KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustaf Hoffstedt (M):
Av riksdagens motioner på det här området handlar alltså samtliga helt eller delvis om public service. Det är bra. För 20 år sedan ungefär var tongångarna helt annorlunda. Då fanns det förslag på att förbjuda parabolantenner, en åtgärd som i medielandskapet vore helt analog med dagens diktaturregimer som vill förbjuda sms:ande och tillgången till Internet.
För tio år sedan fanns det en stor diskussion som var initierad av ett då dominerande parti som ville begränsa möjligheterna för stora medieaktörer som Bonnier att verka. Inte heller den gången lyckades staten och politiken att begränsa och förhindra det fria ordet. När utskottets ordförande i dag inleder sitt tal talar hon om maktkoncentration.
Då är det just att kastas tillbaka tio år i tiden. Det är som om sådant som bloggar, twitter, youtube och alla de fantastiska mediala möjligheter vi har i dag inte har utvecklats under den här tiden och som om man skulle hjälpa det fria ordet genom att begränsa aktörers möjlighet att tala fritt snarare än att försöka få en så stor mångfald av aktörer som möjligt.
Det är ju ett helt annat medielandskap som vi har framför oss i dag, ett helt annorlunda. Det gör det också lätt att anamma en liberal mediepolitik. Jag tycker att det från höger till vänster ändå är det vi ser. Det är en mycket mer liberal syn på det här. Vi tycks vara förenade av en och samma grundsats, att staten inte får begränsa det fria ordet.
Sedan kan det mycket väl vara så att vi som enskilda medborgare irriterar oss alldeles fasligt över ett enskilt tramsprogram eller att en aktör är dominant. Men staten ska aldrig förbjuda det fria ordet. Kanske är det också därför som de här riksdagsmotionerna, 20 till antalet, alla behandlar public service.
Inte för att andra saker skulle vara oviktiga i den mediala världen eller ointressanta utan för att den övriga medievärlden mår bäst så, av att vara i fred, av att inte lagstiftaren lägger sig i när det inte behövs. Herr talman! När man betraktar de här public service-motionerna ser man att åtminstone hälften av dem handlar om framtidens finansiering av public service.
Även kulturutskottet har haft en bra diskussion om det. Den gamla tv-avgiften framstår som alltmer obsolet. Man kan fråga sig varför tv-tittande i en tv-apparat ska kosta drygt 2 000 kronor per år medan tv-tittande på exakt samma public service-program via SVT Play ska vara helt avgiftsfritt.
Utskottets socialdemokratiska ordförande, Berit Högman, efterlyste en diskussion om hur vi skulle kunna ge svar på hur vi ska arbeta tillsammans framöver i denna och andra viktiga public service-frågor. Jag vill nog säga att jag tycker att utskottet har tagit de första stegen mot just ett sådant samarbete.
Det är faktiskt ett enigt utskott, möjligen med undantag för Vänsterpartiet, som välkomnar en diskussion om hur man ska kunna hitta en finansiering av public service som inte bara har legitimitet bland medborgarna i dag utan också i framtiden. Att utskottet där är så samlat är faktiskt någonting nytt och det är mycket efterlängtat. Herr talman! Med det önskar jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Gustaf Hoffstedt (M):
Det är intressant att höra Bengt Berg tala om behovet av public service befriad från kommersialism, samtidigt som Bengt Berg drar en lans för att släppa in sponsring i public service-televisionen. Jag skulle gärna vilja att Bengt Berg utvecklade hur man kan befria public service från kapitalism och kommersialism och samtidigt vara positiv till sponsring.
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Herr talman! Vi har fått höra en hel del problematiseringar kring detta med läskunnighet och läsfrämjande. Det finns utmaningar även på detta område inte minst bland unga människor där vi ser en delvis oroande utveckling.
Samtidigt är det värt att påminna om att läskunnigheten i Sverige och de övriga utvecklade länderna är extremt hög. Den pendlar mellan 97 till nära nog 100 procent. Den är så utvecklad i dessa länder att vi tar den nära nog för självklar. Detta med läsande är något alldeles fantastiskt enastående.
