KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joar Forssell (L):
Jag har en fråga till statsrådet Anders Ygeman som handlar om hur hans departement förbereder sig för en situation där mellanlagret Clab blir fullt, eftersom Miljödepartementet fortsätter att vara sega på bollen med att gå vidare med den frågan. Finns det förberedelser för hur man ska hantera en sådan situation?
Kommer man att behöva stoppa vissa reaktorer i förväg, så att de totalt sett kan arbeta längre? Eller planerar man någon form av ersättning till ägare om man inte har ett mellanlager där det får plats mer kärnbränsle och så vidare?
Har statsrådets eget departement några planer för att hantera den situation som kommer att uppstå när det gäller vår försörjning om frågan om Clab inte löses?
Joar Forssell (L):
Ytterst är det självklart så att den som producerar kärnkraftsavfall också har ansvar för att det tas om hand på ett bra sätt. Men det är klart att det är Anders Ygeman som i sin roll som statsråd ska ansvara för och se till att vi har energi- och elförsörjning. Den riskerar att hotas ifall Miljödepartementet inte kommer igång ordentligt och lägger fram detta nu, så att vi löser frågan om mellanlagret Clab.
Hur ser departementets förberedelser ut för den situation som riskerar att uppstå?
Joar Forssell (L):
Det är väl klart att det är så: Har man en politisk agenda tar man de händelser som sker i världen och använder dem för att föra fram sin politiska agenda. Det är inget konstigt. Jag har också sagt mycket tydligt att personer som är olämpliga att ha vapen inte ska ha vapen. Det är jättetydligt. Det behövs tuffa lagar, vilket jag sa. Det behövs tuffa krav, hårda kontroller och tuffa påföljder för dem som inte ska ha vapen.
Terrorister, som du lyfter, Petter Löberg, är såklart ett exempel på detta. Nu lyfte jag våldsbejakande extremister, vilket vi har en reservation om. Den ansluter sig Socialdemokraterna inte till eftersom Socialdemokraterna inte går lika långt som vi för att se till att de våldsbejakande extremisterna inte får tillgång till vapen. Det handlar just om att vara tuffa mot dem. Ett annat exempel är såklart gäng och gängmedlemmar.
Jag tycker dock att det är intressant att få ha ett replikskifte med en socialdemokrat som har den bakgrund som ledamoten beskriver, fru talman.
Jag kan nämligen bli väldigt provocerad, och många sportskyttar och jägare med mig, av att höra olika företrädare för bland annat Socialdemokraterna - inte bara, men bland annat - använda det våld som sätter skräck i våra utsatta områden i sin retorik för att göra lagstiftningen tuffare för legala vapenägare.
Man använder våldet som skäl att gå på jägare och sportskyttar. Jag vill därför ställa en fråga till ledamoten Löberg, fru talman. Vad tänker ledamoten Löberg om detta?
Blir ledamoten Löberg också provocerad när till exempel socialdemokrater i sin retorik använder våldet, som härjar och orsakar våra utsatta förorter så mycket smärta och sorg, som ett medel för att sätta dit legala vapenägare som inte begår dessa våldsbrott? Blir ledamoten Löberg provocerad av detta, precis som jag?
Joar Forssell (L):
Jag tackar ledamoten Löberg för svaret. Vad jag vet finns det inga exempel på våld i våra förorter, vilket vi har diskuterat nu, där legala älgstudsare som har kommit på drift har använts av gängkriminella nätverk i uppgörelser. Det finns inga sådana exempel, i alla fall inte som jag känner till. Jag blir säkert rättad på Twitter just nu, medan jag pratar, men jag har aldrig hört något sådant.
Det är dock en myt man gärna sprider, alltså att detta skulle vara det stora problemet. Men det stora problemet är de illegala vapnen, och det är dem vi ska komma åt. Sedan är det som jag säger: Det ska vara tuffa krav, det krävs en hård kontroll och vi ska ha tuffa påföljder när det begås brott. Men då vill jag säga att vi behöver en bred palett för att motverka den här brottsligheten.
