KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Svedberg (S):
Jag tackar Raimo Pärssinen som har ställt en av dessa interpellationer. Fördelningspolitik och samhällets utveckling hänger väldigt väl ihop. Finansministern har säkert stenkoll på detta läge.
Jag tänker ändå ställa frågan till finansministern om han är lika övertygad som jag om att de socioekonomiska förhållandena i riket spelar en stor roll för rikets utveckling och om finansministern är medveten om att de socioekonomiska förhållandena har en stor betydelse på offentlig verksamhet.
När regeringen nu gör en omfördelning av resurserna i trygghetssystem med mera drabbar det alltså direkt kommuner och landsting i form av högre kostnader med mera. Då är den enkla frågan: Är finansministern medveten om detta?
Är han det blir min följdfråga: Hur kan man medvetet föra den typen av politik när man hela tiden hävdar att utanförskapet är den viktigaste frågan att lösa om man ska komma till rätta med detta?
Den fördelningspolitik som regeringen för i dag och har fört bidrar alltså till högre kostnader i kommuner och landsting. I vårpropositionen kunde man signalera att kommuner och landsting inte fick några höjda anslag. Jag hade tänkt ha denna diskussion med Hägglund, men jag fick den med Odell.
Nu tänkte jag passa på att fråga om kanske finansministern kunde svara mig. Av vilken anledning blundar man för att kommuners och landstings ekonomi blöder, utifrån att den fördelningspolitiska vinkling som regeringen har bidrar till en kostnadsökning på det området?
Jag kanske blir hänvisad till Odell igen, men jag hoppas att det inte blir så. Den viktigaste frågan, och den som jag oftast får av mina vänner i min hemkommun Hudiksvall, är: Varför är det så orättvist? De frågar också: Varför ska jag som pensionär betala mer skatt? Varför ska jag som sjuk hamna i en situation där jag blir beroende av system som jag helst inte skulle vilja komma in i?
Varför ska jag som arbetslös med kniven på strupen hamna i en situation där jag måste ta hjälp i form av socialbidrag? Staten slipper kostnaden. Kostnaden hamnar på kommun och landsting. Min stora fråga är därför: Hur tänker finansministern utifrån att de socioekonomiska förhållandena i riket blir så oerhört förändrade?
Per Svedberg (S):
Jag hinner inte upprepa allt jag sade nyss, men skulle finansministern vara intresserad av att ägna en tanke till den fråga jag ställde? Jag ställde i och för sig två frågor. Men vi kan ta en av dem. Har de socioekonomiska förhållandena någon typ av inverkan på Sveriges utveckling, finansministern? Om svaret blir ja på den frågan vore det enkelt.
Varför skapar man då förhållanden som gör att de socioekonomiska effekterna blir så kraftiga att vi får det utfall vi får? Det vore ganska enkelt att räkna på det. Om vi lägger ut kostnader i den ena änden slipper vi lägga ut dem i den andra. Nu drar man in medlen här för att man ska öka dem där, det vill säga att staten plockar in medan kommunerna får tillskjuta pengar.
Det är en väldigt märklig syn och en väldigt konstig fördelningspolitik. Det är vad hela frågan handlar om. Hur ska vi fördela de gemensamma pengarna? Du säger i svaret: Vi måste vara återhållsamma i statens finanser.
Vår statsminister sade en gång: Sveriges kommuner och landsting har pengar, och de ska hushålla med sina pengar. Vi har en alliansföreträdare hemma i vår kommun som säger ungefär så här: Kommunen har levt över sina tillgångar. Landstinget har levt över sina tillgångar. Det finns alltså pengar att hämta.
Det handlar om 1 000 arbetstillfällen i Gävleborgs läns landsting fram till år 2011. Det är 500 arbetstillfällen i Hudiksvalls kommun med den förda politik som är nu. Jag ställer mig frågan: Är det så att Borg med flera fortsätter att hävda att det är helt okej?
Per Svedberg (S):
Tack statsrådet! Lite besviken är jag över att inte Hägglund själv kommer och diskuterar denna fråga, för man kan tycka att det ligger under hans ansvarsområde även om du har det övergripande kommunministeransvaret. Jag kommer också att beröra landstinget i Gävleborg. Ursäkta om jag blir lite patriotisk där, men det är därifrån jag har de aktuella och korrekta siffrorna.
