KBLab/rixvox huggingface dataset:
Liselott Hagberg (FP):
Jag har precis som Börje Vestlund följt Saab sedan den ekonomiska krisen hösten 2008, så man kan säga att vi har följt Saab gemensamt under drygt tre års tid. Vi är alla bekymrade över situationen. Vi har väl alla känt hopp då och då om att det kommer en ny lösning som räddar situationen i Trollhättan.
Dess värre kan vi i dag konstatera att så ser det inte ut så här långt, i alla fall. När det gäller mitt anförande är det klart att jag förstår att Börje Vestlund blir upprörd över att jag recenserar hans anförande. Det kan ju hända att jag, som är van att sitta på den andra sidan podiet, är van att följa en klocka. Det kanske var därför jag gjorde på detta sätt; det kan finnas en sådan förklaring. Jag avstod från att räkna upp alla olika delar och satsningar.
Det är klart att jag skulle kunna ägna min tid åt att göra just detta, men jag hänvisade till Mats Odells anförande. Han redogjorde för detaljerna i betänkandet.
Man kan inte, precis som också Kent Persson konstaterade tidigare, isolerat prata bara om detta område eftersom det påverkas av så många andra delar, som utbildningspolitik, infrastruktur, energifrågor, exportfrämjande och alla möjliga olika delar. Men det jag reagerade på i Börje Vestlunds anförande var när han sade att regeringen är idéfattig.
Då hänvisade jag till budgetpropositionen i dess helhet, till tidigare budgetpropositioner och till en förenklad läsning genom att titta på en organisation som i allra högsta grad befinner sig i den verklighet som vi nu debatterar. Det var det jag gjorde för att förenkla för Börje Vestlund, om han nu inte hade sett alla effekter av regeringens politik.
Liselott Hagberg (FP):
Då kan jag rekommendera ytterligare läsning, och det är morgondagens protokoll. Där står vad jag har sagt när det gäller turism och innovationspolitik.
För att göra det enkelt för Börje Vestlund och för att han ska slippa gå till Företagarnas hemsida och slippa läsa om de skatteförslag som han påstår är de enda vi debatterar här i dag kan jag läsa några saker som står på sidan: större möjligheter till tidsbegränsade anställningar, slopad revisionsplikt och lagstiftning mot osund konkurrens - som har ansetts mycket viktigt.
Det var ett förslag som Börje Vestlund röstade emot, det vill säga konfliktlösning vid offentlig säljverksamhet på marknaden. Vidare står det om valfrihetssystem inom vård och omsorg, bättre yrkesutbildning, bättre villkor för nystartsjobb, ökade satsningar på infrastruktur, avreglerad apoteksmarknad och en ambition när det gäller minskat regelkrångel. Även om vi inte har kommit i mål än är det i alla fall en ambition som har påbörjats av regeringen och där det finns ett klart och tydligt mål.
Vidare står det om förbättrad offentlig upphandling, anpassade trygghetssystem etcetera. Så nog har det gjorts mycket, och nog finns det många förslag som inte är att hänvisa till skatter. Det är precis dessa förslag som redan har genomförts och som jag redovisade till. Börje Vestlund påstår att detta är en visionslös regering. Jag vill hävda motsatsen.
Precis som Börje Vestlund vill försvara den egna politiken på de två halva minuterna - och jag tillåter mig att säga att den socialdemokratiska politiken är tunn på detta område - vill jag peka på att regeringens politik är fyllig och full av visioner. Den innovationsstrategi som kommer nästa år blir av stor betydelse för det innovativa företagandet i vårt land.
Liselott Hagberg (FP):
Låt mig inledningsvis säga att mitt och Carina Adolfsson Elgestams synsätt när det gäller skatter skiljer sig väsentligt åt. Jag hörde Carina Adolfsson Elgestam prata om att man har 5 miljarder som är samhällets pengar. Först och främst vill jag säga att jag inte anser att det är pengar som samhället äger.
Jag anser att beskattning bygger på att samhället tar ut beskattning för att finansiera sådant som är intressant att finansiera gemensamt. Vi kan ha olika synsätt på hur stor samhällskostymen ska vara, och jag anser att allt inte kan rymmas inom den kostymen.
Ofta gör pengar mycket större nytta om de får vara kvar och verka som i det här fallet när det gäller momsen på restaurangtjänster. Vi vet att det är många unga människor som får sitt första jobb just inom den här typen av bransch. Det är klart att det påverkar möjligheten att anställa om man lättar lite på beskattningen eller uttaget av moms.
