KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Jag måste få återkomma till själva huvudfrågan, nämligen att det var viktigt att återinföra speciallärarutbildningen. Man kanske inte ska citera döda, men jag vill ändå göra det.
Jag träffade för några år sedan en publicist som brukar förknippas med Socialdemokraterna, Herbert Söderström, som i ett privat samtal med mig sade att avskaffandet av speciallärarutbildningen enligt honom var ett av Socialdemokraternas största svek mot svaga elever.
Jag, liksom skolministern, betraktar återinförandet av speciallärarutbildningen som en av de viktigaste saker vi hittills gjort. Kommer detta att ske igen? Man måste komma ihåg när man bedömer det att det handlar om en utbildning som funnits tidigare och som ligger ganska nära en redan existerande utbildning.
Jag har svårt att se att vi skulle inrätta en ny utbildning där båda de kriterierna uppfylls. Därför är det mycket sannolikt att vi för framtiden är överens om att när nya utbildningar inrättas, när beslutet fattas, bör Högskoleverket yttra sig om lokaliseringsfrågan samt bedöma kvaliteten. Jag har alltså mycket svårt att tro att denna diskussion behöver upprepas.
Jag vidhåller dock att i just detta fall var beredningen tillfyllest, och allt tyder på att när utbildningen till hösten på allvar sjösätts kommer den att fungera mycket väl och bli till stor nytta i det svenska utbildningsväsendet.
Lars Leijonborg (FP):
Stefan Attefall har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att snarast kunna ge ett positivt besked om att ge Tekniska högskolan i Jönköping, JTH, examinationsrätt inom hela eller delar av vetenskapsområdet Teknik. Universitet och högskolor står inför stora och viktiga utmaningar och behöver bli bättre rustade att möta dessa.
Den svenska forskningspolitiken måste långsiktigt skapa förutsättningar som innebär att forskning av högsta möjliga kvalitet uppnås. Regeringen har redan under 2007 och 2008 tagit initiativ till ökade forskningsanslag. Jag räknar med att i den kommande forskningspropositionen kunna presentera förslag för att ytterligare stärka den svenska forskningen.
De statliga resurserna för forskning behöver bland annat i ökad utsträckning fördelas utifrån en bedömning av den vetenskapliga kvaliteten på den forskning som utförs vid universitet och högskolor. Regeringens utgångspunkt är att forskningen i Sverige ska hålla högsta internationella kvalitet. Därför är det viktigt att forskningen granskas och att kvaliteten utvärderas.
Ambitionen för forskningen vid Tekniska högskolan i Jönköping, liksom forskning vid andra lärosäten, är att den ska hålla en hög kvalitet och att Tekniska högskolan i Jönköping kommer att kunna hävda sig väl i konkurrensen om forskningsmedel, inte minst när forskningsresurserna ökar.
Ett viktigt underlag för fördelningen av resurser till universitet och högskolor med utgångspunkt i att forskningen ska hålla en hög kvalitet utgörs av de förslag som lagts fram av Resursutredningen. I denna utredning tas bland annat frågan om examensrätt för högskolor upp. Utredningens betänkande har varit ute på remiss vid våra universitet och högskolor och andra berörda myndigheter.
För närvarande pågår beredning av frågor inför framför allt en kommande forskningspolitisk proposition. Jag kan inte föregå de förslag som regeringen kommer att lägga fram i kommande propositioner. Jag vill dock poängtera att jag finner flera av Resursutredningens förslag intressanta. Det gäller inte minst utredningens förslag som innebär att en kommande resurstilldelning bör vara kvalitetsbaserad.
Ett annat intressant förslag som utredaren kommer med är att även examensrätten på forskarnivå bör frikopplas från vetenskapsområdesindelning och att Högskoleverket får i uppdrag att bedöma, tilldela och återkalla examensrätt på forskarnivå. Även den senare frågan är föremål för fortsatt beredning.
Jag räknar med att forskningspropositionen kommer att innebära att Högskolan i Jönköping, liksom övriga universitet och högskolor, får besked om framtida resurser för forskning.
Lars Leijonborg (FP):
Jag var inblandad 1994 och åren dessförinnan i beslutet att ge Högskolan i Jönköping den friare särskilda ställning som den fick, och jag tycker att vi med en blick i backspegeln kan säga att det var ett klokt beslut.
Jag har flera gånger besökt Jönköpings högskola och tycker att det är väldigt stimulerande och uppmuntrande att se hur utvecklingen har varit.
Tack vare dels den något friare ställningen, dels det mycket skickliga sätt som högskolans ledning genom åren har utnyttjat den för att skapa allianser runt om i det omgivande samhället har Högskolan i Jönköping en stark ställning.
