KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Nordén (S):
Riksdagen har slagit fast att förutsättningen för att man ska kunna tillgodogöra sig alla tjänster och digitala möjligheter är att det finns väl fungerande it- och telefonlösningar i hela landet. Så är det inte i dag. Det finns en mängd vita fläckar med dålig mobiltäckning över hela landet. Det är otroligt frustrerande för människor som bor och rör sig i områden som inte råkat vara tillräckligt lönsamma för marknaden. Så kan vi inte ha det. Det har vi socialdemokrater hävdat länge.
Jag har haft flera debatter här i kammaren både tidigare och med minister Hatt. Det är också frustrerande att om och om igen få höra att den verklighet som man beskriver, som man möter och som många tvingas leva i inte stämmer och att det visst finns täckning. 99,9 av täckningskartorna är uppfyllda. Ja, det är täckningskartor som bara visar sig finnas på papperet och som kanske i de bästa av världar skulle stämma.
Det fick vi ledamöter erfara i förra upphandlingen av vår dåvarande mobilleverantör. Täckningen ute i landet skulle vara fullt utbyggd när upphandlingen gjordes men fanns endast längs de större vägarna. Riksdagen är inte den enda kund som har känt sig lurad. Men långt ifrån alla kunder är så resursstarka som riksdagen är, som kunde ställa krav på leverantören och köpa kompletteringar.
Målsättningen måste vara att alla, även de som bor på landet och i glesbygd, ska ha samma möjligheter att använda sin mobil och den nya tekniken. Och PTS måste ställa hårdare krav på leverantörerna eller operatörerna så att de lever upp till de löften som de säger sig kunna leva upp till. Vi socialdemokrater har ställt krav på mål för mobiltäckningen. Det är frustrerande att ministern inte anser att mobilnätet måste byggas ut och förbättras. Det är häpnadsväckande.
Att följa utvecklingen och nöja sig med det duger inte, minister Hatt.
Marie Nordén (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Norrlands inland är i stort behov av nya arbetstillfällen för att människor ska kunna bo kvar men också få möjlighet att flytta dit. Behovet av investeringskapital och riskkapital är stort bland företagarna i Norrlands inland. Idéerna är många.
Viljan att utveckla dem finns, men många idéer får aldrig ta fart och tillväxten når inte sin fulla potential eftersom intresset från bankerna eller riskkapitalisterna är så pass lågt och viljan att investera i Norrlands inland väldigt liten. Detta gjorde att förhoppningarna och förväntningarna från företagarna, innovatörerna, beslutsfattare och också allmänheten väcktes när Inlandsinnovation startades. Regeringen lovade förändring.
Med 2 miljarder till Norrlands inland skulle det nu verkligen hända saker. Jag citerar Maud Olofsson: "Med Inlandsinnovation AB får entreprenörer i norra Sveriges inland tillgång till mer riskkapital. Detta kommer att skapa ökad tillväxt. Satsningen är en av de största som gjorts i regionen." Detta sade dåvarande näringsministern Maud Olofsson. Starten gick trögt, inte minst från regeringens sida.
Trumman man slog så hårt och högt på mullrade allt tystare. Allt fler företagare vittnar om att man trots upprepade försök inte får kontakt med Inlandsinnovation. De svarar inte på mejl. De ringer aldrig tillbaka. Många är självklart besvikna.
Av 200 förfrågningar - som säkert skulle vara fler om företagen fick kontakt - är det endast 10 företag som under 2012 har fått tillgång till Inlandsinnovations investeringar. Man har under året investerat 78 miljoner. Då undrar jag: Är ministern nöjd med detta resultat? Det skulle inte jag vara. Det är uppenbart att modellen i sin nuvarande form inte fungerar.
Nu frångår dessutom regeringen den ursprungliga tanken med Inlandsinnovation och utökar investeringsområdet till att gälla ut till kusten - utan att tillföra mer medel, utan att fundera över hur man skulle kunna arbeta mer effektivt och med bättre resultat. Det är inlandet som har behoven, och det är där bristen på vilja och intresse från finansiärer hindrar utvecklingen. Därför undrar jag: Varför sviker Annie Lööf?
Det gör hon ju när hon tunnar ut satsningen på Norrlands inland. Det som bekymrade mig när jag läste årsredovisningen och som fick mig att skriva interpellationen är dock bristen på insyn och att det inte går att utläsa i årsredovisningen hur pengarna faktiskt har använts. Det är enligt min mening alldeles för stora summor som står oredovisade.
