KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hedin (C):
Jag tror att ledarskapet för vårt arbete i våra uppdrag måste komma inifrån oss själva. Vi måste stå för den energi som behövs för att genomföra bra saker. Om man inte vill komma överens kommer man inte att komma överens. För vissa är det viktigare att ha en konfliktyta på området.
Jag menar inte att just Linda Westerlund Snecker gör sig skyldig till det, men det är tydligt att det ibland är viktigare att ha en konflikt som skapar opinionsdrivande dramatik än att faktiskt komma framåt. Hela ambitionen med denna trygghetsberedning var att skapa en infrastruktur där vi kunde lägga konflikter åt sidan och faktiskt bidra konstruktivt från alla olika håll.
Jag har själv drabbats av det ganska besvärliga förhållandet att man får kunskap sig till livs, som vi har fått i olika omgångar i beredningen, som utmanar tidigare föreställningar man har haft, byggt en politik på och investerat tungt i i debatter i riksdagen och på andra ställen där man har försvarat positioner och där man nu förstår att det saknades en pusselbit. Jag förstår att det är utmanande, men det är också oerhört utvecklande.
Jag hoppas och tror att Linda Westerlund Snecker kan vara en bidragande del i denna trygghetsberedning även framöver. Hon är det ofta i utskottet och i andra diskussioner, och jag har stort utbyte av Linda på många olika sätt. Låt oss med gemensamma krafter skjuta in mer energi.
Om det är så att vi inte talar med varandra, lyft luren, Linda Snecker, och ring inför nästa sammanträde, så kan vi prata om hur vi kan utveckla och göra beredningen ännu bättre.
Johan Hedin (C):
Att ledarskap är större än djupandning är vi djupt överens om. Det handlar om att ackumulera den energi som krävs för att uppfylla alla delar i våra uppdrag. Vi har ansvar för att göra det själva. Naturligtvis kan vi ha förväntningar på andra i beredningen. Herr talman! Man måste se detta i ett större perspektiv. Vi måste våga utmana våra invanda mönster och våra insikter.
Det blir ibland besvärligt för rörelser som till exempel skyller alla problem med kriminalitet på invandring, eller för den delen på kapitalism eller vinster i välfärden, när man i dessa sammanhang upptäcker att bilden är något djupare än så. Jag tror att vi alla måste ta ett par djupa andetag och försöka jobba ned detta. De problem vi upplever, och som Linda Westerlund Snecker själv tog upp i sitt anförande, är nämligen inget man löser över en natt.
Detta kräver en enorm långsiktighet. Trygghetsberedningen är ett kärl för att jobba med det, och jag hoppas att vi kan göra det framgångsrikt även framöver.
Johan Hedin (C):
Sommarlovet står för dörren. När jag var liten kändes det som att sommarlovet skulle vara en smärre evighet. Det var så långt till hösten och nästa skolstart att det nästan kändes overkligt. Och allt vi skulle göra, allt vi skulle bygga, allt vi skulle leka, dofterna, solen och baden var lycka. Så är det inte för alla barn. Medan de flesta upplever underbara dagar blir livet för andra ångestfyllt och oroligt av en rädsla för vad som ska hända när pappa blir arg.
Det är försiktiga förväntningar, spelade förväntningar och uttryck för glädje och tacksamhet, medan mörker och ångest stängs in på insidan. Varje barn förtjänar trygghet, och det är varje vuxens ansvar att göra vårt bästa för att alla barn ska få vara trygga. Med det betänkande som vi debatterar nu löser vi inte alla problem. Faktum är att vi löser ganska lite av problemen med barn som växer upp i hem där våld är vardag.
Men förhoppningsvis kan vi över tid och till någon del göra problemet mindre, för varje liten skärv som vi kan skala av detta för många alldeles förödande samhällsproblem är mödan värd. Herr talman! Vi vet att våld föder våld. Barn som växer upp med våld blir våldsamma i större utsträckning än andra. Det finns forskning som belägger ett tydligt samband mellan våld i uppväxten och hänfallande till våldsbejakande extremism.
