KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annie Lööf (C):
När jag säger att Centerpartiet satsar ytterligare en halv miljard på polisen nästa år och regeringen enbart 100 miljoner svarar Anders Ygeman att vi satsar ungefär lika mycket. Då är det dags att återigen kolla upp matematiken! Sveriges polis behöver resurser nu. Man behöver resurser nästa år och inte, som regeringen föreslår, främst efter nästa val.
När jag för en tid sedan besökte Rissne utanför Stockholm mötte jag poliser som varje dag ser hur våldet tar över och otryggheten breder ut sig. De ser hur kriminella gäng uppfostrar barn och ungdomar att visa respektlöshet mot samhället och polisen. Detta sker i utsatta områden där de boende inte längre känner sig trygga, där blåljuspersonal inte har möjlighet att göra sitt jobb och där detta får väldigt tydliga konsekvenser för de boende i området.
Otryggheten blir en del av deras vardag. Vågar de gå ut om kvällarna? Har de samma möjligheter att få hjälp om de blir akut sjuka, om det börjar brinna eller om de blir utsatta för något brott? Polisens närvaro i dessa områden är helt avgörande. Polisen måste kunna bygga kontakt med de boende och förebygga attacker mot brandkårs- och ambulanspersonal. Vi behöver också ta ansvar för det förebyggande arbetet.
Centerpartiet har därför presenterat förslag om hur det brottsförebyggande arbetet kan förbättras i de särskilt utsatta områdena runt om i landet. Vi lägger 400 miljoner särskilt på detta i vår budgetmotion, utöver de 2,4 miljarder vi lägger på den öppna polisen. I Rissne och i många andra bostadsområden hindras polisens arbete av bristfällig stadsplanering. Den fysiska miljön försvårar deras arbete.
Det handlar exempelvis om hur garage är byggda, hur belysning är utformad och om det finns broar där stenkastare kan stå. I delar av landet dit det tar lång tid för polisen att komma växer risken att invånarna känner sig förbisedda. För brottsoffret är brottet alltid allvarligt. Att inte bli sedd och inte bli hörd av polisen när man blir utsatt för ett brott är mycket allvarligt.
Oavsett om man bor i något av landets storstadsområden eller på landsbygden måste samhällets svar på brottslighet och otrygghet vara lika tydligt. Tryggheten ska vara till för alla. I slutändan handlar våra förutsättningar för att skapa den tryggheten om vilka resurser som vi är beredda att ge svensk polis. Och det handlar om vilket ledarskap som vi har såväl för polisorganisationen som för rättssamhället i stort.
Jag är övertygad om att det är ett nytt ledarskap som behövs. Herr talman! Jag tolkar dagens debatt som att engagemanget för polisen är stort. Men hos regeringen finns det en avsevärd skillnad mellan ord och handling. Mitt besked är att det är dags att se att det är allvar, att öka ansträngningarna, att göra satsningarna, att skärpa lagstiftningarna, att ta ansvar för polisens omorganisation och att visa det ledarskap som situationen kräver.
Vi i Centerpartiet kommer med förslag efter förslag att svara upp mot de problem som vi ser, och vi gör det för att det är helt nödvändigt. Sverige behöver en kraftfull politik för att bryta tudelningen. Då krävs det fler jobb. Det krävs också en ökad trygghet. Rättsstaten måste vara stark i hela landet.
Annie Lööf (C):
Jag vill tacka för dagens debatt. Den har varit viktig. Tryggheten ska värnas i hela landet oavsett om man bor på landsbygden, i storstaden eller i något av utanförskapsområdena. Att garantera människors trygghet är en av statens absolut viktigaste uppgifter. Trygghet handlar om att veta att polisen finns där när man behöver den. Om man utsätts för ett brott ska rättssystemets stöd finnas.
Tydlig lagstiftning ska hjälpa polisen i dess arbete, och det måste finnas resurser att sätta in när otryggheten breder ut sig. Svensk polis befinner sig i kris. Vi kan inte blunda för det. Vi måste möta problemen med öppna ögon och med handlingskraft. Vi kan inte stillasittande se på när allt fler poliser säger upp sig. Vi kan inte blunda för våld och oroligheter. Herr talman!
