Erik Bengtzboe (M):
Här går det undan, kan vi konstatera, i en sprängfylld sal! Det är lite lagom tunt på folk. Men det är trevligt ändå, för det är en ganska intressant fråga vi ska debattera. Dansen och dess utveckling är och har varit en stark del av svensk kultur ganska länge. Men den blir alltför ofta lite bortglömd i de bredare folklagren.
Målsättningen med den proposition som regeringen lägger fram är att dansen ska ha möjligheten att förbli en intressant kulturform även i framtiden. Svenska dansarutbildningar har gamla anor. Den första inrättades 1773 bara ett stenkast härifrån - borta vid Operan här i Stockholm. Det är alltså en lång tradition som vi fingrar på, vilket alltid gör saker och ting intressanta och problematiska. Dansarutbildningen är viktig för Sverige av ett flertal anledningar.
Det är inte bara så att dansarutbildningen möjliggör för de klassiska scenerna i Sverige att ha dansare, utan den skapar dessutom möjligheten för svenskar som har ett genuint dansintresse att söka sig utomlands. Samtidigt skapar vi grogrunden för modernare dansformer i Sverige och även runt om i världen. När nu gymnasiereformen och den nya skollagen träder i kraft blir det aktuellt att även se över dansarutbildningen i år, hur den ser ut och fungerar.
Samtidigt får vi chansen att höja kvaliteten på ett område där konkurrensen är stentuff. Kvaliteten i den svenska dansarutbildningen har varit kraftigt ifrågasatt på sistone. Inte minst syns det på att många av de dansare som fullgör utbildningen i dagsläget har svårt att få en anställning. Dansarutbildningen är av en extremt unik karaktär.
Det finns ingen annan utbildning i det här landet som ställer så otroligt höga krav på både sina elever och sina lärare, om man ska vara ärlig. Målsättningen är att eleverna inte bara ska vara yrkesutbildade vid 19 års ålder, utan de ska vara yrkesutbildade vid 19 års ålder med högsta internationella kvalitet. En dansares karriär är kort, och en dansares karriär är ung. Det är alltså en extremt liten och smal utbildning vi talar om.
Det är inte de stora och breda utbildningarna för dansare i allmänhet i det här landet. Regeringens förslag innebär en liten sänkning av antalet elever ned till ungefär 300. Det ska ses som ett tak. Målet ska alltså inte vara att fylla denna kvot till varje pris, utan tanken är att man ska ha en miniminivå för att alla elever som kommer in på utbildningen ska ha möjligheten att motsvara de extremt hårda krav som ställs.
Dansarutbildningen delas in i tre delar: en omgång för årskurs 4 till 7, en omgång för årskurs 7 till 9 och ytterligare en omgång för gymnasiedelen. Detta görs helt enkelt för att man ska kunna göra en satsning tidigt. Det är det som behövs om man ska lyckas med dansen, där det dessutom blir successivt svårare för varje år som går. Elever på dansarutbildningarna tillgodogör sig en normal utbildning.
De får alltså de grundläggande behörigheter som krävs för att söka sig vidare även till andra studier på grundskolan. När det gäller gymnasieskolan blir dansarutbildningen likställd med alla andra yrkesförberedande utbildningar, vilket gör att man har en jämförbar möjlighet med andra att söka sig vidare, även om dansen inte är målet. Då det är ett omedelbart inträdande på arbetsmarknaden som är målet med utbildningen är självfallet även arbetsmarknadsanknytningen viktig och en viktig del i det hela.
En av de stora justeringar som görs i reformen är framför allt antagningsprocessen, där man lägger större vikt vid just dansen än som tidigare vid betygen. Man kommer att ha krav på ett grundprov, där eleverna kan visa upp sina färdighetskunskaper och klara av en miniminivå för att komma in. Om sållning sedan är nödvändig ska det ske genom uppdansning och inte genom betygsfördelning.
Denna typ av utbildningar är alltid kantad av vissa problem och svårigheter då den som alla andra elitutbildningar av denna spetskaraktär ställer höga krav på eleverna. Därför ska inte bara ett färdighetsprov uppvisas för att man ska kunna ta sig in på skolan, utan det ska även göras medicinska prover som visar att man klarar av utbildningen hela vägen in i mål och klarar av att nå de mål som det rör sig om.
Det är ett starkt åtagande man ger sig in på när man söker till dansarutbildningen. Åtagandet från vår och skolans sida slutar och upphör dock inte vid antagningen, utan sker även fortsatt därefter. Därför krävs det starka resurser och insatser när det gäller elevhälsan för att se till att eleverna klarar av utbildningen och klarar av en karriär därefter. Dansen är någonting som kan slita väldigt mycket på kroppen. Dansarutbildningen ska vara öppen för hela Sverige.
Ett elevhem ska startas så att man har möjlighet att söka oavsett var i landet man lever. På det viset kan det bli en skola av toppkaraktär. Det har nämnts ett ifrågasättande, och det finns en reservation beträffande möjligheten för elever att sluta om de mer eller mindre anses som olämpliga för utbildningen under gymnasiedelen.
Det kan kännas behjärtansvärt, och man kan tycka att om eleven har kommit in ska han eller hon få gå klart. Då har man dock tappat poängen med vad som är målet med utbildningen. Målet med utbildningen är att eleverna när de är färdiga ska vara av högsta internationella kvalitet. För utbildningens kvalitets skull men även för elevernas skull finns det en poäng med detta.
Om man inte har möjlighet att fullfölja utbildningen är det lika bra att den kan avbrytas så tidigt som möjligt och överföras till en annan utbildning. På så sätt får eleven i rättvisans namn möjligheten att fullfölja en vettig utbildning som inte är baserad på dansen, om man inte bedöms ha en framtid i dansen. Viktigast av allt är att vi nu får en utbildning på plats som kan se till att skapa svensk konkurrenskraft och som framför allt ger svensk skola både bredd och spets.