Förhoppningsvis leder detta till att många fler ungdomar får sitt första arbete just i restaurangbranschen, vilket gör att de också får in foten på arbetsmarknaden och får lättare att få jobb i framtiden. Alla vet ju att det är lättare att söka ett nytt jobb om man har haft ett jobb. Där skiljer alltså våra uppfattningar sig åt. Sedan vill jag säga att mycket har gjorts i övrigt när det gäller ungdomar. Vi har skapat möjligheter till lärlingsutbildningar och lärlingsanställningar.
När det gäller yrkeshögskoleutbildningar har det gjorts satsningar. Arbetsgivaravgifter har sänkts för unga. Vi har förbättrat kvaliteten när det gäller högskolor och universitet. Jag skulle kunna fortsätta den här uppräkningen, men jag har bara fyra sekunder kvar av talartiden och stannar därför.
Liselott Hagberg (FP):
Jag ska bara helt kort säga att det är tydligt och klart att vi har olika synsätt. Carina Adolfsson Elgestam bekräftar bara synsättet att det är samhällets pengar. Jag tror på ett förhållningssätt där vi jobbar för breda skattebaser. Unga som får jobb får en lön som beskattas, och ju fler som är med och bidrar desto bredare skattebas får vi. Det är till nytta för samhället. Jag har ett sådant synsätt.
När det gäller ungdomslöner tror jag också att Carina Adolfsson Elgestam och jag har olika synsätt. Lön är inte något som man har rätt till. Lön är något som man erhåller för att man producerar.
Det är klart att det finns skillnader i vad en person som är helt ny på arbetsmarknaden producerar och vad en person som har lång erfarenhet på arbetsmarknaden kan producera.
Alternativet är att unga står utanför, och för många unga i dag är det inte ett alternativ att, som Socialdemokraterna föreslår, satsa på ökad utbildning, för många av de unga som står utanför är en del av det gamla utbildningssystemet som Carina Adolfsson Elgestams parti stod för. Det är det som är skälet till att de har hamnat där de är. De har hoppat av utbildningar för att de är trötta på utbildningssystemet.
Att medicinen då skulle vara mer utbildning för unga som är helt omotiverade ser jag som en dålig lösning. Det är mycket bättre att de här människorna får chans att komma in på arbetsmarknaden och visa sina förmågor, och sedan i nästa steg välja, när de är motiverade, att gå in i utbildning. Så har det fungerat för många och kommer att fungera även i framtiden.
Helene Petersson (S):
Frågor angående trossamfund har ju varit uppe till debatt varje år. Det är viktiga frågor för enskilda människor och för samfunden. Staten har enligt lag endast ett fåtal beröringspunkter med trossamfunden i dag. Begravningsverksamheten är den klart mest omdiskuterade. Många av de motionsyrkanden som kommit in under allmänna motionstiden berör frågor som redan behandlats någon gång under mandatperioden, och utskottet har valt att behandla dem i förenklad ordning.
Några motioner berör däremot sakområden som utskottet inte haft uppe till behandling, och jag vill ge några kommentarer till dessa. I dag väljer fler och fler att kremeras. Fler väljer också att få sin sista viloplats på annat ställe än den traditionella kyrkogården. Antalet som önskar sprida sin aska över havet har fördubblats det senaste året. Samfund kan också välja att anordna enskilda begravningsplatser.
Svensk lagstiftning tillåter detta, efter ansökan hos länsstyrelsen, och gör det möjligt att genomföra begravningar som uppfyller personers och olika religioners önskemål. Det är viktigt att önskemål så långt det är möjligt tillgodoses, men det är viktigt att det sker under värdiga former. Det är också viktigt att de delar av stoftet som inte förbränns vid kremering tas till vara på ett värdigt sätt. Det blir vanligare att personliga saker följer med på den sista resan.
Det är alltifrån ett barnbarns teckningar, trummisens trumstockar till en modell av favoritbilen. Nygamla begravningsseder tillsammans med andra religioners seder har slagit igenom i Sverige, men formerna för hur de utförs måste vara värdiga. Den andra frågan jag vill beröra är den grundlagsändring som Vänsterpartiet och Miljöpartiet reserverar sig till förmån för.
