KBLab/rixvox huggingface dataset:
Martin Ådahl (C):
Vänsterpartiet är det enda partiet i Sveriges riksdag som anser att allting på Arbetsförmedlingen historiskt sett har fungerat jättebra. Vi har nu en debatt där alla andra påtalar problem, brister och behovet av att förbättra. Men här finns ett parti som ensamt håller fast vid att det var bäst förr och att om vi skulle gå tillbaka till det skulle allting bli bra. Då blir det lite rörigt.
Fru talman! Man tittar inte ordentligt i den rapport som vi just nu debatterar och där det uttryckligen står att Stöd och matchning har fungerat bra - det har också Riksrevisionen tittat på i andra rapporter - men att just det system som har etablerats har skapat vita fläckar i landet och att det behöver korrigeras.
I det läget säger man att just den reformering av Arbetsförmedlingen där detta är en central del inte ska genomföras. Man vill på något sätt backa bandet, för det blir bättre om det blir som det var tidigare. Det var den första oklarheten. Den andra oklarheten var att man är emot att nya Krom ska införas. Krom är alltså en utveckling av det vi som nu diskuterar, Stom med fristående aktörer. Där görs många av de förändringar som Riksrevisionen föreslår i sin rapport, inte alla men många av dem.
Ändå är det dåligt utifrån den rapport som presenteras. Det är såklart svårt att få en rapport från Riksrevisionen att passa ihop med Vänsterpartiets enahanda och ensamma politik i den här frågan. Men någonstans kan man väl ändå förhålla sig till det som står i det dokument som vi har framför oss och inte bara hitta på ett eget innehåll, apropå att hålla sig till verkligheten.
När det gäller coronapandemin och de enorma svårigheterna med att kämpa med den har vi tillfört medel. Det är uppenbarligen inte tillräckligt, men vi har tillfört medel till det.
Martin Ådahl (C):
Mytbildningen från det enda parti som inte vill förändra politiken till det bättre och till resultatorienterad verksamhet i Arbetsförmedlingen fortsätter. För det första tar ni ingen som helst hänsyn till rapporten, utan ni hittar på egna slutsatser. Det kan man till och med höra i Ali Esbatis replik. För det andra kommer ett totalt ogrundat påstående.
Om man som Ali Esbati har följt riksdagen länge, fru talman, borde man kunna konstatera att Centerpartiet i åratal har kritiserat avvecklingen av små kontor på landsbygden. Och när detta skedde skapade det en sådan kraftfull protest mot oss, även från regeringen, att ledningen för Arbetsförmedlingen till slut byttes ut för att utvecklingen skulle ändras.
I följande regleringsbrev pekade man med hela handen på att närvaron på landsbygden i Sverige måste återställas. Vi kommer att fortsätta följa upp detta. Det här är icke tillräckligt, vilket vi har påtalat, efter så många år av avveckling av närvaron på landsbygden med bland annat ert stöd till Socialdemokraterna. Mytbildningen kan vi lägga därhän. Jag vill säga ytterligare något om experiment och sådant.
Alla länder i världen som lägger mycket pengar på detta, inklusive facket och arbetsgivarnas egna trygghetsorganisationer, använder sig av fristående förmedlare som kommer med nya idéer men som bara får betalt efter resultat i form av varaktigt arbete. Det blir mest för de tuffaste fallen. Det här fungerar. Det fungerar i andra länder, och det fungerar i Sverige. Ett undantag är väl USA där det inte finns några pengar alls för att ge hjälp till de arbetslösa.
Det här är inget experiment, men vi gör det försiktigt, noggrant och genomtänkt utifrån bland annat Riksrevisionens rapport.
Martin Ådahl (C):
Det finns en stor fråga om den budget som regeringen har lagt fram på riksdagens bord. Varför gjorde man inte mer om man efter pandemin ville göra allt för att landets småföretag ska kunna anställa de många arbetslösa och de många långtidsarbetslösa som har drabbats hårt under denna tid?
Varför såg man inte till att sänka skatten på att anställa dem som står längst från arbetsmarknaden? Varför såg man inte till att göra det ännu mer lönsamt att arbeta?
