KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Pettersson (C):
Jag har en fråga till Sylvia Lindgren som gäller städpersonalen på de här hamburgerbarerna. Var det inte så att de antingen var anställda av franchisetagaren eller av uppdragstagaren som hade uppdraget att städa lokalen? Det fanns ingen koppling till uppdragsgivaren, det vill säga ägaren av den kedjan.
Det är uppdragstagaren i form av franchisetagaren som har ansvar för sina anställda och deras arbetsvillkor eller den städfirma man har anlitat. Jag ser inte kopplingen mellan franchisegivaren och den situation som fanns där. Jag har respekt för de olika styrkeförhållanden som kan uppstå när man är liten och stor. Det finns många situationer i samhället där det förhållandet råder.
Jag tror att vi har en fullständig samsyn om att vi inte har något till övers för oseriösa franchisegivare, och inte heller för oseriösa företagare eller oseriösa anställda. Där ser jag ingen skillnad i förhållandet. Var finns problemen med avtalen om jag väljer att ändra min livssituation och gå från en anställning och gå in i ett franchiseavtal? De är öppna.
Jag fattar ett eget beslut, jag gör ett eget val, att gå in i det eller inte beroende på förutsättningarna. Jag skulle vilja ställa en fråga Sylvia Lindgren: Vad är det som skulle behöva förbättras i den situationen för att jag ska vara beredd att ta mitt ansvar fullt ut, vilket jag faktiskt måste göra om jag ska starta ett företag?
Lennart Pettersson (C):
Jag vill fråga Sylvia Lindgren om man är ovetande om detta när man skriver på det första avtalet.
Om jag är beredd att satsa ett kapital, äventyra en stor del av min familjs försörjning genom att bli egenföretagare i en franchisekedja och granskar det avtal som jag fått på mitt bord bör jag rimligtvis kunna utläsa om jag har rätt till omförhandling eller inte.
Vid det tillfället tar jag ställning till om jag är beredd att acceptera de villkoren eller om jag tycker att de är ohemula, vilket innebär att jag inte är beredd att ta på mig det ansvaret och gå in i kedjan. Jag har ett val vid det tillfället. Dessutom är det mycket ovanligt att man som franchisetagare är helt ensam i sin roll mot franchisegivaren. Franchisekonceptet i sig innebär att det är många franchisetagare.
Det innebär också att de tillsammans kan sätta press på en franchisegivare att detta är oskäligt och att man skulle vilja ha en omförhandling. Som franchisegivare sitter man inte bara på ett guldägg. Hjälps man åt i en kedja kan man också påverka. Jag kommer hela tiden tillbaka till att det är ett eget beslut. Det är ett eget ansvar. Man går in i det med öppna ögon.
Därför har jag svårt att se att vi skulle behöva ha en ytterligare skärpt lagstiftning.
Lennart Pettersson (C):
Ameer Sachet citerade ur Boverkets indikatorer på s. 1. Men det är 19 sidor till. Jag vet inte om han inte har orkat läsa vidare. Men jag vill citera från s. 3: "Men branschen plågas av växtvärk. Det är brist på arbetskraft, på byggmaterial och på andra resurser. Det kan leda till att byggstarter förskjuts. Det har även förekommit många uppgifter om kraftigt ökade byggpriser under den senaste tiden.
I augusti angav två av tre byggföretag i konjunkturbarometern att bristen på arbetskraft är främsta hindret för verksamheten."
På s. 5 i Boverkets prognoser för bostadsbyggande i flerbostadshus ser man att det är fråga om 22 800 år 2006, 22 000 år 2007 och 22 000 år 2008. Det är alltså i princip oförändrat.
På s. 16 kan vi när det gäller antalet påbörjade bostäder konstatera en ökning totalt sett med 26 procent från den 1 juli 2006 till den 1 juli 2007. För flerbostadshus är det 35 procent, och för småhus är det 11 procent. På något sätt måste man balansera informationen och kritiken.
Enligt Konjunkturinstitutets augustimätning tror dessutom 99 procent av byggföretagen att det blir oförändrat eller bättre. Produktion av småhus och bostadsrätter bör rimligtvis också frigöra hyresrätter när människor flyttar till nybyggda bostäder.
