificerade yrkesutbildningen. Vi värnar mycket om folkbildningen. Där har vi anslagit mer pengar än regeringen; vi ger 90 miljoner mer till folkbildningen.
Så nog ser vi till att hela människan ska kunna ha ett livslångt lärande. Det är oerhört viktigt - från vaggan till graven. Därför vill jag gärna höra hur ministern ser på folkbildningen och den proposition som kommer så småningom. Kommer den att ge några ytterligare förstärkningar? Går det att lyfta på förlåten så att vi får höra lite grann om det? Den kommer ju ganska snart vad jag vet.
Birgitta Sellén (C):
Likvärdig - det är bra att skolministern talar om vad han menar med det, och tydligt och bra. Jag hoppas att det skrivs ut tydligare och bättre också i era handlingar. Skolan måste ju anpassas efter varje individ. Dyslektiker kan behöva föreläsning, medan andra elever klarar att läsa in texten själv. Därför: Ta till vara de kunskaper som föreningen för dyslektiska barn har!
Låt den leva vidare! Ge den möjligheter att sprida sina kunskaper!
Birgitta Sellén (C):
Det var en likhetskoppling med mängden smalfilmer. Det var väl lite att generalisera, för om vi skulle räkna med alla dessa bröllopsfilmer och så vidare blir det betydligt mer, enligt de uppgifter jag har fått. Det är möjligt att uppgift står mot uppgift, men det är vad jag har fått reda på. Jag tycker också att det är väldigt viktigt att man satsar på kulturarvet, men vi vill ha en långsiktighet.
Det är därför vi har protesterat mot de tvååriga pengarna som regeringen har lagt. Vi har i vår budget avsatt 3 miljoner extra - det har vi gjort i flera år - just till Grängesberg för att vi vill att det ska öka på och bli en långsiktighet. Vi är väl medvetna om att även våra pengar är för lite för att det ska räcka till 20 jobb som tanken är, men vi har ändå velat visa vår goda vilja.
Det var lite intressant att höra kulturministern tala om SVT:s filmarv och att de är självständiga. Det kan jag hålla med om, men i svaret lät det så här: Jag finner ingen anledning att föregripa diskussionen. Det var det som fick mig att ställa frågan om kulturministern var mer initierad än vad som kom fram i svaret.
Så tycks alltså inte fallet vara. Jag har träffat de som är ansvariga för Filmarkivet i Grängesberg. De håller masken och tycker att det här fungerar: Vi har ju fått lite mer pengar. Men det är ofta intressant att studera kroppsspråket på folk. Det säger något annat.
De säger också, och har sagt tidigare i olika intervjuer, att de skulle behöva 12-15 miljoner för att de ska kunna klara sitt uppdrag. Det handlar om Filmarkivets unika uppdrag i Grängesberg, att samla in kulturhistoriskt intressanta filmer från privatpersoner, föreningar, museer och företag, material som riskerar att gå förlorat i gömmorna. Färgfilm bleks, och all film påverkas av nedbrytningsprocesser.
De krymper och går sönder vid visning. Det är farhågor som kommer från Grängesberg och filmvårdsarkivet där. Jag blir lite förvånad när kulturministern säger att de hade kunnat få mer pengar. Det känns väldigt bra. Då hoppas jag att, om inte de signalerna har kommit fram förut, de efter den här dagens debatt kommer fram till dem.
För då är jag övertygad om att de kommer att söka mer pengar. I dag digitaliseras ju de filmer som ägarna ger tydliga signaler om vad de ska användas till. Man lämnar in en film. Så säger man att det här ska vi använda för att studera vår hembygd, visa turisterna och så vidare. Då digitaliserar de. Det var vad de ansvariga för filmarkivet berättade när jag träffade dem.
Andra filmer då? De bara ligger kvar utan att prioriteras. Många av filmerna har naturligtvis aldrig skickats. Det finns mängder med filmer som ligger i museer och i hembygdsföreningar. De har inte vågat skicka filmerna till Grängesberg för att de inte vet vad som kommer att hända med dem. Kanske kommer de att ta skada.
Det är något som vi måste jobba för om vi ska kunna bevara det kulturarv som vi har och som är oerhört viktigt. Den prioriteringsordning som Filmarkivet gör i samarbete med forskare, sade kulturministern. Det låter väldigt intressant. Jag skulle väldigt gärna vilja höra lite mer om hur prioriteringsordningen ser ut.
Birgitta Sellén (C):
Jag vill nog inte hålla med om att det i grunden är en nyanseringsförskjutning. Vi vill ha mer pengar. Som jag sade inledningsvis vill vi ha 3 miljoner. Vi vill ha en långsiktighet. Två år ger inte speciellt mycket, tycker vi.
På vissa områden kan det hända att man kan göra mycket, men på många områden hinner man inte göra speciellt mycket på två år. Det behövs en upplärningstid när det handlar om kulturarv och så vidare. Därför vill vi se de här pengarna långsiktigt, i många år, och vi har som sagt redan ökat anslaget. Att SVT har sålt filmerna var ny information för mig. Det visste inte jag.