Varför har man inte, om man så som man sagt måste vända på alla stenar, låtit mer än maximalt var fjärde arbetslös möta en effektiv och resultatbaserad matchningstjänst som kan hjälpa dem att hitta rätt arbetsgivare?
Varför lät man inte denna budget, när man hade chansen, luta dit där behoven för Sverige, de arbetslösa, företagen, jobben och landsbygden finns? Landsbygden har ju upplevt sin djupaste kostnadskris sedan den stora torkan för ett antal år sedan.
Ändå får de inte de förstärkningar som de behöver i detta krisläge. Varför valde man inte att låta jobbpolitiken luta åt mitten?
Martin Ådahl (C):
Det kan inte ha undgått regeringen att vi inte tror, att det inte finns några bevis för och att det inte har visat sig att extratjänster och introduktionsjobb gör någonting annat än att lyfta en börda från kommunerna. Det är visserligen en tung börda som de inte borde bära, men detta är inte en effektiv åtgärd per krona.
Det är många arbetslösa som söker jobb, och det är många som behöver arbetskraft. Man behöver matcha dem mycket effektivare än i dag, så att inte alla står med en massa ansökningar i vardera änden. De hade behövt den här effektiva matchningshjälpen. Det är oerhört frustrerande att bara en fjärdedel, eller kanske inte mer än en femtedel, möter de här matchningstjänsterna som ska gälla framöver och som alla pratar om. Det sker ju inte i verkligheten.
Martin Ådahl (C):
Jag vet att jag pratade lite fort i och med de nya tidsbegränsningarna, som är väldigt skarpa. Det finns ett längre namn på en mycket ärevördig titel att uttala, men jag yrkade faktiskt i de snabba rycken här bifall till vår budgetmotion - även om det inte var tydligt nog. Jag förtydligar alltså härmed, herr ålderspresident, att jag yrkar bifall till reservation 2 och 6.
Jag skulle vilja svara på repliken. Hela poängen med pensioner, som alla inser ska vara långsiktiga, är att de är långsiktigt och stabilt finansierade. För detta har vi Pensionsgruppen. Vänsterpartiets agerande visar att de inte ska sitta där, för det är just de snabba rycken och de enkla lösningarna på långsiktiga problem som inte ger pensionärer trygghet.
Det är det som kommer att leda fram till ett pensionssystem av den typ man har i Grekland eller som man hade i Frankrike innan man fick ordning och reda på det hela. Om man gör så får man sänka pensionerna för att man inte har finansierat dem och inte tänkt igenom detta. Gudskelov kommer inte ert förslag att gå igenom.
Martin Ådahl (C):
Jag uppfattade två frågor, och jag tänker svara på dem. Först och främst: Det är inte direkt någon stor hemlighet hur processen kring budgeten har gått till. Gång efter gång har frågan ställts varför vi inte kan förhandla med regeringen. Och gång efter gång har vi tyvärr tvingats svara: Vi ville det, men tyvärr lämnade Liberalerna den överenskommelse vi hade och det de hade lovat sitt eget parti.
De skapade en situation där vi inte hade en arbetsmajoritet för en vettig budget. Då var vi tvungna att välja den här vägen. Det var inte vårt val, och det var inte vår önskan. Men, herr ålderspresident, återigen apropå den populism vi har hört från Vänsterpartiet här: Vi tänkte inte släppa in dem i budgetförhandlingarna.
På en rak fråga om huruvida vi har budgetförhandlat och ställt krav i förhandlingar kan jag svara att det första jag har sagt när jag har gått in i rummet de gånger jag har träffat Magdalena Andersson och det sista jag har sagt när jag har gått ut är detta: Du inser att vi inte kommer att förhandla om några delar av budgeten, utan vi får prata om andra saker.
När det gäller sjukersättningen vill jag bara säga att vi i vår budget, som vi står för och röstar på och som Sverige behöver, har accepterat denna sänkning. Redan från början tyckte vi att det var en tuff prioritering men att den var nödvändig. Nu har uppenbarligen alla accepterat den. Den har gått igenom, och den som ville ha detta vann.
