KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Hedlund (SD):
Jag tackar bostadsministern för att han finns med i debatten här i dag. Det kan inte anses samhällsekonomiskt rimligt att Stockholms stad häromdagen beslutade att bekosta hotellboenden för 200 nyanlända invandrare till Sverige till en kostnad på 40 miljoner kronor.
Sverigedemokraterna har helt andra åsikter än regeringen om invandringspolitiken i Sverige. Men om vi bortser från det faktum att vi skiljer oss åt mycket där vet vi att det innebär stora kostnader att till exempel ordna boende till dem som sitter på anläggningsboenden runt om i Sverige och även att det är en stor bostadskris i hela Sverige.
Jag hörde tidigare Johan Löfstrand, socialdemokratisk riksdagsledamot, tala om en inbjudan till oppositionen att delta i bostadspolitiska samtal. Det finns en hel del frågor att diskutera.
Vi har till exempel hushållens finansiering för att köpa bostad, byggbolagens finansiering för att kunna bygga och ökad konkurrens mellan byggbolagen för att sänka byggkostnaderna. Man kan föreslå en bostads- och infrastrukturberedning för att långsiktigt diskutera förutsättningarna för att öka bostadsbyggandet. Vi har skatte- och avdragsfrågorna när det gäller bostadspolitiken.
Och kanske det kan ligga på ett övergripande regionalt organ att hantera en regional bostadsplanering. Det finns flera frågor att diskutera, men framför allt behöver man sätta sig ned för att få en helhetssyn på dessa frågor, eftersom de berör varandra i allra högsta grad. Min fråga till bostadsministern är: Kommer Sverigedemokraterna att bjudas in till samtalen?
Roger Hedlund (SD):
De politiska förslag som jag nämnde alldeles nyss finns med i Sverigedemokraternas budgetförslag inom utgiftsområde 18. De finns också med i den kommittémotion som Sverigedemokraterna har väckt i riksdagen i de bostadspolitiska frågorna. Många av förslagen är inte heller direkt nya, utan de har funnits med i tidigare förslag.
Sedan finns det några som vi har byggt på i årets budget och i årets kommittémotion. Alla förslag har alltså funnits för regeringen och Peter Eriksson att titta närmare på och kanske också ställa frågor om för att närmare kunna förstå vad vi sverigedemokrater menar och för att se om det kanske finns gemensamma ingångar i frågorna.
Framför allt handlar det om att när man gör ett sådant här stort omtag som berör många utskott i riksdagen, till exempel skatteutskottet, finansutskottet och civilutskottet, gäller det att sitta ned och se på helheten - hur ett förslag berör ett annat.
Det går inte att bara införa en form av skatteförändring, utan det gäller att se till helheten och hur det påverkar hela politiken och hela den statsfinansiella ordningen.
Jag ställer min fråga återigen: Kommer Peter Eriksson att utöver de möjligheter vi har till exempel här i dag och i andra forum att diskutera frågan från regeringens sida bjuda in Sverigedemokraterna till bostadspolitiska samtal där vi i lugn och ro kan kolla på helheten och se om vi kan få några gemensamma nämnare som vi kan lägga fram för riksdagen att fatta beslut om?
Det kan gälla samtal enskilt med Sverigedemokraterna eller tillsammans med Alliansen och övriga riksdagspartier för att komma vidare i denna enormt viktiga fråga.
Roger Hedlund (SD):
Tack, Peter Eriksson, för att du deltar i debatten i dag! Vi har en stor bostadskris som alldeles uppenbarligen är föranledd av och kopplad till migrationspolitiken. Den är skapad av de rödgröna tillsammans med Alliansen sedan ganska många år tillbaka.
För att i efterhand försöka att lösa bostadskrisen har regeringen nu lagt fram, och kommer att lägga fram, en rad strukturella förändringar. Som vi ser det kommer de att skapa problem för samhällsplaneringen och den långsiktiga ekonomin. De kommer att skapa fler otrygga bostadsområden i Sverige.
