KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
SAS och flygindustrin befinner sig i en besvärlig situation. Många faktorer har påverkat detta. Tre regeringar är nu beredda att bevilja nytt kapital till SAS, liksom minst en privat ägare. Det är viktigt att understryka att det här är villkor som har satts och som nu också är uppfyllda.
Det svåraste villkoret att uppfylla var uppenbarligen det som innebar att även den danska kabinpersonalen skulle ställa upp på den uppgörelse som gör att personalkostnaderna sänks med 500 miljoner kronor. Det är viktigt att understryka att villkoren har varit en förutsättning för att den svenska regeringen ska göra detta kapitaltillskott. Någon seriös köpare finns inte i dagsläget.
Det är den helt avgörande restriktionen på vårt agerande. Vi befinner oss om inte i en nödsituation så i alla fall i något åt det hållet. Båda utskotten har varit mycket tydliga med att utskotten vill se en förändring i ordnade former när det finns en seriös köpare.
Genom att delta i emissionen bidrar svenska staten till att förbereda en försäljning av den svenska statens andel i SAS. Miljöpartiet vill inte tillskjuta kapital. Eftersom det inte finns någon seriös köpare i sikte blir partiets ställningstagande därför i praktiken att partiet vill framtvinga en abrupt konkurs för SAS.
Om det blir ett besked från denna kammare efter voteringen att inget kapital ska beviljas innebär det exempelvis att ingen person eller inget företag skulle vilja eller våga köpa biljetter i förväg. Det är en oerhört enkel effekt eftersom man alltid i denna bransch gör förköp. Man skulle inte få resan.
De som har köpt biljetter får inte tillbaka pengarna. Den abrupta konkursen inte bara struntar Miljöpartiet i utan man välkomnar den. Med öppna ögon accepterar Miljöpartiet konsekvenserna för resenärer, för anställda och för flyginfrastrukturen i landet. Att den plötsligt bryter ihop är tydligen likgiltigt för Miljöpartiet.
Man bör, som jag, tycka att detta är ansvarslöst, men jag ser detta lika mycket som ett utslag av Miljöpartiets allmänt flygfientliga och Norrlandsfientliga hållning. Talet om försäljning i dag av SAS är en bluff. Det finns ingen seriös köpare just nu. Sanningen är att Miljöpartiet vill skapa kaos med en plötslig konkurs.
Miljöpartiet vill därmed misskreditera SAS och uppfylla sitt mål att ge allt flyg dåligt rykte.
Carl B Hamilton (L):
Jag tänker inte ta tillbaka någonting. Jag vill bara understryka att om det förslag som Miljöpartiet har lagt fram och som vi ska votera om senare i dag skulle vinna bifall i kammaren, som Stefan Attefall tidigare påpekat, skulle konsekvensen bli att värdet på bolaget faller som en sten på de europeiska börserna och bolaget går i konkurs. De som har fordringar på bolaget skulle upptäcka att de skulle riskera sina fordringar.
Det blir konsekvensen. Ingen skulle heller köpa flygbiljetter. Intäktsströmmen till bolaget skulle upphöra omedelbart. Det är konsekvensen. Det här är inte ett bolag vilket som helst utan det är ett bolag som lever på sitt förtroende. Det finns andra bolag i samma situation. Vi har diskuterat bankerna i finansutskottet ett antal gånger. Konsekvensen blir en abrupt konkurs.
Sedan vill jag svara på en fråga som Per Bolund kommer att ställa. Redan innan han har ställt frågan kan jag svara på den. Det gäller frågan om vi skulle gå in med mer pengar. Självklart är svaret 0 kronor. Vi beviljar inte 1,1 miljard för att sedan låtsas som att vi skulle ha för avsikt att gå in med mer pengar.
Svaret på frågan är naturligtvis 0 kronor. Det här är inte något som vi gör med glädje, som flera har sagt. Det här är lite av en nödsituation. Det gäller naturligtvis att försöka sälja företaget till en seriös köpare så snart ett sådant företag finnas. Men det måste ske i ordnade former.
