KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Jag delar uppfattningen att djur inte kan samtycka till sexuella handlingar på det vis som man normalt kanske menar med ett samtycke. Frågan är då vilka åtgärder som är mest lämpliga att vidta för att stävja handlingar av det här slaget. Ett gott djurskydd ska utgå från djurens bästa och från det som anses bäst för djuren utifrån djurens perspektiv.
Centralt från ett djurperspektiv är att skydda djur från lidande och agera på ett sådant sätt att djurs hälsa främjas. Av Djurskyddsmyndighetens rapport framgår att det finns fall i vilka de handlingar av sexuell karaktär som riktas mot djur är av sådan art att det är tveksamt om de kan anses innebära ett lidande för djuren. Exempel på sådana handlar är när en människa har berört ett djurs könsorgan med handen.
Enligt min mening är det viktigare att fokusera på åtgärder som har påverkan på sådana handlingar som innebär ett allvarligt lidande för djuren, till exempel handlingar där det sexuella inslaget är förenat med allvarliga skador hos djuren. Den absoluta majoriteten, 77 procent av fallen, i Djurskyddsmyndighetens rapport rör hästar.
I alla utom tre av dessa har den sexuella handlingen varit förenad med allvarligt fysiskt våld och skador på djur, bland annat innebärande skär- och stickskador i eller bredvid hästens könsorgan. Sexuellt utnyttjande av djur är handlingar av sådan karaktär att det är svårt att behålla sitt känslomässiga lugn och förhålla sig saklig.
Det är likafullt nödvändigt att behålla objektiviteten, fru talman, inte minst för att kunna identifiera lämpliga åtgärder för att försöka komma till rätta med dessa handlingar. Man måste i detta sammanhang skilja på vad människor upplever som moraliskt felaktigt och vad som innebär problem ur djurskyddssynpunkt.
Eskil Erlandsson (C):
Jag sade i mitt interpellationssvar att Djurskyddsmyndighetens rapport lämnades till regeringen i mitten av januari månad, alltså för lite drygt en månad sedan. Rapporten och frågeställningen bereds just nu av Regeringskansliet - därav mitt icke-svar på den senast och sist framställda frågeställningen.
Jag kan inte lämna några besked i den delen i dag eftersom vi just nu håller på att bereda den här frågan.
Eskil Erlandsson (C):
Bevarandet av den biologiska mångfalden är ett av våra viktigaste långsiktiga åtaganden. I detta ingår bevarandet av stora rovdjur, vilket dock sällan är ställt utan konflikter. Mot bakgrund av bland annat detta tillkallade regeringen den 16 januari 2006 en utredare för att titta på effekterna av rovdjursstammarnas utveckling .
Utredaren ska bland annat analysera vad Wiwi-Anne Johansson frågat mig om, nämligen huruvida det finns behov av ytterligare åtgärder i strävan att nå det av riksdagen beslutade etappmålet för varg. Direktiven ställer även krav på att behovet av ökad genetisk variation i den skandinaviska vargstammen analyseras och att åtgärder för detta övervägs.
Utredningen ska avrapporteras den 1 december 2007. Jag avser inte att i någon del förekomma utredningens slutsatser. Min uppfattning är att bevarandet av rovdjuren inte kan ske utan att det finns en bred acceptans för rovdjurens närvaro. Min ambition är att en ändrad lydelse av 28 § jaktförordningen ska ge denna effekt.
Beredningen av en ändring av 28 § jaktförordningen pågår just nu inom Regeringskansliet. I detta arbete läggs stor vikt vid bestämmelsens överensstämmelse med gällande direktiv och konventioner. Dessutom görs analyser av hur en föreslagen förändring påverkar det rättsliga bevisläget och hur det kan säkerställas att det nya regelverket följs vid dödandet av rovdjuret.
Arbetet med en rättssäker utformning av den nya 28 § är viktigt och måste därför göras mycket grundligt. Min avsikt är dock att en ändring av 28 § jaktförordningen ska vara genomförd före den 1 juli 2007.