Varje insats som kan bryta den kedjan, varje fartgupp nedför våldets väg, kommer att göra nytta. Det kommer att rädda liv, för samma mekanismer som skapar den onda cirkeln kan verka i motsatt riktning. Herr talman! Jag tror inte att det finns något barn som har som högsta önskan att en förälder ska hamna i fängelse, utan snarare att föräldern ska vara den person som ger trygghet och kärlek och som inte är elak och slår.
Men i vissa situationer klarar inte en förälder att vara den person som ger trygghet, utan det är ibland precis tvärtom. Där och då måste samhället kliva in. Kriminalvården har god kompetens att hjälpa människor att bryta ett våldsbenäget mönster. Och ibland, måste vi inse, handlar det om att för en tid låta barnet vara i fred från en våldsam närstående, att barnet ska slippa leva i rädsla.
Den tiden behöver, enligt Centerpartiet och flera andra partier, ibland vara längre än vad regeringen föreslår i ett annars bra och mycket välkommet förslag.
Johan Hedin (C):
Jag kan konstatera att enigheten i utskottet är stor när det handlar om vikten av att utforma arbetsgivarbegreppet mer i linje med vår omvärld. Den internationella skattepolitiken fokuserar alltmer på att skapa regelverk som går åt samma håll, och en förändring av arbetsgivarbegreppet är i linje med utvecklingen i flertalet länder. Konkurrensneutralitet mellan företag när det gäller hur de väljer att organisera sin verksamhet måste vara ledstjärnan för skattepolitiken.
Konkurrens mellan företag handlar helt enkelt om att företagen tävlar med varandra om att vara så bra som möjligt, så att deras kunder och konsumenter väljer att köpa just deras varor eller tjänster. Då är det såklart helt avgörande att de grundläggande förutsättningarna för neutralitet finns på plats. Att skatter snedvrider konkurrensen om marknadsaktörer som befinner sig i ett konkurrensförhållande med varandra påläggs olika skattesatser är en logisk och olycklig följd.
Propositionen om ekonomiskt arbetsgivarbegrepp är ett ytterligare steg för stärkt konkurrensneutralitet mellan företag som använder sig av svensk respektive utländsk arbetskraft. Historiskt sett har Sverige alltid tillämpat ett så kallat formellt synsätt på vem som är arbetsgivare. Större delen av världen tillämpar det ekonomiska synsättet. Den föreslagna ändringen skulle därför harmonisera Sveriges synsätt med omvärldens. Fru talman!
Det nuvarande svenska synsättet skapar en orättvis konkurrenssituation mellan å ena sidan verksamheter i Sverige som anställer, och å andra sidan verksamheter i Sverige som i stället hyr in personal genom till exempel ett utländskt bemanningsföretag. Vi måste också vara ärliga med att alla förändringar av denna typ - förutsättningar för under vilka omständigheter ett företag ska betala skatt och på vilka nivåer - kommer, i alla fall kortsiktigt, att få vissa negativa eller oönskade effekter.
Det kan handla om en ökad administrativ börda och att vissa branscher och företag påverkas i större utsträckning. Det måste vi titta på i särskild ordning. Fru talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Johan Hedin (C):
För några veckor sedan var vi nog många som kände att vi hade fått nog. Ett samhällsproblem som har tilltagit över åren och som inte lämnar oss någon ro är våld i nära relationer, eller mäns våld mot kvinnor. För några veckor sedan var det fem mord på ganska kort tid. Det satte igång processer. Jag vet att min partiledare blev arg och skrev på Twitter. Flera reagerade, och regeringen bjöd in till samtal. Sedan dess har det hänt en hel del.
Vi har processat betänkanden i justitieutskottet som vi precis debatterade, före den här frågestunden, och kommer att fortsätta debattera efteråt, där många olika policyförslag kommer att gå igenom och bli tillkännagivanden till regeringen. Regeringen har också uttryckt en vilja att ta tag i det här. Samtidigt läser vi i dag i Svenska Dagbladet en artikel där polisen larmar om att man prioriterar just de här fallen alldeles för lågt. Man prioriterar ned våld i nära relationer.
Det finns i skrivande stund 923 öppna ärenden som väntar på att få utredas, sägs det i artikeln. Vad avser inrikesministern att göra åt detta?
