KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Tommy Waidelich har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att omgående minska vårdköerna. Landstingen har ett lagstadgat krav på sig att se till att alla medborgare får den vård de behöver i rimlig tid. Den förra socialdemokratiska regeringen slöt 2005 en överenskommelse med Sveriges Kommuner och Landsting om en nationell vårdgaranti. Vårdgarantin gäller från och med den 1 november 2005 och omfattar all planerad vård.
Den innebär ett åtagande för landstingen att erbjuda behandling inom 90 dagar från det att beslut om behandling har fattats. Baserat på de uppföljningar som Socialstyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting har genomfört kunde vi i alliansregeringen snabbt konstatera att den överenskommelse om vårdgaranti som den Socialdemokratiska regeringen slutit inte fungerar. Överenskommelsen ställer alltför vaga krav och kräver ingen tydlig motprestation av landstingen för de pengar som de får.
Detta har lett till att väntetiderna i vården inte minskar, att flera landsting inte uppfyller garantin och att variationerna är stora, både mellan landstingen och mellan olika specialitetsområden. Vi i regeringen anser inte att detta är en acceptabel utveckling. Patientens möjligheter att få vård i tid och att själv välja vårdgivare och vårdtillfälle behöver snabbt förbättras. Väntetiderna och köerna måste kortas.
Regeringen har därför tagit flera initiativ för att korta köer och få vårdgarantin att fungera. Under 2007 tillsatte regeringen en utredning med uppgift att lämna förslag på hur den nationella vårdgarantin och det fria vårdvalet kan regleras i lag. Utredningen kommer att presentera sitt slutbetänkande med lagförslag i december 2008.
I budgetpropositionen för 2009 aviserar regeringen också en särskild tillgänglighetssatsning om 1 miljard kronor per år från och med 2010. Syftet med satsningen är att stimulera en snabb tillgänglighetsförbättring liksom ett långsiktigt hållbart effektiviserings- och kvalitetsarbete för att åstadkomma bestående förbättringar av tillgängligheten. Dessa pengar kommer att fördelas efter prestation.
De resultat som landstingen uppnår under 2009 kommer att premieras under 2010. Regeringen avser att ingå en överenskommelse med Sveriges Kommuner och Landsting om de kriterier som landstingen ska uppfylla för att få del av tillgänglighetspengarna. Regeringen stöder dessutom redan landstingen i deras arbete med att korta köer och genomföra vårdgarantin.
Under 2007 tillfördes landstingen 750 miljoner kronor extra och för 2008 och 2009 tillförs 500 miljoner kronor per år för detta arbete. Som framgår tar regeringen väntetiderna i vården på största allvar och arbetar långsiktigt för att hjälpa landstingen att korta köerna i vården och för att vårdgarantin ska fungera så att alla patienter kan känna trygghet i att få vård i tid.
Göran Hägglund (KD):
Jag ska börja med frågan, så att jag inte glömmer bort den, alltså: Kommer statsrådet att göra något åt det som strider mot hälso- och sjukvårdslagen? Är det så att någonting strider mot hälso- och sjukvårdslagen har vi myndigheter som följer upp det.
Man ska komma ihåg att det som är självklart för mig som minister med ansvar för skattebetalarnas pengar och med ansvar framför allt gentemot alla de människor som väntar på hälso- och sjukvård är att det är ett samarbete med landstingen. Landstingen är huvudmän för vården.
Min uppgift är att försöka vidta de åtgärder som regeringskretsen kan vidta för att förstärka det arbetet för att korta väntetiderna. Där gör vi som sagt var väldigt mycket redan nu. Finn Bengtsson strök under det som jag hade tänkt säga om Kalmar.
Där var det så att den borgerliga alliansen tog över makten efter valet 2002 i ett av de landsting som var bland de allra sämsta i landet i flera avseenden. Man hade en ekonomi som var rejält nedkörd i botten och var en av de allra skraltigaste i landet. Man vände utvecklingen, låg i topp när det gäller så kallad kundnöjdhet och man fick en ekonomi i balans. Det fortsätter, och det gläder mig.
