KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anne Ludvigsson (S):
Jag vet att Olof Lavesson på ett förtjänstfullt sätt arbetar med frågorna. Men vad blir resultatet, vad vill dina partikamrater och vad vill regeringen? Där återstår kanske en del för Olof Lavesson att göra. Jag ska återgå till Kulturutredningen. De kulturpolitiska målen har hos vissa väckt en hel del frågor och diskussioner.
Målet om att kulturen ska minska kommersialismens negativa verkningar har alltid varit kontroversiellt i de borgerliga leden. I den här tiden när vi ser hur marknaden styr och vilka konsekvenser det får, är det inte lite passé att ta bort alla skrivningar?
Kulturpolitiken finns därför att marknaden på egen hand inte sköter kulturfrågorna. På Skåneresan fick vi del av Skånes fantastiska kulturliv, och kulturpolitiken är bra. Men det man tryckte hårt på var att grunden är den offentliga finansieringen.
Jag skulle vilja att Olof Lavesson utvecklar lite hur man ser på detta. Kommer Kulturutredningens förslag att genomföras när kulturministern egentligen inte vill ha förslagen? Hon vill inte gå vidare med att utreda hur myndigheterna ska blir färre och få till sfärerna - kulturens arkitektur.
Kommer något i höstpropositionen, eller ska man vänta ännu längre? Besparingarna skulle generera minskade kostnader, och då skulle kulturarbetarna och konstnärerna få ökade bidrag. När kommer det?
Anne Ludvigsson (S):
Det här är ett område som har engagerat mig under lång tid. Jag kan tyvärr konstatera att det inte har hänt mycket när det gäller kunskapen om kvinnors asylskäl. Kvinnors situation runt om i världen har inte förbättrats radikalt.
Kvinnor berövas fortfarande sina mänskliga rättigheter och rätten till sin egen kropp. Det måste vara utgångspunkten också när vi tittar på kvinnors asylskäl. Bristen på kunskap om kvinnors asylskäl i Migrationsverket är inget nytt. Det har varit så under lång tid.
Nu är det hög tid, och det finns en möjlighet, för den här migrationsministern att ta ett ordentligt grepp när det gäller kunskapen om kvinnors asylskäl. Det handlar också om länderkunskapen och varifrån man samlar in sin information.
Det finns en rad kvinnoorganisationer runt om i världen som man också kan söka information och kunskap hos. Min fråga till ministern är: Använder man de här kvinnoorganisationerna för att få kunskap om hur situationen ser ut runt om i världen? Det här är ett ansvar som måste finnas hos ministern.
Jag skulle vara glad om jag i dag fick höra att det finns en högre ambitionsnivå och en uttalad vilja från ministern att hantera den här frågan och sätta den lite högre upp på dagordningen i Regeringskansliet och i Migrationsverket.
Det är ju där som den här kunskapen ständigt måste förnyas eftersom vi vet att det är en sådan omsättning av medarbetare på Migrationsverket.
Anne Ludvigsson (S):
Jag ska inte upprepa det som Kalle Larsson har tagit upp, men jag delar hans uppfattning om kvinnors speciella asylskäl. Sverige har tillsammans med övriga EU ett delat ansvar för migrationspolitiken.
Där har Kalle och jag kanske inte riktigt samma uppfattning, men nu är vi medlemmar, och då har vi också ett delat ansvar. Jag vet inte hur det ligger till, men jag kan tänka mig att kunskapen i övriga EU om kvinnors asylskäl i alla fall inte är större än den vi har i Sverige - kanske tvärtom.
Sverige är ordförandeland i EU i höst, 2009. Då är min fråga till migrationsministern: Kommer migrationsministern att lyfta fram frågan om kvinnors asylskäl som en viktig del i migrationspolitiken?
Jag hoppas att svaret är ja och att det här att ministern ska följa utvecklingen på Migrationsverket noga understryks med många streck.
Anne Ludvigsson (S):
Tack för svaret! Det är trevligt att se ministern i kammaren igen. Ministern säger i svaret att vi går in i en lågkonjunktur som kommer att avspegla sig på kulturmarknaden. Men vi är redan inne i en lågkonjunktur, och det är inte bara varsel. Uppsägningar är en realitet för alldeles för många.