Lennart Pettersson (C):
I interpellationen uttrycker Egon Frid: "Det är därför hög tid för regeringen att fråga sig om det minskade antalet lediga hyreslägenheter har något med regeringens politik . att göra." Jag är övertygad om att regeringen har ställt sig den frågan, precis som vi riksdagsledamöter har gjort.
Jag är lika övertygad om att det i huvudsak är andra faktorer som spelar in som regeringen inte kan eller ska lägga sig i. Jag grundar detta bland annat på en artikel i Helsingsborgs Dagblad nyligen, där det står att det kommunala bostadsbolaget Helsingborgshem har tvingats att flytta fram planerade renoveringar på grund av att de blir för dyra. Det är tre objekt som är berörda. Orsaken till stoppet är den överhettade byggmarknaden.
Det framgår att anbuden för ett av objekten ligger 100 procent över ett motsvarande arbete på ett annat område för ett par år sedan. Konkurrensen på byggmarknaden har nästan upphört. Vad menar Egon Frid att regeringen ska göra åt detta? En annan fråga är om Egon Frid vet vad kostnadsökningen beror på.
Om han inte vet det kan det vara en idé att ta reda på det eftersom kostnadsökningen och därmed påverkan på hyran vida överstiger effekterna av de borttagna räntebidragen. Egon Frid är också oroad över att huvuddelen av de lägenheter som är lediga finns i kommuner med färre än 75 000 invånare - och med minskande befolkning. Ett av problemen är att den tidigare regeringen, med benäget bistånd av Vänsterpartiet, inte har haft förmågan att förbättra kommunikationerna.
Ni har missat att det saknas ca 63 miljarder för underhåll av och investeringar i vägar samt 50-60 miljarder för järnvägar enligt Näringsdepartementet. Då gäller det bara nuvarande planer. Nya viktiga projekt kommer därutöver. Det är självklart för mig som centerpartist att dåliga kommunikationer försvårar för folk att bo utanför de större städerna. Dessa hinder behöver undanröjas.
Vänsterpartiet har tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet en stor skuld i de uppenbara brister som har funnits i såväl behovsbedömning som medelstilldelning. Ni hade över huvud taget ingen kontroll över situationen, och det har medfört att det är lägenhetsbrist på många håll och överskott på andra. Som alla förstår är det inte ett helt lysande läge som den tidigare regeringen med stödpartier skapade.
Varför ser inte Egon Frid och Vänsterpartiet kopplingen mellan bra kommunikationer och bra boende?
Lennart Pettersson (C):
Egon Frid åberopar statistik från Statistiska Centralbyrån. Det tänker jag också göra. När det gäller antalet påbörjade lägenheter i flerbostadshus 2007 är siffran förvisso lägre än 2006, men det kan till stor del förklaras med en hög siffra sista kvartalet 2006, då många satte i gång för att säkerställa räntebidraget. Därav sjönk igångsättningen under det första halvåret 2007, men den ökade därefter igen.
Det tredje kvartalet har faktiskt den sjätte högsta kvartalssiffran på tio år. Jag var i Jönköping i fredags och diskuterade bostadspolitik, bland annat med utgångspunkt i att det där inte byggdes några hyresrätter under 2007. Det som är extra intressant är att man i Jönköpings, Gotlands och Västernorrlands län inte byggde några hyresrätter alls, men väl bostadsrätter.
I Halland, Västmanland, Dalarna, Västerbotten och Norrbotten var förhållandet det motsatta. Där byggdes inte en enda bostadsrätt utan bara hyresrätter. Övriga län finns i skalan däremellan. Rimligtvis kan inte regeringens politik påverka så olika i olika delar av landet. Jag vill därför fråga Egon Frid hur han förklarar att det byggdes 0 procent hyresrätter i flerbostadshus i Jönköpings län men 100 procent i grannlänet Halland.
Lennart Pettersson (C):
Bo Bernhardsson uttrycker i sin interpellation att EU-kommissionen har hemligstämplat klagomålet. Ministerns svar visar på att vi uppenbarligen inte kan göra så mycket åt det i den här kammaren. Däremot skulle det företag som har lämnat in klagomålet våga träda fram. Jag utgår från att det är ett företag, och jag utgår från att det är ett företag i branschen.
