Anders Borg (M):
Jag kan försäkra Raimo Pärssinen att jag inte är nöjd. Jag är djupt oroad för att det finns en sannolikhet för att vi skulle gå tillbaka till den politik som Socialdemokraterna har velat genomföra genom alla år, med höjda skatter, höjda bidrag och Amsåtgärder, i stället för en jobbpolitik som leder till fler människor i sysselsättning. Raimo Pärssinen säger att vi ska utvärdera vad som har hänt, inte prognoserna.
Låt oss då igen konstatera att från februari 2006 till februari 2010 har sysselsättningen ökat bland dem som är 16-64 år med ungefär 75 000 personer. Från februari 2006 till februari 2010 är det en ökning bland dem som är 15-74 år - det internationellt vedertagna sättet att mäta sysselsättningen - med 134 000. Det är vad som har hänt.
Trots att vi har gått igenom ett depressionsliknande förlopp i världsekonomin, trots att vi haft den värsta krisen sedan 30-talet, har vi alltså haft en ökning av sysselsättningen från början av 2006 till början av 2010.
Det är naturligtvis intressant att Ekonomistyrningsverket räknar med att vi har ett överskott på 1 procent 2012, 2 procent 2013 och nästan 3 procent 2014. När andra länder ska höja skatten och skära ned i välfärden står Sverige väl rustat därför att vi har stora överskott i våra offentliga finanser.
ESV räknar med att vi har en sysselsättningsökning under de här åren på i storleksordningen 125 000 om arbetslösheten går från 9 till 8 till 7 till 6 procent. Det är naturligtvis väldigt glädjande om en sådan utveckling skulle komma på plats. Full sysselsättning är kärnan i vår politik med vad det innebär av trygghet, välfärd och möjligheter till självbestämmande för människor. Det är grunden för politiken. Varför är jag djupt oroad?
Ja, ta fram den socialdemokratiska motionen. Den är väldig tydlig: Försämra jobbavdraget, använd 14 miljarder till att förstärka a-kassan, återställ sjukförsäkringen, bygg ut traditionell Amspolitik, höj skatten för unga, försämra förutsättningarna för företagande. Om man genomför det är det att rulla tillbaka arbetslinjen. Man gör det mer lönsamt att inte arbeta, mindre lönsamt att arbeta och väsentligt dyrare att anställa.
Det är kärnan i den socialdemokratiska politiken. Vad skulle det betyda? Ja, låt oss konstatera att det skulle betyda att risken ökar för att jobben inte kommer. Gör man det dyrare att anställa ökar risken för att jobben inte kommer. Det går inte att dra någon annan slutsats. Om man nedmonterar arbetslinjen, höjer a-kassan, tar tillbaka jobbavdraget och vidtar alla de andra åtgärderna ökar risken för flaskhalsar i ekonomin.
Då ökar risken för att arbetslösheten inte kan minska från 9 till 8 till 7 till 6 procent utan stannar någonstans på vägen och att vi i stället får inflation och löneökningar. Det är precis det som oroar mig. Det allvarligaste hotet mot full sysselsättning utgör en socialdemokratisk valseger i höstens val. Det skulle innebära att vi började gå tillbaka från arbetslinjen.
Och det är arbetslinjen som har gjort att vi har minskat de offentliga utgifterna, ökat skatteintäkterna, fått en arbetslöshet som inte utvecklats så illa som vi befarade och en sysselsättning och arbetade timmar som har utvecklats väsentligt bättre än vad vi trodde. Prognoser tror du inte på, Raimo Pärssinen, utan vi ska utvärdera vad som händer. Från februari 2006 till februari 2010 är det plus 75 000 och plus 134 000 i sysselsättningsökning. Det är naturligtvis inte tillräckligt.
Full sysselsättning förutsätter att vi får lägga fast en politik som fortsätter att göra det mer lönsamt att arbeta, som fortsätter att bygga rättvisa genom att bekämpa arbetslösheten, som fortsätter att lägga grunden för välfärd för alla genom starka offentliga finanser och en politik för full sysselsättning.