KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jacob Johnson (V):
Landsbygdsministern kommenterade inte min fråga om han anser att exemplet här passar bra in på näringsminister Olofssons uttalande om att EU måste bli smalare och vassare. Jag tycker att EU visar en väldigt trubbig sida och att EU ger sig in på sådant som egentligen borde kunna hanteras av respektive land.
Jag har förmånen att sitta med i Livsmedelsverkets insynsråd och har kunnat följa frågan också via insynsrådet. Jag kommer ihåg att jag i något skede sade att man för att tillgodose EU-kommissionens vakthundar kanske inte får skriva "närproducerat" eller "lokalproducerat".
Kanske måste man skriva "korttransporterat" eller något sådant för att lyfta fram det som orsakar miljöpåverkan. Det har man gjort i en version som förelåg här i vintras, men inte ens den tvättade versionen har man valt att gå vidare med.
Jag vill också återkomma till frågan om ansvarsfördelningen mellan Livsmedelsverket och Kommerskollegium. Det är väl så att Livsmedelsverket inte äger frågan utan att det är Kommerskollegium som till syvende och sist avgör. Där sitter man, som sagt, på handelspolitiken, och prövar kanske i själva verket produkternas tekniska innehåll, de tekniska föreskrifterna.
Har man inte gått utanför tillämplighetsområdet i anvisningarna när man börjar tillämpa metoden på råd när det gäller miljösmarta matval?
Jacob Johnson (V):
Om jag förstått Lena Asplund rätt efterlyser hon Vänsterpartiets åsikt om jobbskatteavdraget. Vi tittar gärna på inkomstskatterna som helhet. Det är väl ingen nyhet att vi hävdar principen om lika skatt på inkomster oberoende av om det är löneinkomst, pension eller ersättning från a-kassa etcetera.
Här i talarstolen redogjorde jag tidigare för att vårt skatteförslag inte innebär några skattehöjningar för breda grupper låg- och medelinkomsttagare inom LO, till exempel undersköterskor, metallare och servitörer.
Tvärtom skulle de, om de är medlemmar i fack och a-kassa, med vår politik få mer pengar att röra sig med - i och för sig klassisk fördelningspolitik från Vänsterpartiets sida; den står vi för och är stolta över. Lena Asplund tog också upp frågan om restaurangmomsen och sade att man i den branschen ser ljust på denna sänkning. Det kan man naturligtvis tänka sig.
Att skattesystemet ändras till just den här branschens fördel tycker man i branschen givetvis är bra. Vi anser att skatt ska betalas efter bärkraft och att välfärd ska ges efter behov. Det är bättre att kunna finansiera en utbyggd äldreomsorg av bra kvalitet än att sänka priset på räkmackan och starkölen på restaurangen, Lena Asplund! Det är vad ni prioriterar. Vi prioriterar en stark och väl utbyggd välfärd.
Varför, Lena Asplund, vill ni tvångsprivatisera äldreomsorgen i kommunerna? Vi ser ju vilket kaos som den förda politiken hittills medfört.
Jacob Johnson (V):
Det är väl så, Lena Asplund, att den borgerliga regeringen vill tvinga kommunerna, även de kommuner som tycker att de kan bedriva äldreomsorg i kommunal regi, att öppna för privata alternativ - ett slags tvångsprivatisering. Varför ska man göra så? Varför ska man av ideologiska skäl köra över det kommunala självstyret - alltså bara därför att ni anser att det ska finnas privata alternativ?
Om kommuner är nöjda med att verksamheten bedrivs i kommunal regi - jag har själv stor erfarenhet av detta - och kan bedriva en långsiktig politik, varför då tvinga dem? Lena Asplund säger, om jag förstått saken rätt, att riskkapitalbolag är bra även inom äldreomsorgen. Men riskkapitalbolagens affärsidé är att några år vara inne i en verksamhet och omstrukturera för att sedan sälja, göra vinster och sticka. Det är inte fråga om långsiktiga och trovärdiga ägare!
I Sverige har vi i dag en offentlig sektor där kanske 25-30 procent av bruttonationalprodukten är, kan man säga, fredad från dessa kortsiktiga vinstintressen. Ni vill öppna för vinstintressen. Ni vill montera ned. Det är därför jag talar om att det pågår en kontrarevolution. Här har vi byggt upp en gemensam demokratisk välfärd. Den vill ni slå sönder.