Innan det fanns inspelningsapparatur var skriften det enda medlet att frigöra sig från tid och rum. Det är fullt möjligt att ta del av en människas tankar flera hundra år tillbaka i tiden tack vare det skrivna språket. Dessutom finns det en frigörelse i rum i så måtto att en författare kan befinna sig på andra sidan jordklotet och skriva något som jag här hemma i Sverige kan ta del av. Detta är något enastående.
Det skrivna språket stimulerar dessutom bortom själva läsandet. Det stimulerar beslutsfattande, kreativitet, minnet och så vidare. När jag har lyssnat på oppositionspartierna här förstår jag att man hämtar en hel del engagemang i att motverka det som man kallar för kommersialism.
Kerstin Engle från Socialdemokraterna hämtar sitt engagemang i att "motverka kommersialismens negativa verkningar på läsområdet". Bengt Berg talar om "nyliberalismens vinstfixerade klåfingrighet".
Jag vill uppmana dessa ledamöter när de ger sig i kast med kampen mot kommersialismen att inte kasta ut barnet med badvattnet. Långt fler av de positiva saker som gäller läsfrämjande sker inte här i kammaren utan just genom kommersialismen. Pocketshop på Centralen säljer böcker för 70-80 kronor.
Om man tycker att det är dyrt kan man vända sig till närmaste boklåda eller för all del även Ica. Där kan man köpa väldigt billiga böcker numera. Det beror på kommersialismen. Sverigedemokraten Mattias Karlsson talade om 1600-talet och att Sverige har en stolt historia vad gäller läskunnighet. Det är mycket möjligt att det är så.
Men när man kom hem till sitt hem hade man på sin höjd en bok att läsa, Bibeln. I dag är det på ett helt annat sätt. Man behöver inte jobba särskilt många minuter för att finansiera en pocketbok. Det är alldeles enastående vad gäller möjligheterna att läsa i vårt land.
Gustaf Hoffstedt (M):
Vi har både Kerstin Engle och jag kunnat konstatera att själva bokframställandet numera jämfört med 1600-talet är oerhört billigt. Det ska vi vara väldigt glada för. Det handlar om snarare om att främja läsandet. Kerstin Engle visade nyss i debatten med Sverigedemokraterna tillit till den svenska skolan. Varför gör hon inte det här?
Det är en av den svenska skolans allra viktigaste uppgifter att stimulera elever till just läsande?
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag tror inte att vi ska välja att favorisera vissa bokförlag när vi vill stimulera läsfrämjande. Kerstin Engle nämnde här En bok för alla. De enskilda bokförlagen ger naturligtvis enbart ut böcker för somliga. I det här fallet blev det en bok för somliga snarare än en för alla.
Summan av alla bokförlag som ger ut böcker till låga priser tack vare en låg bokmoms gör att det på ett helt annat sätt än tidigare är möjligt att enkelt, billigt och tillgängligt komma åt det goda läsandet.
Gustaf Hoffstedt (M):
Vad vi talar om i interpellationsdebatten är den kommunfinansierade välfärden. Det står i den interpellation som Monica Green har författat. Men vad interpellanten snarare tycks vara ute efter är statsfinansierad kommunal välfärd. Jag delar föregående talares oro över en sådan utveckling där man ytterligare spär på de statliga bidragen.
Man kan rent av tänka sig att vi har en modell lik den isländska där vi avskaffar den kommunala beskattningsrätten och i stället låter alla de kommunala medlen passera via staten. I Sverige har vi valt en annan modell. Vi har en kommunal beskattningsrätt. Vi har också en kommunal skatteutjämning för att utjämna de olikheter som finns mellan kommunerna. Det är en modell som tjänat oss väl i Sverige.
Det har vitaliserat den kommunala demokratin och har kunnat medverka till att vi haft en god välfärd ute i kommunerna. Ett tillfälligt kommunalt bidrag från statens sida kan vara något gott under de exceptionella tider som vi nu har gått igenom.
Om regeringen skulle övertrumfa den kommunala finansieringen urholkas den kommunala demokratin och på sikt legitimiteten i den kommunala rätten att ta ut skatt.
