KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är en väldigt viktig interpellation som Jan-Olof Larsson har ställt. Jag tycker att den är viktig på flera sätt. Det första, helt uppenbara, är att det nu är mars 2014.
Nästa period för landsbygdsprogrammet har redan börjat, och vi har fortfarande inget färdigt landsbygdsprogram för Sveriges del. Det är min första fråga till landsbygdsministern: När avser han att lägga fram ett konkret förslag till ett landsbygdsprogram i Sverige för perioden 2014-2020?
Kommer det förslaget att landa på riksdagens bord så att vi får möjlighet att förhålla oss till det? Hur ser egentligen den formella behandlingen ut?
Det finns många andra väldigt viktiga miljöprojekt inom ramen för landsbygdsprogrammet. Alla de här tusentals människorna ute på landsbygden står nu och famlar i mörkret. De vet inte hur framtiden blir för deras viktiga projekt eftersom regeringen inte kan ge besked.
Jag ställde en fråga till landsbygdsministern för några månader sedan om leaderprojekten som syftar till att utveckla landsbygden på ett miljövänligt sätt. Ska leaderprojekten finnas kvar? Ska de ha ungefär samma anslagsnivå som i dag, eller blir den högre eller lägre? Det är sådana saker som alla som är engagerade i de här projekten vill veta.
Samma sak med projekten kring mosaikmarker som Jan-Olof Larsson tar upp. Landsbygdsminister Eskil Erlandsson, det är här och nu vi måste få besked om det här! Inte bara vi här i kammaren utan framför allt de som arbetar med de här viktiga miljöprojekten ute på landsbygden. Jag vill säga precis som Jan-Olof Larsson: När får vi besked om miljöprojekten inom landsbygdsprogrammet får vara kvar eller inte?
Jens Holm (V):
Först vill jag säga något om Miljöstyrningsrådet och rådgivningen till den offentliga upphandlingen. Om jag inte är felunderrättad - nu ser jag att finansministern är här - anslår regeringen varje år ungefär 11 1⁄2 miljon kronor till Miljöstyrningsrådet. Den har i alla fall gjort det. Regeringen och staten har varit delägare i Miljöstyrningsrådet tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting.
Nu har man beslutat att det ska läggas ned, och det är klart att det är en besparing på den ekologiska rådgivningen i den offentliga upphandlingen. Vad gäller de nya pengar som ni anslår till Konkurrensverket finns det ingenting i direktiven som säger att de ska riktas till rådgivning för hållbar upphandling.
Till Staffan Danielsson och Eskil Erlandsson vill jag säga att jag också är djupt oroad över att vi importerar så otroligt mycket mat till Sverige. Det är en direkt konsekvens av att vi inte har några gränshinder kvar inom Europeiska unionen. Eskil Erlandsson sade att det är ett uttalat syfte med regeringens politik att vi ska producera mer livsmedel i Sverige. Det tycker jag också, Eskil.
Kan du berätta för mig om det har blivit mer eller mindre produktion av livsmedel i Sverige under de sju år då du varit landsbygdsminister? Det vore intressant att veta. Ibland springer jag lopp. Jag har sprungit ett par maratonlopp. Ifall man har tydliga målsättningar för vad man vill med ett lopp, vilken tid man ska springa på och självklart var man ska gå i mål, brukar det gå bättre att komma i mål, är min erfarenhet.
På precis samma sätt tror jag att det är med ekologiska livsmedel. Om vi inte sätter upp tydliga och ambitiösa mål blir det lite si och så med målgången också. Det är därför vi ser att den ekologiska sektorn i Sverige tyvärr haltar, när vi skulle kunna utvecklas på samma sätt som i Danmark. Vi behöver tydliga mål för ekologisk produktion och konsumtion.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka Jonas Sjöstedt för att han har väckt denna väldigt viktiga fråga i sin interpellation. Frihandelsavtalet TTIP mellan USA och EU handlar ju, som Jonas Sjöstedt tog upp, inte bara om att man ska underlätta handeln mellan de två största ekonomierna i världen.
