KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Det är klart att vi vill ha underlag. Men om syftet är att man ska styra myndigheterna bättre gör man det på andra vägar via regleringsbrev eller budgeten men inte via utredningar. Den här utredningen tillsattes i ett läge där Kriminalvården på eget initiativ redan hade inlett ett arbete med att förändra den interna styrningen och att utveckla sitt arbete.
Då ska man utöver det lägga det här uppdraget på en särskild utredning. Vi såg i det sammanhanget att det var en av de insatser som man kunde avvara när ni nu drog in 200 miljoner kronor och vi var tvungna att se över vilka utredningar som fanns. Utredningen tillsattes på sommaren 2014.
Jag var i mina tidigare inlägg inne på att om man får en neddragning från riksdagen och måste gå igenom sina utredningar är det svårare att lägga ned utredningar som kanske har verkat under en viss tid, och man ska nog heller inte göra det. De kanske är i stånd att lägga fram sitt betänkande, eller kanske precis ska lägga fram sitt betänkande. Det är lättare att göra det med sådana som egentligen inte ens har hunnit komma igång med sitt jobb.
Vi kan träta om resultatet. Vi hade problem med rymningar i början av 2000-talet. Den socialdemokratiska regeringen vidtog ett antal åtgärder för att stärka säkerheten, och vi kom till rätta med det.
Under de åtta år som Beatrice Ask var justitieminister talade hon varje gång i varje debatt om att vi måste minska återfall i brott. Men det kom aldrig några resultat. Vi kan bara titta på statistiken. Det är 25 procent år efter år, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 och 2011.
Det är runt 25 procent år efter år som återfaller i brott inom ett år. När det gäller dem som återfaller i brott inom tre år är det samma sak. Det ligger på 40 procent år efter år under hennes tid som justitieminister.
Om man nu ska tillsätta en utredning för att se över hela kriminalvården borde ni kanske ha gjort det långt tidigare i så fall i stället för att i sluttampen kasta in detta bara som ett sätt att försöka ta initiativ under en sommarmånad. Vi går vidare med en hel del förslag. Vi fortsätter naturligtvis att vidareutveckla kriminalvården.
Det jag vill se specifikt på ytterligare handlar om detta med utslussningen och att ge ett bättre mottagande för dem som har avtjänat sina straff. Där återkommer vi till exakt hur vi ska göra. Det tror jag är en nyckelfråga om man ska lyckas i det återfallsförebyggande arbetet.
Morgan Johansson (S):
De väsentliga delarna i den utredning som Beatrice Ask tillsatte bara ett par månader före valet kan vi ta vidare i andra former och utveckla vidare. När vi nu fick indragningen av pengar ansåg vi att övriga delar kunde man vänta med eller avvara i det här läget.
Detta var en sådan utredning som tillsatts väldigt sent och inte riktigt ens hade kommit igång och börjat jobba. Då måste man göra den prioriteringen. Bilden är sådan att vi ordnade upp säkerheten under vår till fram till 2006 och fick ned rymningarna. Det tycker jag ändå är rätt viktigt. De som sitter i fängelse ska sitta i fängelse.
De ska inte springa runt på stan om de inte har permission. De ska sitta i fängelse och inte vara på rymmen. Det gjorde vi under vår tid fram till 2006. Därefter borde man ha vidtagit ett ordentligt jobb när det gäller återfallsfrekvensen. Beatrice Ask pekar på programmen inom kriminalvården. Jag instämmer i det.
Jag tycker att det var väldigt bra att man rensade bland programmen och ställde dem på en mer vetenskaplig grund än vad man har haft tidigare. Det var väldigt bra. Men likväl är vi kvar i samma siffror som har varit. Jag har också full respekt för att det är väldigt svårt att arbeta med det. Vi får se om vi lyckas bättre än vad ni lyckades. Jag är inte heller helt säker på det. Det är rätt svår materia. Men vi tänker i varje fall ta ett rejält tag.
