KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amanda Lind (MP):
Nej, den här diskussionen har inte fungerat som en väckarklocka för regeringen. Jag är högst medveten om svårigheterna med kriterier när det kommer till press- och mediestödet. Det här är en fråga som jag har jobbat med länge. Jag tycker att den diskussion som har varit är väldigt bra och naturligtvis alla de synpunkter som har lämnats in och som jag självklart har noterat. Jag tycker att jag svarade på Jonas Anderssons fråga också i mitt förra svar, där jag sa att det här självklart är något som jag kommer att följa och analysera.
Det handlar naturligtvis om vad vi ska förändra på press- och mediestödssidan för att möta den utveckling som har skett inom mediesektorn i modern tid. Vi har lagt fram ett pärlband av olika typer av reformer för mediestödet de senaste åren. Vi avskaffade producentansvaret för pappersinsamlingen, vilket var en väldigt viktig reform för att undvika att nya kostnader vältrades över på de medieaktörer som fortfarande är väldigt beroende av papperstidningen.
Vi sänkte digitalmomsen för några år sedan. Vi har infört permanenta stöd, oavsett pandemin. Vi har stärkt mediestödet och infört vita-fläckar-stöd och även särskilda stöd under pandemin. Det är också något som man hänvisar till i pressfrihetsindex, som faktiskt visar att Sverige fortfarande har en topplacering där och att den aktiva mediepolitiken under krisen har räddat många journalistjobb och de facto stärkt pressfriheten i Sverige.
Men med det sagt finns det fortfarande saker kvar att göra, och det kommer jag att fortsätta jobba intensivt med. I det ingår naturligtvis också att titta på förordningen och se om det finns anledning att justera saker. Jag är mån om att de kriterier som finns för mediestödet är så objektiva som möjligt. Men jag vill återigen bara säga att vi inte kan tro att det här är okomplicerat. Jag har naturligtvis tagit emot de konkreta förslag som har kommit från Tidningsutgivarna och liknande.
Men det är klart att det behövs någon form av urvalskriterier när staten ska stötta journalistik, och det har vi ju redan nu i press- och mediestödet. Jag strävar naturligtvis efter att använda kriterier som är neutrala i sin karaktär. Jag vill också understryka att jag gläder mig åt Jonas Anderssons engagemang i de här frågorna, för press- och mediefriheten är helt central.
Sedan tycker jag naturligtvis att det är olyckligt att Sverigedemokraternas politik är att successivt avveckla mediestödet. Ni hade ju i er budgetmotion en neddragning av mediestödet. Ni vill inte, som Tidningsutgivarna föreslår, byta mediestödet till något annat stöd, utan ni vill faktiskt ha en avveckling. Det vore ju att dra undan mattan för många journalistjobb och medieföretag i Sverige.
Amanda Lind (MP):
Det var väldigt konspiratoriska ord i Jonas Anderssons slutanförande. När det gäller medieplattformarna vet Jonas Andersson att det görs ett aktivt arbete på EU-nivå för att hitta en reglering. Det är viktigt att både värna en vidsträckt yttrandefrihet och öka transparensen.
Det här är aktörer som har en dominerande ställning, och jag tar detta på stort allvar, givetvis oavsett ideologisk färg på de aktörer som drabbas. Frågan om transparens, tydliga användarvillkor och möjlighet att överklaga är viktiga frågor, som vi också driver på EU-nivå.
När det gäller arbetet i Sverige är självklart pressfrihet och en levande mediemångfald helt avgörande för vår demokrati. Jag är glad att Sverige hamnar högt, som brukligt, i senaste pressfrihetsindex och att det hänvisas till både presstödet och mediestödet, som har funnits länge i Sverige och tjänat svensk mediemångfald väl, och till regeringens aktiva arbete under pandemin.
Jag blir bekymrad när Jonas Andersson så slarvigt avfärdar driftsstödet. Vi kommer att behöva förändra driftsstödet successivt, men vi kan inte kasta ut ankan med badvattnet. Vi har gjort olika insatser - det handlar till exempel om stärkt distributionsstöd och producentansvar för papperstidningsinsamlingen - för att på olika sätt möjliggöra för en omställning under ordnade former.
Driftsstödet fyller ju en väldigt viktig funktion för många andratidningar runt om i vårt land. Detta ska vi hantera i kombination med att vi tar fram ett modernt mediestöd, som vi redan har tagit flera steg mot med bland annat vita-fläckar-stöd och redaktionsstöd. Detta ska vi fortsätta jobba med och inte som Sverigedemokraterna dra undan mattan för journalistjobb och medieföretag i Sverige.