Varje landsting, oavsett vem som styr, som lyckas väl gläder mig, men vi kan tyvärr konstatera att variationerna är väldigt stora över landet, och landsting som lyckas bra på ett område lyckas kanske lite sämre på ett annat område. Inget landsting är i dag i position att slå sig själv för bröstet och säga att man lyckas med allting. Tommy Waidelich säger att grundproblemet är resurser, men jag tror faktiskt inte att det är det.
Ändå har vi tillfört extra pengar som alltså baserar sig på de prestationer som landstingen gör under nästa år och som siktar på att mäta en förändring och förbättring för patienterna. För det betalas en premie ut i början av 2010.
Det handlar om att med de resurser och de möjligheter vi har försöka styra fokus till det som handlar om tillgänglighet, naturligtvis utan att för den skull tappa kvalitetsaspekten.
Vi vidtar en lång rad åtgärder som handlar om till exempel effektivisering av patientinformation och när det gäller att underlätta för sjukvårdspersonalen att ägna sig åt det som är vårdens innehåll och kanske avstå från andra delar som man ägnar mycket tid åt. Det finns väldigt mycket att göra i det avseendet.
Vi kan se att de landsting där vi lyckas få en anda som genomsyrar verksamheten från alla dem som befinner sig på sjukhusgolvet till sjukvårdsadministratörer och till det politiska systemet är de som lyckas - det har bland annat Socialstyrelsen visat - medan de som kanske har mer pengar men som inte lyckas organisera eller åstadkomma den andan hamnar längre ned i den här statistiken.
Återigen: Regeringen vidtar en lång rad mått och steg. Jag vill stryka under den så kallade kömiljarden, ytterligare pengar till landstingen för att jobba med vårdgarantin, planer för att lagstifta om vårdgarantin för att stärka fokus på de här viktiga frågorna, det som rör öppna jämförelser och en ständig uppföljning av kösituationen. Jag tror att det här kommer att ge ett gott resultat, herr talman.
Göran Hägglund (KD):
Tommy Waidelich beskriver inte i detalj vad han tycker är upprörande i Stockholm. Det kanske kommer i en senare debatt. Det barnsjukhus som kallas för Martina är till exempel en verksamhet som sker utan offentliga pengar. Vi har tidigare haft debatter i kammaren då vi har diskuterat om det här är en positiv utveckling eller om det här är en utveckling som något parti vill förbjuda.
Jag kan möjligen föreställa mig, utan att veta det, att Vänsterpartiet kanske vill förbjuda det. Men socialdemokratiska företrädare har tidigare sagt att man inte tänker förbjuda den här verksamheten. Man har snarare ställt upp på den linje som jag har gått på, nämligen att vi hela tiden måste arbeta med den offentliga vården på ett sådant sätt att vi inte nödvändiggör försäkringar.
Människor ska känna sig trygga i att vården har en kvalitet och en tillgänglighet som gör att det inte ska finnas skäl att lägga ytterligare pengar på hälso- och sjukvården, utöver det som man betalar över skattsedeln. Det är fortfarande min linje i dessa sammanhang. Om sjukhus, som i övrigt bedriver sin verksamhet och sköter sitt uppdrag utifrån de beställningar de har, har överkapacitet i form av lokaler, personal och annat, tar vissa uppdrag åt andra kommer jag inte att motsätta mig det.
Det handlar om att de ska utföra den uppgift de har och som de fått beställningar på. Det är självklart det primära, men om det finns överkapacitet kan de utnyttja den för att dra in ytterligare resurser till oss som skattebetalare. Jag syftar absolut inte, och det tror jag inte heller att Tommy Waidelich tror, till att åstadkomma gräddfiler.
Tvärtom ska varje patient veta att vi arbetar för att alla, om någon, använder gräddfiler, alltså att vi har samma gräddfil för alla in i vården. Det handlar om förbättrad tillgänglighet genom en lång rad åtgärder som jag beskrivit här. Kommer vi att kunna korta köerna? Ja, det är naturligtvis min ambition. Jag har en del av ansvaret för det.