Man har genomfört tidsbegränsade bygglov, som vi menar kommer att skapa fler utanförskapsområden. Man kommer att föreslå undantagsregler för bygglov vid tillfälliga anläggningsboenden där man kringgår allmänhetens intressen. Senast i dag utökade man delegationsrätten vid antagning av detaljplaner där allmänhetens intressen i allra högsta grad också åsidosätts.
Kommunerna tvingas nu till kortsiktiga lösningar när det gäller att ta fram bostäder. I många kommuner ger man också förtur i bostadskön till nyanlända invandrare. Det är en konsekvens av den situation som vi ser i Sverige i dag. För att lösa ett problem skapar ni ett nytt, till exempel de tidsbegränsade byggloven som kommer att skapa fler utanförskapsområden.
Min fråga är: Varför går man in på de strukturella förändringarna där man förstör den långsiktiga samhällsplaneringen i stället för att se till de stora viktiga framtida frågorna om en regional bostadsplanering, om ökad konkurrens bland byggbolagen, om byggkrediter till byggföretag, om att skapa säkrare polisiär närvaro i utanförskapsområdena och om att avskaffa EBO-lagen?
Roger Hedlund (SD):
Tack, Peter Eriksson, för svaret! Jag vill också gärna ha svar på när regeringen kommer med de mer långsiktiga förändringarna och förutsättningarna för att kunna skapa fler bostäder i Sverige. Det gäller till exempel den regionala bostadsplaneringen. Vi hade en kommitté som kom med väldigt omfattande förslag på området. När tar regeringen tag i dessa frågor? När får vi se fler förslag för att öka konkurrensen mellan byggbolagen och öka byggkrediterna, något som regeringen också har talat om?
När ska regeringen ta tag i de mest akuta frågorna beträffande EBO-lagen? Den har medfört att det i Sverige har skapats väldigt hög trångboddhet, vilket i förlängningen ger problem om man som ungdom vill ha studiero och kunna klara av sina studier när man bor hemma. Man kanske inte vill vara hemma i första hand utan drar ut på stan, vilket skapar andra problem. EBO-lagen har i allra högsta grad bidragit till många problem i Sverige i dag. När tar regeringen tag i denna fråga?
När får vi se säkrare polisiär närvaro i förorterna? När ska man jobba med dessa viktiga frågor? Utifrån dagens debatt kan jag konstatera att Alliansen inte vill prata med regeringen och att regeringen inte vill prata med Sverigedemokraterna. Läget i bostadspolitiken är väldigt låst. Detta är jätteviktigt och något som berör flera politiska områden.
Jag har sagt det tidigare, och jag säger det igen: Sverigedemokraterna sträcker ut sin hand för att föra politiska samtal med regeringen om detta. Handen är utsträckt, och ni är välkomna att ta den och diskutera dessa viktiga frågor.
Roger Hedlund (SD):
I sitt anförande pekade Robert Hannah på Sverigedemokraternas inställning till det förslag som ligger på bordet för beslut. Det är intressant att lyssna på Robert Hannah med tanke på de utspel som ofta görs från hans sida, och där han många gånger enligt mig kunde ha en trevligare ton.
I detta fall menar vi från Sverigedemokraterna att det förslag som ligger på bordet om tillfälliga och tidsbegränsade bygglov långsiktigt kommer att hämma tillväxten av fler bostäder.
Som jag nämnde i mitt anförande, med en rad olika påpekanden, tror vi att den långsiktiga planeringen av fler bostäder slås sönder om vi tillåter tillfälliga bostäder i ett område i upp till 15 år. Det kan vara ett hinder för att få till fler bostäder.
Den tillfälliga och framhastade lösningen av hur man ska försöka få fram det antal bostäder som saknas i Sverige i dag, på grund av att man har haft en helt okontrollerad invandring och först i efterhand har kommit på att man kanske ska ha en lösning för var alla dessa människor ska bo, kommer i slutänden bara att leda till att vi får större bostadsproblem än att vi behöver få till fler bostäder.
Det är i alla fall Sverigedemokraternas övertygelse när vi läser det förslag som har lagts fram på bordet. Risken är att vi får ett antal byggbolag som fokuserar på tillfälliga bostäder i stället för att fokusera på det långsiktiga byggandet.
