KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mattias Karlsson (SD):
För en vecka sedan kommenterade statsministern den före detta bostadsministerns numera famösa middag med dessa ord: "Som minister har man själv ett ansvar för att agera på ett sådant sätt att det aldrig råder några tvivel om vilka organisationer eller värderingar man företräder. Därför är det djupt beklagligt att Mehmet Kaplan hamnade i det sällskapet och han har förstått att han måste vara mycket noggrannare." Alldeles nyss sa statsministern i replikskiftet med Anna Kinberg Batra att regeringen inte har några kopplingar till eller något samröre med extremister.
Jag önskar att det vore sant, men så är tyvärr inte fallet. Under en lång rad av år har socialdemokratin haft intim samverkan med den militanta vänstern i Sverige. Så sent som den 6 mars 2016 kunde Expressen avslöja att Socialdemokraterna i Göteborg har format ett samarbete med Kommunistiska Partiet och Revolutionär Kommunistisk Ungdom.
Sedan lång tid tillbaka är Socialdemokraterna medlem i Socialistinternationalen tillsammans med flera av världens mest blodbesudlade diktaturer. Man är också medlem i organisationen Progressive Alliance. I bägge dessa organisationer ingår den palestinska Fatah-rörelsen och MPLA i Angola. MPLA har under flera decennier gjort sig skyldigt till människorättsbrott i form av tortyr och avrättningar.
Enligt Human Rights Watch utövar MPLA än i dag ett systematiskt förtryck med fängslande och övervakning av och våld mot oppositionella politiker och journalister. Den palestinska Fatah-rörelsen, som statsministern själv bjöd in till S-kongressen 2013 och omfamnade i termer av "kära systerparti" har enligt den tyska tidningen Der Spiegel hållit sig med en partifinansierad tortyrkammare i Gaza. Man har förvägrat palestinierna demokratiska val.
Man hyllar och avlönar terrorister. Organisationens väpnade gren har gjort sig skyldig till en rad blodiga terrorattentat mot civila, däribland barn. Mot bakgrund av detta vill jag fråga statsministern hur väl han tycker att han och hans parti lever upp till det egna rådet om att vara noga med vilket sällskap man befinner sig i och agera på ett sådant sätt att det inte råder något tvivel om vilka värderingar man företräder.
Mattias Karlsson (SD):
Jag är den förste att erkänna att vi sverigedemokrater har begått misstag i vår historia. Jag har också varit den förste att inom partiet plädera för att vi ska dra lärdom av dessa misstag. Problemet med Socialdemokraterna, Stefan Löfven, är att man inte erkänner att man begår misstag - inte ens här, när du konfronteras med fakta om att ni samarbetar med terrorister och mördare.
Ett parti som Stefan Löfven kallar för kära systerparti håller sig med egna tortyrkamrar och har en väpnad organisation, al-Aqsamartyrernas brigader, som går in och mejar ned barn och ungdomar på en bar mitzva-fest i Israel. Dem står du och omfamnar och kallar för kära systerparti! Vi har gjort misstag, men vi har aldrig samarbetat med terrorister, mördare och torterare. Det gör ni fortfarande, än i dag. Ska man kunna lära sig av sina misstag måste man först erkänna dem.
Jag vill fråga statsministern: När du omfamnade Fatah och kallade dem för kära systerparti, visste du då att de ägnade sig åt våld och terrorism, eller tycker du bara att det inte är viktigt att undersöka om de partier som ni samarbetar med ägnar sig åt våld och mord?
Mattias Karlsson (SD):
Skrämmande. Så beskriver Brottsförebyggande rådets generaldirektör resultatet i den senaste nationella trygghetsundersökningen. Den visar bland annat att brottsligheten ökar, att otryggheten sprider sig i rekordfart och att var tionde ung svensk kvinna nu utsätts för sexualbrott varje år.
Sverige befinner sig i en väldigt allvarlig situation som kräver handlingskraft och förtroendeingivande ledarskap. Tyvärr har regeringen försett oss med raka motsatsen. Vi har just nu en rikspolischef som uttrycker större sympati för mördare än för mordoffer. Det är en rikspolischef som vill bekämpa masskändningar med färgglada plastarmband.