Vi från Vänsterpartiet har absolut inget emot att man handlar av varandra; tvärtom kan det vara väldigt bra att det sprids teknik och att man kan köpa en vara som produceras billigare på ett annat ställe. Men det här handlar ju om huruvida frihandeln ska vara överordnad andra viktiga värderingar i vårt land, i USA och i Europa.
Vi har debatterat detta tidigare i kammaren, Ewa Björling, och det var i november i fjol. Då tog jag och min kollega Kent Persson upp tvistlösningsmekanismen ISDS, precis som Jonas Sjöstedt har tagit upp.
Det handlar om att företag kan stämma stater om de uppfattar det som att de har blivit indirekt exproprierade, alltså att staterna har tagit vinster av företagen på det ena eller andra sättet. Jonas Sjöstedt tog upp några konkreta exempel.
Philip Morris har stämt Australien för att de har fattat ett beslut i parlamentet att man bara ska ha vita förpackningar när man säljer cigaretter. Det tycker inte Philip Morris om. Det finns andra exempel på att storföretag har stämt stater för att de har fattat beslut som rör folkhälsa, sociala rättigheter, konsumenträtt och så vidare.
När vi debatterade det här, Ewa Björling, tog du upp statistik om sådana här skiljedomsförfaranden i världen. Du sade att när det blev skiljedomsförfaranden mellan storföretag och stater 2012 vann staterna i 42 procent av fallen. Företagen vann i 31 procent av fallen, och i 27 procent av fallen gjorde man upp genom förlikning.
Då skulle jag vilja fråga dig, Ewa Björling: Tycker du att det känns acceptabelt att i endast 40 procent av fallen vinner stater och att i 60 procent av fallen vinner storföretagen, antingen genom att deras krav går igenom direkt eller genom att staterna måste flytta sig mot storföretagens håll genom så kallad förlikning? Jag tycker att det här är väldigt skrämmande.
Det innebär att när Philip Morris stämmer oss här i Sverige för att vi har hårdare lagstiftning mot cigaretter kanske vi vinner första gången, men när de stora alkoholbolagen stämmer oss för att vi har ett systembolag eller för att vi har restriktioner om marknadsföring av alkohol vinner vi inte. Enligt din statistik vinner vi i bara 40 procent av fallen, fyra gånger av tio.
Jag skulle också vilja ställa en mer principiell fråga: Varför ska vi ha de här skiljedomsförfarandena över huvud taget? Det ligger utanför det ordinarie rättsväsendet. I Sverige skulle det vara handelskammaren som hanterade sådana här saker. Man gör det i total hemlighet. Det finns inte alls samma transparens som det finns i det ordinarie förfarandet.
Det kostar extremt mycket pengar, så blotta risken att bli stämd i ett sådant här förfarande kan få stater att inte utöva progressiv politik. Jag vill veta, Ewa Björling: Vad är det för fel på våra ordinarie domare och domstolar, det ordinarie rättsförfarandet helt enkelt?
Jens Holm (V):
Jag lyssnade noga på handelsministern när hon svarade mig och Jonas Sjöstedt. Ewa Björling sade att det behövs någon form av mekanism för att skydda investerarna, det vill säga företagen - ofta storföretagen. Då vill jag upprepa min tidigare fråga till handelsministern, för jag fick inte svar på den. Vad är det för fel på det ordinarie rättsväsendet?
Vad är det för fel på alla våra hårt arbetande domare, advokater och jurister och på det rättsväsen vi har i Sverige, som man har i Europa och som man också har i USA? Vi vet att det är effektivt. Det är relativt transparent - vi kan ta del av det som pågår där. Det tolkar lagar. De som inte följer lagen döms, och de som sköter sig frias.
Varför, Ewa Björling, ska vi ha separata domstolar där bara storföretagen får stämma hela stater för att man där har hård lagstiftning och förbjuder till exempel genmodifierade varor, vill skydda djuren och har krav på att de ska ha rätt till ett naturligt beteende, vill fasa ut och förbjuda farliga kemikalier och fattar beslut om att man inte ska ha vinster i välfärden?
Det är några konkreta exempel på det scenario som kan uppstå ifall frihandelsavtalet går igenom med specialdomstolar för företagen. Jag tog upp statistiken som visar att staterna hittills bara har vunnit i fyra fall av tio. Ewa Björling! Jag ställde en konkret fråga: Tycker du att det är tillfredsställande att staterna hittills i de här separata mekanismerna bara har vunnit i fyra fall av tio? Det tycker jag är väldigt oroväckande.
