Patrik Lundqvist (S):
Kostnaden för en bil ska vara densamma oavsett om man köper den själv eller får den betald av arbetsgivaren. Det är målet för den förändring som vi nu debatterar. Det utgår från något väldigt fint, nämligen rättvisa. Rättvisa betyder däremot inte riktigt samma sak för alla.
En del tycker att det är rättvist att den som har möjlighet att få en lägre beskattad förmånsbil också ska få det, även om de är relativt få om man ser till hela befolkningen. Jag har många gånger fått frågan varför de som har förmånsbil ska straffbeskattas och varför alla ska ha det lika dåligt, som det brukar heta. För mig är det en rätt befängd fråga.
Varför ska den som har möjligheten att ha förmånsbil också få en lägre skatt än vad andra människor har på sitt bilägande? Det är i dag ett system som premierar vissa lösningar framför andra och slår väldigt orättvist. Vi kommer nu att förändra förutsättningarna vad gäller förmånsbilar, och det är naturligtvis så att de som i framtiden kommer att få betala mer inte är så nöjda.
Men förändringarna kommer också från att det i dag är förmånligare, alltså billigare, att betala en bil till sina anställda än att betala lön i kontanter. Det har inte varit ambitionen med den svenska skattepolitiken att den som har möjligheten och positionen att få en bil betald av arbetsgivaren ska ha en fördel jämfört med dem som inte har den möjligheten.
I grund och botten ska skattesystemet vara utformat så att det inte spelar någon roll om anställda betalas med kontanter eller andra förmåner, till exempel bilar, resor eller någonting annat. Det ska åtminstone inte vara förmånligt för arbetsgivare att komma undan att betala med kontanter som den anställde kan använda till vad den vill.
Det här skapar en rättvisa mellan dem som har en sådan här möjlighet och dem som inte har det. Det finns ungefär 300 000 förmånsbilar som rullar i Sverige i dag, och de är lägre beskattade än alla andra cirka 5 miljoner personbilar som vi har totalt.
Man kan naturligtvis resonera, som vi har hört här tidigare från talarstolen, om de människor som i dag får använda bilar som verkligen behövs i yrket även ska få använda dem privat - bilar som är specialanpassade eller ombyggda för att vara yrkesfordon och räknas som arbetsredskap. Det är denna grupp som dagens system kanske funkar okej för, och de kommer naturligtvis att behöva de här bilarna även framöver.
Det finns en risk att företagen då inte tycker att det är lika bra att låta sina anställda använda bilarna även efter arbetstid. Vi har hört Kristdemokraterna här prata om fördelningsprofil.
Yrkesfordonen är ju den grupp av bilar som är dyrast, just därför att de måste specialanpassas för att de används på ett sätt som en vanlig privatperson inte använder en bil på. Det blir då väldigt märkligt att prata om just fördelningsprofilen, att man ska hålla nere justeringen för dyrare bilar så att de även fortsättningsvis ska betala mer.
Det tycker inte vi är rimligt. Vi tycker att det här är ett väldigt väl avvägt förslag, där vi både tar hänsyn till bilarna som arbetsredskap och ser till att beskattningen blir så lika som möjligt för alla som har bil i Sverige.
Ett annat argument som vi har hört här i dag från talarstolen är att reglerna skulle vara för enkla och inte tar hänsyn till tillräckligt många saker. Det är precis tvärtemot hur det brukar låta i den här talarstolen.
Oftast brukar man tycka att reglerna är för komplicerade, att de är för svåra att använda och att det blir för mycket administration för företagen. Det är också en aspekt som vi har vägt in i förslaget. Nu får vi det emot oss för att det blir för förenklat och inte tar hänsyn till tillräckligt mycket. Jag tycker att det här blir lite märkligt. Vi vill alla ha ett enkelt system.
Vi kan inte anpassa vår argumentation här i talarstolen efter vad som passar just för tillfället och vilka man råkar vilja flörta med just nu. Fru talman! Med detta yrkar jag bifall till propositionen och avslag på motionerna.