KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martin Andreasson (L):
Jag väntar med spänning på att få höra statsrådets fortsättning. Det sista var det väsentliga. Jag tycker att statsrådet, tyvärr, använder kammarens tid till att svara på alla tänkbara frågor utom dem som har tagits upp i interpellationen. Sist här var det taxor i parkeringshus. Snälla nån!
Det är något som parkeringshusens ägare får sätta på den öppna marknaden. Jag hoppas innerligt att det inte är något som statsrådet vill ska bestämmas vare sig av valda politiker på Helgeandsholmen eller av politiker någon annanstans. Statsrådet har flera gånger ägnat tid åt att svara på frågan om beslutande folkomröstningar. Men, snälla nån!
Statsrådet är väl insatt i frågan och vet precis likaväl som jag och andra att folkomröstningar är rådgivande - med ett undantag, som för övrigt Per Ahlmark drev igenom på 70-talet. Det gällde att vilande grundlagsförslag ska kunna fällas i beslutande folkomröstning och kan då icke återupptas till förnyad behandling. Det är den enda punkten där vi har beslutande folkomröstningar i Sverige.
På den punkten vill jag för övrigt inte göra några ändringar, och den hör över huvud taget inte till den här frågan. Men vad har vi hört i frågan?
Politiker från olika partier har ett viktigt ansvar gentemot invånarna i Stockholmsregionen inför de olika folkomröstningar som kommer att hållas, nämligen om de tycker att det är viktigt att ta hänsyn till opinionsyttringar från Stockholmsregionens invånare eller bara från invånare i Stockholms stad.
Det är ett viktigt svar som statsrådet fortfarande har möjlighet att ge i sitt sista inlägg, inte minst till sina partivänner i Nynäshamn, Haninge och förhoppningsvis andra kommuner i Stockholms län som nu kommer att hålla folkomröstningar med den i princip likalydande fråga som den som ställs i den rådgivande folkomröstningen i Stockholms kommun. Statsrådet har chansen nu i sitt sista inlägg. Jag hoppas att statsrådet tar den.
Martin Andreasson (L):
Tack statsrådet för svaret. Jag skrev interpellationen efter att jag hade tagit del av Folkhälsoinstitutets rapport om HBT-personers hälsosituation just eftersom jag tycker att det är viktigt att vi här i riksdagen får möjlighet att diskutera rapporten och de slående resultat som den visar när det gäller skillnaden i hälsotillståndet mellan HBT-personer och övriga befolkningen, men även mellan olika delkategorier inom gruppen HBT-personer.
Självmordsförsök är dubbelt så vanliga. I interpellationen tog jag också upp de slående genusskillnader som finns. Det är till exempel inte så att homo- och bisexuella män har samma hälsotillstånd som homo- och bisexuella kvinnor. Tvärtom är till exempel andelen som har uppgett svåra besvär av ängslan, oro eller ångest betydligt högre bland kvinnor än bland män.
Det är också slående vilken utsatt situation som unga människor bland HBT-personer befinner sig i. 47 % av unga män och 53 % av unga kvinnor har någon gång övervägt att ta sitt eget liv. Inte minst, herr talman, är det extra viktigt att titta på situationen för transpersoner.
En femtedel av transpersonerna har någon gång försökt ta sitt liv. Herr talman! Tanken med den här interpellationen var att lyssna av och föra ett resonemang med statsrådet om vilka slutsatser som regeringen drar och vilka åtgärder man kommer att vidta.
Jag kan då säga lite filosofiskt att detta att bli vuxen handlar väldigt mycket om att hantera besvikelser, och jag måste säga att i det här fallet blev jag förfärligt besviken på statsrådets svar.
Det är inte därför att jag tror att statsrådet nonchalerar den problembild som jag beskriver men därför att jag tycker att det inte finns vare sig analys eller beskrivningar av vad regeringen drar för slutsatser av Folkhälsoinstitutets rapport. Jag väntade medvetet med att framställa min interpellation, eftersom jag har stor respekt för att regeringen måste få tillfälle att analysera rapporten. Jag fick tyvärr inte tillfälle att vänta tills folkhälsoskrivelsen lades fram, som statsrådet hänvisar till.