Jag tror att utslussningen kanske är den viktigaste delen vi har att arbeta med.
Morgan Johansson (S):
Edward Riedl har frågat mig om jag tänker ta några initiativ i linje med Alliansens förslag om att skärpa straffen för inbrott. En liknande fråga besvarades nyligen av inrikesministern. Inbrott i bostad bestraffas normalt som grov stöld och kan medföra fängelsestraff på mellan sex månader och sex år. Domstolen avgör utifrån samtliga omständigheter i det enskilda fallet vilket straffvärde ett enskilt inbrott har.
Om det - utöver själva intrånget i sig - finns andra försvårande omständigheter, som till exempel att det stulna har ett relativt högt värde, att det har förekommit skadegörelse eller att bostaden genomsökts i samband med inbrottet, kan det medföra ett strängare straff än vad som annars skulle ha blivit fallet. Om en person samtidigt lagförs för flera brott påverkar det naturligtvis det straff som döms ut. I en sådan situation är grundregeln att straffet ska bestämmas efter den samlade brottslighetens straffvärde.
Straffsystemet ger alltså sammanfattningsvis tillräckligt med utrymme att beakta såväl brottslighetens allvar som dess omfattning. Frågan om skärpt lagstiftning beträffande bland annat bostadsinbrott har behandlats av Egendomsskyddsutredningen i betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom . I likhet med vad som tidigare har sagts kommer regeringen under den fortsatta beredningen att ta ställning till om straffbestämmelsen för tillgrepp som sker efter intrång i bostad behöver ändras. Utgångspunkten är dock att straffsatserna inte är avgörande.
För dem som drabbas av inbrott i sin bostad är det viktigaste att brottet utreds och klaras upp. I dag ligger uppklaringsprocenten på låga 5 procent. Fokus bör därför, som tidigare framhållits, ligga på de brottsbekämpande myndigheternas arbete. I den nya polisorganisationen har det skapats förbättrade förutsättningar för bland annat informationsspridning och samordning av ärenden, till exempel vid bostadsinbrott som begås av organiserade och kriminella ligor. Därutöver är givetvis också det brottsförebyggande arbetet viktigt.
Oavsett om brottet klaras upp eller inte består integritetskränkningen hos den som drabbas. Därför måste det förebyggande arbetet stärkas. Som också nämnts tidigare har regeringen för avsikt att under våren lägga fram nya förslag på det brottsförebyggande området.
Morgan Johansson (S):
Vår utgångspunkt är - som jag hela tiden försöker upprepa - att det inte spelar någon roll hur höga straff man har om man inte fångar några bovar. Det är det som jag tror är det viktiga för de allra, allra flesta som blir utsatta för ett inbrott: att polisen har möjligheter och resurser för att hitta gärningsmannen. Man kan alltid välja. All politik innebär val.
Man kan alltid välja, och säga att nu fokuserar vi på hårdare straff i stället. Det gjorde den gamla regeringen under åtta år med känt resultat. Antalet anmälda bostadsinbrott ökade med 50 procent. Andelen brott som klaras upp när det gäller just denna sida ökade inte. Om man ser på brottsuppklaringen totalt sett, alltså alla brott, minskade den faktiskt under de åtta år som Alliansen styrde Sverige. Nu säger vi: Låt oss prova någonting annat!
Låt oss fokusera på att klara upp fler brott i stället för på straffskärpning. Det gäller också i denna fråga. Jag sa inledningsvis till Edward Riedl att det inte är korrekt att påstå att straffet för ett villainbrott i dag är fängelse i sex månader. Straffet för ett villainbrott är från sex månader upp till sex år. Det beror helt och hållet på vilka omständigheter det är i övrigt.
Det är klart att om någon har varit inne i lägenheten, ställt till med stor skadegörelse och varit runt överallt, så att säga, är det en avspegling av själva kränkningen i sig av den som äger själva bostaden. Redan detta innebär att man tar hänsyn till den kränkning som brottsoffret utsätts för, skulle jag vilja säga.
