KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Min fasta övertygelse är att de digitala vårdgivarna och de digitala vårdmötena är helt centrala för att möta patienter så som patienter vill möta vården. Många av oss vill faktiskt ha ett digitalt vårdmöte för att det sparar tid och resor. Ledamoten Rågsjö tog upp att den som är kroniker behöver kontinuitet. Jag är själv kroniker. Jag är diabetiker.
Jag kan ha alldeles utmärkta vårdmöten med min diabetesläkare eller min diabetessköterska som är just digitala vårdmöten. Jag kan dela alla mina blodsockervärden med min läkare eller min sköterska, och jag kan ta det mötet härifrån Stockholm i stället för att behöva resa till min mottagning i Uddevalla. Det är någonting som är bra för mig som enskild patient. Ledamoten Rågsjö nämnde att de digitala vårdgivarna har öppnat få vårdcentraler i norra Sverige.
Det var lite grann min poäng i mitt första inlägg i det här replikskiftet. Om vi ställer krav på att en vårdgivare ska finnas tillgänglig fysiskt kommer vi att driva etableringen mot de större befolkningscentrumen. Men om man har förutsättningar att jobba digitalt över hela landet kommer tillgängligheten att bli bättre också för dem som bor på den jämtländska landsbygden eller i norra Bohuslän, där jag själv bor.
Jag tror att det är viktigt att inte slå sönder den stora fördelen med de digitala vårdtjänsterna, nämligen skalfördelarna. Tack vare skalfördelarna går det också att erbjuda specialistkompetens på ett helt annat sätt. Nu kan specialistkompetensen flytta hem till den som bor i Sollefteå, och man kan mötas på det sättet. Ledamoten Rågsjö lyfte fram Glesbygdsmedicinskt centrum som ett gott exempel på just detta.
Det är detta de driver - att flytta specialistkompetens och vård närmare medborgarna. För detta är de digitala vårdgivarna och den digitala tekniken möjliggörare, så låt oss fånga de möjligheterna! Men det gör man inte, fru talman, med Vänsterpartiets politik.
Johan Hultberg (M):
Tack, ledamoten Amloh, för inlägget i debatten! Ledamoten argumenterade väl för att lagstiftningsförändringarna behövs för att skapa möjlighet till en sammanhållen dokumentation kring äldre och personer med funktionsnedsättningar.
Men jag ställer mig lite fundersam till varför inte ledamoten Amloh, Socialdemokraterna och regeringen tycker att detta är angeläget också för andra grupper som är i behov av både insatser från socialtjänsten och hälso- och sjukvården. Varför tycker inte ledamoten Amloh att det är viktigt att underlätta informationsdelning och samverkan även kring andra grupper? Det gäller till exempel barn och unga som mår dåligt och är i behov av insatser från socialtjänsten och samtidigt till exempel insatser från barn- och ungdomspsykiatrin.
Varför tar regeringen bara det här lilla steget när behovet är mycket, mycket större? Ärligt talat, fru talman, undrar jag varför regeringen nöjer sig med att bristerna i samverkan kommer att bestå för till exempel socialt utsatta barn och unga, för personer med missbruk eller för personer med psykisk sjukdom. De är ju ofta i behov av insatser både från psykiatrin och från kommunens socialtjänst. Det är min första fråga.
Jag vill också invända lite grann mot den bild som ledamoten gav av att vi måste skynda långsamt. Problemet, fru talman, är snarare att regeringen är kvar på perrongen. Utvecklingen går otroligt fort, och vi har en lagstiftning som inte alls håller jämna steg med den tekniska utvecklingen.
Konsekvensen blir inte en bättre och stärkt personlig integritet utan en allt sämre, för lagstiftningen är inte uppdaterad till hur tekniken ser ut i dag. Vi har ett enormt stort behov av att uppdatera lagstiftningen och skapa en annan digital infrastruktur just för att värna den personliga integriteten.
Johan Hultberg (M):
En genomgående kritik som vi moderater har haft mot regeringen under de senaste åtta åren är att regeringen ofta skär ut små, små bitar ur komplexa problemområden. Jag tycker att propositionen är ett exempel på just detta. Vi har ett område som är stort och omfattande, där det hade behövts genomgripande reformer brett. Men regeringen väljer att bara plocka ut en mindre del.
