Christian Holm Barenfeld (M):
Jag vill börja med att tacka samordnings- och energiminister Ibrahim Baylan för svaret på min interpellation. Det är ett svar som jag i många delar inte säger emot intentionerna med, men samtidigt är det ett svar som jag inte tycker ger några speciellt konkreta svar på de frågor jag ställer i min interpellation. Jag får förvisso reda på vad som står i budgeten och vad regeringen har avsatt per år.
Däremot är det väldigt vagt om vad som är tanken att man ska göra och hur man ska göra det, och det finns ingenting om hur många personer som man beräknar ska komma i arbete. Sverige har stora utmaningar på integrations- och migrationsområdet. Vi har ett utanförskap som ökar i Sverige, och snart riskerar omkring 1 miljon personer att befinna sig i utanförskapet.
Samtidigt som det på många sätt går bra för Sverige för tillfället - företagen går generellt sett bra och jobben blir fler - ser vi att för dem som står längst från arbetsmarknaden blir vägen tillbaka allt längre och antalet berörda personer allt fler. Alltför många står utanför arbetsmarknaden, och etableringstiden är oroväckande lång.
Det var den också innan den omfattande flyktingkris började som vi sett sedan framför allt hösten 2015. Fru talman! I dag är det bara 25 procent av de nyanlända som har ett heltidsjobb efter åtta år i vårt land. Även i gruppen som har varit här i 15 år saknar ungefär hälften av individerna arbete.
Det är bra att regeringen har ambitionen och viljan att fler personer ska få arbete. Samtidigt kan vi konstatera att regeringens politik och de förslag som läggs leder till motsatsen. På jobbområdet skulle det ju dessutom vara bra om det framkom bra och konkreta förslag för att fler ska komma i arbete. Sysselsättningsgraden i riksdagens arbetsmarknadsutskott är för närvarande mycket låg. Vi har helt enkelt inga möten.
Vi har en socialdemokratisk ordförande i utskottet och en socialdemokratisk arbetsmarknadsminister, men det kommer inga förslag. I valrörelsen lovade regeringen vitt och brett att Sverige skulle ha den lägsta arbetslösheten inom EU 2020. Det är bra att man vill ha låg arbetslöshet, men det var ett förslag som redan då dömdes ut av alla seriösa bedömare.
De enda som egentligen sa att det skulle vara möjligt att uppnå var Socialdemokraterna, vilket sedan har lyfts fram i många diskussioner och debatter, inte minst av statsminister Stefan Löfven och arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Socialdemokraternas och regeringens självförtroende har det inte varit något fel på. Men, fru talman, så kommer vi då till det här med politik och verklighet. I valrörelsen utlovade man 32 000 traineejobb.
254 har det blivit. Man utlovade 20 000 extratjänster, och det har blivit 1 479. Det skapades ett snabbspår in på arbetsmarknaden för nyanlända. 2 400 personer har deltagit där, men totalt är 58 000 personer inskrivna i etableringen och fler lär det bli.
Vi har ett utanförskap som omfattar närmare 1 miljon individer, och slår vi ihop regeringens samlade vallöften och satsningar och resultaten av dem blir det ungefär 4 000 personer av 1 miljon. "Arbetsmarknaden är dock en marknad, inte en planekonomi", säger ministern. "Det innebär att det är upp till arbetssökande att söka de lediga jobben och upp till arbetsgivarna att anställa." Här håller jag med, och varken jag eller mitt parti Moderaterna har någonsin varit för planekonomi eller samarbetat med sådana krafter och partier.
Samtidigt ser vi att regeringen vill skapa 5 000 statliga beredskapsjobb för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden. Vi behöver fler enkla jobb. Varför ser inte regeringen till att fler enkla jobb kommer fram på hela marknaden? Jag vet att socialdemokratiska LO inte gillar enkla jobb, men det vore bra med fler sådana. Det är dags att regeringen börjar leverera och börjar bryta utanförskapet.
Jag frågar därför ministern igen: Vad innebär förslaget om delegationen för att skapa jobb mer konkret, och hur många räknar ministern med ska komma i arbete genom regeringens satsningar?