Boriana Åberg talar om detta med att man gör sig skyldig till en lång rad brott och att straffen då staplas ovanpå varandra.
Boriana Åberg må tycka att det är osmakligt - jag bara pekade på att om man skulle tillämpa denna princip skulle en person som har begått kanske fem till tio inbrott också med den straffskärpning som ni är ute efter straffas hårdare än den som har begått en grov våldtäkt. Jag bara säger att jag tror att detta av många skulle uppfattas som osmakligt och som fullständigt felaktigt.
Man kan inte stapla straffen på det här sättet; då får man nämligen de här konstiga effekterna. Man måste se till den totala brottsligheten i sig när man bedömer vilken straffnivå man ska hamna på.
Vi går vidare med vår strategi, det vill säga att se till att utveckla polisens arbete, att se till att ge poliser en bättre grundutbildning och att se till att den nya organisationen för polisen gör att polisen blir effektivare och kan lära mer av varandra på ett sätt som man kanske inte kunde med den gamla länsmyndighetsstrukturen. Sedan får vi väl utvärdera detta.
Om några år får vi se vem som klarade av detta bäst - ni, som stod och stampade på samma fläck under åtta år och fick fler anmälda villainbrott, eller vi, som precis har börjat vårt arbete.
Morgan Johansson (S):
Jag instämmer naturligtvis i det sista; detta är en fråga som bekymrar och berör många människor. Men jag tror att de allra flesta vill inrikta sig på att polisen kan göra ett bättre jobb när det gäller att klara upp de här brotten. När det gäller de internationella ligornas härjningar är vi tillbaka i diskussionen. Vad tror Edward Riedl avskräcker de här människorna mest? Detta är yrkeskriminella.
Tror han att det är att få sitta en månad till i fängelse eller att ha en reell möjlighet att bli upptäckt, det vill säga om uppklaringsandelen nu ökar? Detta är som sagt rätt förhärdade kriminella. De bryr sig inte så mycket om någon månad till i fängelse, men de bryr sig väldigt mycket om ifall det finns en reell möjlighet att hamna bakom lås och bom.
Det är det som vi ska försöka göra någonting åt, och det är därför vi inriktar våra åtgärder på att försöka få upp uppklaringsandelen. Sedan får man väl som sagt bedöma efter några år om vi är mer lyckosamma än vad ni var under er regeringsperiod. Jag tror och hoppas på det.
Morgan Johansson (S):
Johan Pehrson har frågat mig om jag tänker verka för att regeringen lägger fram ett förslag om utvidgad användning av elektronisk fotboja vid kontaktförbud och när ett sådant förslag i så fall kan överlämnas till riksdagen. Han har också frågat mig om jag tänker verka för att regeringen lägger fram ett förslag om utvidgad användning av kontaktförbud i kombination med elektronisk fotboja för personer som friges ur fängelse efter grova brott mot närstående och när ett sådant förslag i så fall kan överlämnas till riksdagen.
Brottsförebyggande frågor, liksom arbetet mot mäns våld mot kvinnor, är ett högt prioriterat område för regeringen. Systematisk förföljelse i form av upprepade hot, våld och trakasserier mot personer är ett samhällsproblem som regeringen tar på stort allvar. Det handlar oftast om kvinnor som utsätts av män som de har eller har haft en nära relation med. Ett antal olika åtgärder kan vidtas från samhällets sida för att förebygga att personer utsätts för denna typ av kränkningar. Kontaktförbud är ett viktigt verktyg.
Som andra exempel kan nämnas skyddat boende och larmtelefon. Möjligheten att övervaka vissa kontaktförbud elektroniskt med så kallad fotboja infördes 2011 för att förbättra kontaktförbudens skyddseffekt. Denna möjlighet har emellertid hittills använts i mycket liten utsträckning. En förutsättning för att kombinera ett kontaktförbud med fotboja enligt dagens lagstiftning är att ett utvidgat kontaktförbud överträds. Besluten om utvidgade kontaktförbud är dock fortfarande få.
