Carl Schlyter (MP):
Tack, handelsminister Linde, för svaret! Det var faktiskt ett tydligt svar, men jag är inte nöjd trots det. Jag har ett par invändningar. Sedan vill jag, angående tajmningen av frågan, säga att jag lämnade den direkt efter domslutet men att den fastnade i något mörkt träsk i en riksdagsdator någonstans. Därför fick du frågan först efter omröstningen i riksdagen.
Den är dock fortfarande aktuell och viktig. Jag oroar mig över två saker, dels att det hela strider mot EU-lagstiftningen, dels att vi inte kan vara pådrivande i klimat- och miljöarbetet så som förut.
Om vi tar den sista frågan först hjälper det inte att Sverige analyserar hur det går i efterhand eftersom vi förlorar inflytande över hur skiljedomarna utses och hur tolkningen ska gå till. Dessutom är investeringsskyddet ett stort problem, för det gäller i 20 år efter det att avtalet sagts upp.
Även om vår utvärdering skulle visa att vi inte kan göra som vi tänkt med vår miljöpolitik är vi alltså fortfarande ansvariga 20 år efteråt. Jag vill därför att vi ska göra en tydlig analys och, tillsammans med Frankrike och andra länder, säkerställa att det inte kan hända att vi får en regulativ avkylningseffekt eller försening av lagstiftningen, som både Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen tar upp som potentiella problem i sina remissvar till Kommerskollegium.
Den andra biten är lite mer komplicerad. Man kan inte säga att det är olika avtal och att domstolens resonemang därför inte gäller. Harm Schepel, som driver European Law Blog, säger att problemet är tolkningen. Även om EU-lagen är intakt görs en tolkning av denna lag.
Den externa parten går in och påverkar tolkningen, och då utmanas autonomin i EU:s lagstiftning. Laurens Ankersmit, som driver nyhetssajten om internationella handelsavtal, har kommit fram till samma problem. Kommersiella tvister är en sak, men när det gäller investeringstvister är det samma problematik.
Det handlar om tolkningsproblematiken - vem som ska tolka intern EU-rätt. Domstolarna måste ju fatta beslut. De har kritiserat något som ett land har gjort, och då blir det en indirekt problematik när det gäller tolkningen av EU-rätten. Doktor Szilárd Gáspár-Szilágyi i Oslo säger precis samma sak: att man går in och petar i detta. Och Daniel Thym har en lång rad argument i samma stil som jag inte hinner ta upp.
Vi har även två professorer från Sverige - Christina Eckes vid Amsterdams universitet och Marja-Liisa Öberg vid EU-rätten i Örebro - som skickade ett brev till alla riksdagsledamöter där de tog upp problematiken i att yttrandet påverkar hur EU-lagstiftningen kan tolkas. En lång rad rättsprofessorer och bland annat det tyska domareförbundet är oroliga för att detta kan strida mot EU-rätten.
Varför inte säkerställa att det inte gör det genom att invänta EU-domstolens pågående tolkningsmeddelande, som har begärts in av belgiska myndigheter? Det vore klokt av Sverige att vänta. Det är svårt att göra rätt när vi har gjort fel eftersom vi låses in i detta, och det är ingen ko på isen eftersom det finns andra länder som ännu inte har ratificerat.
Då borde vi utnyttja tiden till att säkerställa att vi kan skydda miljö- och folkhälsointressen och se till att lagstiftningen är förenlig med EU-lagen.