KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Forssell (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag har ställt denna interpellation om en fråga som vi har haft förmånen att diskutera här i kammaren ett antal gånger. Vi får se om vi kommer att få fortsätta att göra det också framöver.
Jag har i ett antal diskussioner påpekat att den nya lagstiftning som regeringen har aviserat inte bara strider mot det som regeringen, inte minst migrationsministern själv, tidigare vid ett stort antal tillfällen har sagt att man skulle göra utan också är behäftad med en lång rad olika praktiska problem och svårigheter.
Som ministern sa har detta varit ute på remiss, och nu kan vi läsa ett stort antal remissvar som har inkommit. Det är faktiskt inte någon särskilt bra läsning. Det är i alla fall ingen rolig läsning, för kritiken mot lagförslaget är omfattande från en lång rad olika instanser.
Polismyndigheten säger att med ett sänkt beviskrav för identitet minskar kontrollen över vilka som vistas i landet. Kammarrätten i Stockholm säger att förslaget är utformat på ett sätt som har så stora brister att förslaget inte bör genomföras.
Migrationsverket pekar på att en lagstiftning som redan i dag är svårtillämpad, inte minst på grund av den tidigare gymnasielag som regeringen har drivit igenom, nu kommer att kompliceras ytterligare, vilket kan komma att påverka rättssäkerheten. Förvaltningsrätten i Malmö säger att den föreslagna grunden kan betraktas som en förtäckt amnesti för en begränsad grupp.
Så kan man fortsätta - det finns fler svar, från Säkerhetspolisen, Förvaltningsrätten i Stockholm, Förvaltningsrätten i Göteborg med flera - men sammantaget pekar detta på att denna lagstiftning inte är vidare genomtänkt. Det som vi gör här i kammaren och de beslut vi fattar får konsekvenser.
Eftersom migrationspolitiken både berör människor direkt och är en oerhört central fråga i den politiska debatten måste man noga tänka igenom alla förändringar man gör. Jag vill påminna om följderna av den tidigare gymnasielag som regeringen drev igenom. Den var hafsigt formulerad. Det är ett starkt ord, men det går inte att hitta något annat ord för att beskriva det.
Den var så hafsig och ogenomtänkt att den fick följden att personer som inte hade skyddsskäl, som hade fått nej på sin asylansökan och som borde återvända hem kunde använda ett kryphål för att förhindra att utvisningen verkställdes. Både gränspolisen och andra aktörer noterade och tog upp problemet.
Regeringen hanterade inte frågan förrän vi i Alliansen pekade på detta i socialförsäkringsutskottet och tog ett initiativ för att få en förändring, som jag hoppas nu kan komma till stånd snart. Detta visar hur stora fel det kan bli när regeringen har alltför bråttom i det viktiga lagstiftningsarbetet. Nu har vi alla remissinstansernas svar på bordet.
Jag förutsätter att regeringen kommer att ta intryck av dem. Jag har svårt att se hur man kan göra detta på annat sätt än genom att helt enkelt dra tillbaka lagförslaget.
Johan Forssell (M):
Regeringen är överens, säger migrationsministern. Det är möjligt att regeringen är det nu. Men då är man det därför att migrationsministern i dag står i kammaren och håller mycket övertygande anföranden som går i rakt motsatt riktning från det som hon sa på samma övertygande sätt för bara några månader sedan. Jag säger detta bara för att vi ska vara på det klara med det.
Jag kan inte dra någon annan slutsats av detta faktum än att Miljöpartiet fortfarande har ett mycket stort inflytande över denna regerings migrationspolitik, uppenbarligen ett större inflytande än vad migrationsminister Heléne Fritzon själv har. Det är ett viktigt konstaterande inför höstens valrörelse. När det gäller frågan om spårbyten tycker jag att det är en mycket stor skillnad.
Jag tycker inte att man ska tvinga ut en person som har arbete, som kan försörja sig själv och som är med och bidrar till allas vårt gemensamma bästa. Tvärtom tycker jag att det är en klok moderat princip att egna ansträngningar, flit och arbete ska löna sig och premieras. Som jag flera gånger har sagt behöver vi till exempel mer av arbetskraftsinvandring till Sverige.