Strategin du anförde, att vi ska vänta och se - varför det? Då blir vi ju överkörda. Vi måste in och påverka aktivt och lyfta ut de här destruktiva sakerna ur avtalet.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Åsa Romson för en viktig interpellation. Jag vill också tacka miljöministern för svaret. Jag är stockholmare och själv astmatiker, och jag är pappa till en son som också har astma, så jag vet mycket väl vad dålig innerstadsluft kan innebära.
Jag hoppas verkligen att vi skyndsamt kan göra någonting åt den dåliga luftkvaliteten i Stockholm, Uppsala, Södertälje, Göteborg och på många ställen runt om i våra städer. Jag förvånas emellertid lite över svaret från miljöministern. Hon säger att läget trots allt har förbättrats gällande de höga partikelhalterna men att det inte är tillfredsställande.
Då skulle jag vilja referera till den senaste statistiken kring luftkvaliteten, som refererades bland annat i Sveriges Radio den 25 augusti i år. Där konstateras att man i Stockholm bara i år har överskridit gränsvärdena för partikelnivåer mer än 200 gånger.
Det handlar om platser som Hornsgatan, Folkungagatan, Sveavägen, E4:an vid Lilla Essingen och så vidare. På alla dessa mätplatser har luftkvaliteten blivit sämre än vad den var 2012. Lena Ek hänvisar till statistiken för 2012, men nu lever vi 2013.
Vi har statistik för hur luften är nu under 2013, och den har försämrats. Det är precis som Åsa Romson säger, att nu kommer dubbdäckstiderna igen. Man får ha dubbade däck på sina bilar från och med den 1 oktober, och vi märker på allt fler ställen till exempel här i Stockholm att folk kör omkring med dubbdäck.
Samtidigt har Lena Ek sagt att vi måste ha ett snabbspår för det här, att vi måste skynda på åtgärderna för att minska användningen av dubbdäck. Åsa Romson tar upp ett exempel, och det är att man kan utvidga den zon som finns på Hornsgatan i Stockholm där man inte får köra med dubbdäck. Men på längre sikt tror jag att vi måste ha avgiftszoner för dubbdäck.
Det har man i Oslo, och det har fungerat väl. Där har man minskat användningen av dubbdäck. Det här är ingen ny fråga, Lena Ek. Den har vi pratat om ett antal gånger. Jag blev besviken när jag läste budgeten, där det inte fanns några som helst konkreta åtgärder för att kunna införa avgiftszoner i en del av våra städer där det är stora problem med luftkvaliteten.
Lokalpolitikerna här i Stockholm vill införa avgiftszoner för dubbdäck, men de kan inte göra det själva, för beslutet måste fattas här och måste fattas i Rosenbad av regeringen. Det måste vara ett statligt beslut för det. I Oslo har det som sagt fungerat väldigt framgångsrikt. Jag skulle vilja höra vad planen är för att införa avgiftszoner för dubbdäck.
Jens Holm (V):
Om man lyssnar på miljöministern får man höra att det är mycket som har gjorts, och man kan få intrycket att luften i våra storstäder har blivit bättre. Jag skulle vilja motsäga det, åtminstone om vi tittar på vår största stad, Stockholm. Här har luftkvaliteten under 2013 blivit sämre.
Enligt den officiella statistiken som jag refererade till har gränsvärdena för partikelnivåer överskridits 218 gånger bara i år, och året är inte slut än. Jag kan ta några konkreta exempel. På Sveavägen i Stockholm överskreds gränsvärdena 24 gånger 2012. I år är det 32 gånger.
På Hornsgatan överskreds gränsvärdena för partiklar 27 gånger 2012. Hittills i år är det 39 gånger. Folkungagatan 49 gånger, E4 vid Lilla Essingen 39 gånger - så kan jag fortsätta och räkna upp alla mätstationer i Stockholm. Det är ett akut problem i många städer, men kanske i synnerhet här i Stockholm.
