Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Denna interpellation handlar om en av regeringens, och kanske en av Sveriges, mest misslyckade arbetsmarknadspolitiska åtgärder, nämligen extratjänster. Vi kan påminna den som tittar på denna interpellationsdebatt om vad extratjänster är. Det är 100 procent subventionerade anställningar, primärt riktade mot offentlig sektor. En ersättning utgår med 20 000 kronor i månaden.
Hur många var det, enligt riksdagens utredningstjänst, som 2016-2019 övergick från en extratjänst till en osubventionerad anställning? Jo, det var ungefär 6 procent. 94 procent gjorde det inte. Kostnaden - den har en professor räknat ut och redovisat på Svenska Dagbladets debattsida - blir 7 miljoner kronor per jobb. Den blir alltså 7 miljoner kronor per jobb.
Det är ett fundamentalt misslyckande, om det är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Men det kan ju finnas andra syften med åtgärden. Statsrådet antyder i sitt svar att personerna går från ett försörjningsstöd till en statlig kostnad. Det är klart att det är ett annat syfte. Så säger man hemma i min valkrets, i Gävleborg. Partikollegan till arbetsmarknadsministern hymlade inte i en kommunfullmäktigedebatt.
I en debatt som jag och kommunstyrelsens ordförande hade sa hon rent ut: Ja, men om vi inte hade extratjänster skulle ju kostnaden öka med 30 miljoner kronor per år i försörjningsstöd, Lars Beckman. Jag tycker inte att man ska ha pysselsättningsåtgärder där syftet är att flytta folk från försörjningsstöd.
Jag tycker naturligtvis att arbetsmarknadspolitiska åtgärder ska vara just arbetsmarknadspolitiska åtgärder, det vill säga man måste bedriva en verksamhet som innebär att folk kommer i jobb. Fru talman! Man kan spekulera om varför extratjänster funkar så dåligt. Jag har en teori. Sandvikens kommun har 450 personer i extratjänster.
Man har naturligtvis inte budgeterat för 450 personer extra i kommunal tjänst. När extratjänsterna tar slut, oavsett om de är i äldreomsorgen, i förskolan eller någon annanstans, upphör anställningen. Man hade kunnat använda dessa miljarders miljarders miljarder - vi vet att extratjänsterna fram till 2023 kommer att kosta ungefär 10 miljarder - på annat sätt. I år har man ökat anslaget med en halv miljard.
Man skulle naturligtvis ha använt det på ett alternativt sätt. Hemma i min valkrets hade man något som hette Gästrikelärling. Personer som stod ganska långt från arbetsmarknaden fick vara ute hos små privata företag. De fick visa vad de kunde. De kanske till och med lärde sig svenska på jobbet. Där var det motsatt effekt. Där var det ungefär 90 procent. Jag tror till och med att det var 95 procent där det var som bäst. Dessa personer fick komma ut på en arbetsplats. De fick visa vad de kunde, och de fick jobb.
Regeringen har en åtgärd där 94 procent inte går vidare till jobb. Då hade man ju önskat att regeringen skulle fundera över det: Detta funkar inte som vi tänkt. Om det är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd skulle man kanske skruva om systemen och göra ett betydligt effektivare system. Jag är inte emot subventionerade anställningar, tvärtom. Jag tror att det kan vara väldigt bra att få visa framfötterna. Men uppenbarligen funkar inte extratjänster gentemot offentlig sektor, för personerna får inte jobb.
Jag har ställt frågan, och jag skulle gärna vilja ha ett svar: Kan ministern förtydliga intentionen med åtgärden extratjänster, och vilka samhällsekonomiska vinster och fördelar ser statsrådet med åtgärden extratjänster? Det undrar jag, eftersom 94 procent inte går vidare till ett osubventionerat jobb.