Om man nu som aktör på mediemarknaden är störd över det nuvarande systemet är det märkligt att när man själv i alla andra lägen vill ha full öppenhet från det offentligas sida inte står upp för det när det gäller egen verksamhet. Det är så vi vill ha det i vårt demokratiska samhälle. Man ska inte kunna demonstrera med huvor för ansiktet, och man ska inte heller kunna anmäla den typen av ärenden anonymt.
Det skulle vara välgörande för hela debatten med ett offentliggörande. För att säkerställa att det ändå har lämnats objektiv information till kommissionen undrar jag vilka åtgärder kulturministern har vidtagit under processen.
Lennart Pettersson (C):
Jag vill spinna vidare på Bo Bernhardssons resonemang. Jag kan känna en viss respekt för att presstödet av vissa uppfattas som konkurrenssnedvridning. Ett offentligt stöd påverkar ju alltid villkoren för de företag som är berörda.
Låt oss säga att en ändring innebär att den här snedvridningen elimineras men att det samtidigt uppstår ett monopol. Är det inte så att både EU och regeringen är motståndare till monopol och vill ha en väl fungerande konkurrens? Bonniers äger redan i dag sju eller åtta av de skånska tidningarna.
På vilket sätt blir det en bättre demokrati och en större objektivitet i samhällsbevakningen i Skåne om de blir av med ytterligare en konkurrent? Om EU-kommissionen skulle komma fram till att presstödet inte är lagstridigt, är då ministern beredd att diskutera presstödet utifrån detta perspektiv?
Lennart Pettersson (C):
Man kan möjligen undra om lagen om sjöfylleri är en så stor fråga att den i nuläget kräver en egen debatt. Att det enbart finns tre motioner i ärendet stärker mig i den uppfattningen. Samtidigt kan man betrakta det som en viktig symbolfråga men som i detta fall även ska ses tillsammans med mänskligt lidande i form av skador och död.
Det kan också ses tillsammans med skattepengar, det vill säga i vilken ökad omfattning som vi behöver använda Kustbevakningen, sjöpolisen och sjöräddningen på grund av alkoholpåverkade förare av båtar, skepp och fartyg. Egentligen borde det vara enkelt att sätta samma gränser för framförande av fordon på land och till sjöss, men uppenbarligen är det mer komplicerat än så.
Det är faktiskt också så att dagens gräns på land, 0,2 promille, inte kom till i det ursprungliga riksdagsbeslutet, utan gränsen har justerats ned efter hand. Det är möjligt att vi får acceptera samma process inom sjöfarten. För mig är det viktigast att vi sätter en gräns, och ofta är det de små stegen som bär till framgång.
Det skulle också skicka en mycket tydlig signal till dem som vistas till sjöss, nämligen att vi inte accepterar att man kombinerar alkohol med framförande av båtar och fartyg. I de flesta fall ansvarar man dessutom för andras liv, och att då tillåta sig att dricka är för mig helt främmande.
Nu finns det emellertid dels Rattfylleriutredningen som bereds i Regeringskansliet, dels en departementspromemoria om behörighetsbevis för fritidsbåtar och fritidsskepp där man föreslår tre olika grader. För att följa det förenklingsarbete som Centerpartiet och alliansen har som ledstjärna skulle det självklart vara bra om samma gränser kan användas när det gäller sjöfyllerilagen. Fru talman!
Jag är alltså beredd att avvakta regeringens förslag som jag utgår från kommer inom en icke alltför avlägsen framtid. Det är högst skäligt att ha tydliga gränser och regelverk även på sjön. Jag måste erkänna att jag har lite svårt att förstå sjöfolkets argument om att det är stora skillnader på land- och sjötrafik. Jag ska ge ett exempel på detta.
När civilutskottet var på resa i Canada såg vi båtbussar både i Ottawa och i Toronto, det vill säga fordon som går både på land och i vatten. Där är gränsen 0,8 promille i båda fallen. Man kan fråga sig hur det skulle fungera om man hade olika promillegränser. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationen.
Lennart Pettersson (C):
Jag måste säga att jag inte förstod någonting av det Egon Frid sade. Här föreligger motioner från oppositionen med uppfattningar, och vi bemöter de uppfattningarna i debatten. Samtidigt säger Egon Frid att vi liksom inte kan diskutera detta i dag. Det är väl klart att vi kan. Det är ju ni som har kommit med förslagen och säger att ni vill ändra något som vi som ansvariga i majoritet ska verkställa. Vari ligger problemen? Jag förstår ingenting.