Men det som regeringen nu gör är någonting annat, det är att till omfattande kostnader ge uppehållstillstånd för gymnasiestudier till 9 000 personer - en större grupp dessutom - som har fått nej. Det rör sig om sammantaget 3 miljarder kronor fördelade över en treårsperiod. Detta beskrivs som ordning och reda. Men allvarligt talat, migrationsministern, hur mycket ordning och reda är det att ge uppehållstillstånd till 9 000 personer som har fått nej?
Hur mycket ordning och reda är det att den person som har fått nej, följt svenska lagar och regler och återvänt hem inte omfattas, medan den person som i strid med gällande lagstiftning har hållit sig kvar i landet, mot svenska lagar och regler, ska kunna beviljas uppehållstillstånd? Hur mycket ordning och reda är det, migrationsministern?
Johan Forssell (M):
Jag slås av funderingen: Om allt nu är så bra som migrationsministern säger, varför har man då ingått den här överenskommelsen? Det är två saker som jag vill ta upp. Den första är att det faktiskt inte fungerar tillräckligt bra i dag. Det har man kvitterat genom utredningen. Det saknas i dag krav på att delta, och det är långt ifrån alla som gör det. Det saknas mål. Det är förhållandevis få timmar det handlar om.
Kvaliteten når inte överallt upp till de krav som det är rimligt att ställa, och så vidare. Sedan kan man säkert förändra detta lite. Man kan försöka ge mer information etcetera, men det förändrar inte det faktum att deltagandet inte är obligatoriskt i dag. Det finns ingen möjlighet att kräva att man ska delta i detta. Det är därför som vi i Moderaterna drev detta så hårt i överenskommelsen.
Det andra jag vill ta upp är att man ska försöka genomföra det som man är överens om. Det har i dag gått två år sedan vi kom överens och tog i hand på detta. Nu ska det dröja ytterligare fem månader innan det ens finns en utredning. Jag ställer mig frågan: När kommer det här att finnas på plats? När kommer vi att få se en förändring och att det faktiskt blir ett obligatorium? Det var ju detta som vi kom överens om hösten 2015.
Jag ställer inte de här frågorna för att jag vill vara jobbig eller bråka. Jag ställer frågorna för att jag tycker att detta är viktigt. Det här handlar om att personer som kommer till Sverige direkt vid ankomst ska få klart för sig vilka lagar, regler och normer som gäller i det svenska samhället - hur det som ska bli deras nya hemland fungerar. Det är ju också ett stöd för detta.
Jag tror också att migrationsministern är väl medveten om de ibland tyvärr allvarliga problem som har funnits på Migrationsverkets boenden när det gäller till exempel jämställdhet och mäns och kvinnors roll i samhället. Vi ser att detta skulle kunna vara ett viktigt bidrag för att få stopp på det. När man gör gemensamma saker över blockgränsen måste man vårda dem.
Där ligger ett särskilt ansvar på de partier som faktiskt sitter i regering. Vi har drivit den här frågan framför oss. Så sent som i våras tog vi i hand på att det skulle finnas material som vi kunde skicka ut på remiss före midsommar. Men det kom ett material som inte alls höll den kvalitet som behövdes, och vi var överens om att det inte gick att skicka ut. Då blev svaret att vi moderater skulle få vänta ett litet tag till men att det hela äntligen skulle komma i oktober.
Men när oktober närmade sig fick jag läsa i tidningen att det nu skulle fördröjas med ytterligare sex månader. Tycker migrationsministern verkligen att detta är ett bra sätt att vårda gemensamma överenskommelser? Jag hoppas inte det. Jag hoppas att regeringen kan dra lärdom av detta. Så sent som i går fick vi ju höra att man gärna vill ha en bred överenskommelse i frågan om ensamkommande.
