KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Johansson (M):
Datacenter är något som knappt diskuterades för tio tolv år sedan, men de har exploderat i antal under de senaste tre fyra åren. Satsningarna som Facebook och KNC Miner har gjort i Norrbotten är bra och kommer att följas av många fler.
En stor del av etableringarna kommer nog att ske i norra Sverige, kopplat just till kyla och till att det finns gott om el. Det ska vi vara glada för. Låt oss titta på de satsningar som nu genomförs framöver. Det är kraftfulla satsningar på det nationella stamnätet mellan norra Sverige och södra Sverige. Det är nya förbindelser från Sverige till Finland över Kalix.
Det investeras i nya transformatorstationer i Porjus. Regeringen satsar mer på bredband, till och med fördubblar bredbandssatsningarna. Det är mycket bra. Området har kylan, infrastrukturen och närheten till en flygplats, som stora internationella aktörer kräver. Det finns en viss undervegetation av småföretag som kan vara service providers till anläggningarna. Det är mycket bra. Vi kan göra mycket mer.
Fredrik Lundh Sammeli föreslår ett branschprogram. Vi behöver ett bredare näringsliv, framför allt i Norrbotten, men jag är inte så säker på att ett branschprogram är lösningen. Ett branschprogram ger ett top-down-perspektiv. Vi behöver mer av ett bottom-up-perspektiv.
Om vi tittar på företagsklimatet i alla 14 kommuner i Norrbotten finns inte en enda kommun bland de bästa 25 procenten. Den bästa kommunen ligger på plats 80. Vi kan bättre, men då måste vi satsa på ett företagsklimat där man tillåts att pröva, man tillåts att lyckas och man tillåts att misslyckas.
Man måste lära sig av misslyckandena. Jag tror att det är mycket sådant som måste ske. Jag ser gärna att Fredrik Lundh Sammeli och jag gör någonting för att förbättra klimatet där hemma. Både din kommun, Fredrik Lundh Sammeli, och min kommun har stor potential att få ett bättre näringslivsklimat.
Bland saker som har skett och som kommer att gynna etableringen är justeringen av bolagsskatten och att vi har konkurrenskraftiga energipriser, dels på grund av energiöverskottet, dels på grund av satsningarna på vindkraft i Markbygdenområdet.
Jag tror att farhågan är nog höjda energipriser, flygskatter med tanke på att specialister ska komma på plats och, som jag tidigare, även höga marginalskatter på arbete för den specialiserade arbetskraft som de här företagen och underleverantörerna attraherar.
Lise Nordin (MP):
Jag vill börja med att hälsa Johan Johansson välkommen till våra debatter i näringsutskottet. Jag konstaterar att regeringspartierna inte tycks vilja diskutera de negativa miljö- och hälsorisker som uranbrytning innebär utan i de flesta av sina inlägg har fokuserat på näringspolitik. Näringspolitiken är jätteviktig.
Jag vill därför fråga Johan Johansson hur han ser på dagens situation med uranbrytning och den osäkerhet som regelverket i dag innebär. Situationen är den att vi har flera företag, de flesta utländska, som i dag investerar miljontals kronor i att söka efter uran. Samtidigt säger regeringspartierna här i dag att man bedömer att det inte kommer att bli någon uranbrytning i Sverige. Det är dubbla signaler om vad som gäller.
Jag tror att det vore en mer ansvarig näringspolitik att ge tydliga spelregler till dessa företag och besked om huruvida man bedömer att uranbrytning kan bli aktuell eller inte. Johan Johansson sade att man ser positivt på att göra en översyn som syftar till att ge bättre information till markägarna.
När jag talar med markägare som är berörda efterfrågar de inte mer information utan fler verktyg för att säga nej till uranprospektering på sin mark. Ett sådant verktyg är just att ge kommunerna möjlighet att säga nej till prospektering av uran. När markägarna på Billingen under juldagarna fick information om att provborrning skulle ske på deras mark blev reaktionen: Inte nu igen!
De har i flera generationer kämpat mot detta; det är ingen ny kamp. Den har förts väldigt länge, och vad som efterfrågas är just verktyg. Jag vill därför fråga Johan Johansson hur han ser på de dubbla signalerna som dagens situation ger både till de markägare som i dag kämpar mot uranbrytning och till de utländska företag som i god tro hoppas att de ska kunna bryta uran i Sverige.
