Lorena Delgado Varas (V):
Vi står inför bråda dagar där vi påverkats direkt av omfattande geopolitiska förändringar. I går var det pandemin, i dag är det den olagliga ryska invasionen av Ukraina.
Om det är något som de här kriserna har visat är det att den ekonomiska modell som vi lever under inte är hållbar. Dessutom har vi i processen visat hur viktigt det är med spårbarhet för det fossila.
Det är aldrig lätt för ett flertal av partierna när det gäller hur vi bör balansera inom den fria marknaden. Många gånger när vi hamnar i situationer där mänskliga rättigheter hotas pekar man på att den fria marknaden är ett verktyg för att driva fram mänskliga rättigheter och demokrati. Men det stämmer inte alltid.
Vi har gång på gång pekat på att handel med diktaturer utan tydliga krav leder till att dessa diktaturers makt stärks. Verktyget, det vill säga den fria marknaden, lyckas inte hantera detta eftersom den fria marknaden sätter vinst framför folk.
Klimatomställningen tvingar oss att se över hur vi producerar, vad vi producerar och var vi producerar det. När vi ställer högre krav menar vissa partier att näringslivet inte kommer att fixa det och att den administrativa bördan blir för stor. När vi pekar på att vi måste fundera på om produktionskedjorna måste kortas ned kallas vi för protektionister.
Och när vi ifrågasätter den fria marknadens premisser hämmar vi utvecklingen. Så kan man välja att se det - eller så kan man ha ett annat perspektiv där människor, miljö och klimat kommer först.
Att anpassa vårt näringsliv utifrån klimatomställningen och att ta hänsyn till mänskliga rättigheter är att skapa ett modernare och säkrare näringsliv. Att skynda på omställningen är att inse att klimatkrisen är en reell fara för oss alla. Att säkra energifrågan är att göra oss fria från smutsig energi på olika plan.
Hade vi gjort det kanske vi inte hade varit lika beroende av rysk energi i Europa. I stället för att växla från kol till rysk fossilbaserad gas borde man ha växlat till förnybara alternativ. Vi såg tidigt hur de länder som är beroende av Ryssland tystade ned sin kritik mot landet just för att de är i en beroendeställning.
Mer om detta kan man läsa i vårt särskilda yttrande. Fru talman! Tidigt sa vi från Vänsterpartiet att man skulle stoppa import av olja och gas från Ryssland. Tidigare var det någon som nämnde Moderaterna, Kristdemokraterna och så vidare, men när Miljöpartiet lämnade in ett utskottsinitiativ var det Vänsterpartiet som backade upp det.
Politiken är intressant, för det som lämnades in från Miljöpartiet backades inte upp av andra partier. Efter en betänketid lade dock högerpartierna fram ett eget förslag som liknade Miljöpartiets, och i slutändan hamnade vi i ett gemensamt utskottsförslag. Det är bra att vi kom överens, för det här är viktigt och det behövs.
Allt det här visar ändå att omställningen måste intensifieras. Vi måste göra oss av med olje- och gasberoendet för klimatets skull men också för att driva på demokratiutvecklingen i världen. Det är ju inte bara ett enda krig som skapats för att dominera oljefält, och det är inte enbart en diktatur som upprätthålls via dem.
Jag hoppas att det här också landar i att vi hädanefter måste ställa andra krav på de länder som vi importerar ifrån, i synnerhet om det handlar om diktaturer. Vi kan inte fortsätta som vanligt. Efter oljeberoendet kommer beroendet av mineraler.
Då kan vi stå där igen i viljan att stoppa importen från ett krigförande land utan att kunna göra det fullt ut. Jag vill ändå avsluta med att rikta ett tack. När de politiska partierna tog flera veckor på sig att ta fram ett initiativ var det flera aktörer som snabbt visade sin solidaritet med det ukrainska folket.
Särskilt vill jag nämna Svenska Hamnarbetarförbundet. Jag läste i går att ni återinförde er blockad. Ni gjorde det vi borde göra, nämligen stoppa alla ryskägda, ryskflaggade och ryskkontrollerade fartyg samt allt sjötrafik till och från Ryssland. Ni visar oss att det går att göra mer.
Den blockaden har haft effekt på svensk handel med Ryssland, och det är positivt. Fru talman! Solidariteten facket visar är inte den första solidariska gesten som fackföreningar visat folk i andra delar av världen. Själv kommer jag från Chile - dotter till politiska fångar.
Om det är något vi fortfarande pratar om i den chilenska diasporan är det solidariteten hamnarbetarna på den tiden visade det chilenska folket när diktatorn Pinochet slet isär landet. Jag är också glad att även Transport har startat en blockad i hamnarna gentemot Ryssland.
Låt oss uppskatta och stötta den solidaritet hamnarbetarna visar, och låt oss inte göra som arbetsgivarförbundet Sveriges Hamnar. I stället för att stötta solidariteten har man valt att dra Svenska Hamnarbetarförbundet till Arbetsdomstolen. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.