Det är en rikspolischef som saknar poliskårens och allmänhetens förtroende. Det är en rikspolischef som under förra året lyckades sänka polisorganisationens effektivitet med 10 procent. Trots detta uttalade regeringen nyligen återigen sitt fulla förtroende för denna rikspolischef. Med anledning av det vill jag fråga statsministern: Hur dåliga resultat måste en socialdemokratisk rikspolischef egentligen uppvisa för att förlora en socialdemokratisk regerings förtroende? Var går gränsen?
Mattias Karlsson (SD):
Nu står statsministern här och ljuger igen. Jag uppmanar alla tv-tittare och åhörare att gå in och läsa vårt senaste budgetförslag. Då ser ni att statsministern faktiskt ljuger igen här i riksdagens talarstol. Vi har inte så stora skattesänkningar som statsministern säger. Att statsministern har svårt att läsa budget vet jag sedan tidigare, men att han inte ens kan läsa debattartiklar tycker jag är ännu värre. Det statsministern påstår står inte i debattartikeln. Det här handlar om en debattartikel där Oscar Sjöstedt nämner ett antal olika förslag som vi har öppnat att förhandla om.
Han säger inte att detta är något som vi ska genomföra rakt av och som vi kommer att lägga fram som skarpa förslag. Han säger att vi kan diskutera något enstaka fall av dessa. Merparten av de stora skattesänkningar som vi har utgörs av ett borttagande av pensionärsskatten. Vi vill även göra det billigare för små företag att anställa. Vilka av dessa skattesänkningar menar du, Stefan Löfven, står i konflikt med en bättre välfärd? Svara gärna på den frågan!
Mattias Karlsson (SD):
Den 12 oktober i år befann vi oss här i kammaren. Jag stod precis här, och statsministern stod precis där han står nu. Jag tog då upp terrorattentatet på Drottninggatan, som begicks av en person som hade fått avslag på sin asylansökan men ändå tilläts vara kvar i landet.
Jag kritiserade statsministern för att inte göra tillräckligt för att upprätthålla en ordnad migrationspolitik och åtgärda problemen med de tiotusentals personer som har fått avslag men fortsätter att uppehålla sig illegalt i vårt land. Statsministern anklagade mig då för att överdriva och sa att regeringen har en väldigt tydlig princip om att den som har fått ett nej ska återvända.
Bara några veckor efter det att vi senast stod här och statsministern sa detta meddelade regeringen att man tänker låta ett stort antal invandrare stanna i Sverige trots att de har fått avslag på sina asylansökningar. Man kommer, som det ser ut, till och med att låta personer som medvetet har ljugit om sin ålder och därmed lurat till sig förmåner som de inte var berättigade till stanna i Sverige.
Detta kommer naturligtvis att innebära ökade incitament för andra att hålla sig kvar illegalt trots att man har fått avslag, och det kommer med allra största sannolikhet att öka asyltrycket på Sverige. Min fråga till statsministern är: Hur ska svenska folket kunna lita på det du säger här i riksdagens talarstol, när de utfästelser och de principer du ger uttryck för här inte tycks ha särskilt mycket längre hållbarhet än mjölk?
Mattias Karlsson (SD):
Alldeles oavsett vilka förmildrande begrepp och ord som statsministern använder här kan man inte komma ifrån att det här är ett förödande förslag. All tidigare erfarenhet visar att migrationsströmmar styrs av signalpolitik och så kallade push- och pullfaktorer. Vi vet att fattar man den här typen av beslut, som ger en signal om att man kan få stanna även om man har fått avslag och att det går att ta sig till Sverige på vinst och förlust, kommer det att öka invandringen.
En ökad, okontrollerad invandring vet vi också nu kommer att innebära en ökad brottslighet. Det kommer att innebära fler våldtäktsoffer, en ökad risk för terrorattentat, en ökad segregation i det här landet, en urholkad välfärd och kulturkrockar. Är det verkligen värt att utsätta det svenska folket för allt detta ännu en gång bara för att kunna behålla makten tillsammans med Miljöpartiet?