Man har varit duktig på att attrahera externa medel och bygga upp kontakter i både vårt land och andra länder. Detta har gjort att resultaten har varit goda och intresset för att studera vid högskolan har varit stort. Själva utgångspunkten för det här samtalet är positiv.
Jag noterar att frågeställaren talar om vi när han talar om högskolan. Han sitter med i styrelsen. Ni bör se ljust på framtiden. Det som nu är på gång i högskolepolitiken kommer förmodligen att gynna er.
En tankegång är att högskolor som har visat sig duktiga på att attrahera forskningsinvesteringar från olika bidragsbeviljande myndigheter också ska premieras i det statliga systemet. Bara där kommer Jönköping att ha en fördel.
Frågan i interpellationen handlar om examinationsrätten. Det är en svår fråga. Vi är överens om att det inte är ett idealiskt system om forskning sprids ut så till den grad att man tappar kraften och förlorar fokus.
Jag tror att vi måste ha någon form av system där besluten om doktorsexamina är koncentrerade. Då är min principiella utgångspunkt - och det har jag sagt många gånger i den här talarstolen - att alla lärosäten ska mätas på samma sätt.
Det är inte fråga om historia utan om aktuella resultat som ska vara utslagsgivande. Eftersom vi båda har en positiv syn på det som händer i Jönköping tycker jag att ni ska vara optimistiska. Exakt hur vi utformar detta regelverk är vi inte klara över. Bland annat av det skälet kan jag inte svara på den konkreta frågan.
Lars Leijonborg (FP):
Det kanske inte finns så mycket mer att tillägga. Hittills har Högskolan i Jönköping haft samma spelregler som alla andra. Det har ni utnyttjat på ett mycket framgångsrikt sätt. Jag tror att det är precis så det ska förbli. Ni ska ha samma goda möjligheter som andra lärosäten. Det ska ni utnyttja med all den småländska kreativitet som ni besitter.
Då kommer ni framöver, liksom tillförne, att visa att ni utför ett utbildningsuppdrag från nationell och regional nivå på ett lika utomordentligt sätt som ni hittills har gjort. Se optimistiskt på framtiden. Det är inte alls så att de företag som ni har byggt upp så fina kontakter med behöver vara mindre generösa i framtiden än hittills.
Den här frågan kommer inte på något sätt att slarvas bort i Regeringskansliet. Å andra sidan har vi en politik i Sverige att det inte är regeringen som avgör hur enskilda lärosäten ska utvecklas.
Jag har läst en rapport som högskolans rektor har skrivit för Globaliseringsrådets räkning där en viktig princip är lärosätenas frihet gentemot statsmakterna. Jag ska inte peka ut det som händer i Jönköping som viktigare än det som händer i Växjö och så vidare. Här ska vi ha ett generellt system.
Det som ska avgöra är framför allt vilken kvalitet man presterar. Det fina i kråksången för er del, som gör att den här diskussionen kan föras i ett sådant optimistiskt tonläge, är att ni har visat att ni har uppnått goda prestationer. För den som håller hög kvalitet, precis som jag sade i mitt svar, är framtiden ljus.
Systemet riggas så att de som lyckas uppnå excellens, som man brukar säga i det här sammanhanget, kan räkna med fortsatt stöd från både staten och andra bidragsgivare. Det är mina huvudprinciper. Vi ska ha ett generellt system. Det ska vara kvalitetsbaserat.
Jönköping ska tävla på lika villkor som andra. Av dessa tre förutsättningar kan man dra slutsatsen att Högskolan i Jönköping går en ljus framtid till mötes.
Lars Leijonborg (FP):
Från Jönköpings sida försöker man här bygga upp en bild av att man på egen hand har samlat in stora medel och inlett en forskning men nu inte kan fortsätta om inte staten tar över finansieringsansvaret. Nej då, ni kommer att vara lika duktiga framöver som ni har varit hittills på att attrahera andra investerare i er forskningsverksamhet.
Alla högskolor kommer att få ett basstöd till forskning - det är jag övertygad om - i det system vi ska introducera. Jönköping kommer inte att bli universitet - det har jag mycket svårt att tro. Men vi är medvetna om den profil som Jönköping har.
Vi är väl medvetna om det behov av högskoleingenjörer som finns ute på marknaden, så vi ser mycket välvilligt på kvalificerad utbildning och forskningsanknuten utbildning på det området. Vi kommer inte att tappa bort Jönköping i någon behandling. Tvärtom är Jönköping ständigt i blickfånget för våra ansträngningar att bygga ett bättre akademiskt system i det här landet.