Roger Hedlund (SD):
När vi nu har detta förslag på bordet kanske vi kan få en tydlig förklaring från Robert Hannah, som stöder detta förslag, till att det är så viktigt att kunna åsidosätta allmänhetens intressen när det gäller dessa tillfälliga och tidsbegränsade bygglov.
Detta förslag innebär nämligen att man kan frångå att lyssna på allmänhetens intressen när det gäller nybyggnation av bostäder som faktiskt ska stå där i upp till 15 år. Detta förslag möjliggör detta. Varför är det så viktigt att frångå allmänhetens intressen att kunna påverka sin omgivning? Det skulle jag gärna vilja ha ett svar på.
Sedan skulle jag gärna vilja ha ett svar på hur Robert Hannah och Liberalerna tänkte i denna fråga när de skapade denna situation i Sverige? Vi i Sverigedemokraterna har i allra högsta grad ett intresse av att skapa fler bostäder.
Men vi menar att detta förslag kommer att leda till att det går åt precis andra hållet, alltså att vi får färre bostäder på grund av att dessa tillfälliga bostäder kommer att sätta käppar i hjulen för det permanenta bostadsbyggandet, som kräver en lång planering. Det finns en orsak till att det tar lång tid att bygga, nämligen att man behöver planera områdena.
Om det då står bostäder i vägen, som kan stå där i 15 år, är det klart att det kommer att försämra möjligheterna för att det byggs nya bostadsområden. Jag skulle gärna vilja ha svar på hur Liberalerna har resonerat, i stället för att de kommer med anklagelser om att Sverigedemokraterna saknar intresse för fler bostäder.
Roger Hedlund (SD):
Tack, Anders Ygeman, för ditt svar på min interpellation! Den bygger på den polisrapport som nu är ungefär ett år gammal och som beskriver en situation i 53 utsatta områden i Sverige där det råder en öppen narkotikahandel och gängkriminalitet, och där det finns en rädsla bland medborgarna att anmäla brott.
Där finns även en utbyggd religiös extremism. Och många gånger håller en parallell samhällsstruktur på att byggas upp, där man ibland går utanför de samhälleliga ramarna när man ska lösa konflikter eller om man är i behov av pengar, bostad eller liknande. Vi ser alltså en allvarlig situation i väldigt många områden i Sverige i dag.
Och det är inte bara i storstäderna som denna utveckling finns, utan detta sker även i många områden såsom Växjö, Borlänge, Linköping, Eskilstuna, Uppsala och Örebro. Detta har såklart uppstått på grund av en rad olika orsaker. Invandringen är en.
En annan orsak är EBO-lagen, vilken innebär att de som får uppehållstillstånd får möjlighet att bosätta sig var de vill i Sverige. Detta har ökat trångboddheten, svarthandeln med lägenheter och möjligheten för människor att hyra en madrass för att ha en lägenhet att bo i. Det här beror naturligtvis också på en hög arbetslöshet i Sverige och en frånvaro av poliser i dessa områden.
Denna frånvaro beror på att områdena är svårarbetade för poliser, och polisen har svårt att över huvud taget vara närvarande där utan att det samtidigt blir ett hot mot både polis och omgivning. Det finns flera orsaker till att det ser ut så här i Sverige i dag. Åtgärder mot detta är till att börja med såklart en verklig paus för asylansökande till Sverige. EBO-lagen måste rivas upp, och det måste finnas ett förebyggande arbete.
En del av dessa frågor har regeringen talat om. Rättsväsendet behöver ökade resurser och möjligheter, men det behövs också en handlingsplan för att kunna identifiera områdena och tillgodose behoven för att motverka att ytterligare områden utökas till att bli av polisen utpekade utsatta områden.
Det finns många liknande områden i Sverige som har en struktur som skulle kunna skapa ett framtida utsatt område. Därför är det viktigt att vi i dag skapar förutsättningar för att vi inte ska få fler områden som blir utsatta och för att polisen ska kunna agera i de områden som i dag är utpekade.
Som Anders Ygeman berättar i dag har regeringen presenterat ett reformprogram för minskad segregation. En av de viktigaste av de fem punkter som polisen pekar på i sin rapport är att polisen har problem med att närvara i dessa områden. Just problematiken med att närvara ser jag inte i det reformprogram som regeringen har presenterat.
