KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Jag vet inte riktigt vad skillnaden mellan avgörande inflytande och veto skulle vara. Det handlar visserligen om vinstdrivande skolor - det har utbildningsministern rätt i. Men jag måste säga att jag inte ser någon större skillnad mellan avgörande inflytande och veto. Friskolor anklagas ofta för att de inte tar emot elever i behov av särskilt stöd.
Det har varit rätt många mediereportage kring enstaka fall som går ut på att det är svårt att få in sitt barn på en friskola om det har särskilda behov. Den sida av historien som man oftast inte väljer att ta upp i de reportagen är att rektorn oftast säger att de är välkomna att börja på skolan. Rektorn säger också: Men i den här kommunen får vi inte tillgång till extraresurser på samma sätt som en kommunal skola skulle få om ert barn börjar där.
Ni skulle kunna få ett bättre stöd om ni väljer en kommunal skola i och med att det då följer med extra resurser. Detta är naturligtvis inte okej. Det är glädjande om det finns ett förslag ute på remiss som kan täppa till de här hålen, så att även elever som är i behov av särskilt stöd kan känna sig trygga med att de har en möjlighet att välja skola. För oss moderater, precis som för de allra flesta föräldrar, är valfriheten viktig.
Rätten att få välja skola vill vi försvara, men med det följer självklart att finansieringen måste ske på lika villkor. Det var därför alliansregeringen fattade beslut om lagstiftning kring lika villkor - det fanns inte över huvud taget tidigare. Men det här handlar ju om att det finns kommuner som sätter i system att ta sig runt detta på olika sätt. De manipulerar beräkningarna och beter sig bedrägligt. I slutändan missgynnar det inte bara dem som driver fristående skolor.
Till syvende och sist handlar det om eleverna och deras rätt till en bra utbildning. Jag tycker att det tar för lång tid. Det är ett akut problem som påverkar elever varje dag i skolan. De får inte den typ av resurser som de har rätt till för att få en bra utbildning. Det är viktigt att det här prioriteras och tas om hand snabbt.
Maria Stockhaus (M):
Jag skulle vilja nämna en skola som heter Sveaskolan, som ligger i Malmö och som jag har besökt. Skolan har 4 000 elever i sin kö och ungefär 200 platser. Det var en väldigt lång resa innan de lyckades få tag i lokaler, för Malmö har på alla upptänkliga sätt försökt försvåra för skolan att etablera sig.
De ville etablera sig centralt för att kunna locka elever från alla stadsdelar, men det var helt omöjligt. Malmö gjorde det omöjligt för dem att få tag i lokaler, helt enkelt. De vill inget hellre än att kunna erbjuda åtminstone några av de 4 000 elever som står i kö plats. Det kan ju ha att göra med att det väl är erkänt att Malmö är en av de sämsta skolkommunerna i Sverige med väldigt dåliga resultat i sina kommunala skolor.
Men det är väldigt svårt att samverka i en kommun som Malmö, där man av ideologiska skäl och på många olika och kreativa sätt försöker motverka start och försvåra drift av fristående skolor. När jag frågade dem på Sveaskolan hur de såg på samarbetet med kommunen var de helt uppgivna, för det finns ingen möjlighet till samverkan med den attityd som de möter hos både kommunala tjänstemän och politiker.
Jag tycker att vi politiker har ett ansvar att försöka sansa debatten kring fristående skolor. I dag är det mycket prat om människor som tjänar pengar och skickar pengar till Caymanöarna, trots att det är ett oerhört litet antal av friskolorna som har betett sig på det sättet. Jag tycker att vi behöver hjälpas åt att lyfta fram skolor som Sveaskolan, som drivs av två kvinnliga entreprenörer med en tydlig pedagogisk tanke och som åstadkommer bra resultat för de 200 eleverna. Vi behöver visa på sådana exempel i skoldebatten.
Jag kan inte se att regeringen har tagit något som helst ansvar för att försöka lyfta fram även goda exempel när det gäller fristående verksamhet.