Man kan konstatera att utgångspunkten inte är särskilt bra när vi står här efter två år och det inte ens finns ett utredningsförslag om det som redan borde ha varit genomfört. Tycker ministern att regeringen har skött detta på ett bra sätt? Det skulle jag gärna vilja ha svar på.
Johan Forssell (M):
Jag konstaterar att migrationsministern är nöjd med regeringens arbete. Det är ett viktigt påpekande. Jag känner dock inte att jag riktigt kan dela den uppfattningen, allra minst efter klargörandet att regeringen skulle ha arbetat intensivt med denna fråga. Låt mig bara påminna om att vi står här två år efter att vi kom överens, och det finns faktiskt ingenting av det obligatorium som vi kom överens om. Det var det jag menade med ingenting.
Det är det som är kärnan i detta: obligatoriet. Vi tog i hand för två år sedan. Det ska alltså dröja två och ett halvt år innan det ens finns ett utredningsresultat. Det är inte att jobba intensivt. Ursäkta, men det är faktiskt inte det. Det går inte att beskriva det så. Här har det dragits ut på tiden av skäl som jag inte känner till.
Jag tycker inte heller att ministern i dag på ett bra sätt har ringat in varför det ska ta exceptionellt lång tid: två och ett halvt år. Det är en komplicerad fråga - javisst. Men det finns många frågor som är komplicerade, som det går betydligt fortare att utreda än denna. Jag tycker faktiskt att det är lite bekymmersamt. Regeringen har en retorik som handlar om att man vill ha blocköverskridande överenskommelser. Jag tycker att det är bra.
Men när det väl bränner till och när det handlar om att genomföra det som andra partier har drivit - det var vi som drev detta - verkar det vara lite si och så med genomförandet. Jag undrar fortfarande: Anser ministern att regeringen har hanterat detta på ett bra sätt? Jag tänker på tidsaspekten men också på att man inte förankrar hos partierna i överenskommelsen det som händer i frågan, utan det får de läsa i tidningen.
Jag skulle också vilja fråga: Kan ministern ge ett klart och tydligt svar på huruvida obligatoriet kommer att kunna få ett ikraftträdande under denna mandatperiod?
Johan Forssell (M):
Migrationspolitik är svårt - tro inget annat. Det finns inga enkla svar som löser alla problem och gör alla nöjda, även om det ibland låter så. Att införa en särskild amnesti för den som har väntat i tolv månader kan låta som ett förslag som löser alla problem. Men vad händer med den person som har väntat i elva månader och femton dagar?
Det skulle onekligen skapa en hel del nya svåra gränsdragningsproblem i migrationspolitiken. Det är däremot viktigt att betona att den person, han eller hon, som faktiskt har asylskäl får uppehållstillstånd i Sverige - oavsett om man är yngre än 18 år, om man är 18 år eller om man är äldre än 18 år. Enbart i fjol beviljades 71 000 personer uppehållstillstånd genom asyl.
Frågan om åldern handlar i praktiken om möjligheterna att verkställa utvisning av personer som bedöms sakna asylskäl. Man kan fundera mycket på vad som är rättssäkert och vad som inte är det. Jag kan säga en sak som jag vill mena inte är rättssäker: att stå och avgöra enskilda asylärenden i riksdagens talarstol. Vi har lämnat den ordningen. Vi gjorde det i bred politisk enighet, för denna ordning var inte bra.
Frågan ska avgöras av myndigheter och domstolar som ska fatta självständiga beslut efter noggrann prövning av säkerhetsläget i de olika länderna. Däremot är handläggningstiderna ett problem. Som jag inledde med att säga måste detta få högsta prioritet. Oavsett om man har asylskäl eller om man saknar dem måste man, särskilt om man är minderårig, så snart som möjligt få veta hur framtiden ter sig.
Jag förutsätter och hoppas att regeringen ger denna fråga högsta prioritet framöver. Jag vill tacka mina meddebattörer, och jag vill tacka er - alla ni åhörare som har kommit hit i dag och lyssnat på debatten.