Jag trodde att de fortfarande ägdes av Sverige. Det känns bra att kulturministern säger att han också gärna ser att de kommer hit. Jag lovar att jag inte kommer att KU-anmäla ministern för svaret att ministern gärna ser dem i Sverige. Satsningen på filmkulturen är bra, tycker vi från Centerpartiet. Vi ser en framtid med nya filmer och allt möjligt.
Ministern säger också i sitt svar att bevarandet och tillgängliggörandet av filmarvet generellt sett utgör en central del av Svenska Filminstitutets verksamhet som bör kunna utvecklas även i framtiden. Då blir min fråga: Tror kulturministern att detta blir en fråga som man prioriterar väldigt högt inom Filminstitutet, eller är risken att man bara ser på att göra nytt, göra nytt och göra nytt?
Ofta kan det ju vara så. Förhoppningsvis har jag fel. Förhoppningsvis kommer man att känna ansvaret för att bevara och ta detta ansvar på fullaste allvar.
Birgitta Sellén (C):
Jag vill än en gång lyfta fram några jämförelser. Vi har tydliga lagar om åldersgränser vid försäljning av alkohol och tydliga åldersgränser för barn att gå på bio. Därför är det naturligt att även ha en lag som gäller vid försäljning och uthyrning av tv-spel och som inte bara rekommenderar utan verkligen talar om vad som gäller. Tyvärr kommer vi med en lag inte åt alla spel. Vi kommer inte åt spelen på Internet.
Jag tänker på internationella spel när jag säger Internet. Det kan ändå vara en signal till föräldrarna om att bättre hålla koll på vad deras barn spelar om man har tagit ett stort ansvar för att se till att de här bestämmelserna finns. Justitieministern sade också i sitt svar att hur skadligt det här är vet vi inte riktigt och att det undersöks. Jag vet att det undersöks i Sverige.
Men det finns ju erfarenheter från till exempel USA, där FBI säger att alla de mord som har skett i skolor begås av sådana som är besatta av våldsamma datorspel. Vi kan ju också dra lite erfarenheter av det. Jag tror inte att vi svenskar är speciellt annorlunda. Oerhört många föräldrar säger: Vi vet inte hur vi ska söka hjälp när våra barn drabbas av det här. Det är bara 5 % som vet vart de ska vända sig av alla dem som har barn som drabbas.
Finns det ingenting ni kan göra för att ge dem upplysning så att de vet hur de ska hantera problemet?
Birgitta Sellén (C):
Järnvägen från Haparanda till Stockholm engagerar, som infrastrukturministern märker. Vi är nio personer som deltar i samma debatt. Flera av interpellanterna har beskrivit oerhört tydligt, till exempel Hans Stenberg, hur den påverkar hela regionen. Jag tycker att statsrådets svar är helt okej, för självklart är det svårt att göra något annat än att vänta på utredningen.
Jag har därför full förståelse för att statsrådet inte kan ge några löften om pengar i dag, men vi hoppas och tror att det kommer. Vi vill nu passa på att ge några ord på vägen som ytterligare stärker behovet av denna fungerande järnvägslänk.
Jag vet att statsrådet känner till problemen genom besök i området och genom att landshövdingarna har uppvaktat statsrådet, så kunskapen finns. Jag vill än en gång påminna om att vi har en flaskhals, Ådalsbanan.
Om den inte kommer att få resurser kommer det att leda till att Botniabanan inte kommer att få den funktion som man inledningsvis hoppades på, att den skulle bli en snabblänk för tåg ned till Stockholm. Genomfarten i Sundsvall är också en flaskhals som påverkar hela kommunen. Det var Gunnar Andrén lite grann inne på när han berättade om kommunalrådet som han har talat med.
Ostkustbanan rustas visserligen med mötesplatser. Men när man i dag åker med tåget från Stockholm och i mitt fall till Sundsvall stannar tåget gång på gång på grund av mötande tåg. Det innebär att det blir en betydligt långsammare resa än vad det skulle ha kunnat bli om det hade varit dubbelspår hela vägen.
De klimatförändringar som vi står inför nu gör att resorna och godstransporterna på järnväg måste öka och flygresorna minska. Men då måste resorna på järnvägen också bli ett alternativ rent tidsmässigt. Det sades när man planerade Botniabanan att det skulle kunna ta ungefär 3 1⁄2 timmar att ta sig från Umeå till Stockholm.
Det är ungefär så lång tid som det tar från Sundsvall på grund av att man måste stanna till när man möter tåg. Vi måste komma ihåg att Norrland har naturresurserna som är av största vikt för hela landets ekonomi. Vi har malm, skog och är snart också stora etanolproducenter. De här naturresurserna måste kunna fraktas via bland annat järnvägen. Det gäller även persontrafiken.
För miljöns skull måste vi ha en helhetslösning längs hela Norrlandskusten.