Pål Jonson (M):
Jag tackar försvarsministern. Möjligtvis gjorde Försvarsmakten det lite enkelt för sig när man flyttade ut veteranenheten från högkvarteret på Lidingövägen och öppnade den på Gärdet och kallade den ett veterancenter. Men det är en ändå bra start, och det är många duktiga människor som jobbar på det nyöppnade veterancentret. Det har dock vissa begräsningar. Låt mig ta upp fyra av dessa.
För det första är det ingen plats för återhämtning, vila och rekreation för veteraner där de kan få lättare stöd och behandling. Mycket av veteranforskningen pekar på att just vila, återhämtning och rekreation är viktigt för de hemkommande soldaterna så att de inte får posttraumatisk stress. För det andra finns det inte heller någon möjlighet för veteraner att ta med sig sina anhöriga till detta veterancenter.
Det vi vet från veteranforskningen är att familjen ofta tar rätt mycket stryk när anhöriga är ute på internationella insatser. Veteraner skiljer sig i hög omfattning när de kommer tillbaka hem. För det tredje, och som försvarsministern redan har berört, var själva tanken med veterancentret, i linje med utredningen, att det skulle fungera som en nätverksorganisation, en spindel i nätet, för alla veteranorganisationer, som gör ett mycket bra arbete för att stötta alla utlandsveteraner.
För det fjärde har dagens veterancenter inte heller någon möjlighet att integrera veteranforskningen i själva centret, vilket är en brist. Herr talman! Veteranfrågorna är ett av områdena inom det nordiska samarbetet i Nordefco. Det finns starka skäl för detta. Alla de nordiska länderna har lång tradition av att bidra till framför allt FN-insatser men på senare år även EU- och Natoinsatser.
Jag tror att det är närmare en kvarts miljon människor som de nordiska länderna har skickat ut på olika internationella fredsfrämjande insatser. Det finns mycket vi kan lära av varandra, inte minst vad gäller koordineringen av veteranforskningen. Det är dock uppenbart att Danmark och Norge har kommit längre i sin utveckling av veteranpolitiken än vad Sverige har gjort.
Jag vill i sammanhanget påminna om att både Norge och Danmark bedriver en delegerad och decentraliserad veteranpolitik ute på förbanden men att de också har etablerade veterancenter där veteraner kan få stöd och behandling tillsammans med anhöriga. Jag delar därför inte riktigt försvarsministerns uppfattning i svaret att det är antingen eller som gäller mellan att ha en delegerad modell och att ha ett veterancenter för veteraner och deras anhöriga.
Allan Widman föreslog i sin utredning att Sverige skulle titta extra noga på det danska veterancentret i Ringsted och framför allt på det norska veterancentret i Bæreia utanför Kongsvinger vid upprättandet av ett svenskt veterancenter. Jag har själv besökt veterancentret i Bæreia utanför Kongsvinger och var djupt imponerad av den verksamhet som bedrivs där. Man har runt 10 000 gästnätter, man har familjelägenheter och man har en allmänt hög beläggning.
Det är en mycket framgångsrik verksamhet. Det norska centret utgör också den nätverksorganisation som också vi i Sverige behöver för frivilligorganisationerna. Här har man också lyckats integrera forskningsfrågorna. Försvarshögskolan i Karlstad bedriver tillsammans med högskolan i Elverum i Norge forskning om veteranerna i samverkan med det norska veterancentret. Jag vet att försvarsministern är en varm anhängare av ett fördjupat nordiskt samarbete.
Hur ser försvarsministern på att vidareutveckla samarbetet kring veteranfrågorna? Tittade man, i linje med Allan Widmans utredning, på de norska och danska veterancentren när man upprättade det svenska centret?