KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Det vore klädsamt om statsrådet inträdde i sin roll som statsråd och inte hela tiden agerade som om hon fortfarande var i opposition. Det ställs frågor till oss socialdemokrater om vad vi gör, inte skulle ha gjort och hur vi hanterar saker och ting. Detta är inte relevant i denna debatt.
Det kan man gärna ta i en partiledardebatt eller i en allmän debatt, men det är för att ge oss möjlighet att kontrollera regeringen som interpellationsinstrumentet finns. Ska man vara riktigt ärlig är det inte så konstigt att det har gått så här. Vi gjorde ganska mycket från vår sida. Vi ville börja med några områden. Det gällde skatter, och vi ville gå vidare med arbetsrätt och miljö.
Detta är inga små områden; det berör stora områden inom detta som vi kallar regelkrångel. Kanske är det de allra största, inte minst i de små och medelstora företagens vardag. Men i stället för att ta till vara det som redan gjorts valde man att börja om från början. Det är förvånande i detta sammanhang.
Ett exempel är när man säger att man har förbättrat för företagen när det gäller miljölagstiftningen. Men snälla Maud Olofsson, det är en följd av att vi tillsatte en miljöbalkskommitté som såg över miljöbalken. Det är sanningen. Det är det som sipprar ut här i kammaren nu, som vi behandlar och som naturligtvis är positivt att man hanterar på detta sätt.
Sanningen är, Maud Olofsson, att det inte är jag eller Socialdemokraterna som kritiserar regeringen för att man har ökat regelkrånglet; det är Näringslivets Regelnämnd. Det är inte vi som gör det. Jag måste ärligt säga att när jag fick skriften i min hand blev jag förvånad.
Jag trodde under valrörelsen att man skulle ta dessa frågor på större allvar och att man verkligen skulle göra något. Men uppenbarligen har man inte gjort något. Man har hela tiden tappat tempo på grund av att man ska göra det på sitt eget sätt och göra om samma saker som socialdemokratiska regeringar redan tidigare satt i gång processer för.
Nu gör man om det för att göra sin egen variant, och på grund av det tappar man tempo. Det är mycket tråkigt, för de som hamnar i bakvattnet på grund av detta är i första hand företagen, i andra hand är det sysselsättningen.
Det är den sysselsättning som regeringen är så mån att slå vakt om och som man har lagt fast är målet med den borgerliga högerpolitiken. Detta är oerhört svårt att förstå. Ingen förstår logiken och retoriken bakom regeringens diskussioner om detta. Det pratas ganska mycket, men det kommer inte särskilt många förslag från regeringen.
De förslag som har kommit har med något undantag handlat om att tillsätta utredningar, utredningar och utredningar. Det är få förslag som vi har kunnat behandla i riksdagen, och det är bara att konstatera att de förslag som man har behandlat i många fall har krånglat till tillvaron för de små och medelstora företagen. Detta är allvarligt, herr talman.
Börje Vestlund (S):
Jag tycker att det är beklämmande att vara med i en sådan här debatt, där det är uppenbart att Maud Olofsson ljuger - rent ut sagt ljuger! - för kammaren. Jag läser innantill. Detta är alltså den regelindikator som Näringslivets Regelnämnd har skrivit. Man ökade regeltrycket 2004 till 2007 med 52, 58, 53 och 63 procent.
På samma sätt minskades också regelverket med 16, 16, 20 och 12 procent. Det var alltså en högre minskningstakt och en lägre ökningstakt under den socialdemokratiska regeringen. Jag bara konstaterar detta i det här sammanhanget så kanske vi kan avsluta den diskussionen. Vi skulle väldigt gärna vilja veta vilka fler myndigheter som är inblandade i detta. Det hjälper inte att bara stå här och orera.
Vi måste också kunna få veta vad det är för konkreta beslut, konkreta åtgärder, som regeringen faktiskt tänker genomföra för att minska regelkrånglet för företagen. Inget av detta vill Maud Olofsson belysa. Hon är väldigt villig att tala om att några utredningar har tillsatts och att två tre åtgärder har genomförts, och man kan nu konstatera att de är genomförda. Men sedan då, Maud Olofsson?
Vad är det egentligen regeringen har för förslag? Det är det som inte kan redovisas. Om det är så komplicerat kan man väl åtminstone beskriva vad som är så komplicerat i det här. Jag måste också säga en annan sak. Maud Olofsson säger att hon är trygg med att man känner tillit till regeringen. Vi får väl se det, Maud Olofsson.