Poängen är att i folkhälsoskrivelsen finns det inte en enda konkret åtgärd redovisad där regeringen specifikt lyfter fram situationen för HBT-personer. Det enda som tas upp om HBT-personer i skrivelsen är referat av bland annat Folkhälsoinstitutets rapport. Jag tycker att det hade varit intressant att få veta vilka slutsatser regeringen drar. Likadant hänvisar statsrådet till skrivelsen om mänskliga rättigheter.
Men poängen är att i skrivelsen om mänskliga rättigheter säger regeringen att den avser att överväga åtgärder. Då vore det intressant och viktigt om vi fick reda på vilka åtgärder: När tänker regeringen överväga dem? När kommer de?
Att hänvisa till att regeringen någon gång 2006-2009 avser att vidta åtgärder för att motverka skillnader på grund av sexuell läggning bland annat är naturligtvis positivt, men vi frågar oss alla: Vad är det för åtgärder? Jag återkommer i senare inlägg till de olika frågor som jag här vill ha belysta. Men jag vill gärna inbjuda statsrådet att komma med något mer konkreta besked i denna debatt.
Martin Andreasson (L):
Jag tror att statsrådet, med all respekt, nog missförstod mig i stridens hetta. Naturligtvis har statsrådet all rätt att hänvisa till en rapport från 2004 från Socialstyrelsen. Poängen är bara att man inte kan hänvisa till den i syfte att beskriva vilka slutsatser man har dragit av en rapport som kom 2005. I sak är detta ett alldeles utmärkt uppdrag, som statsrådet gav Socialstyrelsen.
Det har jag sagt förut och säger gärna igen. Men det som skulle vara intressant är att veta konkret vilka andra sådana uppdrag statsrådet är beredd att göra.
Där kommer vi tillbaka till att jag är besviken på att både interpellationssvaret och folkhälsoskrivelsen som gavs nyligen är så tomma på konkreta besked om vad regeringen avser att göra specifikt när det handlar om folkhälsosituationen eller hälsosituationen för homo- och bisexuella och transpersoner.
Jag tycker att detta är beklagligt med tanke på att FHI:s kartläggning visar att oavsett vad vi mäter ser vi systematiska skillnader mellan HBT-personers hälsosituation och allmänheten i stort. Återigen: En av de saker som refereras i folkhälsoskrivelsen är att det fortfarande saknas mycket kunskap kring hälsoeffekter av diskriminering på grund av sexuell läggning.
Då skulle det vara intressant att veta i fall regeringen till exempel kommer att ge några andra kartläggningsuppdrag i likhet med det man gjorde kring socialtjänsten. Det var en bra pusselbit, men det skulle behövas mycket mer inom de olika områden där staten har antingen ett myndighetsansvar eller ett tillsynsansvar.
De konkreta förslagen från mitt partis sida och från min sida har vi utförligt redovisat i partimotioner och andra partidokument. Så jag förutsätter att regeringen har tagit del av dem. Annars lämnar vi gärna över dem en gång till.
Statsrådet har chansen att återkomma med ännu fler konkreta besked i sitt sista inlägg.
Martin Andreasson (L):
Tack för svaret, statsrådet! Jag ställde den här interpellationen mot bakgrund av den kartläggning som nyligen gjorts av situationen för homosexuella, bisexuella och transpersoner i landets kommuner.
Det visade sig där att de flesta kommuner fortfarande har långt kvar när det gäller att arbeta målmedvetet i sin egen verksamhet med att synliggöra de aspekter och de värderingar som kan påverka den dagliga verksamheten och som kan göra att människor behandlas olika på grund av sexuell läggning eller könsidentitet.
Det handlar bland annat, som statsrådet är inne på, om att motverka den öppna och dolda diskrimineringen.
Jag har ingenting i sig att invända mot de saker som statsrådet redovisar. Jag tror att statsrådet och jag är helt överens om hur viktigt det är att vi ser till att se över till exempel den nationella diskrimineringslagstiftningen.
Det är därför som jag tycker att det är viktigt att regeringen i sin dialog med kommunerna och landstingen, med bibehållen respekt för det kommunala självstyret, ser till att arbeta strategiskt och målmedvetet med att lyfta upp just HBT-frågorna till diskussion ur ett människorättsperspektiv, på samma sätt som man gör när det gäller andra viktiga MR-frågor.