Jag delar det ansvaret med vårdens huvudmän, och vi gör allt vad vi kan för att öka trycket på landstingen så att de ska kunna tillmötesgå de behov som många människor har och som väntar på vård.
Göran Hägglund (KD):
Ylva Johansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att patienter med KOL ska upptäckas i tid inom vården samt på vilket sätt jag avser att säkerställa att KOL-vården i landet håller hög kvalitet och klarar det ökande antalet patienter. KOL är ett stort hälsoproblem, inte bara i Sverige utan i hela världen. Sjukdomen har ett mycket starkt samband med rökning.
Ur ett preventivt perspektiv är det därför positivt att rökningen under många år har minskat i den svenska befolkningen. För patienter som har diagnostiserats med KOL är den viktigaste åtgärden att patienten slutar röka. Detta framgår av både Socialstyrelsens riktlinjer för vård av astma och KOL och Läkemedelsverkets nyligen publicerade behandlingsrekommendationer för KOL. Ju tidigare man kan sluta röka, desto bättre resultat.
Regeringen har genomfört flera åtgärder både för att förebygga att personer börjar röka och för att rökavvänjning ska finnas tillgänglig. I regeringens proposition En förnyad folkhälsopolitik presenteras inriktningen för en nationell tobakssatsning under åren 2008-2010.
Regeringen satsar mot denna bakgrund 23 miljoner kronor för åren 2008-2010 på nationellt stöd till lokalt arbete och nationell samordning av tobaksfrågan, en kraftsamling för rökavvänjning samt en förstärkning av FHI:s, Folkhälsoinstitutets, tillsyn enligt tobakslagen och kompetens- och utbildningsinsatser för länsstyrelser och kommuner. Betänkandet Olovlig tobaksförsäljning överlämnades till regeringen den 3 mars 2009.
Utredningens förslag ska få handeln att bättre respektera tobakslagens förbud att sälja tobaksvaror till den som är under 18 år. Förslagen har remissbehandlats och bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Patienter med KOL tas i stor utsträckning om hand i den öppna vården. En undersökning av Socialstyrelsen visar att 85 procent av landets vårdcentraler har program eller rutiner för behandling av astma och KOL.
Vid en stor andel av vårdcentralerna finns särskilda team för astma och KOL. Svensk förening för allmänmedicin har dessutom under 2008 föreslagit nya kriterier för astma- och KOL-mottagningar. När det gäller kvaliteten på vården för KOL-patienter har i år ett nytt nationellt kvalitetsregister för vård vid KOL tagits i bruk, Riks-KOL. Registret omfattar både sluten och öppen vård.
Syftet med registret är att förbättra kvaliteten på vården för KOL-patienterna och säkerställa en likvärdig vård över hela landet. Målet är också en ökad följsamhet till nationella riktlinjer. De senaste åren har mycket skett inom vården för KOL-patienter. Förutsättningarna för att upptäcka patienter med KOL och för att ge vård av hög kvalitet har blivit allt bättre.
Genom de senaste initiativen, bland annat i form av insatserna för rökavvänjning och det nystartade kvalitetsregistret, finns det dessutom stora möjligheter till en fortsatt positiv utveckling inom området.
Göran Hägglund (KD):
Det här är ett exempel på en sjukdom, en diagnos, där livsstilen spelar en väldigt stor roll och där det förstås är mycket angeläget att förebygga så långt det någonsin är möjligt. Vi vet att ungefär 25 procent av alla rökare vid 60 års ålder drabbas av KOL.
Det handlar om enormt höga siffror jämfört med gruppen icke-rökare där kanske 2 procent drabbas. Det finns ett entydigt samband mellan den egna livsstilen och risken att drabbas av KOL. Glädjande nog har vi nu för tiden färre rökare. Utvecklingen går framåt och i rätt riktning.
