Anette Åkesson (M):
Finansministern verkar inte ha lyssnat så väl på det jag sa tidigare. Det är klart att vi måste ta hänsyn till finanskris och lågkonjunktur. Men ser man på nivån de kommande åren och jämför med tidigare år, som inte var drabbade av finanskris och lågkonjunktur, ser man att ökningen av skatteintäkterna då var större. Dessutom verkar finansministern ha hakat upp sig på att Alliansen lämnade efter sig ett underskott. Men det var helt i linje med det finanspolitiska ramverket.
Som Magdalena Andersson är medveten om har riksdagen fastställt överskottsmålet till att det finansiella sparandet ska vara 1 procent av bnp i genomsnitt över en konjunkturcykel. Nyckelorden är "över en konjunkturcykel". Man fyller ladorna under högkonjunktur för att kunna nyttja innehållet under lågkonjunktur. Därför behöver ladorna fyllas nu. Det kan vara värt att påminna om att det var hushållen som höll igång Sveriges ekonomi, inte exportindustrin, som det brukar vara.
Hushållen kunde dra loket bland annat för att de fick behålla lite mer av sina inkomster, det vill säga betalade lägre skatt - men inte dramatiskt lägre, vilket man ibland kan tro när man hör finansministern. Vi låg fortfarande bland de länder i världen som hade högst skatt.
Men att vi nu är världsmästare och har upp till drygt 60 procent i marginalskatt, till och med 70 procent om arbetsgivaravgifter räknas in, i kombination med att dessa höga marginalskatter tas ut från relativt låga inkomster jämfört med andra länder, uppmuntrar ingen till att arbeta. Finansministern tar upp satsningar på välfärden som en central del i regeringens jobbpolitik.
Det får hon gärna förtydliga, för enligt vårpropositionen får utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning mindre resurser i år. Det gäller även utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg, som får mindre resurser både i år och kommande år. Att lova 10 miljarder till kommunerna låter väldigt bra och välkomnas av många. Men, visst är det så, Magdalena Andersson, att den tillfälliga satsningen på 9,8 miljarder samtidigt dras bort.
Dessutom ökar sjuktalen, inte minst i kommunerna, vilket kommer att belasta ekonomin ute i hela landet alltmer framöver. Nej, att lova saker man inte kan hålla är förkastligt. Varför ägnar sig inte regeringen åt den konstruktiva uppgiften för politiker: att säkerställa goda förutsättningar för företagen?
Har vi ett konkurrenskraftigt Sverige med företag som mår bra och anställer ökar skatteintäkterna inte bara för alla dem som får jobb, utan även för offentlig sektor och därmed även för dem som är beroende av stöd från samhället. Att belasta företag och anställda med högre skatter och avgifter för att anställa respektive arbeta, som Socialdemokraterna och Miljöpartiet gör, leder inte till högre skatteintäkter.
Det leder i stället till att människor arbetar mindre och till att företag undviker att anställa eller i värsta fall flyttar från Sverige. Skatteintäkterna ökar mer när det förs en offensiv politik, inte när sex av tio får en lägre disponibel inkomst eller när bidragen höjs med 77 miljarder kronor. Att regeringen räknar med ett underskott under hela mandatperioden och ändå höjer bidragen - hur tror finansministern att det kommer att slå mot de allra svagaste på längre sikt? Hur ska Sverige klara nästa lågkonjunktur?
Och hur ska kommuner och landsting klara de utmaningar vi står inför gällande en åldrande befolkning?