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag tänkte bara påminna om några siffror. Vi fick tidigare höra från Roger Haddad om dessa sporthallar, och vi kunde läsa om den övningen i Dagens Nyheter häromdagen. Inte mindre än 32 kommuner, alltså mer än var tionde kommun, har under den senaste tioårsperioden föredragit att satsa på sporthallar i stället för på det som vi menar är välfärdens kärna, nämligen vård, skola och omsorg.
Regeringen har på ett ansvarsfullt sätt hushållat med våra pengar och har på det sättet kunnat ge kommunerna hjälp under en mycket svår period. Jag vill också påminna om att oppositionen i stället ville använda pengarna till ganska riskfyllda investeringar, riskkapital i bilindustrin. I stället valde regeringen att just prioritera vård, skola och omsorg. Det ska vi nog vara ganska tacksamma för.
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag tror inte att riksdagens skäl att påreglera spelmarknaden framför allt ska vara att tillfredsställa spelarna. Frågan är mycket större än så, och det finns sociala skyddshänsyn som vi måste ta. Torbjörn Björlund nämnde några siffror.
Om man blandar in det fysiska spelet blir naturligtvis marknadsandelen för de privata bolagen liten, men det som alla ledamöter här, utom Torbjörn Björlund, talat om har handlat om att man vill påreglera internetspelandet. Faktum är att de utlandsbaserade bolagen har ca 50 procent av marknadsandelarna.
Dessutom kan jag påminna om att Svenska Spels marknadsandelar faller, vilket de är väldigt bekymrade över.
Gustaf Hoffstedt (M):
Det enkla svaret på Torbjörn Björlunds sista fråga är ja, jag vill ha en tuffare reglering. Jag försökte uppriktigt nämna några av de saker som jag tycker att vi alla bör överväga för att hjälpa socialt utsatta och spelmissbrukare, till exempel genom att införa detta i socialtjänstlagen och därmed jämställa spelmissbrukare med övriga missbrukare. Det torde vara en mycket konstruktiv åtgärd.
När det sedan gäller frågan om att avreglera och påreglera vill jag återigen påminna om att hälften av spelandet handlar om verksamheter som varken jag, Torbjörn Björlund eller någon annan ledamot i denna kammare har kontroll över i dagens system. Det är det bekymmersamma, och det måste vi göra någonting åt. När jag lyssnat på andra ledamöter i debatten i kväll är det uppenbart att fokus ligger på internetspelandet.
Det är därför glädjande om även debatten här tillför någonting nytt.
Gustaf Hoffstedt (M):
Angående presstödet har jag förmånen att få utreda det, och jag tror säkert att vi ska hitta en bra lösning där också. Jag kan ge Lars Ohly ett halvt rätt. När det gäller tidningsutgivningen och dess framtid tror jag att mycket handlar om att tidningarna själva lyckas hitta sin affärsidé och lyckas leverera nyheter och över huvud taget det som de ska klara av själva snarare än deras konkurrenter.
Likafullt, när vi har en public service-finansiering som är garanterad public service-bolagen kan det väl ändå vara rimligt när vi ser hur trängda andra medier är att åtminstone reflektera över konsekvenserna om public service ger sig in i det som traditionellt har varit tidningarnas scen.
Ponera - det här är verkligen bara hypotetiskt, jag betonar det - att public service-bolagen skulle vilja ge ut Sveriges Tidning, om nu någon till äventyrs skulle vilja trycka en tidning längre. Är det då någonting som vi obehindrat skulle applådera? Jag tycker inte det. Jag tycker att det är en poäng att det inte enbart finns public service-bolag utan att det publicistiska Sverige är ännu större än så.
Gustaf Hoffstedt (M):
Någon censur har det då verkligen aldrig varit fråga om, och det är nog något som enbart finns i Lars Ohlys tankevärld. Jag har inte hört den typen av ordval från konstitutionsutskottet och liknande. Jag tycker faktiskt att det är viktigt att vi slår vakt om att vi har ett fungerande publicistiskt Sverige inte enbart för de oberoende.