Redan i slutet av 2008 såg vi att kulturarbetarnas arbetsmarknad skulle försvagas, och i december 2008 var 2 040 kulturarbetare arbetslösa, vilket var en uppgång med 4 procent jämfört med samma månad 2007. Nu spås arbetslösheten bland de yrkesverksamma kulturarbetarna öka kraftigt under 2009.
Det blir också en större nedgång på den arbetsmarknaden än arbetsmarknaden i övrigt. Vi vet också att kultursektorn domineras av projekt och tidsbegränsade anställningar, och därför är inte varsel det konkreta vi ser här. Jag tror att det är få grupper på arbetsmarknaden som skulle acceptera de villkor som skådespelare, musiker och journalister tvingas leva under.
Nu ser vi att deras situation förvärras ytterligare, och kvinnor kommer att drabbas hårdare än män. Vad vill då ministern göra? De konkreta åtgärder ministern hänvisar till i svaret är den kommande Kulturutredningen och den process som därigenom kommer att inledas, där kulturpolitiken kommer att prövas och omprövas.
För kvinnorna gäller det uppdrag som Kulturrådet har fått att belysa villkoren. Är detta verkligen det svar ministern har till alla de kulturarbetare som är arbetslösa eller kommer att bli det? Jag undrar om jag ska ta det här på allvar eller om det är ett skämt. Det är ju nu något behöver göras. Vi behöver ingen belysning av situationen, för den är redan tydlig.
Det vore väldigt intressant att höra ministern utveckla svaret. Vad är det som ska prövas och omprövas som kan bryta den nedåtgående trenden just nu? Då hänvisar jag till det som ska prövas i Kulturutredningen. Det måste väl ändå vara mer som behöver göras än att Kulturrådet ska läggas ned, vilket vi nu har fått reda på.
Men vad är det som ska prövas och omprövas som förändrar situationen nu för de kulturellt yrkesverksamma? Det är nu det behöver göras något, inte om ett par år. Då kan det vara för sent. Precis som jag skriver i en motion kan många högt utbildade kulturarbetare då ha lämnat detta område. Det vill jag gärna att kulturministern belyser.
Anne Ludvigsson (S):
Det är situationen i Sverige vi diskuterar och vad den svenska regeringen och Sveriges kulturminister kan göra i det läge där den svenska kulturarbetsmarknaden drabbas. Jag är inte glad - det vet ju kulturministern - åt den finansminister vi har, för jag anser att han tillsammans med regeringen gör alldeles för lite. Men det är ingenting nytt i de här sammanhangen.
Vi ser nu hur jobbkrisen går vidare från industrin till andra sektorer, bland annat kulturen, och hur situationen förvärras. Till det kommer faktiskt regeringens försämringar i a-kassan och socialförsäkringarna. A-kassan var ingen lösning, det kan vi hålla med om, men vad har kulturministern kommit med i stället? De arbetslösa drar inte nytta av jobbskatteavdraget. Det är ju deras situation vi pratar om.
Jag tycker att det är en farlig väg som regeringen slår in på, med arbetsmarknadsministern i spetsen genom de uttryck som han använder om arbetsåret 2009. Det tänker jag inte ens citera.
Men det talar ändå sitt tydliga språk om regeringens oförmåga att hantera det konjunkturläge som vi nu befinner oss i. Jag hade hoppats att kulturministern hade en högre ambition än arbetsmarknadsministern och att hon förstått att det är hög tid att lindra krisen och skapa en framtidstro för både kulturarbetare och övriga medborgare i Sverige.
Allt det som kulturministern hänvisar till som satsningar var ju sådant som kom till i ett läge där vi hade högkonjunktur eller i alla fall inte såg dimensionerna av den lågkonjunktur som vi nu är inne i. Regeringen har ett politiskt ansvar, och varje minister har ett personligt ansvar, så även kulturministern.
Det finns många sätt att använda kulturarbetarna i samhällsbyggandet, inte minst i en lågkonjunktur. Det kan gälla upprustning av offentliga miljöer, förskolor, skolor och äldreboenden, där kulturarbetarna tillsammans med andra kan få till en utvecklande och stimulerande miljö. Det kan vara ett sätt. Företag kan jobba ihop med konstnärer och designer för att utveckla företagen.