Amanda Lind (MP):
Angelika Bengtsson har frågat mig om jag är beredd att göra skillnad mellan idrotter som har en fast publikplats och VVSsporter med en publik som är utspridd över en stor yta. Hon har också frågat mig om jag är beredd att anpassa pandemilagen så att utövare av VVS-sporter kan börja tävla. Vidare har hon frågat mig om jag är beredd att öronmärka medel för bland annat motionsloppens överlevnad, i det fall en anpassad pandemilag inte införs före sommaren.
Låt mig inleda med att tacka för det engagemang ledamoten visar för idrottspolitiska frågor. Att vi har en stark idrottsrörelse som på ett jämställt och inte minst jämlikt sätt når ut till hela befolkningen är centrala frågor för mig och regeringen. Det är därför vi under hela pandemin har fortsatt att ge massiva krisstöd för idrottens överlevnad, vilket också gjort att vi nu har en idrottsrörelse som är väl förberedd att starta verksamhet när läget så tillåter.
Regeringen avser dessutom att införa ett så kallat evenemangsstöd som riktar sig till arrangörer som planerar för till exempel motionslopp. Som jag sagt vid ett flertal tillfällen har jag under hela pandemin arbetat för att idrottsverksamhet ska kunna genomföras på ett smittsäkert sätt och så snart det är lämpligt kunna återupptas på alla nivåer, bland annat genom att säkerställa att en dialog förs mellan idrottsrörelsen och Folkhälsomyndigheten. Fru talman!
Regeringen har sett behovet av att reglera olika typer av idrottsaktiviteter och evenemang olika utifrån vilka förutsättningar de har att anordnas smittsäkert. Med den tillfälliga covid-19-lagen har vi den möjligheten, vilket innebär att motionslopp och publik på till exempel lagidrotter kommer att regleras olika. Från den 1 juni kan motionslopp och liknande idrottstävlingar genomföras med upp till 150 idrottsutövare som deltar samtidigt.
Det är ett efterlängtat första steg som möjliggör för många idrottsföreningar att arrangera mindre och lokala motionslopp med goda möjligheter till nödvändiga smittskyddsåtgärder. När läget förbättras kommer taken att höjas för att sedan på sikt tas bort när läget tillåter.
Amanda Lind (MP):
Jag vill återigen tacka Angelika Bengtsson för debatten och för engagemanget. Jag vill också rikta ett tack till svensk idrottsrörelse för alla de ansträngningar som gjorts och det ansvar som har tagits under pandemin. Idrotten runt om i landet har verkligen ställt om och ställt upp.
Mitt fokus som idrottsminister är nu, förutom att vi måste få på plats en återöppningsplan som är så tydlig och transparent som möjligt, att vi har idrottens återstart i fokus och att föreningar runt om i landet får en möjlighet att kraftsamla för att åter nå alla de barn och unga som har halkat ur idrotten under den här perioden och bygga någonting bättre efter pandemin.
Jag tror att det för många har varit uppenbart vad det är vi har gått miste om under det här året, både tränings- och tävlingsmöjligheter för den som är aktiv i en idrott och möjligheten att på ett enkelt sätt besöka ett gym under pandemin för dem som hellre tränar så men också för alla oss som älskar idrott att kunna följa den live. Vi längtar alla efter att det ska bli möjligt igen. Därför har det varit viktigt för mig att vi stöttar idrotten genom krisen.
Förra året sköt vi till 1 1⁄2 miljard i stöd till idrotten och nu en nära fördubbling, över 2 miljarder, i särskilt riktade krisstöd till idrotten. En del av detta har vi sagt ska särskilt öronmärkas till återstarten av idrottsrörelsen i hela landet. Jag vet att landets föreningar och klubbar nu tittar på vilka insatser som krävs för att särskilt nå alla barn som man vill hämta tillbaka till idrottsrörelsen igen.
Det är de ansträngningar som kommuner, klubbar och föreningar har gjort som gör att vi hittills har sluppit se de stora revorna i idrottsnätet i Sverige, och det är jag djupt tacksam för. Vi ska fortsätta att stötta idrotten genom pandemin, och det gläder mig att det finns ett brett engagemang för detta också här i riksdagen.
Amanda Lind (MP):
Gudrun Brunegård har frågat mig på vilka vetenskapliga belägg regeringens uppfattning att älvdalskan är en dialekt eller ett folkmål och inte ett språk grundar sig, om regeringen har någon avsikt att genomföra den utredning som utlovades på ett möte 2011 och på vilket sätt jag och regeringen avser att svara på uppmaningen från Europarådets språkliga kommitté och ministerrådet om att redovisa älvdalskans ställning i Sverige. Låt mig börja med att tacka för frågorna.