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar även för det här svaret. Utbildningsministern konstaterar i sitt svar att skolmyndigheterna ger stöd till kommunerna när det gäller mottagande i särskolan. Med tanke på den kritik som Skolinspektionen riktar mot kommunerna i frågan undrar jag om utbildningsministern verkligen tycker att det är tillräckligt. I svaret finns inga förslag på att göra något alls utom att följa utvecklingen. Jag har lusläst regleringsbreven till både Specialpedagogiska skolmyndigheten och Skolverket.
Det står i princip inget över huvud taget om särskolan i något av dem. Särskolan är tyvärr en skolform som alltför sällan får något utrymme i debatten. Den är oerhört viktig för elever med utvecklingsstörning, så att de får en bra skolgång och ordentligt med stöd - det stöd de behöver för att kunna leva ett så självständigt liv som möjligt. Det är viktigt att mottagandet i särskolan sker på ett rättssäkert sätt och på korrekta grunder. Det är vi överens om.
Det får stora konsekvenser för den enskilda individen om särskolan inte är rätt skolform för eleven. På senare år har ett flertal fall uppmärksammats där elever felaktigt har mottagits i särskolan och därigenom fått sina möjligheter till utbildning och arbete kraftigt beskurna. Det behövs en kvalitetssäkring av mottagandet. Att vi fram till för ett par år sedan mottog elever med autism utan utvecklingsstörning i särskolan är något som åtminstone jag inte tycker att vi ska vara stolta över.
Alliansregeringen förbjöd också den möjligheten, något som ställer stora krav på grundskolan men som givetvis har gett dessa elever bättre möjligheter att få den utbildning de har rätt till. Herr talman! Med tanke på Skolinspektionens årsrapport, anser utbildningsministern verkligen att det är tillräckligt att följa utvecklingen? Hur många fler elever ska behöva mottas felaktigt i särskolan innan regeringen ens väljer att nämna särskolan i regleringsbreven till skolmyndigheterna?
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar för ytterligare inlägg i debatten från utbildningsministern. Jag vill tydliggöra att det inte är den specialgranskning som Skolinspektionen gjorde när det gäller mottagande i särskolan som jag hänvisar till, utan det är årsrapporten. Där sammanfattar man fortfarande förra årets granskningar och visar att detta är ett område där väldigt många huvudmän får kritik för att de inte sköter det på ett korrekt sätt. Jag undrar lite grann.
Jag har inte uppfattat att regeringen har gett något uppdrag till någon av myndigheterna när det gäller mottagande i särskolan, åtminstone inte vad jag har kunnat se, så jag vet inte vilket uppdrag utbildningsministern hänvisar till. Alliansen genomförde många reformer på skolans område. Enligt min uppfattning är införandet av Skolinspektionen en av de viktigaste. Det kan låta tråkigt, men det är så att Skolinspektionen sätter ljuset på det som inte fungerar.
Innan Skolinspektionen fanns hade vi visserligen Skolverket. Men jag minns deras granskning av Haninge kommun och hur de granskningarna fungerade då. Det var inte alls den skärpa som Skolinspektionen har i dag. De lyfter fram förbättringsområden på en enskild skola och hos en huvudman men lyfter också fram områden som är gemensamma utvecklingsområden för hela landet. Det är de utvecklingsområdena som står i årsrapporten.
Med tanke på det som vi diskuterade när det gäller trygghet och studiero är det en viktig signal till oss här att det är dessa områden som vi behöver titta på och fokusera på. Trots det är svaret från regeringen att man följer utvecklingen och ingenting annat när det gäller dessa frågor.
Man ger uppdrag i stort och smått - det har vi diskuterat tidigare, och många uppdrag går till Skolverket - men jag tycker att det är allvarligt att särskolan är en skolform som i princip över huvud taget inte nämns i regleringsbreven till någon av myndigheterna, inte ens till SPSM som faktiskt är den myndighet som har ansvar för särskolefrågor. Detta är anmärkningsvärt.
Dessa elever förtjänar att vi sätter strålkastarljuset även på deras skolform och på deras skolgång och inte minst säkerställer att det är rätt målgrupp som går i särskolorna runt om i Sverige.