Jag hoppas att alla som har följt debatten har fått en bild av vad svensk polis behöver och vad tryggheten kräver. Jag hoppas att de som har lyssnat känner att ett tydligt ledarskap för polis och rättssamhälle är vad Sverige behöver. Jag hoppas att det har framgått att satsningar på polisen behövs nu och inte sedan. Jag hoppas att det står tydligt att Centerpartiet kommer att fortsätta arbetet för tryggheten. Jag är säker på att debatten kommer att fortsätta, och jag förutsätter att regeringen tar sitt ansvar.
Med satsningar på fler jobb, förebyggande arbete och ökad trygghet kan utmaningarna mötas. Den ökade tudelningen kan brytas med tydliga reformer. Sverige ska inte fortsätta att delas. Tryggheten får inte bli en lyx för några få eller en avlägsen utopi. Att visa ledarskap för polisens möjligheter, och att förebygga och bekämpa brottslighet, är att investera i tryggheten för alla. Tack för dagens debatt!
Annie Lööf (C):
Sverige delas socialt och regionalt. Vi ser en pågående tudelning mellan dem som har jobb och dem som inte har det, mellan dem som kommer nya till vårt land och dem som är födda och uppvuxna här samt mellan dem som har en lång utbildning och dem som saknar utbildning. Det oroar mig att tudelningen ökar. Tittar man i de prognoser regeringen själv tar fram ser man att vi under de kommande åren kommer att ha uppemot 1 miljon människor som lever i utanförskap.
Bland de arbetslösa kommer uppemot 80 procent att tillhöra riktigt utsatta grupper, som kommer att få mycket svårt att komma i arbete. Detta är en väldigt oroande utveckling. Jag vill att vi ska bryta tudelningen, och jag vill att vi ska fokusera på integrationen. Vi har nu en statsminister och en regering som inte ens tar ordet "integration" i sin mun. Det finns olika sätt att bryta tudelningen, inte minst bland nyanlända.
Det handlar om utbildning, och där finns det ingen politisk konflikt. Det handlar om språkinlärning, och det handlar om att få fram fler jobb. De åtgärder regeringen brukar lyfta fram när man pratar jobb handlar bland annat om 5 000 statliga beredskapsjobb - som om 5 000 jobb skulle göra jobbet mot den enorma utmaning Sverige står inför. Man brukar också lyfta upp snabbspår.
I dag har Arbetsförmedlingen beskrivit att 11 av 14 snabbspår har problem och att 5 snabbspår inte fungerar alls. För ett tag sedan gav Stefan Löfven näringsminister Mikael Damberg i uppdrag att skapa fler enkla jobb. Jag skulle därför vilja fråga Stefan Löfven: Vilka är dessa enkla jobb?
Annie Lööf (C):
Jag tackar statsministern för svaret, även om jag kanske inte kan säga att det var ett svar. Det var ett klassiskt icke-svar. Jag frågade vilka enkla jobb Stefan Löfven ser framför sig och hur det kommer sig att regeringens lovvärda - får man väl ändå säga - snabbspår inte funkar. Arbetsförmedlingen säger att 11 av 14 har problem, och 5 funkar inte alls.
Av traineejobben, som Stefan Löfven i valrörelsen lovade att det skulle bli tiotusentals av, har det blivit 125 jobb. Man höjer skatter på jobb och företag, trots att man borde sänka dem för att jobben ska växa fram. Man blundar för tudelningen, och Stefan Löfven kan inte ens säga ordet "integration" i svaret.
Jag tror att det är oerhört viktigt att få en regering som förstår tudelningens konsekvenser, det vill säga ett utanförskap där uppemot 1 miljon människor kommer att leva i passivt bidragsberoende, och förstår att detta måste brytas, att man behöver ha en reformagenda för integration, jobb och företagande och att detta är på allvar.
Annie Lööf (C):
"Trots att jag fått betala ett så högt pris så ångrar jag inte att jag tog mitt beslut att ta min frihet och gå." I helgen är det 15 år sedan Fadime stod i riksdagens talarstol. Det är 15 år sedan hon blev en röst för de utsatta tjejer som lever under förtryck och hot och riskerar att dödas av sina familjer. Det är 15 år sedan hon bedrev sin kamp för att få leva ett helt vanligt liv i Sverige.
