KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars-Erik Lövdén (S):
Jag tycker att det är något egenartat att Beatrice Ask har vidhållit sin interpellation när hon samtidigt har framställt önskemål om en särskilt anordnad debatt i frågan. Likväl ska jag ge några kommentarer, utan att föregripa morgondagens debatt, till de inlägg som har hållits här.
Jag blev i ett avseende väldigt glad när Utjämningskommittén lade fram sitt förslag. Jag blev glad därför att det i Utjämningskommittén fanns en väldigt bred parlamentarisk uppslutning bakom principerna för ett framtida utjämningssystem.
Man gör inkomstutjämningen till en statligt finansierad inkomstutjämning, och man är i stort sett helt överens om utformningen av kostnadsutjämningen. Jag tyckte att det talade för en utveckling där vi skulle kunna lägga fast ett förslag i riksdagen under nästa år som hade en bred parlamentarisk majoritet. Jag hoppas fortfarande att det är möjligt.
Jag åker nu land och rike runt, även i Stockholmsregionen, och lyssnar på de synpunkter som förs fram om det föreliggande utredningsförslaget. Jag kan försäkra er som deltar i den här diskussionen att min bestämda ambition är att lägga fram ett förslag som har en bred parlamentarisk uppslutning.
Jag tycker att det är mycket olyckligt att vi ständigt har dessa uppslitande debatter om utjämningssystemet, ställer delar av landet mot andra delar. Min ambition är att lägga fram ett förslag som har bred uppslutning utan att frångå principen att alla delar av landet ska ha samma förutsättningar att klara sina åtaganden inom välfärdsområdet. Det är viktigt att understryka det.
Sverige är ett land och ett land som ska präglas av sammanhållning. Vi vinner inte på att bygga upp starka motsättningar och spänningar mellan olika delar av Sverige. Jag ska inte recensera reservationerna i utredningsförslaget, men jag konstaterar att Moderaterna som vanligt mäler sig ut. Med Moderaternas politik skulle vi i princip inte ha ett utjämningssystem.
Moderaternas reservation i utredningen skulle innebära att man på ett bräde kunde sänka skatten i Danderyd med 6 kr, i den kommun som redan i dag har relativt sett låg skatt och som har väldigt många höginkomsttagare. Jag tycker inte att det är rättvist.
Utan ett utjämningssystem, jag vill understryka det, skulle också konsekvenserna inom Stockholmsregionen bli betydande. Utan ett utjämningssystem skulle Botkyrka kommun behövt ha en kommunalskatt på 22 kr, medan det bara hade behövts 11 kr i Danderyd för att klara samma välfärdsåtagande.
Fall inte bara för de populistiska uttryckssätten utan försök föra en saklig diskussion om utjämningssystemen! Jag kan se brister i det nuvarande systemet. Jag tycker att det vore bra med en statligt finansierad inkomstutjämning. Det går alltid att diskutera utformningen av kostnadsutjämningen. Vad ska vara med, vad saknas, vad behöver förändras?
Men låt oss föra den diskussionen utifrån saklighet, sans och måtta och inte utifrån de väldiga överdrifter som debatten hitintills har präglats av.
Lars-Erik Lövdén (S):
Jag har i grunden inte någon annan uppfattning än Karin Pilsäter. Det vore förvånande om jag skulle ha det när det gäller vikten av att det finns goda arbetsgivare i kommuner och landsting som bedriver en rättvis och inte könsdiskriminerande lönepolitik. Det är upp till arbetsgivarna att se till att de bedriver en sådan lönepolitik, och där finns i dag mycket övrigt att önska.
Man måste naturligtvis eftersträva en lönepolitik som bär jämställdhetens förtecken. Sedan kan vi ha en lång utläggning om de ekonomiska villkoren för kommunerna och landstingen och om intresset av specialdestinerade statsbidrag kontra generella statsbidrag.
Jag är principiellt anhängare av generella statsbidrag för att kommunerna och landstingen i så stor utsträckning som möjligt själva ska kunna göra prioriteringar. Däremot kan det från stund till annan finnas skäl att gå in med specialinriktade bidrag för att därigenom lösa problem där det finns ett nationellt intresse av att förbättra kvaliteten och bygga ut verksamheten.