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker fortfarande att det är allvarligt att man i regleringsbreven, där man ger uppdrag i stort och smått - det är diskussioner om mobiltelefoner och annat i klassrummet, även om det inte står i regleringsbreven - till våra skolmyndigheter inte nämner särskolan. På ett ställe som gäller särgymnasiet finns det en skrivning i regleringsbreven. Detta är en mycket speciell skolform.
Det handlar om elever med stora svårigheter och utmaningar. Det handlar om familjer som har det mycket tufft. Jag tror inte att dessa föräldrar, som inte är jättemånga, är särskilt högljudda. Därför syns de inte lika mycket. Men det finns oerhört mycket som man behöver jobba med där. Inte minst gäller det att se till att kvalitetssäkra mottagandet i särskolan, i och med att det får så oerhört stora konsekvenser för den enskilda individen.
Jag känner mig fortfarande inte nöjd med att det enda svaret är att man ska följa utvecklingen och att man inte har en tydligare viljeinriktning när det gäller kvaliteten i särskolan och när det gäller kvaliteten på mottagandet.
Maria Stockhaus (M):
Jag tror att vi är överens om att den kritik som finns kring riktade statsbidrag är berättigad. Jag tycker dock fortfarande att det är väldigt viktigt att det leder till en förändring, och jag ser inte att det har lett till några större förändringar efter att kritiken kom. Nu har Skolverket dessutom bekräftat kritiken och har ungefär samma syn som Riksrevisionen. Det är lätt att vilja mycket och tro att mycket kan lösas genom att man satsar mer pengar, men så är ju inte alltid fallet.
De pengar som används till olika former av riktade statsbidrag, vilket fortfarande är en överväldigande majoritet av de pengar regeringen satsar på skolan, skulle kunna bidra till en mycket bättre resultatutveckling om man lade mer pengar på utvecklingskontrakten - eller kunskapskontrakten, som vi väljer att kalla dem.
När Skolinspektionen har varit på besök och lämnat sin rapport ska man enligt våra kunskapskontrakt använda det som grund för att tillsammans med huvudman och rektor ta fram handlingsplanen för vad som behöver göras. Skolinspektionen kan inte ha uppdraget att vara både granskande och stödjande, utan det är rimligt att de granskar och att Skolverket sedan tar över. Då diskuterar man vad som behöver göras specifikt på den skolan och specifikt i den kommunen.
Ibland kan det nämligen handla om vad som sker centralt i kommunen också när det gäller att stötta skolorna. Huvudman och rektor kan få stöd och hjälp med de insatser som har visat sig fungera och vad forskning säger om hur man når bra resultat. Huvudmannen och Skolverket kan sedan komma överens om hur kostnaderna för de olika insatserna ska fördelas. Det handlar ju om att se till att kommunen får hjälp att använda pengarna till att satsa på skolan på ett bra sätt.
Efter mina resor runt om i Sverige kan jag konstatera att det nog behövs en del insatser på det området ute i landets kommuner. Det blir en form av riktade bidrag som kommer att gå till dem som verkligen behöver dem bäst och där de verkligen kan göra skillnad för eleverna. Med tanke på utbildningsministerns höga tonläge när Riksrevisionens rapport kom hade jag förväntat mig en större och snabbare omsvängning när kritiken var så pass massiv som den var.
Maria Stockhaus (M):
Självklart kan man inte rycka undan de statsbidrag som finns. Men när det gäller lågstadielöftet är jag inte övertygad om att Nordanstigs kommun eller andra mindre kommuner kommer att känna att det här är något som de kommer att söka, att det är så pass mycket pengar för dem som kommer att göra sådan skillnad att de är beredda att lägga ned allt det arbete som krävs för att ta del av pengarna.
Något som är oerhört märkligt med det här bidraget är också, som det uttryckligen står, att det inte får användas till kompetensutveckling. För att gå tillbaka till Nordanstig igen kan jag säga att det inte är helt lätt att rekrytera behöriga lärare i Nordanstigs kommun. De växer inte på träd. Dessutom säger OECD att vi inte ska satsa på fler lärare och mindre klasser utan mer på kompetensutveckling hos de lärare vi har.