Då blir jag lite oroad av att regeringen fortsätter bereda, fortsätter utreda, det som troligen är den absolut mest effektiva åtgärden, även om den inte kan införas i morgon dag: att införa avgifter på dubbdäck, på samma sätt som man har gjort i Oslo med väldigt stor framgång. Lena Ek säger att de arbetar med det och att resultaten kommer snart. Det var ett direkt citat från Lena Eks anförande.
Jag skulle förstås vilja veta, Lena Ek: När får vi se resultatet av utredningen som ni håller på med om möjligheten att införa zoner med dubbdäcksavgift i våra städer?
Jens Holm (V):
Sedan 1950 har köttkonsumtionen i världen femfaldigats. Även i Sverige har köttkonsumtionen ökat kraftigt. Bara sedan 1990 har konsumtionen av kött ökat med ungefär 40 procent i Sverige.
Vi äter i dag i snitt 85 kilo kött per person och år i Sverige, oavsett om det är barn eller pensionär. Det är otroligt mycket. Det leder till att en allt större del av den odlingsbara ytan i världen numera används till att producera föda för djur eller för betande djur.
Alltmer av den spannmål som produceras blir alltså djurfoder och inte livsmedel för människor. Vi vet också att nästan en miljard människor på jorden varje kväll går och lägger sig hungriga. Det är alltså ungefär en miljard människor som lider av hunger i världen.
På grund av den ökande konsumtionen av kött ökar också världens utsläpp från animalieindustrin. Enligt FN:s jordbruks- och livsmedelsorgan, FAO, kommer så mycket som ungefär 18 procent av världens totala växthusgasutsläpp från konsumtionen av animalier, och den absolut största delen där är kött.
I Sverige handlar det om utsläpp på ungefär 10 miljoner ton. 10 miljoner ton är väldigt mycket när våra totala utsläpp ligger på ungefär 60 miljoner ton. Vi vet också att ju mer kött vi konsumerar, desto mer djur måste födas upp, transporteras och slaktas.
För drygt ett år sedan, Eskil Erlandsson, kom Jordbruksverket med rapporten Hållbar köttkonsumtion . Det var en gedigen rapport om köttkonsumtionens miljöpåverkan, påverkan på djur och så vidare.
Jordbruksverket kom till slutsatsen att vi behöver minska köttkonsumtionen i Sverige om vi ska få ned våra utsläpp och ha bättre förutsättningar att föda hela jordens befolkning. Vänsterpartiet delar dessa slutsatser. Vi vill ha en handlingsplan för minskad köttkonsumtion. Vi vill ha ett nationellt mål för minskad köttkonsumtion så att vi alla vet åt vilket håll vi ska dra.
Vi vill stödja alla skolor som satsar på vegetariska dagar för att uppmuntra att äta mer vegetariskt och mindre kött. Vi vill fasa ut de direkta subventionerna till köttindustrin. Tyvärr ser jag inget av detta hos den borgerliga regeringen, vilket är tråkigt. Det är bra med informationskampanjer, Eskil Erlandsson, men kan du vara överens med mig om att vi behöver minska köttkonsumtionen? Det vore bra som utgångspunkt för denna diskussion.
Jens Holm (V):
Om vi börjar med de betande djuren, Eskil Erlandsson, leder dagens stora konsumtion av animalier till att djuruppfödningen blir alltmer industrialiserad och storskalig. Jag skulle säga att den stora konsumtionen är ett hot just mot våra ängs- och hagmarker och andra områden med stor biologisk mångfald som vi vill ha kvar.
Den absolut största delen av djur som föds upp och slaktas i Sverige och resten av den industrialiserade världen står i djurfabriker. Jag pratar om kycklingarna, hönsen, grisarna, tjurarna och stutarna. Mjölkkossorna får gå utomhus några månader om året på sommaren, men annars står även de instängda i storskaliga anläggningar.
En minskad köttkonsumtion, Eskil Erlandsson, skulle ge oss bättre förutsättningar att låta fler djur komma utomhus och bete sig naturligt. Jag välkomnar det du säger om Livsmedelsverket - att de har informationsmaterial där de uppmanar till minskad köttkonsumtion. Det är bra.
Men den här debatten handlar om att vi politiker behöver sätta ned foten och säga att det är önskvärt med en minskad köttkonsumtion. Jag vill ställa frågan till dig igen, för trots att jag har frågat två gånger har du inte svarat: Är det önskvärt, Eskil Erlandsson, med en minskad köttkonsumtion?
