Peter Persson (S):
Inledngingsvis yrkar jag bifall till reservationerna 1 och 10. Jag instämmer givetvis i övriga socialdemokratiska reservationer men avstår från yrkanden för att bespara kammaren tid. Skattefrågan har alltid varit laddad i vårt lands politiska historia.
För den politiska högern har skatterna alltid varit för höga - oavsett nivå har skatterna alltid varit för höga. Välfärdssamhället för vilket skatter tas ut för att det ska byggas upp och förstärkas har alltid kallats för bidragssamhälle.
Man fick en oerhörd smäll av väljarna. De delade inte den uppfattning som Moderaterna förde fram. Därefter har man totalt ändrat argumentationen i skattefrågan. Man talar i stället om brister i samhället, om utanförskap och om arbetslöshet.
Man använder sig av det populära argumentet att jobbskatteavdrag som en sorts fix idé ska lösa problemet. Arbetslösheten skulle minska, jobben skulle bli fler. Det var argumentet. Man talade inte längre om att reducera välfärdsstaten.
Man prövade tvekande att använda ord som: Vi älskar välfärd. Det var nog tämligen svårt för många moderater, men de har ju en god tränare i Per Schlingmann med medhjälpare.
Det så kallade jobbskatteavdragets, eller grundavdragets, konstruktion är i sig orättvis när det gäller inkomstutfall. Den är särskilt orättvis när det gäller grupper som tidigare har arbetat in, men nu får ersättning i form av pension.
Det slog hårt i sin konstruktion mot sjuka och arbetslösa. Den teori som skulle lösa arbetslösheten genom inkomstskattepolitik, genom sänkningar av grundavdrag, är den riktig? Har den lett till lägre arbetslöshet och lägre utanförskap?
Det är inte så. Massarbetslösheten biter sig fast. Vi har i vårt land en arbetslöshet på 8 procent - 365 000 personer.
Krampaktigt försöker Moderaterna göra sin politik vetenskaplig, fastän den i grunden är djupt ideologisk och förankrad i partiets idéhistoria. I söndags kunde vi lyssna på P1-programmet Detektor som gjorde en intressant genomgång av jobbskatteavdraget.
Man intervjuade företrädare för en lång rad institutioner. Det var Finansdepartementets tjänstemän på den ekonomiska avdelningen, IFAU som utvärderat två steg av jobbskatteavdraget, Riksrevisionen och Finanspolitiska rådet.
De samlade kommentarerna var: Det kan inte styrkas att det har skapats fler jobb genom denna åtgärd. Det finns ingen referenspunkt till någon utvärdering. Man kan möjligen anta, men en sådan effekt kan ses först om 10-15 år.
Man kan se detta också på andra politikområden. Tänk, när man började tala om kollektivavtal som älskvärda och fackföreningar som sina goda vänner. Det var bara i ord.
I praktiken tog man bort avdragsrätten för fackföreningsavgifter, men arbetsgivarens avdragsrätt för medlemskap i intresseorganisation kvarstod. Man höjde avgifterna för arbetslöshetskassan och försämrade försäkringen. Sammantaget drevs hundratusentals människor ut från fackligt medlemskap.
Detta var inte oavsiktligt. Det var med precision en medveten politik. Man säger en sak, gör en annan sak, men vet att utfallet blir det man gör. Fru talman!
För socialdemokrater är skatter ett praktiskt instrument för att få resurser att gemensamt använda till att nå ett jämlikt samhälle där alla ges lika möjligheter, inte en gång utan hela tiden. Solidaritet binder ihop ett samhälle och ger gemensam framtidstro.
Vi vet att så kallade högskattesamhällen har hög skattemoral och att så kallade lågskattesamhällen har låg skattemoral. Det är enkelt.
När ett samhälle konstrueras så att vi är med och bidrar men också får tillbaka när vi har behov känner vi solidaritet med modellen. Det är ett samhälle som inte bara bygger på jag utan på vi . Det är ett samhälle som inte bygger på dem utan på oss tillsammans.
Med våra reservationer hade skattepolitiken medfört en större rättvisa, och den hade medverkat i vår allmänna politik till att få fler människor i arbete. Full sysselsättning är den socialdemokratiska politikens viktiga avsikt.
Vi vet nämligen att arbetslöshet är arbetsgivarnas bästa vän, och vi vet att arbetslöshet orsakar stora sociala plågor. Jobbpolitiken är den moderatledda regeringens stora misslyckande. Skattepolitiken är en del av det.
Just i dag har vi levt i 2 000 dagar i vårt land med Fredrik Reinfeldt som statsminister. Det har inte blivit färre utan fler arbetslösa. Det har inte blivit färre arbetslösa på 2 000 dagar utan fler.
Ungdomsarbetslösheten är katastrofal. Resurser har förslösats. Landet har för många människor inte blivit ett bättre land att leva i. De 365 000 arbetslösa är det yttersta kvittot på en misslyckad politik. Det är dags att börja längta efter en annan tid i vårt land.