Finn Bengtsson (M):
Först vill jag tacka interpellanten men framför allt statsrådet Tobias Krantz för ett uttömmande svar. Jag kan inledningsvis konstatera att interpellanten och statsrådet verkar vara överens om vikten av den förändring som gjordes som ett tillägg i högskolelagen och trädde i kraft den 1 januari 1997, nämligen den tredje uppgiften, som sedermera kom att kallas samverkansuppgiften.
Syftet var då att sprida information om forskning, samverka med det omgivande samhället för att utveckla högskolans utbildning och forskning och bättre tillse att högskolan därigenom kan vara till nytta för allmänheten. Det var nog så viktiga uppdrag, som regeringen har följt upp.
Vi kan konstatera att det efter att lagen trädde i kraft 1997 har kommit en rapport från Högskoleverket 2004 som sedan följdes upp 2008, och nu kom Riksrevisionens granskning. Det är historiken. Det är intressant, herr talman.
Det innebär att det under den socialdemokratiska regeringens tid, då man rimligen lade fram detta förslag 1996, fram till 2004 mig veterligt inte har skett någon strukturerad uppföljning av den typ som interpellanten nu önskar att regeringen ska göra. När jag däremot läser i Riksrevisionens rapport vill jag delvis modifiera det som sägs av interpellanten.
Man konstaterar där på s. 69-76 i sin framlagda rapport: "Regeringen har ställt krav på samtliga lärosäten att ta fram forsknings- och utbildningsstrategier för perioden 2009-2010. Lärosätena ska bland annat redovisa sin samverkan med arbetslivet och hur hänsyn tas till arbetsmarknadens efterfrågan på olika utbildningar". Kan det sägas tydligare? Man kan ställa sig frågan: Vad är det interpellanten inte är nöjd med?
Detta givet det faktum som jag tidigare konstaterade att den tidigare socialdemokratiska regeringen inte rimligen hade den här typen av aktiv uppföljning som nu alliansregeringen visar upp. Det finns en något större fråga knuten till interpellationen. Jag vill framför allt rikta frågan till interpellanten, men statsrådet får också gärna gå in i debatten.
Det gäller hur vi ser på framtiden för lärosäten visavi dess elevers möjligheter att komma samhället till nytta och ha glädje av en arbetsmarknad. Det är för oss som arbetar med utbildningspolitik väl känt att det föreligger en utredning som kallas för Autonomiutredningen presenterad för regeringen förra året.
Där föreslår man ett rätt så radikalt men samtidigt rätt typiskt borgerligt inslag att öka lärosätenas självstyre i förhållande till staten. Herr talman! Ambitionen i denna typ av utredning, som förhoppningsvis alliansregeringen kommer att framlägga en proposition på grundval av, är att få en större självständighet i hur de olika lärosätena de facto utformar sin utbildningsstrategi.
Staten ska sedan förstås kontrollera att innehållet är kvalitetsmässigt och att examen fyller de kvalitetskrav man kan ställa. Jag förutsätter att man på traditionellt sätt vädjar till en marknad som fungerar. En sådan förändring av högskolelagen borde innebära att en utbildning som inte ger studenterna en bra chans att få förankring i arbetslivet lär kunna få särskilt många sökande.
Med den här stora möjliga reformen - som sannolikt bara alliansen och en borgerlig regering kan genomföra, eftersom den i grunden strider mot Socialdemokraternas önskemål om att detaljstyra så mycket som möjligt av samhällets verksamhet - bör man kunna få en egen reglering av de utbildningar som blir till värde för studenterna och där arbetsmarknaden och samhället drar störst nytta av utbildningen.