Hon accepterade inte förtrycket och de fruktansvärda övergrepp som sker i hederns namn. Fadimes öde berörde oss då och berör oss fortfarande. Tyvärr är frågorna fortfarande lika aktuella. Vi måste visa att det inte finns någon plats för hedersförtryck i vårt samhälle. Att regeringen nu följer riksdagens och Centerpartiets uppmaning att skärpa straffen för hedersbrott är välkommet. Att lyfta upp frågan är helt nödvändigt.
I över tio år har den nationella samordnaren för hedersförtryck på Länsstyrelsen Östergötland haft i uppdrag att förhindra hedersvåld. Verksamheten är väl fungerande. Det finns en spetskompetens, ett stort nätverk av särskilda kontaktpersoner och möjlighet för utsatta barn, flickor och kvinnor att få hjälp.
Det som gör mig orolig är att regeringen förmodligen väljer att avskaffa den nationella samordnaren och låta den uppgå i den nya, mycket symboliska, jämställdhetsmyndigheten. Jag är uppriktigt oroad över vad det kommer att innebära för de kvinnor som utsätts för grov kriminalitet och grovt våld att denna verksamhet läggs ned.
Viktiga nätverk kan slås sönder och kompetens riskerar att tappas för att man gör denna systemförändring. Hur kan statsministern säkerställa att denna flytt inte påverkar och försämrar det arbete för utsatta barn, flickor och kvinnor som har byggts upp under ett decennium?
Annie Lööf (C):
Visst är det en fråga om jämställdhet, men det handlar också om kriminalitet. Det handlar om att flickor, pojkar och kvinnor utsätts för grovt våld, vilket är helt oacceptabelt. Det finns en oro i samhället för att man ska lägga ned det mycket framgångsrika arbete som har gjorts för att bygga upp ett nätverk med kontaktpersoner.
Det gäller också det konkreta, handfasta arbete som den nationella samordnaren har gjort för att hjälpa dessa utsatta barn och kvinnor i landets kommuner. Jag är genuint oroad över att detta arbete ska gå till spillo. Det är viktigt att man skärper straffen, satsar på utbildning och fördjupar kartläggningen. Allt det som Centerpartiet och Alliansen har drivit på det senaste året är viktigt.
Jag är orolig för att de utsatta kvinnorna kommer att få stå för notan när regeringen väljer att avskaffa samordnaren och flytta över detta till den symboliska jämställdhetsmyndigheten. Vad svarar Stefan Löfven på det?
Annie Lööf (C):
Jag tänkte fokusera på en ordentlig jobb- och integrationspolitik för att bryta tudelningen och för att hjälpa dem som står allra längst bort från arbetsmarknaden att komma i arbete och egen försörjning. Här är ett citat: "Centerpartiet vill lagstifta om lön efter etnicitet, den nya så kallade svenska apartheidmodellen." Här är ett annat citat: "Välkommen till apartheidlandet Sverige."
Apartheid är den fruktansvärda politik som fördes i Sydafrika och som sa att svarta människor inte fick använda samma parkeringsplatser, parkbänkar, arbetsplatser eller sjukhus som vita. Men denna jämförelse gjordes från vänsterhåll när Centerpartiet för ett år sedan föreslog att fack och arbetsgivare i avtal skulle komma överens om en ny anställningsform - ingångsjobb - för att skapa fler enkla jobb till nyanlända. Stefan Löfven kallade det själv för fattiglöner.
LO:s avtalssekreterare sa: "Det är Sovjetpolitik, inget annat." För några veckor sedan svängde faktiskt LO. Efter att man i över ett år hade skällt ut Centerpartiets förslag var enkla jobb till något lägre lön, inledningsvis, inte längre apartheid. Nu var det i stället en bra idé, en välbehövlig fot in på arbetsmarknaden för den som är ny och en möjlighet att gå från bidrag till egenförsörjning. Det är en välkommen svängning.