Jag hoppas verkligen det, för då kan vi vara överens om nästa steg, nämligen vilka konkreta förslag vi ska lägga fram för att hjälpa de svenska konsumenterna, våra skolor och äldreboenden och så vidare att äta mindre kött och mer vegetariskt. Jag tackar för debatten. Jag tror att detta är en fråga som vi kommer att debattera mer framöver, för den är väldigt viktig.
Jens Holm (V):
Ju fortare vi ställer om till ett system med hundra procent förnybar energi, desto bättre är det. Vi vet att vi kraftigt måste minska våra utsläpp av växthusgaser. Vi vet också att det är vi i den rika, industrialiserade världen som har ställt till klimatproblemet.
Därför måste vi gå före och göra allt vad vi kan för att ställa om vår energiproduktion, vår transportflotta, vårt sätt att konsumera och så vidare. I Sverige har vi kommit ganska långt med förnybar energi. Vi i Vänsterpartiet stod bakom införandet av koldioxidskatten, och vi stod bakom införandet av de så kallade elcertifikaten för förnybar energi. Men fortfarande finns det väldigt mycket att göra.
Den här debatten handlar om hur vi ska kunna främja egen-el-produktion, alltså den småskaliga produktionen från privatpersoner, lantbrukare på landsbygden, småföretag men kanske även allmännyttiga bostadsbolag som har takytor som de vill använda för att producera förnybar energi.
Vi ser i andra länder att det går utmärkt att producera förnybar energi exempelvis på hustak. I Tyskland har det skett en formlig explosion av förnybar energi, inte minst av solenergi. I Tyskland producerar över en miljon hushåll sin egen el, främst med solenergi.
På ett par timmar producerar Tyskland mer solenergi än vad Sverige gör på ett helt år. Här har vi en hel del att lära. Tyvärr har svenska solenergiföretag och svenska jobb flyttat till Tyskland eftersom det är där marknad och produktion finns.
Ett viktigt bidrag för att stimulera produktionen av egen el skulle vara att införa ett nettodebiteringssystem. Nettodebitering innebär att jag som producent använder den el jag producerar, tankar ut överskottet på nätet och får ersättning för det. Andra kan självklart använda sig av den el jag tankar ut på nätet.
Regeringen har utrett denna fråga tre gånger. Den första utredningen kom redan 2007, och den leddes av KTH-forskaren Lennart Söder. I Nätanslutningsutredningen lade han i princip fram ett färdigt förslag till just nettodebitering. I mars i år kom regeringen med sitt förslag. Blev det någon nettodebitering?
Nej, tyvärr blev det inte det. Det blev ännu ett skatteavdrag. Det är ett krångligt förslag som förhindrar den snabba utbyggnaden som vi vill se. Det gör inte att man enkelt kan tanka ut och få betalt för det. Man får en ersättning i slutet av året, och det innefattar inte dem som har andelsägd produktion.
Det bygger också på att man har en beskattningsbar inkomst, vilket inte alla har. Regeringen säger att det är omöjligt att införa ett regelrätt nettodebiteringssystem. Men i andra europeiska länder har man det. I exempelvis Danmark, Nederländerna och Belgien tillämpas nettodebitering. Anders Borg! Det är självklart att det går om man bara vill. Men jag får känslan av att du, Anders Borg, inte vill detta system.
Ni har utrett detta tre gånger, och nu lägger ni fram ännu ett skatteavdrag, inte nettodebitering. Varför gör ni inte det?
Jens Holm (V):
Det är minst sagt anmärkningsvärt, Anders Borg, att du nu ska agera mot EU efter att du har varit finansminister i sju och ett halvt år. Nu ska du fråga EU ifall vi kan få införa nettodebitering i Sverige. Du har varit finansministern i snart åtta år, Anders Borg, två långa mandatperioder, och nu tycker du att det är dags att agera. Sent ska syndaren vakna! Det är jättebra om du skriver till skattekommissionären. Det tycker jag verkligen.
