Maria Larsson (KD):
Jag väljer att ge ett gemensamt svar på frågorna. Låt mig först säga att jag välkomnar Riksrevisionens granskning. Oberoende av om äldreomsorgen ges i privat/enskild regi eller i kommunal regi ska den enskilde brukaren och dennes anhöriga alltid kunna känna fullt förtroende för att verksamheten är av god kvalitet och att den bedrivs i enlighet med gällande lagar, förordningar och föreskrifter.
Min utgångspunkt som äldreminister är att regelsystemen ska vara så lika som möjligt. Två grundläggande villkor gäller för all äldreomsorg. För det första: Socialtjänstlagens krav på god kvalitet gäller alltid, oberoende av om äldreomsorgen bedrivs i enskild regi eller i kommunal regi. Av den så kallade kvalitetsparagrafen i socialtjänstlagen 3 kap.
3 § framgår att insatserna ska vara av god kvalitet, det ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet och kvaliteten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras.
Dessa lagstadgade kvalitetskrav gäller direkt också för privata/enskilda utförare, och de gäller oberoende av det avtal som sluts mellan kommunen och en privat/enskild utförare, det vill säga den gällande lagstiftningen kan inte avtalas bort eller bortses från med hänvisning till att dessa kvalitetskrav saknas i avtalet.
För det andra: När kommunen som huvudman för socialtjänsten sluter ett avtal och låter någon annan utföra kommunens uppgifter förblir verksamheten en kommunal angelägenhet. Kommunen bär fortsättningsvis huvudansvaret och har det yttersta ansvaret för verksamheten. Jag vill här knyta an till Eva Olofssons fråga om lagstiftning för hur avtal med privata vårdgivare ska kunna ställa högre kvalitetskrav.
Mitt svar är att detta inte är aktuellt. Argumenten är följande: Kommunen har möjlighet att ställa kommunspecifika kvalitetskrav i förfrågningsunderlagen så länge som kraven är i nivå med eller går utöver de nationella kraven i gällande rätt.
Att staten i detalj ska styra och reglera äldreomsorgen eller lagstifta om avtal mellan kommun och utförare står bland annat i motsatsställning till socialtjänstlagens karaktär av målinriktad ramlag och det kommunala självstyret samt kravet på individuell behovsanpassning. Däremot behöver vi bättre verktyg för att utveckla, granska och kontrollera kvaliteten i äldreomsorgen.
Sedan den nuvarande regeringen tillträdde har äldreomsorgen och sådana frågor getts hög prioritet. Därför beklagar jag att Riksrevisionen i stort begränsat sin granskning till perioden 2003-2007. Viktiga åtgärder som den nuvarande regeringen har vidtagit berörs endast summariskt. Jag vill här nämna några.
För att kunna följa upp och jämföra insatser inom all äldreomsorg har regeringen gett Socialstyrelsen i uppdrag att i samarbete med Sveriges Kommuner och Landsting utveckla ett nationellt system för öppna jämförelser av kvalitet, kostnader och effektivitet . I uppdraget ingår bland annat att utveckla nationella kvalitetsindikatorer.
För att tydliggöra rättsläget och underlätta för kommuner som vill öka valfriheten för den enskilde träder en ny lag, LOV, i kraft den 1 januari 2009 . Det är en lagstiftning som skapar kvalitetskonkurrens i stället för priskonkurrens.
För att underlätta kommunernas arbete med förfrågningsunderlag och avtal ska Konkurrensverket respektive Nutek på regeringens uppdrag genomföra informationsinsatser och ta fram vägledning för upphandlingar. Sveriges Kommuner och Landsting har beviljats 5 miljoner kronor för att ge råd och stöd, bland annat i juridiska frågor, till kommuner som ska införa valfrihetssystem. Regeringen har avsatt 280 miljoner kronor till kommunerna för att underlätta deras förberedelser.
Intresset är glädjande stort; hittills har 181 kommuner sökt stimulansbidrag. Regeringen avser vidare att reformera tillsynen av socialtjänsten för att den ska bli ett effektivare verktyg som ser till att lagar efterlevs. Tillsynen av socialtjänsten avses samordnas med tillsynen av hälso- och sjukvården hos Socialstyrelsen.
Frågan om att stärka yttrandefriheten för personalen inom privat omsorgsverksamhet besvarade justitieministern den 11 december 2007 i interpellation 186, 218 och 230. Av svaret framgår att frågan utretts tidigare och diskuterats i vart fall sedan 1980-talet. Möjligheterna att förstärka meddelarskyddet för privatanställda har bland annat övervägts av den förra socialdemokratiska regeringen.
Efter omfattande kritik från remissinstanserna valde den förra regeringen att inte gå vidare med något sådant förslag. Jag kan här tillägga att det inte föreligger något hinder för en huvudman - kommun - att avtala med den privata arbetsgivaren om skydd mot efterforskning och repressalier mot dennes anställda.
Vidare vill jag framhålla att enligt Socialstyrelsens nya föreskrifter för lex Sarah ) ska en enskild verksamhet informera socialnämnden såväl när en anmälan om ett allvarligt missförhållande tagits emot som när utredningen med anledning av en anmälan har avslutats.
Jag vill dessutom understryka att lagen om skydd för företagshemligheter inte hindrar personalen från att avslöja allvarliga missförhållanden på arbetsplatsen. I sådana fall gäller lex Sarah. Inom Regeringskansliet pågår även - i anslutning till beredningen av tillsynsutredningens betänkande - ett arbete kring eventuella förändringar i lex Sarah.
Här vill jag klargöra att personal inom såväl enskild som kommunal verksamhet kan göra anonyma anmälningar dels enligt lex Sarah, dels direkt till tillsynsmyndigheten. Jag kommer att noga följa utvecklingen inom det område som Riksrevisionen granskat. Det är angeläget att frågor om kvalitet och insyn inom äldreomsorgen uppmärksammas.
Men i nuläget avvaktar jag resultatet av de åtgärder som regeringen vidtagit respektive planerar att vidta för att öka valfriheten, effektivisera kvalitetsarbetet, öka insynen och skärpa tillsynen inom äldreomsorgen såväl i enskild regi som i kommunal regi.