När det gäller utjämningssystemet är det väl bra att vi delvis är överens om att det är svårt att inom ramen för utjämningssystemet hantera de här frågorna. Det är svårt, eftersom mönstret inte är entydigt. Det är visserligen sant att löneläget för kommunalanställda i Stockholmsregionen ligger över det riksgenomsnittliga löneläget.
Men även inom Stockholmsregionen varierar löneläget kraftigt. Två kommuner med ungefär samma skattekraft kan i den kommunala verksamheten ha stora skillnader i lönekostnader. I min hemregion, Malmöregionen, har Malmö ett löneläge som ligger kring riksgenomsnittet medan det i alla kranskommuner ligger kraftigt över riksgenomsnittet.
Att väga in lönekostnadsskillnaderna är ingen enkel problematik. Vi får inte i utjämningssystemet bygga in en modell som innebär att om en kommun höjer lönerna får övriga kommuner vara med och betala den lönehöjningen. I så fall riskerar vi att komma in i en lönekostnadsspiral som inte vore bra från allmän ekonomiskpolitisk synpunkt.
Vi ska titta på den här frågan i det fortsatta arbetet med utjämningssystemet och se ifall vi kan hitta en modell som kan väga in strukturella lönekostnadsskillnader, men i så fall måste det vara en modell som inte är påverkbar för den enskilda kommunen.
Lars-Erik Lövdén (S):
Jag är stark anhängare till ett enkelt och lättöverskådligt utjämningssystem. Samtidigt har jag kommit till insikten att det är svårt att komma dit. Det är bara att se på remissutfallet av Utjämningskommitténs förslag - då inser man att det är komplext. Det är många faktorer som man måste ta hänsyn till därför att strukturerna i Kommun-Sverige är så olika.
Det finns tillväxtkommuner med stark befolkningstillväxt som har sina bekymmer. Antalet barn i skolan ökar, och det måste man ta hänsyn till. Men det finns också glesbygdsfaktorer att ta hänsyn till. Detta är alltså ett komplext system. Jag tror inte att vi genom utjämningssystemet kan komma åt de orättvisa löneskillnaderna mellan män och kvinnor.
För det krävs en aktiv arbetsgivarpolitik med goda arbetsgivare som tittar både till lönekostnadsskillnader och till andra arbetsvillkor som påvekar förhållandet mellan män och kvinnor. Jag går nu över till den andra frågan om de mer allmänna ekonomiska förutsättningarna för kommunerna. Det har inte bara varit tillfälliga statsbidrag.
Wärnerssonpengarna är inga tillfälliga statsbidrag; de permanentas nu efterhand. Redan från nästa år permanentas tre miljarder och görs om till generella statsbidrag enligt regeringens förslag. Man kan inte säga Folkpartiet heller har varit den som har legat på latsidan när det gäller att kräva ökade resurser till skolan och utbildningen. Det är väl snarare tvärtom - Folkpartiet har legat på i den riktningen.
Det var nödvändigt att göra en specialsatsning på skolan därför att vi såg att det behövdes fler lärare. Än en gång vill jag understryka att jag i princip är anhängare till generella statsbidrag. Det bör vara huvudprincipen. Det skapar frihet för kommunerna att göra prioriteringar. Därmed skapar det också ett utrymme för kommunerna, i varje fall för progressiva kommunledningar, att se till så att man utjämnar orättvisa löneskillnader.
Axel Darvik (FP):
Jag tackar utbildningsministern för hans svar. Det är spännande att höra hur utbildningsministern mer och mer börjar låta som en folkpartist i sina svar till Folkpartiets ledamöter i riksdagen. Han talar om krav på kunskap, kvalitet och tydlig utvärdering. Detta är saker som tidigare kanske har varit mer tabubelagda inom socialdemokratin men nu har blivit rumsrena.