Likadant när det gäller de 6 miljarderna - 5,8 om vi ska vara exakta. Det är en utredare som har kommit fram till att det är på det sättet, om det sedan är Ekonomistyrningsverket eller folk på departement saknar betydelse. Det finns ju modeller som man använder i dag för att räkna ut vad det innebär i kronor och ören när man gör de här regelförenklingarna. Det ska sättas kronor och ören på varje regelförenkling.
Detta har landat i en förändring som innebär en minskad kostnad på nästan 6 miljarder. Självklart är det så att har man tillsatt en utredning kommer en proposition. Jag kan inte svara på varför den inte råkar vara med på propositionslistan. Jag vet inte heller om den kommer de närmaste månaderna, till hösten eller till våren. Jag har inte den informationen, men det går att ta reda på. Självklart kommer detta att förändras i den riktningen. Jag tar gärna en ny debatt med Egon Frid om detta.
Då vet jag inte hur ni ska tackla det, för då står vi inför fakta. Då är det ett skarpt förslag. Varför debatten skulle bli bättre vid det tillfället eller att ni skulle ha andra uppfattningar då än i dag förstår jag inte.
Lennart Pettersson (C):
Vad jag vet hade vi det här ärendet uppe i utskottet. Då fanns inga förslag om att vi skulle avvakta med de motioner som berör revisionsplikten till dess att det kommer en proposition från regeringen.
Egon Frid, och övriga oppositionen också vad det beträffar, hade ju möjligheten att tycka till om ni anser att det är olämpligt att ha den debatten i dag. Även om inte Egon Frid kan svara skulle jag vilja ställa frågan: Varför i hela friden tog ni inte upp det ärendet i utskottet i så fall så kunde vi ha samlat ihop frågorna och haft en enda debatt? Det avstod ni ju från. Varför inte Egon Frid kan föra en debatt vet inte jag. Inte beror det på att vi har varit otydliga.
Vi har skrivit ett betänkande med våra uppfattningar där vi bemöter förslagen i motionerna. Sedan är det upp till er att hantera det i den debatt som förs i dag. Jag skulle vilja säga att den "nånannanism" som finns i vissa sammanhang tydligen gäller här också. Det är fråga om att ta ett eget ansvar och inte skylla på någon annan för att man inte klarar debatten.
Lennart Pettersson (C):
Nej, Egon Frid, allt kan inte köpas. Därom är vi helt överens. Man ska inte göra intrång i nationalparker om man inte är nödd och tvungen. I propositionen talas det om att det är tillfälliga ingrepp, och där står också att det ska återställas. Det ska ge ett högre värde tillbaka. Skadorna ska vara obetydliga.
Om jag då tänker på att där inte finns några andra djur eller växter än de 16 träd som kommer till skada är de för mig obetydliga. Det innebär också att även när alla de träden är borta kan man plantera nya. Kulturhistoriker säger att det går att skapa ett bättre kulturhistoriskt värde efter den här åtgärden än det som finns i dag.
Gräs kan man så. Det är i huvudsak en öppen yta vi pratar om, utan några rara växter i övrigt och utan några djur heller. Då kan jag inte tycka att det är så dramatiskt att göra detta.
Jag vill bolla tillbaka frågan till Egon Frid: Är det värt 1 miljard - oerhört mycket pengar som man skulle kunna satsa på andra miljövårdande åtgärder - att försöka tunnla i stället för att gräva från ytan? Man kan ju återställa det i sin helhet sedan och till och med göra det bättre.
Till sist: När det gäller antalet djur i Uppland vågar jag påstå att de inte får plats där. Egon Frid får väl annars tillsammans med motionären se till att bevisa motsatsen. Men jag ska villigt säga att jag förstod innebörden av det som var skrivet i alla fall.
Lennart Pettersson (C):
Jag tror att Lennart Pettersson är så pragmatisk att han inser att man måste kombinera ekologi med ekonomi. När jag satt i fullmäktige hemma var jag med och beslutade om att dra en transportväg till en golfbana genom ett kommunalt naturreservat - rakt igenom, men på ett snyggt och klokt sätt - för att man just skulle kunna kombinera upplevelserna med naturen och golfen. Det är inget problem.