Landstinget i Gävleborg har slitit under många år med att komma i balans med sin ekonomi. Man har gjort kraftiga åtgärder och förändringar som har gjort både ont och illa men man har kommit på rätt väg.
Det som händer nu är, kan man säga, otroligt brutalt för landstingen, framför allt för landstingen i Norrlandskommunerna där både jobbfrekvensen är lite lägre och utflyttningen är högre. Jag återvänder till Gävleborg.
Som prognosen ser ut nu fram till 2011 kommer landstinget i Gävleborg att tappa 550 miljoner kronor. Det motsvarar ungefär tusen arbetstillfällen. Det är tusen par händer i vården. Tusen par händer för dem som behöver samhällets stöd, samhällets vård och samhällets omsorg.
Denna situation är minst sagt upprörande. Vad som gör en än mer ilsk och faktiskt nästan, som vi säger hemma, förbannad och "görle" är att företrädare från regeringen vid ett flertal tillfällen har uttalat sig om att kommuner och landsting har levt över sina tillgångar.
Vi har lokala företrädare som i lokalpress har uttryckt precis de orden. Som före detta landstingspolitiker kan jag konstatera att man blir oerhört bestört när någon uttrycker sig på det viset. Samtliga förtroendevalda, åtminstone där jag kommer ifrån, har gjort ett digert och hårt arbete för att hålla budgeten i balans.
När då regeringens företrädare är ute och talar om att kommuner och landsting lever över sina tillgångar blir man oerhört arg.
Därför blir min fråga i den här diskussionen: Är det inte lite pinsamt när statsministern faktiskt gör det här uttalandet i Norrbotten, eller när allianskollegan Bergström i Hudiksvall talar om för kommunledningen och indirekt landstingsledningen att de har levt över sina tillgångar?
Det kanske är än värre för Sven och Stina som bor i glesbygd och ser att det försämras. Deras situation kommer att bli jättebesvärlig utifrån att om man ska spara så här mycket i verksamheten i landstinget i Gävleborg motsvarar de här pengarna 26 hälsocentraler. Det är stora pengar.
Det är stora och väldigt vulgära ord från regeringen, vill jag påstå. Landstingssverige behöver mer pengar. Min fråga är egentligen till statsministern, men nu får Odell ta den. Hur blir det nu? Kommer det något i vårpropositionen?
Per Svedberg (S):
Det var en intressant vinkling från statsrådet, att vi egentligen inte behöver diskutera det här, eftersom svaret kommer den 15 april. Så enkelt är det ändå inte. Vi får faktiskt fortsätta att uttrycka oss nästan som vi vill i kammaren.
Dagsläget i Gävleborg och i Gävleborgs läns landsting är att man egentligen skulle behöva säga upp 200 personer på studs, nu på en gång. I Gävleborg, likt många andra län och andra delar av Sverige, har vi en ganska häftig generationsväxling som också kommer att påverka delar av det som vi pratar om och debatterar i dag.
Om man i dag rakt av skulle göra sig av med 200 personer för att komma i balans med sin ekonomi skulle det vara förödande för verksamheten och för utvecklingen av den verksamhet man har, just med anledning av den generationsväxling vi är i. Då blir det än mer viktigt vilket signalsystem regeringen har.
Jag tänkte upprepa det: När man har en regering som vid ett antal tillfällen säger att kommuner och landsting lever över sina tillgångar är det ett hån mot alla förtroendevalda inom kommuner och landsting. Alla dessa människor gör det de är satta att göra till medborgarnas bästa. Att säga något sådant blir helt huvudstupa.
Roland Bäckman, Ljusdal, tog ett exempel på en kommun som inte är extrem glesbygd - det ska jag inte säga - men den är stor, och den är inte så tätt befolkad. Man har stora ytor, stora områden, som ska trafikeras om man måste transporteras. Om man för det här till sin spets kommer förmodligen Ljusdals kommun att utarmas mer än i dag.
Naturligtvis är det beroende på den kris vi är i. Så är det ju. Men det handlar även om huruvida vi fattar beslut härifrån som gör att vi inte kan underhålla och stimulera åtminstone den offentliga verksamheten. Hur ska man då välja att bo uppe i Los om man inte har möjlighet att ta del av det offentligas tjänster däruppe?