Johan Hedin (C):
Det är naturligtvis en väldigt vällovlig satsning. I vår budgetmotion tar vi också höjd för stärkta polislöner i de 7 miljarder som vi anslår till ökad attraktivitet för rättsväsendet. Men lön är en del; det finns flera saker som vi behöver göra för att utveckla yrkets attraktivitet. Det handlar väldigt mycket om arbetsmiljö, och arbetsmiljö kan i sin tur vara många olika saker. Men det kanske allra viktigaste, tror jag, är att vi när vi går till jobbet känner att det finns en god chans, om vi anstränger oss, att göra ett bra jobb.
Jag tror tyvärr inte att alla poliser känner det i dag. Någonting måste till i form av ledarskap och organisation, och effektiviteten i hur man arbetar måste styras upp väldigt mycket. Polisstödsassistenter, som vi har föreslagit i vår budgetmotion, är en viktig del i detta och kan avlasta polisen från administrativa uppgifter så att man kan fokusera på sitt absolut viktigaste arbete, nämligen att säkra tryggheten ute i lokalsamhället.
En annan detalj i det hela som jag tror att vi måste ta in i den här ekvationen för att öka attraktiviteten och dessutom få rätt personer att söka till polisen är att lägga in den sista pusselbiten för att göra polisutbildningen till en akademisk utbildning. Där tror jag att väldigt mycket håller på att hända. Centerpartiet är tydligt gällande den frågan, och jag vill gärna ställa motfrågan till Johan Pehrson från Liberalerna om de är med på det tåget nu.
Det lät faktiskt så när vi diskuterade det här med Polisförbundet i en debatt i våras, och jag hoppas att vi kan vara överens om det. Det skulle vara en viktig del i det hela.
Sedan vill jag passa på att gratulera Liberalerna till ett fantastiskt klokt beslut som de fattade på sitt landsmöte häromsistens om att man inte längre ska driva frågan om visitationszoner, som vi nu borde vara överens om är en skadlig metod som inte alls kommer att ha några särskilt positiva effekter utan däremot gräva diket djupare mellan rättsvårdande myndigheter och lokalbefolkningar runt om i hela vårt avlånga land. Tack för det!
Johan Hedin (C):
Jag ska försöka vara en så stark spelare som Johan Pehrson är. Hans arbete i de här frågorna är naturligtvis väldigt imponerande. Jag har lärt mig mycket av Johan Pehrson genom åren och hoppas få fortsätta göra det länge framöver. Jag ska svara på frågan om visitationszoner och visitationer. Det är på inget sätt så att vi kan vara emot visitationer. Visitationer är ett utomordentligt viktigt verktyg för polisen att använda, men det ska finnas en misstanke.
Polislagen går ganska långt i 19 § och 20 § när det gäller polisens möjligheter att genomföra visitationer. Problemet är att man inte gör det i tillräckligt stor utsträckning för att det ska kunna skydda Sverige från att det kommer in illegala vapen i landet. Det är en utomordentligt viktig uppgift som tullen och polisen måste ta på ännu större allvar. Där måste visitationer naturligtvis genomföras. Även när det gäller utgående stöldgods, där tullen har fått utökade befogenheter, måste vi bevaka detta mycket noggrant så att man fullföljer det.
Jag är glad över beskedet om visitationszoner och gratulerar till att den politiska mitten har blivit något lite bredare.
Johan Hedin (C):
Jag tror att det oftast är en brist men ibland kanske kan vara en liten tillgång: Jag har aldrig varit ungdomsförbundare. Jag kom in i politiken i vuxen ålder efter ganska många år i näringslivet. Det finns en aspekt av det här uppdraget som jag ibland har lite svårt att fördra om jag ska vara alldeles uppriktig. Det är ett fantastiskt uppdrag; jag älskar att vara riksdagsledamot.
Det är så givande på så många sätt, och jag känner många gånger att vi faktiskt gör riktig skillnad för verkliga människor ute i samhället. Men det är ganska mycket tjafsande för tjafsandets egen skull.
I mitt anförande uttalade jag lite kritik - ganska allmänt och brett men kanske framför allt riktat mot regeringen och regeringens representant i form av justitie- och inrikesministern - om att det finns en tendens att skylla ifrån sig, titta väldigt mycket bakåt och prata väldigt mycket om vem som gjort vad och hur dåliga de andra var. Det är möjligt att det finns en spelteoretisk effekt i det här så att det lönar sig opinionsmässigt att göra det. Men ibland, fru talman, måste vi göra saker ändå, fast de inte lönar sig.