Därför förstår jag inte varför man nu börjar rikta in sig på att det är något fel att skatten dessutom sänks för andra. Det är ju inte det vi gör i vår budget, och det är inte något vi är ansvariga för. Jag förstår inte riktigt logiken. Ni har vunnit, och det ni kallar för funkisskatten är borta. Ni har fått stora skattesänkningar för den här gruppen. Varför då hålla på så här och inte i stället fira den segern?
Martin Ådahl (C):
Miljöpartiet får ställa frågorna till dem vars budget det gäller. Vi står för vår budget. Vi följer praxis, och vi står upp för det Sverige behöver. Ställ frågorna till dem som har samarbetat och lagt fram förslagen utan att över huvud taget bry sig om att söka stöd från någon annan i den breda mitten!
Jag vill än en gång klart och tydligt svara: Självklart satt vi och förhandlade budgeten inledningsvis, fram till dess att samarbetet lämnades av Liberalerna och sköts ned av ett gemensam misstroendeyrkande från Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna. Då kunde vi inte fortsätta. Men jag har icke framfört krav som har bemötts.
Vi har inte förhandlat i någon form.
Martin Ådahl (C):
Först vill jag säga att när jag i mitt anförande sa att vi står ensamma var det en vädjan till andra partier att ansluta sig till den klassiska mittreformpolitik som har burit upp Sverige under många år och som Elisabeth Svantesson en gång var en del av i en regering som gjorde stora reformer för arbete och företagande.
Men det betyder inte att vi står ensamma. Många, många i Sverige tycker likadant. Många, många vill ha Sverige styrt från mitten. Därför ska vi stå fast vid vår motion och följa praxis och de klassiska finanspolitiska ramarna. Därmed kommer vi inte att stödja något annat budgetförslag, ej heller ert.
Martin Ådahl (C):
Jag vill bara beklaga, som jag gjorde i mitt anförande, att det finns så lite av den klassiska borgerliga politik som här nämns - tron på småföretagare, rejäla och faktiska satsningar på landsbygden, insatser för att förbättra arbetsmarknaden med kraft och inte bara med bidrag, även om vi kan vara överens om att vissa av dem behövs.
Det är som att det har uppstått ett vakuum där den klassiska borgerliga politiken fanns i Sverige. Och när det gäller utsatta områden, herr ålderspresident: Tro mig, Elisabeth Svantesson, jag har besökt många.
Jag har träffat många i dessa områden, och alla säger mig samma sak: Vi måste göra både och - med full kraft skapa polisnärvaro i vardagen och satsa på en dröm och en möjlighet i skola, socialtjänst och så vidare. Vi ska inte skuldbelägga människor för deras etniska eller religiösa bakgrund.
Martin Ådahl (C):
Jag får upprepa att det inte - bara så att alla är klara över det - handlar om att "släppa fram" någon budget. Vi följer den praxis som har gällt under många årtionden i det här landet när det gäller budgethantering, och vi ser verkligen inte i något av budgetförslagen att den här visionen och det här hoppet finns. Jag minns också allt det fina som Jakob Forssmed berättar om från filmen.
Vi får väl alla titta på den sedan. Men här fanns ju hoppet och tron på människan, inte misstänkliggörandet. Här fanns drömmen om att skapa en ny tillvaro tillsammans i det här landet, en dröm som helt har gått förlorad - tyvärr även i de konkreta förslagen. Det handlar inte om allt.
En hel del, inklusive satsningar på rättsväsendet - som är otillräckliga - har vi faktiskt drivit fram i successiva budgetar med den sittande regeringen. Det handlar, som jag var inne på, om avsaknaden av de offensiva förslagen för småföretagen och avsaknaden av riktiga satsningar på landsbygden. Det handlar också - och här blir jag riktigt orolig - om avsaknaden av ordentliga satsningar på arbetslinjen.
Utöver allt annat är jag bekymrad över att man nu tycker att de a-kassehöjningar som Socialdemokraterna gjorde under pandemin - mycket motvilligt från vårt håll - nu plötsligt ska accepteras som permanenta eftersom ni har en ny samarbetspartner som har helt andra prioriteringar än de klassiska borgerliga. Det bekymrar mig mycket.