Här behöver fler partier vara självkritiska till hur vi har resonerat tidigare kring de här frågorna. Förutom att det är krångliga regler för att få ta del av lågstadielöftespengarna har man dessutom exkluderat den insats som OECD rekommenderar, och det är kompetensutveckling. Då finns ju risken att Nordanstigs kommun inte kommer att kunna använda pengarna eftersom det inte finns folk att rekrytera. De skulle behöva jobba med att höja kompetensen hos de lärare de har, men det kan de inte använda de här pengarna till.
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det är glädjande att utbildningsministern är positiv till att använda fjärrundervisning, även om det handlar om vissa begränsningar och på sikt. Jag har rest runt i landet under mitt första riksdagsår. Om vi menar allvar med att hela Sverige ska leva och att det ska gå att få en bra utbildning i alla delar av landet måste vi bli bättre på att utnyttja modern teknik.
Alliansregeringen påbörjade ett arbete inom ramen för Digitaliseringskommissionen och finansierade också det forum för skolans digitalisering som jag hade förmånen att leda som ordförande i SKL:s utbildningsberedning. Men vad har hänt sedan den nya regeringen har tillträtt? Svaret är tyvärr att det inte har hänt särskilt mycket på detta område. Det enda konkreta är just den proposition som min interpellation handlar om.
Tack vare att Alliansen grep in i utbildningsutskottet och skrev en följdmotion blev resultatet av denna proposition inte den våta filt över möjligheterna till fjärrundervisning som det faktiskt riskerade att bli. När innehållet i propositionen blev känt fick åtminstone jag starka reaktioner från flera kommuner och skolor som såg att deras möjligheter att ge eleverna den undervisning som de har rätt till skulle gå om intet om inget gjordes.
Tack vare Alliansen blev det nu ett tillkännagivande som innebär ett uppdrag till regeringen att se över bestämmelserna om entreprenad inom skolan. I dag är möjligheterna mycket begränsade till att lägga ut undervisning på entreprenad. Ska en liten kommun kunna erbjuda exempelvis alla moderna språk och modersmål måste de kunna ta hjälp utifrån. Det stora problemet för dem är att det helt enkelt inte finns behöriga lärare att tillgå inom kommunen.
Om de då inte kan köpa in tjänster från annat håll med behöriga lärare spelar möjligheterna till fjärrundervisning inte någon större roll. Herr talman! De senaste åren har mängden teknik och den infrastruktur som finns på plats ute i kommunerna exploderat, även om det tyvärr inte sker överallt i alla skolor. Vi behöver anamma de möjligheter som tekniken ger och inte försöka hämma utvecklingen och sätta upp hinder för användningen.
Jag beundrar de rektorer och lärare som sätter elevernas rätt till undervisning först och som vågar utmana invanda mönster och traditionella lösningar. Vi som politiker har självklart till uppgift att se till att undervisningen håller hög kvalitet, oavsett hur den bedrivs. I dag tror jag tyvärr att de rektorer och lärare som verkligen har försökt hitta lösningar i en svår situation inte känner att de har stöd av denna regering, snarare tvärtom.
Propositionen om fjärrundervisning hade kunnat hanteras annorlunda på Utbildningsdepartementet, och signalen hade därmed kunnat bli en helt annan.
Maria Stockhaus (M):
Att det tidigare inte skulle ha varit möjligt att bedriva fjärrundervisning stämmer inte riktigt. Det handlar om att den tidigare var oreglerad. Det fanns inte regleringar som förbjöd fjärrundervisning. På Utbildningsdepartementet hade man trots allt möjlighet att ta tag i frågan om entreprenad tidigare. Man hade inte behövt lämna över propositionen utan att ta ett sådant initiativ och att lämna över till utbildningsutskottet att agera med anledning av den reaktion som kom från skolor som använder sig av denna lösning.