Det behövs en skola och socialtjänst i samverkan för att folk inte ska hamna i brottslighet från början, och det behövs tuffa, tidiga påföljder om de tyvärr skulle göra det. Det är ju helt rätt. Sedan ska vi såklart också se till att ha ett fungerande samhälle runt omkring som upptäcker enskilda galningar och ser till att sätta in tidiga, hårda och snabba insatser för att det inte ska gå så långt att det blir ett våldsdåd. De här sakerna driver vi i Liberalerna, och jag hoppas att vi får med oss Socialdemokraterna.
Ledamoten Löberg ställde en retorisk fråga där han problematiserade. Det är svårt att säga var gränserna går i de här frågorna, för det kan till exempel vara så att ett legalt vapen används till någonting illegalt. Det finns många exempel, men jag har ett exempel som jag vill lyfta fram där det är tydligt var gränserna går. Det handlar om de våldsbejakande extremisterna.
Vi har en reservation där vi säger att våldsbejakande extremister aldrig ska ha vapen på det sätt som de kan ha vapen i dag. Socialdemokraterna har inte anslutit till den linjen. Där tycker jag att det är tydligt att det är en gräns som är passerad. Våldsbejakande extremister ska inte ha tillgång till vapen.
Joar Forssell (L):
På den första frågan är svaret solklart: Ja, vi tycker att det är positivt att man tar bort karensdagen i samband med pandemin. Det är rimligt att man kan göra det i vissa situationer. På den andra frågan är svaret också tydligt: Vi tycker att karensdagen ska vara kvar när det inte är särskilda situationer, till exempel den här pandemin. Vi ser att det är en avvägning mellan olika saker, och det är en rimlig sådan.
Men jag förstår att Vänsterpartiet vill annorlunda. Det har väl Vänsterpartiet velat även före pandemin, ska man vara ärlig med. Den karenslagstiftning vi haft är en rimlig avvägning. Vi har inga förslag om att ändra den. Men vi behöver kunna vara flexibla när vi står inför den typ av situation som pandemin innebär. Det är intressant att notera hur Vänsterpartiet använder pandemin.
Det står alla partier fritt, men man använder pandemin för att föra fram en massa annan politik som man alltid brinner för. Patenten är annan sådan sak. Det lyftes fram i Vänsterpartiets anförande att man vill slopa patenten för vaccinerna så som de ser ut nu. Det är vi kritiska till från Liberalernas sida.
Vi tror att det är viktigt med en tydlig patentlagstiftning som skapar incitament för innovatörer att vara med och bidra, i det här fallet läkemedelsbolag till pandemibekämpningen. Det finns andra sådana exempel.
När man lyssnar på Vänsterpartiet i den här debatten och i andra debatter om pandemin kan man skönja ett mönster av att Vänsterpartiet lyfter in alla möjliga frågor som det alltid brinner för. Alla partier är i sin fulla rätt att göra så, men jag tror inte att man ska tolka karensdagen utanför pandemin som en pandemifråga.
Joar Forssell (L):
Jag delar såklart oron över att pandemin ska få nya mutationer och ökad spridning och att det ska komma nya smittor. Jag delar dock inte euforin över att kunna använda planekonomi i stället för marknadsekonomi för att tillgodose de behov som uppstår i pandemiers spår. Liberalerna var i januariavtalet pådrivande för att Covax ska få mer resurser.
Det behövs ju pengar, infrastruktur, kompetens och så vidare för att bekämpa pandemin i andra delar av världen. Där har Sverige ett ansvar som ett stort biståndsland - där delar vi uppfattning.
När det gäller patent är det ju så att rätten till någonting som man själv har uppfunnit skapar möjlighet och incitament för fler att vara med och bidra till en utveckling därför att man får någonting för att man till exempel hittar på ett nytt vaccin. Det är intressant, fru talman, att Vänsterpartiet lyfter fram USA som ett gott exempel; det brukar ju inte Vänsterpartiet göra.
I det här fallet tycker jag dock faktiskt att USA är ett dåligt exempel. USA gick ut och pratade om att man ville slopa patenten, men samtidigt hade man ett exportstopp för råvaror och sådant som behövs i tillverkningsindustrin för att vaccin ska kunna tillverkas.
