Marie Wahlgren (FP):
Så har vi då kommit fram till den sista debatten under den här mandatperioden när det gäller den svenska politiken - om inte minken lurar oss mot slutet på något sätt ändå! På något sätt är det här det märkligaste ärendet jag har varit med om dessa fyra år.
Miljö- och jordbruksutskottet är kreativt, och vi har hittat på en hel del. Men det här är faktiskt det märkligaste ärendet. Om ingenting händer i morgon kommer den här kammaren att rösta emot ett beslut som vi för bara några månader sedan var fullt eniga om, precis som Lars Lindblad beskrev det.
Vi var fullt eniga om att det var ett bra beslut. Det kan hända ganska mycket på två månader. Det kan komma en ny utredning. Det kan komma fram förändringar. EU kan visa att det inte var lagligt att fatta beslutet.
Men det har, vad jag kan se, inte hänt någonting under denna perioden mellan det att regeringen lade fram sin proposition och att vi i dag i kammaren behandlar det förslag som är ordagrant det som regeringen föreslog i sin proposition. Jag har nästan ett krav på att ni från majoritetens sida ger mig ett svar på frågan i kammaren.
Vad har hänt under dessa månader som gör att man i dag frånträder sina egna åsikter? Jag vill ha ett svar från Åsa Domeij, Sinikka Bohlin och från Kjell-Erik Karlsson. Vad har hänt under de här månaderna? Vad är det för ny kunskap som ni besitter som inte vi besitter när det gäller denna fråga?
Det var en konstig proposition vi fick från början.
På något sätt länkande den två ärenden som inte alls har med varandra att göra, nämligen sakfrågan om att ta bort möjligheten till kommunala monopol när det gäller farligt avfall och möjligheterna för kommunerna att frångå det som begränsar dem till att ha verksamhet inom den egna kommunen.
Det är två ärenden som inte alls har med varandra att göra. Bara för att det ena inte kunde få majoritet i kammaren finns det inte anledning varför man inte skulle gå fram med det andra. Det är ett viktigt beslut. Det vi nu antagligen kommer att få ett nej på från riksdagen är ett viktigt beslut. Det är viktigt att ta bort så mycket monopolverksamhet som möjligt i Sverige.
Monopol kväver alltid kreativiteten och gör alltid verksamheter dyrare. Vi har ett fåtal monopol kvar i Sverige. Då ligger ofta folkhälsoskäl eller något annat bakom. Men de finns inte här.
Det måste vara rimligt att den företagare som använder sig av ett annat företag för att ta hand om sitt avfall, sitt träavfall, plastavfall eller annat återvinningsavfall, också till det här företaget skulle kunna lämna sitt farliga avfall - om det företaget har kompetens nog att ta hand om det.
Vi kommer nu att fatta ett beslut som allvarligt missgynnar utvecklingen i en bransch som verkligen behöver utvecklas. För det är en bransch som behöver utvecklas ytterligare. Om vi vill att avfallshierarkin ska fungera måste det komma in många aktörer.
Och de aktörerna måste kunna stå på flera ben, inte bara på en del av återvinningskedjan. Därför tycker jag att det finns all anledning att rösta ja till reservation 1, och, herr talman, jag yrkar bifall till den.
Jag tycker också att det egentligen hade funnits all anledning att rösta för reservation 2, det vill säga vi behöver inte en utredning ytterligare om kommunernas roll i avfallshanteringen. Där har vi egentligen ett klart besked från alliansen om hur det ska se ut. Men jag tänker för tids vinnande inte yrka också på denna punkt.
Jag måste ändå tillägga att i all sorg över hur det här har hanterats och i all sorg över att vi inte kommer att få ett bra beslut finns det ändå ett litet ljus i det här betänkandet från miljö- och jordbruksutskottet. Jag vill tacka Åsa Domeij för det ljuset.
Jag tycker att det är jättebra att vi kunde få ett enigt utskott att ta tag i att gå över till materialåtervinning i stället för det producentansvar som vi har i dag. Det är inte rimligt att äldre damer som inte kan återvinna sina stekpannor ska bli skurkar och bovar i vårt samhälle. Det vore mycket bättre om man kunde återvinna också stekpannor.
Därför vill jag säga att det är skönt att det i alla fall kom ut något bra av det här betänkandet. Jag skulle till sist vilja säga att det kanske ändå sammanfattar det som jag har upplevt vara styrkan under den här tiden med det här utskottet. Det har funnits en viss form av pragmatism.
Där man har kunnat skapa bra lösningar för miljön har man faktiskt gjort det. Jag vill tacka er allihop för den här tiden, för det är med all säkerhet mitt sista tillfälle att stå i den här talarstolen. Jag kommer inte heller att ha möjlighet att stå i den nya talarstolen i den nya kammaren.
Jag önskar er en god sommar, och jag hoppas att så många av er som möjligt är tillbaka efter valet och fortsätter det arbete som är så viktigt för demokratin.