Eskil Erlandsson (C):
Låt oss först konstatera att jag vill ha livskraftiga rovdjursstammar. Men jag vill också, fru talman, att tamdjursägare ska ges laglig möjlighet att freda sina djur. Jag anser att dessa två saker är förenliga med varandra. Som ett led i detta ses alltså den omtalade 28 § över.
Jag ser det som ett steg i riktning mot ökad legitimitet för den rovdjurspolitik som vi vill föra. I dag finns det en avvikelse mellan den allmänna rättsuppfattningen och vad som är tillåtet enligt lag när det gäller att freda tamdjur mot rovdjur.
I till exempel Brottsförebyggande rådets förstudie om illegal jakt på rovdjur skildras denna diskrepans mellan människors rättsmedvetande och befintlig lagstiftning på följande sätt: "När rättstillämpningen uppfattas som orättvis blir dödandet av rovdjur något som kan legitimeras.
Tamdjursägarnas situation blir en ursäkt för alla former av rovdjursjakt." Låt mig dessutom konstatera att man i Regeringskansliet just nu bereder förslag till en ändrad § 28 i jaktförordningen.
Beredningen syftar till att beakta hur förordningen kan ändras utan att det rättsliga bevisläget eftersätts när någon har dödat ett rovdjur och hur det kan säkerställas att det nya regelverket verkligen följs.
Jag menar dessutom att det är viktigt att en ändring kommer till stånd för att öka förtroendet för den förda rovdjurspolitiken. Om politiken har accepterats och det finns ett förtroende finns ingen grogrund för att lagstiftningen ska kunna missbrukas. Jag tycker, fru talman, att interpellanten insinuerar att lagstiftningen inte skulle följas.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först konstatera att den förda jordbrukspolitiken de facto har lyckats. Antalet stora rovdjur har ökat år från år. Det tycker jag att vi ska vara glada över och tacksamma för. För vissa av de stora rovdjuren har ökningen till och med varit så stor att vi i dag har en ganska omfattande legal jakt, och det tycker jag är bra.
Jag tycker att det är jätteroligt att vi i dag har jakt på till exempel björn, som för inte alltför länge sedan var på gränsen till utrotningshotad. Vi kan se att denna ökning också gäller vargstammen. Jag tycker att det är bra och roligt.
Nu har vi kommit i ett läge där både interpellanten och jag måste konstatera att vargstammen inte är akut hotad, vilket den faktiskt var för några år sedan i vårt land. Jag vill ha livskraftiga rovdjursstammar, men samtidigt vill jag ge tamdjursägare möjlighet att freda sina tamdjur från rovdjursangrepp.
Jag tar parti för båda delarna. Jag tänker på den brukare som har sina djur på skogsbete, så att vi kan behålla den naturtypen. Dessa båda intressen måste gå att förena.
Jag har alltså för avsikt att lägga fram den förändring som jag har redovisat, och jag gör det för att jag ser det som ett steg i riktning mot en ökad acceptans för våra vargdjur i de delar av landet där det finns etablerade stammar av våra stora rovdjur.
Låt mig också konstatera att vi har utökat anslaget till polisväsendet och länsstyrelserna för att förebygga och utreda jaktbrott. Vi ser alltså också till den sidan. Lagstiftning ska följas.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig konstatera att i stora delar av de områden som i dag hyser våra stora rovdjur har sättet som människor där lever sina liv förändrats sedan vi fick den ganska kraftiga ökning som vi faktiskt har fått av de stora rovdjuren i vårt land.
Vi har nu kommit till en punkt då det är möjligt, eftersom stammarna har växt så kraftigt, att också ge möjligheter att skydda annan egendom, nämligen tamdjur. Vi kan göra det därför att rovdjursstammarna har växt så mycket.
Jag tycker att vi ska ge de människorna den möjligheten, i all synnerhet som det, enligt den statistik som jag har tillgänglig, de facto är så att angreppen på tamdjur, utom hund och ren, har ökat från 74 stycken 2003 till 84 stycken 2004 och till hela 136 stycken 2005.
Det är angrepp som har inneburit att djuren i fråga har dött. I något av de här fallen är det kanske möjligt att djuret inte hade dött om det hade varit möjligt att försvara djuret i fråga mot det rovdjursangrepp som har förorsakat djurets död.