Hur många av dem som överträds framgår inte av Brås rapport, inte heller om överträdelserna sker fysiskt eller på annat sätt. Om det rör sig om överträdelser som sker genom sms eller telefonsamtal fyller en fotboja inte någon praktisk funktion. I sin rapport pekar Brå på flera tänkbara förklaringar till varför kontaktförbud med fotboja inte har använts oftare.
Utöver villkoren för att använda fotboja nämns att det tycks finnas brister i rutinerna vid ansökningsprocessen som bidrar till att det utvidgade kontaktförbudet inte används oftare. Mot bakgrund av vad som framkommer i Brås rapport anser jag det vara angeläget att närmare analysera vilka skäl som ligger bakom den begränsade användningen av fotbojan och vad det har för betydelse för det skydd som kontaktförbudet är avsett att ge. Jag delar justitieutskottets bedömning att det finns behov av att undersöka om kraven för att använda fotboja är för höga.
Brårapporten bereds för närvarande inom Justitiedepartementet, men jag kan redan nu säga att min avsikt är att utreda frågorna vidare för att skapa ett starkare skydd för brottsoffren och andra som riskerar att utsättas för trakasserier. Ett sådant utredningsarbete kommer att ha en generell inriktning med syfte att kontaktförbuden ska tillgodose ett gott skydd i alla situationer där det finns risk för att någon kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera en annan person.
Morgan Johansson (S):
Jag har inte så mycket att tillägga efter Hillevi Larssons utmärkta föredragning, både av bakgrunden och av en del av de problemställningar som finns. Vi socialdemokrater drev ju på för den här möjligheten under vår oppositionstid, och jag ska säga att även den borgerliga regeringen under den tiden tog frågan på stort allvar. Vi var lite irriterade över att det tog så lång tid att få den nya tekniken på plats, men så kan det vara ibland.
Nu har vi den nya tekniken på plats, men den används i väldigt liten utsträckning. Hillevi Larsson nämnde två tillfällen när detta hittills kommit till användning som vi vet om. Det är också därför som interpellationssvaret är så pass positivt. Jag vill verkligen sända signalen att nu öppnar vi upp den här frågan och vidareutreder möjligheterna att få en ökad användning av fotboja.
Det jag säger i dag är alltså att vi inte är nöjda med situationen som den är, utan vi måste göra en översyn av hur vi går vidare och utreder detta. Jag ska dock säga att vår uppgift inte underlättas av att riksdagsmajoriteten har dragit in 200 miljoner kronor på regeringens förvaltningsanslag. Det innebär att vi måste hitta finansiering för nya utredningar.
Men jag tycker att det här är en så pass viktig fråga att vi bör kunna sätta igång med ett arbete så fort det är möjligt.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att vi är eniga om det som interpellationen handlar om när det gäller fotboja och att försöka få till ett större användande av fotboja i de här situationerna. Sedan finns det olika tekniker som man kan använda.
Det är det som sägs i interpellationssvaret: "Ett sådant utredningsarbete kommer att ha en generell inriktning med syfte att kontaktförbuden ska tillgodose ett gott skydd i alla situationer där det finns risk för att någon kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera en annan person."
Det handlar alltså om en generell inriktning, och då får man titta på och diskutera de frågeställningar som Johan Pehrson tar upp ur olika perspektiv, både var gränsen går för att man ska kunna få fotboja och områdesfrågan. Stalkningen återkommer jag gärna till. Jag ska inte lova för mycket, särskilt inte nu när utredningsbudgeten som sagt är nedskuren till följd av hur riksdagsmajoriteten röstade i höstas.
Det gör att vi har ett begränsat utrymme för utredningar, men jag ska gärna titta närmare på den frågeställningen också, även om jag inte kan lova för mycket i dag. Vi är överens om det mesta, men en sak som vi inte är överens om gäller en av de viktigaste frågorna för de kvinnor som utsätts för våld och hot av sina män, nämligen att de får ett bra och rimligt skydd i praktiken.