Till exempel är regeringen, tycker jag, mycket mer konkret när det gäller frågor som handlar om nationella minoriteter, som vi om en liten stund ska prata om, men också om barns rättigheter. Även där man kan vilja att vi skulle bli konkretare, och jag tror att vi vill bli konkretare också där. Men det gör att vi har en ännu längre bit på vägen just när det gäller HBT-frågorna.
Jag ska ta upp några konkreta frågor för att visa vad jag menar. En kartläggning som gjordes för några år sedan av frågor kring likabehandling i socialtjänsten visade på ett antal problemområden där man riskerar eller faktiskt ägnar sig åt särbehandling oavsiktligt med hänsyn till sexuell läggning. Det var en mycket bra kartläggning, och det var ett bra initiativ.
Men vi väntar på uppföljare. Det finns ett antal andra områden där regeringen har möjlighet att vidta åtgärder för att just skapa ett kunskapsunderlag, till exempel när det gäller likabehandlingsfrågor inom sjukvården, där vi av de forskningsstudier som har gjorts vet att det finns en betydande dold särbehandling. Herr talman! Vi har också den arbetsgrupp som statsrådet hänvisar till.
Är det inte dags att här och nu ge besked om att den arbetsgruppen naturligtvis ska arbeta med HBT-frågor och inte enbart med frågor som rör homo- och bisexuella?
Martin Andreasson (L):
Först och främst vill jag verkligen välkomna det klara besked som statsrådet passade på att ge när det gäller arbetsgruppen. Det är alldeles utmärkt att man nu har gett ett klart besked om att den kommer att arbeta med HBT-frågor integrerat. Det ska bli mycket spännande att se vad detta kommer att leda vidare till.
Den regering som kommer att sitta efter valet, oavsett vad väljarna bestämmer för partifärg på den, har ett stort ansvar att driva det här arbetet vidare.
Här är det naturligtvis också intressant att se vad man från regeringshåll kommer att göra för att fortlöpande ta egna initiativ, bland annat utifrån de resultat som följer av arbetet inom den delegation för mänskliga rättigheter i Sverige som statsrådet har hänvisat till.
Det är naturligtvis viktigt att HomO nu utvärderar vad som hände inom socialtjänsten efter den kartläggning som Socialstyrelsen gjorde för några år sedan.
Jag tänkte i mitt förra inlägg kanske närmast på att det finns en rad andra områden där kommuner och landsting har ansvaret för verksamheten men där staten har ett tillsynsansvar eller på annat sätt kan bidra till att bredda kunskapsunderlaget om hur likabehandlingssituationen ser ut med avseende på kön, etnicitet, sexuell läggning, funktionshinder, könsidentitet och så vidare.
Jag tror att det vore värdefullt om vi så snart som möjligt fick liknande initiativ på andra områden. Jag har nämnt sjukvården. Avslutningsvis, fru talman, har statsrådet naturligtvis helt rätt i att kommun- och landstingspolitikerna själva här har ett mycket stort ansvar. Statsrådet nämnde att min egen kommun Solna ligger hyggligt till. Jag kan dock lova att jag inte tycker att vi ligger tillräckligt hyggligt till.
I min roll som verksam inom kommunföreningen i Solna gör jag naturligtvis vad jag kan för att driva utvecklingen framåt. Men jag ser fram emot statsrådets nästa svar och vill passa på att tacka för debatten.
Martin Andreasson (L):
Också jag vill börja med att tacka utrikesministern för svaret.
Som riksdagsledamot och även medlem i Svensk-polska parlamentarikerförbundet är jag mycket glad över att Polen nu är fullvärdig medlem i Europeiska unionen och över den demokratiska utveckling som har skett sedan 1989.
Utrikesministern konstaterar att de demonstrationer som man vid olika tillfällen försökt stoppa sedan trots allt kunnat genomföras. Men själva det faktum att det politiska systemet reagerar genom att försöka stoppa demonstrationerna är i sig ett djupt oroväckande tecken.