Det är en orättvis politik, och den är inte heller effektiv. Jag tycker alltså att regeringen borde tänka om, och om regeringen inte klarar av det hoppas jag att väljarna tänker om till nästa val.
Jacob Johnson (V):
Om jag hörde rätt sade Gunnar Andrén att Vänsterpartiets skattepolitik inte är anpassad till vanliga människors vardag. Men om han lyssnade på mitt anförande borde han ha hört att vi vill sänka skatterna för arbetslösa, sjuka och föräldralediga. Totalt sett får metallare, undersköterskor och servitörer mer pengar att röra sig med.
Vi sänker skatterna på hyresfastigheter. Är inte vanliga hyresgäster och de jag har räknat upp vanliga människor som gynnas av Vänsterpartiets politik, Gunnar Andrén? Vi har en annan fördelningspolitik än vad ni har. Vi tycker till exempel att riksdagsledamöter kan betala 1 500-2 000 kronor mer i månaden i skatt. Det har vi råd med. Vi vill ha ett sammanhållet Sverige.
Vi vill att skillnaden ska minska och inte öka. Hur är det med tvångsprivatiseringen inom äldrevården? Står Gunnar Andrén bakom den också? Vi i Vänsterpartiet är för valfrihet inom äldreomsorgen, men det gäller framför allt innehållet. Det är inte driftsformen som är den viktiga valfrågan. Jag var till exempel i Vimmerby och besökte ett kommunalt äldreboende som började bli omodernt.
Kommunen, som var borgerligt styrd, skulle ersätta detta med dels ett kommunalt, dels ett privat som skulle lokaliseras på samma plats i kommunen eftersom det ska finnas ett privat och ett kommunalt äldreboende. Sedan ska de kanske samarbeta och konkurrera samtidigt. Vad är det för effektivitet? Varför ska två enheter bli bättre än en långsiktig sammanhållen kommunal verksamhet, Gunnar Andrén?
Jacob Johnson (V):
När det gäller metallarbetare i Uppsala och Göteborg är Vänsterpartiets förslag inte annorlunda än regeringens förslag. Tvärtom inför vi avdragsrätt för fackavgift och medlemskap i a-kassa. Det blir alltså mer pengar för metallarbetaren med Vänsterpartiets förslag än med Gunnar Andréns och den borgerliga regeringens. Att vi tidigare varit emot dessa avdrag är en historia som går ganska många år tillbaka.
Vi får laga efter läge. Vi kan inte ha stora skattehöjningar för de breda grupperna som anpassat sina liv till de nya förutsättningarna, till exempel genom högre boendekostnader när man tagit stora lån. Många har i och för sig exponerat sig för en ganska riskabel situation om räntekostnaderna går upp. På sikt vill vi ha lika skatt på olika typer av inkomster.
Vi har en fördelningspolitik, som jag tidigare redogjort för, som gynnar arbetslösa, sjuka och föräldralediga bland annat för att vi vill ha ett mer jämlikt och sammanhållet Sverige. Vi vet att jämlikhet på lång sikt också är produktivt. Det kom en bok för något år sedan där man hade jämfört olika länder. Det visar sig att de länder som är mer jämlika har det bättre i de flesta avseenden.
Det är högre kunskapsnivå, lägre brottslighet etcetera i ett jämlikt samhälle än i ett ojämlikt samhälle. Det är, kan man säga, en grundläggande vetenskaplig erfarenhet som vi naturligtvis tar till oss och vill verka för. Gunnar Andrén svarade inte riktigt på frågan om tvångsprivatiseringarna, men jag får väl ta upp det i en annan debatt med honom.
Jacob Johnson (V):
Det var spännande att lyssna på Johnny Munkhammar. Det var också glädjande att han har tagit Vänsterpartiets paroll om världens bästa välfärd till sitt hjärta. Där har vi tydligen i alla fall en gemensam utgångspunkt för diskussionen. Ska vi ha världens bästa välfärd, Johnny Munkhammar, till exempel vad gäller sjukvård och omsorg, behöver den också finansieras.
Vi har ju i dag helt tydligt en underfinansiering av till exempel äldreomsorgen. Där har skett stora besparingar sedan 1980-talet. Det ser man om man går in och tittar på kommunernas satsningar. Nu har man knappt råd att ta hand om de allra äldsta och allra sämsta. Snart handlar äldreomsorgen kanske bara om att ta hand om de dementa. Här behövs en bättre finansiering.