Johan Forssell (M):
Vi står inför flera viktiga utmaningar och problem i svensk migrationspolitik. Ett av de största problemen utgörs av det faktum att alltför många personer som har fått avslag på sin asylansökan, och alltså saknar skyddsskäl och status som flykting, ändå väljer att stanna kvar i Sverige utan laglig rätt att vistas här. På bara några år beräknas 50 000 avvika och gå under jorden efter att ha nekats uppehållstillstånd.
Tyvärr ser vi redan många tecken på ett omfattande skuggsamhälle som håller på att breda ut sig i Sverige. I den situationen hade det varit rimligt om antalet inre utlänningskontroller, som alltså syftar till att just hitta personer i skuggsamhället, ökade i takt med behovet. I stället ser vi här en drastisk minskning, från ca 40 000 kontroller år 2012 till bara 20 000 kontroller i fjol.
På vilket sätt arbetar regeringen och migrationsministern för att antalet inre utlänningskontroller ska motsvara det omfattande behovet?
Johan Forssell (M):
Jag tackar för svaret. Det är bra att ministern följer frågan väldigt väl. Jag är dock oerhört bekymrad, måste jag säga, både för den halvering som har skett på bara fyra års tid och av det faktum att när jag ställde en fråga till migrationsministerns företrädare alldeles nyligen blev svaret att polisen i dag inte ens har en fungerande statistikrapportering. Det är alltså inte nog med att antalet kontroller har halverats - i dag kan ingen säga om de ens sker eller inte, eller åtminstone inte i vilken omfattning de sker.
Anser ministern verkligen att detta är rimligt?
Johan Forssell (M):
För två månader sedan hade vi en debatt här i kammaren om situationen för ensamkommande. Migrationsministern sa då att regeringens linje är "väldigt tydlig". Man prövar beslutet utifrån den ålder barnet har vid beslutstillfället. Den som har fått avslag måste såklart också återvända, konstaterade migrationsministern. Jag kan bara hålla med. Detta är också grunden i en reglerad invandring. Tyvärr kan vi nu konstatera att regeringen på kort tid har gjort en 180graderssväng.
Man har inte bara öppnat för godtycke, där man väljer ut en viss grupp, utan också för en mycket orättvis lösning, om man betänker vilka som inte omfattas av den - det vill säga de som har följt reglerna, talat sanning eller återvänt till sitt hemland efter ett avslag på asylansökan. Min fråga till migrationsministern är om hon fortfarande anser att regeringens linje när det gäller de ensamkommande är just "väldigt tydlig".
Johan Forssell (M):
Jag har en fråga till migrationsministern. Regeringen har vid ett flertal tillfällen sagt att den som saknar skyddsskäl och som får avslag på sin asylansökan ska återvända till sitt hemland. Trots detta har regeringen nyligen aviserat en lagstiftning som innebär att personer som har fått avslag på sin asylansökan ändå ska beviljas uppehållstillstånd.
Det rör sig enligt regeringens egna siffror om ungefär 9 000 människor som ska asylbedömas som om de hade varit minderåriga trots att de är vuxna. Förslaget har varit ute på remiss och fått allvarlig kritik. Migrationsverket påpekar att rättssäkerheten kan komma att påverkas. Förvaltningsrätten i Malmö beskriver det som en förtäckt amnesti. Polisen säger att kontrollen över vilka som vistas i landet kommer att försämras.
Dessutom blir det en årlig kostnad för detta på 1 miljard kronor. Jag undrar hur migrationsministern kommer att förändra sitt förslag efter den allvarliga kritik som har framkommit.
Johan Forssell (M):
Jag vill ställa en fråga till statsministern om lagen för ensamkommande. Oavsett vilken nivå som man förespråkar på flyktingmottagandet är det oerhört viktigt att lagstiftningen är genomtänkt och förberedd. Den tidigare lagen för ensamkommande var allt annat än just det. Den hafsades fram med följden att ett kryphål i lagen kunde användas för att systematiskt undvika utvisning, även om man inte ens haft för avsikt att studera i Sverige.