Det finns vissa saker som Sverige gör som är väldigt viktiga, bland annat det som nämns om den svenska ambassadens aktiviteter. Det finns dock några saker som jag tycker att vi fortfarande inte fått tillräckligt tydliga svar på. Till att börja med uppfyller inte alla EU:s medlemsstater det åliggande som de har, att införa ett tydligt förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning.
Det gäller bland att flera av de länder som berörts i den här debatten. Det handlar helt enkelt om att de inte uppfyllt sina mest grundläggande åligganden som medlemsland. Jag vill därför veta vad Sverige och utrikesministern är beredd att göra för att verka för att dessa länder ska känna en tydlig politisk press att fullgöra sina åligganden på den punkten.
Det handlar också om hur utrikesministern bedömer kommissionens nuvarande agerande när det gäller utvecklingen för HBT-personer i bland annat Polen. Efter de polska valen tidigare i höst kom det signaler om att kommissionen skulle följa utvecklingen. Hur bedömer utrikesministern kommissionens agerande hittills, och vad tänker utrikesministern göra?
Martin Andreasson (L):
Jag vill först och främst tacka Peter Persson för de vänliga orden. Jag ser fram emot ett konstruktivt samarbete i utskottet. Jag är inte tillräckligt botaniskt bevandrad för att veta ifall det är just under ekar som blåklinten växer.
Jag trodde att det i första hand är en fältblomma på bland annat de vackra östgötska fälten där rösträttsrörelsen hade sin start som sedan ledde fram till bildandet av Frisinnade landsföreningen. Oavsett hur det är med det tycker jag att det är en väldigt intressant fråga som Peter Persson ställer.
Den visar faktiskt skillnaden mellan den skattepolitik som Folkpartiet och Alliansen har fört sedan 2006 och den som Socialdemokraterna har fört sedan 2006. Jämför den skatt som pensionärer betalar på sin pension i dag med den skatt som samma pensionärer betalade för samma pension när Peter Perssons parti styrde! Det är en intressant jämförelse.
Skatten för pensionärer har sänkts steg för steg i takt med att det ekonomiska utrymmet har uppstått, och med Alliansens skattebesked kommer den att fortsätta sänkas. Faktum är att för både arbetstagare och pensionärer var skatten mycket högre när Peter Perssons parti styrde.
Peter Persson har ägnat hela sin tid i denna debatt åt att beklaga de skattesänkningar som har gjorts sedan dess. Frågan som måste ställas är: Vad är budskapet? Ska vi tillbaka till de skatter som rådde 2006? Ska Socialdemokraterna rulla tillbaka jobbskatteavdraget?
Jag tycker att Peter Perssons inlägg reser fler frågor än det besvarar.
Martin Andreasson (L):
Peter Persson sade något mycket intressant i sin replik, nämligen att samhället behöver mer resurser. Det visar på skillnaden mellan Socialdemokraternas samhällssyn och den liberala samhällssynen. Staten och samhället står med likhetstecken mellan varandra. Naturligtvis ska samhället ha mer resurser i meningen att vi behöver en växande ekonomi.
Det är då vi skapar resurser som kan användas till de gemensamma uppgifterna i stat, kommun och landsting. Det är därför skattesystemet ska vara tillväxtfrämjande. Det är därför skattesystemet ska visa för människor att det lönar sig att arbeta lite till, att våga starta företag, att våga utbilda sig och att ta risker.
Låt oss jämföra de resurser som satsas på de offentligt finansierade tjänsterna i dag med dem som satsades 2006. Det är väsentliga förstärkningar som har gjorts.
Det, fru talman, visar att skattesystemet måste hänga ihop med en helhetssyn på samhället där vi tar till vara människors egna ambitioner och där vi, jämfört med de flesta länder, har ett ganska högt skatteuttag för de höga offentliga ambitionerna men gör det på ett sätt som inte skadar de välståndsbildande krafterna.
Det är så vi bygger ett hållbart skattesystem.
Martin Andreasson (L):
Låt mig först och främst komma med ett klarläggande. Det jag tog upp i mitt anförande handlade om den översyn av skattereglerna för att tillföra riskkapital till svensk företagsamhet som Företagsskattekommittén har behandlat i ett delbetänkande som nu är ute på remiss.