Det gäller hälso- och sjukvård men kanske framför allt kommunal vård och omsorg. Gävleborg är ett ganska stort län. Vi har delar som redan i dag har bekymmer. Då tänker jag på Ovanåker och på Hofors som ligger i utkanterna.
De behöver faktiskt få signalen att regeringen vill något, att regeringen är på väg. Det svar vi får i dag är att den 15 april kommer svaret. Lite borde man kunna glänta på dörren.
Jag tycker att en regering och de statsbärande och deras signalsystem har en jättestor påverkan på folks upplevelse av nutiden och den situation vi är i. Vi har hört uttryck som skitår och allt möjligt härifrån talarstolen. Ibland kan jag tänka att kanske borde man prata lite utifrån en positiv syn.
Eller ser regeringen allt så otroligt mörkt som det framstår att man gör? Spelar det roll att vi säger upp folk inom Kommun- och Landstingssverige? Har det betydelse för kvaliteten? Egentligen skulle Hägglund ha svarat på det, om den kvalitetsförsämring man är på väg in i spelar roll.
Per Svedberg (S):
Dagen lider mot sitt slut, och även denna debatt. Det som är intressant i retoriken och som vi har hört från flera av dem som har hoppat in här är att reaktioner och känslor far runt.
För att inte förlänga debatten alltför mycket tänker jag bara kommentera ett litet utspel som ministern gjorde. Han sade att folk inte går på att det är regeringens fel.
Då skulle jag vilja uttrycka det så att åtminstone i vårt hemlän är folk inte döva, inte blinda och framför allt inte känslokalla. Förutom den finansiella krisen som vi har beskrivit här händer det saker i kommuner och landsting, saker som är betydligt närmare folk än i den här miljön.
Det ser folk. Det var därför jag antydde i mitt förra inlägg att om regeringen menar allvar, och om regeringen skulle kunna ge någon typ av positiv ingång så att folk känner att det trots allt finns hopp, skulle vi må mycket bättre. Det får blir mina slutord i den här debatten.
Per Svedberg (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det blev ungefär som väntat. Jag är dock inte riktigt överens med statsrådet om analysen av framtiden. Först ska jag göra en kort beskrivning av varför jag ställde frågan. Det handlar naturligtvis om möjligheten att arbeta och verka på annan ort.
Kopplar jag det till regeringsförklaringen med mera konstaterar jag att det var prio ett för alliansregeringen. Då blir retoriken lite konstig. Hudiksvall är en ort som har haft många varsel under det senaste halvåret. Vi ligger nog på 700-800 varsel och ca 400-500 är genomförda.
Därför är det av största betydelse att vi har möjlighet att transportera oss över länsgränsen. Inom länet fungerar det hyfsat med kollektivtrafiken och X-tåget. Ska man ned till Stockholm krävs det andra sätt att resa.
Många har kommit till mig och frågat: Hur tänker de när de säger att vi ska jobba borta och pendla när vi inte kan ta oss hem på kvällen? Det är därför den här frågan har kommit upp. Jag tänkte att vi skulle kunna få ett mer uttömmande svar i en sådan här debatt. Hur tänker Åsa Torstensson egentligen?
Många av dem som pendlar utanför länet vill naturligtvis komma hem. Som Åsa Lindestam sade vill även vi komma hem. De som veckopendlar och jobbar borta har möjlighet att jobba in tid. När man jobbar in tid kan man oftast inte åka hem tidigt på dagen, utan det blir sent på kvällen.
Den möjligheten är helt borta för vår del, om man inte kan åka halv sju. Något annat intressant som jag kunde uttyda av svaret är att Åsa Torstensson pekade på förslag som ska komma när det gäller kollektivtrafikförordningen. Det är lite intressant. Det kanske kan lösa en del.
Frågan är om kostnaden hamnar på landsting och kommuner i stället för på staten. Du inledde med att säga att det inte är regeringens uppgift. I svaret står det att vissa turer naturligtvis måste subventioneras. Det hänger inte ihop. Det fungerar inte.
Jag är övertygad om att Åsa Torstensson och regeringen skulle kunna påverka så att spårtrafiken mot Norrland kan utökas. Det borde vara ganska enkelt, om viljan finns. Det är klart att viljan finns, men man vill utifrån en marknadslösning. Det har jag förstått att man är trakterad av. Senast i dag har vi fått besked om hur många apotek som ska läggas ned.