En jämförelse mellan 2004 och 2005 å ena sidan och 2007 å andra sidan visar att andelen rökare minskar med ett par procentenheter bland både kvinnor och män. Detta är naturligtvis väldigt glädjande, inte minst med tanke på den sjukdom som vi nu diskuterar. Fortfarande finns det mycket att göra.
Jag tror att väldigt många av de ungdomar som börjar röka är helt obekanta med den sjukdom som vi nu beskriver och med de problem som man i tidiga år riskerar att grundlägga om man inte upphör med sin rökning. Naturligtvis är arbetet från folkhälsosidan otroligt viktigt för att minska förekomsten av personer som röker.
Glädjande nog har inte minst under 2000-talet alltmer arbete lagts ned på just det här området, alltså på vården av KOL-patienter. Vi har fått ett bättre underlag för att göra de rätta sakerna. Redan 2004 gav Socialstyrelsen ut riktlinjer för vård av astma- och KOL-patienter.
Det har naturligtvis en väldigt stor betydelse när det gäller att underlätta enskilda läkares behandling av patienter.
Förra året kom Läkemedelsverket med nya behandlingsrekommendationer som syftar till att ge en bättre vägledning eller diagnostik när det gäller rökavvänjning, farmakologisk behandling och andra behandlingsmetoder - till exempel fysisk träning, utbildning inklusive strategier för en beteendeförändring och mycket annat.
I år får vi på plats, som nämnts, ett nytt nationellt kvalitetsregister för vård vid KOL - Riks-KOL, som också Finn Bengtsson nämnde.
Syftet med detta är att förbättra kvaliteten på patientvården och att så långt som möjligt säkerställa en god eller likvärdig vård över hela landet och att få en ökad följsamhet när det gäller de nationella riktlinjerna.
Det har gjorts undersökningar hos landets vårdcentraler - dessa gjordes 2007 - för att få en bättre bild av situationen när det gäller omfattningen av teamarbete på vårdcentralerna och vårdprogram för några kroniska och långvariga sjukdomar, bland annat just KOL.
En stor andel, hela 85 procent, av vårdcentralerna uppgav att de hade dokumenterade eller väletablerade program eller rutiner för att behandla KOL. Alla de här vårdcentralerna med program eller rutiner uppgav också att de hade särskild personal avsatt för att följa upp, utvärdera och uppdatera vårdprogrammen och rutinerna.
Det gör att vi nu har kommit en bra bit på vägen, men fortfarande återstår naturligtvis en hel del i arbetet med att hjälpa patienter som har den här sjukdomen.
Göran Hägglund (KD):
Att det här är en angelägen fråga råder det ingen tvekan om. Det här är ett jättestort problem för dem som har drabbats, vare sig de vet om vad de har drabbats av eller inte. Det finns ett väldigt bra stöd för de personer som kommer i kontakt med vården, där man tar hand om dem på bästa möjliga sätt.
Det finns fortfarande saker och ting att utveckla. Jag är inte helnöjd med de resultat som hittills har visat sig, men de visar ändå att utvecklingen ganska snabbt har gått i rätt riktning. Det har gjorts en del regionala praxisstudier som bekräftar att man har en relativt god struktur med mottagningar, team och vårdprogram. Men det finns utrymme för förbättringar.
Det händer att jag här i kammaren får uppmaningar från ledamöter som har tittat på någon speciell sjukdomsgrupp eller diagnos och som säger att nu är det just det här som svensk hälso- och sjukvård ska ägna sig åt. Men vi har den arbetsfördelningen att politiken har sin roll att spela.
Vi har inte som i många andra länder en politik som styr direkt över myndigheterna och där det är ministrar som bestämmer precis vilken sjukdom, sjukdomsgrupp eller diagnos som man ska satsa extra på. Vi har myndigheter och expertorgan som utför det arbetet.
Jag kommer naturligtvis mycket noggrant att följa vad som händer på det här området och föra diskussioner med myndigheterna om hur man kan förbättra behandlingen av de patienter som har sjukdomen och bättre nå de personer som lider av sjukdomen utan att egentligen veta om orsaken. Men jag tror att det är viktigt att vi har en tydlig rollfördelning i arbetet.