I denna kammare har jag vid flera tillfällen hört utbildningsministern tala positivt om användning av it. Det gör utbildningsministern även nu. Det svar som jag har fått på min interpellation är också någorlunda positivt. Som politiker får vi ofta kritik för att vi pratar mycket men inte gör någonting. När det gäller it i skolan ser jag tyvärr att det finns fog för denna kritik mot utbildningsministern. Uttalanden som att det behövs nationella riktlinjer för mobil- och it-användning i skolan kan knappast tolkas som en positiv inställning.
Den reaktionen kom i samband med en diskussion om ordningsproblem. När man då drar med it-användningen i skolan ger det negativa signaler. Reaktionen att det är lite gulligt att Alliansen engagerar sig i it i undervisningen känns också ganska märklig. Vad har regeringen egentligen gjort i frågan under sitt första år? Det enda som har passerat kammaren är propositionen om fjärrundervisning. Där hade man kunnat agera annorlunda än man gjorde och skickat helt andra signaler.
Denna proposition riskerade att helt dra undan mattan för skolor och kommuner om man inte hade börjat adressera frågan om fjärrundervisning. Vilka signaler skickar det? Tekniken finns på plats, och elever behöver få undervisning av behöriga lärare som inte alltid finns på plats i skolan eller ens i kommunen. När kommer regeringen tillbaka med förslag om ändringar när det gäller entreprenad? Det är en komplicerad fråga, men hur länge ska dessa elever på till exempel Ådasgymnasiet vara utan modersmålsundervisning?
Detta handlar faktiskt om eleverna och deras rätt till undervisning av behöriga lärare som kanske inte finns på plats i kommunen. Då är det viktigt att vi öppnar för möjligheter, även om man gör det som försöksverksamhet eller ser till att det sker under kontroll av Skolinspektionen. Men alternativet för eleverna på Ådalsgymnasiet är faktiskt att de nu inte får någon modersmålsundervisning alls.
Maria Stockhaus (M):
I ärlighetens namn påbörjade Alliansen ett arbete i Digitaliseringskommissionen som hade en hel del skrivningar om just digitalisering av svensk skola. Utbildningsdepartementet finansierade Forum för skolans digitalisering som SKL fick i uppdrag att driva. I höstas lämnade man ifrån sig ett utkast om vad som borde ingå i en nationell strategi för skolans digitalisering.
Utredningen som Metta Fjellner gjorde handlade om ordningsproblemen i skolan i stort och inte specifikt om mobiltelefoner. Jag vänder mig emot är att man på politisk nivå diskuterar användningen av mobiltelefoner i klassrummen. Jag tycker att man borde överlåta den frågan till professionen. Men utbildningsministern valde att i det sammanhanget dra in it i stort. Han sade att det var viktigt att reglera både mobilanvändning och it-användning.
Om man uttrycker sig på det sättet ger det knappast ett positivt intryck när det gäller it-användningen i skolan. Alliansen har nu dessutom kommit med ett skarpt förslag om en nationell strategi för skolans digitalisering. I detta ligger möjligheten att utnyttja tekniken för att höja kvaliteten på undervisningen och förbättra skolans resultat, även när det gäller att utveckla fjärrundervisningen.
När vi står inför en lärarbrist - en brist som redan är ett faktum ute i många mindre kommuner i landet - kan tekniken vara ett sätt att säkerställa att alla får tillgång till en likvärdig utbildning. Alliansen har genom sin motion om fjärrundervisning sett till att propositionen som skickades till riksdagen inte fick de katastrofala följder som den annars skulle ha fått för många skolor. Nu har vi lagt fram ett förslag om skolans digitalisering. Det vore intressant att höra utbildningsministerns reaktion på detta förslag, förutom att han tycker att det är gulligt.
Maria Stockhaus (M):
Jag börjar med att precis som övriga alliansledamöter yrka bifall till reservationerna 8 och 49. Vi står naturligtvis bakom Moderaternas övriga reservationer i betänkandet. Mycket har sagts i debatten om skolväsendet, och jag kommer här i slutet att fokusera på två av de tillkännagivanden som en majoritet i utbildningsutskottet beslutat om och som jag hoppas går igenom även här i kammaren.