Det är också en marknadsanpassning där man tror att man ska hitta lösningar. I det här fallet tror jag inte att man kommer till någon lösning. Anledningen till att SJ gjorde den här förändringen var ju att finansieringsbilden på kvällståget norrut var rätt skral. Behovet av fler tåg var större söderut. Därför drog man in kvällståget.
Man har faktiskt plockat ned tågsättet mellan Sundsvall och Stockholm.
Per Svedberg (S):
Åsa Torstensson hann inte med hela sin förklaring. Jag hoppas därför att hon fortsätter med den i sitt nästa inlägg. Någonting som jag reagerar över är att Åsa Torstensson nästan ifrågasätter att jag ställer frågan och att vi interpellerar i denna typ av frågor. Då kanske detta blir en liten lektion för dem som sitter på läktaren.
Som folkvald har jag faktiskt rätt att ställa frågor till ansvarig minister när jag tycker att saker och ting är fel. I denna fråga är det dessutom många som har kontaktat mig och ställt frågan till mig: Kan du påverka och höra dig för hur det ligger till?
Åsa Torstensson säger då att hon inte tänker göra något, att man inte har för avsikt att göra något utan att man tänker stå och titta på. Jag undrar om det är regeringsdugligt att stå och titta på när det händer. Och vips hände det, och ingen gjorde något eftersom man inte ville det.
Då måste jag backa till det som Roland Bäckman sade. Centern är ju ett parti som värnat glesbygden och landsbygden, så nog borde du, Åsa Torstensson, kunna spänna strängen lite hårdare och kanske åtminstone bevaka att vi får den här lilla möjligheten. Jag tänker vara lite positiv. Senast i morse stod jag och kompisen Sven Bergström på perrongen i Hudiksvall.
Vi kunde konstatera att perrongen var smockfull med folk. Det är väldigt mycket folk som åker tåg, och det är jättebra för Sverige och för miljön. Men när du säger att ni inte tänker göra någonting blir jag orolig. Hur kan man som styrande av riket ha inställningen att man inte tänker göra något, inte tänker lägga sig i tidtabeller?
För mig känns det väldigt torftigt. Nog måste väl ambitionsnivån vara något högre än så om nu också delen norr om Gävle ska ha en möjlighet att leva och blomstra. I Hudiksvall har vi ett stort bioenergiföretag som har expanderat med, tror jag att jag läst, 700 procent på två år.
Man anställer ganska många just nu - människor som ofta pendlar söderut. Naturligtvis ska de hem; så är det. Många av dem nyttjar Arlanda - inte så otroligt miljövänligt, men det krävs för deras jobb. När de landar i Sverige tar de sig inte upp till Hudiksvall. Alternativet blir taxi - inte så himla bra, så det är lite tråkigt.
Jag är ganska övertygad om att vi har en stor mängd företag som skulle vara betjänta av att kvällsturen fanns kvar så att tåget kunde nyttjas på ett bättre sätt. Jag ser gärna att du, Åsa Torstensson, utvecklar sina tankar, vilket inte riktigt hanns med på slutet nyss. Kanske kunde du också ge en kort kommentar om tankegången. Du säger ju att ni inte tänker lägga er i.
Men tänk om vi alla här i kammaren inte lade oss i fördelningspolitiken i riket! Det är väl också en typ av fördelningspolitik, Åsa Torstensson, att för hela Sverige skapa möjligheter och förutsättningar att blomstra och växa. Jag ser alltså fram emot att du utvecklar ditt svar.
Per Svedberg (S):
Jag har hört någon som har sagt ungefär så här i talarstolen hemma: Vojne, vojne! Jag förstår inte riktigt vad ministern säger, om jag ska vara riktigt ärlig. Först säger Åsa Torstensson att det här är ingenting som regeringen lägger sig i. Tre meningar senare säger hon att det är resenären som ska vara i fokus, man ska göra allt för resenärerna. Det är bra, men lägg dig i då!
Lägg dig i och tala om att vi tycker så här! Vi skulle vilja att ni utformar er trafik så här, för det betyder mycket för Norrland. Då hamnar vi i den andra diskussionen - de motorälskande bilburna männen. Jag är en sådan. Det största intresse jag har här i livet är motorsport. Jag vill påpeka att vi har en mängd kvinnor som också utövar motorsport och trivs med att köra bil.