I de kontakter som vi har med svenska företagare visar det sig i alla fall att de är ganska irriterade på exakt det som både Marie Engström och jag har försökt ställa frågor om i interpellationerna, nämligen när det kommer att hända någonting. Vi ser inte att det händer någonting. Det är det frågan handlar om, herr talman.
Börje Vestlund (S):
Det här är en minst sagt underlig debatt. Här ber vi om att man ska tillrättalägga ett problem som regeringen har stött på. Man har blandat ihop två personer. Nu handlar debatten om utnämningsgpolitiken i stort med generaldirektörer och annat. Jag trodde att vi var överens om att en regering ibland behöver tillsätta utredningar och utredare.
Det har väl aldrig varit någon diskussion om annat än att det skulle vara regeringen som utnämner och slår vakt om att de får de bästa utredarna. Under de år som jag har suttit i riksdagen har jag aldrig märkt att det skulle vara fråga om något annat. Jag tror att vi är helt överens på den punkten. Maud Olofsson försöker göra ett nummer av en helt annan fråga. Det är den ena delen av den här debatten.
Den andra delen av den här debatten, som inte har belysts så mycket, är det stopp som det blir i ett arbete som plötsligt läggs ned. Den här utredningen kunde ha varit klar vid det här laget och den kunde ha varit ute för remissbehandling.
Det gäller en fråga som hela kammaren efterfrågar och som inte minst Maud Olofsson efterfrågade i valrörelsen, nämligen den sociala tryggheten för företagarna. Det är åter ett exempel på den senfärdighet som regeringen har när det gäller att få fram förslag. Det handlar inte bara om att man vill ha förslag som passar en själv och som man själv kan stå för.
Det handlar också om att kasta ut sådant som man skulle kunna ta över och kanske skapa om och göra bättre.
I detta fall har man begått ett stort fel mot en enskild person, och Maud Olofsson står här i detta sammanhang och bara talar om att det var ett visst antal socialdemokrater som var ordförande i de statliga utredningarna och kommittéerna mellan 1994 och 2004. Men har Maud Olofsson tittat på hur många av ensamutredarna som var socialdemokrater?
I huvudsak var det väl andra personer som var det? Blanda inte ihop korten, Maud Olofsson, utan se till att man får fram dessa förslag. Genom Maud Olofssons hanterande av denna fråga har den sociala tryggheten för företagarna försenats med i varje fall ett år, och det är häpnadsväckande av en regering som vill stå för att vara företagarnas bästa vän.
Börje Vestlund (S):
Jag tycker att det är på gränsen till oförskämdhet av Maud Olofsson att först säga att man är så angelägen om att få fram sociala trygghetssystem för företagarna. Sedan tycker man att det är värt att skjuta upp det. En sak hade väl varit om Maud Olofsson hade lagt ned utredningen, tagit fram ett nytt direktiv så att man sedan hade kunnat utreda frågan. Men det tog ett helt år för Maud Olofsson att få fram direktivet.
Det tycker jag minst sagt är lite underligt med tanke på det stora värde av detta som de borgerliga partierna betonade under valrörelsen. Det andra är att Maud Olofsson vill ha beröm för att hon sparkar fel person. Det är väl i alla fall magstarkt så det sjunger om det, på gränsen till oförskämdhet i det här sammanhanget.
När det gäller utredningsväsendet är det viktigt, som jag sade tidigare, att man har rätt personer och att man känner sig trygg med dem i regeringen. Men om man ska byta ut en utredare måste man väl åtminstone göra det på sakliga grunder och inte för att någon har varit valarbetare tillsammans med ett fackförbund, när det visar sig att det inte var den Lars-Olof Pettersson som Maud Olofsson trodde.
Maud Olofsson låtsas att det inte har någon som helst betydelse i sammanhanget att man har sparkat fel person. Det tycker jag är sådant som inte hör hemma i en civilisation som Sverige, framför allt inte i någonting som kallas demokrati. Misstag kan alla göra, precis som många andra har sagt. Men då får man stå för sina misstag och inte skylla på den socialdemokratiska regeringen. Snart är det väl den socialdemokratiska regeringen, om Maud Olofsson får orera här en stund till, som har sparkat Lars-Olof Pettersson.