Lise Nordin (MP):
Jag ser det som ganska irrelevant att vi i denna kammare som politiker gör bedömningen av huruvida det kommer att vara ekonomiskt lönsamt att bryta uran. Det är en bedömning som de företag som i dag prospekterar lämpligen gör, och de gör uppenbarligen bedömningen att det kan bli ekonomiskt lönsamt att bryta uran i Sverige. Den uppkomna situationen måste vi politiker ta ställning till.
Jag tror inte att brytning av uran kan ske på ett acceptabelt sätt ur miljö- och hälsoperspektiv. Och som jag sade i mitt anförande ser vi att det tydligaste beviset på det är att det runt om i världen i dag bryts uran enbart i områden med en svag befolkning, en svag befolkning både ekonomiskt och demokratiskt.
Jag vill också lyfta fram de problem som prospekteringen leder till. Regeringspartierna här säger att man är nöjd med dagens situation att kommunerna kan säga nej till brytning. Jag drar slutsatsen att man med det menar att de här orterna helt enkelt får leva med hotet om prospektering. Men bara hotet om prospektering har i dag redan lett till stora konsekvenser.
Bland annat har ett flertal kommuner runt om i landet lagt satsningar på ekoturism på is, därför att prospekteringen leder till så stor osäkerhet och därför att kommunerna inte har verktyg hela vägen att bestämma vad som ska hända på sin mark. Jag och Miljöpartiet tycker att det är en oansvarig näringspolitik att ge så dubbla besked.
Lise Nordin (MP):
Jag är glad över att Eva Flyborg i inledningen av sitt anförande i dag sade att det finns en viss motsättning i dessa frågor. Det är just denna motsättning som jag och Miljöpartiet vill lyfta fram och visa att man som parti behöver ta ställning till vilken politisk ståndpunkt man har. Eva Flyborg har tidigare i medierna sagt att hon vill att Sverige ska bryta uran.
Hennes kolleger i regeringen från Centerpartiet har sagt att de är emot uranbrytning. Båda partierna har sagt att de tycker att dagens regelverk är bra, men de gör två helt olika bedömningar av vad slutsatsen är och vad de vill vad gäller uranbrytning i Sverige. Min fråga till Eva Flyborg är därför om hon och Folkpartiet bedömer att det regelverk som finns i dag kring uranbrytning kommer att kunna tillåta uranbrytning eller inte.
Det är just där som knäckfrågan ligger. Eva Flyborg har gjort en upprepning av vilket regelverk som i dag gäller men inte sagt något om vad slutsatserna blir. Situationen är nämligen att om det blir en ansökan om att bryta uran i Sverige kommer denna ansökan till slut att hamna på regeringens bord, och regeringen kommer med sitt veto att ha möjlighet att säga nej till uranbrytning.
Då blir det en politisk fråga hur regeringen kommer att ställa sig om den står inför ett skarpt läge att säga ja eller nej till uranbrytning i Sverige.
Lise Nordin (MP):
Än en gång hör jag en uppräkning av det regelverk som finns kring uranbrytning men ingenting om vad vi politiskt bör göra för bedömning av slutsatserna. Det som vi ser i dag i Sverige är att de utländska företag som söker uran och de markägare som i dag är hotade gör helt olika bedömningar av huruvida uranbrytning kommer att kunna ske eller inte med det regelverk som finns och som är väldigt omfattande och också väldigt komplicerat. Det är just därför som vi behöver visa vad vi har för politisk ståndpunkt.
Jag tycker också att Eva Flyborg förminskar risken och oron kring uranbrytning genom att säga att oppositionen tycks vilja hitta något att sätta sig emot och säga nej till i detta betänkande. Hotet om uranbrytning är på många orter i landet en av de absolut viktigaste politiska frågorna som engagerar väldigt många människor. Man har kvällsmöten, skriver brev till de utländska företagen och protesterar på gator och torg.