Sedan får jag en replik som tar upp en helt annan fråga, nämligen den promemoria som handlar om skatteregler för dem som har betydande inflytande i riskkapitalbolag. Det är två helt olika frågor, och det tycker jag är värt att föra till protokollet.
När det gäller den fråga som Mats Pertoft tar upp tycker jag att det är viktigt att se vilket alternativet är till att pröva möjligheten till särskilda skatteregler. Det är att få en rättslig osäkerhet som kan leda till rättsprocesser som kommer att ta åratal att reda ut.
Jag vet i alla fall en bransch som skulle applådera det, och det är skattejuristerna. De skulle tjäna oerhört mycket på alla dessa långdragna rättstvister som skulle dras i förvaltningsrätt och uppåt. Jag undrar om det är just den branschen som vi ska gynna genom våra skatteregler. Jag tycker att frågan om en skatteöversyn behöver gå tillbaka till företrädarna för oppositionen.
Jag tycker att Mats Pertoft ska ställa den frågan till Leif Jakobsson. Folkpartiet har en både kortfristig och långfristig syn på vad vi vill åstadkomma med skattesystemet. Utifrån det kan vi se fördelar med en bred skatteöversyn, men då behöver naturligtvis också representanter för oppositionen få klart för sig vad de egentligen vill. Jag anser att det inte är fallet i dag.
Martin Andreasson (L):
Jag tackar för den vänliga informationen om hur utredningsväsendet fungerar. Jag vill ändå påminna Mats Pertoft och lyssnarna om att det inte är riktigt det som är själva grundfrågan.
En utredning förutsätter naturligtvis inte att partierna går in med till alla delar färdigutarbetade förslag, men man måste åtminstone ha en någorlunda tydlig bild av vilket problemet som ska utredas är. Det är den grundläggande frågan som jag tycker att olika företrädare för oppositionen borde fundera över.
Jag kan titta tillbaka på den senaste stora skatteöversynen som Folkpartiet och Socialdemokraterna genomförde tillsammans för drygt 20 år sedan. Där fanns det en samsyn om vilka de stora problemen var, till exempel att marginalskatterna på inkomster var alldeles för höga och att bolagsskatten i Sverige var alldeles för hög och behövde sänkas.
Om man har detta som problemformulering måste man fundera på vad man gör med skattebaserna och var man behöver ha bredare enhetlighet för att kunna finansiera önskvärda reformer. Det är precis frågan om vilka problem som finns som vi i dag saknar tydliga svar på från stora delar av oppositionen.
Vi i Folkpartiet ser till exempel gärna att marginalskatterna i alla inkomstskikt sänks ytterligare. Socialdemokraterna vill tvärtom höja marginalskatterna. För dem är problemet att marginalskatterna är för låga, och det är samma sak när det gäller bolagsskatten där det kommer motstridiga besked. Det är där jag menar att det grundläggande problemet ligger.
Martin Andreasson (L):
Låt mig börja med det här med beskattningen på hyresrätter. Dagens besked handlar om en sänkning av beskattningsnivån med en fjärdedel, från 0,4 procent till 0,3 procent.
Det är ett ganska viktigt besked som jag tycker var intressant att lyfta fram eftersom Leif Jakobsson i dag i sitt huvudanförande inte bara talade om bostadsbyggande utan om den fiskala behandlingen av hyresrätter i gemen, inte bara de nybyggda utan också de som redan finns. Jag tycker ändå att det är värt att stanna lite vid detta.
När det gäller det här med en skatteöversyn tycker jag som sagt att det skulle vara väldigt bra om Socialdemokraterna ger besked om vad det är för problem de vill lösa. Det vi nu hör här är att de vill få enhetligare regler - men i vilken riktning? Det är där som det är så tomt på besked. Ni gick till val på att återinföra förmögenhetsskatten.
Är det någonting som ni håller fast vid, att beskattningen på förmögenheter, på privatpersoners sparande, är för låg i dag? Ni gick till val på att höja marginalskatterna. Vi har hört här i skatteutskottets debatter att ni fortsätter att beklaga att marginalskatterna har sänkts för inkomsttagare. Är marginalskatterna för låga eller för höga?
Det är där vi måste börja diskussionen för att en utredning i så fall ska kunna se om det går att hitta gemensamma lösningar.
