Maria Ferm (MP):
Jag måste först och främst säga att jag tycker att det är positivt att justitieministern säger att hon inte har ändrat grundinställning från reservationen i justitieutskottet, som beskrev direktivet som en kränkning av mänskliga rättigheter. Men jag tycker att det blir lite märkligt när jag samtidigt hör justitieministern säga att direktivet ska införas och att det ska vara en balans.
Något som också kan tyckas märkligt i sammanhanget är att Sverige, trots grundinställningen från Sveriges justitieminister om allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter, går Sveriges regering längre i propositionen än vad direktivet faktiskt kräver. De kräver till exempel att man också ska registrera, samla in och lagra misslyckade uppringningar.
Jag vill alltså att regeringen ska agera för att omförhandla eller riva upp datalagringsdirektivet i EU, inte minst mot bakgrund av den utvärdering som har presenterats och de förändringar av direktivet som kommer att föreslås. När jag lyssnar på justitieministern verkar det tyvärr som att regeringen inte vill agera.
Justitieministern säger att risken är att EU-kommissionen kommer att försöka styra och reglera ännu mer vad som ska lagras, och jag kan hålla med om att det finns en sådan risk. Just därför är det väldigt viktigt att Sveriges regering också agerar för att omförhandla eller riva upp direktivet.
Även om EU-kommissionen inte har någon sådan ambition, att man inte tänker förändra direktivet i grunden, står det självklart den svenska regeringen helt fritt att ta upp det i diskussionen med kommissionen, som inte minst den gröna gruppen i EU-parlamentet har gjort. De har tydligt tagit ställning mot direktivet och sagt att det är så allvarligt kränkande av medborgerliga rättigheter att det borde tas bort helt och hållet.
Men regeringen tar inte strid för våra medborgerliga rättigheter, som kraftigt kommer att inskränkas. Direktivet har ända från början mött mycket kritik och är ett av de mest långtgående exemplen på integritetskränkande terrorbekämpningslagar som drivits igenom i EU och i nationell lagstiftning sedan elfte september.
I svaret på interpellationen som jag skrev påpekar justitieministern också att EU-kommissionens utvärdering av datalagringsdirektivet visar på att trafikdatauppgifter är viktiga för att utreda brott. Justitieministern säger sig dela slutsatsen att lagrade trafikuppgifter i dag är ett nödvändigt verktyg för de brottsbekämpande myndigheterna.
Men precis som när all integritetskränkande lagstiftning ska genomföras behöver en bedömning göras för att se om det är proportionerligt och effektivt. Datalagringsdirektivet svarar inte upp mot något av det. Direktivet innebär endast oproportionerlig massövervakning. Redan i dag har polisen möjlighet att begära ut de uppgifter som IT- och telekombolagen har när det gäller misstänkta brottslingar. Detta görs redan i dag.
Enligt IT- och telekombolagen säger poliserna själva att de redan i dag får tillgång till all den information som de behöver. Då kan man fråga sig varför det här direktivet ska genomföras, om det är så att polisen redan får tillgång till all den information som de behöver. Då blir det bara ytterligare registrering och övervakning som, precis som alla massiva övervakningssystem som byggs upp, kan missbrukas och kommer att missbrukas.
Jag skulle därför vilja fråga regeringen hur det kommer sig att man inte över huvud taget vill ta upp diskussioner om att riva upp eller försöka omförhandla direktivet i grunden, när man så tydligt har tagit ställning för att det kränker mänskliga rättigheter. Varför vill regeringen då inte agera?