Båda handlar om skolans digitalisering. Skolverket lade nyligen fram en rapport om it-användningen och it-kompetensen i skolan. Tillgången till it-utrustning har ökat kraftigt sedan 2012, när det senast gjordes en motsvarande undersökning. I grundskolan går i dag tre datorer eller surfplattor per elev, och i gymnasieskolan är relationen en till en. Fler elever har också tillgång till en personlig dator eller surfplatta.
Det rör sig om ca 25 procent av eleverna i grundskolan. It-användningen ökar också. Både lärare och elever i Skolverkets undersökning uppger att de använder it i större utsträckning än 2012. Användningen begränsar sig dock oftast till att söka information, skriva texter och göra presentationer. It skulle kunna betyda så mycket mer; att utveckla pedagogiken och ge elever bättre förutsättningar att klara skolan.
Men det förutsätter att lärarna har den kompetens som behövs för att utnyttja teknikens villkor. I alliansregeringens examensmål för en nyare lärarutbildning finns mål för digital kompetens. Det är något som behöver följas upp. Jag är inte så säker på att alla lärosäten lever upp till de examensmålen. Skolverkets kartläggning visar också att lärarna har stora behov av kompetensutveckling.
Till exempel 30 procent av lärarna i grundskolan anser att de behöver kompetensutveckling i att använda ett e-postprogram. Herr talman! Huvudmännen har gjort stora investeringar i infrastruktur. Nu behöver staten stötta med kompetensutveckling. Därför är det viktigt att fortbildningssatsningen som det ena tillkännagivandet handlar om kommer till stånd nu.
Vi kan inte vänta på en behandling av hela den digitala strategin innan satsningen kommer på plats. Det andra tillkännagivandet handlar om digitala nationella prov med extern rättning. Det handlar om att utnyttja tekniken i sig, bättre rättssäkerhet för eleverna och inte minst mindre administration för lärarna. I utredningen om nationella prov som lades fram nyligen föreslås att digitala nationella prov ska införas från år 2022.
Det ligger långt bort. Tekniken finns. Det finns faktiskt svenska företag som har utvecklat applikationer som i dag används för att genomföra nationella prov i till exempel delar av Australien. Det är svårt att förstå vad som ska behöva ta så lång tid. Därför är tillkännagivandet om digitala nationella prov med extern rättning en markering mot regeringen att skyndsamt ta fram ett förslag i frågan.
Det är oerhört viktigt för att minska lärarnas arbetsbelastning.
Maria Stockhaus (M):
Jag trodde att debatten skulle handla om fjärrundervisning. Det var inte så mycket om fjärrundervisning i Stefan Jakobssons anförande, men jag tar replik på den del som handlade om det. Vi vet att ni inte vill bifalla förslaget om studiehandledning och modersmål eftersom ni inte tycker att det ska finnas, trots att forskningen är tydlig med att eleverna behöver det för att klara både sitt modersmål och svenskan.
Läser man er budgetmotion är det tydligt att ni vill lägga pengar på att värna byskolor. För just byskolor är lärarbristen ett faktum. Legitimationsreformen har också skärpt kraven på vilka lärare som är behöriga att undervisa.
Varför väljer då Stefan Jakobsson och Sverigedemokraterna att inte stödja Alliansens följdmotion om en försöksverksamhet med fjärrundervisning i andra ämnen på entreprenad? Vad har ni för förslag för att på kort sikt säkerställa att eleverna som går i de byskolor som ni säger er värna får undervisning i alla ämnen av behöriga lärare?
Maria Stockhaus (M):
Dorotea kommun är en väldigt liten kommun och har totalt 249 elever i sin skola. I denna kommun känns lärarbristen av mycket tydligt. De har svårt att hitta behöriga lärare i alla ämnen, inte minst moderna språk. I Kramfors finns lärare i moderna språk som inte har fulla tjänster, och Kramfors kommun är villig att sälja undervisning via fjärrundervisning på entreprenad till skolan i Dorotea.
Min fråga till Daniel Riazat är: Varför vill Vänsterpartiet beröva eleverna i Dorotea möjligheten att få undervisning av behöriga lärare i moderna språk?