Jag ser att det är en av de frågor som engagerar allra mest runt om i landet och som leder till en ny folkrörelse emot detta. Att därför säga att det bara handlar om att ha något att debattera i denna kammare tycker jag verkligen är att inte ta denna oro på allvar. Om det inte vore så att det var tillåtet att prospektera efter uran skulle man inte söka efter uran bland annat i Billingen. Billingen är kanske det berg som är allra mest genomsökt i detta land. Det handlar inte om att få kunskap om vad som finns.
Vi vet mycket väl hur mycket uran som finns i marken i Billingen. Det har vi fått konkreta siffror om i vårt underlag i utskottet i denna fråga. Det handlar därför inte om kunskap. Att det i dag finns så många företag som söker uran i Sverige handlar inte om att de ska få kunskap utan om att det är ett första steg i att bryta uran. Frågan börjar bli alltmer skarp i och med att fler företag söker uran i Sverige.
Därför blir också trycket större på att de politiska partierna i denna kammare säger vad de har för politisk ståndpunkt angående uranbrytning.
Lise Nordin (MP):
Debatten har pågått länge, och jag ska hålla mig kort. Jag är väldigt glad att Anders Flanking här i kammaren förtydligar hur positivt och bra det är om ett politiskt parti är konsekvent när det gäller vad som sägs lokalt i en kommun i en fråga och hur partiet agerar och röstar här i kammaren i riksdagen. Jag menar att ni i Centerpartiet har varit synnerligen inkonsekventa i frågan om uranbrytning.
Man har kämpat mot uranbrytning på ett väldigt bra sätt på många av de orter som är hotade men tycks inte få stöd för att det behövs en förändring av regelverket av centerpartisterna här i riksdagen. Anders Flanking säger att kommunerna bör ges rätt att fatta beslut om frågor som ligger dem nära. Jag kan inte annat än instämma i det. Men de behöver få verktyg för att göra det.
Konsekvenserna av uranprospektering, bland annat i Skaraborg som Anders Flanking hänvisar till, har varit enorma. Varför inte även ge kommunerna verktyget att säga nej till den prospektering som har påverkat så mycket av verksamheten i bland annat Skövde, Hudiksvall, Östersund och Ovanåker?
Lise Nordin (MP):
Anders Flanking säger att regelverket fungerar. Utifrån det kan jag bara dra slutsatsen att han är nöjd med den situation som vi i dag har i många kommuner där prospektering lett till stora konsekvenser. Min och Miljöpartiets slutsats är att regelverket inte alls fungerar eftersom det tar så mycket energi och står i vägen för så många andra möjligheter i de berörda kommunerna.
Bland annat kunde man satsa på ekoturism om man slapp den ständiga kampen mot uranprospektering. Jag vill veta vad Anders Flanking kommer att säga till de centerpartistiska kommunalråd som kämpar mot uranbrytning och som i dag ber att få tydligare verktyg för att kunna säga nej även till prospektering av uran, vilket i så stor grad påverkar den verksamhet som finns i dessa områden.
Lise Nordin (MP):
Det gläder mig stort att Cecilie Tenfjord-Toftby talar om hur viktigt det är att importen av uran till Sverige ska ställas under etiska krav. Men jag tror inte att det alltid är så enkelt. Förra veckan deltog ett av de stora energibolagen vid ett seminarium i riksdagen. Jag frågade dem vilka krav som ställs när de importerar uran till Sverige. Jag fick svaret från vd:n: Pass, jag har tyvärr ingen aning, men jag återkommer gärna med svaret.
Jag anser att det finns ett stort behov av att förtydliga att det ska ställas etiska krav. Står Cecilie Tenfjord-Toftby bakom idén om etiska krav i upphandling? Varför stöder inte regeringen Miljöpartiets motion där vi vill att det inom de svenska energipolitiska målen ska förtydligas att det ska vara låg negativ inverkan på hälsa och miljö även i andra länder?
På vilket sätt kommer ny kärnkraft att göra Sverige bättre rustat mot stigande elpriser kommande vintrar? Det byggs lite kärnkraft i Europa, bara i Finland och Frankrike. Exemplet i Finland visar att det tar oerhört lång tid att bygga kärnkraftverk, och slutnotan bedöms bli ungefär dubbelt så hög som beräknat. I resten av världen blir det färre kärnkraftverk, och investeringarna görs snarare i form av förnybart.