Jag hör också till dem som har varit med och invigt en nationalpark hemmavid, Söderåsens nationalpark. Också där framgår det av skötselplanen att det inte är fråga om att man lägger en död hand över hela området, utan man ser praktiskt på detta. Det är folk som får lov att bo kvar inom området, och det är vissa utrymmen som man kommer att få fortsätta sköta. Det är inget konstigt.
Däremot finns det andra delar som är så värdefulla när det gäller djur och växter att de självklart ska få leva sitt eget liv. Om vi nu ska prata ekonomi hör jag till dem som tycker att det är oerhört märkligt med Botniabanan. Där handlar det om en liten snutt av Umeälvens delta där det tydligen finns en massa gäss som häckar och som övervintrar i Skåne. De ställer till en förskräcklig massa problem på hemmaplan. Man måste vara beredd att hitta kompromisslösningar.
Man kanske kan fixa 95 procent av något, och sedan får man hitta en kompromiss om de resterande 5 procenten. Det är fullt möjligt att resonera på det sättet. Detta är min uppfattning, Egon Frid. Jag skulle inte ha tolkat det annorlunda om jag hade suttit i opposition eller i någon annan församling. Miljö är viktigt, men det är inte allenarådande i politiken. Det finns andra aspekter som vi också måste beakta, men på ett klokt sätt där vi tar hänsyn till miljön.
Det tycker jag att vi gör i det här fallet, både i principiellt och när det gäller Bellevueparken och de åtgärder som ska sättas in där.
Lennart Pettersson (C):
Den första fråga Luciano Astudillo ställer är vad näringsministern tänker göra för att livskraftiga småföretag inte ska gå under. Helt kort vill jag säga att det hänger mest på näringslivet självt. Det gäller att inte ha alla ägg i samma korg. Det gäller att ha en omvärldsbevakning. Det gäller att ha en ekonomistyrning i sitt företag. Det gäller att planera och planera långsiktigt. En konkret fråga vill jag dock beröra. Det jag tänker på är betalningen av fakturor.
Tyvärr har ett antal av de större företagen som rutin i stället för undantag att inte betala sina fakturor i tid. När det gäller att underlätta likviditeten hos de mindre företagen menar jag att det är ett uppdrag för näringslivets egna organisationer - Svenskt Näringsliv, Företagarförbundet och Företagarna. De bör trycka på sina medlemmar. Detta är ingen fråga för regeringen och riksdagen.
Den andra frågan är om regeringen är beredd att återställa den 5-procentiga lägre arbetsgivaravgift som gällde före valet 2006 för lönesummor upp till 20 basbelopp. Jag vill först klargöra att vi aviserade denna förändring redan i valrörelsen. Jag kommer ihåg både beräkningar och diskussioner som jag själv hade ute i olika sammanhang. Dessutom var inte sänkningen riktad mot småföretag, utan den gällde alla - även Ericsson och Volvo.
Syftet var att få fler företag att anställa fler, men så blev inte fallet. Därav följde att vi ville förändra. Nu har vi sänkt kostnaden för arbetsgivaravgiften med drygt 3 procent för alla och med över 50 procent för dem som är under 25 år. Bolagsskatten är sänkt med 5,7 procent. Detta kommer i högsta grad småföretagarna till del. Resultatet av det är mycket bättre än vad Socialdemokraterna vill påskina. Jag vill ta upp två exempel på det.
Det ena är en egenföretagare med fem anställda, varav en är under 25 år, med ett totalt löneuttag på drygt 1,7 miljoner. Om vi tittar på det hela före valet med 5 procents avdrag upp till 20 basbelopp innebär det en lättnad på 41 200 kronor.
Om vi tittar på det efter valet är 1 procent på hela lönesumman 17 400 och 15,93 procent på 264 000, alltså den yngres lön, 42 000. Det blir en kostnadsminskning på 59 400. Det innebär att nettot för företaget efter förändringen är plus 18 200 kronor. Dessutom har ägaren ungefär 12 000 kronor mer i börsen på grund av jobbskatteavdraget.