Martin Ådahl (C):
Ja, absolut! Men det är väldigt påtagligt att vi behöver båda. Vi behöver inte bara fler poliser; vi behöver dem närvarande på gatorna, i vardagen. Det är därför vi trycker så hårt på vår budget. Ja, vi behöver ha en vettig och hoppfull politik.
Ja, vi behöver flytta bort från skuldbeläggningen av invandrare på grund av deras etniska eller religiösa bakgrund till hoppet och drömmen om ett Sverige där de kan bidra och jobba i sitt anletes svett. Ja, vi behöver gå tillbaka till det som Jakob Forssmed pratar om. Men det är ju där vi ser hur ni har villat bort er och låtit extremerna och ytterkanterna styra.
Det är där vi vädjar om att ni ska vända tillbaka till mitten i svensk politik och söka samarbeten där man har samma värderingar, samma visioner och samma tro på människan.
Martin Ådahl (C):
Jag kommer att göra något okonventionellt, men det kommer sig av att Ulla Andersson började prata om något annat än den budget vi nu debatterar. Den nyvalda statsministern har ju uttryckligen sagt att man inte kommer att lägga fram det här pensionsförslaget, eller vad man ska kalla det, i den innevarande budgeten. Jag säger det bara så att alla förstår.
Om det var gratis att höja pensionerna skulle vi alla i den här kammaren höja dem till astronomiska belopp per månad. Men det är det ju inte. De ska ju vara finansierade långsiktigt. Det här är ganska allvarligt, faktiskt, för man målar upp en bild av att man ger till alla pensionärer.
När ni nu på något magiskt sätt kan höja de pensioner som vi alla vill höja, utan att ha några pengar för det, måste vi ställa den enda relevanta frågan: Hur är denna reform finansierad? Det här handlar inte bara om politisk retorik i riksdagen. Det är väldigt viktigt för vårt pensionssystem, för vi har varit dit ni är på väg.
Det handlar om ofinansierade pensioner och astronomiska underskott - i Sverige och i andra länder. Detta var bakgrunden till den stora pensionsreformen och den långsiktiga finansieringen. Detta var bakgrunden till Pensionsgruppen och till att de som håller på som ni gör inte ska vara med där. Det var faktiskt också bakgrunden till att det blev höjda pensioner för de sämst ställda - visserligen otillräckligt men ändå en kraftfull höjning sedan den tiden.
Min fråga är återigen: Var finns pengarna till dessa löften?
Martin Ådahl (C):
Det blir retoriska blomstermålningar när man inte riktigt svarar på frågan. Låt mig ta upp ett par saker. Med all respekt: Jag har inte suttit i någon regering som har sänkt värnskatten. Det var januariavtalet. Men tack i alla fall. Varför är det så viktigt med skattesänkningar just på jobb, och i synnerhet just för dem med lägst inkomst? Jo, det handlar om att få in människor i jobb.
Vad är det som finansierar pensionerna, Ulla Andersson? Det är ju allas vårt arbete, och ju fler som jobbar, desto större möjlighet att finansiera detta. Det är så vi har kunnat stärka välfärden och samtidigt sänka skatten gång på gång. Jag måste ställa frågan igen: Var finns pengarna? Hur är detta finansierat? Det är fint med fagra löften, men om de inte går att hålla och det inte är hållbart har det inte i pensionssystemet att göra.
Martin Ådahl (C):
Jag bad om replik inte för att polemisera utan för att jag vill be om ursäkt till Karolina Skog. Jag blev uppmärksammad på att jag faktiskt inte förstod frågan som ställdes i replikskiftet när jag hade hållit mitt anförande. Frågan var så avlägsen från min värld att jag inte ens förstod dess innehåll.
Som jag förstår det frågade Karolina Skog egentligen inte om vi förhandlat med regeringen, vilket vi obviously inte har gjort, utan hon frågade om vi förhandlat med den andra koalitionen. : Nej.) Det var inte det som var frågan? Nehej, då har jag återigen missförstått. Det var huvudbetänkandet det handlade om, trodde jag. Då kan jag bara säga rakt av att det har vi inte gjort heller. Alla missförstånd är totalt utredda. Vi har inte förhandlat med någondera, och vi yrkar bifall till vår egen motion.