Mattias Karlsson (SD):
Vid riksdagens frågestund relativt nyligen redogjorde min kollega Carina Ståhl Herrstedt för hur finansministern hade sagt att massinvandringens kostnader skulle finansieras genom besparingar på den personliga assistansen till funktionsnedsatta och hur regeringen 2016 förändrade regleringsbrevet till Försäkringskassan och gav Försäkringskassan i uppdrag att "bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen".
I ljuset av det lidande som dessa åtstramningar har orsakat för många funktionsnedsatta, däribland också barn, och att regeringen nu verkar vilja skylla hela utvecklingen på domstolarna - man vill ge sken av att man står bakom de funktionsnedsatta, och man talar nu om lagändringar för att förbättra deras situation - ville min kollega Carina Ståhl Herrstedt fråga finansministern om hon var beredd att erkänna att regeringen gjorde ett misstag när man valde att prioritera massinvandring framför de funktionsnedsattas behov.
Svaret från finansministern blev då att min kollega hade helt fel i sin verklighetsbeskrivning och att det inte fanns några som helst citat där finansministern hade sagt att hon prioriterade massinvandring framför assistansersättningen. Detta var en direkt lögn från finansministerns sida. Vid en pressträff den 22 oktober 2015, som bland annat skildrats i TV4:s Kalla fakta , sa finansministern som svar på en direkt fråga om hur regeringen skulle klara de skenande kostnaderna för massinvandringen: "Det handlar .
om att dämpa kostnadsutvecklingen på andra områden där vi ser att kostnaderna ökar, till exempel sjukskrivningar och assistansersättning." Det var finansministerns svar på hur man skulle lösa de skenande kostnaderna för invandringen.
Med anledning av detta skulle jag vilja fråga statsministern hur statsministerns förtroende för finansministern påverkas av att finansministern här i riksdagens kammare inför svenska folket, tv-tittarna och svenska folkets valda representanter kommit med direkt osanna påståenden om vad hon har sagt och inte och om regeringens prioriteringar.
Mattias Karlsson (SD):
Jo, det är sant att beslut i domstol har spelat in. Men andra saker som också har spelat in är signalerna från regeringen och den förändring som regeringen 2016 gjorde i regleringsbrevet till Försäkringskassan. De organisationer som företräder de funktionsnedsatta är överens om att det påverkade väldigt negativt. Detta är en del av förklaringen till att situationen för de funktionsnedsatta försämrades.
Det är också sant att finansministern sa att man skulle klara massinvandringens kostnader genom att göra besparingar i assistansersättningen till de funktionsnedsatta. Eftersom finansministern inte svarade på dessa frågor utan i stället kom med en direkt lögn - det tycker jag är uppseendeväckande, och jag tycker att det borde påverka statsministerns förtroende för henne - kanske statsministern kan svara.
Är regeringen beredd att be om ursäkt för att man prioriterade massinvandring framför funktionsnedsatta barns behov?
Mattias Karlsson (SD):
IPU är en organisation med en stolt tradition av att arbeta för att stärka mänskliga rättigheter och fredliga relationer mellan olika länder. Jag är hedrad över att få vara en liten del av Sveriges delegation till IPU. Ännu så länge har jag som nyvald ledamot i delegationen bara hunnit få en ytlig inblick i verksamheten och arbetet, men jag tycker ändå att jag kan ge några kommentarer redan nu.
Först och främst vill jag ansluta mig till vad vi har hört kollegorna från Socialdemokraterna och Moderaterna säga. Det är glädjande att se att det finns så stor samsyn inom den svenska IPU-delegationen när det handlar om att stå upp för grundläggande mänskliga rättigheter. Jag har känt mig stolt över att se mina kollegor från både Moderaterna och Socialdemokraterna slåss för mänskliga rättigheter i världen inom ramen för IPU.
I en tid av stark politisk polarisering i Sverige kan det vara välgörande för delar av allmänheten att se hur arbetet fungerar inom IPU-delegationen. Det kan ibland låta som att vi skulle vara väsensskilda från varandra, ha helt olika världsbild, att några står för ondska och andra står för godhet.
