Pia Nilsson (S):
Det är inte lärartjänster vi ska skära ned på, dundrade Jan Björklund alldeles i slutet av sitt anförande. Men det är ju precis detta det handlar om. 675 miljoner motsvarar 1 300 lärartjänster. Alla kan räkna ut att om man inte skär bort lärartjänster är det annan verksamhet som får stryka på foten. Björklund ondgör sig i vanlig ordning över att vi socialdemokrater vill att alla som går i gymnasieskolan ska bli akademiker och få högskolebehörighet.
Jag har jobbat som lärare på ett naturbruksgymnasium i Västmanland i sju år. Jag kan tala om för dig, Jan Björklund, att de mest begåvade elever jag hade var de som kanske var de mest studieomotiverade. Det var killarna i keps som satt på sina traktorer. Många sade: Låt grabbarna få köra sina traktorer.
De behöver inte läsa Svenska B, som det hette på den tiden, eller Engelska B och C, så att de skulle få sin allmänna behörighet till högskolan. Men jag gav mig inte. Jag och mina kolleger kämpade på, och vi gjorde det på ett helt annat sätt. Det handlade inte om att slå upp sidan 24 i läroboken och be att eleverna skulle läsa vad som stod där och sedan ha läxförhör dagen efter. Det handlade om att färga in karaktärsämneskurserna i kärnämneskurserna.
Jag har aldrig läst några intressantare kärlekspoem än de som var skrivna av Oskar, som gick Jord 3. Jag läste upp dem för mina kolleger. De trodde att det var Heidenstam som hade skrivit, men det var Oskar i Jord 3. Låt oss återvända till vad den här interpellationsdebatten egentligen ska handla om, nämligen nedskärningarna på 675 miljoner kronor.
Jan Björklund påstår att detta är rimligt, men Sveriges kommuner - Sveriges huvudmän - säger att det inte går: Det går inte att öka elevgrupperna mer och göra dem större än de redan är. Det kommer inte att ske några effektiviseringar i schemaläggningen som ger dessa kostnadsbesparingar. Och det kommer inte att bli billigare att införa fem nya introduktionsprogram i stället för IV.
Då är frågan: Hur kommer kommunerna att hantera den här problematiken? Valet står mellan att skära ned på skolan och att skära ned på annan verksamhet - pest eller kolera. SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, har undersökt detta lite närmare. Man har frågat 55 kommuner, där samtliga tre storstäder ingår, hur de tänker hantera detta.
60 procent svarar att de tänker ta resurser från andra verksamhetsområden för att undvika att urholka kvaliteten ytterligare för gymnasieskolorna. Detta innebär att äldreomsorgen kan tvingas betala notan för Jan Björklunds och regeringens gymnasiereform. Är det rimligt, skolminister Björklund?
Är det verkligen rimligt att låta äldreomsorgen, som är i minst lika stort behov av förstärkning som gymnasieskolan, finansiera regeringens ofinansierade gymnasiereform? 79 procent av tjejerna och 74 procent av killarna fullföljer sin utbildning. Det är väldigt alarmerande siffror. Nu måste Jan Björklund ta sitt ansvar och visa på handlingskraft.
Vi vet att utan gymnasieutbildning står man sig slätt på arbetsmarknaden. Att då ta bort 1 300 lärartjänster är inte ansvarsfullt. Elever behöver få stöd och resurser efter behov. Som det står i läroplanen: Alla ska få stimulans och möjlighet att utvecklas utifrån sina förutsättningar.
Jan Björklunds strategi för att elever ska lyckas och för att färre ska hoppa av tycks vara att slå undan benen för skolans huvudmän genom sänkta statsbidrag och att därmed tvinga kommunerna att ta resurser från andra verksamhetsområden. Hur ansvarsfullt är det, skolminister Björklund?