Det finns flera exempel på detta. Man kan ha ett ROT-avdrag som gäller även offentliga byggnader. En annan sak som är oroande är naturligtvis landstingens och kommunernas försvagade ekonomi. Det kommer också att slå hårt mot kulturverksamheten och kulturarbetarna, inte minst genom neddragningar till de regionala institutionerna, som vi redan har sett.
Ökade resurser till kommuner och landsting vore också ett sätt att åtminstone lindra effekterna av krisen. Då är mina funderingar: Vad har ministern för tankar om detta? Går det att använda kulturarbetarna för samhällsbyggande i en lågkonjunktur?
Jag vill att man ska använda dem jämt, men det kanske är extra viktigt att ta vara på deras arbete i en lågkonjunktur. Det skulle jag gärna vilja höra vad ministern har för tankar om.
Anne Ludvigsson (S):
Jag kan konstatera att det är ganska tomt på kulturministerns bord i det här läget. Det finns inga förslag, ambitioner, inget ansvar, och man vill eller kan inte se möjligheter. Kulturministern väntar på Kulturutredningen. Efterfrågan görs till en marknadsfråga. Men alla de som är arbetslösa, eller som kommer att bli arbetslösa, kan inte efterfråga dessa delar.
Deras plånböcker ökar inte i omfång. Det är ganska tragiskt att vi inte har en kulturminister som kan se de möjligheter som ändå finns. När det gäller ROT-avdrag hänvisar kulturministern till att det bara handlar om att få en svart marknad vit.
Men ROT-avdraget kan också vara en del i att få människor i arbete, att stimulera en arbetsmarknad för till exempel byggnadsarbetare. I kombination med det kan man också involvera kulturarbetarna. Det var så mina tankar gick. Vad har då vi i oppositionen gjort?
Vi har inte regeringsmakten eller ansvaret, men vi har föreslagit bland annat att musiker, journalister, skådespelare och andra ska få extra möjligheter till utbildning som efteråt kanske kan leda till jobb. Det här är ett första anslag på 20 miljoner för 2009 för extra platser.
Vi har dessutom föreslagit ökat stöd till kommuner och landsting, precis som jag sade, för att undvika att kulturarbetare sägs upp också inom dessa områden. Herr talman! I sämre tider är det ofta investeringar i kultur som får stryka på foten. Det är kanske bara början som vi har sett.
Det är kanske ännu mer i dessa tider som man behöver använda sig av kulturen för att få tolerans, öppenhet och demokrati. Jag kan bara konstatera att det finns en avsaknad av kulturpolitik antingen det är hög- eller lågkonjunktur.
Anne Ludvigsson (S):
Åhörare! Jag vill börja med att tacka för svaret. Det var ett diplomatiskt svar, men ministern har ju möjlighet att bli tydligare under debatten. Under gårdagen var det val i flertalet av EU:s medlemsländer. Det var demokratiska val under lugna, högtidliga former utan polis och militär och val där valresultatet respekteras.
Det är så vi är vana vid att det ska vara, och det är så vi vill att det ska vara. Också min snart 90-åriga mor kunde gå till valurnorna såsom det ser ut i Sverige. Så är det tyvärr inte i hela Europa. Under kommunalvalet i Turkiet i mars förekom stora brister i hur valet genomfördes. Valfusk förekom med oroligheter som följd.
Polis och militär är som sagt givna inslag i samband med val. Tyvärr fick också flera människor sätta livet till. Precis som föregående talare sade arresterades i valets efterdyningar flera hundra politiker, främst från det kurdiska partiet DTP.
Av dem sitter flera i fängelse, bland annat tre vice ordförande - Bayram Altun, Kamuran Yuksel och Selma Irmak. Dessutom handlar det om två borgmästare.
Borgmästaren från Diyarbakir, Osman Baydemir, som jag tror att också utrikesministern känner till och kanske har träffat, är anklagad för att han har använt ordet gerilla vid hänvisning till PKK i något sammanhang. Nejdet Atalay, borgmästare i Batman, är anklagad för att ha talat på kurdiska när han informerade inför kommunalvalet i mars.
Raden av liknande exempel kan göras lång. Även parlamentariker har hotats av åtal. Även barn har kallats till förhör, och barn har fängslats. Det här är enligt min mening inte acceptabelt. Det visar på bristen på demokrati, på mänskliga rättigheter och på rättssäkerhet i Turkiet.