Det ska finnas en kvinnojour som kan hjälpa till, ett skyddat boende som kan hjälpa till. Situationen underlättas inte precis av att borgerligheten tillsammans med Sverigedemokraterna röstade emot vår budget i höstas. Det innebar att ni drog in 100 miljoner och att ni därmed stoppade satsningar på 100 miljoner kronor till kvinnojourerna.
När vi nu kan vara överens om att utvidga möjligheterna när det gäller fotboja skulle jag också vilja att Johan Pehrson säger två ord om hur han ser på kvinnojourernas verksamhet framöver. Där skulle vi verkligen behöva stöd i borgerligheten när vi vill genomföra satsningar på dem.
Morgan Johansson (S):
Jag betvivlar inte alls Folkpartiets eller Johan Pehrsons engagemang i själva frågan. Vi såg en utveckling när det gäller kvinnojourer under förra mandatperioden, men jag blev besviken när vi kunde konstatera att borgerligheten ihop med Sverigedemokraterna fällde vår budget i december. Det innebar att 100 miljoner kronor mer till kvinnojourerna blockerades.
Det var det jag ville ta upp. Det vill vi inte vara med om igen. Det hade varit bra att kunna genomföra den satsningen nu. Men vi kommer säkert att kunna genomföra satsningen ändå i framtiden. Då kommer vi att kunna satsa mer när vi förhoppningsvis har en ordning som gör att det går att få igenom budgeten i riksdagen, men det var ett bakslag i arbetet. Vi är helt överens i frågan om fotboja. Regeringen kommer att föra den bollen vidare.
Jag återkommer till stalkningen i ett frågesvar. Jag vill också passa på att säga några ord i vår sista debatt. Vi kom båda två in i riksdagen 1998. Det har blivit många år, och jag har genom alla dessa år upplevt Johan Pehrson som en person med fötterna på jorden, pragmatisk och lätt att samarbeta med - dessutom mycket rolig.
Det är ett problem att riksdagen kommer att bli lite tråkigare när Johan Pehrson lämnar riksdagen. Jag önskar dig lycka till i ditt nya arbete, och vi kommer säkert att stöta på varandra i andra sammanhang framöver.
Morgan Johansson (S):
Robert Hannah har frågat statsrådet Åsa Regnér om hon vidhåller att det bör införas överstatliga EU-regler om könskvotering till bolagsstyrelser och om hon, om så är fallet, anser att det även bör införas överstatliga EU-regler om könskvotering till fackföreningsstyrelser. Interpellationen har överlämnats till mig att besvara. Jag instämmer i Robert Hannahs uppfattning att bristen på kvinnor i näringslivets högsta positioner är ett betydande problem som inte kan accepteras. Jag är för min del beredd att vidta åtgärder för att lösa detta problem.
Ett viktigt mål för regeringens jämställdhetspolitik är att bryta mansdominansen på de ledande positionerna i svenskt näringsliv. Även på EU-nivå bör jämställdheten i börsbolagens styrelser uppmuntras. I många länder inom EU är frånvaron av kvinnor i maktpositioner ännu mer påtaglig än i Sverige. Det innebär stora kompetensförluster men framför allt att kvinnor får se sig passerade av mindre kompetenta män. Bristen på jämställdhet är inte värdig Europa år 2015.
I första hand bör börsbolagen uppmanas att på eget initiativ verka för ökad jämställdhet. Först om det visar sig att detta inte leder till önskat resultat bör andra åtgärder vidtas. Inom EU har många år av självreglering misslyckats. Det senaste initiativet togs 2011. Kommissionen uppmanade då börsbolagen att underteckna en utfästelse om fler kvinnor i bolagsstyrelserna. Endast en handfull bolag undertecknade utfästelsen. Förslaget till EU-direktiv har sina brister.