Utifrån det drar jag slutsatsen att det är den formen av förnybar energi som är billigast och som gör att ett land står bättre rustat. På vilket sätt kommer ny kärnkraft att göra att just Sverige kommer att stå bättre rustat mot stigande elpriser?
Lise Nordin (MP):
Sverige är redan i dag det land i hela världen som har allra mest kärnkraft per capita. Vi tycks inte vara skonade från stigande elpriser, snarare är det tvärtom. Sverige har trots en stor andel kärnkraft ovanligt stora problem med elleveranser och stigande elpriser. Vad är det som säger att mer kärnkraft i Sverige skulle vara billigare än i andra länder? Är det kanske ökade statliga subventioner som ska göra kärnkraften billig i Sverige?
Regeringen har fortfarande inte återkommit till riksdagen med de åtgärder som utlovades i somras på hur man ska hantera de statliga subventionerna. Det är i dag bara två veckor kvar till årsskiftet då den nya lagstiftningen träder i kraft.
Lise Nordin (MP):
Återkommande i regeringens miljöpolitik är att man inte vill välja bort - man vill ha allt. Så verkar det vara också i energipolitiken - man vill ha tre ben. Det är förstås lättare när man ska kompromissa med sina partikolleger från andra partier. Men genom att satsa på kärnkraft låser man per automatik upp resurser som annars hade kunnat satsa på förnybar energi.
Därför ser jag och Miljöpartiet att det finns ett behov av att göra ett val. Det går kanske inte att både satsa på ny kärnkraft och tro att det finns lika mycket resurser för att bygga förnybar energi. Precis som Erik A Eriksson säger byggs vindkraften ut snabbt i Sverige. Men vindkraften växer ännu snabbare i resten av världen. Jag tror alltså att det finns stor potential och stora möjligheter om det finns resurser.
Som har framgått av debatten tidigare är det osäkert om och i så fall när det ska byggas en ny kärnkraftsreaktor i Sverige. Den osäkerheten drabbar förstås också de företag som vill bygga förnybar energi. De vet kanske inte vilken efterfrågan och vilket utbud som finns på marknaden.
Min fråga är hur Erik A Eriksson ser på situationen att man skulle låsa upp resurser i att bygga ny kärnkraft som annars skulle kunna satsas på förnybar energi.
Lise Nordin (MP):
Kompromisser kan absolut vara nödvändiga, men jag tänker att det förutsätter att utvecklingen åtminstone går åt rätt håll, åt det håll man vill gå. Ny kärnkraft är kanske ingenting som vare sig ditt eller mitt parti tycker är önskvärt. Där frågar jag mig om den kompromiss som alliansregeringen har gjort har gynnat intresset att bygga ut förnybar energi. Jag skulle vilja nämna ett konkret exempel på hur det skulle kunna bli en konflikt i fråga om resurser mellan att bygga ny kärnkraft och förnybart.
Vårt statliga bolag Vattenfall har nyligen uttryckt intresse för att eventuellt bygga två stycken nya kärnkraftsreaktorer. Det tar då resurser från det statliga bolaget som vi i stället skulle kunna satsa på förnybar energi, vilket jag och Miljöpartiet hade tyckt varit en mycket mer positiv utveckling.
Lise Nordin (MP):
Jag tackar närings- och energiminister Maud Olofsson för svaret på min interpellation om uranbrytning i Sverige. Ministern hänvisar i sitt svar till det regelverk som i dag finns för uranbrytning. Problemet är att dagens regelverk tolkas på olika sätt. Det är därför jag och Miljöpartiet vill se ett förtydligande. De utländska företag som söker uran och berörda kommuner behöver få besked om vad det är som gäller.
Regeringsrepresentanter har också gjort olika uttalanden om eventuella ändringar i regelverket för uranbrytning. Mitt under valrörelsen i höstas meddelade Centerpartiet att man vill ha skärpt lagstiftning för att hindra uranbrytning om nuvarande regler inte räcker. Statsminister Fredrik Reinfeldt och Folkpartiets energipolitiska talesperson Eva Flyborg har båda sagt att de är positiva till framtida uranbrytning i Sverige.