Jag har under året märkt ett växande intresse i riksdagen för älvdalskan och språkpolitik. Frågor om språk, dialekter och kulturarv är viktiga och förtjänar utrymme i den offentliga debatten. Regeringen har tidigare gjort bedömningen att älvdalskan är att betrakta som ett folkmål, och det har inte framkommit några nya omständigheter som gett regeringen anledning att ändra den bedömningen. Bedömningen grundar sig bland annat på underlag från Minoritetsspråkskommittén.
Frågan om språk och dialekter är komplex, och det råder ingen enighet bland språkvetare om huruvida älvdalskan är ett språk eller en dialekt. Vi ska också vara medvetna om att svenskan är ett språk med stor mångfald, och det finns många dialekter som skiljer sig mer eller mindre från både standardsvenska och älvdalska. Det finns i dagsläget inga planer på att se över Sveriges ratifikation av den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk.
Europarådets expertkommitté har i sin senaste rapport dels konstaterat att kommittén anser att älvdalskan uppfyller kriterierna för del två av den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk, dels bett Sverige att inkludera älvdalskan i sin rapport som ett språk motsvarande jiddisch och romani chib. Sveriges rapport avser dock endast de minoritetsspråk som omfattas av Sveriges ratifikation och som är fastställda av riksdagen.
Jag vill avslutningsvis understryka att regeringen ser ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det gemensamma kulturarvet och den lokala kulturhistorien. Intresset för bevarandet och användningen av älvdalskan är därför mycket glädjande.
Amanda Lind (MP):
Jag har ju tidigare diskuterat älvdalskan i kammaren, och jag vill verkligen rikta min uppskattning till Älvdalens kommun och alla de civilsamhällesorganisationer som gör stora insatser för att bevara och utveckla älvdalskan. Detta är något som både jag personligen och regeringen ser som väldigt positivt.
Oavsett älvdalskans status är det ett folkmål, en dialekt som talas av många, och att det finns ett engagemang hos den yngre generationen att lära sig älvdalska är fantastiskt. Vår expertmyndighet Isof har i sitt uppdrag att jobba med att främja användandet och utvecklingen av just dialekter, så det är ingen bortglömd del av regeringens språkpolitik.
När vi kommer ned på vad som ska klassas som ett eget språk eller inte blir det komplicerat. Det är en komplex fråga. Jag tittade tillbaka på Minoritetsspråkskommitténs betänkande från 1997. Man utredde då om meänkieli skulle klassas som ett eget språk eller som en varietet av finska.
Professor Kenneth Hyltenstam redogjorde då för forskningsläget och konstaterade att det inte finns någon enkel fastslagen definition av exakt var skiljelinjen mellan språk och dialekt går. Det går att hitta undantag för olika typer av kriterier, allt från skriftspråk till förståelse och landsgränser, men i slutändan kommer det att handla om ett språkpolitiskt avvägande.
Gudrun Brunegård tar själv upp landsgräns som ett skäl till att klassa något som dialekt eller språk.
Det som också är viktigt i sammanhanget är att se vad ett eventuellt erkännande av älvdalskan som språk skulle innebära kopplat till språkstadgan.
När Minoritetsspråkskommittén utredde frågan om minoritetsspråk konstaterade man att ett av konventionens syften är att stärka minoritetsspråkens ställning i det offentliga livet, som domstolar och myndigheter.
Klassificeras något som ett språk i enlighet med Europarådets språkstadga och man kan peka ut ett landområde, som det är för finskan, meänkieli och samiskan i dag, ger det stabilitet i offentliga insatser.
Det möjliggör ett utpekande av ett förvaltningsområde och att man inom äldreomsorg, sjukvård och barnomsorg har rätt till sitt språk när man besöker en offentlig verksamhet, domstol eller myndighet.
Den andra delen av Europarådets stadga är den Europarådet anser att älvdalskan uppfyller, alltså samma som romani chib och jiddisch. Här erbjuds inte samma möjlighet kopplat till förvaltningsområde. Men precis som Gudrun Brunegård tar upp i sin interpellation är de som driver frågan om älvdalskan inte framför allt ute efter detta.
Det är ett av skälen till att regeringen har pekat på de språkfrämjande insatser som det redan finns möjlighet att göra genom Isofs arbete med dialekter, genom folkbildning och genom Älvdalens kommuns verksamhet. Fru talman! I dag har vi fem minoritetsspråk, och vi har stora åtaganden att klara när det gäller dem.