Det är ju inte så att vaccin är någon Breaking bad-verksamhet och att man kan stå vid sin spis och koka ihop det lite hur som helst, utan man behöver de här sakerna. Det behövs delar från 30 länder och från 90 företag för att man ska kunna tillverka dessa vacciner. Då behöver vi fri handel - då behöver vi att varor kan röra sig fritt över världen. Det kommer varken en, två, tre eller tio femårsplaner från Vänsterpartiet att lösa. Vi behöver fri handel, och vi behöver patent.
Joar Forssell (L):
Jag kan glädja ledamoten Kenneth G Forslund med att jag inte tänkte debattera budgeten. Det här betänkandet behandlar även en lång rad yrkanden från motionstiden, och jag har en fråga kring ett av dessa. Jag från Liberalerna och Kenneth från Socialdemokraterna är ju eniga om att vi ska ha en feministisk utrikespolitik. I detta står vi enade.
Men från Liberalernas sida vill vi också föra fram vikten av att ha en värderingsbaserad utrikespolitik. Bland annat har vi haft ett yrkande som handlar om att vi i vår strävan efter demokrati i världen inte ska ge vika på grund av andra värden och andra skäl. Det kan till exempel handla om att diktaturer sätter press på en liten demokrati som Sverige att inte stå upp för mänskliga rättigheter. Då måste vi stå rakryggade för just en värderingsbaserad utrikespolitik.
Ett grannland till oss, Litauen, har gjort detta. Deras regering har infört en värderingsbaserad utrikespolitik. Ett steg i det har varit att Litauen upprättat vad man de facto får kalla en ambassad i Taiwan. Detta har ju följts av en lång rad hot från diktaturen i Kina, såklart - ekonomiska hot, diplomatiska hot med mera - mot vårt lilla, demokratiska grannland Litauen.
Litauen har dock stått på sig.
Min fråga till Socialdemokraterna är helt enkelt om Socialdemokraterna i riksdagen, som Kenneth G Forslund representerar i den här debatten, kommer att stå upp för att också Sverige ska följa Litauen när det gäller att upprätta djupa diplomatiska relationer med Taiwan - även om det är så att diktaturen i Kina försöker mobba oss till att göra någonting annat.
Joar Forssell (L):
Det gläder mig. En av de saker som Liberalerna drev i januariavtalet var att vi skulle ha en demokratiinriktning på biståndet. Vi är ense med Socialdemokraterna om att vi ska ha ett enprocentsmål, och det gläder mig att Socialdemokraterna nu också kommer att fortsätta den demokratisatsning som sker brett inom utrikespolitiken.
Jag vill dock ändå stanna upp vid den här frågan, för det är klart att vi som små demokratier i världen behöver hjälpa varandra. Jag tror att det i det här relationsskapandet inte bara handlar om att Sverige ska ut och tala om för världen hur man ska göra, utan vi behöver också lära oss av världen. Taiwan var före oss med att ha en kvinna som ledare för sitt land; vi fick det alldeles nyligen. Litauen har gått före oss när det gäller att stå upp mot Kina och stå upp för Taiwan.
Jag undrar därför: Vilka andra värden är det som Kenneth G Forslund tycker ibland kan stå över demokratin och hindra oss från att göra den typen av saker som Litauen har gjort?
Joar Forssell (L):
Stort tack till ledamoten Camilla Hansén, också för engagemanget för Belarus! Det är ju tillsammans med mig och min riksdagskollega Maria Nilsson, bland andra, som det här nätverket har startats. Jag tycker att det är otroligt bra att vi står på oss tillsammans i den här frågan. Vi är ju två små partier som gillar demokrati. Det har vi gemensamt. Det har vi och Miljöpartiet också gemensamt med Litauen.
De är också små, och de står upp för demokrati. Min fråga handlar om Taiwan, precis som min fråga till Socialdemokraterna alldeles nyss gjorde. Där har Miljöpartiet ett kongressbeslut på att man vill erkänna Taiwan som ett eget land.
Det är ju en väldigt radikal ståndpunkt och en ståndpunkt som jag tycker är bra, men det är en ståndpunkt som sticker ut bland riksdagens partier. Liberalerna och Miljöpartiet har samarbetat väldigt mycket kring frågan om Taiwan, bland annat i EU-parlamentet där vi tagit många initiativ ihop.