Annars tror jag att vi gör vården en otjänst och ytterst de personer som är i behov av att vi har en vård som kan sträcka ut en hand. Det här är ett oerhört viktigt område, och det finns alla skäl att följa utvecklingen noggrant och se till att vi når fler och utvecklar vården för dem som har drabbats.
Göran Hägglund (KD):
Jag är väldigt glad att Ylva Johansson har tagit upp den här viktiga diskussionen om en sjukdom som är väl bekant på vårdcentralerna och tyvärr alltför väl bekant för många personer som har drabbats men som ändå inte diskuteras särskilt mycket eller är bekant för många som haft lyckan att inte drabbas för egen del eller har någon nära omkring sig som har drabbats. Det är otroligt viktigt.
Det är också centralt att vi fortsätter arbetet på landstingsnivå för att förbättra vården, inte minst på vårdcentralerna runt om i landet, och blir bättre på bemötandet, bättre på att ställa rätt frågor, bättre på att diskutera rökning, livsstil och andra frågor som har stor betydelse för hälsan.
Vi vet att sådana samtal spelar en väldigt stor roll för människor när det gäller att lägga om livsstil. Det är vidare viktigt att våra myndigheter fortsätter arbetet. Jag kommer att fortsätta att lyssna, diskutera och samtala med experter och myndigheter för att se vad som ytterligare kan tillföras.
Min principiella ståndpunkt är ändå att det kloka inte är att jag som politiker talar om exakt vad som ska göras inom vården. Det finns de som är mer kunniga. Min roll är att leverera en god organisation och ett bra stöd som politiker. Det finns professionella företrädare som är bättre än jag på att avgöra vilken behandling som är den bästa för att möta patienternas behov.
Göran Hägglund (KD):
Jag tänkte börja med det som jag uppfattade som Kent Perssons tillkommande fråga. Jag tror att det var den här formuleringen som han undrade om: I samband med avyttringen knyts villkor om fortsatt ansvar för apotekstäckningen.
Vi har tänkt oss att när företag tar över butiker som i dag tillhör Apoteket AB ikläder de sig också ett ansvar för att de apoteken ska finnas kvar. Det är för att ha hängslen, livremmar, flytvästar och precis vad vi vill för att verkligen möta den oro som kan finnas på sina håll.
Vi ska veta att i Norge där man har genomfört en omreglering av marknaden har det inte blivit färre, utan det har blivit 60 procent nya apotek som har tillkommit. En del av dem har förstås kommit i de större orterna. Men också på landsbygden har man fått fler apotek.
Apoteken har blivit mer tillgängliga, servicegraden har ökat och människor är väldigt nöjda med den omreglerade situationen. Jag tänkte för övrigt, precis som Finn Bengtsson under Kent Perssons inlägg, att här står en monopolentusiast och bekymrar sig över att det inte blir tillräckligt många aktörer på marknaden. Det gläder mig naturligtvis.
Det leder mig möjligen också att påminna om komikern, inte marxisten, Groucho Marx som sade ungefär så här: Detta är en princip för mig, men duger inte den så har jag andra. Kent Persson står för en linje där han vill ha ett monopol. Jag står för en ordning där jag tycker att vi kan ha flera aktörer som kan distribuera läkemedel.
Vi kommer att få större tillgänglighet, en högre servicegrad, bättre öppettider och så vidare. Det är till nytta för konsumenten. Men precis som Finn Bengtsson sade tidigare är detta inte vilken vara som helst utan potentiellt farliga produkter. Därför måste det finnas en tydlig reglering.
När det gäller frågan om riskerna för att det uppstår en oligopolsituation - vilket betyder att det finns ett fåtal aktörer som dominerar marknaden och försvårar för andra att komma in - är vi väldigt angelägna om att en sådan situation inte ska uppkomma. Just därför genomförs försäljningen på det sätt som jag beskrev i mitt inledande svar.