När det gäller externa kostnader, som ligger på 21,7 miljoner, är det endast revisionskostnaden på 328 000 som är redovisade. Över 21 miljoner är alltså oredovisade utgifter som varken skattebetalare eller beslutsfattare som jag har möjlighet att få information om utan Riksrevisionens hjälp. Tycker verkligen ministern att det är rimligt?
Tycker inte ministern att vi kan kräva större öppenhet när det gäller hur man hanterar just skattebetalarnas pengar?
Marie Nordén (S):
Det är viktiga miljarder som finns - 17, som ministern säger - och som ska arbeta. Det är miljarder som måste jobba, och det är det som är problemet. Vi kan ta Fouriertransform som exempel. De har 3 miljarder i sin fond att jobba med, och 1 miljard är utbetald. Det är ett problem när vi ser att modellen inte fungerar. Då menar vi att det är dags att se över det här.
Vi säger inte att det ska vara mindre pengar i den här fonden; vi säger bara att man ska se över hur man ska se till att möta de behov som faktiskt finns. När staten sitter på pengar som inte kommer ut är det nämligen ett problem, för vi vet att behoven finns. En del av orsaken till att jag ville ha den här debatten är just att jag ser att vi har ett kapital i Inlandsinnovation som inte jobbar.
Jag var faktiskt också väldigt glad för det här kapitalet - och jag tyckte att det var bra att vi var med och styrde upp så att vi faktiskt skulle kunna arbeta på ett bra sätt; det gjorde vi nämligen tillsammans med regeringen - men problemet är att det inte jobbar. Jag är inte nöjd med 78 miljoner på ett år, och jag tycker inte att ministern borde vara det heller. Man möter inte de behov som faktiskt finns.
Jag tycker inte att man har varit med och skapat den tillväxt och mött upp de förväntningar man själv skapade när fonden startades. Jag är inte heller nöjd och tycker inte att ministern borde vara nöjd - hon svarar inte på frågan - med hur man betalar ut arvodena till bolag i stället för till dem som är direkt valda i styrelsen.
Jag undrar: Varför är ministern nöjd med bristen på insyn i bolag och bristen på redovisning - hur de miljoner som är oredovisade har använts? Är ministern beredd att se över just lagstiftningen så att man har insyn och så att man som skattebetalare och beslutsfattare vet om att pengarna har använts på ett ansvarsfullt och bra sätt?
Marie Nordén (S):
Det är just att det är ett råd och inte en myndighet som gör det möjligt att inte vara bindande. Vi har en arbetsform som under 15 år har fungerat och gjort oss världsledande. Det som är absolut viktigast är att vi har en konsekvensanalys. Det är inte bara Statskontoret som kommer fram till att det skulle bli krav på notifiering. Även Miljöstyrningsrådet - som visserligen kan tyckas tala i egen sak - gör det.
Det har ändå 15 år bakom sig av stor kunskap inom offentlig upphandling inte bara inom Sverige utan också inom EU. Jag vill ha garantier att vi fortsatt kan ha en modell som fungerar så väl som den som fungerar i dag.
Den ska inte ge ökade kostnader genom att upphandlande myndigheter måste skaffa egen expertis eftersom den inte tillhandahålls inom den stora upphandlingsmyndigheten, om Miljöstyrningsrådet skulle införlivas i den. Det skulle göra att man är tvungen att antingen köpa konsulter utanför sin egen verksamhet eller sitta med sin egen expertis.
Det skulle i sin tur leda till ökade samhällskostnader. Det vill varken jag eller ministern, hoppas jag, att vi ska utsätta våra skattebetalare för. Små och medelstora företag har mycket att vinna på att vi har en nationell upphandlingsmodell. Det gör att det finns en norm för de varor och produkter man säljer.
Upphandlingar för samma produkter kan ha liknande underlag. Det gör att man inte behöver göra om varje gång man ska lägga ett anbud vid en upphandling. Det finns samhällskostnader och företagskostnader att vinna på att vi har den modell vi har i dag. Jag vill försäkra mig om att det inte går förlorat. Ingen är betjänt av en ny byråkratisk, krånglig modell där alla blir förlorare.
Marie Nordén (S):
Jag vill tacka ministern för svaret. Jag kan tyvärr inte säga att jag känner mig helt nöjd med svaret. Det är uppenbart att det finns en stor ovilja från ministern och det moderata partiet att stå upp för ett fungerande kommunalt skatteutjämningssystem. Det är klart att det finns stora brister i det nuvarande systemet.