Jag skulle vilja fråga statsminister Stefan Löfven om han fortfarande vill låsa in människor i utanförskap och arbetslöshet. Eller kan han också tänka sig, likt LO nu har gjort, att överge retoriken om fattiglöner och i stället visa solidaritet med dem som kommit nya till vårt land? Det handlar om att ge dem möjligheten att lyftas från låga bidrag till ett jobb och en egen lön.
Annie Lööf (C):
Det här är en välkommen reträtt från Stefan Löfven, från att under ett år eller kanske till och med längre ha stått och skällt på Centerpartiets förslag om att i avtal mellan parter komma överens om ingångsjobb till lite lägre lön inledningsvis för att lära på jobbet. Det var ju det vårt förslag handlade om. Att gå från att kalla det apartheidpolitik eller fattiglöner eller osolidariskt till att faktiskt nu tycka att det är någonting bra, det välkomnar jag. Vi har ju en väldigt stor utmaning i Sverige.
Enligt statsministerns egna siffror är det ungefär 30 000 nyanlända som är äldre än 39 år, som har en svag utbildning och som ska ut på arbetsmarknaden de kommande tre åren. Då är utbildning viktigt. Där är vi överens. Det finns ingen politisk konflikt i den frågan, utan konflikten gäller hur vi ska skapa fler enkla jobb så att fler får chansen att lyftas från låga bidrag och utanförskap och in i arbete.
Jag skulle välkomna om statsministern kunde vara ännu tydligare med att faktiskt erkänna att det är viktigt med fler enkla jobb, inledningsvis med en lite lägre lön, så att man kommer i arbete.
Annie Lööf (C):
Låt oss tala om vården, om sjukvården och om de växande köerna! Det handlar om köerna för att träffa läkare och om köerna till operation. Det handlar om den regionala klyvningen och om ojämlikheten i landet. Det skiljer sig dramatiskt beroende på var i landet du bor. Vårdköerna växer. De växer som mest i socialdemokratiskt styrda landsting. Och det är under Stefan Löfvens arbetspass som detta händer. När man är sjuk finns det inget viktigare än att bli frisk igen.
Det handlar om att vården är nära, att den är tillgänglig och att man får den vård man behöver när man behöver den. Det är en grundläggande trygghet som varje människa ska känna, oavsett om man bor i Norrlands inland och ska föda barn, om man är cancersjuk i Skåne eller om man behöver tid till en höftledsoperation i Värmland. Vi ser nu dramatiska skillnader mellan landstingen. Klyftan har vuxit sedan Stefan Löfven blev statsminister. 90 procent får vård inom vårdgarantin i alliansstyrda Halland och Jönköping.
Men bara 60 procent får det i socialdemokratiskt styrda Norrbotten och Region Jämtland Härjedalen. Denna ojämlikhet klyver Sverige. Det är helt oacceptabla skillnader, inte minst för den enskilde som drabbas. Oavsett var i landet man bor ska man ha en tillgänglig vård. Det ska inte skilja beroende på vilken färg som landstingsstyret har.
Bara för att man råkar vara sjuk och bo i Norrbotten ska man inte ha dragit nitlotten när det gäller att få vård i tid. Jag vill därför fråga Stefan Löfven: Hur kommer det sig att vårdköerna har ökat så kraftigt sedan den rödgröna regeringen tillträdde? Hur kommer det sig att socialdemokratiska landsting är betydligt sämre på att korta vårdköer än alliansstyrda? Och varför ska de som bor i Jämtland få vänta längre på att få den vård de behöver än de som bor i Jönköping?
Annie Lööf (C):
Även i alliansstyrda Stockholms län får man vård inom vårdgarantin till 90 procent, till skillnad från i socialdemokratiskt styrda Norrbotten, där man bara får det till 60 procent. Vi ska komma ihåg att det är Stefan Löfvens politik som har gjort att vårdköerna nu växer. Faktum kvarstår. Köerna växer. Sverige klyvs av en ojämlik tillgång till vård. Och det är just i S-styrda landsting som köerna till specialistvård är längst.
Bemanningsföretagen sysselsätter 50 000 utlandsfödda varje år. Andelen utlandsfödda är dubbelt så stor som på den resterande delen av arbetsmarknaden. 97 procent av de anställda har kollektivavtal. LO har haft som ultimatum att bemanningsföretag inte ska omfattas av den principöverenskommelse som parterna nu har slutit om etableringsjobb. Nu ligger den överenskommelsen snart på regeringens bord.