Jag tror att ideologiskt engagerade personer som jag och Lars Ohly också tycker att det är viktigt att beroende medier, det vill säga sådana som har bärande ideologiska idéer, också har en möjlighet att verka i Sverige. Då tycker jag att det är lite knepigt om public service-bolagen också ger sig in på de områdena. Just därför kan det vara bra med förhandsprövning.
Gustaf Hoffstedt (M):
Skälet till att jag uppfattade att Socialdemokraterna var relativt positiva till att se över en ny finansieringsform var att vi uppfattade sådana positiva signaler i den avstämningsgrupp som var kopplad till Public service-utredningen. Sedan är det så att människor kommer och går. Det var en annan ordförande i kulturutskottet då. Det är möjligt att Gunilla Carlsson i Hisings Backa har en annan uppfattning än sin företrädare.
Man kan också byta fot, vilket möjligen Lars Ohly gjorde, eftersom han gjorde ett nytt uttalande om finansieringen. För vår del och för regeringens del är det väldigt angeläget att få stabilitet och långsiktighet i det här. Jag sitter inte i regeringen, därför kan jag inte svara på exakt hur de agerar.
Men om det är någonting som jag vet så är det just att långsiktigheten faktiskt till och med är överordnad regeringens absoluta mål att få till en bra finansiering, det vill säga att alla eller åtminstone så många som möjligt ska med. Så enkelt är det.
Gustaf Hoffstedt (M):
Det är min uppfattning om digitalradion. Det är också någonting som tas upp i Public service-utredningen. Men det här är ju någonting som jag själv försöker vara pådrivande i, och jag tänker inte utlova något om vad regeringen har i sin proposition kring digitalradion.
Socialdemokraterna satt med i Public service-utredningen och hade precis som alla vi andra möjlighet att göra inspel i den utredningen, inte minst i finansieringsfrågan, och gjorde också det. Jag är nog inte den enda som uppfattade de signalerna som ganska positiva.
Gustaf Hoffstedt (M):
Detta har varit en lång process, och den är långt ifrån över. Under bortemot ett år har vi diskuterat den här frågan mycket intensivt. Nu läser jag i min lokaltidning där hemma att ett förfrågningsunderlag kommer att gå ut nästa månad, och därefter väntar ett halvår som man har på sig att svara på detta.
Min fråga till statsrådet handlar om den oro som varje sådan här upphandling väcker. Jag känner i och för sig förtröstan om att det här ska kunna bli bra at the end of the day, men jag måste samtidigt vara öppen med att jag vissa stunder har varit rejält bekymrad och orolig.
Det är något djupt mänskligt att, under en upphandling när vi inte vet hur det kommer att gå, inte bara vara orolig utan kanske också måla framtiden i de mörkaste färger utan att så nödvändigtvis blir fallet. Så har det varit. Vi har varit oroliga många gånger tidigare under tidigare regeringar än Catharina Elmsäter-Svärds. Samtidigt kan vi efteråt konstatera att det oftast blir ganska bra.
Min fråga till statsrådet är: Kan vi göra någonting åt den här processen så att den inte behöver bli så lång och rent av plågsam? Jag tror att den oro som sprider sig på Gotland skadar ön. Jag skulle gärna se att framtida processer kan innehålla mer förtröstan och mer hopp. Jag har också en fundering kring interpellanten.
Jag uppfattade i och för sig att statsrådet blev upprörd över kravet på ministerstyre men också över att interpellanten Christer Engelhardt gav sken av att Socialdemokraterna skulle ha mer pengar än regeringen i sin budget. Det skulle vara mycket spännande att få höra varifrån de pengarna i så fall är hämtade.
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag måste säga att det känns förtröstansfullt att höra statsrådet berätta att mycket av det som kommer från Trafikverket är exempel på sådant som man vill lyfta fram i dialog med Region Gotland. Det är bra att Trafikverket ändå har modet att komma med exempel även de stunder då man inser att det väcker många reaktioner.
Jag ser hellre att vi tar en debatt nu, även om det måhända väcker oro och kanske rent av ilska, än att de mindre lyckade förslagen senare blir verklighet. Ett exempel på det är Oskarshamnsförslaget med en nattfärja som ankommer till Visby vid halvtvåtiden. Det är alldeles utmärkt att det har blivit en stor diskussion om det. Jag uppfattar nämligen statsrådet på ett sådant sätt att dessa saker är möjliga att påverka om vi bara höjer våra röster.