Sedan är man ändå öppen och säger: Det behövs reformer också för andra grupper och andra delar av socialtjänstens verksamhet. Men i stället för att ta det samlade greppet väljer alltså regeringen att såga ut en mindre tårtbit. Det tycker jag är problematiskt. En lång rad remissinstanser - regioner, kommuner och även myndigheter - menar också att det här är problematiskt. Fru talman! Detta är faktiskt också i strid med det tillkännagivande som riksdagen riktade 2020, för det var bredare än att bara handla om de grupper som vi nu debatterar.
När det gäller den andra frågan, tillbaka till mig, är det en viktig fråga som ledamoten Amloh lyfter, nämligen det digitala utanförskapet. Vi moderater har lagt fram flera förslag om att till exempel skärpa tillgången till uppkoppling på särskilda boenden. I dag är det många särskilda boenden som saknar denna möjlighet för den enskilde. Inte minst under pandemin såg vi att det var en allvarlig brist och någonting som gjorde att äldre blev än mer isolerade än vad de hade behövt vara.
Detta är ett område som vi verkligen behöver adressera. Min fasta övertygelse är att vi ska erbjuda vård och omsorg utifrån den enskildes preferenser. Många önskar digitala vårdkontakter och vill kunna sköta mer av sina tjänster digitalt. Andra vill inte alls göra det. Då måste möjligheten finnas att välja både det digitala och det fysiska spåret.
Jag är också övertygad om att om vi kan skapa möjligheter att göra mer digitalt blir även möjligheten större för dem som är i behov av att träffa sin läkare och sina omsorgskontakter oftare och mer fysiskt att göra just detta. Den möjligheten ökar när vi använder våra resurser på ett samlat och mer effektivt sätt.
Johan Hultberg (M):
Det är glädjande att Socialdemokraterna har uppmärksammat det stora engagemang som Moderaterna har för att stärka barns ställning, inte minst när det gäller att skydda socialt utsatta barn. Därför har Moderaterna drivit på för och tycker att det är viktigt att få på plats en lagstiftning som täcker alla produkter som innehåller nikotin eller tobak.
Det är minst sagt anmärkningsvärt att regeringen har suttit på händerna i många år och låtit de nya produkterna ta marknadsandelar och att man har låtit oseriösa aktörer ha en aggressiv marknadsföring riktad direkt mot barn och unga. Jag beklagar det, och jag välkomnar därför att vi nu äntligen får en lagstiftning på plats som täpper till dessa möjligheter. Jag tycker också, fru talman, att det är viktigt att vi har en lagstiftning som fokuserar på resultat.
Min bestämda uppfattning är att det finns stora risker med det förslag som regeringen går fram med här. I bästa fall är det förslag till smakförbud som regeringen lägger fram när det gäller e-cigaretter dålig plakatpolitik, men jag skulle nog vilja kalla det för påfågelspolitik. Smakförbudet är som påfågelns stora solfjäder, ett ornament.
Det är ett attribut som faktiskt är en belastning men som syftar till att få regeringens politik att framstå som handlingskraftig. Jag är bekymrad över att smakförbudet kommer att leda till att fler väljer att återgå till traditionella cigaretter. Den stora evidens som ledamoten Bladelius säger finns för ett smakförbud känner jag inte alls igen.
Tvärtom finns det många rapporter som visar att den traditionella rökningen har ökat igen i de länder och delstater där smakförbud har införts. Jag tycker att Socialdemokraterna, regeringen och ledamoten Bladelius blir svaret skyldiga när det gäller att presentera den evidens som skulle visa att de tobaksrelaterade skadorna minskar med ett smakförbud.
Johan Hultberg (M):
Det som jag tycker är beklagligt är den principlöshet som Socialdemokraterna har och deras ovilja att fatta beslut på ett gediget faktamässigt underlag. Den stora evidens som ledamoten Bladelius talar om finns inte. Det finns många rapporter som leder i bevis eller snarare driver att hälsokonsekvenserna skulle bli negativa om man införde smakförbud. Fru talman! Jag tycker att det finns anledning både för mig och för ledamoten Bladelius att vara ödmjuka.