Månne är det så att han har vaknat från sin drömvärld och ser verkligheten såsom den är, eller också är det så att han mycket skickligt lägger ut en retorisk dimma så att ett uselt surrogat förväxlas med den äkta varan. Att det är så bevisas när man ser på den konkreta nakna skolpolitiken såsom den är i dag utan att vara omsluten av retoriska bolster.
Kunskapskraven ska inte vara några behörighetskrav. De ska vara mål som man ska ha, och de får absolut inte utesluta någon. Den här kravlösheten är också en hjärtlöshet. Den socialdemokratiska kampen mot väderkvarnarna ska fortsätta. Förkunskapskraven ska avskaffas till varje pris. Verkligheten ska vändas ryggen.
I stället för att ge grundskolan möjligheter att lägga en kunskapsmässig grund för varje individ skapas nu ett preparandår. Detta är till för ett ytterst litet antal elever som har de allra största kunskapsbristerna, säger utbildningsministern. Låter inte de här orden väldigt bekanta?
Det är nästan så att han här citerar en före detta skolminister, Göran Persson, när denne inrättade det individuella programmet som då var till för ett ytterst litet antal. Nu är det gymnasieskolans näst största program. Endast 13 % av dem som börjar på det individuella programmet slutar med ett riktigt slutbetyg.
Det är ett katastrofalt misslyckande, och nu ska man göra samma misstag ytterligare en gång. Man ska inrätta preparandåret för dem som inte klarar av att komma in på det individuella programmet. Någon som ändå har förstått lite av vad den socialdemokratiska skolpolitiken handlar om och dess brister är kommunalrådet Åke Hillman i Västerås. Västerås var mönsterexemplet. Det har utbildningsministern själv lyft fram.
Det ska skapas Västerås runtom i hela Sverige. Där avskaffade man tidigt förkunskapskraven och var en föregångskommun på det sättet. Åke Hillman sade i Kommun-Aktuellt ganska nyligen att de trodde att de var snälla mot eleverna när de gjorde på detta sätt. Men det var inte så. Det har blivit ett mycket tydligt misslyckande.
Betygen har gått ned i Västerås, och fler elever slås ut från gymnasiet. Den liberala skolpolitiken är tydlig och innebär en skarp kontrast mot dagens. Det är en politik som ger arbetsro, tydlig utvärdering och höga krav på kunskap.
IV och preparandår ska avskaffas, och grundskolan ska ges möjligheter att lägga grunden. Förkunskapskraven ska ligga fast. Jag måste fråga utbildningsministern: Varför ska dessa viktiga behörighetskrav avskaffas? Varför ska man inrätta ett preparandår när man har sett hur det har gått med det individuella programmet? Varför ger man inte i stället grundskolan möjligheterna att lägga grunden?
Axel Darvik (FP):
Utbildningsministern måste nog öppna ögonen och se hur verkligheten ser ut. Det är ju den socialdemokratiska skolpolitiken som är den hänsynslösa utslagningsmaskin vi har i dag. Jag nämnde siffrorna förut. En tredjedel av alla gymnasieelever får inga slutbetyg efter fyra år. 57 % når inte upp till gymnasieskolans mål.
Det är ju de svagaste eleverna som man sparkar på med dagens skolpolitik. Den verklighet som jag ser handlar också mycket om den tid då jag gick på gymnasiet - nyligen, i en av Göteborgs segregerade förorter, i en förortsskola med många elever från kanske inte alltid så goda förhållanden.
Det är ju dessa man sviker. Det är också därför Åke Hillman från Västerås säger att det inte är att vara snäll att ta bort kraven. Man skickar också ut signalen till skolchefer och rektorer i grundskolan: Ni behöver inte ta tag i de här problemen. Vi skickar eleverna vidare och löser detta senare, i PRIV eller på något annat sätt. Detta är inte en bra lösning.
Det är också därför vi vill ha tydliga krav tidigt i grundskolan. Vi vill ha de nationella proven tidigt så att man ser dem som inte når upp till kraven, och då ska skolan ha ett väldigt tydligt krav på sig att se till att ta hand om de här eleverna och erbjuda det stöd som de behöver.
