Håkan Svenneling (V):
Vi har i alltför många år sett besparingar och nedskärningar som har försämrat kvaliteten inom äldreomsorgen. För att vända den utvecklingen behöver fler anställas så att bemanningen ökar. Målet med vår satsning skulle ha varit ökad trygghet och ökad kvalitet för den enskilde.
En stärkt bemanning skulle leda till bättre äldreomsorg genom att skapa utrymme för personalen att tillbringa mer tid med de äldre men också större möjlighet att gemensamt utveckla verksamheten. Det är främst kvinnor som arbetar i äldreomsorgen, och det är de som drabbas när bemanningen är låg. Anhöriga får då ta ett större ansvar, och även då är det främst kvinnor som får slita hårt.
Satsningar på fler anställda inom äldreomsorgen hade därför varit en viktig feministisk reform. I regeringens och Vänsterpartiets budgetförslag gick 2 miljarder till äldreomsorgen i Sveriges alla 290 kommuner. Det skulle innebära 5 000 fler undersköterskor i äldreomsorgen. Det är så, herr talman, man använder pengarna på ett klokt sätt, om man vill ha en välfärd som man kan lita på i hela Sverige.
Utan Vänsterpartiet hade en sådan satsning aldrig kunnat bli verklighet. Nu blev den tyvärr ändå inte det, herr talman, för i stället för att satsa på äldreomsorgen ska Alliansen rädda Sveriges rikaste kommuner. Vi känner igen namnen på kommunerna ganska väl. De heter Danderyd, Täby, Lidingö, Nacka, Ekerö, Sollentuna, Solna, Stockholm, Vaxholm, Österåker, Vellinge och Lomma.
En miljard ska staten betala extra i statsbidrag, i denna bidragsmuta till Sveriges rikaste kommuner, för att de ska acceptera de förändringar som Alliansen vill genomföra i det kommunala utjämningssystemet. Det är klart att de borgerliga kommunkompisarna ute i landet ska räddas. I elva av dessa tolv kommuner är ju den politiska majoriteten i dag borgerlig. Herr talman! Så använder man inte skattemedel på ett smart och bra sätt enligt mig.
För mig är detta ett exempel på skillnaden mellan höger och vänster i politiken. En annan felprioritering i den borgerliga budgeten är den fortsatta nedsättningen av arbetsgivaravgifter för att arbetsgivare ska kunna anställda unga. Det är en ineffektiv reform. I stället för att satsa på de unga som behöver stöd för att ta sig in på arbetsmarknaden satsar man resurserna på samtliga unga - eller rättare sagt på samtliga arbetsgivare som har unga anställda.
Det leder till att varje tillskapat jobb blir oerhört dyrt. Varje jobb som skapas genom reformen med den halverade arbetsgivaravgiften kostar i snitt 1,6 miljoner kronor. Det motsvarar fyra anställda inom välfärden. Jag har själv fått stöd av reformen när jag hade en anställning. Den enda som blev glad för detta var min arbetsgivare, för några fler jobb blev det ju inte av den pengen.
En stor del av denna mångmiljardsatsning har gått till ökade vinster i företag som redan har många anställda. Vänsterpartiet vill i stället skapa riktiga jobb inom välfärden och byggsektorn och genom en upprustning av järnvägen. En annan grupp som har drabbats hårt av den tidigare regeringens politik är pensionärerna. Nu såg pensionärerna med lägst inkomster äntligen ljuset i mörkret.
Deras orättvisa skatteklyfta skulle nu tas bort helt genom att skatten skulle sänkas för pensionärer med en inkomst upp till 10 000 kr i månaden, vilka främst är kvinnor. Alla pensionärer med en pension på upp till 20 000 kronor i månaden skulle få sänkt skatt. I valrörelsen lyssnade jag på Sverigedemokraternas partiledare Jimmie Åkesson på Soltorget hemma i Karlstad. Han pratade då vitt och brett om denna orättvisa för pensionärer under en stor del av sitt anförande.