Men i fråga om grundläggande mänskliga rättigheter är samsynen mellan partierna i Sveriges riksdag stor, och det är något som gläder mig. Även om jag tycker att Sveriges deltagande i IPU är viktigt, och att IPU är en viktig organisation med en stolt historia, får man inte heller förhålla sig alltför okritisk till organisationen.
Det är uppenbart att IPU är i behov av reformer, ökad transparens och ökad effektivitet. Jag vet att den uppfattningen, åtminstone i vissa avseenden, också delas av mina kollegor, och jag tror att vi tillsammans kan fortsätta att arbeta i den frågan.
När det gäller det svenska ekonomiska bidraget till IPU, som några av kollegorna också har berört, är det i förhållande till vårt lands storlek och vår röststyrka i IPU mycket stort. Nu betalar Sverige mer än 10 procent av IPU:s totala budget. Jag tycker att det är värt att fråga sig om detta är rimligt. Är det över huvud taget bra för IPU att ett land står för en så stor del av budgeten?
Jag tycker också att vi bör sträva efter att tillsammans använda det inflytande som bidraget borde ge när IPU är så pass beroende av Sverige. En av de frågor som jag vet att man redan arbetar med, och där jag tycker att vi måste lägga ned ännu mer krut, handlar om den helt ohållbara situation som i dag finns inom IPU när det gäller att diskutera grundläggande mänskliga rättigheter för homosexuella.
Jag hoppas och ser fram emot att vi kan öka trycket på organisationen, i synnerhet i kraft av den stora betydelse som Sverige ekonomiskt har för organisationen i frågan.
Mattias Karlsson (SD):
När rapporterna om terrorsekten IS övergrepp mot mänskligheten började trilla in och vi nåddes av bilder på korsfästa barn, levande människor i burar som eldades upp och kvinnor som såldes på slavmarknader vände sig nästan alla svenskar oavsett religionstillhörighet bort i avsky.
Ett antal hundra svenska medborgare tilltalades dock av det de såg och åkte ned för att understödja IS i dessa övergrepp mot mänskligheten och folkmord. Nu vill ett antal hundra av dessa komma tillbaka eftersom det har visat sig att kalifatet de drömde om inte var livsdugligt.
Vi hade kunnat stoppa en del av dessa om vi redan under förra mandatperioden hade fattat beslut om att dra in medborgarskapet för dem som har dubbla medborgarskap. Sverigedemokraterna föreslog detta vid ett antal tillfällen, men statsministern och den dåvarande regeringen var inte beredda att stödja Sverigedemokraterna i detta. Nu kommer dessa människor hem, och många av dem kommer inte att få något straff alls.
De kommer tillbaka till vårt samhälle som fullvärdiga medborgare med full tillgång till svensk välfärd. Med facit i hand, är statsministern beredd att medge att det var ett misstag att inte stödja Sverigedemokraternas förslag om att göra det möjligt att dra in medborgarskapet för IS-terrorister med dubbla medborgarskap?
Mattias Karlsson (SD):
Jag delar till fullo statsministerns intention att lagföra och straffa alla som har deltagit i brott. Idén om en tribunal är värd att titta närmare på, och jag stöder regeringens ambition i detta avseende. Det är dock ett faktum att ett antal hundra personer redan har kommit tillbaka hit, och de utgör ett hot mot svenska medborgares säkerhet.
Vi såg vad som hände på Drottninggatan för att vi inte höll koll på IS sympatisörer. För att undvika detta i framtiden, är statsministern beredd att titta på möjligheten att dra in medborgarskapet för personer med dubbla medborgarskap som ägnar sig åt sådan verksamhet som IS-terroristerna har gjort? Det kommer nästan säkert att uppstå liknande situationer i framtiden.
Finns det något scenario där statsministern är beredd att dra in medborgarskapet för människor som åker och stöttar organisationer som förklarar krig mot Sverige?
Mattias Karlsson (SD):
Den 26 maj är det val till Europaparlamentet. Ett av Europaparlamentets uppdrag är att utse EU-kommissionens ordförande tillsammans med ministerrådet och medlemsländernas regeringar. Stefan Löfven har deklarerat sitt stöd för kandidaten Frans Timmermans.
