Kew Nordqvist (MP):
I dag ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 15 om fiskeripolitik. Givetvis står jag bakom Miljöpartiets samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 13, angående ålförvaltningen. Jag tänkte börja med att tala om ålen.
Sedan har jag också tänkt att, precis som föregående talare, tala om avtal med tredjeland. Ålens akut hotade situation har berört mig starkt. Det har aldrig funnits så lite europeisk ål som nu. Trots att en europeisk förvaltningsplan sjösattes 2007 har beståndet minskat ytterligare.
Ålen är nu rödlistad som akut hotad, det vill säga att det finns en hög risk för att ålen dör ut inom en snar framtid. Ålen hotas av fiske, förändringar i dess livsmiljö och miljögifter. Störst inverkan har fisket. Vattenkraftsturbiner inverkar också negativt men dödar färre ålar än fisket.
Eftersom fiske sker på nästan alla ålens livsstadier, från glasål till blankål, har det sammanlagda fisketrycket under uppväxtfasen inneburit att beståndet av utvandrande vuxen ål nästan utraderats. Den vetenskapliga rekommendationen för att kunna uppnå målet i den europeiska förvaltningsplanen är att allt ålfiske upphör samt att all övrig mänsklig påverkan på ålbeståndet reduceras till ett minimum.
Det råder nu ingen tvekan om att ett fiskestopp är den avgörande åtgärden för ålens möjlighet till återhämtning. Den svenska delen av förvaltningsplanen har inte visat önskad effekt och beräknas heller inte göra det under överskådlig tid. Ett problem är de överdrivna förväntningar som finns på frivilliga åtaganden från kraftbolagen.
Ett allvarligare problem är att planen i mycket hög grad förlitar sig på utsättningar, det vill säga flytt av ålyngel från Biscayabukten till Sverige, och inte i tillräckligt stor grad på att minska fisket. Varför är jag då så negativ till utsättning av ålyngel? Jo, mycket allvarliga invändningar om effekterna av ålutsättningar har kommit fram genom forskningen de senaste åren.
Ingenting tyder på att flyttad ål kan hitta tillbaka till lekområdena i Sargassohavet, och navigeringsförmågan hos utsatt eller flyttad ål försämras. Utsättningar måste därför betraktas endast som ett stöd till ålfiskare som annars skulle sluta fiska därför att ålen försvinner. Utsättningar uppehåller antalet ålfiskare på konstgjord väg.
Därmed får de möjlighet att fånga ålar som annars skulle ha simmat till Sargassohavet för att leka. Utsättningar av ål måste därför snarast stoppas och den svenska ålförvaltningsplanen revideras. Vi tycker att det är dags att följa Norges och Irlands exempel och helt stänga fisket på denna akut utrotningshotade art.
Eftersom ålar från Östersjöregionen ofta migrerar längs den svenska kusten på väg till Sargassohavet kan ålar som fångas av svenska fiskare vara ålar som överlevt som resultat av räddningsåtgärder i andra länder runt Östersjön. Om Sverige skulle tillåta fortsatt ålfiske riskerar Sverige inte bara att ålen utrotas utan även att spoliera andra länders, till exempel Finlands, åtgärder enligt förvaltningsplanerna.
Det är alltså inte så konstigt om vissa fiskare tycker att det finns hyfsat med ål. Ett ålfiskestopp skulle få konsekvenser för de ca 300 personer som nu har licens att fiska ål. Antalet har minskat med ca 450 personer sedan 2005. En stor del av dem är ålderspensionärer. Avvecklingsstöd kan finnas inom ramen för Europeiska fiskefonden.
Ett totalt ålfiskeförbud innebär därmed vissa kostnader, som måste vägas mot utsikterna att aldrig mer kunna fiska ål och att arten försvinner ut ur ekosystemet. Som bekant är utrotning tyvärr för evigt. Den är irreversibel. I min motion föreslår jag också att vi lättare ska kunna reglera handeln med ål inom och utom EU.
Då bör Sverige föreslå en förstärkning av ålens position i konventionen för handel med hotade djur och växter, Cites. Ålen är nu upptagen på annex II, men för att kunna reglera handeln bättre krävs en flytt till annex I. Detta kan EU föreslå Cites under förutsättning att medlemsstater som Sverige aktivt stöder detta.
Målet att alla fiskbestånd ska förvaltas över nivåer som kan producera maximalt hållbart utnyttjande - det som vi känner som MSY - är oerhört viktigt för att vara säker på att fisket är långsiktigt hållbart. Ett annat fokusområde för Miljöpartiet är fiskeavtal med tredjeland.
EU:s fiskeavtal med tredjeland har haft många brister, och vi i Miljöpartiet har kritiserat avtalen och många gånger röstat mot att teckna sådana. Efter det fiskeseminarium, anordnat av Miljöpartiet de gröna, som hölls i Europahuset i Stockholm i mars i år, har vi i Miljöpartiet tagit fram en kravspecifikation där vi vill att olika villkor ska vara uppfyllda för att vi ska kunna acceptera ett fiskeavtal med tredjeland.
Ett huvudkrav är att avtal inte träffas med diktaturer. Mänskliga fri- och rättigheter måste respekteras av det land EU ska träffa fiskeavtal med. Innan förhandlingar om förnyat fiskeavtal startar måste gedigna utvärderingar finnas tillgängliga. Ett annat grundkrav är att fiske bara får bedrivas på ett överskott, alltså inte tära på kapitalet.
Ett stort problem är att kunna fastställa hur stort fiskbeståndet är för att kunna hävda att fiske sker på ett överskott. Här måste det finnas tillfredsställande dokumentation, till exempel tillförlitliga beståndsuppskattningar och offentligt tillgängliga fristående utvärderingar. Tredjeland måste kunna visa vilket fiske som bedrivs på dess vatten, så att inte fiskbeståndet utnyttjas två, tre eller flera gånger.
Allt fiske måste räknas samman vid bestämmande av vad som är maximalt uthålligt fiske. Alltså: Fram på bordet med alla protokoll och avtal! Vi vill också ha satellitövervakade skepp från EU enligt så kallad VMS. Vi anser också att det minst miljöskadliga fisket ska prioriteras.
Samma regler bör gälla för EU:s fiskare både i EU:s vatten och utanför. Fiske bör ske för humankonsumtion och inte till foder. Vidare ska EU:s miljö- och sociala standarder gälla vid fiske i tredjelands vatten. I avtalet måste tillräckligt stor kustzon undantas för det kustnära fisket. Likaså ska regionalt samarbete eftersträvas.
Vi anser att det är fiskeoperatörerna, alltså de som tjänar på avtalen, som ska betala för kostnaderna för tillträdet till fiskevattnen enligt fiskeavtalen - inte Europas skattebetalare. Vi vill att ekonomiskt stöd till tredjelands fiskeutvecklingsprogram måste stödja uthållig utveckling. Likaså vill vi att ersättning för fiskerättigheter måste frikopplas från erhållna fångster.
Vi anser också att stöd ska utgå även om fångsterna uteblir eller inte är tillräckliga. När vi sedan står inför att förkasta eller acceptera ett fiskeavtal mellan EU och tredjeland blir det en fråga om helhetsbedömning. Där är frågan: Vad är alternativet till avtalet? Fisken lär nog bli upptagen i alla fall.