Häromdagen skulle 60 personer avvisas till Afghanistan, men 43 föll ifrån. I praktiken är det i dag för väldigt många i det närmaste frivilligt om de ska återvända hem eller inte - detta som en direkt följd av regeringens lagstiftning. Som om detta inte räckte har regeringen nu aviserat en ny lag, som har mött ännu starkare kritik från inte minst Lagrådet.
Som jag sa: Oavsett om man förespråkar en generös eller stram politik måste lagstiftningen vara korrekt. Varför, Stefan Löfven, hafsar regeringen fram viktig lagstiftning?
Johan Forssell (M):
Statsministern! Försäkringskassan är en av landets viktigaste myndigheter. Det är av yttersta vikt att alla våra myndigheter leds på ett bra sätt som skapar förtroende hos både anställda och allmänheten. Ann-Marie Begler var en mycket uppskattad generaldirektör för Försäkringskassan. Hon hade ett brett förtroende hos sina anställda, vilket blev tydligt när regeringen valde att ge henne sparken.
Eftersom statsministern har lång erfarenhet från fackföreningsrörelsen känner han säkert till att Sacoföreningen på kassan beskrev att beslutet hade växt förstämning bland de anställda. Fackförbundet ST:s ordförande kommenterade det kort med att det nu är valår. Begler fick gå därför att hon gjorde vad regeringen hade bett henne att utföra, och när det kom kritik mot den politiken valde regeringen att ge Begler sparken i stället för att stå upp för sin egen politik.
Är det rimligt att den viktiga uppgiften som generaldirektör blir en katapultstol och att man hux flux kan få sparken bara för att man har gjort vad regeringen har bett en att utföra?
Johan Forssell (M):
Jag lyssnade på Joakim Sandells anförande med visst intresse. Han tog upp frågan om kriminalisering av deltagande i och samröre med terroristorganisationer, vilket är en mycket omskriven fråga. Regeringen beslutade om denna utredning för drygt två år sedan - det var våren 2017.
Där står vi - tyvärr, vill jag säga - i mångt och mycket kvar på ruta ett; Lagrådet underkände ju den lagstiftning som regeringen hade tagit fram.
Vad jag har förstått av de signaler som har kommit från regeringen och Socialdemokraterna ser man nu framför sig någon form av parlamentarisk utredning eller liknande för att öppna upp dessa grundlagsfrågor, i och med att detta för att man ska få allt på plats torde kräva just grundlagsförändringar. Detta besked gavs till oss redan i mars.
Nu är vi framme i maj, och mig veterligen har ingenting ytterligare hänt när det gäller just dessa grundlagsfrågor. Inga kontakter har i alla fall tagits med oss moderater. Nu vet jag såklart att Joakim Sandell inte sitter i regeringen, men en regering består ju också av partier.
Eftersom Joakim Sandell tog upp frågan undrar jag om han känner till när Socialdemokraterna har för avsikt att ta initiativ till en sådan här utredning, så att vi äntligen kan få denna viktiga förändring på plats.
Johan Forssell (M):
Jag har inte så mycket att invända mot den beskrivningen; det är ungefär så det är. Möjligtvis saknar jag den lilla detaljen om när en utredning kan komma på plats om just deltagandedelen. Detta är ju väldigt brådskande; även på denna punkt ligger Sverige efter en lång rad andra länder, som Joakim Sandell säkert känner till.
Vi har som sagt väldigt allvarliga problem i vårt land, inte minst när det gäller antalet personer som har fattat det osedvanligt dåliga beslutet att ansluta sig till en vedervärdig terrorsekt. Det hade varit förträffligt om denna lagstiftning kunde komma på plats. Jag tror att vi alla kan ha förståelse för att detta med grundlagar är komplicerat. Det ska också vara komplicerat - man ska inte ändra det i onödan. Men det är heller ingen nyhet att grundlagar existerar.
Nu står vi här, två år efter att regeringen fattade beslut om denna utredning, och jag tycker att det fortfarande är väldigt oklart hur denna process ska se ut framöver. Jag hoppas att Joakim Sandell med partikamrater ser till att nu äntligen börja sätta lite fart på detta arbete, göra det nödvändiga utredningsarbetet och ta de kontakter som behövs, så att vi kan få detta att fungera bättre.