Eskil Erlandsson (C):
Skärpningen av lagstiftningen kring avel och slakt med till exempel rasen belgisk blå skulle enligt min bedömning vara mycket svår att få igenom inom den europeiska unionen. Och vad bygger jag detta påstående på?
Jo, jag bygger det på att vi är det enda land, som jag sade i mitt svar, som har frivilliga överenskommelser kring rasen belgisk blå. Vi är en av 27, därav mitt påstående att jag bedömer det som väldigt svårt att få igenom något som vi kanske i sak, både Ulf Holm och jag, skulle vilja ha igenom.
Därtill vill jag påtala i sammanhanget att vi har en dom på oss från en domstol. Det finns en lojalitetsplikt mot de domar som utfärdas.
Man ska till och med enligt de fördrag som finns verka för att gemenskapens intentioner förverkligas i ett land när man får en dom på sig, som Ulf Holm säkert väl känner till. Vad gör då köttbranschen för att förhindra att kött från belgisk blå sprids och säljs till konsumenterna?
I dag, som jag nämnde i mitt svar, gäller en överenskommelse mellan samtliga svenska bondeägda slakterier och de större privatägda slakterierna där man har sagt att man ska avstå från att använda rasen belgisk blå och korsning därav. Nu har det avslöjats att så inte alltid sker, men slakterierna har valt att sköta detta internt och nyligen kommit överens om en rad konkreta åtgärder för att förhindra att avkommor från belgisk blå kommer in till slakterierna.
Samtidigt har man kommit överens om att utföra en ny utvärdering av för- och nackdelar med belgisk blå för att se om det har framkommit något nytt som gör att man kan ändra det ställningstagande som man har kommit överens om.
Eskil Erlandsson (C):
Vad gäller lojalitetsplikten, om vi börjar med det, så är det ju en stor skillnad mot den jämförelse som Ulf Holm gjorde, nämligen mellan Systembolaget och Belgian blue. I det här fallet finns det en dom som har fallit. Så är det inte i det andra fallet, därav den lojalitetsplikt som vi har skrivit under i och med att vi numera följer Romfördraget i vårt land.
Är jag då beredd att släppa det här än mer fritt? Nej, avel med Belgian blue innebär för det mesta allvarliga problem för djuret.
I den lagstiftning och de föreskrifter som finns vad gäller avelsarbete framgår det helt klart och tydligt att djur som bär på anlaget för muskelhypotrofi inte får användas i avel, därav den överenskommelse som har skapats mellan företag inom slakt- och nötköttsbranschen.
Vad säger vi då på konsumentsidan? Vi säger att när det gäller nötköttsmärkningen är det området också harmoniserat inom EU. Det finns vissa uppgifter som det är obligatoriskt att märka på förpackningar så att vi konsumenter får del av de upplysningarna. Det som är obligatoriskt och ska framgå är var djuret är fött, uppfött, slaktat och styckat.
Regelverket medger att man kan märka på frivillig väg. Varje aktör som önskar märka till exempel nötkött med uppgift utöver de obligatoriska, till exempel vad gäller uppfödningsförhållanden, kvalitetsutmärkelser eller slaktmetod och även djurets ras, kan till Livsmedelsverket lämna in specifikation för godkännande. För att märkningen ska kunna godkännas får den inte riskera att vilseleda konsumenterna.
Det måste också, Ulf Holm, gå att kontrollera. Jag säger återigen att för detta krävs det frivillighet.
Att etablera system som är samhällskontrollerade skulle bli så oerhört dyrt att jag inte tror att vare sig Ulf Holm eller jag kan tänka oss att stå upp för de kostnader som skulle uppstå, därav mitt förordande av frivillighet vad gäller andra saker än dem som är harmoniserade och lagfästa inom unionen som obligatoriska.
Eskil Erlandsson (C):
För det första vill jag tacka Ulf Holm för att han har väckt denna fråga som är angelägen att skapa debatt omkring. För det andra vill jag gärna tala om min vision när det gäller att implementera den svenska synen på djuruppfödning i andra delar av Europa.