Precis som flera har påpekat här var det en enig kommitté som lade fram konkreta förslag på hur man skulle komma till rätta med de brister som fanns. Med det förväntade sig nog flertalet att regeringen skyndsamt skulle komma med ett förslag och en proposition för att rätta till bristerna. Alla partier i utredningen var överens.
De som har tagit del av kommitténs arbete kan inte påstå att man inte behöver förändra systemet. Det var utförligt gjort, och det var lätt att föra över till en proposition. Man hade också SKL:s godkännande av förslaget. Nu måste vi konstatera att regeringen tyvärr inte hade några sådana ambitioner. Man har mer eller mindre obstruerat, som någon uttryckte det tidigare, mot riksdagens beslut.
Det är inte förrän riksdagen fattar beslutet och uppmanar regeringen att återkomma med en proposition som man bestämmer sig för att göra det, inte för att man har ett system som inte fungerar, som är orättvist och som överkompenserar starka kommuner före svaga kommuner ute i landet. Ministerns svar visar att precis så är fallet.
Jag tycker att Peter Norman som ansvarig minister borde anse att det är ett stort problem att situationen ser ut så här och att man skyndsamt skulle ha återkommit till riksdagen när man sett att till exempel ett barn i Sollentuna ger 60 procent mer resurser än ett barn i Bergs kommun i Jämtland.
Det beror på ett system som baserar sig på, precis som Leif Jakobsson sade, 1991 års förutsättningar, när nyttjandegraden mellan dessa kommuner såg helt annorlunda ut. Då var det rimligt att man hade mer kostnader för barnomsorgen. Men i dag har man samma nyttjandegrad och kostnaden är densamma.
Trots det får Sollentuna 75 000 kronor per barn, men ett barn i Berg genererar ca 46 500 kronor trots att man har samma kostnader. Det här är bara ett exempel på hur glesbygdskommuner ute i landet får betala för att man överkompenserar framför allt rika Stockholmskommuner.
Peter Norman borde ha tyckt att detta är ett stort problem och skyndsamt återkommit till riksdagen med förslag för att rätta till det. Det är inte så som man uttryckte det i en intervju i Dagens Samhälle, där man säger att vissa uppfattar att vissa kommuner överkompenseras. Nej, man uppfattar inte att det finns ett systemfel. Det är ett systemfel. Då undrar jag naturligtvis: Varför har propositionen dröjt, när det fanns en enig utredning som lade fram ett bra förslag?
Och precis som flera har sagt: Kommer man att följa utredningens förslag när det gäller till exempel barnomsorgen? Det finns även andra delar som jag återkommer till.
Marie Nordén (S):
Jag tackar ministern för debatten. Jag tycker att det är bra att vi debatterar detta. Vi måste fortsätta att göra det. Det är en viktig princip som vi debatterar i dag. Jag tycker att det är en fantastisk modell där vi solidariskt fördelar medlen över landet för att alla ska kunna ha en bra tillväxt och vettiga förutsättningar. Vi vet att vi i glesbygd aldrig kommer att ha samma villkor som i tätort, men vi kan sträva mot att man ska ha bra förutsättningar att leva i hela landet.
Det är intressant att ministern säger att det hela handlar om just tillväxtproblemet. Då undrar man vilken del i utredningen som ministern anser vara tillväxthämmande. Vilken del i förslaget kommer inte att finnas med? Det mest akuta är nog barnomsorgen, men även landstinget ur ett jämtländskt perspektiv.
I barnomsorgen ser vi en stor inbyggd orättvisa som måste åtgärdas och det skyndsamt. Är det det som ministern och departementet, som räknar på detta, anser vara tillväxthämmande? För mig som socialdemokrat är maxtaxa inget problem. Det var precis tvärtom, en möjlighet för alla barn att få gå i förskola.
Det är positivt att så många barn kan gå i förskola i hela landet i dag. Oavsett hur situationen ser ut på hemmaplan och om föräldrarna jobbar eller inte får barnen träffa människor i sin egen ålder. Det är viktigt. Det är regeringens ansvar att se till att fördelningen är anpassad till verkligheten. Det går för många år för att det ska vara rimligt att man inte åtgärdar detta.
Tack för debatten. Vi vill se en skyndsam förändring. Jag vill gärna få höra vilken del i förslaget från kommittén som ministern anser vara tillväxthämmande.
Marie Nordén (S):
Tack, ministern, för svaret! I dag är nära 400 000 svenskar utan jobb. Varslen ökar, och hittills i år är de uppe i över 45 000. Antalet personer som tvingas leva på socialbidrag har ökat med 30 procent. Sedan regeringen tillträdde har arbetslösheten i landet ökat, särskilt långtids- och ungdomsarbetslösheten. Antalet långtidsarbetslösa har nästan tredubblats under den här regeringens tid vid makten.