Som det nu ser ut krävs det i praktiken inte mer än att en fjärdedel av styrelseledamöterna är kvinnor. Men direktivet är ändå det redskap som står till buds för att få börsbolagen inom EU att ta itu med situationen. Regeringen anser att Sverige bör bejaka direktivet men kan konstatera att riksdagen hittills inte delat den bedömningen. När det gäller könsfördelningen i fackföreningarnas styrelser är det en annan fråga. En jämn könsfördelning är viktig i alla delar av samhället, och även fackföreningar bör sträva efter jämställdhet.
Fackföreningarna bör dock styras enligt de demokratiska principer som gäller för ideella föreningar. Det finns ingen lag om ideella föreningar, och jag ser inga förutsättningar för lagstiftaren att vidta några åtgärder av det slag som Robert Hannah är inne på vare sig i Sverige eller inom EU. Jag vill nämna att läget nog inte heller är så dystert i fråga om jämställdheten inom fackföreningsrörelsen som Robert Hannah gör gällande, åtminstone inte i Sverige.
I TCO:s och Sacos styrelser finns det lika många män som kvinnor, och LO har satt som mål att uppnå en jämn könsfördelning i sina styrelser senast 2016.
Morgan Johansson (S):
En förutsättning för att det ska bli en debatt är att den man debatterar med bryr sig om att debattera. Jag har ställt en rad frågor i mitt inlägg och i min argumentation kring det här, men Robert Hannah utnyttjar inte sin rätt till inlägg utan ställer bara om de två frågor som han ställde från början. Det blir inte mycket debatt av det. Det krävs liksom två för att dansa tango i alla sammanhang. När det gäller närhetsprincipen gör kommissionen bedömningen att närhetsprincipen är uppfylld, och jag gör inte någon annan bedömning.
De driver den här frågan. Det är till och med så att det nya ordförandeskapet, Luxemburg, är berett att prioritera frågan framöver. Jag tror att kommissionen har för ögonen, förutom jämställdhetsmotiven som är starka, Europas konkurrenskraft på lite längre sikt. Jag tror att man ser att här har vi en situation där gamla grupperingar och kotterier sitter på väldigt mycket makt som de inte är beredda att släppa ifrån sig.
Då vill kommissionen medverka till att riva av glastaket så att fler kompetenser ska komma till sin rätt. Jag tror att det är detta argument som kommissionen också fäster stort avseende vid. Robert Hannah fastnar gärna i frågan: Om ni ska kvotera i börsbolagen, varför ska ni då inte också kvotera i föreningar?
Han skjuter då in sig på just fackföreningar. Och man förstår ju varför, att han vill använda det i sin partipolitiska argumentation som jag tycker är ganska svag. Vad är det för skillnad på en förening och ett företag? En förening är en demokratisk organisation. Det innebär att i en förening kan initiativ komma underifrån.
Om man är missnöjd med en styrelse kan man driva förslag och på demokratisk väg påverka hur till exempel jämställdheten ska se ut. I ett bolag är det inte så. I ett bolag är det ägaren som bestämmer genom sin aktiebolagsmakt. Därför kan det mycket väl vara så att man ibland behöver en impuls utifrån för att det över huvud taget ska hända något i den delen.
Det är skillnaden på en förening och ett företag, och det motiverar, tycker jag, att man överväger den här typen av reglering. Jag återkommer till min huvudargumentation. En gång i världen gick Folkpartiet i bräschen för jämställdhet. Man såg strukturerna och ville försöka göra något åt dem.
Tillsammans med Socialdemokraterna och andra progressiva partier och krafter medverkade man för att göra det. Nu är det inte längre så, utan nu sällar sig Folkpartiet i stället till de reaktionära krafterna i den här riksdagen för att vara bromskloss i en fråga som borde kunna få en mycket stor betydelse för jämställdheten, inte bara i Sverige utan i hela Europa.
Nu har jag svarat på Robert Hannahs frågor och återkommer till min fråga. Om jag lägger fram ett förslag i riksdagen om kvotering i bolagsstyrelser för Sveriges del, nationellt, kommer Folkpartiet att stödja det då, Robert Hannah?