Vi har under senare tid nått ett mål, nämligen att i Europa implementera ett kycklingdirektiv som kommer att innebära ett bättre liv för ungefär 4 miljarder kycklingar varje år. Jag påstår att detta inte hade varit möjligt utan ett enträget arbete från bland annat min sida.
Håller jag mig då informerad? Gör jag något i den i dag debatterade frågan? Svaret är ja. Jag har regelbundna möten med företrädare för landets slakterier om bland annat djurskydd.
Jag har regelbundna träffar med representanter från våra verk och statliga myndigheter och även från branschorganisationerna för att vi ska kunna bryta de problem som nu och då uppstår, men också för att tipsa varandra om vad som är möjligt att genomföra och nå resultat kring.
Om man väljer att kalla detta för rundabordssamtal eller något annat är en semantisk fråga. Svaret är, Ulf Holm, att jag håller mig synnerligen välinformerad om vad som inträffar och händer på det område som jag har ansvar för inom Regeringskansliet.
Eskil Erlandsson (C):
Till att börja med vill jag tacka för interpellationen. Precis som jag sade i mitt svar tycker jag att den här frågeställningen inte bara är intressant utan också viktig för en oerhört stor del av vårt land och för alla de människor som bor i denna stora del av vårt land som utgörs av landsbygd.
Men jag blev besviken när jag lyssnade på kommentarerna från interpellanten och den andra deltagande talaren därför att kommentarerna närmast är ämnade för en allmänpolitisk debatt.
Jag tycker att de frågor som radades upp i det första inlägget här ska användas just i en allmänpolitisk debatt.
Låt mig ändå med anledning av de här allmänna kommentarerna, som jag inte tycker direkt hör samman med frågorna, säga att regeringens ambition är att bryta många av de offentliga monopol som finns till exempel på arbetsförmedlingsområdet. Både jag och regeringen är alldeles övertygade om att det kommer att leda till att fler får en chans till inträde på arbetsmarknaden - för att alltså ta arbetsförmedlingen som ett exempel.
Jag är alldeles övertygad om att fackföreningar, organisationer av skilda slag och också privata företag är väl lämpade att förmedla arbeten så att fler människor kommer i arbete och därmed kan bidra till det gemensamma i vårt samhälle. Låt mig också konstatera att den nuvarande regeringen i dag har verkat i åtta månader och två veckor.
Den regering som interpellanten företrädde hade tolv år på sig att genomföra det som nu efterlyses i interpellationen.
Själv deltog jag i den så kallade regionalpolitiska utredningen i slutet av 90-talet där vi verkligen lade fram ett antal konkreta förslag, i motsats till hur det är med det betänkande som nu debatteras. Vad blev det av de förslagen? Intet!
Ändå hade ni ett halvt decennium på er för att genomföra de konkreta förslag som lades fram av en enig kommitté den gången i slutet av 90-talet.
Jag vill också säga att vi inom regeringen har ett utvecklat samarbete mellan departementen för att lösa de problem som måste lösas tillsammans.
Vi har ett nära samarbete, i det här fallet till exempel med Näringsdepartementet som handhar både allmänna företagsfrågor och frågor om infrastrukturen. Vi har också tillsatt ett antal statssekreterargrupper som har i uppgift att se till att vi får ett helhetsperspektiv för att på så sätt få fram den strategi som vi har för avsikt att ta fram.
Låt mig slutligen, fru talman, återigen få upplysa om att vi redan i regeringsförklaringen talade om vår ambition, nämligen att vi ska ta fram en strategi för landsbygdens utveckling. Jag hoppas att vi kan göra det i brett samförstånd i denna kammare, för jag tror att saken tjänar på det.
Eskil Erlandsson (C):
Regeringen är ingalunda overksam på det här området. Ett arbete med att ta fram en nationell strategi för att stärka utvecklingskraften på landsbygden pågår, som jag nämnt flera gånger. Det är ett arbete som kräver samordning på nationell nivå och som berör många departement. Detta arbete är alltså gjort, och samordningen har vi tagit tag i så att ingenting faller mellan stolarna.