Jag har förståelse för att frågan förs fram just nu eftersom det är val i september. Ska en grundlagsändring ske måste frågan upp till behandling under våren för att sedan återigen behandlas efter valet. Relationsförändringen mellan kyrka och stat är välkänd för oss alla. Utskottets ställningstagande utgår från den överenskommelse och det ställningstagande som tillkom när relationen mellan kyrka och stat ändrades.
Utskottet anser det viktigt att det även i fortsättningen finns ett starkt konstitutionellt skydd för såväl Svenska kyrkan som för övriga trossamfund. Jag kan inte se något som under dessa år har tillkommit eller förändrats som skulle vara ett skäl till att i dag göra en annorlunda bedömning. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer och motioner.
Helene Petersson (S):
Jag tycker att Kerstin Lundgren tar upp två olika aspekter på detta, dels att tillföra de regioner som finns i dag inom försöksverksamheten fler uppgifter, dels i ett andra andetag att man ska permanenta försöksverksamheterna redan i dag. Det har ju diskuterats om man ska tillföra fler uppgifter, men när vi hade debatten om att förlänga beslöt vi ju här i kammaren att man ska fortsätta med den omfattning man har i dag.
Man plockade bort något när det gällde kulturbidrag och förlängde inte det i den ena regionen. Att vi skulle fatta beslut i kammaren i dag om att permanenta när en utredning jobbar med precis de här frågorna, tycker jag skulle vara en väldigt märklig ordning. Jag tycker att det är bra att vi väntar in detta. Vi tittar också på försöken med en kommunal samverkan och hur man jobbar med det och lägger också det till grund.
Det kommer säker fler utvärderingar, och Ansvarskommittén har framför allt ett medborgarperspektiv på detta. Man åker runt väldigt mycket i landet och får synpunkter på hur Sverige ska organiseras.
Helene Petersson (S):
Jag tror också att vi har behov av starka regioner. Det är vi nog inte oense om. Vilka uppgifter som ska ligga inom de regionala områdena är ju sådant som Ansvarskommittén tittar på i dag.
Man har ju som uppgift att titta på vilken relation regeringen och myndigheterna ska ha och kanske på hur det ska vara strukturerat rent geografiskt. Vi har i dag myndighetsuppgifter som skiljer sig väldigt där länsuppdelningarna inte stämmer med myndighetsstrukturen. Det är också arbetsuppgifter som man tittar på i dag.
De uppgifter som Kerstin Lundgren säger att vi ska fatta beslut om i dag ligger under Ansvarskommittén. Jag tycker att det är fullt rimligt att kommittén får arbeta färdigt.
Helene Petersson (S):
Subsidiaritetsprincipen är ju en princip som kd lyfter väldigt ofta och väldigt mycket. Jag tror väl inget parti egentligen har något emot denna, utan det ska vara det grundläggande. Men jag är lite intresserad av hur man ser på helhetsansvaret i det fall som vi diskuterar nu med regional beslutanderätt och beskattningsrätt.
Regioner, kommuner inom regioner och olika regioner i landet ser ju väldigt olika ut. Man har olika tillväxttakt, man har olika stor befolkning och ser på många olika sätt väldigt olika ut. Man kan vara inne i olika utvecklingsfaser. Bör man ha något nationellt helhetsansvar över detta enligt kd:s sätt att titta på den regionala utvecklingen?
Jag reagerade också lite på att Helena Höij lyfter familjepolitiken när det gäller subsidiaritetsprincipen. Det är ju samma sak där. Ska det vara ett ansvar som tas på den kommunala nivån, vilket jag vet att Kristdemokraterna ofta framför, eller finns det något skäl till att man även ska ha ett helhetsansvar för att likvärdigheten ska kunna gälla i hela landet?
Helene Petersson (S):
En del i den regionala biten är beskattningsrätten. Jag har en fråga till Kristdemokraterna om hur de ställer sig till beskattningsrätten i förhållande till det skatteutjämningsförslag som vi i dag har. Ser man att det skulle kunna ändras på något sätt om man stärker beskattningsrätten på regional nivå?
Eller finns det fortfarande behov, enligt Kristdemokraternas sätt att se, av ett skatteutjämningssystem?
Helene Petersson (S):
Det är just därför jag ställer denna fråga. Ekonomi och finansiering i all ära - det är ju saken och dess framgång som är det absolut viktigaste. Men jag vet också hur oerhört viktigt det är att just de här sakerna får resurser. Att delegationen kom i gång med att jobba är jätteviktigt, men det fanns också en informell grupp som arbetade tillsammans med de romska kvinnorna.