Vi vill båda se djupa diplomatiska förbindelser med Taiwan, liksom djupa samarbeten på många områden, och vi vill båda att det taiwanesiska folket självt ska få bestämma över sin egen framtid. Det är det som är det centrala här - det demokratiska i detta. Men under Miljöpartiets tid i regeringen - den tog ju slut ganska nyligen - har det här engagemanget kanske inte kommit fram så värst mycket.
Då är min fråga om vi nu, när Miljöpartiet får en fri roll i Sveriges riksdag, kommer att få se mer av det här engagemanget och om det kommer ett krav från Miljöpartiet på den socialdemokratiska regeringen att erkänna Taiwan precis så som Miljöpartiets kongressbeslut lyder.
Joar Forssell (L):
Det är intressant att debattera Miljöpartiets interna angelägenheter. I grunden är engagemanget för Taiwan inte något nytt, men det jag vill framhålla är att Liberalerna och Miljöpartiet tillsammans med andra har drivit frågan om Taiwan i Europaparlamentet under lång tid, och en längre tid än sedan kongressbeslutet fattades. Det finns ändå ett kongressbeslut från Miljöpartiet om att erkänna Taiwan.
Jag välkomnar den typen av steg; jag tycker att det är positivt. Det är klart att det måste vara en process där vi gör saker gemensamt. Det är därför som det är så intressant att Litauen har gått före med att de facto inrätta en ambassad i Taiwan. Om ett land går före ställer det ju krav på andra länder att följa med, för annars blir det aldrig tillsammans. Om inte nu, när?
Då kvarstår min fråga: Kommer Miljöpartiet att driva Taiwanfrågan hårdare i riksdagen nu än vad man kunde göra under tiden i regering?
Joar Forssell (L):
Jag vill tacka statsrådet både för att han deltar i debatten och för ett gott inlägg. Vi delar många gånger entusiasmen för det europeiska samarbetet och insikten att det är i den europeiska familjen som vi bygger vår framtid tillsammans.
Jag tror också att det är i den europeiska familjen som Ukraina har sin framtid och att det är av yttersta vikt att Ukraina vinner kriget och att Ryssland förlorar kriget i alla dimensioner. Detta är förmodligen vår tids största ödesfråga i den europeiska kontexten.
Jag har därför tre konkreta frågor till statsrådet. Den första är varför regeringen och kanske statsrådet själv inte har varit på plats i Kiev för att visa sitt stöd sedan den fullskaliga invasionen bröt ut.
Det är många andra höga politiska ledare inom EU som har varit där, och detta är också något som efterfrågas av regeringen i Kiev. Den andra konkreta frågan är huruvida regeringen och Hans Dahlgren avser att helhjärtat stödja Ukrainas försök att bli kandidatland i EU.
Jag menar att det, för att Ukraina på ett effektivt sätt ska kunna genomföra de reformer som krävs för att bli fullvärdig medlem och för att skicka signaler både till de ukrainare som just nu kämpar för sin frihet och till Kreml, är helt självklart och viktigt att Ukraina får bli kandidatland.
Den tredje konkreta frågan är huruvida regeringen anser att vapenleveranserna till Ukraina hittills har varit tillräckliga.
Joar Forssell (L):
Det faller sig så lyckligt att jag precis har varit i Ukraina och haft dessa diskussioner med företrädare för bland annat den ukrainska regeringen men också andra företrädare för olika delar av det ukrainska samhället. Min uppfattning är inte att Sverige har varit ett av de länder som har visat det tydligaste och kraftfullaste stödet för Ukraina. Det är bland annat ett problem att inget statsråd hittills har varit på besök.
Finlands statsminister Sanna Marin var nyligen i Kiev. Det är en viktig signal huruvida man åker dit eller inte. Jag skulle verkligen önska mig att regeringen bemödade sig att göra det. Hans Dahlgrens kollega utrikesministern åkte, men hon åkte inte in i Ukraina utan stannade i Polen på andra sidan gränsen. Det är klart att den signal som det skickar om man inte åker in i Ukraina är fel signal i detta läge.
Vi måste visa att Ukraina är en del av vår europeiska familj. Jag vill understryka att på den fronten har stödet inte varit tillräckligt. När det gäller kandidatansökan är det uppenbart att en kandidatstatus också skulle hjälpa till att på ett strukturerat och bra sätt möjliggöra de reformer, investeringar och så vidare som behöver göras för att Ukraina så småningom ska kunna bli ett EU-medlemsland. Det skickar signaler.
