Aron Emilsson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation under punkt 1 om reglering av spelmarknaden och i övrigt bifall till förslaget i utskottets betänkande. I dag behandlar vi kulturutskottets betänkande KrU4, Spelfrågor , men vi behandlar inte bara ett betänkande i ord och mening, utan pekar delvis ut färdriktningen för framtidens spelmarknad och inte minst det svenska spelmonopolet.
I betänkandet generellt är vi relativt samstämmiga inom utskottet, men gällande regleringen av spelmarknaden har vi lite olika perspektiv, och jag tänkte fokusera på just den delen i det här anförandet. Min bedömning är att vi över partigränserna är tämligen överens om att dagens spelmarknad, dess regleringar och monopolet inte fungerar tillfredsställande. Jag är också övertygad om att vi kan vara överens om att något måste göras och att en utredning måste tillsättas.
Däremot verkar vi inte vara lika överens om hur förutsättningslös eller styrd en sådan utredning ska vara och om vi långsiktigt ska säkra monopolets överlevnad eller ej. Det beklagar jag. Den svenska spelmarknaden är sedan tidigare, men framför allt sedan i höstas, satt under lupp. Den utmanas nu inte bara av EU-rätten och EU-kommissionen, utan med dagens betänkande också av flertalet partier från höger till vänster. Det är kanske en fläkt av decemberöverenskommelsen.
Det intressanta är att man längs hela skalan från Vänsterpartiet till Kristdemokraterna är rörande överens om att en omreglering eller delvis avreglering av det svenska spelmonopolet och en övergång till ett licenssystem är den enda vägen till kontroll och stabilitet - trots att Riksrevisionen, Svenska Spel och rättsliga prövningar ger vid handen att så kan men inte behöver vara fallet.
Sverigedemokraterna anser att det finns ett behov av analys.
Spelmarknaden i Sverige, monopolet och det regelverk som omgärdar denna mycket speciella marknad har utvärderats, diskuterats, prövats och stötts och blötts i ett antal år nu genom statliga utredningar 2006 och 2008, Riksrevisionens rapport från 2012 om statens roll på spelmarknaden, den därtill fogade rapporten av Jörgen Hettne, doktor i europeisk integrationsrätt, med mera.
Nu i vintras släpptes också en rapport av ESO på Finansdepartementet. Klart är att det finns väldigt mycket underlag med många viktiga slutsatser för en utredning att ta avstamp i. Klart är också att flertalet är eniga i att dagens reglering inte fungerar utan måste reformeras för att kunna upprätthålla kontroll och tillsyn och besvara EU-rättens frågeställningar.
Klart är dessutom att det svenska spelmonopolet har stått sig vid rättsliga prövningar och i sig inte är problematiskt för EU så länge det kan upprätthållas och motiveras. Det är en viktig nyckelfråga. EU ger medlemsländerna rätt att styra och reglera sina spelmarknader. Det handlar om hur och varför, inte att vi gör det. Vi har ett ansvar som representanter för en nordisk folkhälsotradition att värna en reglerad spelmarknad.
Det är centralt att vi behåller kontrollen över spelmarknaden på nationell nivå och inte släpper tyglarna till EU. Risken är överhängande att vi då, med ett licenssystem, lämnar över kontrollen till EU-nivån, som på sikt vill harmonisera hela den europeiska spelmarknaden som så mycket annat inom EU-samarbetet. Det skulle vara problematiskt utifrån såväl självbestämmandet som vår folkhälsomodell.
En helt central fråga är vilka våra uppdragsgivare är. Anser vi det vara svenska folket eller byråkrater i Bryssel? Jag anser det i varje fall vara det förstnämnda. Det är det vi sedan ska stå till svars för. Det är det vi ska ge en ansvarsfull och reglerad spelmarknad. Det och de spelpolitiska målen om sociala skyddshänsyn är Sverigedemokraternas prioritet, inte att göra tveksamma spelaktörer legala i Sverige.
Det är tydligt att utvecklingstrenden går mot allt mindre kontroll över de internationella spelbolagen i Sverige. Det är viktigt titta på alla alternativ för att stävja detta och inte på förhand anta att licenssystem är den enda vägens politik, särskilt inte som vi nu får signaler från Danmark om att licenssystemet har sina brister.
Det gäller inte minst sociala skyddshänsyn, vilket är det viktigaste för våra nationella spelpolitiska mål. Det ska påpekas, och det är viktigt, att Sverigedemokraterna inte stänger dörren för en förutsättningslös utredning om framtidens spelmarknad. Där kan man titta på hur ett eventuellt licenssystem skulle kunna utformas. Men vi är inte beredda att säga ja till en utredning som bara tittar på det.
Det är intentionen i de motioner som utskottet tillstyrker. Vi måste se hur vi kan skärpa regelverken för marknaden och bibehålla monopolet, vilket är centralt. Vad kan vi då göra? Det finns vägar för att återta kontrollen över spelmarknaden inom ramen för en fortsatt traditionell reglering genom juridiska styrmedel som ip-blockering, betalningsförmedlingsförbud, kraftigt skärpta marknadsföringsregler med mera.
Det kom till och med Finansdepartementets utredare fram till trots att han sedan förespråkade ett danskt licenssystem. Det är värt att notera att det inte är monopolet i sig som per automatik är problematiskt utan hur det motiveras, regleras och praktiseras. Avslutningsvis: Det finns så många perspektiv på spelmarknaden att lyfta fram, men jag tror inte att vi vill övernatta här i kammaren.
Det handlar om kontroll, missbruk, europeisk harmonisering etcetera. Med motionärernas förslag om att utreda enbart ett licenssystem försvåras en viktig försiktighetsprincip. Licenssystem kan vara en väg. Men en utredning måste också titta på möjligheterna att strama upp det regelverk som i dag omgärdar den svenska spelmarknaden och göra en internationell utblick så att det svenska spelmonopolet kan bibehållas långsiktigt.
Jag beklagar att man inte har mer is i magen än att man vill skynda fram en ensidig utredning för att Bryssel knorrar lite, särskilt då EU de facto inte stämt Sverige utan än så länge varnat för det. Det är klart att det än finns tid att tillsätta en bredare utredning. Det medskicket vill jag fortfarande göra till övriga partier.