Jag kan nämna att i går, medan vi gick till valurnorna, gick åter människor till vallokalen i byn Giremira i sydöstra Turkiet. Det var i den byn jag befann mig den 29 mars, då det utbröt skottlossning under eftermiddagen. Valet har ogiltigförklarats av AK-partiet, och därför blev det omval i går.
Det förekom oroligheter även i går - skottlossning om jag är rätt informerad - men valet genomfördes. Jag hoppas att det inte blir fler omval. Det här visar ändå att demokratin segrar till slut. Jag hoppas definitivt också att det inte leder till fler arresteringar.
Jag vill i det här sammanhanget göra klart att vi socialdemokrater står helt och fullt bakom ett fullvärdigt turkiskt EU-medlemskap när Turkiet uppfyller de krav som ställs.
Jag vill fråga ministern hur han kommer att agera för att Sverige och EU ska bli ännu tydligare med att alla politiska partier, inklusive dem i alliansregeringen, och alla i EU står bakom ett fullvärdigt medlemskap. Jag tror att det är oerhört viktiga signaler.
Det handlar också om att mänskliga rättigheter, inklusive kurdernas rättigheter, inte kan lösas med våld och arresteringar och fängslande av DTP-politiker, fackföreningsmedlemmar och advokater. Demokratiska partiers rätt att verka fritt är också viktigt att påtala.
Anne Ludvigsson (S):
Turkiets väg till EU-medlemskap är för närvarande lång, tror jag, och som jag ser det onödigt krokig. Vi är många som är besvikna över att reformarbetet har avstannat eller går väldigt långsamt och dessutom att de lagar och reformer som införs brister i implementeringen. Men det har ju att göra med hela det turkiska samhällets uppbyggnad efter Ottomanska rikets fall.
Det är en våldsmentalitet och också en räddhågsenhet för oliktänkande som finns i hela samhället. Jag vill påtala att inga dörrar ska stängas för Turkiet, men för att komma in genom dörrarna ska man uppfylla alla de krav vi ställer. Där måste vi vara oerhört tydliga när det gäller alla människors lika värde och respekten för mänskliga rättigheter.
President Güls uttalande om att det finns en historisk möjlighet att lösa kurdfrågan nu ser jag naturligtvis som ett väldigt positivt tecken. Men jag vet också att president Gül tidigare har sagt: Kurdernas sak är vår.
De orden har inte följts av handling, men jag kan ändå se att de kanske följs av lite mer handling den här gången, eftersom president Gül har träffat DTP-ledaren Mr Ahmet Turk. Det har, om jag är rätt informerad, även president Obama gjort vid sitt besök i Turkiet.
Turkiets dilemma - det är positivt och negativt - är att det samtidigt kommer skarpa uttalanden från premiärminister Erdogan och höga generaler om att framgångarna för DTP är mycket farliga för den turkiska statens rättssäkerhet.
Om man inte respekterar människors tro på demokratins principer och en fredlig kamp för mänskliga rättigheter och fria val är det en fara för den turkiska staten. När man möter fredlig kamp med att åtala och fängsla människor och med att hota med stängning av partier, tidningar, radiokanaler och organisationer, ja då är det en fara för den turkiska staten.
Jag återkommer till mina frågor: Kommer utrikesministern, precis som president Gül och president Obama, att träffa partiledaren för DTP? Kommer regeringen att ta vara på den möjlighet som Sverige har under ordförandeskapet att ta på sig ledartröjan?
Man behöver inte alltid dölja sig bakom att det är hela EU som ska hänga med, utan man kan ta på sig lite ledarskapströja och vara tydlig med att reformer för demokrati och mänskliga rättigheter går hand i hand med medlemskapsförhandlingarna. Sverige har en stor och djup tradition av att stå upp för mänskliga rättigheter.
Dessutom har Sverige ett stort förtroende i Turkiet. Så det finns en unik möjlighet här för Sverige att använda sig av - jag skulle inte vilja uttrycka det så, men jag hittar inget bättre uttryck just nu - både piska och morot. Kommer Sverige, utrikesministern och hela den svenska regeringen att ta vara på de här möjligheterna?