Carl B Hamilton (L):
Per Bolund syftar på konkurrensreglerna. Anledningen till att man kan göra den här statliga interventionen, eller det nya kapitaltillskottet, är den så kallade marknadsekonomiska investerarprincipen i EU:s konkurrensrätt. Jag tror att det är helt riktigt, som Per Bolund har sagt, att man kan göra det där en gång. Man kanske kan göra det två gånger, men det är klart att man är på ett sluttande plan. Man kan göra detta just nu beträffande flygindustrin.
Eftersom så många andra har syndat på nåden är det andra som har plogat före de nordiska länderna, om det skulle bli ett skarpt läge och frågan skulle undersökas. Per Bolund förutser att det inte skulle vara någon restriktion nästa eller nästnästa gång som man uppträder här med ytterligare krav på kapitaltillskott.
Då är restriktionen naturligtvis, förutom att jag sade 0 kronor tidigare, den att EU:s konkurrensrätt förr eller senare slår till. Det är egentligen det som man även inom SAS måste vara medveten om. Det går inte att rekvirera kapital från de tre regeringarna fler gånger.
Det beror dels på att regeringarna rimligtvis blir mer och mer motvilliga, dels på att det blir mer och mer oförenligt med EU:s konkurrensrätt. Såvitt jag förstår blir det inte så stora problem den här gången, men tyvärr beror det mer på att andra länder har syndat på nåden tidigare och i större omfattning än den lilla synd som vi nu ska ägna oss åt.
Carl B Hamilton (L):
Jag måste erkänna att jag inte är riktigt uppdaterad på detta med smör och torrmjölk och exportsubventioner på det, men jag kan säga att det inte rimmar med den svenska politiken. Så är det. Om jag minns rätt - men jag kan minnas fel - var detta under det svenska ordförandeskapet. Då tvingades jordbruksministern som företrädare för ordförandelandet att ingå denna kompromiss, men jag är lite osäker.
Men jag håller helt med Kent Persson om att detta inte rimmar med den svenska utvecklings- och handelspolitiken. Jag känner inte igen det, helt enkelt. Däremot har jag minne av att Eskil Erlandsson gjorde en del kompromisser som han var väldigt olycklig över.
Låt oss hoppas att detta var ett undantag under ordförandeskapet. Annars är det viktigt att säga att både den föregående svenska regeringen och den här regeringen har varit väldigt envetna och konsekventa företrädare för en frihandelslinje inom Europeiska unionen.
Det må gälla skor, tekoprodukter, jordbruksprodukter eller etanol från Brasilien - Sveriges ingångsvärde i EU-diskussionerna är alltid att frihandel är bättre än de protektionistiska åtgärder som många av de andra länderna, tyvärr inte minst de nya länderna, förespråkar.
Carl B Hamilton (L):
Jag har inte några invändningar mot det som Kent Persson sade i sin första del av sin replik, så jag hoppar över det. Däremot vill jag bemöta det här med att det i vissa fall kan vara berättigat med skyddsåtgärder och statliga subventioner för att få i gång exporten. Det låter sig sägas, men erfarenheten är inte bra. Den är negativ. Du kan ta Indien, till exempel.
Efter 60 år med den typen av politik slog man äntligen in på en linje med frihandel och exportinriktning. Dessförinnan hade man både statliga subventioner och tullar. Det ledde till att man byggde upp en bilindustri, en stålindustri och alla industrier bakom stora murar. Det gjorde att konsumenterna fick betala mer.
De fick sämre kvalitet på sina produkter. Och man fick väldigt starka konglomerat med ägarfamiljer eller koncentrerat ägande som var väldigt effektiva i det politiska systemet när det gällde att förhindra att man sedan tog ned det här skyddet och avvecklade subventionerna. Det har Indien lidit av. Indien är ett exempel. Det är kanske det mest slående exemplet av alla.
Det är mitt svar på den propån, så att säga.
Carl B Hamilton (L):
Det är möjligt att jag var otydlig när det gällde att handelshindren sitter fast. Jag menade att man inte ska tro att ett land inför handelshinder och sedan på egen hand avvecklar sina handelshinder när landet befinner sig 20 år längre fram i tiden och parlamentet har konstaterat att man på något sätt har byggt upp den här industrin och att den funkar någorlunda. Det är det jag menar. Det går inte. Det fungerar inte. Man fattar inte sådana beslut.