Jag vet inte om vi ska ha ett replikskifte om det här; jag ville bara vara säker på att jag svarat ordentligt.
Martin Ådahl (C):
Jag hörde Elisabeth Svantesson i sitt anförande anklaga regeringen för att montera ned arbetslinjen. Men jag skulle vilja fråga om Moderaterna håller på att montera ned arbetslinjen.
Det ironiska är att efter de förhandlingar som vi hade med den socialdemokratiskt ledda regeringen blev det stora skattesänkningar på arbete. Och vi stod ända fram till pandemin emot starka krav på att höja a-kassan. Vi gick med på det, men bara temporärt under pandemin. Sedan skulle det bort. Det var ju en bärande del av arbetslinjen.
Sedan visar det sig att när Moderaterna nu ska få ihop sitt förslag är det tillsammans med SD med sin minst sagt vänsternära politik. De är ju för övrigt inte ett borgerligt parti, så ni kommer inte att få någon borgerlig regering. Ni kommer att få en SD-beroende regering. SD driver igenom den temporärt höga a-kassan, att det är det som är den nya arbetslinjen.
Dessutom läggs det till en obetald familjevecka, i princip samma antal dagar fast utan betalning. Alla vi som håller på med det här vet att det är dåligt både för arbetsutbudet och för jämställdheten - lika dåligt faktiskt.
Jag har faktiskt en annan fråga också: Varför försvann alla konkreta satsningar på landsbygden och alla löften som ställdes ut innan den här budgeten väl lades fram? Det fanns klara och tydliga insatser för enskilda vägar och för att satsa på landsbygdsprogrammet och förbättra bredbandet. Varför försvann detta när det kom till kritan i er budget?
Martin Ådahl (C):
Det var den enklaste frågan att besvara på många debatter: Inga. Vi kommer inte att höja några skatter på jobb och företagande de kommande åren. För varje krona som skatten måste stiga för väldigt skadliga utsläpp - och det kommer kanske att finnas några - kommer vi att sänka skatten på jobb och företagande. Skattenivån ska alltså ned och inte upp.
Det illustrerar just det som är Centerpartiets roll i svensk politik, att vara den liberala mittkraften som samlar partierna i mitten, som vi gör i dag med det här pensionsförslaget. Som Elisabeth Svantesson faktiskt själv säger nu var vi ju oerhört nära att komma överens i Pensionsgruppen. Nu har jag just hört Oscar Sjöstedt från Sverigedemokraterna triumferande säga: Nu är Pensionsgruppen död. Nu är den långsiktiga lösningen död.
Jag har faktiskt några motfrågor här till Elisabeth Svantesson. För det första: Är Pensionsgruppen död, som er uppenbarligen mycket nära samarbetspartner Sverigedemokraterna säger? För det andra: Vi har inom ramen för komplicerade regler, som egentligen är väldigt begränsande i den här typen av ändringsbudget, varit väldigt generösa och låtit er lägga fram ert förslag.
Är det då orimligt att vi inom ramen för dessa regler ska få lägga fram vårt kompromissförslag som motförslag? Varför är det en så orimlig idé? Slutligen vill jag säga att om Elisabeth Svantesson ska bli finansminister måste hon hålla koll på siffrorna. Centerpartiet har ju i samarbete med Socialdemokraterna sänkt skatten på arbete med totalt tiotals miljarder kronor hur man än räknar.
Martin Ådahl (C):
Egentligen vill man inte begära replik efter allt det kloka som Jakob Forssmed sa om pensionssystemet. Det tråkiga är att han inte har kunnat agera på det.
Min fråga är: Beror det faktum att man inte har lyckats lägga ett enda kompromissförslag och inte svarat på ett enda kompromissförslag på att er nära samarbetspartner, som med dunder och brak har förklarat i talarstolen att Pensionsgruppen är död och begraven, i själva verket förhindrar och stoppar er från att fungera i Pensionsgruppen och därmed har lyckats med att dödförklara Pensionsgruppen även om ni inte vill det?