Men icke förty tar vi ett miljöansvar. Vi värnar också om miljön. Varför underblåser då inte ministern möjligheten att utveckla resandet? Du har den möjligheten, Åsa Torstensson. Du kan inte säga att du inte ska lägga dig i. Om du säger det lägger du dig platt och kommer sedan med en förklaringsmodell där du säger att det här ska marknaden ta hand om.
Då har du lagt dig i. Då har du sagt att marknaden ska ta hand om detta. Vi ska inte ge SJ direktiv eller förutsättningar att kunna lösa detta. Då blir jag brydd och lite förstämd, för även vi som bor norr om Gävle har faktiskt behov av att resa.
Det är en väldigt viktig tur vi pratar om, men ministern avfärdar den. Skärpning!
Per Svedberg (S):
Jag kände mig manad att hoppa in i den här diskussionen och debatten. Jag har en känsla av att kunskapen behövs. Om man löser finansieringen av ledsystem kommer man till rätta med en mängd andra problem. Jag är hälsing. Vi har inte så mycket fjäll och inte så mycket snö heller.
Det innebär att skoteråkningen oftast blir på frost, om man ska vara riktigt ärlig. Det här skapar i sig massor av problem. Någon lokal skoterklubb existerar inte, men det finns ett stort antal snöskotrar i den by där jag bor, och de kör mest överallt.
Någonstans här finns ändå en del vuxna människor som tycker att vi kanske måste organisera det här och hitta modeller för att kunna ha ett ledsystem som gör att vi inte får en massa busåkning.
Om regeringen skulle kunna anslå tonen för hur finansieringen av ledsystem kommer att gå till och visa en vilja att faktiskt bidra till att de här ledsystemen kan få anläggas, kanske hitta smidiga vägar för att få anlägga leder och så vidare, då skulle man kanske komma runt en del av busåkningen. En annan del som ministern nämner i svaret är det här med skrotning och skrotningspremie.
Nu har branschen själv, alltså snöskoterproducenterna, gått in och gjort ett eget skrotningssystem. Det är ju bra, fast jag tror att det skulle kunna öka miljömedvetenheten betydligt mer om regeringen även här slog an tonen när det gäller att förnya fordonsparken.
Även vi som tycker att snöskotrar är jättebra vet ju att gamla snöskotrar faktiskt förorenar rätt mycket, medan nya har blivit otroligt miljöanpassade. Det var ett litet medskick och några reaktioner på de inlägg vi haft.
Per Svedberg (S):
Det gläder mig att ministern är påläst och faktiskt har en del handlingar som man kan gå in och kontrollera i. Det är jättebra! Men jag blir lite besviken när ministern underskattar sin egen och regeringens roll i sammanhanget.
Jag tror nämligen att det skulle betyda mycket om ministern skulle säga så här: Nu sätter vi ned foten, för vi vill få en tingens ordning som är till gagn för hela norra Sverige. Ministern säger att branschen och turistnäringen skulle kunna bära det här själv. Det är sant.
Men samtidigt skulle man kunna vända på det och säga att detta kanske kan göras genom en liten satsning på branschen för att utveckla skoterturismen. Det vore nog inte så dumt. Det satsas ju i andra branscher lite här och där för att stimulera utvecklingen. Det skulle man kunna göra i det här fallet också. Ett litet medskick till ministern är: Huka inte så mycket! Var med och ta för dig lite grann!
Vi skoteråkare behöver få känna ett visst stöd för att få de här sakerna på plats.
Per Svedberg (S):
Nu ska vi debattera Unidroit-konventionen och vissa andra kulturarvsfrågor. Jag står bakom samtliga våra reservationer, men yrkar bifall till reservation 1.
Kulturarv och kulturarvsfrågor kan vara så mycket för olika människor. Synen på det kulturarv vi har och synen på det kulturarv vi skapar kan också vara olika. I betänkandet är det ett brett spann mellan de motioner som har lagts fram.
Det är allt från Visby och ringmuren till bruksmiljöer. Högre upp i landet speglar man kulturarvet på ett positivt sätt. Det visar det komplexa när vi talar om kulturarv och kulturarvets värde.
Samtliga här tycker nog att det kulturarv vi har måste bevaras. Jag tror att alla här gör vad de kan för att bevara det. Det handlar om att alla måste hjälpas åt att bevara det kulturarv som vi alla är bärare av.