Då har spelet ändrat karaktär, och de inhemska påtryckningsgrupperna ser till att det inte sker. Handelshinder har lyckligtvis, precis som du säger, avvecklats. Men det sker nästan alltid i internationella förhandlingar: Jag sänker mina handelshinder så sänker du dina handelshinder. Man byter äpplen och päron med varandra, och så får man ned handelshinder. Det är så tullsänkningarna och handelshindrens borttagande har skett.
Sedan gällde det Moçambique. Jag är inte heller bekant exakt med hur det har gått till där. Men det finns i många länder, inte minst i Afrika, rent fiskala motiv för att ha handelshinder. Man tar in tullar.
Det förekommer över huvud taget inte i Sverige eller i de flesta industriländer, men i många outvecklade länder där man inte har skattesystem och man har svårt att driva in skatt över huvud taget av olika skäl använder man sig av utrikeshandeln.
Det låter som att det skulle ha kunnat vara ett argument för de här handelshindren i Moçambique, när det gällde datorer, som naturligtvis bara är skadliga för landet i fråga. Men när man väl har de här handelshindren tror jag att det blir väldigt svårt att göra det som Lage Rahm sade, att bygga upp en egen konkurrenskraftig industri.
I Moçambique handlar det väl om jordbrukssektorn snarare än datorsektorn eller IT-sektorn. Men man fastnar i det där ändå.
Carl B Hamilton (L):
Med den filosofi som Miljöpartiet har, där man ofta, med rätta, lyfter fram små och medelstora företag, tror jag att man ska vara extra försiktig med det här argumentet. Det som detta i praktiken har lett till är nämligen att man får statliga subventioner och stöd till stora industrikonglomerat - Sydkorea är väl det bästa exemplet - där det tillverkas stål, fartyg och bilar, stora starka grejer.
Det handlar däremot inte om branscher där det är typiskt småföretagande, åtminstone i början. Jag tänker på skoindustri, textilindustri, konfektionsindustri och underleverantörerna i de branscherna, där det delvis handlar om hemtillverkning. Där funkar inte det här.
När det gäller den typ av möjlighet som Lage Rahm säger att man bör öppna för ska man vara medveten om, förutom de invändningar som jag har haft tidigare, att den erfarenhetsmässigt tenderar att gynna storföretag eller bildandet av storföretag.
Och vi kan återgå till jämställdhetsperspektivet: Det är inte i tredje världens stålindustri, bilindustri eller skeppsvarv som kvinnorna har anställning, utan det är snarare i de här andra branscherna, där det är små och medelstora företag som dominerar.
Carl B Hamilton (L):
Nej, tyvärr kan jag inte ge något uppmuntrande besked beträffande Doharundan. Det fanns ett skede i den finansiella krisen när världens ledare kände ett starkt behov av att ge en positiv signal till världen i övrigt att nu har vi något på gång och ska lösa problemen.
Då utlovade man att Doharundan skulle drivas till ett avslut, precis som Carina Adolfsson Elgestam sade. Luften tycks dock ha gått ur detta engagemang, som jag uppfattar det. Jag har inte sett det upprepas. Det är många lärdomar av krisen som riskerar att förloras om den, som man ur andra utgångspunkter naturligtvis önskar, går över ganska snabbt.
Då finns risk att man glömmer att till exempel vidta en hel del åtgärder som behövs inom den finansiella sektorn. När trycket minskar kanske man inte vidtar dem.
Låt oss klara ut det här med rättvis handel så att vi inte missförstår varandra på punkter där det är onödigt. Jag menar att frihandeln bryter ned många orättvisor och gör diskriminering av människor olönsam.
Handel och frihandel ökar inkomsterna i de länder som deltar, men fördelningen av denna inkomstökning kan ske på ett rättvist eller orättvist sätt. Där blir ofrånkomligen den nationella politiken i de olika länderna, skattepolitiken och välfärdspolitiken, avgörande för hur vinsterna av handeln fördelas.
Att säga att frihandel ger en rättvis inkomst- eller förmögenhetsfördelning är inte korrekt. Man måste göra mer.
Carl B Hamilton (L):
Det finns inte så mycket information att ge eftersom Doharundan inte närmar sig något avslut. Det går inte framåt; det har gått i stå. Jag menar att man kan informera sig om detta inte bara genom skrivelser från regering till riksdag eller genom framträdanden av statssekreterare, utan det finns gott om tidningar och tidskrifter att ta del av till exempel i riksdagens läsrum.