Martin Andreasson (L):
Jag tycker att det är sympatiskt med den resonerande tonen som Leif Jakobsson har när det gäller att ställa de första frågorna, nämligen: Hur ska vi skapa ett skattesystem som ger oss resurser till den välfärd och de tjänster som vi behöver bekosta gemensamt? Och hur ska vi se till att göra detta så att Sverige förblir ett konkurrenskraftigt och attraktivt investeringsland i en globaliserad värld? Det är bra frågor att utgå från.
Men, herr talman, jag menar att det inte räcker som problembeskrivning, därför att det är frågor som alla kan ställa sig. Utifrån det behöver man titta på den verklighet som vi har och ta ställning till vad som är problemen med dagens skattesystem.
En sådan sak är till exempel att vi genom skattereformen 1990-1991 gav Sverige en väldigt konkurrenskraftig bolagsskatt. Sedan har andra länder följt efter, och det gör att bolagsskatten i dag i Sverige inte är en positiv konkurrensfaktor på det sätt som den var för 20 år sedan.
Det är klart att då måste varje parti för sig till att börja med fundera på om detta är ett problem. Därefter kan vi i så fall fundera på vad vi kan göra åt saken. På samma sätt var vi överens för 20 år sedan om att det var viktigt för Sverige att den högsta marginalskatten skulle vara 50 procent för alla inkomsttagare.
Det tog tyvärr bara några år innan Socialdemokraterna bröt den uppgörelsen, men jag tyckte att det var en väldigt viktig grundbult i den skatteuppgörelse vi hade då. Jag begär inte att ni i dag ska lägga fram skattetabeller, men vi kan åtminstone börja med att ställa frågan: Vore det bra om vi kunde få ned marginalskatten ytterligare, eller är problemet tvärtom att den är för låg i dag?
Martin Andreasson (L):
Jag vet inte riktigt om åkerinäringen i Sverige håller med om att man förbättrar för den genom att höja skatten. Det är faktiskt det ni föreslår. Låt oss tänka oss en helt annan debatt där det handlar om att ni skulle föreslå någon form av skatteväxling mellan bränsleskatter och kilometerskatt. Det hade varit en annan sak.
Då har man ett konstant skatteuttag, och det handlar i så fall mer om hur vi justerar de olika styrmedlen så att vi får bästa möjliga effekt. Men det vill ni inte. Ni vill lägga denna skatt ovanpå det skatteuttag som man har i dag. Det är där som jag tycker att ni måste vara ärliga i er argumentation.
Man kan inte använda samma skattepengar två gånger. Man kan inte använda dem både för att bygga ut järnvägsnätet och för att rusta upp vägnätet och dessutom säga till åkerinäringen att det blir bättre för den om den betalar mer skatt än i dag. Vi ska, som sagt, ha höga skatter på vägtransporter.
Det är därför som Sverige har en högre dieselbeskattning, har en koldioxidskatt. Dessutom noterar jag att dieselpriset i importledet under de senaste två åren ökat med över 25 procent, så visst kan man säga att det redan i dag finns starka ekonomiska drivkrafter för en klimatomställning.
Jag tycker, som sagt, att ni lite tydligare ska resonera med er själva om det verkligen är så att ni har hittat ett förslag som samtidigt ger er alla goda effekter. Jag tror inte det och tror inte att de svenska åkarna heller tror det.
Martin Andreasson (L):
Det här är någonting helt annat än vad som står i er reservation. Där skriver ni inte alls om en kilometerskatt på fordon som använder fossila bränslen, utan där står det om en avståndsbaserad skatt på vägslitage. Herr talman! Är det så att fordon som använder miljövänliga bränslen inte sliter på våra vägar?
Självklart gör de det! Givetvis ser ni här en ny intäktskälla för staten. Det kan man mycket väl diskutera. Men det går inte att införa detta om man samtidigt låtsas att det är någonting som inte kommer att få effekter. Därför menar jag att man måste se helheten när det gäller beskattningen av transportsektorn.
Här är det inte fråga om en skatt på miljöskadliga transporter, utan det är fråga om en skatt på transporter. Det är någonting helt annat. Detta tycker jag är ganska bekymmersamt för ett land som för sitt välstånd och sina jobb till största delen är beroende av import och export.