Det är också detta som min interpellation har som inriktning. Det kanske inte är så tydligt i min frågeställning, men om man läser brödtexten är syftet att få veta hur polisen ska kunna få bättre förutsättningar att närvara i dessa områden för att kunna vara på plats och också kunna skapa trygghet - även en upplevd trygghet - för medborgarna.
Roger Hedlund (SD):
Jag tackar för svaret. Jag nämnde flera faktorer som berör den uppkomna situationen i de här utsatta områdena. Det gäller arbetslöshet, hushållens ekonomi och rättssystemet, men det gäller framför allt bostadspolitiken. Jag nämnde trångboddheten som ett exempel. Den är så pass stor att den många gånger skapar en situation där man inte ens vet vilka som bor som grannar i ens trappuppgång.
Svartkontrakt möjliggör att människor inte längre känner igen sina grannar. Men bostadspolitiken påverkar på flera områden. Vid utformningen av miljonprogrammen, som många gånger hör till de utsatta områden som man beskriver i rapporten, utgick man från en plan som heter SCAFT 4-planen.
Den byggde på att man hade en inre grön zon innanför huskropparna och att man skulle skapa en bilfri zon där, varför man byggde parkeringar, förskolor, skolor, centrum och andra liknande ställen där människor rör sig på utanför bostadsområdet för att skydda bland annat barnen från biltrafik.
Det här har gjort att man i dag inte får den naturliga rörelsen inom bostadsområdena av människor som inte bor där, varför det blir svårt för polisen att till exempel agera som civilspanare, eftersom man snabbt identifierar nya människor i området. Det är också så att den här tidens områdesplanering inte har möjliggjort för polisen att ha samma reträttvägar som i andra områden.
Man kan lätt blockera vägarna där polisen åker in och kan på så vis lättare utsätta poliserna för stenkastning och stora folkhopar som ger sig på de poliser som agerar i området. Det här har gjort att det är svårare för polisen att agera naturligt i de här områdena och att naturligt hålla på med till exempel civilspaning där.
Just den polisiära närvaron är också någonting som verkligen pekas ut i den här rapporten som en av de fem viktigaste punkterna för att komma till rätta med problematiken i dessa utsatta områden.
Från Sverigedemokraternas sida har vi när det gäller bostadspolitiken lyft in 250 miljoner kronor i utgiftsområde 18 just för att kommunerna ska kunna jobba med områdesplanering för att möjliggöra för poliserna att agera naturligare i de här områdena.
Det kan handla om att skapa skydd över broar där stenkastning mot blåljuspersonal har skett, att bygga om områdena på ett sådant sätt att det finns enklare reträttvägar, att se till att det finns möjligheter för polisen att agera både officiellt och med civila spanare eller att skapa en rörlighet i de här områdena som gör att man inte lika lätt identifierar polisen när man är där.
Det var detta min interpellation i första hand syftade på, och det var därför jag ställde den till bostadsminister Peter Eriksson. Men jag tar gärna emot svaren av inrikesminister Anders Ygeman när det gäller de bostadspolitiska frågorna och polisens närvaro i de här utsatta områdena.
Min fråga är helt enkelt hur regeringen jobbar när det gäller polisens närvaro utifrån den rapport där man beskriver att man har problem att närvara på grund av att man saknar reträttvägar och att man saknar möjlighet till naturlig civil spaning i de här områdena.
Roger Hedlund (SD):
Jag tackar åter för svaret. Jag hade gärna hört en respektfullare ton från inrikesministern. Han beskriver Sverigedemokraternas förslag som att polisen ska kunna gömma sig i buskar. Så är det såklart inte. Vi ska inte anlägga trädgårdar för 250 miljoner i de utsatta områdena, om ministern nu trodde det.
De här insatserna handlar om att peka ut det polisen visar som en av de fem viktigaste punkterna, nämligen den polisiära närvaron. Polisen signalerar många gånger att man inte riktigt kan närvara i de här områdena om man inte har extra insatser de gånger man gör det. Då blir det väldigt speciellt varje gång man närvarar.