Jag tror på samarbete. Jag tror mindre på tjafs. I den andan är jag väldigt nyfiken på att höra vad det finns för planer framöver. Jag saknar en tydlig riktning från regeringen och från justitieministern. Vad vill man egentligen med rättspolitiken?
Jag förstår att man kastas från kast till kast av alla tillkännagivanden som riksdagen riktar till regeringen, men i brist på initiativ från regeringen och i brist på en enhetlig linje blir det härifrån den politiska produktutvecklingen huvudsakligen sker. Jag tror att det är en allvarlig brist. Politiken behöver långsiktighet. Vi behöver helt enkelt en plan.
Johan Hedin (C):
Jag kommer att tänka på ett citat från brigadgeneral Dwight D Eisenhower, som sedermera blev amerikansk president. Han lär ha sagt att han under sina år som general funnit att planer är värdelösa men att planering är oundgänglig.
Jag tror att justitieministern exemplifierar det problem jag försöker peka på när han lyfter fram ett antal taktiska åtgärder, ett antal metoder, för att lösa olika problem. Vad jag saknar är inte taktik. Vad jag saknar är inte metoder. Vi har massor av metoder; vi har flera hundra som vi har fattat beslut om i riksdagen.
Men de måste ju sättas in i en strategisk plan som bygger på en tydlig uppfattning om vilken riktning vi vill ha i rättspolitiken i Sverige. Vad är målen? Vad kan vi förvänta oss? Var vill vi vara om tio år? Var vill vi vara om femtio år? Var vill vi vara om ett år? De frågorna måste besvaras.
Johan Hedin (C):
Jag vet inte hur jag ska uttrycka det här på ett diplomatiskt sätt. Men jag har ägnat mig åt politiken och åt lagstiftning på heltid sedan 2012, i riksdagen och i alliansregeringen. Jag har nog aldrig sett ett så märkligt förslag som det Sverigedemokraterna presenterade i sin följdmotion.
Man skriver alltså att någon som har möjlighet att söka licens för ljuddämpare ska kunna ha ljuddämpare. Men vad innebär det i praktiken, fru talman? Är det så att det ändå ska ske en prövning? Vem ska avgöra vem som har rätt att ansöka om en ljuddämpare? Är det så att man inte vill att det ska behövas tillståndsplikt för ljuddämpare?
Varför krångla till det över huvud taget? Det är en oerhörd märklighet som jag kliade mig i håret ganska mycket över och kanske smålog lite åt. Fru talman! Sanningen är den att vi jobbade med ett förslag som inte höll hela vägen. Min utgångspunkt var att stödja Liberalerna, för de hade ett mycket klokt och välformulerat förslag i sin motion.
Höll man sig vaken på utskottssammanträdena vet man att vi initialt anslöt oss till Liberalernas förslag. Sedan skedde en förskjutning i arbetet, och vi och Liberalerna anslöt oss till M- och KD-linjen. Det är trevligt att Tobias Andersson berömmer samarbetet, men jag vet inte riktigt vad Tobias Andersson definierar som samarbete.
Inte vid ett enda tillfälle har Tobias Andersson och jag samtalat om denna produkt under denna process. Det är trevligt att han tycker att det är god stämning och samarbetsanda, men jag har svårt att se det på samma sätt.
Johan Hedin (C):
Ibland råder det missförstånd ute i stugorna om att vi varken pratar eller samarbetar med SD. Men vi pratar med SD vid varje utskottssammanträde, i det reguljära arbete i utskottet som väljarna satt oss här att göra. Vad vi inte gör med Sverigedemokraterna är politikutveckling, för de vill fundamentalt olika saker än vad vi vill. Låt oss dyka ned i just denna vapenfråga.
Vad det krasst faller på är att Moderaterna och Socialdemokraterna inte har lyckats prata ihop sig om vad de vill med det direktiv de röstade fram i Europaparlamentet. Det är ett tillkortakommande och en brist på politiskt ledarskap. Centerpartiet gör vad det kan för att främja samarbetsandan. Men Sverigedemokraternas bärande politiska affärsidé är att skapa konflikt och splittring.