Sedan hade jag en fråga inte bara till statsrådet utan också till interpellanten Christer Engelhardt. Den gällde det andra påståendet i den debattartikel som han själv tog upp. Han lät hävda att Socialdemokraterna hade avsatt mer pengar än regeringen till färjetrafiken. Jag ställde den frågan till interpellanten. Tyvärr fick jag inget svar.
Därför måste jag ställa frågan till statsrådet i stället om hon eller hennes departement ser dessa pengar som Christer Engelhardt påstår att Socialdemokraterna har avsatt. Jag ser att Siv Holma och Vänsterpartiet faktiskt har avsatt 100 miljoner kronor och att de gör det som enda riksdagsparti. Det är vad Vänsterpartiet brukar göra: lova allt, till alla, överallt.
För de övriga riksdagspartierna, som bryr sig om utgiftsram och budgettak och så, hittar jag dock inte de socialdemokratiska pengarna. Det vore intressant att se om statsrådet med det stöd hon har i departementet har kunnat hitta dem.
Gustaf Hoffstedt (M):
Det var ett intressant inlägg från Peter Persson. Skälet till att vi under den förra mandatperioden inte diskuterade Bromma flygplats var att det, inte bara i denna församling utan även i Stockholms stad, fanns ett samlat alliansstöd för Bromma flygplats försvar. Det var inte ett ämne att diskutera över huvud taget. Det tvingas vi tyvärr till i dag.
Även om det skulle vara så att Bromma flygplats fredas så småningom tack vare bland annat de insatser som görs i denna kammare finns oron här redan i dag. Blotta oron skrämmer iväg investerare och inflyttare, bland annat när det gäller den del som jag representerar, nämligen Gotlands län.
För Gotlands län är det en tröst för ett tigerhjärta när jag hör att det kan vara intressant med landburna transporter och att regeringen gärna gör investeringar där. Jag har svårt att se det som ett seriöst alternativ. Jag påminner därför om den fråga som Lars Hjälmered nyss ställde här: Ska Bromma flygplats stängas eller inte - ja eller nej?
Ett nej på den frågan betyder att den oro som vi alla känner kan skjutas åt sidan. Det vore verkligen efterlängtat. Det finns nämligen ingen kapacitet på Arlanda att svälja den trafik som bedrivs på Bromma flygplats. Bromma flygplats är en typisk peakflygplats, där trafiken bedrivs på morgnar, sena eftermiddagar och tidiga kvällar. Det finns ingen möjlighet att ta den trafiken på Arlanda.
Även om så vore möjligt - hypotetiskt - skulle det leda till rätt dramatiska förändringar. Det skulle exempelvis bli väsentligt dyrare med de enskilda biljetterna till Arlanda flygplats. Man kan tycka att det må vara hänt för riksdagsledamöter, statsråd och andra som låter sig bekostas av det offentliga när de är ute och reser.
Men för de enskilda människor som ska betala en dryg hundring eller mer för varje enkelresa som det faktiskt innebär med höjda flygplatsavgifter och ökad bränsleåtgång, eftersom de flesta resor kommer söderifrån och därmed blir onödigt långa, blir detta en ganska allvarlig situation när inte bara landet ska hållas samman utan även familjer som är skingrade i Sverige.
Jag skulle från statsrådet vilja höra ett försvar av Bromma flygplats och ett tydligt svar på den fråga som Lars Hjälmered tidigare ställde.
Gustaf Hoffstedt (M):
Peter Persson från Socialdemokraterna höjer här alltså lansen för järnväg när vi i kväll samlas för att diskutera Bromma flygplats och dess betydelse för att hålla samman hela landet. Är Peter Perssons budskap till dem jag representerar, gotlänningarna, att det är snabbtåg som gäller? Det vore i så fall väldigt intressant att få reda på det.
Vi har i dag fått lyssna på infrastrukturministern, och beskedet var varken ett ja eller ett nej utan något ganska dunkelt. I tidigare interpellationsdebatter i dag har vi hört landsbygdsministern såväl som klimat- och miljöministern.