Den gruppen har också funnits ett antal år och betytt väldigt mycket för dessa kvinnor. Kvinnorna började bland annat ta mer plats i Romska rådet. De fanns med i en delegation för mänskliga rättigheter. Gruppen har också varit ansvarig för seminarier där man har diskuterat utbildningens betydelse, inte bara i Stockholm utan också i Luleå, Malmö och Göteborg.
Att möta de här romska kvinnorna och diskutera deras problem och möjligheter utifrån just deras sätt att se på det, deras kulturtradition, är en jättestor och viktig del. Har ministern för avsikt att låta den här gruppen arbeta vidare? Jag hoppas innerligt det. Jag tror att vi kan mötas i denna del. Jag tror inte att vi kämpar emot varandra här. Jag vill förstärka denna bit, och jag är glad att i så fall kunna jobba tillsammans med ministern för att ta de här frågorna vidare.
Vid KU:s seminarium i mars i år betonade också representanter för Riksförbundet för romer i Europa och Romskt kulturcentrum vikten av det romska språket, som i sig består av 62 olika dialekter. Det är inte lätt att få rätt modersmålsundervisning eller vård för de äldre när det är stora skillnader på både hemspråk och kultur beroende på om det är svenska romer eller utomnordiska romer.
Romani är ju egentligen inte något skriftspråk från början, och det är också en komplikation. Här gäller det att lägga kraft på språkstudier, ge tolkutbildning, se till att det finns läromedel, att litteratur översätts och att det finns lärare. Framför allt är det just bristen på läromedel och lärare som är ett stort problem. SVT och UR har också i sitt sändningstillstånd ett uppdrag att sända på minoritetsspråk.
Romskt kulturcentrum arbetar med frågor så gott de kan men har ett jättestort behov av ett ekonomiskt stöd. Här finns alltså hur mycket som helst att göra, ministern. Men det fordras pengar, och ska regeringen leva upp till sina intentioner räcker inte det ordinarie anslaget. Ministern säger att bland annat kan vissa insatser finansieras via sakanslaget. Det gjorde mig lite nyfiken. Vad finns det för andra anslag och möjligheter att kunna använda?
Och fanns det någon speciell tanke med att ungefär 14 dagar före årsskiftet flytta över pengar till ett anslag där man inte vet om man får använda dem till nästa år?
Helene Petersson (S):
Det blir mycket diskussion om ekonomi från min sida, men jag kan inte släppa det. Varenda krona är så oerhört betydelsefull här. Man diskuterar att det är kommunerna som eftersträvar hjälp och stöd. De ska få hjälp och stöd. Jag har en liten farhåga: Kommer ministern också att bolla över kostnader på kommunerna?
När man tittar på er budget nu finns det många små anslag, lite pengar, som har dragits tillbaka, inte har förlängts eller inte har lagts på. Det är anslag som främjar demokrati och anslag som främjar forskning på specialområden där också romerna är med. Jag kan tänka mig att det gäller arbetslivsforskning, för arbete är ju den diskrimineringsbit som romerna har allra svårast för i dag. Det gäller också bostäder, diskriminering där och skolutbildning.
Det rör sig också om pengar som främjar bred debatt och upplysning. Tyvärr är det sådana pengar som budgetpropositionen från statsrådets regering har dragit tillbaka. Det är det som gör mig orolig här. En partikamrat till ministern sade i denna kammare för ett halvår sedan ungefär, efter ett inlägg om samhällets insatser för romer, att det också behövs en stabilitet i det ekonomiska stödet och i stödet till utbildning för romer.
Jag hoppas verkligen att statsrådet vinner gehör från Finansdepartementet i det här. Det är kanske inte så lätt. Vår förra regering fick också ett positivt gensvar från romerna om delegationen. Jag vill därför än en gång säga att jag är glad att den kommer i gång. Men jobba för den här kvinnogruppen, ministern! Gör det, för det är en helt annan formdiskussion, och det finns ett helt annat behov i den gruppen.
Den är inte motsatt till delegationen och hur den ska jobba, men här var de romska kvinnorna väldigt engagerade. Låt inte det engagemanget sluta, utan låt det leva vidare och jobba med det.