De är inte intresserade av att nå resultat, för då skulle de försöka bjuda in Socialdemokraterna för att resonera. I stället söker de konfrontation och konflikt. Så når man inte resultat.
Det enda sättet är att samsas och sitta ned och diskutera dessa frågor på riktigt så att vi hittar de minsta gemensamma nämnarna för att få en vettig vapenlagstiftning på plats i Sverige - en vapenlagstiftning som är proportionerlig och rättssäker och inte drabbar laglydiga sportskyttar och jägare i onödan och som kanske stärker säkerheten på någon punkt, men inte genom märkning av historiska vapen eller andra konstigheter. Vi kan bättre, fru talman.
Vi måste kunna bättre.
Johan Hedin (C):
Jag tycker att Mikael Damsgaards anförande bär prägel av anfall är bästa försvar. Jag känner mig apostroferad och faktiskt lite bekymrad över den lättvindighet med vilken Mikael Damsgaard och Moderaterna resonerar i dessa viktiga frågor.
Här står centrala värden mot varandra: den konstitutionellt säkrade rätten till fri rörlighet och behovet av att freda tryggheten på olika platser - och det är därför vi gör detta. Att Centerpartiet skulle ha bytt position är ett falsarium; det stämmer helt enkelt inte. Lagen kom på plats den 1 mars förra året - alldeles för sent, kan tyckas - och den har ännu inte hunnit verka fullt ut.
Det krävs tid för de rättsvårdande myndigheterna att anpassa sin verksamhet till de nya förutsättningarna. Att skapa en ryckighet där myndigheterna ska ändra sina metoder från år till år ger ineffektivitet och minskar den brottsbekämpande förmågan. Det tror jag verkligen inte att Moderaterna önskar.
Johan Hedin (C):
Som jag berörde i mitt anförande gjorde alliansregeringen ett försök att införa ett tillträdesförbud för butik, men vi misslyckades. Man kan analysera varför. Kanske var vi alltför politiska och retoriska i vår ansats och för lite fokuserade på att faktiskt hitta en hållbar lagteknisk lösning.
Jag ger inte denna regering särskilt högt betyg med tanke på den långa tid man tog på sig för att ta fram en sådan här lag, men det blev ändå en lag som gick att genomföra. Genomförbarhet övertrumfar retorisk finess i alla lägen när det gäller att åstadkomma resultat, och det är resultat som Centerpartiet är ute efter.
Johan Hedin (C):
Jag ber om ursäkt för ämnesflykten. En förklaring, om än inte en ursäkt, är att visitationszoner nämndes i flera anföranden tidigare. Jag känner mig därför tvungen att replikera. Jag ska svara på Johan Pehrsons högst befogade frågor. Situationen är mycket allvarlig, och jag betvivlar inte den goda intentionen med detta. Problemet med visitationszoner är främst vad internationell forskning visar att det har gett för resultat på olika håll i världen. Det är inte smickrande.
Dessutom är det en åtgärd som skulle ta lång tid att bereda och få på plats. Det är en avancerad lagstiftningsprodukt som inte löser problem här och nu. Som jag anförde i mitt inlägg är det bråttom. Vi måste göra allting rätt. Vi måste göra det smart. Att lägga tid och kraft på att utreda och få på plats ett lagförslag som jag inte tror på och som internationell forskning inte tror på är dåligt använd tid för oss lagstiftare.
Låt oss säga att dessa problem finns, vilket de kanske absolut gör. Vore det då inte, som en motfråga till Johan Pehrson, mycket enklare att justera i polislagens 19 och 20 § så att man korrigerar när det gäller det som Johan Pehrson inte tycker att polisen har möjlighet att göra i dag? Det är en fråga jag vill ställa.
Johan Hedin (C):
Jag vill för formens skull meddela att jag tycker hemskt mycket om Danmark, det danska folket, den danska maten och också det danska ölet emellanåt. Men åter till ämnet. Som sagt: Att genomföra ett sådant här förslag skulle ta lång tid. Det skulle ta lång tid att få visitationszoner på plats, och det är tid som vi inte har att förlora. Vi måste sätta igång nu och göra en justering i polislagens 19 och 20 § om det behövs.