Han plockade till och med fram pappfigurer på pensionärer som han tyckte synd om. Men den 3 december i år visade hans partikamrater i Sverigedemokraterna i denna kammare att det inte var något annat än just tomt prat. Sverigedemokraterna anslöt sig till det borgerliga budgetförslaget och röstade därmed ned pensionärernas efterlängtade skattesänkning. Nu får alltså pensionärerna noll kronor i skattesänkning nästa år.
Jag tror att många pensionärer undrar över borgerlighetens och Sverigedemokraternas motiv när de gör så i stället för att låta en person som tjänar över 60 000 kronor i månaden få betala 250 kronor mer i skatt. Pensionären hade kunnat få 250 kronor mindre i skatt. Det är de personerna som kunde ha bidragit mer till välfärden, jobben och minskade inkomstklyftor.
Varför ska de 4 procent av Sveriges befolkning som tjänar mer än 50 000 kronor i månaden få 250 kronor mer i sin plånbok jämfört med pensionärerna? Herr talman! För mig är detta inte någonting annat än klassisk högerpolitik. Hade vår skattesänkning för pensionärerna blivit verklighet hade inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män i stället minskat. Nu består orättvisorna mellan pensionärer och löntagare med den borgerliga högerpolitiken.
För Vänsterpartiet är det långsiktiga målet att skatteklyftan ska slutas helt, så att skatten sänks för alla pensionärer. Vår budget innehåller, förutom förslag som utjämnar inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män, också förslag som på andra sätt förbättrar för kvinnor. Förlossningsvården skulle ha stärkts med 400 miljoner kronor för att alla som ska bli föräldrar ska få en bra vård när det är dags att föda.
Det kan tyckas som en självklarhet att man ska ha en barnmorska som har koll på en pågående förlossning. Men det är i dag tyvärr ingen självklarhet. Pressade arbetsförhållanden kan därför få förödande konsekvenser för det enskilda barnet och familjen. Genom satsningen skulle förlossningsvården ha blivit bättre i alla Sveriges landsting. Att förebygga och motverka våld och andra former av övergrepp mot kvinnor är viktigt för att nå ett jämställt samhälle.
Mäns våld mot kvinnor är ett omfattande samhällsproblem. De ideella kvinno- och tjejjourernas arbete skulle genom en förstärkning på 100 miljoner i verksamhetsstöd ha fått en bättre verksamhet. Stödet hade kunnat bidra till ökad långsiktighet och bättre planeringsförutsättningar för kvinno- och tjejjourer eftersom stödet inte skulle vara något tillfälligt projektstöd utan ett permanent stöd till jourernas viktiga arbete. Detta är en av alla de satsningar som nu försvinner när Sverigedemokraterna röstade på Alliansens budgetförslag.
Herr talman! Jag tycker att det är intressant att Sverigedemokraternas ledamöter i finansutskottet Oscar Sjöstedt och Dennis Dioukarev inte ens respekterar herr talmannen och kammarens arbete i den grad att de deltar i den här debatten. De befinner sig inte i kammaren, och de tar inte ens diskussionen om varför de röstar som de gör. I stället tycker de att medias ljus är det viktiga. Därför håller de alltid hellre en presskonferens än att delta i kammarens arbete.
Det tycker jag är anmärkningsvärt. Den statsbudget som Vänsterpartiet lade fram tillsammans med regeringen var den första statsbudgeten på åtta år som omfördelade för att göra Sverige mer rättvist. Det var en budget som skapade en välfärd som man kan lita på. Det var en budget som innebar att den som tjänar mer också skulle få bidra mer. Det var en budget som innebar att min ensamstående kompis Stefanie skulle få lite mer i plånboken, och att Stefanies dotter Elsa skulle få sänkt avgift till kulturskolan och gratis medicin när hon var sjuk.
Det var en budget som innebar att min mormor Ebba, som jobbat hela livet för att bygga vår välfärd, skulle få sänkt skatt men också höjt bostadsbidrag. Och den dagen Ebba skulle hamna på ett äldreboende skulle hon få en bra äldreomsorg. Det var helt enkelt en budget som innebar att man skulle få en välfärd som går att lita på. Därför ställer jag mig för Vänsterpartiets räkning bakom vårt, Socialdemokraternas och Miljöpartiets gemensamma yttrande.