Detta är relativt nya produkter, och forskningsläget är inte det bästa. Visar det sig i framtiden att smaksättningen skulle vara den stora inkörsporten och att det skulle vara ett större problem än att smakförbudet skulle leda till att färre slutar röka - jag tror att e-cigaretterna är ett viktigt verktyg för att fler ska sluta röka - är vi naturligtvis beredda att titta på den forskningen.
Men jag tycker att det är väldigt konstigt och ologiskt att ledamoten Bladelius kan argumentera med själ och hjärta för ett smakförbud när det gäller e-cigaretter men inte motsvarande förbud när det gäller andra nikotinprodukter. Varför ska vissa produkter regleras smakmässigt och andra inte?
Jag är naturligtvis bekymrad över att detta bara är första steget och att den som i dag snusar Göteborgs Rapé snart inte ska få göra det längre och att smakförbudet ska vidgas till fler produkter. Fru talman! Jag och Moderaterna säger nej till detta förbud eftersom vi menar att det saknas faktamässigt stöd för att man skulle uppnå det som man vill med förslaget och eftersom det riskerar att leda till en ökad illegal handel.
En ökad illegal handel och att våra unga konsumenter skulle tvingas söka sig till kriminella aktörer tror jag inte är det bästa sättet att skydda dem. Jag är också återigen bekymrad över att det skulle leda till att fler väljer att återgå till rökning. Och det är just den traditionella tobaksrökningen som vi måste prioritera om vi på riktigt vill rädda liv.
Johan Hultberg (M):
Tack, Barbro Westerholm, för ditt fantastiska arbete under så många år! Jag vill minnas - eller det kan jag ju såklart knappast göra - att Barbro Westerholm blev ledamot av Sveriges riksdag 1988 första gången. Då var jag tre år, fru talman. Det vittnar om hur långsiktig och enträgen Barbro Westerholms politiska gärning har varit.
Hon är en person som har jobbat för sina idéer och sin övertygelse envetet och enträget år efter år och mandatperiod efter mandatperiod. Det enträgna arbetet, fru talman, har gett fantastiska resultat. Jag är särskilt tacksam över Barbro Westerholms arbete och engagemang för alla människors lika värde, alla människors rätt att få vara vem man vill och få älska vem man vill.
Inom de frågorna har Barbro Westerholm varit en pionjär. Hon lyfte frågorna när de var kontroversiella. Det är också, apropå vad ledamoten Anders W Jonsson sa nyss, ett bevis på Barbro Westerholms person - hon har varit en person som inte har vikt sig för tuffa frågor eller frågor där det inte är så bekvämt att göra sig hörd i debatten. Det ska hon ha ett stort tack för.
Barbro Westerholm är liberal, men ibland har jag tänkt att hon borde vara moderat. Ledamoten Westerholm fyller snart 90 år, och alltjämt jobbar hon enträget och hårt här i Sveriges riksdag till gagn för Sveriges befolkning. Snacka om att helga arbetslinjen! Varmt tack för ditt fantastiska arbete, Barbro Westerholm! Jag ser fram emot debatten som jag vet att du kommer att fortsätta lyfta och som handlar om en annan kontroversiell fråga, nämligen dödshjälp.
Stort tack!
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Ja, vad är det som tar så lång tid? Det är verkligen kvällens fråga, och även den fråga som jag har ställt i många år. Frågan om hur vi kan skapa förutsättningar för en långsiktigt hållbar vildsvinsförvaltning har engagerat mig i många år - ja, faktiskt sedan jag första gången blev invald i kammaren 2010.
Mitt engagemang bottnar i att vildsvinen har vuxit något enormt i antal. Stammen har brett ut sig över praktiskt taget hela vårt land. Det är väl bara tre län som inte har någon avskjutning av vildsvin i dag.
Med en kraftig ökning av antalet vildsvin och med en kraftigt ökad utbredning av vildsvinsstammarna har också skadorna och problemen vuxit. De är nu oerhört omfattande. Vildsvinen bökar upp många fotbollsplaner, golfbanor och villaträdgårdar. Men störst är problemet för jordbruket.
Som min kollega Alexandra Anstrell var inne på uppger sju av tio lantbrukare att de fått sina marker förstörda av vildsvin. Kostnaderna för skadorna är enorma. LRF har beräknat dem till hela 1,1 miljarder årligen. En tidigare beräkning från SLU, Sveriges lantbruksuniversitet, kom fram till en ännu högre siffra: 1,5 miljarder.
