Johan Andersson (S):
I dag ska vi behandla 77 motionsyrkanden om arbetsrättsliga frågor som väcktes under allmänna motionstiden 2012. Det stora antalet motionsyrkanden visar på ett stort politiskt intresse för arbetsrättslagstiftningen och arbetsmarknadspolitiken.
Jag vill börja med att yrka bifall till våra reservationer nr 2, 5 och 12. Sedan maktskiftet 2006 har det skett stora förändringar för den enskilde arbetstagaren vad avser arbetsrätten. Lejonparten av de stora förändringarna skedde förra mandatperioden 2006-2010.
Jag kommer att kortfattat beskriva en del av de förändringar och försämringar som har genomförts och som har drabbat den enskilde arbetstagaren ganska hårt. Jag kommer sedan att gå vidare till vad vi socialdemokrater har för tankar och idéer när det gäller arbetsmarknad och arbetsrätt.
Det har skett ganska stora förändringar i arbetsrätten. Ett av de första förslagen som den borgerliga regeringen genomförde efter tillträdet 2006 var att man försämrade och försvagade anställningsskyddet.
Före regeringsskiftet 2006 hade den dåvarande socialdemokratiska regeringen lagt fram ett förslag som innebar förändringar av möjligheten att anställa på begränsad tid, så kallad visstid. Den borgerliga regeringen strök det som var positivt för arbetstagarna ur förslaget men genomförde de delar som var till fördel för arbetsgivarna och förlängde tiden för visstidsanställningar kraftigt.
Ändringarna syftade till att göra det ännu lättare för företagen att slippa tillsvidareanställa och därmed inte behöva saklig grund för att avsluta anställningen. Efter att riksdagen röstat igenom försämringen anmälde LO och TCO detta till EU. Vad utfallet av den anmälan blir återstår att se.
I dagarna har regeringen lämnat in ett yttrande till EU-kommissionen. Nu återstår för EU-kommissionen att ta ställning till yttrandet och se om den argumentation som regeringen har lagt fram är till fyllest och att därefter komma med ett ställningstagande.
Naturligtvis vore det en nesa för Sverige att få en reprimand eller till och med få ett domslut som pekar på att man är tvungen att vidta åtgärder i den här delen.
Det har blivit lättare att kringgå lag och kollektivavtal genom att man har tagit bort en del av de delarna när det gäller framför allt turordningsreglerna. Tidigare fanns det ett starkare skydd för dem som var äldre, över 45 år, som sades upp på grund av arbetsbrist. Det fanns ett skäl till det.
Det är naturligtvis att det är svårare för den som är äldre att få ett nytt jobb. Detta var också något som man genomförde. När det gäller lag och kollektivavtal handlar det mycket om att man införde så kallad F-skattsedel. Vissa arbetsgivare ställer i dag krav på att man har F-skattsedel i stället för att man blir anställd.
Man är alltså egenföretagare i stället för att bli anställd. Det påverkar naturligtvis arbetstagarbegreppet. Det innebär att det blir lättare för arbetsgivare att slippa arbetsrättslig lagstiftning och kollektivavtal. Det har blivit försämrad jämställdhetslagstiftning.
När jämställdhetslagen ersattes med diskrimineringslagen passade regeringen på att luckra upp de regler som innebar att arbetsgivaren måste upprätta en plan för sitt jämställdhetsarbete och för sitt arbete mot lönediskriminering. Sådana planer skulle tidigare uppdateras årligen och upprättas hos alla arbetsgivare som har tio eller fler anställda.
Efter ändringen räcker det att planerna upprättas vart tredje år, och arbetsgivare med färre än 25 anställda behöver inte upprätta några planer alls. Av erfarenhet vet vi att det förebyggande arbete som genomförs inom ramen för dessa planerade insatser är det som är effektivast för att motverka diskriminering. Det har blivit svårare att teckna avtal och förhandla med utländska arbetsgivare.
Det var också något som regeringen genomförde när det gäller behörig arbetsgivarrepresentant. Nu har vi en proposition som vi kommer att behandla i närtid. Vi socialdemokrater har föreslagit att den behöriga representanten också ska ges mandat att teckna kollektivavtal. Det ser vi som mycket viktigt för att kunna få en väl fungerande svensk arbetsmarknad.
Det återstår att se hur resultatet kommer att bli när frågan behandlas här i kammaren framöver. Det har skett kraftiga inskränkningar i strejkrätten. Då tänker jag närmast på lex Laval, där regeringen valde en minimilagstiftning.