Jag vill verkligen återigen understryka att regeringen bör ställa sig bakom Ukrainas ansökan om att få bli kandidatland. Till sist gläder det mig att regeringen inte anser att vapenleveranserna hittills har varit tillräckliga. Enligt officiella siffror har ungefär fem personer i Ukraina dött under den tid som vi har haft denna debatt, i försvaret av demokrati och våra gemensamma europeiska värderingar.
Jag undrar såklart vad regeringen ska göra nu för att se till att vi får leverera fler och tyngre vapen till Ukraina. Make Europe, not War, som man skrev i graffitin i Irpin när jag var där.
Joar Forssell (L):
Jag tänkte börja med de två första frågorna, som ju har lite med varandra att göra. Vänsterpartiet menar att Ukraina har fått betala priset för att man närmar sig Nato. Detta tycker jag är minst sagt hårresande. Det är egentligen en upprepning av det som man från Vänsterpartiet sa i anförandet tidigare i dag: I och med vår närhet till Nato riskerar vi att dras in i krig.
Men det är ju i och med närheten till Ryssland som vi är beroende av att bygga säkerhet tillsammans med andra. Det är i och med närheten till Ryssland, inte i och med medlemskapet i Nato, som de baltiska staterna just nu oroar sig.
Det är i och med närheten till Ryssland som Ukraina befinner sig i den situation som landet nu befinner sig i. Att sprida den typen av ryska narrativ, att man måste välja neutralitet i stället för att själv bestämma sin egen säkerhets- och utrikespolitik, tycker jag är hårresande. Fru talman!
Ledamoten från Vänsterpartiet antyder att jag menar att vi inte ska vara stolta för att vi inte har varit krigiska i 250 år. Att inte vara neutral är inte detsamma som att vara krigisk. Jag menar att vi ska vara med i försvarsalliansen Nato. Det handlar om att bygga fred tillsammans med andra genom att stärka vårt försvar.
Och jag menar, fru talman, att när andra utsätts för krigets fasor, förtryck och tortyr - alla de sakerna - kan man inte vara neutral. Man ska skämmas om man är neutral inför andra människors lidande. Då måste man agera. Den neutraliteten menar jag att vi inte ska vara stolta över, och det är den jag kritiserar - att Sverige har varit neutralt när andra har fått lida.
Joar Forssell (L):
Vänsterpartiet säger att man vill vara kritisk och tydlig i sin retorik. Men man har inget till övers för förslag om tydlig praktik och ett tydligt agerande. Då röstade man nej här i riksdagen. Sedan har man backat från detta, men man står fortfarande fast vid att man tycker att Nato ska upplösas. En organisation som vi inte ens själva är med i tycker man alltså ska upplösas.
Man undrar vilka fler organisationer som vi inte är medlemmar i som Vänsterpartiet vill upplösa. Man pratar om att det var riskabelt att skicka vapen. Där är Liberalernas linje glasklar: Vi ska skicka de vapen som behövs. En rysk stridsvagn mindre, som tas ur bruk med svenska vapen, är en stridsvagn mindre som kan hota Sverige i framtiden.
Vi har också, fru talman, gått fram med förslag om att skicka mycket större finansiella stöd, för det är klart att vi måste ha båda delarna. Men det funkar inte att bara vara kritisk i sin retorik. Man måste också välja att agera i praktiken. Det Ukraina visar är att det inte är säkert om man inte har vänner som man har förbindelser med och ömsesidiga garantier tillsammans med.
Putin har varit aggressiv i sin retorik även mot Natoländer. Men där har vi inte sett någon markinvasion som den vi ser i Ukraina därför att man har vänner. Man har allianser om man är medlem i försvarsalliansen Nato. Liberalernas säkerhetspolitiska analys och säkerhetspolitiska linje ligger alltså fast.
Vi behöver ett Natomedlemskap, för vi hör hemma i Nato tillsammans med andra som delar den syn på säkerhetspolitiken som går ut på att varje land självt ska få bestämma sin egen säkerhets- och utrikespolitik utan att hotas till den av någon annan.
Joar Forssell (L):
Det har ju sagts tidigare i debatten att denna debatt sker i skuggan av Rysslands fullskaliga anfallskrig mot och invasion av Ukraina.
