Gunilla Carlsson (M):
Hans Linde har frågat mig vad jag avser att göra för att öka andelen medel som går till millenniemålens uppfyllande. Hans Linde vill också veta vad jag gör för att minska vad han uppfattar som "urholkningen av biståndet" samt om jag kommer att utvärdera hur regeringens avräkningar för skuldavskrivningar och flyktingmottagande påverkar biståndets mål. Slutligen undrar Hans Linde om jag vill få till stånd en omprövning av Dac-reglerna för att minska vad han också kallar "urholkningen av biståndet".
När det gäller millenniemålens uppfyllande vill jag först poängtera att jag helt delar Hans Lindes analys av de kraftansträngningar som krävs för att världssamfundet ska nå millenniemålen till 2015. Dessa mål förpliktar och utgör en grundpelare i svensk utvecklingspolitik. Låt oss här inte glömma att Sverige sedan länge är en av de per capita absolut största biståndsgivarna. Sedan alliansregeringens tillträde har biståndsramen ökat med ca 4 miljarder kronor.
För att Sverige mer konkret ska kunna bidra till en rättvis och hållbar utveckling - inklusive uppfyllandet av millenniemålen - krävs dock förutom finansiella medel också mer resultattänkande. Alliansregeringen arbetar därför för en resultatinriktad utvecklingspolitik med kvalitet och effektivitet som viktigaste kännetecken. Landfokuseringen är ett bra exempel. Sverige kan inte vara överallt och göra allt.
Genom att minska antalet samarbetsländer blir det bilaterala utvecklingssamarbetet mer effektivt. Det ger oss bland annat utrymme att stärka vårt fokus på Afrika där behoven är som störst. Inom det multilaterala utvecklingssamarbetet agerar regeringen strategiskt för att öka effektiviteten hos de internationella organisationerna, till exempel inom FN-systemet och Världsbanken. Slutmålet är att våra biståndspengar i än högre grad ska användas till rätt saker.
Därför har vi bland annat ökat kraven på att kopplingen mellan mänskliga rättigheter och utveckling i högre grad ska omsättas i praktiken. Ett exempel är beslutet att sänka det svenska basbidraget till FN:s utvecklingsprogram, UNDP, för 2008 med 10 procent. Anledningen är att organisationen inte på ett tillräckligt tydligt sätt lyckats integrera mänskliga rättigheter i det strategiska dokumentet som styr verksamheten.
Sverige kvarstår dock som en av de absolut största givarna till UNDP, och vi kommer också fortsatt att ha en nära dialog med UNDP om mänskliga rättigheter. När det gäller millenniemålens uppfyllande är det, förutom ett resultatinriktat bistånd, också viktigt med ett politiskt engagemang. Sverige deltar därför i ett millenniemålsinitiativ lanserat av den brittiske premiärministern Gordon Brown.
Initiativet syftar till att halvvägs till 2015 få till stånd förnyat globalt engagemang kring uppfyllandet av målen. En rad möten kommer att hållas under året med ett brett spektrum av aktörer, inte bara regeringar utan också till exempel näringslivet och civila samhället. FN:s generalsekreterare inbjuder till ett högnivåmöte i september för att få ytterligare fokus på frågan. Därutöver ingår jag i det nätverk som min danska kollega initierat för att öka fokus på uppfyllandet av millenniemål 3.
Regeringen tillämpar OECD/Dac:s regelverk för vad som får räknas som bistånd, och bilaterala skuldavskrivningar får enligt OECD/Dac:s riktlinjer räknas som en del av biståndet. Skuldlättnadernas utvecklingsfrämjande potential ligger i att de bland annat skapar möjligheter för utvecklingsländer att använda medel, som annars skulle gå till betalningar av skuldtjänst, för fattigdomsminskande åtgärder.
Därmed ligger skuldavskrivningar väl i linje med biståndsmålet att skapa förutsättningar för människor att ta sig ur fattigdom. Vad gäller kostnader för asylsökande från samarbetsländer räknas dessa av från biståndsramen sedan budgeten för 1991/92, även här i enlighet med Dac:s riktlinjer för vad som får räknas som bistånd. Enligt Dac kan kostnader för flyktingarnas tillfälliga uppehälle under första året i mottagarlandet klassificeras som bistånd.
Regeringen menar att dessa kostnader är motiverade såväl utifrån biståndsperspektiv som utifrån internationell humanitär rätt. Sverige ska kunna hjälpa såväl en skyddsbehövande människa i ett flyktingläger i Tanzania som en skyddsbehövande flykting under den första tiden som han eller hon befinner sig i Sverige. Även då dessa avräkningar, som alltså är helt förenliga med Dac:s regelverk, är gjorda har biståndsanslaget ökat från drygt 25 till drygt 27 miljarder svenska kronor.
Detta motsvarar en nästan tioprocentig ökning sedan regeringsskiftet. Hans Lindes påstående att det pågår en omfattande "urholkning" av biståndets volym är därför inte korrekt. Vad gäller Hans Lindes fråga om omprövning av Dac-reglerna vill jag framhålla att regeringen till fullo sluter upp kring riktlinjerna för ODA-rapportering. Samtidigt deltar vi aktivt i den kontinuerliga diskussion kring förbättringar av riktlinjerna som pågår inom ramen för Dac.
Regeringen stöder även Dac-sekretariatets initiativ att analysera framtida biståndsflöden och riskerna för en ökad fragmentering av biståndet. Det är mycket viktigt att samtliga biståndsgivare tydligt redovisar framtida flöden. Informationen kan bland annat användas som verktyg för effektivisering av biståndet och förbättrad samordning och arbetsfördelning. Härvidlag är det även viktigt att den samlade internationella biståndsnivån höjs och att biståndet effektiviseras.
Därför är det särskilt angeläget att länder som ännu inte uppfyllt sina åtaganden om ökade biståndsvolymer vidtar åtgärder för att så ska ske.