Så långt kan Stefan Attefall vara mycket lugn. Vi återkommer i forskningspropositionen. Jag vidhåller att jag känner stor optimism för framtiden för Högskolan i Jönköping.
Lars Leijonborg (FP):
För denna debatt gäller att vi är överens i vår uppskattning av folkhögskolornas verksamhet. Det problem vi talar om är så att säga gemensamt för både den gamla och den nuvarande regeringen.
Båda har säkert med de bästa intentioner försökt skapa system för antagning till högskolan, och då har den konsekvens som vi här talar om uppstått. Jag tycker att det är bra att tusentals människor, en hel del av dem yngre, varje år väljer att studera på folkhögskola.
De kan ha olika bakgrund, men för väldigt många gäller att den tid de tillbringar på folkhögskola innebär en personlig växt och en nystart i livet. I många fall blir det naturligt att efter tiden på folkhögskolan studera vidare på högskolan.
Det talas här om att av de 12 000-13 000 som läser allmän kurs på folkhögskola är det 1 000 som går vidare. Vi ska då komma ihåg att det säkert är väldigt många fler. För det första är det många högskoleutbildningar där man inte fyller platserna, så där kommer alla in. För det andra har den som börjar på folkhögskola ofta en historia.
Man kanske har ett gymnasiebetyg som räcker för att komma in på något ställe där man vill studera vidare. Under tiden på folkhögskola är det heller inte ovanligt att man också deltar i högskoleprovet och kommer in den vägen. Jag tycker ändå att det är rätt att det finns en speciell kvotgrupp för dem som söker direkt från folkhögskola.
Tills vidare har jag inte lyckats fundera ut någon bättre lösning än att den gruppens storlek är proportionell till antalet sökande. För dagen ser jag inte riktigt någon bättre lösning på frågan. Då kvarstår frågeställningen: Hur stort är problemet?
Är det väldigt många som pluggar på folkhögskola och vill gå vidare till högskolan men hindras? Vi har inte någon exakt kvantitativ bedömning av det, men vår allmänna bild är att det finns alternativa vägar till högskolan som rimligen i de allra flesta fall bör kunna lösa problemet i det individuella fallet.
För dagen kan jag alltså inte förutskicka någon reform, men eftersom vi har denna positiva syn på att människor ibland väljer att plugga på folkhögskola ska vi naturligtvis följa frågan väldigt noga.
Lars Leijonborg (FP):
Göran Persson talade om vilket spelsystem som ska användas i den här debatten. Det är uppenbart att Socialdemokraterna nu förstärker sin offensiv i just den här debatten. Men jag tror att vi alla känner för att lämna alla fotbollsmetaforer utanför debatten just i dag.
Det är så här: Vi grubblar mer eller mindre ständigt på antagningssystemet för högskolan. De frågorna är så svåra, och det påverkar både högskolan och i ännu högre grad de utbildningssystem som finns under högskolan.
Just i dag fokuserade vi på folkhögskolan, men det berör också gymnasiet, komvux och faktiskt också utbildningar i andra länder, eftersom det finns en kvotgrupp för studenter med betyg från andra länder. Det finns ett gammalt uttryck som heter att hur man än vänder sig har man ändan bak.
Riktigt så illa är det väl inte i det här fallet, men vi har ändå genom åren lärt oss att om man tittar mycket på ett problem och försöker lösa det händer det inte sällan att man skapar ett par nya problem någon annanstans. Allt detta med konkurrenskomplettering är ett exempel på det.
Själva tankegången är i förstone väldigt bra, alltså att om man av något skäl har haft problem och vill stärka sin ställning i utbildningssystemet kan man öka sin konkurrenskraft. Det låter väldigt bra. Men man kan då se konsekvenserna av det.
Det kanske leder till att ens ansträngningar till exempel i gymnasiet avtar för att man vet att man har den här smitvägen, som den också kan kallas. Det skapar vissa problem. Med det här exemplet vill jag säga att man ska akta sig för att improvisera fram lösningar.
Om vi ska ändra någonting måste det vara väldigt noga genomtänkt. Då vill jag kanske förtydliga mig apropå den preciserade fråga som Mikael Damberg ställer. Vi följer detta mycket noga. Vi har med intresse också tittat på Högskoleverkets tankar. Vi har inte på något sätt avskrivit den här frågan.
Men för dagen tycker vi inte att det finns något uppenbart bättre system än det som den socialdemokratiska regeringen lade fram och som vi i de här delarna i huvudsak har låtit ligga oförändrade. Men svaret är att vi är väl medvetna om de här frågornas vikt. Vi följer dem mycket noga.