Helene Petersson (S):
Det låter hoppfullt. Framför allt låter det hoppfullt för den grupp som nu kommit i kläm. Vid Ädelfors folkhögskola, som jag har mycket kontakt med och besöker med jämna mellanrum, har man olika grupper. Där finns hjärnskadade men också sådana som inte haft möjlighet att fullfölja sina gymnasiestudier eller ens grundskolestudier.
Det finns även en grupp som behöver extra undervisning för att lära sig hur man hanterar sin vardag. Det är klart att man kan göra det på andra ställen än på en folkhögskola, men en folkhögskola betyder oerhört mycket för dessa personer. Det är, som jag sade i mitt inledningsanförande, också ett liv. Det är en samvaro. Man träffar olika människor. Jag vet inte om jag håller med ministern om att folkhögskolorna tar ut höga, eller orimligt höga, avgifter.
Jag tror att omkostnaderna är ganska stora vad gäller att bedriva undervisning på detta sätt, för det är, som sagt, inte bara en lektion man kommer till och går från, utan ett helt sammanhang. Det tror jag betyder oerhört mycket för dem som har någon form av funktionshinder.
Jag läste folkhälsoministerns pressmeddelande i mitten av december där det sades att FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionshinder antagits av generalförsamlingen den 13 december. Där tar man upp både utbildning och arbete men även ekonomiska åtgärder.
I pressmeddelandet sägs också att det nu gäller att gå igenom svensk lagstiftning för att kunna ratificera konventionen. Kan detta vara något som vi kan anknyta till, eftersom vi vill ratificera dessa rättigheter? Vi ser ju att både arbetsdelen och studierna är annorlunda för gruppen med funktionshinder.
Om vi behöver gå igenom en del regler kanske även detta är något vi måste förändra. När det gäller samordning av bidrag måste vi absolut vara medvetna om vilken myndighet som ger respektive bidrag, så att det inte kan utnyttjas eller missbrukas. Det är vi helt överens om.
Frågan låg både hos socialförsäkringsutskottet och hos utbildningsutskottet, och propositionen kom från socialförsäkringsministern. Det var alltså många som var inblandade i det här i riksdagen. Kanske skulle man ändå fundera på att skilja aktivitetsersättningen från studieersättningen.
Aktivitetsersättningen får du i dag när din arbetsförmåga är varaktigt nedsatt eller nedsatt under en begränsad tid. Man har möjlighet att delta i någon aktivitet, men det är inget krav och heller ingen morot.
Jag tror att detta är en grupp som kanske måste stimuleras extra för att komma i gång och ta steget att börja studera.
Jag tror att ett speciellt riktat studiestöd kan fungera som en extra stimulans för att få denna grupp att studera vidare och få en chans att komma ut i arbetslivet. Det är ju det som både ministern och jag strävar efter i slutändan.
Helene Petersson (S):
Det finns säkert hur många lösningar som helst på detta. Jag är öppen för många av dem. Nu har jag kanske inte mandat att tala för hela mitt parti, men jag kommer i alla fall att jobba hårt med frågan. Jag tror inte att det handlar om att välja 2 000 kr eller inte. Jag tror snarare att det handlar om att man känner att man blir tvungen att välja bort studierna, för man har inte råd att fullfölja dem. Många av de elever jag träffade när jag var på Ädelfors folkhögskola var riktigt förtvivlade.
Någon sade: Jag har kommit ifrån socialbidraget och sett att detta var en möjlighet som får mig att känna ett värde. Jag behöver inte söka en mängd olika bidrag, till exempel socialbidrag, för att leva när jag får aktivitetsstöd och studiebidrag.
En del sade att de fick ta av de försäkringspengar de hade fått för sin skada - för det fanns också personer som var trafikskadade eller med förvärvade hjärnskador där. Kanske det är rätt - det får man diskutera - men jag är tveksam till det. Aktivitetsstöd får man upp till 29 år, och de flesta av de unga människor detta gäller har förhoppningsvis ett långt och värdigt liv att leva. Det finns många olika lösningar.
Jag tror inte att folkhögskolorna tar ut oskäliga summor. Det blir extra kostnader både för den enskilde eleven och för skolan. Det är bra att man kartlägger problemet. Jag tror som sagt att man kan hitta olika möjligheter här.
Vad som framför allt är viktigt är att inte föräldrarna till eleverna eller eleverna själva ska behöva leta sig fram till någon möjlighet. Det måste fungera smidigt som förut. Då har man fått aktivitetsersättning, och man har också fått studiemedlens bidragsdel. Tack för debatten!