Det råder inte brist på information, men tyvärr finns det inte mycket att informera om. Det dystra är att innehållet är så tunt. Beträffande exportfrämjande åtgärder har varje regering att göra en prioritering av vilka utgifter man tycker är viktigare än andra. Denna regering tycker till skillnad mot den förra inte att subventionering av exportfrämjande åtgärder är så viktigt.
Man tycker att andra saker är viktigare, vård, skola och omsorg till exempel eller andra saker som bidrar till ett mer rättvist samhälle.
Carl B Hamilton (L):
Jag vill understryka att vi inte vill göra några lagändringar. Vi för vår del vill inte ändra det kommunala vetot. Vi understryker att regeringen noga följer rättstillämpningen. Jag har två frågor till Per Bolund.
Om man stöter på uran i Pajala nya gruva som man prospekterat för järnmalm, tänker ni då avsluta brytningen av dessa malmer i Pajala? Får man bryta vanadin i Jämtland även om man vet att det också finns uran i dessa skiffrar? Det är konkreta frågor. Det är inte bara bludder utan konkreta frågor som man som beslutsfattare i Sveriges riksdag måste ställa sig.
Det handlar om människor, inte minst i Pajala, som vi hört tidigare. Det ger fantastiska möjligheter för dem, men om man stöter på det som Per Bolund absolut inte vill ha, vad gör man då i Pajala? Stänger man gruvan, Per Bolund?
Carl B Hamilton (L):
Hur kan man kalla ett kommunalt veto för en öppen dörr, Per Bolund? Vi vill inte avskaffa det kommunala vetot. Jag vill upprepa det. När man lyssnar på Per Bolund och andra får man intrycket att vi vill det. Det finns ingen öppen dörr. Vi har minerallagen, kärntekniklagen, det kommunala vetot. Alla dessa lagar gäller fortfarande. Vi för vår del vill inte ändra dem. Det är vår politik.
Det är vårt klara besked. Miljöpartiet undviker den geologiskt givna egenskapen hos jordskorpan att om man letar efter koppar, molybden, järn etcetera stöter man också på uran.
Det var dock ett intressant besked vi fick, nämligen att om man stöter på uran i järnmalmsgruvan i Pajala ska man fortsätta att bryta järn - och uran. Det var intressant, Per Bolund. Det är tydligen inte hundra procents motstånd trots allt.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att geologin framstår som oppositionens största fiende. Karin Åström säger att man inte vill att uran ska vara förstahandsvalet när en ansökan om prospektering inges. Nej, de som är ute och letar efter mineraler behöver inte ange att de letar efter uran. De kan ange någonting annat.
När man är ute och letar efter ett mineral går det inte att säga: Jag tittar efter allt annat utom uran. Man måste ju kolla vad man får upp i borrkärnan och se att det inte är några radioaktiva problem. Det går alltså inte. Ni har kanske inte riktigt satt er in i frågan.
Det tror jag naturligtvis inte, utan jag tror, ännu värre, att ni talar mot bättre vetande och säger att man kan vara ute och leta efter mineraler och sedan låtsas att ett mineral kan man avstå från att stöta på. Det är oundvikligt när man letar efter mineraler att man förr eller senare stöter på uran. Ni tar inte tag i frågan vad ni då ska göra.
Om man hittar en fyndighet av vanadin eller koppar som också innehåller uran, får man då öppna den för provborrning eller brytning? Hur är det med det, Karin Åström?
Carl B Hamilton (L):
Jag ska gärna åka till Malå, jag har varit på andra ställen och tittat på sådant här. Det är en principiellt konstig hållning, Karin Åström, att säga: Jag är för kommunalt veto när det kommunala vetot blir som jag tycker. Men när det blir som någon annan tycker, som kommunalrådet i Boden, då vill jag inte ha kommunalt veto. Man får välja vilket spår man ska ha.
Vi tycker inte att regeringen ska kunna köra över en kommun, men det är det som ligger i Karin Åströms uttalande. Det kommunala vetot gäller inte. I sista hand är det regeringen som ska bestämma vad som ska göras om det lokala kommunalrådet inte tycker som Socialdemokraterna och oppositionen tycker. Det är innebörden.