Det duger inte längre att regeringsrepresentanter ger olika besked om uranbrytning i framtiden beroende på vem som frågar eller var man befinner sig. Det skapar falska förhoppningar både hos utländska företag som i dag söker uran i Sverige och hos människor som är mycket oroliga i berörda kommuner. Näringsminister Maud Olofsson borde se värdet av att ge företagen tydliga spelregler för vad som gäller.
I British Columbia i Kanada har man nyligen beslutat att förbjuda uranbrytning med motiveringen att man vill ge tydliga besked till både befolkning och företag. Vad är det för näringspolitik att ge de utländska företag som i dag söker uran i Sverige falska förhoppningar om uranbrytning om regeringen anser att uranbrytning i Sverige inte kommer att eller bör ske?
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att klyftan mellan regeringspartierna tycks öka i debatten. Hans Rothenberg har sagt att det är bättre att Sverige har uranbrytning än att vi importerar uran. Det är ganska långt från Centerpartiets besked att de inte vill ha uranbrytning i Sverige. Vi har haft besök i näringsutskottet av riksdagens utredningstjänst, som visat att det i år finns fler aktiva tillstånd att söka uran än det tidigare funnits någonsin.
Bakgrunden är förstås att priset på uran har stigit på världsmarknaden, vilket gör att det börjar bli ekonomiskt lönsamt att bryta uran i Sverige, trots att vi, precis som har sagts, har ganska låga halter av uran i vår malm. Det är uppenbart att regeringen har svårt att enas. Jag kan förstå att man har olika ideologiska ståndpunkter i denna fråga. Det finns behov av att förtydliga Maud Olofssons tidigare ställningstaganden.
På en fråga om hur Maud Olofsson ser på framtida uranbrytning i Sverige svarade hon: Det beror på om du frågar mig som partiledare eller näringsminister. Centerpartiet tycker inte om att uran bryts i Sverige. Men som näringsminister har jag ansvar för att följa de lagar och regler som riksdagen har satt upp. Jag kan bara tolka detta uttalande som att Centerpartiet gör bedömningen att det med dagens regelverk finns en risk att det kommer till stånd uranbrytning i Sverige.
Maud Olofsson har naturligtvis rätt i att hennes uppgift som minister är att följa gällande lagstiftning. Men ministern kan också ta initiativ eller stödja andras initiativ till att ändra lagstiftningen om man tycker att den är otydlig eller ger fel konsekvenser.
I takt med att antalet tillstånd att söka uran i Sverige ökar blir det också ett ökat tryck på regeringen att presentera en enad ståndpunkt om vilken politisk inriktning man ska ha vad gäller framtida uranbrytning i Sverige. Det är många runt om i Sverige som önskar få ett besked om detta.
Lise Nordin (MP):
Jag vill tacka Peter Norman för svaret på min interpellation. Vattenfall är en nyckelaktör för både Sverige och EU i att uppnå de mål vi har satt om minskade koldioxidutsläpp och målet att öka förnybar energi.
I ägardirektiven till Vattenfall fastslås att bolaget ska vara "ett av de bolag som leder utvecklingen mot en miljömässigt hållbar energiproduktion". Det ska vara ett bolag som ska leda utvecklingen mot förnybar energi. Vi ser att utvecklingen för Vattenfall går i en helt annan riktning.
När man läser Vattenfalls årsredovisning som presenterades i april framgår det att investeringarna i fossil energi ökade med 25 procent förra året. Det innebär att fossilkraft i dag är den största delen av Vattenfalls produktion. I årsredovisningen framgår också att investeringarna i vindkraft minskar och i dag uppgår till ungefär en procent.
Jag bedömer att det är ganska tydligt att Vattenfalls utveckling och investeringar inte följer de ägardirektiv som säger att det ska vara ett av de ledande bolagen. Vattenfall äger också Europas enskilt största utsläppskälla av koldioxid i kolkraftverket Jänschwalde i Tyskland.
Vattenfalls position som största kolkraftsägare i Tyskland kommer också att förstärkas nästa år när man öppnar ett nytt kolkraftverk i Moorburg. Det blir uppenbart att Vattenfall stjälpt snarare än hjälpt Sverige och EU att nå de mål som finns om minskad klimatpåverkan och förnybar energi.
