Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Vi kan ganska tydligt säga att järnvägen har varit hårt prövad under många år. Men både enskilda resenärer och inte minst våra företag är kanske om möjligt ännu mer prövade. I den delen vill jag hålla med Leif Pettersson. Om man ska kunna ha affärsöverenskommelser bygger det mycket på förtroende. Det handlar om punktlighet, att veta att varorna kommer fram som det är tänkt.
Det handlar också om särskild respekt och hänsyn till den utveckling som har skett över tid, till exempel på ett stort företag som SSAB, som inte längre har några egna buffertlager utan är beroende av kontinuerliga transporter. När en transport inte kommer fram ställs en verksamhet helt och hållet. Då kan man också tappa förtroende. Det är oerhört allvarligt. Det är naturligtvis så att järnvägen prövas.
Förutom situationen att vi har enskilda olyckor med till exempel urspårningar, där de senaste har tagits upp här, är det naturligtvis viktigt att reda ut varför de skedde, för att kunna förebygga. Vi vet också att bara kopparstölder innebär ungefär två timmar i förseningar varje dag.
Vi har ett ökat antal suicidfall på just järnvägen, som tar tid även om det har andra konsekvenser också. Vi hade senast i natt ett attentat mot ett teknikskåp som har sprängts, vilket stänger av mycket av järnvägstrafiken i och kring Ronneby.
Just därför tycker jag att det är så viktigt att närmast i tid fokusera på den infrastruktur som vi de facto har. Det är alltid mycket mer sårbart där det finns enbart ett enkelspår, för där finns det i stort sett inte så många andra alternativ. Jag skulle vilja säga att olyckan i Bräcke egentligen var bra - fast den inte var bra.
Men den satte lite grann fingret på just sårbarheten, inte minst för järnvägen i Norrland, där Inlandsbanan kanske för första gången fick kliva fram som en bana som har potential och som kan ha betydelse, inte minst när det gäller redundansen. Det uppdrag som Trafikverket har fått handlar mycket om att se på hela landet: Hur ser stråken ut?
Hur fungerar noterna? Hur kan det hänga ihop? Var har vi flaskhalsar? Var finns kapacitetsproblemen? Det är bland annat det som ska redovisas den 14 juni. Där finns också ett mycket tydligt uppdrag att se över vilken möjlighet och potential till exempel Inlandsbanan har i detta, utifrån det vi de facto har nu.
Jag har också träffat många företagare, inte minst när jag hade en heldag för att åka längs med en större sträcka längs med Inlandsbanan. Företagen säger till mig: Se till att vårda den infrastruktur som vi har! Att bygga ny infrastruktur är alltid bra, men det tar tid att få det på plats. Så till transportsystemet och vad som har varit viktigt när något händer.
Där har jag följt hur Trafikverket och inte minst trafikledningen har jobbat, hur man använder hela transportsystemet. I de fallen har man fått använda både båt och andra sträckor. Det har varit ett sätt att hantera frågan, men det är naturligtvis inte lösningen på problemet. Jag tror att vi har flera parallella frågor som vi behöver med.
Det gäller att förebygga att olyckor, sabotage och annat händer, se till att vi återfår den standard som järnvägen var byggd för och se till att vi får in Inlandsbanan med den potential för redundans som den har. Det tror jag är en viktig förutsättning i närtid för de företag som nu undrar om de ska våga använda järnvägen.