För vissa lantbrukare har skadorna varit så omfattande att man faktiskt lagt ned sin produktion. Andra har tvingats anpassa sin växtföljd på grund av vildsvinsskadorna. Detta är väldigt allvarligt, fru talman, särskilt om vi menar allvar med de vackra ord och höga mål och visioner som vi i den här kammaren tillsammans har ställt oss bakom i livsmedelsstrategin.
Det är viktigt att få till en bättre fungerande och långsiktigt hållbar vildsvinsförvaltning om vi ska kunna stärka jordbrukets konkurrenskraft. Då behöver vi adressera de många problem och utmaningar som finns för jordbruket - höga drivmedelspriser, en omfattande skattebörda och regelkrångel men också den alltför stora vildsvinsstammen. Vildsvinen orsakar också väldigt många olyckor i trafiken, fru talman.
Vildsvin är näst efter rådjur det viltslag som orsakar flest olyckor. 2019, när det var som värst, inträffade nära 7 700 olyckor. Nu har antalet viltolyckor glädjande nog sjunkit. I fjol var siffran 5 350. Det är ett uttryck för att jägarna tagit ett enormt stort ansvar.
Man har lagt många timmar, nätter och morgnar på att vara ute och jaga detta svåra vilt, och det har gett resultat. Avskjutningen ökade under jaktåret 2019/20 med hela 30 procent. I ljuset av denna avskjutning blir frågan som vi debatterar i kväll ännu viktigare.
Om vi långsiktigt ska upprätthålla en hög nivå av avskjutning måste jägarna kunna få avsättning för köttet. Som min kollega Alexandra Anstrell lyfte fram slutar man jaga när den egna frysboxen är full. Det är därför det här förslaget är så viktigt. Jag kan bara upprepa den fråga som min kollega ställde: Vad är det som tar så lång tid?
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för utvecklingen av svaret. Det blev ju ett något mer utförligt svar än det vi fick inledningsvis. Precis som Alexandra Anstrell känner jag en enorm frustration över att det tar så lång tid. Jag är uthållig, fru talman. Jag ägnar mig åt konditionsidrott och uthållighetsidrott, så jag har ett bra pannben och ger inte upp i första taget.
Så jag kommer inte att släppa den här frågan heller, men jag är frustrerad över att jag har stått i den här talarstolen sedan 2010 och lyft dessa frågor och detta behov. Jag kan dock konstatera att det motstånd mot idén som jag mötte då nu är borta. Jag har debatterat frågan med Eskil Erlandsson, som var motståndare.
Jag har lyft och debatterat frågan med Sven-Erik Bucht från ministerns parti, som initialt var motståndare men med tiden gav efter och ändå öppnade för denna möjlighet. Jennie Nilsson, den nuvarande landsbygdsministerns företrädare, tog klivet att ge Livsmedelsverket uppdraget att utreda förutsättningarna för hur ett sådant system i praktiken skulle kunna utformas.
Och nu finns det sedan ett år på regeringens bord, men ännu har inte de beslut och de steg tagits som är nödvändiga för att systemet, som alla uppenbarligen vill se, ska bli verklighet. Jag tycker att exempelvis sekretessfrågan är viktig. Men det har nu gått ett år sedan utredningen landade på regeringens bord och Livsmedelsverket slutredovisade sitt uppdrag.
Då tycker jag naturligtvis att det finns all anledning att förvänta sig av regeringen att den ska reda ut dessa frågor och ta de steg som nu krävs för att, om uttrycket tillåts, fru talman, komma till skott. Som ministern sa måste den nya lagstiftningen anmälas till EU-kommissionen innan den kan träda i kraft.
Jag vet det; jag skrev det i min interpellation. Det jag undrar är varför regeringen har dröjt med detta. Måste alla dessa sekretessfrågor, till exempel, vara helt och fullt utredda innan anmälan till kommissionen kan göras? Skulle det inte vara möjligt att göra anmälan och sedan titta vidare på sekretesslagstiftningen, som trots allt hanteras i en annan lagstiftning än den som ska anmälas till kommissionen?