Och kommer utrikesministern och kanske, vad vet jag, statsministern att få till ett möte med företrädare för DTP?
Anne Ludvigsson (S):
Turkiet är ett fantastiskt land med ett historiskt kulturarv utan motstycke. Turkiet har en mångfald av etniska grupper och kulturer, fantastiska människor, fina och entusiastiska ungdomar och barn som är värda ett gott och utvecklande liv oavsett etnicitet eller kön. Unga män är värda ett bättre öde än att bli dödade i strider mellan militär och PKK.
Hade jag i detta sammanhang kallat PKK en gerillagrupp i stället för något annat hade jag blivit arresterad och kanske hamnat i fängelse. Dessa ungdomar finns kanske i vår framtida europeiska gemenskap; jag hoppas verkligen det. Herr talman!
Vi vet att den process som ett lands EU-medlemskapsförhandlingar för med sig är positiv för rättssäkerhet, demokrati och mänskliga rättigheter. Turkiet måste göra upp med sin historia för att kunna komma vidare. Är man välvillig kan man se lite signaler om att detta är på gång.
Det är viktigt att EU och regeringen på alla sätt stöder denna process, med början kanske klart och tydligt under ordförandeskapsåret. Det är också viktigt att vi tillsammans utvecklar det civila samhället. Det är en skyldighet för alla EU:s medlemsländer att ha samarbete med organisationer i Turkiet för att utveckla det civila samhället.
Samtidigt är det viktigt att regeringen följer upp rättssäkerheten i den rättsliga process mot de fängslade DTP-politiker med flera som nu pågår. Jag har två frågor, varav den första är som förut. Kommer Carl Bildt att ha samtal med DTP-företrädare?
Kommer Carl Bildt att bli den andre utrikesministern från Sverige som besöker sydöstra Turkiet, Kurdistan? Jag hoppas det. Det blir kanske inte under ordförandeskapsåret, men man kan ge signaler och planera in en resa.
Anne Ludvigsson (S):
Åhörare på läktaren! Kanske några av er är framtida konstnärer eller kulturarbetare. Jag vill börja med att tacka ministern för svaret på min interpellation. Jag hoppas på en intressant och givande debatt med kanske mer klargörande svar än vad jag kan finna i det skrivna svaret. Jag börjar med min fråga om bildkonstnärernas förhandlingsrätt när det gäller deras individuella visningsersättning.
Det var en enig riksdag som 2005 gav regeringen i uppdrag att lämna förslag till praktisk förhandlingsordning vad gäller den individuella visningsersättningen. Vid den här tidpunkten var kulturministern ledamot i kulturutskottet, och som jag kan förstå det stod hon helt bakom också det här uppdraget till regeringen. Vad har sedan hänt?
Ja, Kulturdepartementet har inte jobbat med den här frågan. Vi kunde läsa i budgetpropositionen för 2007 att man lämnade uppdraget till Kulturutredningen. Jaha!
Kulturutredningen har lämnat sina förslag - i februari 2009, tror jag det var - men inte heller i Kulturutredningen berördes den här frågan. Man kan ju undra varför den inte fanns med i Kulturutredningen när det nu var ett uppdrag från ministern. I sedvanlig ordning bollar kulturministern nu frågan vidare, men vart?
Ja, den har varit i riksdagen, den har varit i departementet, den har varit i Kulturutredningen, och nu då? Jo, i svaret står att läsa att frågan har "bäring på den kulturpolitiska arbetsprocess vi alla nu är mitt uppe i". Ursäkta, ministern, men jag tycker att detta är svammel.
Vilken kulturpolitisk arbetsprocess och vilka "vi" är det fråga om? Det är väl ändå ministern och departementet som ska hantera det uppdrag som man har fått. Min fråga är: När kommer regeringen och kulturministern med ett konkret förslag till praktisk förhandlingsordning och genomför det uppdrag man fått av riksdagen?
Jag blir lite konfunderad när jag läser svaret, för där står att regeringen uppmanades att pröva förutsättningarna för rätten att förhandla om den individuella visningsersättningen. Men så var det inte riktigt. Det står tydligt att det var fråga om ett uppdrag, och det handlade inte om att pröva förutsättningarna.