På detta sätt hjälper man de här eleverna att få nytt självförtroende och möjligheter att skapa sig sin framtid. Vad man nu gör är att man sviker dem. Det är de svagaste eleverna som drabbas i dagens skola. De starka klarar sig alltid.
Axel Darvik (FP):
Jag skulle vilja börja med att tacka utbildningsministern för svaret och skicka med att det är mycket roligt att regeringen nu har samma höga ambition vad gäller matematiken som Folkpartiet har. Matematiken ju ett grundläggande ämne, ett fundament, som är väldigt viktigt för att man ska kunna lära sig nya saker och utvecklas som person.
Eftersom vi vet hur viktig matematiken är är det med stor fasa man läser en hel del av de rapporter som kommer. Ministern har letat fram PISA-rapporten från OECD, en organisation som bland annat har Mexiko, Tjeckien, Ungern och andra östeuropeiska länder som medlemmar - länder som inte har samma ekonomiska resurser att satsa på skolan som Sverige har.
Sverige är det land som satsar allra mest på utbildning mätt i procent av BNP. I den här statistiken hamnar vi på plats 14 - långt efter till exempel flera av våra nordiska grannar. Detta ser jag som ett mycket dåligt resultat för den svenska skolan.
Thomas Östros nämnde om att man ska ändra attityden till matematik, utveckla didaktiken och använda sig av nya pedagogiska grepp i undervisningen så att det blir mer spännande och mer lockande för eleverna att läsa matematik. Han sade att vi inte är överens men där måste jag upplysa utbildningsministern om att han har fel.
Vi har absolut inget emot de här förslagen, men de är inte tillräckliga. Nu kommer jag till den del där jag ska försöka övertyga ministern om att regeringen här faktiskt är ute efter att gräva sin egen grav. Inom matematiken har man nämligen låst sig väldigt mycket vid vissa saker.
Det gäller då till exempel att avskaffa förkunskapskraven och att man absolut inte får dela in några elever i grupper beroende på vilken nivå de ligger på - detta trots att de flesta i skolan, såväl lärare som elever, vet att med en alltför stor spridning i klassen tappar man så att säga elever i ändarna.
Absolut värst är naturligtvis att de elever som skulle behöva extra stöd, tid och hjälp inte får det eftersom undervisningen går för snabbt fram. Vidare får kanske en del motiverade elever inte tillräcklig stimulans. Därför skulle vi i Folkpartiet vilja ta bort förbudet mot att dela in elever i olika nivågrupper. När det gäller matematiken på gymnasiet tror jag att jag måste förtydliga mig lite grann.
Till exempel i fråga om kursen matematik A, som alla på gymnasiet måste läsa, är det samma mål för alla oavsett om man vill bli betongarbetare eller om man vill bli astrofysiker. Detta tycker jag är galet.
Jag skulle i stället vilja ha en tydlig uppdelning i lärlings- och yrkesutbildningar och studieförberedande utbildningar som också ger tre olika typer av examina. På det sättet ger man skolan möjlighet att anpassa sig efter eleverna. I dag måste eleverna passa skolans alltför trånga mall.
Axel Darvik (FP):
För att informera utbildningsministern kan jag berätta att jag har träffat en del socialdemokrater som är djupt oroade för vart den socialdemokratiska skolan är på väg, inte minst med tanke på det nya förslag som har kommit om gymnasiereformen. Utbildningsministern säger att Socialdemokraterna står för något slags kunskapsskola. Jag undrar vad det är för kunskapsskola.
Det är inte Folkpartiet och socialliberalerna som står för en utslagningsskola, en sorteringsskola. Det är Socialdemokraterna som gör det. Det är Socialdemokraterna som har skapat en skola där enbart hälften av eleverna går ut gymnasiet med fullständigt betyg efter fyra år i gymnasiet.
Det är en utslagning av oerhört stora mått. Vi ser också hur en växande andel har betyget IG i matte. Det har vuxit fram en attityd inom Socialdemokraterna där det är fult med yrkesutbildningar som ger riktiga hantverksyrken.