Låt mig understryka vikten av att fortsätta framhärda i att Rysslands diktator Vladimir Putin bär ett fullt ansvar för det som händer och att både han och andra ansvariga behöver ställas till svars i domstol och ta konsekvenserna av sitt agerande.
Men, fru talman, vi ska samtidigt komma ihåg att det som har möjliggjort och lett fram till Rysslands agerande i Ukraina inte bara är en person och en handfull makthavare utan även idéströmningar, förståelse av den egna historien och känslor.
Till exempel är den ryska revanschismen en bärande idéströmning som har provocerat fram detta krig.
Detta ursäktar inget, men man ska förstå att om vi vill ha en värld och ett Europa där vi kan få leva i fred och frihet i framtiden räcker det inte att en diktator, i detta fall Vladimir Putin, förlorar ett krig och ställs inför rätta.
Man måste också få bukt med de idéer och de bakomliggande orsaker som har lett fram till detta vidriga krig. Fru talman! I detta ligger inte bara att Ukraina inte får förlora kriget, utan Ukraina måste vinna kriget.
Ryssland måste förlora kriget på ett tydligt sätt för att lära sig en ödmjukhetens läxa, på samma sätt som andra länder med liknande visioner i historien har fått göra dessförinnan. Fru talman! I detta ligger också att vi efter att Ukraina har vunnit kriget måste fortsätta vårt arbete för demokrati och frihet.
Vi måste bygga upp Ukraina så att det är starkare än vad det var innan. Det här är inte ett anfall bara på Ukraina utan på hela den europeiska säkerhetsordningen och på demokratins idéer och idétraditioner i stort.
Då måste vi se till att dessa idéer segrar för att visa Ryssland och andra potentiella, aggressiva diktatorer i framtiden att man inte kan vinna ett krig mot demokrati, mot den europeiska säkerhetsordningen och mot fria demokratier som står enade.
I detta arbete är organisationer och samarbeten som OSSE viktiga. Det handlar inte bara om att bygga fred, frihet, hållbarhet och säkerhet.
Det handlar också om att långsiktigt se till att dessa idéströmningar och idétraditioner är de dominerande på vår kontinent och i vår del av världen.
Detta är ytterligare ett skäl till att det arbete OSSE gör är otroligt viktigt för stabilitet och demokrati, inte bara i går och här och nu utan även i framtiden - och i relation till det krig som pågår i Europa. Fru talman!
Jag och Liberalerna hade tyvärr inte möjlighet att vara med på det möte i utrikesutskottet där detta ärende justerades. Men om vi hade varit det hade vi anslutit oss till Centerpartiets och Socialdemokraternas reservation. Jag yrkar därför bifall till reservation nummer 1.
Joar Forssell (L):
Jag tackar ledamoten för anförandet. Jag tänkte börja där ledamoten slutade. Hon sa att påverkansarbete gör skillnad. Jag håller verkligen med. Mycket av utrikespolitiken handlar om påverkansarbete för att se till att mänskliga rättigheter, demokrati, frihet och så vidare stärks i hela världen.
En fråga som ledamoten undvek i sitt anförande, eller åtminstone valde att inte ta upp, var frågan om Sveriges relation till Taiwan. Det är också en fråga där det finns en reservation från Socialdemokraterna. Utskottet vill gå fram med att utveckla Sveriges relation med Taiwan.
Det handlar såklart om att påverka Kina att röra sig i demokratisk riktning genom att stärka relationerna med det demokratiska Taiwan. Taiwan är egentligen inte en del av Kina, men det är klart att om man stärker de demokratiska krafterna i regionen påverkar det också. Det handlar också om att vara med och bygga relationerna med Taiwan.
Att reservera sig mot att utveckla relationerna med Taiwan, som Socialdemokraterna har gjort, innebär ju att man tar ställning mot en utveckling där vi får närmare och närmare relationer med den enda kinesiska demokrati som finns. Det blir också en markering mot den strävan som det taiwanesiska folket har att få bestämma sin egen framtid i fria och öppna demokratiska val.
Min fråga till Socialdemokraterna är varför de inte tycker att det taiwanesiska folket ska få bestämma sin egen framtid i fria och öppna demokratiska val.