Ibland får jag en känsla av att vi, när vi diskuterar kulturarvsfrågor inte är så medvetna om att vi just nu och just här skapar något som kommer att visa sig bli ett arv så småningom. Det gör vi tillsammans. Det får man inte glömma. Det är därför det är så spännande att diskutera kulturarvsfrågor.
Vilkas kulturarv? Vilka har bidragit till kulturarvet? Jo, alla som fanns där. Det finns ett tillkännagivande i betänkandet när det gäller Accessprojektet.
Jag tycker att det är trevligt att vi gemensamt har kommit överens om att det är en utomordentligt bra satsning.
Den här satsningen gör att vi öppnar och stärker det kulturarv vi har så att det kan bli publikt och fler kan ta del av det vi har samlat och ska minnas. De ministrar som administrerar detta på Regeringskansliet får ett särskilt uppdrag.
Kanske främst Moderaterna får möjlighet att följa upp vad som kommer att hända med detta. Kommer vi vidare och hur kommer vi att öppna upp detta? Det blir en spännande utveckling. Det blir en arbetsmarknad som är rätt viktig, nämligen kulturarvsarbetarna.
I en reservation pratar vi om att tillgängliggöra konst och flytta konst mellan regioner så att vi kan sprida de samlingar som finns. Det omgärdas av en del säkerhetsaspekter.
Det skulle innebära att vi i Gävleborg kan få ta del av en konstsamling som finns på Gotland till exempel. En annan reservation handlar om Forum för levande historia.
Det känns jobbigt att behöva diskutera detta, men det handlar om att diskutera och upplysa om tokigheter som har inträffat. Det handlar om att samtala om att spridningen av islamofobi är av ondo.
Jag tycker att det är viktigt att prata om det. Ibland skapar vi generella bilder av vi och de. Vi kan återvända till kulturarvet och se vad som är kulturarv och vilka som är bärare av kulturen.
Det är vi, och vi gör det tillsammans, oavsett om vi kommer från Norrbotten, Turkiet eller Delsbo. Jag är glad åt detta och hoppas att uppföljningen av Accessprojektet kommer att synas.
Tack för att ni var välvilliga i de frågorna.
Per Svedberg (S):
Det var många kloka ord, Mattias. Det ska du ha kredd för. Men det jag blir lite nyfiken på är att vi ganska ofta i debatten har en diskussion om vilka som ska och vilka som inte ska. När vi pratar om kulturarvet vet både Mattias Karlsson och jag att det är influerat av en mängd olika kulturer som har gjort att det har vuxit fram och blivit som det har blivit.
Som jag sade i mitt anförande: Om vi förflyttar oss ungefär 150-200 år framåt i tiden, hur känner Mattias Karlsson det inför kulturarvets framväxt?
Per Svedberg (S):
Det var härligt att höra, tycker jag, för det som är det intressanta just nu är att vi väl aldrig någonsin har influerats så mycket av olika kulturer som skapar kulturarvet framgent. Jag tror inte heller att jag kommer att vara verksam om 150 år, så det behöver vi inte diskutera. Ni för ett ganska intressant resonemang om vilka som har rätt och vilka som inte har rätt att vara här.
Ni påför ganska ofta i debatten att om vi inte hade den invandringspolitik som vi har så skulle det inte se ut på ett visst sätt. Då skulle vi kunna göra det ena och det andra. Men i det här fallet måste väl ändå Mattias Karlsson vara med på tanken att eftersom vi har en mångfald och så många som bidrar till att utveckla och skapa ett framväxande kulturarv så är det jättebra.
Per Svedberg (S):
Ja, Peder, du är en behaglig herre. Fast jag måste nog rätta dig på en punkt. När fri entré-reformen avskaffades sjönk besökstalen dramatiskt. Sedan har de stigit. Så var det.
Det var inte så att man utgick från den punkt då man avskaffade den och det sakta gick uppåt, utan det var en dramatisk sänkning och i vissa fall nästan katastrof i besökstal. Jag tror att vi kan vara överens om att rätta till historieskrivningen en smula.
Vi var ganska överens om Kulturarvslyftet, effekterna och tempot, och då blir i konsekvensens namn frågan: Vad tänker ni göra åt det?