Med stor sannolikhet kommer vi att återkomma till riksdagen med de här frågorna senare, men vad det ska innebära är vi för närvarande inte på det klara med.
Lars Leijonborg (FP):
Jag ska arbeta i den anda som nu senast Mikael Damberg talade om. Jag vill för tydlighetens skull säga att det, när jag talade om konkurrenskomplettering, var ett parallellt resonemang som inte syftade på folkhögskolor. Jag tror, precis som Mikael Damberg, att det är mycket ovanligt att någon börjar på folkhögskola i syfte att konkurrenskomplettera.
Sedan gäller det den generella frågan. Göran Persson formulerade det så att han var orolig för folkhögskolornas framtid. Jag tycker att vi gemensamt ska försvara folkhögskolornas framtid.
I ett i övrigt mycket strömlinjeformat utbildningssystem erbjuder nämligen folkhögskolor ett alternativ för människor som av ett eller annat skäl behöver den skolformen. Ofta drivs folkhögskolorna också av ideella huvudmän, vilket jag tror kan vara ett värdefullt komplement i det totala systemet.
Jag tycker att vi ska vara glada för att vi har många fina folkhögskolor i detta land, och de som går där ska naturligtvis vara mycket välkomna in i högskolan. Precis som Göran Persson säger visar de ofta där att de gör bra ifrån sig. Låt oss gemensamt försvara folkhögskolorna!
Min bild för dagen är inte att detta nya antagningssystem på något dramatiskt sätt försämrar förutsättningarna för folkhögskolor. Men, än en gång, vi studerar detta. När vi har ytterligare fakta på bordet kommer vi att på nytt ta ställning till den här frågan och eventuellt återkomma med förslag.
Lars Leijonborg (FP):
Patrik Björck förde in den övergripande politiken. Hur går det egentligen på arbetsmarknaden, och hur går det med sjukfrånvaron? Då måste vi ändå konstatera för protokollet - som Göran Persson brukade säga på sin tid - att regeringens resultat är storslagna.
De senaste siffrorna om ungdomsarbetslösheten visar att resultaten inte har varit så bra sedan 1963. Utvecklingen när det gäller sjukfrånvaron är också fantastisk. De överträffar de förhoppningar som har funnits på olika håll. Regeringens jobblinje är framgångsrik.
Vi är de första att hålla med om att de politiska åtgärder vi vidtar i största möjliga utsträckning ska vara vetenskapligt grundade. Vi tycker att vi har gott stöd vetenskapligt för de åtgärder vi vidtar. Jag är lite besviken på de båda inläggen. Jag uppfattade själva slutfrågan i interpellationen som framåtsyftande.
Vad ska vi göra för att få en bra arbetslivs- och arbetsmiljöforskning i Sverige? En sådan dialog är jag mycket intresserad av. Men att däremot med något slags drucken papegojas envishet återkomma till debatter vi har fört i kammaren vid ett oändligt antal tillfällen är fullkomligt kontraproduktivt. Vi vet att vi tycker olika om nedläggningen av Arbetslivsinstitutet.
Det tillför ingenting att ta upp den diskussionen för femtioelfte gången. Nu är frågan hur vi framöver ska göra. Regeringen planerar en betydande forskningssatsning generellt. Den är delvis redan klubbad i långtidsbudgetar.
Min förhoppning är att forskningspropositionen ska tillföra ytterligare betydande medel till det vi redan har beslutat om. Jag är mycket intresserad av en konstruktiv dialog om vad som bör göras. Jag är glad att parterna har tagit initiativet. De kommer till mig inom två veckor. Vi ska ha en diskussion.
Det är naturligtvis intressant att också lyssna till om Socialdemokraterna har något vettigt att säga. Om det enda ni har att säga är att ni tycker att den organisation som fanns är den ideala, ja, då är det något vi redan vet. Det har ni framfört femtioelva gånger tidigare i kammaren. Men det tycker inte vi tillför så mycket.
Jag är glad över att omställningen av forskningen har varit smidig. Det faktum att vi tycker att strukturen för forskningen inte var bra innebär inte att många av de individer som var involverade inte var mycket kompetenta. När vi nu tittar på resultaten av själva omställningen visar det sig att den har varit smidig.
Det var 422 anställda den 1 oktober 2006. Av dem har i storleksordningen 380 personer antingen fått nytt jobb eller en bra lösning på sin situation. Katastrofscenarierna som utmålades i en del debatter för ett år sedan har inte alls infriats. Jag vill ha en bra arbetslivs- och arbetsmiljöforskning i Sverige. Jag tror att vi har förutsättningen att få det så.