Det handlade om att leverera ett konkret förslag. Är det nu så att ministern glider från den position hon hade när hon var i opposition i kulturutskottet? Var ministerns ståndpunkt bara populistisk, eller tänker ministern genomföra det uppdrag som man fått av riksdagen? Hur lång ska denna långbänk bli?
Bildkonstnärerna har väntat länge nog. Min fråga till ministern är: När kommer ett tydligt besked om att genomföra riksdagens uppdrag?
Anne Ludvigsson (S):
Ja, man kan kanske läsa med olika ögon, men nog anser jag att det var ett tydligt uppdrag från riksdagen till regeringen. När det gäller förhandlingsrätten kan man ändå konstatera att ingenting har skett. Det tror jag att vi är helt överens om.
Jag störs lite av det som står i svaret om olika former av ersättningar som konstnärer får för utställningar och nedlagt jobb. När det handlar om visningsersättning, både den allmänna och den individuella, gäller det klockren ersättning. Det är en kompensation som utbetalas därför att man gjort en inskränkning i konstnärernas upphovsrätt.
Jag hoppas att vi är överens om att det är just utifrån den anledningen som visningsersättningen finns. Upphovsrätten avhandlas inte heller i utredningen, och det är också lite förvånande eftersom den får en allt större betydelse i kulturlivet. Jag kan konstatera att det inte har hänt något.
Inte har jag heller ännu fått något svar från ministern på om hon tänker genomföra det här uppdraget. En förhandlingsrätt för bildkonstnärer är, som jag sade, principiellt viktig, för det är deras rätt att ta betalt för den offentliga visningen av konstverk som just precis har inskränkts i lagen om upphovsrätt.
Den individuella visningsersättningen och den allmänna visningsersättningen är en kompensation som jag tycker att den enskilde har rätt att påverka. Och som sagt var: Det är inte ett stöd - det är en ersättning.
Men för att komma in på de andra delarna av interpellationen: Vilka konkreta åtgärder kommer ministern att vidta för att möjliggöra för konstnärer att leva på sitt arbete genom att få skäliga ersättningar? Ministern lyfter fram en breddad arbetsmarknad som en del.
Då kan jag konstatera att bildkonstnärerna är en grupp som verkligen redan finns på en breddad arbetsmarknad. Man är i allra högsta grad också egenföretagare. Min konkreta fråga till ministern är: Vilka insatser kommer ministern att genomföra för en breddad arbetsmarknad och ökad efterfrågan på konstnärliga verk och prestationer? Så uttrycks det nämligen i svaret.
Ministern sade att vi kanske har samma grundläggande syn om att konstnären ska ha ersättning för nedlagt arbete men att vi har olika syn på vägen dit. Då undrar jag: Vilken syn har kulturministern på vägen mot att målsättningen ska uppfyllas? När får vi se resultat och praktisk politik?
Anne Ludvigsson (S):
Jag kan konstatera att jag inte har fått något konkret svar på när vi kan få konkreta förslag på hur den individuella visningsersättningen ska genomföras. Kommer det något förslag i höst? Det är min fråga.
På frågan om att bredda arbetsmarknaden återkommer ministern ständigt till skattesänkningar. Det är självklart att en del av svenska folket har fått så höga skattesänkningar att de har råd att köpa konst. Jag vet inte om det har märkts på bildkonstnärernas ekonomiska situation. Den stora delen av befolkningen har inte de möjligheterna.
Med den finanskris som människor nu befinner sig i tror jag inte att detta löser konstnärernas problem på arbetsmarknaden och deras ekonomiska villkor. Skapande skola återkommer ministern ständigt till. Dessa 50 miljoner ska lösa alla problem.
Det är säkert välment, men det är mycket skrik för lite ull. Orättvisorna ökar i samhället. Kulturarbetarnas arbetsförmedling visar på höjda arbetslöshetssiffror för kulturarbetarna. Ministern har ett inlägg kvar.
Jag hoppas att ministern kommer med ett konkret besked: Kommer det något i höst i kulturpropositionen eller budgetpropositionen? Det vore bra om kulturministern visade lite mer passion för kulturpolitiken. Jag är väldigt engagerad. Jag skulle också gärna vilja se mer framtidstro och ledarskap för en nationell kulturpolitik.
Jag vill avsluta med att önska ministern en riktigt skön sommar.