Sofia Larsen (C):
Många inom skolans värld gör ju ett fantastiskt arbete. Det är skolledare och lärare som brinner av iver för elevernas välbefinnande och kunskap. Samtidigt ser det inte ut riktigt så överallt i vårt land.
Jag besökte nyligen en skola där flera i skolledningen på fullt allvar menade att det vore bättre om vi tog bort kravet på godkänt i grundskolan. Då skulle ju inte eleverna behöva känna sig dåliga om de inte uppfyllde godkäntnivån. Det skulle räcka om vi hade mål att sträva mot, sade man. Kunskapsluckorna skulle kunna fyllas på ett eller annat sätt på gymnasiet.
Det menade man på fullaste allvar. Om du som ledare i en verksamhet har inställningen att vad man gör inte är så viktigt och att vilka mål man når inte är så viktigt är det inte konstigt att den personal som jobbar i verksamheten - eleverna i det här fallet - inte uppfyller de krav som ändå faktiskt finns. Denna enskilda skola är tragisk i sig.
Men det är ännu mer anmärkningsvärt att vi har en skolminister som skulle kunna uttrycka något liknande. Laga och lappa, sänk kraven, ta igen kunskaperna på gymnasiet, öka det individuella programmet och resurserna dit, har ju varit och är Socialdemokraternas budskap. Det är totalt förkastligt att ha en sådan politik. Det vänder ju upp och ned på hela målsättningen och resonemanget.
I stället för att ta tag i problemen har ju skolministern och regeringen blundat för utanförskapet i skolan. Det har gjort att vi i socialdemokratisk ledning har fått en sorteringsskola. Det är ett faktum i vårt land. Under Socialdemokraternas senaste tolv år har kunskapssegregeringen i vår skola ökat mer och mer. Vi har halkat efter, både jämfört med andra länder och jämfört med oss själva.
I stället för de krafttag som borde sättas in har man kommit med uttalanden som: Det är inte så tokigt i alla fall. Eleverna mår ju bra. Det ser ju lite konstigt ut med kunskapsresultaten, men det fixar sig. Det verkar vara Socialdemokraternas nya grepp: Tysta ned det som är problematiskt. Så gjorde statsministern när han på första maj talade om arbetslösheten.
Pratar man inte om det kanske det inte finns till slut. Vi i Centerpartiet är övertygade om att det är i början av skoltiden som de stora insatserna ska komma och inte i slutet av skoltiden. Om alla elever ska ha en ärlig chans att lyckas måste vi få en likvärdig skola som tillåter individuella möjligheter.
Vi ska ha en skola där elevens behov sätts i centrum, en skola som satsar på kunskap och på att eleven blir sedd och mår bra. Ingen ska behöva gå osedd under nio års skolgång. Varje elev ska direkt få den uppbackning den behöver. Likvärdighet betyder ju inte likadant, utan det betyder lika möjligheter att lyckas.
Vi vill ha en skola som sätter fokus på kunskap, ger möjlighet till flexibel skolstart - både höst och vår - en skola där kunskapen är det viktigaste, inte hur lång tid det tar att ta till sig kunskapen. Vi vill ha en skola med både ramar och kramar. Det låter inte särskilt konstigt, men faktum är att skolministern fortfarande håller fast vid stöpa-i-samma-form-mentaliteten trots att det är uppenbart att vi måste hitta andra vägar för att möta varje elev.
Skolministern är inte heller särskilt intresserad av de tidiga insatser och de kontinuerliga uppföljningar som vi i Allians för Sverige har föreslagit. Man satsar i stället på senare åtgärder. Det tycker man är en bättre idé. I Centerpartiets skola finns det inga motsättningar mellan insatser och utvärdering. Vi ser att det går hand i hand.
Vi i Centerpartiet satsar stort, 1,2 miljarder, på en läsa-och-skriva-satsning som vi vill ha de första tre åren. Vi vill ha fler kontrollstationer, år 3, 5 och 8, som en tydlig uppföljning där man kan se hur eleven klarar sig så att man direkt kan sätta in stöd. Det här tycker regeringen, Socialdemokraterna och Vänstern inte är intressant. Varför satsa tidigt, när man har det individuella programmet, verkar de tycka. Herr talman!
Vi har ett läge där vi behöver ta krafttag för den svenska skolan så att vi får en likvärdig chans från start för våra elever. Jag vill lyfta fram några saker. Vi måste, som jag har nämnt tidigare, ha en skola som utgår från kunskap i stället för tid. I dag är antalet år eleverna går i skolan viktigare än den kunskap de får med sig.
Eleverna ska ha tillräcklig bas från grundskolan innan de lämnar för gymnasiet, annars får vi den snedvridning som vi har i dag. Vi behöver en mer elevanpassad skola. För att klara det behöver vi satsa stort redan från början med extra stöd och hjälp direkt och flexibel skolstart från sex års ålder där man kan börja både höst- och vårtermin. Vi vill ha individuella utvecklingsplaner som fungerar som ett samspel mellan skolan, föräldrarna och eleven.
Vi behöver också fler kontrollstationer, år 3, 5 och 8. Vi behöver tydliga insatser för de elever som kommer till Sverige mitt under skoltiden med satsningar på svenska språket men också med möjlighet att läsa till exempel matematik på sitt hemspråk. Vi vill satsa på dem som jobbar i skolan. Utan duktiga och engagerade lärare fungerar inte skolans verksamhet.
Vi ska ha bra utbildade lärare med möjlighet till fortbildning vilket Allians för Sverige nu föreslår. Ge lärarna tydliga befogenheter och ansvar både i klassrummet och i den skola man arbetar i. Vi vill också inrätta speciallärartjänsterna igen. I betänkandet om grundskolan finns det en stor enighet i Allians för Sverige.
Vi är övertygade om att skolan kan så mycket bättre och vi är övertygade om att med rätt redskap går mycket att göra för att eleven ska få den ärliga chansen att lyckas och för att vi ska få en likvärdig skola som är värd namnet. Jag yrkar bifall till reservationerna 1, 61 och 110.