Frans Timmermans har gett uttryck för att han vill införa minimilöner i hela Europa, vilket skulle slå undan benen för den svenska modellen med kollektivavtal. Han har uttryckt stöd för att ge Europeiska unionen beskattningsrätt. Han har gett uttryck för att han tycker att Europeiska unionen i ännu större utsträckning ska ta emot migranter som kommer över Medelhavet.
Han har motsatt sig den typ av gränskontroller som Sverige införde för att skydda vårt samhälle från systemkollaps i migrationskrisens spår.
Min fråga till statsministern är: Hur ska de svenska väljarna kunna lita på att det som statsministern och regeringen säger sig verka för inom Europapolitiken är det som man i själva verket kommer att verka för, när man samtidigt vill ge väldigt stor makt till personer som står för det rakt motsatta mot det som regeringen säger sig strida för?
Mattias Karlsson (SD):
All empirisk erfarenhet talar för att asylinvandring till Sverige är oerhört kostsamt och att det går ut över välfärden. Trots det planerar regeringen nu att öka invandringen till Sverige genom att införa så kallad humanitär skyddsgrund som ett nytt asylskäl. Det här sker i ett läge när i synnerhet den kommunala välfärden redan går på knäna. I min hemkommun Uppvidinge tvingades vi under flera års tid ta emot 2 000 asylsökande på en befolkning av 9 000 fasta invånare.
Liksom många andra kommuner i landet sitter vi nu fast med den springnota som regeringens oansvariga politik lämnade efter sig. År 2019 tvingades man lägga ned gymnasieskolan i min hemkommun, och alldeles nyligen beslutade det socialdemokratiska styret i kommunen att lägga ned äldreboendet i Norrhult för att täcka underskotten. Flera av de äldre säger att de hoppas att de hinner dö innan de tvångsförflyttas från sin hemby och sina anhöriga.
Mot bakgrund av det här skulle jag vilja fråga statsministern om vilka delar av den kvarvarande välfärden i Uppvidinge och liknande kommuner som statsministern primärt tycker att man bör skrota för att täcka kostnaden för den ökade invandringen.
Mattias Karlsson (SD):
Välfungerande transporter och en stark inhemsk livsmedelsproduktion är bland många andra saker också centrala delar av vår beredskap inom civilförsvaret. Trots detta har regeringen medvetet kvävt den svenska jordbrukssektorn och åkerinäringen genom extrema bränsleskatter och extrema reduktionsplikter. Gård efter gård och företag efter företag läggs nu ned.
De svenska bränslepriserna ligger långt över nivåerna i grannländer som Danmark, och den fjuttiga krona som regeringen nyligen lanserade i sitt krispaket gör ingenting för att förändra det förhållandet. De ytterligare 2 kronor i lättnader som jordbruket kanske ska få räcker inte heller på långa vägar i det extrema läge som vi nu befinner oss i. Sverigedemokraterna vill se lättnader på uppemot 10 kronor litern.
Med anledning av detta vill jag fråga statsrådet Matilda Ernkrans: Varför är inte regeringen, inte ens i detta krisläge, beredd att ge svenska bönder och åkare de lättnader som krävs för att de åtminstone ska kunna konkurrera på lika villkor med våra grannländer?
Jonas Gunnarsson (S):
Vi ska i dag diskutera civilutskottets utlåtande över kommissionens grönbok En EU-ram för bolagsstyrning . I utlåtandet finns en motivreservation från Socialdemokraterna som jag vill börja med att yrka bifall till. Vi socialdemokrater delar i stort utskottets ställningstaganden.
Bolagsstyrningens roll är viktig för den inre marknaden, och även vi tycker att det är bra att vi får en diskussion om de här frågorna. Näringslivets självreglering har i stort sett visat sig fungera ganska bra. Det vore oklokt att i alltför stor utsträckning försöka reglera de här frågorna på överstatlig nivå.
Jag vill markera att vi delar den hållning utskottet, regeringen och flertalet remissinstanser har, nämligen att många av förslagen kan komma att hämma konkurrenskraft och samtidigt öka kostnaderna för bolagens administration. En utgångspunkt för arbetet på det här området måste vara att minska kostnaderna för regelkrångel och administration.