Om vi ska ta ytterligare steg och inkludera fler språk krävs en noggrann utredning, och mer än älvdalskan skulle då beaktas.
Amanda Lind (MP):
Jag undrar om Gudrun Brunegård alltså inte vill tillstå att det finns olika uppfattningar i frågan om älvdalskan. Det är den bild som jag har fått. Jag tycker inte att en debattartikel, oavsett hur många som har undertecknat den, kan vara ett argument mot att det är på detta sätt. Det finns ett antal andra dialekter och folkmål som också skulle kunna uppfylla dessa krav, om man skulle lyfta fram enbart älvdalskan. Och så kan vi inte hantera denna fråga.
Jag vill också kommentera rapporten från Europarådets expertkommitté. Man ber Sverige att rapportera om älvdalskan som om det vore ett språk som motsvarar stadgans andra del. Detta är inte en officiell rekommendation, utan det är en bedömning när det kommer till rapporteringen. Att Europarådet ber ett medlemsland att rapportera om ett språk som inte är erkänt förekommer. Norge har också hamnat i denna situation. Men också Norge har valt att bara rapportera om de språk som omfattas av landets ratifikation.
Med detta sagt vill jag säga att jag naturligtvis följer forskningsläget i denna fråga. Jag tycker att det är intressant och viktigt med älvdalskans bevarande, användningsområde och utveckling. Jag tycker att hela engagemanget kring älvdalskan är ett bra exempel på hur det gemensamma kulturarvet, även det lokala, faktiskt angår oss alla.
Sedan ligger frågan om älvdalskans status någonstans i skärningspunkten mellan minoritetspolitik, språkpolitik och kulturarvspolitik. Och det är klart att jag och regeringen kontinuerligt överväger vilka förändringsbehov som finns. Även om regeringen inte sett anledning att ändra bedömningen när det kommer till älvdalskan i förhållande till just Europarådets språkstadga verkar vi alltså ändå alla vara överens om målet att älvdalskan kan leva vidare och också bevaras för kommande generationer.
Amanda Lind (MP):
har frågat mig vilka initiativ jag tar för att säkerställa att regeringens satsningar gällande demokratijubileet i fråga och regeringens politik i övrigt inte bidrar till att gynna islamistiska samhällsaktörer som falskeligen utger sig för att ha en demokratisk agenda. Låt mig börja med att slå fast att regeringen tar utmaningen från våldsbejakande extremism och andra antidemokratiska yttringar på största allvar.
Offentliga bidragsmedel ska endast gå till organisationer och verksamheter som agerar i förenlighet med samhällets grundläggande demokratiska värderingar, så som de formuleras i grundlagen och i de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter. Med anledning av detta pågår också ett arbete för att säkerställa att den statliga bidragsgivningen till civilsamhällets organisationer utgår ifrån demokratiska värderingar. År 2018 tillsatte regeringen en utredning för att se över demokrativillkoren och hur de tillämpas.
Regeringen avser att återkomma under mandatperioden med förslag om ett nytt förtydligat, rättssäkert och enhetligt demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen. Fru talman! När det gäller regeringens uppmärksammande av demokratins 100-årsjubileum har en särskild kommitté, Demokratin 100 år, tillsatts. Kommitténs uppgift är att genomföra en samling av insatser och aktiviteter för en stark demokrati och genomföra en rad olika aktiviteter i hela landet.
En av dessa aktiviteter är Deklaration för en stark demokrati som Jonas Andersson i Linghem tar upp i sin fråga. Demokratideklarationen från kommittén Demokratin 100 år har undertecknats av cirka 170 myndigheter, kommuner, regioner, organisationer, föreningar, stiftelser och företag som därmed ställer sig bakom ett antal viktiga demokratiska strävanden och principer.
Förenade Islamiska Föreningar i Sverige, FIFS, som är en av undertecknarna, är en riksorganisation för 52 muslimska församlingar runt om i Sverige. FIFS grundades 1974 och är en statsbidragsberättigad organisation. Alla aktörer som undertecknar deklarationen tar ställning för människors lika värde, de grundläggande fri- och rättigheterna och rättsstatens principer och tar avstånd från diskriminering, extremism, främlingsfientlighet, korruption och rasism.
Vidare åtar sig alla aktörer som undertecknar deklarationen att bidra till att demokratin står sig stark genom att verka för att fler får en god kunskap och medvetenhet om det demokratiska systemet, arbeta för att fler deltar aktivt och står upp för demokratin, och bidra till ett samtalsklimat som kännetecknas av öppenhet och respekt. Fru talman! Att skriva under demokratideklarationen ska ses som ett frivilligt åtagande av respektive aktör.