Vi - framför allt Stefan Löfven - borde också fundera på vad det vinstförbud som Ilmar Reepalu och Socialdemokraterna driver för privat vård har för betydelse för primärvården. I dag görs hälften av alla vårdcentralsbesök på en privat vårdcentral. 18,6 miljoner besök görs varje år på privata vårdcentraler.
Tycker statsministern att det är rimligt att bemanningsföretag, en sådan viktig jobbskapare och en integrationsmotor, inte omfattas av regeringens kommande förslag om etableringsjobb?
Om man tvingas lägga ned dessa vårdcentraler på grund av Socialdemokraternas politik i fråga om vinsttak, i praktiken vinstförbud, undrar jag: Vart ska alla vårdsökande ta vägen? Hur kortar detta vårdköer? Hur ökar det tryggheten? Hur förbättrar det tillgängligheten till välfärden? Svara nu på frågan om vinsttak, Stefan Löfven!
Annie Lööf (C):
Trygghet handlar om att människor ska veta att vården finns när de behöver den. Det handlar om att vi ska få den hjälp vi behöver när vi är sjuka och om att vården finns när våra barn eller när våra föräldrar behöver den. Det ska vara självklart att få träffa en läkare på vårdcentralen och att få sin operation i tid. Människor, oavsett var i landet de bor, ska kunna lita på välfärden. Men vårdköerna växer i Stefan Löfvens Sverige.
Färre har en fast läkarkontakt, och hur lång tid det tar innan man får hjälp beror på var i landet man bor. I alliansstyrda Halland får nio av tio patienter träffa en specialist inom vårdgarantins gräns. I socialdemokratiska Norrbotten får bara sex av tio patienter vård i tid. I opposition drev Stefan Löfven en kampanj där man beskrev ett Sverige där någonting höll på att gå sönder.
Under hans tid som statsminister har detta blivit verklighet i vården. Nu klyvs Sverige av växande vårdköer. Människor kommer i kläm. Om någonting hade gått sönder i Sverige när vårdköerna kortades under allianstiden undrar jag: Vad kallar Stefan Löfven ett Sverige där vårdköerna växer?
Annie Lööf (C):
Ja, det gör jag för att Sverige är större än storstaden och för att vi ser stora problem i socialdemokratiskt styrda Jämtland Härjedalen och i socialdemokratiskt styrda Norrbotten i fråga om när människor får vård. Det kan jämföras med till exempel alliansstyrda Jönköping eller Halland. Köerna började växa 2014. Nu börjar den tid som statsministern har att vara just statsminister att rinna ut, för till hösten kommer vi att få ett nytt ledarskap i Sverige.
Det är anmärkningsvärt att Socialdemokraterna och statsministern använder hela svaret till att beskriva hur fel det var med kömiljarden, trots att köerna har ökat under de senaste tre åren. Vi behöver se till att få en grundläggande primärvårdsreform. Vi behöver göra ett nationellt sjuksköterskelyft. Vi behöver se till att införa en tillgänglighetsmiljard för att korta köerna. Vi behöver ha tuffa målsättningar om att fler människor, även de som bor i Norrbotten och Jämtland, ska få vård i tid. Stefan Löfven!
Hur ska vi korta vårdköerna? Varför har du inte gjort tillräckligt under de tre och ett halvt år som du har haft chansen?
Annie Lööf (C):
Jag lyssnade på duellen mellan Stefan Löfven och Jimmie Åkesson, och jag tycker att det är fascinerande att i en debatt som borde handla om starka och tydliga värderingar när det gäller människovärde och hur man ser på människor återkommer statsministern till att debattera skattesänkningar kontra välfärd. Jag tycker inte att det är värdigt. Sverige är ett öppet land där frihandel, internationellt samarbete och globalisering gör oss starka.