Man kan mycket väl tänka sig profilklasser inom vissa områden, till exempel dans och musik. Men när det handlar om matematik är det någonting fult. Det här föraktet vänder vi liberaler oss mot. Vi skulle vilja ha en lärlingsutbildning för dem som vill lära sig ett riktigt hantverk. Jag var tidigare i dag ute på en gymnasieskola i Gustavsberg här i Stockholm.
Jag fick ett starkt stöd bland både elever och lärare för att fortsätta att driva den kamp som vi liberaler driver. Jag fick bland annat från en lärare höra: När du går tillbaka till riksdagen säg att de ska slänga det nya förslag som Gymnasiekommittén har kommit med i papperskorgen och att de i stället ska göra som Axel Darvik säger, då blir det betydligt bättre.
Jag känner en trygghet när jag står i talarstolen och inte behöver oroa mig för de angrepp som utbildningsministern riktar. Det är faktiskt med den skola som vi har i dag som man har sänkt kunskapskraven och nivån på kunskaperna. Sverige har åkt berg- och dalbana enligt de olika undersökningarna.
Det skulle naturligtvis vara en fördel om lärare hade möjlighet att dela in elever i grupper efter olika nivåer och möjlighet att anpassa utbildningen. Det innebär inte att man sänker kunskapskraven, utan det gör att man ger eleverna möjlighet att nå upp till de mycket högt ställda mål som vi vill ha. Det ger också möjlighet för skolan att anpassa sig till individen.
Den skola som Socialdemokraterna står för är en skola där alla elever ska stöpas i samma form. Gymnasiekommitténs förslag är ett mycket tydligt exempel på detta. Alla elever ska följa samma mall, och alla ska stöpas i samma form. Människor fungerar inte på detta sätt. Vi är olika, och vi har olika begåvningar och förutsättningar.
Då vill vi att skolan ska vara ett verktyg för att man ska kunna utveckla sin egen begåvning. Såsom det är nu är det så att de som inte passar in i den socialdemokratiska mallen slås ut och hamnar utanför samhället. Så vill inte jag ha det.
Axel Darvik (FP):
Det är kanske upplyftande för skolministern att höra att två representanter för Socialdemokraterna är överens i skolpolitiken. Andra socialdemokrater är kanske mer oroade för vart denna flummiga skolpolitik är på väg. Det förslag som vi har är att man ska möta eleverna på den nivå som de befinner sig på. Man ska anpassa skolan efter individen.
Man kan arbeta i olika grupper till exempel på högstadiet. Var utbildningsministern har fått ifrån att man ska dela upp tioåringar, det vet jag inte. Jag vet inte om det är några tankar som han själv har haft eller om han har fått det någon annanstans ifrån.
Om man vill ha höga ambitioner i fråga om kunskap går det inte att ta bort förkunskapskravet och låta alla komma in på vilket program som helst på gymnasiet. Det visade sig i Västerås, och det var också det mycket tydliga medskick som jag fick av de elever som jag träffade tidigare. Vår utbildningspolitik grundar sig på en tydlig utvärdering, en god arbetsmiljö och en hög kvalitet på skolan och de kunskaper som man får där.
Det var också de krav som de flesta av mina kompisar ställde på gymnasiet när jag studerade där. De tyckte att detta var det absolut viktigaste i skolan. På flera av dessa punkter brister den socialdemokratiska skolpolitiken. Inger Lundberg tog upp vårt budgetalternativ. Men man får nog läsa lite noggrannare. Vi satsar bland annat 200 miljoner på ett nytt kvalitetsinstitut för att höja kvaliteten inom skolan.
Vi satsar 600 miljoner mer om året än vad regeringen gör på forskning som naturligtvis också kommer lärarhögskolorna till del så att de kan bedriva en bra och kvalitativ forskning kring de olika ämnena och utveckla dem.
Axel Darvik (FP):
Lennart Gustavsson säger att det är synd att de borgerliga partierna inte är ännu mer enade än vad de är nu. Jag tackar för den supporten, som till och med kommer från Vänsterpartiet. Jag kan säga till Lennart Gustavsson att det råder en mycket god stämning inom alliansen. Jag ser inga problem med att vi ska kunna komma överens om en hel del saker inför valet 2006. Mer bekymrad är jag i så fall när det gäller vänsterkanten.
