Hillevi Larsson (S):
Ja, tyvärr har sådana här bedömningar även tidigare fått spela roll när det gäller vem som ska få hjälp och vem som inte ska få hjälp. Men det är sällan man ser det så här tydligt uttryckt, att det faktiskt handlar om att de är för gamla. Det är därför de inte får det. De anses inte kunna arbeta.
Man räknar med att det är så pass få som kommer att kunna arbeta efter den här åldern att det inte är lönt att förlänga deras liv, för då blir det i stället en merkostnad för samhället. Det skrämmer mig verkligen att det har gått så långt att man öppet säger det här. Men så är det tyvärr redan på en del områden inom vården, till exempel när det gäller bröstcancer för kvinnor.
Trots att de flesta fallen av bröstcancer finns hos de äldsta kvinnorna har man satt en övre gräns för bröstcancerscreening. Det är inte ens så att landstingen når upp till denna gräns, utan det är många som är under den gränsen. Man kan också se att äldre kvinnor får sämre behandling för sin bröstcancer. Det är bara ett av många exempel på att åldern spelar in.
Men det är sällan man ser det så tydligt uttryckt som i detta fall. Man brukar liksom lägga locket på i andra frågor. Jag tycker verkligen att det är oroväckande att det har gått så långt. När det gäller utvecklingen inom Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket har jag känt en oro under en längre tid. Man har kunnat se att allt färre läkemedel beviljas som statligt subventionerade.
Det riskerar att leda till att patienterna hamnar i kläm, för då beror det på vilket landsting man tillhör om man ska få medicinen subventionerad eller om man får betala den själv. Ett exempel är de pumpar som har hjälpt många diabetespatienter och som även har hjälpt cancerpatienter att få smärtlindring. De är inte längre statligt subventionerade. Då blir det upp till landstingen.
Vi har sett det när det gäller Visanne, ett nytt läkemedel för endometriosdrabbade. Det är många kvinnor i Sverige som har den här dolda allvarliga kvinnosjukdomen. Man har då äntligen fått fram ett läkemedel som hjälper en stor del av gruppen, och biverkningarna är mycket färre än när det gäller många andra läkemedel som den här gruppen har använt. Där har man också sagt nej till att statligt subventionera det.
Då blir det ännu en gång upp till landstingen och de enskilda kvinnorna, som ofta har dålig ekonomi, bland annat på grund av sin sjukdom. I de här fallen har man inte sagt rent ut att det handlar om pengar, utan när det gäller Visanne, till exempel, har man sagt att det finns andra läkemedel.
Om jag ska koppla det till just frågan om prostatacancer i dag kan jag säga att endometriospatienter har använt en prostatamedicin mot sin endometrios. Men den har gett kraftiga biverkningar. Dessutom är denna medicin tre gånger dyrare än Visanne.
Det är alltså ett absurt beslut, men tyvärr har vi sett alltför många absurda beslut från Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket på senare tid. När det gäller denna fråga skriver man rent ut att är man över 69 år ska man helt enkelt inte få statlig subvention, för det är inte värt att förlänga livet. Jag undrar om inte det också går stick i stäv mot en annan gällande lagstiftning.
Vi har i dag lagstiftning mot åldersdiskriminering, och den utvidgades från att tidigare bara gälla arbetslivet. Jag har i alla fall uppfattat det som att den har utvidgats till att även gälla inom sjukvården. Och mediciner ingår i sjukvården. Därför undrar jag om det här beslutet inte är direkt olagligt.