Det andra exemplet är en egenföretagare som tjänar 200 000, alltså relativt lite pengar. Tidigare hade han en minskning på 10 000 kronor, alltså 5 procent på 200 000. Nu har han 1 procent. Det är 2 000 kronor plus 12 000 kronor i jobbskatteavdrag. Det blir 14 000. Nu har han 4 000 kronor mer i börsen efter det att regeringen har tillträtt och ändrat regelverket för arbetsgivaravgifter och inkomstskatter.
Varför ska vi då inte fortsätta på den inslagna vägen när det faktiskt blir bättre för småföretagen? Precis som näringsministern tog upp återställer vi dessutom förmånsrätten för företagshypotek till 100 procent. Hur kan Luciano Astudillo förklara att en sämre säkerhet underlättar för företagens möjligheter att få kredit?
Och vilket är det gemensamma förslaget från s, v och mp jämfört med det som gäller i dag?
Lennart Pettersson (C):
Vi hörde nyss att konkurserna har ökat med 50 procent under hösten. Det märkliga är att när vi i civilutskottet haft debatterna om förmånsrätten för företagsinteckning har just det låga antalet konkurser varit argumentet för att vi inte ska gå in och förändra. Nu spricker ju den argumentationen totalt.
Det är högkonjunkturen som har varit orsaken till att konkurserna minskat, inte en sämre förmånsrätt. Att Socialdemokraterna inte har förstått detta är en gåta för mig. Hur kan man argumentera för att 100 procent är sämre än 50 procent när det gäller säkerheten? Detta säger jag inte bara för att jag jobbat som bankman, utan det hör till vanlig matematik att kunna räkna ut det.
Det innebär rimligtvis, som någon sade tidigare, att höstens konkurser fullständigt slagit hål på den tidigare argumentationen. Förhoppningsvis kan Socialdemokraterna därmed inse att den lösning som nu kommer är bättre. Vi hörde också kritik mot träffsäkerheten, att den var dålig.
Jag förstår inte hur träffsäkerheten mot de grupper som befinner sig längst från arbetsmarknaden eller där det finns störst arbetslöshet skulle vara sämre än att reducera arbetsgivaravgiften med 5 procent för alla, oberoende av storlek på företag, oberoende av bransch. Var finns träffsäkerheten i det? Den är ju lika med noll. Jag vill tillägga att det varit en förutseende regering.
Att man redan i den ordinarie budgeten lägger till 40 miljarder och nu dessutom lägger till 8 miljarder är just för att kunna möta den förändring som skett och sker på konjunktursidan. Att man gjort det tidigt är ett plus, inte något negativt. Där skiljer vi oss väsentligt åt. Vi förebygger. Ni kommer efteråt och konstaterar att det finns problem.
Lennart Pettersson (C):
Det är märkligt att Carina Moberg har synpunkter på mitt anförande och dess innehåll när självkritiken lyser med sin frånvaro när det gäller ett antal likalydande interpellationer från det egna partiet. Det är väl sådant som kallas härskarteknik. Det tycker jag att en utskottsordförande borde hålla sig ifrån. Nog om det. Jag glömde en sak i mitt inledningsanförande. Det gällde ROT-avdraget.
Det är välkommet i byggbranschen och kommer att ha stor betydelse. De 3,6 miljarder som regeringen satsar blir i realiteten nästan 15 miljarder per år. Det innebär en totalsatsning på mellan 40 och 45 miljarder på tre år. Hur kan oppositionen tycka att det är för lite?
Det är en rejäl satsning för att minska svartjobben, och det kommer självklart att öka intresset för att investera i befintliga bostäder både på kort och på lång sikt. Är hyresrätten på väg att komma igen? Ameer Sachet sade att byggbolagen drar i bromsen.
I veckans nummer av Byggindustrin står det att Stockholm rivstartar byggen och att de tre kommunala bostadsbolagen planerar 6 000 hyreslägenheter fram till 2010. Problemet har varit för höga markpriser. Vad gör alliansen i Stockholm? De sänker priserna för hyresrätter. Min fråga är: Varför har inte s-kollegerna i Stockholm gjort detsamma?
Ett annat problem har varit de långa handläggningstiderna. De förkortar nu alliansen i Stockholm. Göteborg byggstartar med 1 000 hyresrätter. MKB i Malmö startar med 500 lägenheter. Nyköping investerar 500 miljoner i annat bygge. Man pratar om överklagande.
Vi tittar nu på instansordning och annat för att underlätta och förbilliga för byggföretagen.