Låt mig konstatera att regeringen sedan den tillträdde i höstas har fullföljt arbetet med att få ett nytt sjuårigt landsbygdsprogram på plats och lagt grunden för att genomförandet av programmet ska ge ett bra resultat. Då är det viktigt att vi har en god förankring i byalag, kommuner, län, regioner och annat vad det nu kan vara för någonting.
Det är också viktigt med ett gott samarbete mellan olika regioner och myndigheter och mellan näringsliv och offentlighet. Detta har vi också sett till har kommit till stånd.
Landsbygdsprogrammet innehåller många av de verktyg och resurser som rätt utnyttjade kan skapa nya möjligheter för den svenska landsbygden.
De delvis nya samarbetsformer som nu prövas inom ramen för det nya landsbygdsprogrammet tycker jag tillför energi och kompetens som stärker möjligheterna både att få ett positivt utfall av programmet och framför allt att få en helhetssyn och ett samarbete för att främja landsbygdens utveckling. Jag går så över till jordbruket.
I regeringsförklaringen anges att Sverige ska tillhöra kärnan i Europasamarbetet. Som ett led i detta har vi aktiverat oss på ett sätt som den tidigare regeringen enligt min uppfattning inte gjorde. Vi har gjort det genom att säga oss själva att vi ska göra tidigare inspel i olika och alla sammanhang.
Just nu har vi tagit tag i den pågående översynen av jordbrukspolitiken, den så kallade hälsokontrollen. Vad är det vi har gjort? Jo, vi har sagt oss att vi ska föra omfattande diskussioner med riksdagens samtliga partier, med näringen, med miljöorganisationer, med konsumentorganisationer, ja, med snart sagt alla som berörs.
Då är det min uppfattning enligt den information jag har fått att det råder en bred konsensus kring vad det är för någonting som vi ska föra fram i det här arbetet. Det är jag glad över, för det stärker ytterligare den svenska argumenteringen. Vad är det som vi framför? Jo, vi framför att vi tycker att exportbidragen ska bort. Varför är det så viktigt?
Ja, det påverkar faktiskt utvecklingen i tredje världen. Apropå helhetssyn är det viktigt att ta hänsyn och se till att tredje världen har möjlighet att utveckla sig. Vi säger att interventionsstöden bör bort. Vi säger att vi bör komma bort från de kvotsystem som vi har på skilda områden.
Vi bör fortsätta processen med frikoppling av de stödsystem som finns. Framför allt är det viktigt att i sammanhanget påpeka att vi framhäver, med stark ton, att vi måste fortsätta att förenkla så att det blir möjligt att driva framgångsrika lantbruksföretag i hela unionen.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig åter tacka för den här debatten och säga att jag välkomnar ytterligare debatter och diskussioner med Ann-Kristine Johansson och andra som är intresserade av landsbygdens utveckling, för jag tycker att det är viktigt. Jag tycker att det är viktigt att vi hjälps åt när det gäller viktigheten av att utveckla alla delar av vårt land.
När det gäller jordbrukspolitiken har vi nu att ta tag i den så kallade hälsokontrollen. Förmodligen kommer den processen att avslutas någon gång runt årsskiftet 2008/09.
Därefter ska vi diskutera hur vi ska förhålla oss och vad vi ska göra inför den ytterligare översyn med förändring som blir nödvändig när programperioden är slut 2013. Låt oss återkomma till frågan när vi ska ta itu med frågan på allvar. Min bedömning är att det blir under 2009.
Vad beträffar landsbygdsprogrammet vill jag avslutningsvis säga att vi har gjort ett antal som jag tycker väsentliga förändringar i det programförslag som förelåg när denna regering tillträdde. Förändringen innebär i korta ordalag att vi låter människor på så låg nivå som möjligt bestämma.
Utifrån mitt sätt att se är det människor på markplanet, nära verksamheten, som vet bäst hur pengar och andra resurser kan användas på ett förnuftigt sätt till gagn för en allmän utveckling av den svenska landsbygden. Allra sist tackar jag, fru talman, för den här säsongen. Kammarens ledamöter, inklusive interpellanten, och tjänstemän tillönskas en glad och trevlig sommar. : Det får jag också säga.)