I Vänsterpartiets alternativ har vi också tillskjutit 3 miljarder kronor över en treårsperiod för att kunna anställa 7 500 fler årsarbetare inom äldreomsorgen. Johnny Munkhammar tog också utgångspunkt i August Strindberg och utvecklingen sedan slutet av 1800-talet. Det kan jag också göra. Vi har byggt upp en, skulle jag vilja säga, blandekonomi där vi har den offentliga sektorn som någon slags bas i ekonomin.
Huvuddelen är producerad inom offentlig sektor, men sedan har vi en stor andel som är marknadsekonomi. Även i Vänsterpartiets framtid kommer vi att ha en stor andel marknadsekonomi. Vi är inte emot marknadsekonomi, Johnny Munkhammar, det är en feltolkning. Men den ska användas efter förstånd där det passar bäst och inte när det gäller privata välfärdstjänster. Där är ni fel ute när ni vill tvångsprivatisera och köra över kommunernas självständighet.
Det finns över hundra kommuner som inte har någon privat äldreomsorg, men ni vill tvinga dem att införa det. Är det effektivt?
Jacob Johnson (V):
När det gäller äldreomsorgen och att den borgerliga sidan vill tvångsprivatisera, det vill säga tvinga alla kommuner att införa möjligheten för privat verksamhet, tycker jag att man kör över det kommunala självstyret. Vi har ju kommuner med demokratiskt valda ledamöter i kommunfullmäktige som får göra de här avvägningarna.
Tycker de att detta sköts bra i allmän regi tycker jag att man ska låta dem få göra det i framtiden också. Jag har framför mig en artikel från Svenska Dagbladets Brännpunkt för någon vecka sedan med rubriken "Riskabelt att skapa låtsasmarknader i välfärden" skriven av Johan Alvehus, ekonomie doktor. Han skriver bland annat: "Vinsterna bland företagen i välfärdssektorn kan bara hämtas hem genom att krympa kostnaderna.
Men att låta företag agera på låtsasmarknader, där nedskärningar är det enda sättet att gå med vinst på kort sikt, är en riskabel väg i välfärdsbyggandet." Han skriver också: "Att inbilla sig att det i denna typ av kvalificerade verksamheter går att konkurrera med låga kostnader utan att det går ut över kvaliteten ska man inte göra."
Det finns sakliga argument för att inte införa sådana här låtsasmarknader. Det anser jag att ni gör från den borgerliga sidan. Ni har en fundamentalistisk syn på marknadsekonomin, och ni låter den gå före en praktisk syn på hur man ska använda olika styrmedel, till exempel marknadsekonomi, totalt sett i samhället.
På frågan om Vänsterpartiets syn på förstatligande av produktionsmedlen kanske jag lite grann blir svaret skyldig när det gäller exakt hur det står i partiprogrammet. Men Vänsterpartiet anser inte att alla produktionsmedel ska förstatligas, däremot sådana saker som bankerna och infrastrukturen. Det är en diskussionsfråga om inte dessa borde vara i samhällelig ägo.
Jacob Johnson (V):
Min inledande kommentar om skattetrycket under Carl Bildt fällde jag väl egentligen inte för att berömma honom för att ha verkat för högre skatter, utan mer som en liten historisk tillbakablick. Det var under regeringen Bildt som skattekvoten var som högst i Sverige, en bra bit över 50 procent.
Om de har inkomster över 5 miljoner kronor, vilket en vanlig svensk tycker är en väldigt hög inkomst, ska det betraktas som inkomst av kapital och bara beskattas med 30 procent. Det tycker jag också visar problemet med att vi har den duala beskattningen i Sverige, där man betraktar kapitalinkomster och löneinkomster på olika sätt.
Jag ställer också frågan mot bakgrund av den sänkta fastighetsskatten, som har gynnat framför allt rika personer i storstadsområden med stora fastigheter. De har fått kraftigt sänkt skatt. Ulf Berg! Hur vill ni från Moderaterna och den borgerliga sidan leva upp till principen om skatt efter bärkraft inom dessa områden?