Den ekonomiska krisen i Europa har fördjupats, och flera indikatorer visar på att kurvan pekar nedåt. Detta gäller också Sverige. Konjunkturinstitutets rapporter visar att tillväxten i svensk ekonomi för närvarande är påtagligt svagare än normalt. Alla prognosmakare, förutom Anders Borg, är överens om att arbetslösheten kommer att öka och att tillväxten även de närmaste åren kommer att vara svag.
I en situation då allt fler varsel läggs och där arbetslösheten ökar från en redan mycket hög nivå vill regeringen sänka bolagsskatten med 16 miljarder kronor. 7,8 miljarder av dessa är lånade pengar.
Sverige ska ha en konkurrenskraftig bolagsskatt, men frågan är om den ytterst kraftiga sänkning regeringen genomför är ett effektivt sätt att stimulera ekonomin i ett allt kärvare konjunkturläge. Sveriges största arbetsgivare, Volvokoncernen, sade nyligen att sänkningen av bolagsskatten helt saknar betydelse för om bolaget kommer att dra ned eller inte.
Det får mig, och det borde kanske få även Anders Borg, att undra om det är rätt bedömning regeringen gjort i sin budget att sänka bolagsskatten med 16 miljarder kronor. Vore det inte bättre att stärka de svenska hushållens ekonomi och stimulera efterfrågan på varor och tjänster samt att genomföra satsningar för att minska rekryteringsgapet på arbetsmarknaden?
Vore det inte klokare att öka antalet utbildningsplatser på högskolor och universitet och på så sätt öka unga människors chans till utbildning och ett arbete i stället för att skära ned på platserna då vi har den högsta ungdomsarbetslösheten på mycket länge? Den ligger högre än EU-genomsnittet. Allt fler unga människor är arbetslösa så länge att de nu skrivs in i fas 3.
Drygt 1 300 unga människor har passerat gränsen till fas 3 vid årsskiftet om de inte får jobb.
Vore det då inte klokare och bättre för vår ekonomi att satsa på en fungerande arbetsmarknadspolitik i stället för en skattesänkning som görs på delvis lånade pengar och inte har någon direkt utan mer långsiktig sysselsättningseffekt?
Vore det inte klokare och en bättre investering för Sveriges ekonomi att prioritera just utbildning och konkurrenskraft med rätt kompetens och chans till arbete före en så radikal sänkning av bolagsskatten? Vore det inte smartare med en offensiv näringspolitik som stärker de små och medelstora företagen, inte framför allt de stora bolagen som ju kommer att dra nytta av bolagsskattesänkningen?
Vore det inte smartare att lägga pengarna på just dessa åtgärder än att sänka bolagsskatten som radikalt som regeringen föreslår?
Marie Nordén (S):
Vi höjer skatten för dem som tjänar mer än en miljon per år. Vi har konstaterat att jobbskatteavdraget, framför allt för dem med de högsta inkomsterna, inte har gett den stimulans på arbetsmarknaden eller den sysselsättning som regeringen sade att det skulle ge. Vi tycker att det är en lämplig åtgärd och fördelningsmässigt helt rätt att höja skatten för dem med de högsta inkomsterna. Jag säger det igen: Vi har en budget för riket.
Den heter budgetproposition. Vi har en försvarsbudget som talar om hur mycket Försvarsmakten ska ha. Jag tycker att det handlar om respekt för institutionen riksdag och regering att nämna saker vid deras rätta namn. Det blir ett löjets skimmer över Anders Borgs tjat om en försvarsbudget när vi diskuterar landets budget.
Vi behöver kraftfulla åtgärder för fler jobb och för att få bort rekryteringsgapet och få fler i arbete. Det är det som vi socialdemokrater lägger vår budgetmotion på. Vi ser också vikten av en konkurrenskraftig bolagsskatt gentemot omvärlden. Därför tycker vi att den borde ligga på 24 procent. Vårt förslag är fullt finansierat och kräver inga lån.
Vi väljer att lägga fokus på att avskaffa ineffektiva undantag och får därmed ett större ekonomiskt utrymme att satsa på effektiva och riktade reformer. Det är så en aktiv och progressiv näringspolitik bedrivs. Därför har vi en rad viktiga åtgärder som jag nämnde i mitt tidigare inlägg. Anders Borg har vid flera tillfällen tecknat en alltför positiv bild av arbetsmarknaden i framtiden.
