Niklas Wykman (M):
Alliansregeringen redovisade tydligt effekterna av den politik som man föreslog enligt de bästa modeller, kalkyler och beräkningskonventioner som är tillgängliga. Vad som är något anmärkningsvärt - när man hör finansministern prata om att kalkyler är så osäkra att hon inte anser sig kunna presentera resultatet av dem - är att hon trots allt presenterar resultatet.
Hon är mycket osäker på kalkylerna men helt säker på att de stannar över nollstrecket, att det blir positiva effekter på sysselsättningen. Den som lyssnar till en sådan debatt tror jag snabbt kan konstatera att det nog inte riktigt hänger ihop med verkligheten. Man kan inte vara mycket osäker på hur stora minusposterna är och samtidigt vara helt säker på att nettot är positivt. Det går liksom inte ihop.
Man kan inte vara otydlig och osäker på det som talar till ens nackdel men tvärsäker på det som talar till ens fördel, om man inte bara är politiker och inte alls vill kännas vid sin roll som ekonom. Om man kan vara säker på plusposterna måste man också kunna vara säker på minusposterna. Alternativt kan vara osäker på både och. Nu är Magdalena Andersson helt säker på plusposterna men mycket osäker på minusposterna. Det leder till tanken att man vill redovisa det positiva men inte vill redovisa det negativa.
Det är just det som jag tycker försämrar nivån på debatten och diskussionen, särskilt mot den bakgrund som Magdalena Andersson och Socialdemokraterna har. Man har bland annat lagt ned Eso en gång i tiden, har sagt att Finanspolitiska rådet inte behövs, har tagit tillbaka uppdragen från Statistiska centralbyrån att mäta sysselsättningsutvecklingen och samtidigt valt att inte presentera de negativa sysselsättningseffekterna av sin politik i budgeten.
Vi har expertmyndigheter i Sverige som åtminstone än så länge kan göra den här typen av bedömningar. Konjunkturinstitutet, som finansministern pratade om tidigare, skriver till exempel: "Höjt tak och grundbelopp i a-kassan ökar jämviktsarbetslösheten. Den högre ersättningsgraden minskar drivkraften till arbetssökande." Det skriver man som kommentarer till budgeten. Man skriver också: "Samtidigt tar regeringen bort nedsättningen av socialavgifter för unga, vilket kan påverka sysselsättningen negativt.
Den särskilda löneskatten för äldre riskerar att leda till ett tidigare utträde från arbetsmarknaden, vilket också minskar sysselsättningen." Konjunkturinstitutet, som också använder de bästa kända metoderna för att utvärdera detta, säger alltså att regeringens politik minskar sysselsättningen.
Vad gäller de reformer som regeringen föreslår skriver Konjunkturinstitutet: "På kort sikt är det troligt att reformerna inom arbetsmarknadspolitiken leder till lägre arbetslöshet" - observera att de inte skriver "högre sysselsättning" utan "lägre arbetslöshet" och tillägger - "i den utsträckning deltagare i nya program räknas som sysselsatta. På lång sikt är effekten mindre klar."
Man skriver också att regeringens bedömning är rimlig "eftersom de som deltar i traineejobb och extrajobb i offentlig sektor kommer att räknas som sysselsatta i stället för som arbetslösa". Det är alltså precis vad vi har diskuterat här i kammaren under hela eftermiddagen. Regeringens politik har negativa effekter för jobbskapandet i Sverige. Jobbmotorn stannar av och går så småningom troligtvis på den tomgång som vi såg inför 2006.
I stället väljer man att tricksa med statistiken och placera om människor i olika former av system. Detta bekräftas av Konjunkturinstitutet, som ännu inte har fått utstå den typ av verbala påhopp som Finanspolitiska rådet har fått från finansministern. Då de framförde sin kritik och konstaterade att finansministern bröt mot ramverket blev de förklarade som överflödiga nu under socialdemokratisk regering.
Konjunkturinstitutet finns ännu kvar och påtalar att den politik som finansministern lägger fram har negativa effekter för sysselsättningen men att arbetslösheten kan bli lägre genom att människor omklassificeras.