En sak vet jag nämligen: Verkligheten där ute tar inte paus, oavsett hur långsamt en regering arbetar.
Johan Forssell (M):
Jag tackar Gustaf Lantz för repliken. Jag kan hålla med om att man inte ska ta konflikt i onödan. Men här tycker vi olika. Det är helt uppenbart. För oss i majoriteten är det en principiellt väldigt konstig hållning att låta åklagare utse sina offentliga motparter.
Det är en helt främmande fågel i svensk lagstiftning. Därför har också kritiken varit väldigt tuff och hård, både av principiella skäl och av rättssäkerhetsskäl. Det är inte konstigare än så. Jag noterar att Gustaf Lantz upprepar delen om ekonomi. Jag som moderat tycker att man ska snåla och gneta med skattebetalarnas pengar och inte höja skatter i onödan. Men rättssäkerhet är någonting jag tycker kan få kosta, för det är väldigt viktigt.
Det är en central grund i vårt svenska samhälle, någonting som vi värderar väldigt högt. Jag kan bara beklaga hur det blivit. Regeringen och Socialdemokraterna har haft gott om tid på sig för detta. I oktober 2016 antogs direktivet. Nu när vi står här i mars 2019 är det plötsligt oppositionens ansvar vad som kan hända framöver. Var finns självkritiken? Det kan man fråga sig.
Varför har inte regeringen eller Socialdemokraterna bemödat sig om att hitta en lösning i en sådan här kontroversiell fråga, när man lägger fram ett förslag som verkligen innebär att bryta ny mark i juridiken? Varför har man inte bemödat sig om att slå en signal, stämma av detta eller höra vad andra tycker och tänker? Här kommer en proposition - krasch bom! Det här ska implementeras i morgon, och om det inte blir som vi vill är det oppositionens fel. Det är så ni agerar, Gustaf Lantz.
Ursäkta, men jag tycker inte att det är riktigt seriöst. Bättre sent än aldrig, men regeringens uppvaknande borde ha kommit för länge sedan.
Johan Forssell (M):
Det svåra med rättssäkerhet är inte att stå i en talarstol och säga ordet, utan att efterfölja det, även i fråga om sådant som kanske inte inträffar jättemånga gånger på ett år. Vid just de tillfällen då det inträffar är det svart eller vitt - antingen värnar man rättssäkerheten eller så gör man inte det. Jag har fått höra två argument från Socialdemokraterna mot förslaget om att stärka rättssäkerheten. Det ena är att det skulle vara kostsamt.
Det andra, som jag fick höra nu, är att det handlar om att spela mot regeringen. Om det är argumenten mot rättssäkerhet tror jag att det egentligen säger mer om Socialdemokraterna än om alla oss som vill avslå denna mycket illa förberedda och mycket illa genomförda proposition, vilket vi snart också kommer att göra.
Det här är ett märkligt förslag, både av principiella skäl och av rättssäkerhetsskäl. Det är någonting helt nytt jämfört med det vi är vana vid. Vi har också pekat på en bättre lösning: att inrätta en nationell domstolsjour, så att vi kan tillgodose den enskildes rätt att få tillgång till offentlig försvarare, även på obekväma arbetstider, och samtidigt behålla den rättssäkerhet vi tycker är så viktig.
Om det nu är så att Socialdemokraterna efter att ha ägt frågan i två och ett halvt år helt plötsligt har kommit till ett uppvaknande välkomnar jag det. Men om det verkligen stämmer att vi inte tycker olika inställer sig frågan varför man då yrkar på den reservation man har formulerat i det här betänkandet. Någonting måste det ändå finnas där vi tycker olika.
Annars kan jag inte se framför mig varför regeringspartierna väljer att in i det sista framhärda i detta. Jag hoppas att vi ska kunna få en lösning på plats snart. Jag hoppas att regeringen ska kunna utreda frågan och komma till skott betydligt snabbare än med den hastighet man haft hittills ända sedan oktober 2016.