Vi har det redan. Forskningen kan bli ännu bättre. Jag lyssnar på alla synpunkter. Men att bara repetera gamla ståndpunkter leder inte någonvart.
Lars Leijonborg (FP):
Patrik Björck tyckte att Sven Otto Littorin skulle ha svarat på den här frågan. Den som intresserar sig för arbetsmiljö måste väl också ställa sig frågan hur många frågor Sven Otto Littorin ska besvara. Han har åtta interpellationer att besvara alldeles strax här i dag. Vilket måltidsuppehåll får han? Hur orkar han med det när han dessutom har besvarat åtta interpellationer tidigare den här veckan?
Om man bekymrar sig om arbetsmiljö tycker jag att man måste ge Sven Otto Littorin rimliga arbetsförutsättningar. Patrik Björck tar här upp aspekter som ligger inom Sven Otto Littorins område, till exempel inspektion av arbetsplatser. Det är en fråga för Sven Otto Littorin, men då får ni skriva en ny interpellation.
Det var inte primärt en uppgift för Arbetslivsinstitutet. Jag tycker att det är väldigt positivt att många av de individer som var involverade i de verksamheter som var knutna till Arbetslivsinstitutet nu jobbar vidare. Många av de konsekvenser som ni påstår att detta har fått har inte inträffat.
Ni talar om de långa tidsserierna, och den typen av frågor har tagits om hand. Arbetslivsbiblioteket är omlokaliserat. Ett antal av de projekt som pågick har övertagits i annan regi. Ni målar upp en bild av att de svenska stolarna står tomma på internationella konferenser, men det är alldeles för tidigt att dra sådana slutsatser.
Allt talar för att de goda inslagen i den här verksamheten lever vidare. Jag har inte den bilden att allt är frid och fröjd på svensk arbetsmarknad. Patrik Björcks relation till statistik är något egendomlig.
Det råkar vara så att just i oktober 2007 har arbetslöshetsstatistiken lagts om för att vi ska få en bättre internationell jämförbarhet. Om man ska tala om långa tidsserier är arbetslösheten i Sverige inte 5,7 utan 4,2 procent, vilket är betydligt lägre än för ett år sedan. Sysselsättningen är också betydligt högre nu än för ett år sedan.
Vi tror att det delvis, som Eva-Lena Jansson nämnde, beror på högkonjunkturen. Men vi tror också att det delvis beror på den politik vi har fört. Vi tycker att den är grundad på vetenskap, men naturligtvis inte forskningsrön som har kommit fram under den här tiden.
Vi är de första att bejaka forskning och att det ska vara en bra kontakt mellan den politiska världen och forskarvärlden. Jag tycker att ni i stället för att bara upprepa det ni sade förra hösten skulle kunna erinra er att det nu är en ny höst och att det har tillkommit en del erfarenheter.
En av de erfarenheterna är att det för de allra flesta individer som var involverade i Arbetslivsinstitutets forskning har gått mycket bra. Det kan vi väl gemensamt glädja oss åt.
Lars Leijonborg (FP):
Det är lite svårt att ta Patrik Björcks debattinlägg riktigt på allvar. Inlägg på den debattnivån kanske går hem på debatträningen på Bommersvik, men de har inte mycket att tillföra en seriös politisk debatt.
Patrik Björck kanske erinrar sig debatten i valrörelsen, som handlade mycket om att alliansen stod för arbetslinjen medan Socialdemokraterna sade att det inte fanns något problem.
Inte minst från mitt parti drev vi oerhört hårt att det är en moralisk katastrof att människor förtidspensioneras i den utsträckning som nu sker, att människor slås ut från arbetslivet och berövas den värdighet som ett arbete innebär.
Som vi hävdade i vissa debatter - kanske även det lite uppskruvat, men med något verklighetsinnehåll - för man, bara för att förbättra statistiken, över människor till andra kolumner. För de berörda individerna är det oerhört allvarligt. När man hävdar att vi inte bekymrar oss om alla dessa människor är det mycket märkligt. Det var ju på detta vi vann valet!
Det är den politiken som vi nu fullföljer. Ni har ställt frågan: Kommer något initiativ? Svaret är ja. Jag är helt inställd på att efter dialogen med arbetsmarknadens parter och som en del av jobbet med forskningspropositionen återkomma till ytterligare åtgärder för att stärka svensk arbetslivs- och arbetsmiljöforskning. Hur mycket bättre kan den då bli?
Jag kan naturligtvis inte ange någon procentsiffra, men det är min ambition på alla forskningsområden - även sådana där Sverige ligger bra till - att vi ska bli ännu bättre. Detta är min ambition, och förslag kommer i forskningspropositionen.