Om det enligt Johan Pehrsons uppfattning behövs vore det en lämpligare åtgärd att sätta in. Det finns mycket som man kan säga om husrannsakan både i bostäder och i gemensamma utrymmen. Det är klart att gemensamma utrymmen är en mindre integritetskränkande plats för genomsökning. Det sa jag också i mitt anförande.
Problemet är att det träffar många fler människor än den som faktiskt är misstänkt för brott. Det kanske inte är något större problem. Det kanske till och med är en stor fördel för andra boende om polisen faktiskt kommer och hälsar på när en granne begår brott. Men dessa medel ska tillgripas med ytterst stor försiktighet. Alla lagar som vi stiftar här ska utvärderas ordentligt.
Vi ska se vart de tar vägen, hur de används, vilken effekt de har på den brottsbekämpande förmågan och eventuella negativa konsekvenser. Om vi framöver ser att det behöver justeras i lagen ska vi göra det precis som vi gör med alla andra lagar.
Johan Hedin (C):
Jag tycker nog att jag redogjorde för det ganska väl i mitt anförande, men jag kan återkomma till det. Fru talman! Det måste vara lätt att vara sverigedemokrat. Det finns enkla svar på precis alla frågor. Det finns alltid skarpare straff, mer repression och mer pengar till polis och åklagare. Ibland är det rätt. Men, fru talman, även en klocka som står still visar rätt två gånger per dygn. Lite så ser jag på Sverigedemokraterna.
Jag kan också konstatera att jag blev ganska orolig när jag hörde Tobias Anderssons huvudanförande. Han kommenterade enskilda rättsfall och domar och bedömde domstolarnas verksamheter. Men det är en absolut grund i den liberala demokratin att vi särskiljer den lagstiftande makten från den dömande. Vi har hört folk ursäkta Sverigedemokraterna när den här oron framhållits.
Man kan titta på Sverigedemokraternas systerpartier ute i Europa, till exempel i Polen och Ungern. Steg för steg försöker de montera ned domstolarnas oberoende och påverka dem politiskt. Folk har sagt: Nej, nej, nej, Sverigedemokraterna är inte alls sådana. Visst har de lite bruna rötter, men de är ett helt annat parti nu. De kan ta ansvar, och vi kan ha en gemensam budget tillsammans med dem.
Lyssna bara, kära kollegor och vänner, på Tobias Anderssons anförande! Han tar upp ett stort antal enskilda rättsfall och enskilda domar och kommenterar dem. Det, fru talman, gör mig mörkrädd.
Johan Hedin (C):
Jag kommer att tänka på ett roligt och kanske lite nedsättande talesätt om oss politiker: En politiker är en person som har så tjock hud att den kan stå upp utan ryggrad. Tobias Andersson anklagar mig för att sakna ryggrad. Det här beslutet har vi inte fattat med ryggraden. Vi har fattat det en liten bit högre upp i kroppen, i huvudet, där man måste ta hänsyn till verkliga förhållanden och praktikaliteter.
Kriminalvårdens generaldirektör besökte oss nyligen i justitieutskottet och berättade om den ytterligt ansträngda situationen. Man tvingas flytta in flera intagna och ha två intagna i ett rum som egentligen är anpassat för en intagen. Frågan man måste besvara när man vill införa detta med skarp lagstiftning i dag här och nu är hur vi ska skapa plats i våra fängelser. Ska de intagna sova skavfötters? Vad har Tobias Andersson för lösning på detta?
Det är beklämmande att man kan stå i talarstolen och bara veva på - säga en massa saker och dra ut oneliners som om det vore något slags politisk bondfångeri. Vi har en verklighet att förhålla oss till. Det är en verklighet som alla seriösa lagstiftare måste ta hänsyn till. Det finns budgetära förhållanden, och det finns praktiska förhållanden.
Det finns en lång rad exempel på att Sverigedemokraterna frångår de principerna, men med tanke på risken för att anklagas för ämnesflykt stannar jag där.
Anette Åkesson (M):
Det är viktigt att betona att det inte finns några tveksamheter när det gäller själva sakfrågan. Vi är väldigt negativa till den finansiella transaktionsskatten. Det kan också hända att det finns olika synpunkter i regeringen och i riksdagsgruppen. Sådant händer. I sakfrågan är vi dock helt överens mellan regering och riksdagsgrupp.