När polisen själv inte längre vågar vistas i de här områdena på ett normalt sätt, beroende på hur områdena är utformade, skapar det också signaler gentemot dem som bor i de här områdena och som i dag många gånger är rädda för att anmäla brott eller för att vittna i brottsutredningar. Det här är en jättestor del i hur polisen naturligt kan finnas med här och skapa en upplevd trygghet men också en verklig trygghet genom sin närvaro.
Hela den här rapporten signalerar problemen med att närvara. Självklart ska man bygga in även alla andra delar som det talas om i rapporten: förebyggande arbete och många andra bitar, såsom arbetslösheten, hushållens ekonomi, trångboddhet och liknande.
Men just närvaron i de här områdena är väldigt viktig, och Sverigedemokraterna har en rejäl satsning för att kommunerna ska kunna jobba med de här bitarna för att möta polisens önskemål om att på ett bättre sätt kunna närvara för att kunna jobba mot stenkastning och andra liknande saker som händer när polisen agerar i de här områdena. Det är det som är det viktiga i första hand, anser vi.
Det var därför jag ställde den här interpellationen, och det är detta jag helst vill lägga tiden på.
Roger Hedlund (SD):
Tack, Peter Eriksson, för svaret på min interpellation! Bakgrunden är framför allt den höga andelen asylsökande - vi såg en peak under 2015 - som har inneburit ett antal beviljade uppehållstillstånd och har varit en del av den bostadskris vi ser i Sverige i dag.
Anvisningslagen, som regeringen införde den 1 mars 2016, har inneburit att kommunerna har ett ansvar att ta emot ett visst antal flyktingar oavsett om de har bostäder eller inte. Detta har lett till en lång rad konsekvenser för kommunerna. För samhället i stort såg vi ett tag en systemkollaps när den höga andelen flyktingar sökte sig till Sverige 2015. Därefter har vi sett en rad strukturförändringar från regeringen.
Bland annat har man infört tillfälliga och tidsbegränsade bygglov, där man har gjort undantag från plan- och bygglagens möjligheter för allmänheten att bland annat påverka sin omgivning genom överklaganden och liknande. Detta har också lett till en sämre långsiktig samhällsplanering för kommunerna, och vi riskerar att få se fler utanförskapsområden med mera.
Men min interpellation handlar om att kommunerna gör bostadsköp för att kunna erbjuda boenden åt de flyktingar som regeringen har påtvingat dem. Boverket har i sin senaste bostadsmarknadsenkät sett att det skett en dubblering från föregående år från 23 till 52 kommuner som gör dessa bostadsköp.
Detta innebär att vi får en annan bild av hur detta påverkar samhället. Tidigare år har det inte varit lika stor andel kommuner som har köpt in bostäder. Detta får en marknadspåverkan när det gäller bostadspriserna. Det innebär också att väldigt många kommuner lägger väldigt många miljoner kronor på att köpa in dessa bostäder.
Det påverkar också bostadsrättsföreningarnas möjligheter att påverka vilka som ska bo där, vilka som får möjlighet att hyra ut i andra hand och liknande. Det påverkar också föreningarnas möjlighet att själva bedriva verksamheten. En bostadsrättsförening har ju ett ansvar för sin fastighet och de kostnader som kommer därav. Då är man som bostadsrättsägare många gånger involverad i föreningens verksamhet för att hålla nere kostnaderna och liknande.
Detta blir naturligtvis svårt när det är en kommun som äger en eller flera av lägenheterna i bostadsrättsföreningen. Mot den bakgrunden har jag ställt en fråga till ministern om han avser att se över de problem som kommer av att kommunerna köper bostadsrätter. Ministern svarar att man har tillsatt en utredning som kommer att titta på bland annat detta.
Jag skulle gärna vilja veta exakt vad utredningen kommer att behandla när det gäller de problem som kommer av att kommunerna gör bostadsköp. Jag skulle vilja veta om ministern har försäkrat sig om att utredningen faktiskt kommer att titta närmare på de här problemen och eventuellt komma med lösningar på dem.