Arbetslösheten är trots det högre än när regeringen tillträdde och sysselsättningen har inte vuxit. När kommer Borgs optimistiska prognoser att förverkligas? När kommer Anders Borg att erkänna att de miljarder som man nu riktar är långsiktiga och inte ger de effekter som vi behöver på arbetsmarknaden här och nu?
Marie Nordén (S):
Att vi sedan 2009 har fått mer resurser till Arbetsmiljöverket är för att man så radikalt drog ned resurserna när man tillträdde 2006. Men det är ingen satsning, för det ligger fortfarande lägre än det gjorde när man tog över makten 2006. Allt fler upplever en pressad arbetssituation.
Som jag sade tidigare har antalet anmälda arbetssjukdomar ökat, och sjuktalen som är orsakade av arbetsolyckor har ökat. Totalt sedan 2009 är antalet arbetsolyckor 137 190, och antalet arbetssjukdomar har stigit stadigt varje år. Oavsett om antalet ökar eller inte kan väl ingen vara nöjd med att vi har ett läge där människor mår dåligt på jobbet.
Det är inte de som får de stora rubrikerna som vi talar om. Men dödsolyckorna borde få det. Vi kan aldrig acceptera något annat än en nollvision för dödsfall i arbetslivet. Jag vill ta upp det som sades tidigare om sanktionsavgifter. Det är bra att det ska kosta att begå arbetsmiljöbrott.
Processerna tar dock alldeles för lång tid, och alldeles för få blir dömda, vilket ministern också lyfte upp i en artikel i Riksdag & Departement. Det borde vara rimligt att se över varför det är så här i stället för att direkt gå på möjligheten att köpa sig fri, vilket jag ser som en risk. Man måste titta på lagstiftningen och om domstolarna behöver mer resurser.
Jag är övertygad om att den som är drabbad eller har förlorat en anhörig vill få upprättelse i domstol. Vi måste bedriva arbetet på flera fronter. Vi kan aldrig vara nöjda med den situation som är. Oavsett om det är fler eller färre som arbetar är det för många som mår dåligt i arbetslivet.
Marie Nordén (S):
Jag känner mig inte lugnad på något sätt. Jag kan meddela att jag inte tror att de som lyssnar på den här debatten och är engagerade i frågan känner på något annat sätt. Jag är väldigt bekymrad över hur regeringen behandlar den här frågan. Drygt 600 miljarder kronor hanteras varje år genom offentlig upphandling. Det är klart att de pengarna gör extremt stor skillnad om vi använder dem rätt. Om vi ställer krav på miljöhänsyn, miljöteknik, innovation och socialt ansvarsfull upphandling och hållbarhet styr vi utvecklingen mot ett mer hållbart samhälle.
Det är vår skyldighet att använda de gemensamma resurserna på ett sätt som främjar utvecklingen, så att utvecklingen går i rätt riktning. Det anser jag att regeringen håller på att slarva bort med förslaget. Ja, slarva faktiskt. Man lägger fram ett förslag helt utan konsekvensanalyser. Man gömmer det i budgetpropositionen.
Och hittills har man varken gett riksdagen eller några experter på området möjlighet att över huvud taget diskutera frågan, förutom på DN Debatt och på Svenska Dagbladets Brännpunktsida. Det krävs ett mycket bättre och klokare grepp än det som regeringen presenterar. Då menar jag inte att man inte ska samla kompetensen, men regeringen borde lägga större vikt vid vad det är för organisation man nu bygger upp och vem som får uppdraget. Det är många som undrar varför just Konkurrensverket.
Regeringen är tämligen ensam om att göra bedömningen att Konkurrensverket är det verk som är bäst lämpat att ta på sig uppdraget. Det finns andra myndigheter som skulle kunna gå in och göra det, till exempel Kammarkollegiet. Det finns vissa tecken på lathet från regeringens sida, att inte lyssna på utredaren och vara beredd att bygga upp en ny myndighet som ska ta ansvar för att de 600 miljarderna används på rätt sätt.
Vi vet att om det görs på rätt sätt sparar vi mycket pengar. Jag tycker dessutom att regeringen på ett lättvindigt sätt tittar på Miljöstyrningsrådets roll och kompetens och hur det ska bevaras. Jag måste fråga: Varför genomför regeringen inte någon konsekvensutredning av dessa förslag? Varför tycker regeringen att det är okej att man MBL-förhandlar innan det finns något formellt beslut från regeringen?