Jag vill upprepa så att ingen missförstår: Vi vill för vår del inte ändra det kommunala vetot. Vi för vår del tycker att de andra lagar som har nämnts här är bra som de är. Vi har en regering som följer detta noga.
Carl B Hamilton (L):
Låt mig ta upp det där med gruvfientlighet. Jag har läst igenom dokumenten och Miljöpartiets ställningstagande. Miljöpartiet är mycket mer skeptiskt än vad Vänsterpartiet och Socialdemokraterna är. Jag tror att det har en mycket enkel förklaring. Som någon har sagt här är gruvbrytning till vissa delar mycket miljöförstörande, inte minst dagbrotten, mindre så när det gäller underjordsgruvor.
Det leder naturligtvis till att Miljöpartiet är mer restriktivt, är enligt min mening direkt gruvfientligt. Miljöpartiet har dragit Vänsterpartiet och Socialdemokraterna i den riktningen. Jag tycker att det är alldeles tydligt i den gemensamma skrivning som ni har åstadkommit i det här betänkandet.
Jag håller med Kent Persson om att det är en helt ny inriktning för arbetarrörelsen och gruvarbetarförbundens politiska arv att man ska vara emot gruvbrytning och alla de insatser som gjorts och de jobb som det har gett. Men det är Miljöpartiets inflytande över vänstertrojkan.
Beträffande det kommunala vetot blev jag väldigt orolig när jag hörde Socialdemokraternas företrädare tidigare här argumentera för att det kommunala vetot är förhandlingsbart. Det gäller bara så länge kommunalrådet och kommunfullmäktige fattar ett beslut som Socialdemokraterna tycker är det rätta beslutet.
Det är inte en principiellt hållbar inställning. Jag välkomnar om Kent Persson kan bekänna sig till en mer principiell hållning vad beträffar det kommunala vetot.
Carl B Hamilton (L):
Jag tycker att det blir lite konstigt där. Som jag sagt tidigare tror jag att oppositionen talar mot bättre vetande. Om man vill bryta uran med dolska avsikter - om vi antar att det finns sådana - och inte vill flagga med detta, anger vederbörande som förstahandsval koppar, molybden eller någonting annat.
Jag tycker att oppositionen lurar medborgarna genom att ge intrycket av att om man bara förbjuder uran som förstahandsval har man därmed förhindrat möjlig prospektering som skulle kunna innebära ökad kunskap om uran.
Jag tror att vi gör varandra och hela Sverige en björntjänst om vi låtsas som att denna geologiska egenskap inte finns. Tittar man efter ett mineral kanske man också stöter på ett annat, och bland det andra kan det finnas uran.
Det är ett grundläggande problem som finns om man ska försöka att formulera en lagstiftning, som ni ställer i utsikt vid valvinst. Det handlar om att man söker efter ett visst mineral i en miljö där man vet att det kan finnas fem, sex, tio olika mineraler. Det går inte att göra den selektionen på det sätt som det sägs här. Fru talman!
Avslutningsvis vill jag säga att jag inte var rörd utan närmast illa berörd av de krokodiltårar som inte Kent Persson men andra spillde över de centerpartistiska motionärerna. Jag tycker att det var ovärdigt.
Carl B Hamilton (L):
Marie Nordén uttryckte oro för att uranbrytning kan bli verklighet i Jämtland. Nu finns ju ett kommunalt veto. Det är bara om kommunerna i Jämtland röstar för och accepterar uranbrytning som det kan bli verklighet.
Jag blir väldigt förvånad över denna oro om opinionen i Jämtland är sådan som Marie Nordén beskriver den, nämligen att det är ett kompakt motstånd. Då är det ju inget problem. Då kommer ju det kommunala vetot att slå till. Senare i anförandet fick vi en förklaring, nämligen att Marie Nordén inte litar på kommunpolitikerna hemma i Jämtland.
Hon kräver att frågan förs upp på nationell nivå. Det är samma sak som vi hörde tidigare i debatten från Socialdemokraternas företrädare, att det kommunala vetot inte är att lita på. Då gällde det ett kommunalråd i Boden. Jag tror att Socialdemokraterna har slagit in på en helt ny väg, nämligen att upphäva det kommunala vetot i fråga om uranbrytning.