Det görs för att säkerställa att det finns små och stora aktörer och att det finns en möjlighet för den enskilde farmaceuten att driva en verksamhet och också få en trygghet i startandet av ett eget företag.
Det tror vi kan innebära väldigt mycket gott för de personer som i dag finns inom monopolet men som brinner av iver att få starta en verksamhet för att få pröva nya idéer. Vi har en väldigt stram bevakning av området.
Här finns Konkurrensverket som kommer att få möjlighet att pröva om det till exempel finns risker att någon aktör blir dominerande och använder en dominerande ställning på ett konkurrensskadligt sätt. Det finns också möjligheter att pröva sådant som handlar om vertikal integration ur konkurrenssynvinkel för att säkerställa att vi har en marknad som verkligen fungerar. Det är naturligtvis oerhört angeläget.
För min del skulle det vara ett stort misslyckande om vi inte nådde dit att vi får många aktörer, den ökade tillgängligheten och förbättringen som jag har beskrivit i mitt svar.
Göran Hägglund (KD):
Jag ska ta upp några av de inspel som har gjorts i debatten. Jag är glad för att Kent Persson går över till att säga att nu diskuterar vi hur omregleringen ska ske på bästa möjliga sätt. Som jag uppfattar det tror jag egentligen inte att vi har några stora skillnader oss emellan. Det finns en del frågor som Kent Persson tar upp. Han säger att man i Norge har en oligopolliknande situation.
Det är rätt att man har några kedjor som har kommit att dominera marknaden. Det beror på att man gjorde på ett annorlunda sätt än det sätt på vilket vi gör det i Sverige. I Norge hade man också en annan ingångssituation än den som vi har haft i Sverige. Men vi har kunnat studera vad som har hänt i Norge och lärt av den situationen.
Jag tror ändå att det är intressant att diskutera effekterna i Norge. Jag var för en tid sedan på socialdepartementet i Norge, som ju styrs av socialdemokrater. Man pekar där på en utvärdering som säger att det har blivit jättemånga fler apotek - över 60 procent nytillkommande! Man har fått bättre öppettider och en högre servicegrad.
När man jämför kundernas upplevelse finns samtliga företag på apoteksmarknaden bland de företag i Norge som värderas högst av alla av kunderna. Efter problem inledningsvis har man också lyckats få en bra prispress på läkemedel, vilket förstås är betydelsefullt för människor både som skattebetalare och som enskilda konsumenter.
Men vi har lärt av Norge. Kent Persson frågar hur man kan garantera att de villkor som vi ställer i samband med avyttringen när det gäller att ta ansvar för apotekstäckningen uppfylls. Det sker genom särskilda avtal med företagen, det vill säga civilrättsligt bindande avtal som hänger samman med överlåtelsen av apotek.
Det är så marknadsekonomin fungerar och ska fungera. Det innebär att om man har skrivit på ett avtal är det förenat med kostnader att bryta mot det. Detta är i sig avskräckande från att bryta mot avtal. Om man gör det kommer man att få ersätta motparten, i det här fallet staten i en av alla dess skepnader.
Kent Persson läser in i meningen att vi på något sätt skulle vara trevande när vi använder uttrycket "bör" och skriver att detta bör gälla tre år i taget. Det beror på att detta är hämtat från det resonemang som regeringen har fört och underställt riksdagen för beslut. Riksdagen har sedan fattat beslut i den riktningen, så det ska genomföras.
Lennart Axelsson tror på högre priser i sitt resonemang. Vi har en allmän utveckling - så har det varit under många år - där priserna förstås stiger allteftersom tiden går. Men min bedömning är inte att omregleringen kommer att leda till högre priser.
Vi har satt in mekanismer som gör att vi genom att ha ett effektivare tryck på leverantörerna kan spara in många hundra miljoner kronor för skattebetalarnas del genom att TLV utnyttjar sin roll som förhandlare på ett annat sätt. Här finns en potential som är mycket större än så.
När det kan tas i bruk frigörs också pengar som kan användas på ett sådant sätt att det leder till fler apotek runt om i landet och de förbättringar som följer av det.