Beatrice Ask (M):
Först, Jacob Johnson, en formalitet. Jag vet inte varför interpellationen har döpts om. Det har gjorts på kammarkansliet. Jag har fått den med den rubricering som finns i handlingarna och har absolut inte haft någon avsikt att ändra den. När det gäller Gottsundahändelserna mer explicit skulle jag vilja säga att den typen av upplopp och händelser som vi har sett på flera håll vore värd en alldeles egen interpellationsdebatt. Det är en komplicerad problematik i största allmänhet.
Men jag ska hålla mig till den fråga som interpellationen tar upp, nämligen polisens bemötande, brister i bemötande och brott som misstänks ha begåtts av poliser. Låt mig först säga att det är otroligt viktigt att konstatera att den fastställda värdegrund som vi nu har fått på plats naturligtvis inte räcker.
Nästa steg i Rikspolisstyrelsens planering är att arbeta med att följa upp och förankra värdegrunden och att diskutera bemötandefrågor på olika sätt hela tiden. Det är alldeles nödvändigt, därför att poliser utsätts i olika situationer för många besvärliga prövningar och behöver hela tiden arbeta med sitt bemötande och sitt uppträdande.
Det är ett stöd för polisen att vi nu får fler poliser och att det är tydligt i anvisningarna till polisen att man ska jobba i yttre tjänst, nära medborgarna. Många polismyndigheter har också valt att organisera sig så att fler av poliserna är förankrade lokalt. Bara i Stockholms län öppnar vi 27 nya poliskontor under den här mandatperioden.
Det är oerhört viktigt att man intar stadsdelar och områden där det inte finns någon polis som kan sägas vara den egna polisen som känner ungdomar och andra. Jag tror att det är så man bygger ett långsiktigt förtroende. Den andra delen i frågeställningen är poliser som misstänks för brott och som agerar på ett sådant sätt att det leder till anmälningar. Det har förts en diskussion i riksdagen under väldigt lång tid om man ska ha en alldeles särskild organisation eller hur man ska göra.
Det är inte så att det bara är den senaste utredningen som har diskuterat detta, utan det har gjorts i omgångar. Den utredning som Thomas Bodström nämnde, Summa summarum , blev färdig 2007 och var sedan ute på remiss. Den föreslog inte en egen organisation, därför att man såg inget stort mervärde utöver det mer pedagogiska i att den heter något annat.
Brottsutredningar görs bäst professionellt, och det är poliser som är professionella när det gäller polisutredningar. Det är lite besvärligt.
Därför föreslår utredningen - och det har visat sig ha starkt stöd hos remissinstanserna - att man bör hitta en ordning där detta organiseras mycket självständigt inom Rikspolisstyrelsens hägn och att man har tydliga regler, så att man verkligen markerar skillnaden mellan polisverksamhet i allmänhet och de som utreder.
I dag kan polisutredningar göras på olika håll i landet, men avsikten tycker man ska vara att de ska samlas på ett ställe. Jag har mot den bakgrunden arbetat och arbetar med de förändringar som behövs för att i början av nästa år göra justeringar.
Jag har också bett Rikspolisstyrelsen att ta fram hur man konkret ska genomföra det som utredningen och remissinstanserna föreslår, hur det skulle se ut i praktiken. Jag avser faktiskt att göra den förändringen nästa år. Det är, så att säga, mer en synbarhetsfråga om det ska vara en alldeles egen organisation eller inte.
Men jag tror att det är viktigt att människor kan ha förtroende för att anmälningar mot poliser hanteras på ett professionellt sätt, att det inte råder någon tvekan om att hanteringen är objektiv och utgår från fakta och att man inte har några kopplingar till poliser som är anmälda för brott.