Lennart Sacrédeus (KD):
Dagens debatt har handlat om regeringens finansplan och därmed också om riktlinjerna för den ekonomiska politiken och bedömningar av landets ekonomiska utveckling. Alliansregeringens förslag står här mot tre olika alternativ. Det ska inte oppositionen skämmas över - ni är tre självständiga partier.
Ni har visat duglighet att kompromissa er samman tidigare, men ni går inte fram med ett gemensamt oppositionsalternativ utan tre, med en hel del betydande skillnader, inte minst på skattesidan. Skatter - ja, skatter är viktiga för den gemensamma välfärden. Det måste till en finansiering av allt från skola till katastrofbistånd.
Finansieringen ska vara gemensam, solidarisk, rättssäker och rättvis. Den ska vara gemensam i den meningen att vi alla i Sverige bidrar till de gemensamma skatteintäkterna. Den ska vara solidarisk i den meningen att den tas ut efter bärkraft och vars och ens förmåga.
Den ska till sist vara rättssäker och rättvis i att den inte är godtycklig och att den följer skatterättsliga principer och grundläggande rättigheter. Fru talman! Regeringen och majoriteten i form av Allians för Sverige här i kammaren och i Sveriges riksdag har påbörjat en, som vi kristdemokrater ser, viktig reformering av det svenska skattesystemet.
Vi kommer att göra allt för att det svenska skattesystemet ska bli etiskt legitimt. Självklart bekymrar vi oss samtliga här i kammaren över det skattefusk och andra skattefel som behöver åtgärdas och som motsvarar 133 miljarder kronor på årsbasis, eller 9 procent av den av riksdagen beslutade skatten.
Det i sin tur är 5 procent av landets hela bruttonationalprodukt. Detta är siffror - 133 000 miljoner kronor - som är oacceptabelt höga. För att trovärdigt kunna ta itu med denna problematik måste staten föregå med ett gott exempel, och ett oklanderligt exempel.
Skatterna ska vara politiskt väl motiverade, och de ska söka så bred politisk och moralisk legitimitet som möjligt. Skatterna ska inte bryta mot människors grundläggande fri- och rättigheter. Vi kristdemokrater har som ett övergripande mål ett samhälle som bygger på övertygelsen om alla människors absoluta och okränkbara värde.
Det är inte bara att vi alla har ett lika värde utan att vi har ett okränkbart värde. Målet med skatterna är att gemensamt finansiera åtaganden för vårt samhälles gemensamma bästa. Skatt är självfallet inget självändamål, men det är en nödvändighet. Det är ett medel för att uppnå högre syften för det gemensamma i samhället.
Därför måste hela skatteprocessen från lagstiftning till uttag och inbetalning som ett medel för det gemensamma bästa vara i linje med de övergripande mål vi har för ett gott samhälle. Skatterna ska vara rättssäkra och legitima. Det är mot denna bakgrund som vi ska se de flesta skatteförändringar vi har försökt genomföra inför nästa års budget.
Några är rent fiskala, och motiveras rent fiskalt, och det är i sig inte heller något fel. Jag ska nu stanna inför några av de tyngre förslagen som finns i finansplanen. Med det andra steget i jobbskatteavdraget skapas, menar vi, än bättre förutsättningar för fler i arbete, för egenförsörjning och för egenmakt.
Vi kristdemokrater hävdar, enträget både i opposition och nu i regeringsställning, det orimliga i att människor som förvärvsarbetar på heltid inte kan leva på sin egen lön i vårt land på grund av för höga skatter.
Skatter kan reducera människors löneinkomster så till den grad i vårt Sverige att medborgare tvingas förlita sig på bidrag och därmed också hamna i en beroendeställning till kommunala, landstingspolitiska och statliga beslut för sin egen försörjning. Detta i sin tur begränsar medborgarnas frihet.
När skattenivåerna blir så höga att de inkräktar på den enskilda människans och familjers rätt och ansvar att förverkliga grundläggande värden och livsmål måste det till skattesänkningar på arbete. Vi menar att detta är en naturrättslig argumentering för jobbskatteavdraget, vilket förstärker det mer vanliga argumentet, som är viktigt nog, att det ska löna sig att arbeta och framför allt att gå från bidragsberoende till arbete.
Jag har tidigare kommenterat oppositionens olika nej till arbetslinjen och nej till den politik regeringen bedriver, och jag vill nu gå över till den fråga där oppositionen formulerar sig på följande sätt: Effekten av förvärvsavdraget är att den som blir sjuk, arbetslös och frånvarande på grund av arbetsskada eller går i pension inte bara får lägre inkomst utan får dessutom höjd skatt.
Då kan man undra: Vilken skatt är det som i så fall höjs i och med att jobbavdraget införs och att skatten de facto sänks? Är det inte en skattesänkning vi pratar om? Eller hur har det i oppositionens ögon blivit till en skattehöjning? Jag vill här gå vidare till frågan om det Socialdemokraterna i valrörelsen kallade pensionärsskatten.
Göran Persson använde den beteckningen för det jobbavdrag vi då ville introducera. För ett år sedan i denna kammare fick vi hård och rejäl kritik. Jag missunnar ingen att kritisera regeringen - det står fritt i ett demokratiskt land - för jobbskatteavdraget. Nu tolv månader senare godtar Socialdemokraterna lejonparten, eller 31 av 48 miljarder, av dessa skattesänkningar.
Hur kan det som var så orättvist för ett år sedan i så hög grad vara rättvist just nu? Det vore bra att få detta förklarat, varför jobbavdraget i stor utsträckning nu accepteras av Socialdemokraterna. Socialdemokraterna vill också höja grundavdraget för alla pensionärer så att den genomsnittliga ökningen skulle bli 2 000 kronor om året.
Jag tycker att det är värdefullt att det största oppositionspartiet använder skattesänkning som en metod för att förbättra människors, i det här fallet pensionärers, situation. Det innebär att vi ideologiskt i den bemärkelsen står på en gemensam grund, att det är rimligt att också sänka skatter.
När det gäller fastighetsskatten vill jag återkomma till det som Socialdemokraterna skriver i sin motion om att slott och koja inte ska beskattas lika. Det låter riktigt och kanske rätt så käckt att slott och koja inte ska beskattas på liknande sätt. Men det grundläggande problemet tidigare var snarast att kojorna beskattades som slott.
Finns det någon i denna kammare som tycker att det var ett rättvist och förutsägbart system som vi hade tidigare när det gällde fastighetsskatten? Vi vill nu införa ett system med en kommunal fastighetsavgift som begränsas till 6 000 kronor. Vi menar att denna ska vara förutsägbar och att det är mer rättvist än det som var tidigare.