Eskil Erlandsson (C):
Som framgår av interpellationssvaret delar regeringen Tjänstehundsutredningens uppfattning att det är viktigt med långsiktighet i verksamheten. Det är viktigt att konstatera att avel tar tid. De åtgärder som väljs bör därför vara av långsiktig karaktär.
Tjänstehundsutredningens förslag är inte så konkreta att de direkt kan ligga till grund för ett beslut på området. Det finns bland annat ett behov av ytterligare utredning av organisationsformerna, som jag nämnde i mitt huvudsvar, för ett eventuellt utvidgat statligt ansvar för tjänstehundsverksamheten samt för var gränserna ska gå för ett sådant ansvar.
Det finns också ett behov, vilket verkligen bör poängteras i sammanhanget, av att ytterligare utreda de konkurrensmässiga och EG-rättsliga konsekvenserna av de förslag som finns i Tjänsthundsutredningen.
Vi ska ha väl genomförda och välgrundade överväganden om hur vi ska ha den framtida verksamheten när regeringen från sin sida föreslår riksdagens någonting om så behövs eller när regeringen fattar ett eget beslut. Varför har det inte hänt någonting?
Hade det ansetts vara en angelägenhet av sådan dignitet att den förra ministären hade velat göra någonting hade man de facto två år på sig att göra det. Men man gjorde ingenting. Man lämnade över detta som så många andra saker till den tillträdande regeringen. Nu har vi att börja på ruta noll, och därför tar det lite tid.
Det är bland annat av de orsaker jag nämnde. Vi måste ha kvalitet i det arbete som vi ämnar gå fram med. Avel tar tid. Detta måste bli en verksamhet som får en långsiktighet i sig.
Eskil Erlandsson (C):
Som jag nämnde i mitt interpellationssvar lämnade utredningen inte några konkreta förslag till hur ett eventuellt utökat statligt ansvar för framtagande av tjänstehundar ska organiseras.
Vi måste med anledning av detta icke-ställningstagande i utredningen göra överväganden, som jag också sade i mitt interpellationssvar, kring hur ett sådant eventuellt utökat statligt åtagande ska organiseras.
Ska det ske i stiftelseform, i ett statlig bolag, i en ny myndighet, eller ska det inordnas i någon av alla de myndigheter som redan finns inom statsförvaltningen? De här övervägandena lämpar sig för det mesta inte att göra i form av en utredning utan brukar vanligtvis göras inom ramen för förvaltningsapparaten inom Regeringskansliet.
Sådana överväganden pågår, som jag avslutade mitt interpellationssvar med. Vi ber att få återkomma när de övervägandena är gjorda.
Därtill måste vi göra överväganden huruvida vi ska tillsätta en utredning för att utöka det ansvar som finns vid sidan av det ansvar som staten redan har för att få fram hundar till den egna verksamheten, bland annat Försvarsmaktens verksamhet. Låt mig då i sammanhanget påminna interpellanterna om att staten redan i dag ger stöd till tjänstehundsverksamheten.
Verksamheten kostar staten - hör och häpna - hela 190 miljoner kronor per år. Det är alltså ingen liten verksamhet vi talar om i det här sammanhanget - detta sagt apropå frågeställningen om regionalt ställningstagande och liknande.
Huvudparten av de här pengarna hamnar självklart på den verksamhetsort där huvudverksamheten för verksamheten finns, i detta fall Sollefteå. Låt mig också säga att vi har myndigheter i vårt land som har att ta egna beslut och göra egna ställningstaganden.
Det är fritt för våra myndigheter att använda mer pengar till för verksamheten relevant verksamhet om man så önskar inom den medelsram man har sig tilldelad. Någon sådan bedömning har inte några myndigheter vid sidan av Försvarsmakten gjort i vårt land så här långt.
Möjligen finns det funderingar i någon myndighet att ta tag i den här frågan eftersom hunden har en stor betydelse för några myndigheters verksamheter rent generellt.