Men en pressad socialdemokrati har utmålat arbetskraftsinvandring som ett av de stora hoten på svensk arbetsmarknad. Jag tycker att det är viktigt att komma fram med lite fakta. Arbetskraftsinvandringen står för 0,3 procent av sysselsättningen i Sverige. I år har 235 städare kommit till Sverige från utomeuropeiska länder. De har blivit anställda av företagare och entreprenörer som värderar deras kompetens och deras arbetskraft.
Jag tycker att de är välkomna, och jag tycker att de gör fantastiska insatser. Statsministern utmålar dem som ett problem på svensk arbetsmarknad. Min fråga till statsministern är därför: Tycker han att Sverige skulle vara ett bättre land om de här 235 städarna hade stannat hemma?
Annie Lööf (C):
Sverige hade alltså varit ett bättre land om dessa 235 städare inte hade kommit till Sverige utan hade stannat hemma i sina hemländer. Det är Socialdemokraternas och statsministerns svar på min fråga. Det är uppenbart att statsministern är pressad. I stället för att göra de konkreta förändringar som skulle behövas för att sänka trösklar så att fler människor ska komma i arbete anklagar han den lilla arbetskraftsinvandring som Sverige har för det stora problemet på arbetsmarknaden.
Vi ser en bortslösad högkonjunktur och hör en taskig retorik där man ställer skattesänkningar mot välfärd. Åren 2006-2014 visade vi att man både kan sänka skatten och satsa mer på välfärden. Vi ser nu också ett svagt ledarskap. För mig är svaret enkelt, men jag vill ändå ställa frågan till statsministern: Är problemet på arbetsmarknaden verkligen de 235 utländska städarna, eller är problemet en socialdemokratisk statsminister?
Annie Lööf (C):
Stefan Löfven har vid upprepade tillfällen uttryckt sin besvikelse över brexit. Han har talat om att det är en skilsmässa som han djupt beklagar. Samtidigt har Stefan Löfven, också vid upprepade tillfällen, markerat mot populism och talat om spridningen av falska nyheter som något som skakar demokratin i dess grundvalar.
Båda dessa saker är givetvis utmärkta, men det klingar falskt i ljuset av den märkliga kampanj som LO och ledande socialdemokrater startat inför Europaparlamentsvalet. Statsministerns bild av populism och faran med brexit verkar inte alls delas av vare sig LO eller Socialdemokraternas andranamn på valsedeln i valet i maj. De har nämligen rakt av plankat brexitkampanjens slogan och gjort den till sin egen: "Ta tillbaka kontrollen!"
I en valfilm målas en mörk bild upp av att makten över vardagen har försvunnit till Bryssel. Det påstås också att Centerpartiet kommer att utnyttja alla möjligheter att pressa tillbaka svenska arbetares löner och arbetsvillkor - helt utan belägg. Detta är ren och skär vänsterpopulism, paketerad med ett budskap som användes för att försätta Storbritannien i den mycket svåra situation som man befinner sig i just nu.
Min fråga till statsministern är därför: Står Stefan Löfven bakom det budskap från brexitkampanjen som LO och ledande socialdemokrater sprider, och anser Stefan Löfven att Centerpartiet vill utnyttja alla möjligheter att pressa tillbaka svenska arbetares löner och arbetsvillkor?
Annie Lööf (C):
Jag står bakom fri rörlighet. Jag står bakom att den svenska modellen ska vara just svensk. Därför är Centerpartiet emot till exempel den sociala pelaren, som flyttar makt från den svenska modellen till EU och Bryssel. Jag vill tacka statsministern för svaret, men nu är det ju faktiskt så att LO:s kampanjfilm lyfter fram andranamnet på Socialdemokraternas egen lista. Det är alltså ett av statsministerns egna toppnamn i den kommande valrörelsen som går till val på detta sätt.
Det är dessutom så att LO:s huvudbudskap "Ta tillbaka kontrollen!" är en direkt kopia av brexitkampanjens "Take back control". De strömningar som i Storbritannien har lett fram till ett beslut som statsministern själv beklagar använder nu hans eget parti och hans egna toppnamn för att kampanja i Sverige. För detta har naturligtvis partiledaren för Socialdemokraterna ett ansvar, men så också statsministern.
Nu kan inte statsministern se några som helst problem med att föra fram två helt diametrala åsikter, så jag frågar igen: Står statsministern bakom detta budskap?