Roger Hedlund (SD):
Tack för svaret, igen, Peter Eriksson! Från min sida tycker jag att regeringen bör se över de problem som blir av bostadsköpen, framför allt nu när bostadsköpen i kommunerna växer så här mycket. Vi vet inte hur det fortsätter, men eftersom bostadsbehovet är väldigt stort antar jag att vi kommer att fortsätta att se denna utveckling. Vi anser att man bör öka bostadsrättsföreningens inflytande på ett eller annat sätt när det gäller bostadsköpen från kommunen.
Det handlar om att kunna reglera kommunernas möjligheter att påverka marknadspriserna. Man kanske kan sätta olika nivåer eller liknande, och det handlar om hur budgivningen ska ske i dessa fall. Man behöver se över detta, för jag tycker inte att bostadsrättsföreningarna ska vara så rättslösa som de blir i detta fall. Vi vet att bostadsrättsföreningarna inte kan neka kommuner och landsting att köpa.
De kan inte heller neka till uthyrning till vissa personer som kommunerna väljer att hyra ut till. Det tycker jag är ett problem. Har man gjort sitt livs största investering vill man säkert på ett eller annat sätt kunna vara med och påverka föreningens utveckling och fastigheten. Det handlar om väldigt stora pengar för privatpersoner. Man kan också kolla på den del som handlar om att vara aktiv i föreningen - där känner jag att jag inte riktigt får något svar från ministern.
Vi har till exempel frågat Malmö kommun hur man agerar när man har köpt bostadsrätter i föreningar och hur man tar sitt ansvar när det gäller drift och liknande. Där har vi fått ett väldigt tydligt svar. Kommunen avser inte att vara delaktig. Man har den här rätten att köpa bostadsrätter, och utifrån det har man också möjliggjort detta. Den utvecklingen vill vi såklart inte se.
Alla måste vara med och ta sitt ansvar när de går in i en förening på det viset. Därför funderar jag lite grann. Delar ministern min syn på de negativa konsekvenserna? Kommer ministern att vidta några åtgärder efter att utredningen har kommit?
Eller tycker ministern att vi ska fortsätta att ha det system som vi har i dag och att föreningarna och privatpersonerna får acceptera denna hållning i lagen?
Roger Hedlund (SD):
Sverigedemokraterna säger inte nej till kommunala köp. Vad jag har påpekat är att man ska se över de problem som detta kan leda till och att man ska stärka bostadsrättsföreningarnas inflytande över sina fastigheter. De problem som vi ser ska inte kunna fortgå. Det handlar om att man ser över detta och ser vilka möjligheter vi kan stärka.
Det handlar även om andra konsekvenser, till exempel den marknadspåverkan som kommunerna gör när de går in med miljonbelopp och köper bostäder på marknaden. Det är sådana konsekvenser som jag lyfter upp i min interpellation. Jag hade hoppats på att jag skulle få svar på detta. I svaret säger du att man avser att ta med detta i en utredning och att du väntar på svar.
Men nu får jag svaret att du inte har några tankar på att gå in och reglera någonting över huvud taget, utan denna utredning handlar om hur vi får fler bostäder och andra verktyg för att skapa möjligheter för fler bostäder i kommunerna.
Det innebär alltså att denna utredning inte över huvud taget kommer att titta på hur man kan stärka bostadsrättsföreningarnas möjligheter att påverka när det gäller bostadsköp, vilka som bor där och andrahandsuthyrning - det handlar också om föreningens behov av aktiva förvaltare bland föreningsmedlemmarna och liknande. Är det så jag ska tolka ditt svar?
Roger Hedlund (SD):
Min fråga går till bostadsministern. Regeringen tvingar sedan den 1 mars kommunerna att ta emot en viss andel personer med uppehållstillstånd, enligt en kvot som fördelas över landet. Detta baseras på den invandringspolitik som regeringen för. Ansvaret för att lösa boendesituationen lämpar man över på kommunerna.
Där ställer regeringen inte upp över huvud taget. Ekot rapporterade häromdagen att 57 procent av dem som behöver boende har fått ett boende, men övriga har inte fått det. Svaret till de kommuner som inte ordnar boende är att man ska införa sanktioner. Vilket ansvar anser bostadsministern att regeringen har för den uppkomna situationen, och hur tänkte regeringen när man införde detta system?