Deklarationen är inget juridiskt bindande avtal, och det finns inte någon särskild finansiering eller ekonomiskt stöd kopplade till undertecknandet. Mot denna bakgrund anser jag inte att ett undertecknande av demokratikommitténs deklaration bidrar till att legitimera islamism eller någon annan politisk inriktning.
Amanda Lind (MP):
Låt mig återigen påminna om att det trossamfund som Jonas Andersson ifrågasätter är en statsbidragsberättigad organisation. Det innebär att den av statens expertmyndighet bland annat bedöms leva upp till kravet att bidra till att upprätthålla och stärka samhällets grundläggande värderingar.
Här har jag ett stort förtroende för att statliga myndigheter både utför sina uppgifter på ett sakligt och korrekt sätt och att de också tar ansvar för att om sakförhållandena ändras också omprövar sina bedömningar. Fru talman! Här vill jag vara tydlig.
Skulle det visa sig att någon aktör har undertecknat deklarationen samtidigt som den i sin verksamhet bryter mot de principer som den har ställt sig bakom - människors lika värde, de grundläggande fri- och rättigheterna, rättsstatens principer etcetera - är jag den första som anser att det såklart måste lyftas fram i ljuset. Jag vill också påminna om att ett undertecknande av demokratideklarationen är ett frivilligt åtagande av respektive aktör. Deklarationen är ett juridiskt bindande avtal.
Det finns ingen särskild finansiering eller ekonomiskt stöd kopplat till undertecknandet. Fru talman! Jag vill tacka Jonas Andersson för en intressant debatt. Även om den svenska demokratin står inför utmaningar som vi på olika sätt jobbar för att möta står den i grunden stark. En av vår demokratis styrkor är just vår långtgående yttrandefrihet.
Här tycker jag att Jonas Andersson genom sin interpellation har satt fingret på den viktiga frågan att staten måste visa att den står upp för de demokratiska principerna och också kommunicerar det tydligt mot det omgivande samhället.
Sedan har jag här i debatten gett många exempel på de insatser som regeringen genomför för att stärka kunskapen om det demokratiska styrelseskicket, säkerställa ett tydligt demokrativillkor och också vårt arbete för att motverka olika former av våldsbejakande extremism och hatbrott. Det är väldigt viktigt. Det är också min starka förhoppning att få ett brett stöd här i riksdagen för att fortsätta det arbetet.
Amanda Lind (MP):
Mikael Strandman har frågat mig om jag anser att det föreligger en risk för att tidningar som är kritiska till makten och den rådande diskursen i samhället blir mer återhållsamma i sin granskning och i sin kritik av rädsla för att bli nekade mediestöd. Vidare har han frågat mig vad anledningen är till att regeringen nu infört ett subjektivt bedömningskriterium för erhållandet av mediestöd i stället för tidigare kvantitativa bedömningar.
Det är en bred politisk överenskommelse som ligger till grund för mediestödets syfte. Mediestödet ska stärka demokratin genom att främja allmänhetens tillgång till oberoende nyhetsförmedling i hela landet. Detta sker via en mångfald av allmänna nyhetsmedier med redaktionellt innehåll av hög kvalitet. Syftet har varit oförändrat sedan mediestödet med bred parlamentarisk förankring infördes 2019. Ambitionen har varit och är att mediestöd ska fördelas utifrån kriterier som är objektiva.
I ett föränderligt och till stora delar digitalt medielandskap är det dock förknippat med svåra avvägningar. Vissa mätpunkter som används i presstödet som baseras på prenumererade papperstidningars förutsättningar är inte anpassade till det nya medielandskapet. För att stöd ska kunna lämnas till ett brett spektrum av nyhetsmedier, oberoende av medieslag och spridningsform, krävs därför andra avgränsningar. Det är mediestödsnämnden vid Myndigheten för press, radio och tv som prövar frågor om mediestöd.
Myndigheten har gjort bedömningen att det finns behov av föreskrifter för att på ett transparent sätt utveckla grunderna för bedömningar och prioriteringar av ansökningar om mediestöd som inte är rättighetsbaserade. Myndigheten har fattat beslut om föreskrifter efter att arbetet med föreskrifterna har bedrivits i en öppen process. Regeringen har sedan tidigare aviserat att vi kommer att följa utvecklingen av press- och mediestödet för att se till att stödet är effektivt och ändamålsenligt.
Det finns anledning att i det arbetet också analysera effekterna av myndighetens nya föreskrifter och om de förordningar som ligger till grund för press- och mediestöden är utformade på bästa möjliga sätt för att bidra till långsiktiga och förutsägbara förutsättningar.