Morgan Johansson (S):
Det är klart att vi inte ska ha några säkerhetsrisker som svenska medborgare. Folk som har begått krigsbrott eller andra sådana brott ska vi inte heller ha som svenska medborgare. Därför finns den regel som vi talar om här, nämligen att man ska ha haft och kunna förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. Den regeln tillämpas av Migrationsverket.
Migrationsverket avslår varje år tusentals ansökningar om medborgarskap, varav lite drygt 1 000 på grund av just vandel, det vill säga att man till exempel har begått brott. När det gäller säkerhetsärenden finns det numera ett bra samarbete mellan Migrationsverket och Säkerhetspolisen. Det är ett mycket närmare samarbete än vad som var fallet för bara fyra fem år sedan.
Man har nu en mycket mer utbyggd kontroll över vad det är för typ av ärenden vi talar om. När Säkerhetspolisen upptäcker kopplingar till exempelvis ett terrornätverk blir det naturligtvis nej i prövningen. Prövningen kan sedan överklagas till regeringen. Det är regeringen som fattar beslut, men det är jag personligen som hanterar dessa ärenden som beredande statsråd.
Det kommer ett antal sådana ärenden per år. Jag har aldrig gått emot Säkerhetspolisens rekommendation när jag hanterat den typen av ärenden.
Anta då att situationen när det här prövas av domstolar eller av Migrationsverket är att man för länge sedan varit inblandad i en militär konflikt där den sida man stred för begick grova övergrepp men att man därefter har levt ett hederligt liv och förväntas leva ett hederligt liv även framöver. Då finns den karenstid vi pratar om för svenskt medborgarskap.
Riktvärdet är 25 år, men det kan vara längre eller kortare tid - det beror helt och hållet på hur det enskilda fallet ser ut. Denna praxis sätts numera av domstolarna i och med den nya utlänningslagen från 2006. Det är inte längre regeringen som sätter denna praxis. I Ludvig Asplings interpellation finns det tyvärr ett par fel.
Ett uppenbart fel, men inte det allra största, är att intervjun i Aktuellt var den 25 november och inte den 29 november. Ett större fel är att Ribbenvik i motsats till vad Ludvig Aspling påstår i sin interpellation aldrig nämner individuellt ansvar i den intervjun.
Han talar om personer som är verksamma i organisationer som är direkt involverade i mord, utomrättsliga avrättningar etcetera. Men han knyter det inte till något individuellt ansvar. Detta är i linje med den praxis som finns. Man behöver inte visa att den sökande själv har gjort sig skyldig till den typen av brott. Det räcker att den sökande har varit verksam i en sådan organisation eller har haft ett bestämmande inflytande.
Det är egentligen detsamma - har man haft ett bestämmande inflytande har man också varit verksam i organisationen. Det här bekräftas också av färsk praxis som Aspling inte nämner i sin interpellation men som jag tar upp i mitt svar, nämligen ett rättsfall i Migrationsöverdomstolen sommaren 2019.
Där avslogs en persons medborgarskapsansökan för att den sökande varit involverad i en sådan organisation utan att man kunde knyta den sökande till exempelvis krigsbrott. Det räckte att den sökande hade varit involverad i en sådan organisation. Det krävs alltså inget individuellt ansvar, och det har generaldirektören heller aldrig hävdat. När det slutligen gäller statistiken ska jag säga att det är första gången vi får statistik på detta.
Migrationsverket kommer naturligtvis att förfina den ytterligare. Detta vet jag att verket håller på med, och det behövs inget särskilt uppdrag för det.