Jacob Johnson (V):
Jag tackar Ulf Berg för det. Men den förändrade fastighetsskatten - den kommunala fastighetsavgiften - har de facto avsevärt gynnat miljonärerna, som tidigare betalade hög fastighetsskatt, och bidragit till ökade inkomst- och förmögenhetsklyftor i Sverige. Det är helt klart. På så sätt har man brutit mot principen om skatt efter bärkraft.
Nu har regeringen aviserat åtgärder mot de så kallade aggressiva skatteuppläggen - räntesnurror och annat. Enligt Anders Borg kan vi kanske få in uppskattningsvis drygt 6 miljarder kronor. Det är mycket pengar, och det välkomnar jag.
Men varför då lova att man ska sänka bolagsskatten med samma summa bara för att man försöker stoppa de aggressiva skatteuppläggen? Så agerar man knappast mot andra skattebetalare. Så agerar knappast regeringen vid åtgärder mot småföretag som kanske på olika sätt försöker komma undan skatt eller mot privatpersoner.
Varför ska storföretagen få sänkt bolagsskatt om de följer intentionerna i skattelagstiftningen? Det har jag väldigt svårt att förstå. Det är en sak att täppa till luckorna. Men varför avstå från en viktig skatteintäkt? Då måste man relativt sett ta ut mer skatt från andra skattebaser.
Som jag sade tidigare betalar storbolagen i Sverige egentligen effektivt sett ganska låg skatt i en internationell jämförelse, ungefär 15 procent enligt Skatteverket under 2000-talet. Varför gynna storbolagen på det här sättet, Ulf Berg?
Jacob Johnson (V):
För ungefär en månad sedan publicerade EU-kommissionen sin årliga framstegsrapport om utvecklingen i EU:s ansökarländer, däribland Turkiet. I denna rapport berörs märkligt nog inte valet till parlamentet, fängslandet av valda parlamentariker eller andra uppenbara brott mot yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna.
EU-kommissionen skriver visserligen att det krävs "betydande ytterligare ansträngningar för att garantera de grundläggande rättigheterna i praktiken, särskilt yttrandefriheten, kvinnors rättigheter och religionsfrihet", men man tar inte upp valet och vad som hände, vilket jag som sagt tycker är mycket märkligt. I och med att Turkiet godkändes som ansökarland 1999 bedömdes Turkiet då leva upp till den politiska delen av de så kallade Köpenhamnskriterierna.
Dessa kriterier omfattar krav på stabila institutioner som garanterar demokrati, mänskliga rättigheter, en fungerande rättsstat och skydd för nationella minoriteter. Jag tycker att den senaste tidens utveckling med behandlingen av folkvalda politiker, journalister med flera gör att man kan ifrågasätta om Turkiet verkligen fortfarande lever upp till dessa Köpenhamnskriterier. Jag skulle vilja fråga utrikesministern hur han ser på EU-kommissionens rapport.
Är den tillräckligt täckande för att beskriva situationen, och hur ser han på Turkiets uppfyllande av Köpenhamnskriterierna? När det gäller våld och dödandet av oskyldiga, det man kan kalla för terror, tar jag naturligtvis avstånd från detta, oavsett om det utförs av företrädare för den turkiska staten eller från PKK.
Men den turkiska antiterrorlagstiftningen är verkligen problematisk, vilket bland annat Amnesty International har påpekat. Det är en lagstiftning som är så vitt och allmänt skriven att i stort sett allt som rör sig, höll jag på att säga, och som protesterar mot den turkiska regeringen kan åtalas för terrorbrott.
En lång rad av dem som nu är fängslade är det för att de har kontakter med eller sympatiserar med organisationer som är terrorförklarade.
Det handlar alltså om en väldigt vid och öppen lagstiftning, och jag skulle vilja höra hur utrikesminister Bildt ser på denna och om han avser att ta några initiativ för att Turkiets antiterrorlagstiftning anpassas till de krav som måste gälla i en fungerande rättsstat.
Jacob Johnson (V):
För ett år sedan var jag närvarande under en av rättegångsdagarna mot bland annat Muharrem Erbey i Diyarbakir. Det var ett skådespel där man bland annat fick se hur de förvägrades rätten att försvara sin rätt på kurdiska. Där återstår mycket arbete att göra. Jag tycker inte, Carl Bildt, att valet till parlamentet i Turkiet var ett enstaka fall.