Det är mycket bra att vi till exempel i går hade Miljöpartiets stöd när det gäller friskolorna. I den frågan finns ju annars en djup splittring mellan Socialdemokraterna och Vänstern och de mer förnuftiga miljöpartisterna. Även när det gäller betygen skiljer det sig mycket inom vänsterkartellen.
När det två gånger om året drar ihop sig till förhandlingar tävlar man om att kunna sticka kniven i varandra och pressa ut varandra i förhandlingarna. Man kan alltså vara mer bekymrad över hur stämningen ser ut på vänsterkanten.
Senast visade också skrotandet av Gymnasieutredningens hela förslag den djupa splittring som finns både inom Socialdemokraterna och mellan samarbetspartierna. Det som skulle lösa gymnasiets problem blev ingenting. Lennart Gustavsson behöver inte vara orolig för alliansen. Vi har arbetsgrupper som jobbar på i god stämning, som jag sade.
Vi har redan nu presenterat förslag när det gäller högskolan och forskningen. Han borde vara betydligt mer oroad för hur det ser ut hos vänsterkartellen.
Axel Darvik (FP):
Lyssnar man på Mikael Damberg kan man få intrycket att det skulle vara pengarna som är den stora skillnaden mellan oss och Socialdemokraterna. Vi säger inte nej till en enda krona till skolan, men vi tror inte heller att pengar är allt, att pengar löser alla problem. Jag skulle vilja ställa en del frågor angående tryggheten i skolan. Att ha god arbetsro och en bra arbetsmiljö är oerhört viktigt.
Det är för att man ska kunna lära sig och få med sig de kunskaper som behövs. För det krävs naturligtvis förebyggande åtgärder. Men när det hettar till måste även lärarna ha de befogenheter som krävs att kunna visa vad som är rätt och riktigt. De möjligheterna och befogenheterna har Socialdemokraterna successivt tagit bort.
I förslaget till skollag tar man även bort en av de sista befogenheterna som faktiskt finns för lärare att använda sig av när det uppstår oro i klassrummet och därmed en möjlighet att visa vad som är rätt och riktigt. Jag tycker att detta är slarvigt, slappt och sanslöst verklighetsfrånvänt.
Jag vill att lärare ska kunna vara de ledare i skolan de ska vara och också kunna förmedla tydliga värderingar av vad som är rätt och riktigt i skolan.
Axel Darvik (FP):
Mikael Damberg säger att Socialdemokraterna har jobbat mycket med detta. En hel del av det värdegrundsarbete som har gjorts är jag inte emot. Det har varit bra, och det har vi också deltagit i. Men tittar man på resultaten, på de internationella undersökningarna, förskräcker de. Det stod i tidningarna senast i dag att mer än hälften av alla tjejer som går i skolan någon gång har kallats hora. Det är absolut inte acceptabelt, tycker jag.
I de internationella undersökningarna är det i några avseenden som Sverige ligger i topp. Det är i sådana undersökningar där man har kollat hur utbrett skolket är och hur dålig arbetsron är i svenska skolor. Där hamnar vi i topp internationellt. Det är naturligtvis oerhört beklagligt.
Det beror bland annat på att man hela tiden har avlövat lärarna möjligheten att få vara ledare och ha de befogenheter som krävs för att de ska kunna se till att garantera att det finns arbetsro i skolan. Det har man gjort successivt. Ibland kommer socialdemokrater med osanningar om att det i princip skulle vara rottingen som plockas fram.
Så är det definitivt inte när jag pratar om befogenheter. 1985 strök man möjligheten i skollagen att stänga av en elev maximalt en vecka. Man tog också bort möjligheten att skicka hem en skriftlig varning till föräldrarna. Jag måste fråga Mikael Damberg: Är detta sådana befogenheter som han tycker att det är helt riktigt att lärarna inte ska ha?
Ska man inte få skicka hem en skriftlig varning när elever har betett sig illa i skolan?