Nu har regeringen efter ett tillkännagivande i riksdagen tillsatt en parlamentarisk lex Laval-utredning med möjlighet att lägga förslag på hur en ny lagstiftning skulle kunna se ut framöver. Jag har ganska stora förhoppningar på att vi kommer fram till en förändrad lagstiftning som innebär att det blir lättare för arbetskraft att jobba utifrån svenska villkor.
Vad vill då vi socialdemokrater när det gäller arbetsmarknaden i allmänhet och arbetsrätten i synnerhet? Vi har haft en partikongress som nyligen avslutades. Där har vi slagit fast att full sysselsättning är det övergripande målet. Det är övergripande att få så många som möjligt sysselsatta på svensk arbetsmarknad.
Vi har också slagit fast mål kring detta. Vi förespråkar ett kraftfullt ekonomiskt program mot arbetslösheten och offentliga investeringar för fler jobb. När det är dåliga tider, passa på att göra offentliga investeringar i infrastruktur, skolbyggnader och andra delar som behövs för att kunna klara den framtida välfärden! Resultaten i den svenska skolan ska vändas.
Efter sex år med borgerligt styre pekar resultaten fortfarande nedåt, och skolresultaten går ganska snabbt ned. Det måste vändas. Det håller inte med den retorik som skolminister Jan Björklund har om att det är den socialdemokratiska regeringens fel. Nu har han regerat och styrt skolpolitiken i sex år. Nu måste man börja ta ansvar också.
Kvaliteten i välfärden ska höjas. Sverige ska gå före på miljöområdet. Vi vill också se ordning och reda på arbetsmarknaden. Där blir man ganska beklämd, tycker jag. Från att tidigare ha haft en arbetsmarknad som har varit ganska välreglerad när det gäller kollektivavtal och lagstiftning har det blivit en arbetsmarknad där det i dagsläget väldigt mycket handlar om oordning på arbetsmarknaden. Där har vi mer att göra.
Vi socialdemokrater kommer att förespråka förändringar som går i den riktningen. Rätt till heltid handlar en av våra reservationer om. Vi vill att heltid ska vara en norm på hela arbetsmarknaden. Heltid ska vara en rättighet. Vi vill i första hand att detta löses genom förhandlingar och kollektivavtal.
Vi tror på parterna och deras möjligheter att gå före för att lösa ut heltidsfrågan. Men om detta inte är möjligt kommer vi att överväga att lagstiftning ska ske. Vi lovar också att i socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting verka för rätt till heltid, tryggare anställningar och bättre arbetsmiljö. Varje ny tjänst ska vara en heltidstjänst.
Alla anställda ska kunna erbjudas heltidsanställning. Ingen medarbetare ska vara visstidsanställd mer än två år. I dag går det dess värre bakåt även där, framför allt inom offentlig sektor, när vi ser hur det ser ut med delade turer mitt i veckorna och delade turer på helgerna. Det är en arbetsmarknadssituation som kanske rådde under början på 80-talet som man nu är tillbaka till.
Vi har i vår kommittémotion föreslagit en ny begränsningsregel för hur länge rullande visstidsanställningar kan fortgå. Vi föreslår max 24 månader under en femårsperiod, då allmän visstidsanställning, vikariat och provanställning övergår till en tillsvidareanställning. Nu har regeringen ingivit sitt svar till EU-kommissionen om sin syn på hur man följer ramavtalet.
Som en mätt katt, kan jag konstatera, motiverar man sitt svar med att Sverige behöver en viss andel visstidsanställningar för att klara den svenska modellen. Grundregeln på svensk arbetsmarknad är att tillsvidareanställning ska vara huvudregel. Det har vi varit politiskt överens om i kammaren.
Det kommer att bli väldigt spännande att höra från Alliansens företrädare om den grundregeln inte kommer att gälla framgent, utifrån det svar som regeringen nu har lämnat in. Vi socialdemokrater har också i vår kommittémotion föreslagit att man tar bort undantaget i LAS, lagen om anställningsskydd, att arbetsgivare med färre än tio anställda får undanta två personer från turordningsreglerna.
Det upplever vi som mycket orättvist och orättfärdigt. De undersökningar som finns kring detta visar att detta har haft låg verkan. Oftast löser man de här frågorna om man har ett bra klimat på arbetsplatsen, med en facklig organisation som har bra möjlighet att påverka och bra möjlighet till inflytande. Då löser man detta på annat sätt, i förhandlingar.
Man klarar ut de undantag som behöver gälla och de undantag som behöver ges. Med de orden, herr talman, yrkar jag bifall till våra tre reservationer.