Jag tycker att det var en så pass viktig händelse, liksom det som hände i samband med det, allt detta fängslande av politiker, att det borde ha givits en rättvisande bild i EU-kommissionens rapport. Det är som om man tonar ned detta. Man vill inte prata om de här sakerna. Man tar till den tysta diplomatin. Man tar det bakom stängda dörrar. Jag tror som sagt att det är dags att börja tala klarspråk mot Turkiets företrädare.
Är det kanske så att den svenska regeringen och EU har en låg profil när det gäller Turkiets behandling av kurder och bristen på mänskliga rättigheter i Turkiet på grund av att det finns andra hänsyn? Finns det andra hänsyn på grund av situationen i regionen över huvud taget med koppling till arabiska våren och med koppling till situationen i Syrien?
Är det så att den svenska regeringen och EU inte tycker att det är ett lämpligt tillfälle att kritisera Turkiet därför att det pågår andra saker i andra länder tycker jag att det är en felaktig slutsats. Brist på mänskliga rättigheter och fängslandet av folkvalda politiker bör påtalas klart och tydligt även om det finns situationer i grannländer som är allvarliga och som också påkallar vår uppmärksamhet.
Jacob Johnson (V):
I dag när hela Europa, eller åtminstone EU, är helt upptagna av eurokrisen ska finansministern och jag, och även Per Bolund, debattera en annan och allvarligare kris för mänskligheten, nämligen hotet av ett skenande klimat, och mer specifikt hur de nödvändiga klimatåtgärderna för utvecklingsländerna ska finansieras. I min interpellation ställde jag, som Anders Borg redogjorde för, två frågor.
Det var en fråga om regeringens hållning till de förslag som kom från FN:s högnivågrupp för ett år sedan samt en fråga om så kallade additionella medel till dessa klimatåtgärder, utöver det ordinarie biståndet. Jag kan börja med att tacka för svaret, även om det var ett kort svar. Jag tror, fru talman, att jag ska ta upp en frågeställning i taget och börjar detta inlägg med förslagen från FN:s högnivågrupp.
Högnivågruppen föreslår olika möjligheter, som auktionering av utsläppsrätter, avgifter och intäkter från internationella luft- och sjötransporter, koldioxidskatter och borttagande av subventioner från fossila bränslen men även en skatt på finansiella transaktioner. Alla dessa förslag är enligt min åsikt möjliga och intressanta.
Jag tycker kanske personligen att beskattning av flygbränsle borde vara en första självklar åtgärd, eftersom flygbränsle i dag är befriat från skatt genom internationella avtal. Det är ett gammalt beslut som fattades efter andra världskriget. Det är verkligen dags nu, snart 70 år senare, att ompröva detta.
Det är enligt min åsikt orimligt att den internationella flygtrafiken är befriad från sitt ansvar enligt PPP-principen, nämligen att förorenaren ska betala för sin miljö- och klimatpåverkan. En skatt på flygbränsle skulle också generera stora summor som skulle kunna gå till att stödja utvecklingsländerna i deras klimatanpassning. Även den nu inom EU aktuella frågan om skatt på finansiella transaktioner är intressant. Det är en intressant finansieringskälla.
Den skulle även hjälpa till att minska skadliga finansiella spekulationer. I Sverige presenterade Forum Syd, Svenska kyrkan och Diakonia i våras en sammanställning av olika finansieringsalternativ, delvis utgående från högnivågruppens förslag. De har granskat hur olika alternativ uppfyller kriterier som pålitlighet, rättvisa, omställning och transparens.
De har också gjort en egen bedömning av potentiella intäkter från de olika alternativen och kommit fram till att tre källor kan generera mest pengar, nämligen auktionering av utsläppsrätter, utfasning av subventioner för fossila bränslen samt en skatt på finansiella transaktioner. Det är alltså en delvis annorlunda bedömning än den från FN:s högnivågrupp. I sitt svar berör finansministern främst auktionering av utsläppsrätter och koldioxidskatter.
Men han säger att klimatfinansiering inte bör vara upphängd på en speciell finansieringskälla utan ske på det mest effektiva sättet. Men, finansminister Borg, vad betyder det? Vilka av de olika alternativen anser finansministern och regeringen trots allt är bäst? Och vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att kunna sätta dessa bästa alternativ i sjön?