Det vore kanske ett sätt att snabba på processen något. Det är inte heller dagen efter det att den nya lagstiftningen träder i kraft som jägarna kommer att kunna börja sälja vildsvinskött till sin granne eller kollega på jobbet. Då ska många genomgå en utbildning och så vidare. Det förslag som ligger på regeringens bord innebär inte att vilken jägare som helst ska få lov att sälja vildsvinskött.
Det finns tydliga kunskapskrav, just för att säkerställa en säker livsmedelshantering och livsmedelssäkerhet. Trikinprov måste självklart tas; det är ingen som någonsin har önskat något annat. Men, fru talman, 1990 sköts det 334 vildsvin. I fjol var det över 150 000.
Jag tror att alla som eventuellt följer denna sena debatt förstår att avsättningsmöjligheterna då måste förbättras, om man långsiktigt ska kunna upprätthålla en så hög nivå på avskjutningen. Därför är detta förslag så viktigt. Jag hoppas verkligen att detta är sista gången jag behöver stå här i talarstolen och driva på för att förslaget ska bli verklighet.
Johan Hultberg (M):
Jag instämmer i att det har gjorts en hel del de senaste åren för att skapa bättre förutsättningar för vildsvinsförvaltningen, och det har också gjorts väldigt mycket om man backar tillbaka till 2010, då jag kom in i den här kammaren och började engagera mig i frågeställningarna. Men alltjämt är ju en av de verkliga akilleshälarna just avsättningsmöjligheterna, och därför är det jätteviktigt att också titta på hur man kan öka konsumtionen i offentliga kök. Det är en annan fråga som jag drivit i många år.
Jag har föreslagit att man som alternativ till en köttfri måndag kan ha en viltmåndag i de offentliga köken. Jag har också själv lokalt i mitt kommunfullmäktige hemma i Tanum, där jag bor, motionerat om att Tanum borde öka konsumtionen av vildsvinskött för att stimulera etablering av nya vilthanteringsanläggningar, vilket vore viktigt för att skapa förutsättningar för att få ut mer vildsvinskött till större konsumenter, restauranger och distributörer.
Men jag fick inte svar på min fråga om det hade varit en möjlighet att snabba på processen om regeringen kom till skott och gjorde en anmälan till EU-kommissionen samtidigt som man redde ut frågan om sekretess, till exempel.
Avslutningsvis, fru talman, får jag väl i den här debatten ändå ställa frågan till ministern om det också i den här frågan krävs att vi får en ny regering för att förslaget ska komma i hamn, eller om landsbygdsministern innan hon avgår efter valförlusten i september kommer att kunna genomföra detta förslag.
Om vi ska kunna upprätthålla en så hög avskjutningsnivå som vi har gjort under det här året brådskar det med att jägarna får bättre avsättningsmöjligheter. Jag är också övertygad om att om fler får lov att smaka på det fina vildsvinsköttet kommer det också att gynna vilthanteringsanläggningarna och skapa en ökad efterfrågan där. Jag tror alltså att de här frågorna hänger intimt samman. Detta är viktiga frågor för jordbruket men också för Sveriges alla jägare, som gör ett stort och viktigt arbete. De behöver bättre förutsättningar.
Tack för en bra debatt!
Johan Hultberg (M):
Jag tycker att det är fascinerande hur nöjd energiministern tycks vara över dagens situation. Det är ju bra att företag kan etablera sig i norra Sverige och att det finns tillräckligt med el där för att man ska kunna bygga ny industri och etablera ny verksamhet. Men, fru talman, jag och Moderaterna nöjer oss inte med det. Vi tycker faktiskt att det ska vara möjligt att bedriva industri och etablera ny produktion också i södra Sverige.
Jag tycker till exempel att de 1 500 jobb som Uddevalla kommun har gått miste om är någonting väldigt allvarligt. Dessa jobb hade verkligen behövts. Arbetslösheten i Uddevalla är fortfarande alltför hög och borde pressas ned.
Jag tycker att det hade varit bra om den nya hybridfärja som går mellan norska Sandefjord och Strömstad inte bara hade laddat i Norge och om det hade funnits tillräckligt med ström också i Sverige för att man skulle kunna ladda den i Strömstads hamn. Men skulle det göras i dag hade det blivit mörkt i Strömstad. Fru talman! Vi behöver mer av planerbar elproduktion.