Egentligen hade det varit värdefullt om alla dessa statsråd hade varit på plats även nu - landsbygdsministern för att begripa hur viktigt det här är för att hålla samman hela Sverige och klimat- och miljöministern för att inse att det här också är en angelägen miljöfråga. Jag inledde med att påpeka att det på Bromma flygplats är flyg från nio destinationer som kommer söderifrån. Endast tre kommer norrifrån.
Det innebär att om Arlanda är den enda flygplatsen går det åt väsentligt mycket mer flygbränsle. En resa från Gotland, till exempel, drar 70 liter mer bränsle - en enda resa. Det är bara det att vi gör 4 400 enkelresor per år enbart från Gotland. Det motsvarar 740 000 kilo koldioxid helt i onödan.
Det hade varit intressant att höra om även det här är sådant som man avser att ta med i förhandlingarna. Är miljön någonting som man vill förhandla om, som man vill schackra med?
Gustaf Hoffstedt (M):
Min partikamrat Lena Asplund inledde den här interpellationsstunden med att citera statsrådets svar om Bromma. Då gällde det detta med förhandlingsperson. Jag tycker att det är viktigt att nagelfara fler av de svar som vi får höra här i kammaren i dag.
Ett annat citat - som jag välkomnar - är när infrastrukturministern säger: "Det är riktigt, som interpellanterna är inne på, att frågan om Brommas framtid inte bara är en fråga för Stockholm. Den berör hela landet." Det är ett uttalande som är klokt, och det välkomnar jag.
Då hade man kunnat hoppas att förslag om förtida panikstängningar av Bromma flygplats hade kvävts i sin linda - att regeringen hade varit tydlig med det. Men det är man inte. I stället öppnar man dörren - åtminstone på glänt eller rent av helt - för en förhandlingsperson för att förhandla om detta imbecilla förslag.
Apropå detta med förhandlingar: En annan partikamrat till mig, Jonas Jacobsson Gjörtler, var inne på detta alldeles nyss. Regeringen lyssnar väldigt noga på vad de rödgröna politikerna i Stockholms stad säger i frågan.
Jonas Jacobsson Gjörtler citerade nyss, och jag behöver faktiskt citera igen: "Givet att förhandlingarna visar att Bromma flygplats kan avvecklas utan att förutsättningarna för jobb och utveckling i regionen försämras ska staden verka för att området där Bromma flygplats i dag ligger ställs om till stadsutvecklingsområde." Nyckelorden här är "i regionen". Det är alltså det enda som det ska tas hänsyn till.
Detta "i regionen" innebär i Stockholmsregionen. Det blir alltså stadsutveckling i skön förening med landsbygdsavveckling. Man ska förstå att landsbygd här gäller i en mycket vid bemärkelse. Landsbygd är allt utanför Stockholm, däribland statsrådets hemstad Göteborg. Det blir inte bättre när jag lyssnar ytterligare på svaret.
Jag noterar till exempel att statsrådet hänvisar till följande: "Därför kan tåg ibland vara ett bättre transportalternativ än flyg." Då hoppas jag som gotlänning att nyckelordet här är "ibland". Jag vill förtydliga att det ibland verkligen inte är ett alternativ.
Swedavia gästade riksdagen häromdagen vid ett frukostmöte och berättade för mig och alla andra som var där att 50 procent, hälften, av allt flyg kommer att försvinna hemma hos mig om Arlanda blir den enda Stockholmsflygplatsen som man kan hänvisa till.
Swedavia kunde mycket tydligt visa att det inte finns någon kapacitet för Arlanda flygplats att ta över den för oss gotlänningar, och många andra, omistliga Brommatrafiken. Jag vädjar därför till statsrådet att se på vilket sätt vi som interpellerar representerar hela Sverige. Någon eller några av oss är från Stockholmsregionen, och Bromma flygplats är viktig även för Stockholm.
Men någon är från Västernorrland, någon är från Skåne och någon är från Gotland. Det kan rent av vara så att en eller annan göteborgare också tycker att Bromma flygplats är omistlig.