Det är märkligt att andra länder har nettodebiteringssystem som fungerar. Men du är helt övertygad om att vi inte kan ha det. Jag har läst vad din egen utredning säger och hur man refererar till Danmark, Nederländerna och Belgien och hur man i Tyskland har ett fungerande system med inmatningstariffer. Vi ser hur den förnybara energin formligen exploderar i landet. Det är fantastiskt att se. Men du ser bara problemen.
Det är ett väldigt stort problem med dig och ditt parti. Det måste jag faktiskt säga. Det är anmärkningsvärt att den andelsägda energin inte alls finns med i det förslag som ni har lagt fram. Alla människor som går in och investerar pengar i ett kooperativ för att producera vindenergi eller solenergi finns inte med i förslaget. Du säger i ditt svar till mig att det blir alldeles för krångligt.
Men ni lät inte ens utredaren utreda ifall det skulle vara möjligt att ta med den andelsägda energin. Det är anmärkningsvärt. Vad har du emot att människor går med i till exempel ett vindkraftskooperativ och gemensamt producerar förnybar energi?
Det är anmärkningsvärt att regeringen går emot sin egen expertmyndighet och en samlad front av remissinstanser som vill ha nettodebitering. Det blir helt klart en valfråga. Vi i Vänsterpartiet vill införa nettodebitering. Man får rösta på ett annat parti om man vill ha det.
Jens Holm (V):
Läget i Sverige skulle kunna beskrivas i mycket positivare termer än vad jag är tvungen att göra nu. Den borgerliga regeringen kom till makten 2006 med löftet att bekämpa arbetslösheten och minska det så kallade utanförskapet. Vi ser i dag nästan åtta år senare att inget av detta uppfyllts.
Vi har mer än 400 000 människor som befinner sig i arbetslöshet. Klyftorna i Sverige har ökat alltmer. Vi är ett av de länder inom den industrialiserade världen där klyftorna mellan fattig och rik ökar mest.
Vi ser också att barnfattigdomen under den här tiden har ökat och att mer än 200 000 barn lever i så kallade ekonomiskt utsatta situationer, med andra ord i fattigdom. Nu är det semestertider.
Jag vet själv hur min dotter pratar med sina kompisar och berättar att vi ska åka på tågluff, att vi sedan ska ut till landet och att hon ska vara på sports camp en vecka. Det är jättespännande saker. Samtidigt känner jag en klump i magen när jag vet att ungefär 10-15 procent av min dotters kompisar inte kommer att få göra sådana saker.
Deras föräldrar måste antingen jobba kanske med dubbla arbeten under hela sommaren för att få vardagen att gå ihop eller har inget jobb och lever på ekonomisk ersättning från socialtjänsten.
Det finns väldigt mycket mer att göra, Maria Larsson, för att överbrygga klyftorna och framför allt för att se till att alla barn ska ha rätt att växa upp i likartade situationer så att de får samma möjligheter. Läget belastar våra anställda inom socialtjänsterna runt om i våra kommuner extra hårt.
Det har vi fått larmrapporter om gång på gång inte minst från socionomernas fackförbund Akademikerförbundet SSR. Men även politiker i Uppsala, Stockholm och på andra ställen har vittnat om att det är närmast kris för socialtjänsten i många kommuner.
Det har inte minst att göra med att pressen på socialtjänsten har blivit otroligt hård. Människor som tidigare fångades upp av våra trygghetssystem som sjukförsäkring eller a-kassan måste nu allt oftare gå och söka socialbidrag. Vi vet att den vanligaste orsaken bland dem som kommer och söker ekonomisk ersättning från socialtjänsten är att de har blivit arbetslösa.
Vi måste göra någonting för att se till att våra socialsekreterare kan bemöta det på ett adekvat sätt. Akademikerförbundet SSR har föreslagit en handlingsplan för att komma till rätta med socialsekreterarnas situation och särskilt för hur de ska kunna arbeta med barn och ungdomar som är utsatta. De konstaterar att det är en väldigt stor personalomsättning.
Cheferna har väldigt kort erfarenhet från arbetet ute på fältet. De vill ha mer resurser, bättre kompetensmöjligheter och framför allt att regeringen, fack och arbetsgivare ska sätta sig ned och arbeta fram en handlingsplan. Är du beredd att anta en sådan, Maria Larsson?