Den havsbaserade vindkraften levererar ju inte det som Sverige så desperat behöver här och nu, nämligen planerbar elproduktion. Det är ju inte elproduktionen här och nu, på årsbasis, som är Sveriges problem, utan det är bristen på topplasteffekt. När det är som kallast - när energibehovet är som störst - räcker det inte till.
Då har vi på grund av den energipolitik som de rödgröna har fört gjort oss beroende av smutsig kol och rysk gas. Vi behöver mer kärnkraft, och därför behöver vi se över lagstiftningen. Vi behöver öppna upp så att ny kärnkraft kan byggas på fler orter och så att vi kan satsa på framtidens kärnkraft - fjärde generationen med små modulära reaktorer. Vi behöver prissätta effekt, och vi behöver snabba på tillståndsprocesserna. Allt detta driver vi i Moderaterna. Vi driver regeringen framför oss.
Johan Hultberg (M):
Låt mig återgå till frågan om hemtjänst till delårsboende. Det kan också handla om andra insatser enligt LSS, men hemtjänst eller trygghetslarm är det vanliga i delårsboendet.
Det var verkligen en välkommen och viktig förändring som gjordes 2011 då det förtydligades att kostnadsansvaret naturligtvis inte bara kan läggas på vistelsekommunen, utan det rimliga är att det är bosättningskommunen, som har skatteintäkterna, där den enskilde betalar avgift för hemtjänst, som har ett kostnadsansvar.
Jag ställde avslutningsvis i mitt första inlägg en fråga om vad statsrådet tror att de praktiska konsekvenserna blir av principen att ersättning för verkställighet ska betalas enligt den ersättningsnivå som bosättningskommunen tillämpar. Jag fick inte svar på frågan, men jag kan gärna ge ett svar till statsrådet.
Konsekvensen blir att vistelsekommunen i många fall helt enkelt långt ifrån får den kostnadstäckning för de insatser som måste utföras. Att bedriva hemtjänst under semestertiden för helt plötsligt betydligt fler omsorgstagare är en stor utmaning.
Den ordinarie personalen ska ha semester, och samtidigt ökar behovet av omsorgsinsatser i kommunen. Samtidigt finns det gott om arbetstillfällen i kommunen under denna period. Låt mig titta på min grannkommun Sotenäs med blott 9 000 invånare. Den kommunen har haft verkställighet på hemtjänstinsatser de senaste åren som motsvarar 8 heltidstjänster.
Det ska ställas i relation till den kommunens ordinarie bemanning med 60 undersköterskor. Om vi skalar upp det till Stockholmsmått skulle det behövas 800 extra heltidstjänster. Det är en enorm utmaning rent praktiskt för kommunen, men det innebär också betydande kostnader för kommunen.
Den måste betala extra ersättning till sin ordinarie personal för att den ska skjuta på sin semester och för att ta in hyrpersonal för att klara bemanningen. Det driver upp kostnaderna samtidigt som det tyvärr sänker kvaliteten i den kommunala omsorgen eftersom man tvingas ta in mer tillfällig personal och kanske inte klarar av att upprätthålla samma bemanning som tidigare. Jag tycker verkligen att det finns anledning att ifrågasätta principen.
Är det verkligen hemkommunens kostnad som ska vara gällande? Är det inte mer rimligt att hemkommunen betalar för den faktiska kostnaden? Det hade varit ett steg som hade kunnat tas för att skapa mer rättvisa ekonomiska förutsättningar för vistelsekommuner. Sedan får jag väl upprepa min fråga om när utredningen kommer.
Då en närmast helt enig riksdag gav ett tillkännagivande 2020 och statsrådets eget parti Socialdemokraterna ställde sig bakom att det var angeläget att göra den här heltäckande utredningen av kostnadsutjämningssystemet tycker jag att det är viktigt att den också kommer på plats.
Jag tror att det är mycket möjligt att det är en mer framkomlig väg att justera kostnadsutjämningssystemet än att titta på möjligheten att öppna upp för folkbokföring i flera kommuner. Jag är intresserad av lösningen, att detta får en lösning, inte exakt hur den ser ut. Men ett viktigt steg vore ju att den här utredningen tillsattes.