Vi har hört det från de två företrädare för Socialdemokraterna som har framträtt här i dag. Det är en ny ståndpunkt. Jag är väldigt förvånad över att den här otroligt viktiga positionsförändringen har kommit fram på det här något oväntade och lite osorterade sättet. Jag noterar att Socialdemokraterna nu har en ny ståndpunkt.
Det kommunala vetot ska avskaffas. Detta ska föras upp på nationell nivå. Jag vill understryka att vi för vår del inte vill ändra den kommunala vetorätten.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att man ska lita på kloka kommunalpolitiker. Det tror jag är en väldigt bra grundregel i Sverige, och den har vi haft sedan 1800-talet.
Jag förstår faktiskt inte den principiella hållningen som vi har hört här från två företrädare för Socialdemokraterna, nämligen att det kommunala vetot ska upphävas när det passar och överflyglas av ett nationellt regeringsbeslut. Man kan inte ha som princip att när det går emot en på lokal nivå ska man eftersom de har fattat fel beslut föra upp frågan på nationell nivå.
Det funkar inte så. Eller rättare sagt fungerar det nog om man är väldigt principlös, men jag tror inte att det är en princip som vi kan skriva in i vår lagstiftning att när man röstar emot Socialdemokraterna på lokal nivå ska det föras upp till nationell nivå där man, antar jag, från företrädarna för Socialdemokraterna här hoppas att det sitter en socialdemokratisk regering. Man kan inte ha det på det sättet.
Sedan, fru talman, vill jag ta upp en annan sak som sades i huvudanförandet, nämligen att Bergsstaten härjar fritt. Om det är på det sättet har vi ju upphört att vara en rättsstat.
Det är naturligtvis en intressant linje att Sverige på det här området inte längre är en rättsstat, inte minst med tanke på Marie Nordéns tidigare hyllande av minerallagen. Den borgar tydligen för ett rättslöst tillstånd.
Min fråga är: Varför har inte Marie Nordén motionerat om en ny lagstiftning så att det här rättslösa härjandet upphör?
Carl B Hamilton (L):
Det är lite förvånande att höra de olika lagarna som socialdemokratins företrädare ömsom hyllar, ömsom dömer ut. Nu har vi hört att minerallagen har dömts ut av socialdemokratiska företrädare från Skåne och Jämtland, och den har hyllats av en företrädare från Norrbotten.
Nu har vi sedan dess hört att det kommunala vetot dömts ut av företrädaren från Jämtland och nu även av Eva-Lena Jansson. Karin Åström var lite oklar beträffande Norrbotten. Man måste ändå ha en principiell hållning.
Det är klart att det kommunala vetot inte är av Gud givet - om vi nu har någon gud. Det är klart att det kan ändras genom beslut i Sveriges riksdag - genom grundlagsändringar. Det är därför vi har en riksdag så att lagarna kan ändras då och då. Men jag vill upprepa att vi för vår del inte har detta på vårt program. Vi har aldrig haft det i den här frågan.
Vi för vår del hävdar den kommunala vetorätten. Jag har en annan syn på kärnkraft än Per Åsling. Det är allmänt bekant. Men det innebär inte att jag är för uranbrytning i Sverige. Det finns ingen logik i detta.
Om man behöver uran kan man köpa det. Det här är en frukt av er egen åsikt om att uran på något sätt icke är önskvärt. Eftersom jag inte har den åsikten kan jag lika gärna importera uran. Jag ser inget problem med det. Därför ska man inte göra kopplingen mellan kärnkraft och inhemsk uranbrytning.
Carl B Hamilton (L):
Hotet mot det kommunala vetot kommer från dem i denna kammare, som har lagstiftningsmakt, som faktiskt säger att det bör kunna köras över av beslut i Stockholm. Jag tycker inte det. Eva-Lena Jansson är orolig för att det kommunala vetot kan förändras. Men hotet kommer inifrån det egna partiet.
Vi har hört gång på gång här i kammaren att ledamöter från Socialdemokratiska arbetarepartiet i Norrland vill upphäva det kommunala vetot om man på lokal nivå fattar "fel" beslut. Hotet kommer från de egna, Eva-Lena Jansson, inte från alliansregeringens eller Alliansens riksdagsgrupper.