Mikael Eskilandersson (SD):
Min vana trogen börjar jag med reservationerna. För tids vinnande väljer jag att yrka bifall endast till reservation 4 under punkt 6, Expropriationsersättning m.m.
Vi står bakom alla våra reservationer, men jag yrkar alltså bifall endast till reservation 4. Det är flera ärenden som är uppe till debatt, herr talman, men jag tar i första hand upp dem vi har invändningar mot. Jag vill börja med störningsservitut.
Störningsservitut är någonting som vi anser skulle behövas på dagens utsatta bostadsmarknad. Störningar som inte är hälsoskadliga ska inte behöva vara hinder för att bygga ett hus eller en bostad, anser vi. Också i nästa led, när ett hus eller en bostad säljs, bör det vara möjligt att skriva in ett så kallat störningsservitut.
I betänkandet står det mycket om buller, men en störning kan mycket väl vara något annat än buller. Det kan till exempel vara lukt från lantbruk, ljusfenomen eller liknande. Det finns många exempel runt om i vårt land. Det har till exempel byggts hus strax intill ett större lantbruk, oftast av någon med koppling till lantbruket.
Sedan har huset av någon anledning sålts och gått över till en annan ägare, och då har det plötsligt kommit klagomål och krav på lantbruket att ändra sin gödselhantering eller djurhållning. Den typen av problem skulle man kunna undvika genom att skriva ett störningsservitut, där det från början klart framgår vad som gäller.
Då vet också köparen vad han har att förvänta sig, och vi slipper onödiga inskränkningar. En annan fråga som är uppe till debatt, herr talman, är arrenden. Lantbruk drivs i dag oftast på både ägd och arrenderad mark.
Lantbruk är en företagsform som kräver lite längre planering än många andra, och det kan vara svårt att ställa om snabbt - särskilt med dagens system med EU-regler och EU-byråkrati, där man ska söka stöd som förväntas hålla i fem år eller i ett antal år. Därför är det gynnsamt för näringen om tiden som marken arrenderas är mer än ett år.
Ett visst besittningsskydd bör finnas även vid korta arrenden. Här finns dock ganska märkliga regler som behöver ändras. Att arrendeavtal längre än ett år har besittningsskydd gör att en del markägare väljer att skriva avtal på max ett år i taget eftersom dessa inte har besittningsskydd.
Dessa korta kontrakt skapar osäkerhet för lantbrukaren. Mer rimligt vore om kontrakten har ett visst besittningsskydd även om de är korta. Samtidigt som kontrakt som är kortare än ett år inte har besittningsskydd har man tydligen besittningsskydd om man sätter upp tältläger på någon annans mark. Visst är det märkligt?
Vi vill att reglerna bättre anpassas till hur lantbruket fungerar, utan tröskeleffekter som hindrar utvecklingen. Herr talman! Jag går vidare till expropriationsersättning, alltså ersättning för intrång på fastighet.
Det handlar ofta om intrång när det byggs nya elledningar eller nya master för mobilnätet. Dessa ersättningar tycker vi överlag är för låga även om de har höjts på senare tid. Det behövs också bättre reglering av hur skador som uppstår på en fastighet efter ett ingrepp ska ersättas.
I dag finns det till exempel ingen möjlighet att få ersättning för att det gjorts en ledningsgata som har gjort att skog har blåst ned, alltså att man har öppnat upp för vinden att påverka skogen på ett sätt som den inte skulle ha gjort om skogen hade varit orörd.
Innan nya ledningsgator tas upp bör det också samrådas med markägaren om möjligheterna att dra ledningen eller göra någon annan form av ingrepp på ett sådant sätt att fastigheten skadas minimalt. Totalt sett ser vi ett behov av att detta utreds ordentligt. Det är också det vi föreslår. Herr talman! Avslutningsvis vill jag gå in på ämnet friköp av historiska arrenden.
Det har förekommit att tidningar och liknande har missuppfattat SD:s syn på historiska arrenden. Jag har läst på olika ställen att Sverigedemokraterna förväntas stödja friköp av historiska arrenden. Detta stämmer inte. De arrenden som finns där arrendet går i arv inom en släkt ägs ganska ofta av Svenska kyrkan.
Inte sällan har egendomen från början testamenterats till Svenska kyrkan av troende personer som vill att deras egendom ska inbringa inkomster till kyrkan för all framtid. Att inte respektera dessa människors sista vilja skulle jag aldrig ställa mig bakom.
Självklart måste vi ha respekt för att människor har rätt att göra vad de vill med det de äger i sina testamenten - även om det i förlängningen får till följd att den nya ägaren, i detta fall Svenska kyrkan, väljer att arrendera ut till exempel en gård under väldigt lång tid eftersom Svenska kyrkan själv inte bedriver jordbruk. Det kan inte bli underlag för att tvingas sälja någonting som man äger.
Det tycker vi att äganderätten bör stå över. Med det tackar jag för mig, herr talman.