Jacob Johnson (V):
Finansministern är engagerad och slår sig för bröstet över hur bra den svenska regeringen är och att vi är världsledande i olika avseenden. Men han svarar inte på frågan om han kan precisera vilka av de åtgärder som FN:s högnivågrupp har lyft upp som han tycker är viktigast och på vilket sätt han vill verka för att de genomförs. Jag hoppades att finansministern skulle kunna vara lite tydligare när det gäller detta.
Förhoppningsvis kan regeringen bli tydligare när miljöminister Lena Ek kommer tillbaka från klimatmötet i Durban. Kanske kan det bli ett ämne för en ny interpellation i den här frågan. Den andra delen i min interpellation handlade om att klimatbiståndet skulle vara additionellt, det vill säga inte tas från det ordinarie biståndet.
Det framgår av Anders Borgs svar, menar jag, att regeringen tummar på detta synsätt eftersom det utgår från FN:s rekommendation om minst 0,7 procent av bni i bistånd i stället för det egna åtagande som Sverige gjort om 1 procent. Det tycker jag faktiskt är svagt. Sverige, som i dessa eurokristider berömmer sig av att ha EU:s starkaste finanser, borde kunna avhålla sig från sådan bokföring.
Jag har också fått tillgång till en beräkning gjord på Regeringskansliet som anger att av de 8 miljarder kronor som regeringen avsatt under perioden 2010-2012 kommer drygt 5 miljarder från det ordinarie biståndet. Endast knappt 3 miljarder, eller drygt en tredjedel, är reella så kallade additionella medel. Det borde vara 100 procent, finansministern.
Jag vill återkomma till min fråga om skatt på flygbränsle som Anders Borg inte svarade på. Håller inte Anders Borg med mig om att det är alldeles orimligt att flygbränsle inte beskattas? Flyget måste naturligtvis bära sina miljö- och klimatkostnader, och en beskattning av flygbränsle åtminstone på samma nivå som för vanliga bränslen för fordon borde vara en självklarhet och generera stora intäkter.
För några år sedan lät jag riksdagens utredningstjänst göra en beräkning av effekterna på biljettpriserna på flyget om flygbränslet vore beskattat som vanlig bensin till bilar. Om jag kommer ihåg rätt skulle det innebära en prishöjning på ca 25 procent eller kanske en tusenlapp på en vanlig flygresa till Paris eller Rom tur och retur - kännbart men inte helt orimligt, enligt mig. Hur ser finansministern på skattefribrevet på flygbränsle?
Är Anders Borg beredd att verka för en ändring?
Jacob Johnson (V):
Jag välkomnar finansministerns uttalande om beskattning av sjötransporter och flyg och hoppas att finansministern också driver det här hårt i olika internationella sammanhang. Där har finansministern mitt och Vänsterpartiets stöd. När det däremot gäller den additionella klimatfinansieringen, en finansiering utöver det ordinarie biståndet, går inte finansministerns siffror ihop, tycker jag.
Han försvarar ett bistånd på 1 procent, men i svaret säger han att "regeringens stöd till finansieringen av klimatinsatser . ligger över det internationella åtagandet . om 0,7 procent". Om Anders Borg anser att det som är över 0,7 procent är additionellt blir det helt klart lätt att kalla vanligt biståndsmedel för additionellt. Det tycker inte jag duger.
Vi har nåtts av rapporter från Bryssel om eurokrisen i dag, där euroländer och tydligen även Sverige tänker pytsa in kanske 200 miljarder kronor som stöd till IMF i syfte att rädda bankerna i EU. Här har Sverige egentligen ett val.
Vill vi avsätta riktiga additionella medel utöver enprocentsmålet till utvecklingsländernas klimatarbete för att åtgärda effekterna av den rika världens tidigare synder som nu påverkar utvecklingsländerna eller ska vi använda pengarna - det är ju ungefär samma storleksordning - för att hjälpa det kapsejsande europrojektet? Det valet tycker jag borde vara lätt i det långsiktiga perspektivet.
Den här debatten skulle som sagt ha förts före Durbanmötet för att förhoppningsvis, kanske orealistiskt, påverka regeringens agerande under Durbanmötet. Det finns anledning att återkomma till de här sakerna. Lyssna noga på rapporterna från Durbanmötet, finansministern, inte bara från miljöminister Lena Ek utan även från frivilligorganisationer som Svenska kyrkan och Diakonia till exempel, så får vi återkomma en annan gång.
Det måste bli slut på den internationella flygtrafikens fribrev från miljö- och klimatansvar.