Martin Ådahl (C):
Svaret på frågan är att vi hela tiden har velat få en lösning i Pensionsgruppen, och vi har verkligen bett om att ni ska lägga ett kompromissförslag. Jag noterar att även om det kom väldigt mycket mellan där fick man inte klart för sig varför ni inte kunde lägga ett enda kompromissförslag under alla de här mötena. När det gäller att säga att Pensionsgruppen är död och begraven har Centerpartiet aldrig stått i någon talarstol och sagt det.
Vi har med all den kraft och möda som vi har kunnat vädjat om att värna den, återuppliva den, lägga kompromissförslag och ge den en chans eftersom det är den som ger den här långsiktigheten år för år.
Det är sorgligt att konstatera att Sverigedemokraterna, trots att ni vill någonting annat, har en sådan makt nu över det högerkonservativa läget att ni inte längre klarar av den här typen av långsiktiga lösningar, som vi till och med hade en kompromiss för när Nooshitillägget ströks.
Jag tycker verkligen att det är tråkigt att vi för närvarande inte har fått den här möjligheten efter alla dessa möten och även tidigare möten där vi har försökt sträcka ut handen.
Jag hoppas, kan jag säga, precis som Jakob Forssmed att de tre borgerliga partierna efter all den här populistiska debatten släpper SD och kommer tillbaka till mitten, till de långsiktiga lösningarna och till den vettiga, långsiktiga ekonomiska politiken för Sveriges pensionärers bästa.
Martin Ådahl (C):
Talmannen framförde tidigare att vi skulle yrka bifall till vår reservation i betänkande FiU20. Jag tror att det är reservation nummer 3 i ordningen. Jag passar på att göra det nu när jag tar replik, men den handlar egentligen om något annat, Mats Persson.
Den första frågan är densamma som jag ställde till Jakob Forssmed tidigare.
Stämmer det som er nära samarbetspartner i denna fråga, Sverigedemokraterna, säger, nämligen att Pensionsgruppen, med den pensionsöverenskommelse som sedan kom till, som har funnits i 30 år och som i stort sett skapades av folkpartisten Bo Könberg, som jag vet att Mats Persson känner väl, nu är dödförklarad och är död och begraven?
Är det så att ni, när det gäller att värna Pensionsgruppen och långsiktigheten i pensionerna och det verk som ni själva en gång skapade, väljer att gå ihop med Sverigedemokraterna i denna fråga och att ni väljer Sverigedemokraterna framför Pensionsgruppen?
Sedan vill jag också ställa en fråga om försvarsanslagen, där vi fullt ut delar målet om 2 procent av bnp till försvarsanslag och därmed mycket kraftiga förstärkningar av försvaret så fort som det över huvud taget är möjligt. Är poängen med detta vapen, soldater och materiel, eller är det att ställa ut en blank check i ett utskottsinitiativ gällande en vårändringsbudget?
Är poängen att lyssna på Försvarsmakten och ge dem vad de vill ha, fullt ut, varenda sak och resurs som de behöver, eller är det att bara sätta en siffra i en budget som inte går att följa upp?
Martin Ådahl (C):
Jag håller med om det Elisabeth Svantesson har sagt, och det känns tråkigt att behöva begära replik. Jag håller med om vår gemensamma kamp för att stärka det svenska försvaret. Jag håller med om behovet av att kraftfullt sänka skatterna tillfälligt för att möta den nuvarande prischocken på bränsle.
Jag håller också med om behovet av att hjälpa Sveriges bönder för att stärka svensk livsmedelsproduktion, vilket nämndes här och vilket vi jobbar med i alla sammanhang.
Anledningen till att jag begärde replik är det oerhört märkliga att Moderaterna har gjort upp med Vänsterpartiet om en utredning, som nu måste genomföras, om att reglera priset på bensin och diesel eller, som det uttrycks, om att överföra ansvaret från hushåll och företag till staten.
Jag tror inte att Nicolás Maduro i Venezuela bättre hade kunnat uttrycka hur man gör när man låter planekonomin och staten ta över regleringen av priser där vi inte alls vill ha reglering eller ransonering eftersom det alltid leder till dåliga utfall.
Jag vill framför allt höra Moderaternas beskrivning av vad denna överföring av ansvar för priset på drivmedel från hushåll och företag till staten betyder. Det skulle vara intressant att veta vad Vänsterpartiet kommer att svara på motsvarande fråga.