Statsrådet Peter Norman svarar att det inte är hans eller regeringens uppgift att bedöma enskilda investeringar. Men det är väl rimligt att regeringen har en ståndpunkt om Vattenfalls generella investeringsram. För hela bolaget Vattenfall ökade investeringarna i fossilkraft med 25 procent förra året. Det kan knappast avfärdas som en enskild investering.
Ägardirektiven är den tydligaste styrningen av våra statliga bolag. Vattenfalls investeringar går i totalt motsatt riktning. När Vattenfall är en av de största klimatbovarna i hela Europa finner jag det rimligt att regeringen agerar om inte Sverige ska tappa trovärdighet i klimatfrågorna.
Lise Nordin (MP):
Jag vill börja med att ge en kommentar till Finn Bengtssons inlägg om ideologi och statligt ägande. Jag tycker att det viktigaste är att vi använder våra statliga bolag för att uppnå de politiska mål vi sätter upp. Det är uppenbart att Vattenfall kan vara ett av våra absolut viktigaste klimatverktyg om den politiska viljan finns.
Det är den politiska viljan att använda Vattenfall för att minska koldioxidutsläppen som gör mig orolig. När det gäller Vattenfalls ägardirektiv är det helt korrekt som statsrådet säger att ägardirektiven förtydligas till att även gälla Europa, och det är givetvis en mycket bra ändring. Men jag skulle vilja höra Peter Normans kommentar till att man i ägardirektiven har ändrat målet att Vattenfall ska vara "det ledande bolaget" till att vara "ett av de ledande bolagen".
Jag tror att alla i den här salen kan tolka det som en urvattning och tycka att det inte är ett lika skarpt mål. Jag tror inte att det är allmänt känt i Sverige att Vattenfall är den största ägaren av kolkraft i Tyskland. Om Vattenfall skulle avveckla den kolkraft som man i dag äger i Tyskland är det de förnybara energislagen som får en chans att växa.
Det finns ingenting som tyder på att någon annan skulle starta nya kolkraftverk om Vattenfall drar sig ur - tvärtom. I området Lausitz i Tyskland där de flesta av Vattenfalls kolkraftverk finns säger lokalbefolkningen att man önskar att Vattenfall skulle ställa om sin verksamhet, för i dag är de ett sänke. Ett av de värsta exemplen finns i byn Atterwasch som i dag är helt självförsörjande med förnybar energi. Där vill Vattenfall flytta hela byn för att komma åt brunkolet under.
Det är en myt att Vattenfall i dag skulle vara ett effektivt klimatverktyg, men det finns en god möjlighet att använda Vattenfall på det viset om den svenska regeringen har viljan, och det hoppas jag att vi kommer att kunna få se.
Lise Nordin (MP):
Jag slant på en siffra i mitt yrkande tidigare och ska nu be att få yrka bifall till reservationerna 3, 5 och 6. Jag konstaterar att Eva Flyborg försöker smutskasta vindkraften, vilket jag tycker blir lite tröttsamt - om inte Eva Flyborg kan visa att det finns några vindkraftverk i Sverige som använder dessa sällsynta jordartsmetaller. Det finns olika tekniska lösningar för vindkraftsturbiner. I Sverige är det inte ett problem, för vi använder inte den sortens metaller till våra vindkraftverk. Och så ska det förbli.
Jag har förstått att argumenten om uranbrytningens miljö- och hälsoaspekter inte tas in av Folkpartiet. Det faktum att det inte någonstans i världen har brutits uran utan stora konsekvenser, som läckage i grundvatten eller förhöjd risk för cancer, tycks inte spela någon roll.
Men den aspekt som kanske kan påverka Folkpartiet i den här frågan är den näringspolitik som blir väldigt otydlig med dagens regelverk, där utländskt kapital investerar i att bryta uran. Om de nu inte får bryta uran är det väl klokare att använda det kapitalet för att satsa exempelvis på framtidens förnybara energi. Det är inte heller en särskilt klok näringspolitik att låta dessa bygder leva under detta hot.
Vi ser på flera håll i Sverige att satsningar på bland annat turism, förnybar energi och gröna näringar läggs ned på grund av hotet. På vilket sätt skapar det nya jobb i Sverige? Jag vore tacksam om Eva Flyborg kunde redogöra för på vilket sätt hon ser det som positivt för Sverige med de här oklarheterna om huruvida det kommer att brytas uran i Sverige eller inte.