På två områden vill vi dock klargöra vår inställning. Landsorganisationen, LO, har i sitt remissvar lyft fram frågorna om bindande regler för företagens sociala ansvar. Det är orimligt att vi har en situation där man kan konkurrera med social dumpning. Steg måste tas mot att vi på bolagen ställer de minimikrav som finns i konventioner på arbetsrättens område.
Det andra området där jag vill markera en avvikande åsikt är jämn könsfördelning i bolagens styrelser. Vid en snabb sökning på nätet får man reda på att 2010 innehas enbart dryga 10 procent av styrelseplatserna i EU av kvinnor. Det är inte för någon i den här kammaren ett okänt faktum att det är på det här viset.
Jag måste säga att jag tycker att det är anmärkningsvärt att utskottsmajoriteten väljer att låta detta faktum gå obemärkt förbi när vi diskuterar och yttrar oss i de här frågorna.
Till och med EU-kommissionens Viviane Reding, som för övrigt tillhör ett systerparti till två av Alliansens partier, har ju sett problemen och funderar offentligt över att vidta åtgärder för att öka kvinnors inflytande i de stora bolagen. Jag sade tidigare att jag tycker att självregleringen fungerar ganska bra.
På de här två områdena har det dock visat sig att det inte fungerar. För mig är det politikens och det gemensamma beslutsfattandets roll att faktiskt diskutera och föra fram förslag till lösningar på de problem vi ser. Med den hållningen och den filosofin blir det lite underligt att utskottsmajoriteten väljer att inte med en enda mening ta upp de här frågorna i sitt ställningstagande.
Jonas Gunnarsson (S):
Margareta Cederfelt säger i sitt anförande att vi är i ett tidigt skede, att det här är ett prematurt förslag. Det är sant. Det är nu vi har chansen att vara med och påverka. Därför tycker jag att det är underligt att man väljer att avstå från att yttra sig i de frågor som vi nu diskuterar. De rör jämställdheten.
Jag blir förvånad över att man inte kan ta med åtminstone en rad om det i sitt yttrande. Det behöver inte per automatik handla om kvotering, utan det kan handla om att man ser problemet och visar någon form av vilja att göra något åt det. Man väljer dock att inte med ett ord nämna jämställdheten i sitt yttrande. Det tycker jag är ganska anmärkningsvärt, särskilt som vi vet hur det ser ut i EU.
I EU är situationen värre än i Sverige, men de har börjat att på överstatlig nivå tala om regleringar. Ändå väljer Alliansen att inte ens ha en inställning till det. Det är ganska konstigt. Vi har också frågan om social dumpning. Även här vill jag veta vad Alliansen tycker. Är det vettigt att vi konkurrerar på olika sociala villkor?
Är det sjyst att inte ta hänsyn till arbetstagares rättigheter? Ska vi inte bry oss om det när vi talar om reglering av företagen? Är det inte en intressant fråga?
Jonas Gunnarsson (S):
Nu är det jag som blir fundersam. Uppnår vi konkurrenskraft genom att se till att bara män är med i aktiebolagens styrelser? Är det bara män som klarar av att se till att företag går med vinst och producerar varor som är intressanta på en internationell marknad? Jag tror inte att det är så.
Jag tror att det är andra motiv som gör att kvinnor inte är representerade i bolagens styrelser. Jag tycker fortfarande att det är underligt att man inte med ett ord tar upp det som är ett stort problem. Analysen får man enkelt fram genom att googla. Då får man fram siffror som visar att det bara är ungefär 10 procents kvinnlig representation i de stora bolagens styrelser i EU. Det tycker jag är ett problem och något som jag vill nämna.
Det är underligt att inte Alliansen vill göra det. Samma sak gäller social dumpning. Ska vi uppnå konkurrenskraft genom att ha osjysta villkor för arbetstagare? Är det så vi ska nå ut på världsmarknaden och klara av att sälja våra varor? Eller är det på andra sätt, kanske genom välutbildad arbetskraft, genom att ha riktigt bra innovatörer och entreprenörer som kan skapa produkter och tjänster som vi kan sälja på världsmarknaden?
Jag väljer hellre den linjen än att människor ska fara illa.