Tina Ehn (MP):
Jag får börja med att tacka så mycket för svaret från jordbruksministern. Jag är glad att få möjligheten att ta upp denna fråga i dag med tanke på att det häromdagen var sista dagen för inlämnande av interpellationer före sommaren. Det här är en av dem som kom in i sista stund. Det är betydelsefullt för mig att ta upp frågan, och jag är tacksam att ministern tar sig tid att besvara interpellationen i dag.
Jag kan förstå att det är problem när det kommer osedvanligt många interpellationer i sista stund, som det nu gjorde. För mig är det viktigt att få lyfta fram denna fråga inför ett nytt avtal som ska skrivas - det är det som håller på att ske nu. Jag noterar i svaret att på frågan om att ställa djurskyddskrav i kommande avtal i framtiden, vilket man kan hoppas, får jag ett svävande svar.
Det är det jag kanske hade förväntat mig att få. Svaret är en upprepning av vad lagen säger och vad ambitionerna är, hur det borde vara. Men är det så i verkligheten? Banveterinärerna är förvisso veterinärer och väldigt kompetenta. De har att följa sina instruktioner i det som kallas för banveterinärinstruktionen. Man lägger ett stort ansvar i banveterinärers händer.
Man litar till att de har de verktyg som de behöver och att de hinner med det som vi tar för givet att de ska hinna med, hinna kolla upp om alla hästar är okej. Det är hetsigt, och travhästar vill springa. De är tränade för det, de brinner och de vill i väg. Samtidigt finns det begränsningar för att hinna göra noggranna undersökningar före start. Hela tävlingen är planerad, den ska sändas i tv, och man har förtidsvad att ha hänsyn till.
Spel på hästar är ett stort och viktigt folknöje för många. Vadhållningen har utvecklat sig via Internet, och det är ett nöje för människor. Det är både ett nöje och ett blodigt allvar för hästen. Det som är viktigt är att också djurskyddet utvecklas i samma takt som sporten i sig och att det håller lika hög status som själva travsporten.
Även om det är mycket som är okej inom travsporten och man jobbar med mycket, kanske det går att ifrågasätta saker som har att göra med möjligheter att se till att hästarna mår bra enligt djurskyddslagen. Ett scenario är att bettet ofta utlöser en tungrörelse som en sväljreflex eller att hästen vill minska obehaget från bettet mot lanerna i munnen.
När hästen gör det lägger sig gomseglet som ett lock mot svalgtaket och förhindrar att saliv kommer in i luftstrupen. Om hästen är starkt andfådd tvingas luft trots reflexen förbi gomseglet, och musklerna blir anpassade efter hand. Sedan sluter inte gomseglet tätt och blir utsatt för friktioner. Hästen får ett snarkande ljud vid ansträngning. Det blir slappt, och man kan göra olika saker.
Ibland amputeras gomseglet bort. Man kan också angripa symtomet genom att binda fast tungan så att hästen inte kan svälja eller avlasta ett ömmande område från bettets tryck med hjälp med en tungrörelse. Då kan hästen förändra sitt läge med huvudet för att få bettet att verka mindre ömmande. Man kan lägga ytterligare saker på hästen som käkremmar och annat. Det är väldigt mycket teknik runt det hela.
Allting gör man för att hästen ska springa effektivt och inte störas. Man kan tycka att allting är frid och fröjd när symtomen försvinner. Men jag tror att det kanske finns anledning att ställa krav på ett modernare djurskydd inom en verksamhet som travar eller galopperar i väg, kan man säga, och som inbringar inkomster till staten.
Djurskyddet behöver utvecklas i samma takt som sporten. Därför trycker jag på i denna fråga och vill fortsätta diskussionen.