Anders Forsberg (SD):
Jag vill tacka för svaret från landsbygdsministern. Vad är egentligen ett djuromsorgsprogram? Med ett djuromsorgsprogram ska djuromsorgen förstärkas samtidigt som de senaste vetenskapliga och tekniska landvinningarna tas till vara. Ett djuromsorgsprogram ska även bidra till förbättrad konkurrenskraft för svenska bönder.
Programmet ska alltså bidra till båda delarna - både förbättrad djurhälsa och ökad investeringsvilja - samt stimulera nya innovationer och teknikutveckling. Sverige har en av världens mest omfattande djurskyddslagar och många duktiga djuruppfödare. Vår lagstiftning kring djuromsorg är unik och går mycket längre än vad andra stora livsmedelsproducerande konkurrentländer använder.
Ett uttryck för djuromsorgen vi har i Sverige är att svenska grisar har knorren kvar, högre tillväxt per dag och bättre foderutnyttjande jämfört med grisar i många andra länder. Användningen av antibiotika, som i Sverige endast får ges till sjuka djur, är den lägsta i EU. Allt detta är tecken på god djuromsorg. Men svensk grisuppfödning är inte världsbäst på alla områden.
Till exempel är antalet överlevande smågrisar per sugga mycket lägre än i flera andra länder, och vi har en förhållandevis hög utslagning av suggor i grisproduktionen. När det gäller just exemplet grisproduktionen fungerar djuromsorgsprogrammet som en vidareutveckling av den svenska djuromsorgen med särskilt fokus på smågrisarnas överlevnad, suggornas hållbarhet och fortsatt låg användning av antibiotika.
Programmet öppnar för individuell anpassning för den enskilda gården för att förbättra svagheter i dagens djuromsorg i syfte att uppnå förbättrad djurvälfärd samtidigt som det ökar konkurrenskraften. Djurskyddsutredningen pekar i sitt betänkande Ny djurskyddslag från 2011 på behovet av att premiera duktiga djurhållare så att dessa får chansen att utveckla nya alternativa lösningar, och lyfter särskilt fram kontrollprogram som ett sätt att förverkliga detta.
På djurskyddsområdet finns redan i dag ett antal kontrollprogram för vissa näringar. Man kan också konstatera att Ingrid Eilertz, chef för Jordbruksverkets avdelning för djurskydd och hälsa, på 2016 års djurskyddskonferens lyfte fram behovet av att utveckla och utvärdera regelverket kring nya djurhållningsmetoder men med bibehållet djurskydd. Att öka flexibiliteten i lagstiftningen kan vara en väg att gå.
Ökad flexibilitet innebär att man kan uppfylla kraven på olika sätt utan att man sänker djurskyddsnivån. Det kan möjliggöra nya lösningar och innovationer. Men det finns givetvis problem när det gäller att likrikta kontroller och skapa tydlig rättssäkerhet. Men som jag nämner i min interpellation är den nuvarande problematiken följande: Jordbruksverket är bakbundet.
Man står med förslag från flera näringar till djuromsorgsprogram som man inte kan godkänna förrän man har fått de nya direktiven från departementet. Jordbruksverket är som sagt mycket positivt men hamnar här i kläm mellan departement och näringar. Problemet är kanske detsamma som med livsmedelsstrategin och djurskyddspropositionen. Man får känslan att det förhalas och ingenting händer. Man kan fundera på om det här hänger ihop - det kanske är en dragkamp mellan de olika politiska parterna i regeringen.
Man kan också fråga sig om det finns en tidsram ens för en livsmedelsstrategi eller en djurskyddsproposition. När kan de förväntas bli klara?