Börje Vestlund (S):
Jag ska först tacka för svaret, och sedan ska jag också säga att jag hade läst frågan men inte svaret när jag lämnade in min interpellation.
Om man ska tro Beatrice Ask när hon säger att det är den största enskilda satsningen - det är en ökning med 415 miljoner till polisen - måste man ändå tycka att det är lite underligt att en av de tyngst belastade polismyndigheterna måste skära ned sin budget med 50 miljoner kronor.
Fördelningen av detta innebär 20 miljoner mindre till övertid, och jag kan inte se annat än att det slår väldigt hårt mot polisen, 20 miljoner till civilanställda och 10 miljoner mindre för driften. Detta har jag hämtat från pressen.
När man hör kritiken utifrån handlar den om att man vill se fler poliser på gatorna. Jag tror att vi alla är överens om det. Det ska inte skäras ned på det antal polisaspiranter som skulle ha kommit till Stockholm enligt plan. Det kan möjligen vara positivt. Men problemet är att de här poliserna inte kommer ut på gatorna. De kommer inte att finnas där.
Det handlar i stället om att de i så fall måste fylla en del av den administrativa roll som de civilanställda har i sammanhanget. Det tycker jag är en något underlig hantering från regeringens sida. Man har sagt att man vill satsa på polisen.
Man vill satsa för att det ska bli fler poliser, underförstått att fler poliser finns ute i samhället, som utreder brott, som finns på gator och torg och som är medborgarna nära. Men i det här sammanhanget tas de här poliserna bort därför att de måste utföra en del av de civilanställdas uppgifter. Är inte det konstigt, Beatrice Ask?
Vi har all respekt för den ordning som vi har haft ganska länge i Sverige, att myndigheterna ska fördela pengarna själva.
Men är det inte konstigt, om man nu säger att man har satsat 415 miljoner, att det är länspolisorganisationen, som kanske har den tyngsta arbetsbördan när det gäller kriminell belastning, som måste skära ned sitt anslag med 50 miljoner. Det måste väl ändå vara en signal till regeringen. Vad är det regeringen ska göra?
Vad vill man göra för att få ordning på detta? Det kan väl inte vara så att vi bara ska acceptera att det kommer några fler poliser men att de får arbeta med en del uppgifter som de kanske hade sluppit om man inte hade skurit ned utan hade kunnat ha civilanställda som hade skött de här uppgifterna i stället.
Börje Vestlund (S):
Även om jag aldrig har sysslat med de här frågorna själv, kan jag väl säga att jag tror att jag kan föreställa mig gott och väl att det här är komplexa och inte helt lätta frågor. Om det kan jag gärna hålla med Beatrice Ask. Men det duger ju inte som förklaring till att man måste skära ned i ett så tungt belastat distrikt som Stockholm. Det duger inte som förklaring. Då måste man göra någonting.
Jag kommer ihåg att när jag var ny i riksdagen träffade jag genom det utskott jag satt i då en av de generaldirektörer som var verksamma på det området. Då sade den generaldirektören så här: Ni får diskutera och säga vad ni vill, men ni har två sätt att styra oss. Det ena är genom att anslå pengar, det andra är att stifta lagar. I det här fallet säger Beatrice Ask att man har anslagit mer pengar till polisen. Ändå får polisen mindre pengar. Det håller inte.
Jag kan möjligen förstå att avsikten inte är att minska antalet civilanställda, men när man nu gör så att de får mindre pengar att röra sig med ute i det stora polisdistriktet säger Beatrice Ask att hon avvaktar och ser. Det håller inte, Beatrice Ask.
Man måste väl ändå kräva av en regering att den faktiskt agerar när just den här verksamheten får skära ned, en verksamhet som den här regeringen har varit väldigt tydlig med är en prioriterad verksamhet. Det är viktigt med polisverksamheten, ibland med understrykande av att den är viktigast i just storstäderna och de polisdistrikt som har den tyngsta kriminella belastningen.
Ändå står Beatrice Ask och säger att hon vill avvakta och se. Det håller inte. Det måste ändå vara så att vi stockholmare får ett rimligt svar från justitieministern. Vad tänker justitieministern verkligen göra? Det kan väl ändå inte vara så att man måste få vänta ytterligare ett år för att sedan börja om från början. Det är inte rimligt.
Justitieministern måste kunna svara på frågan: Vad är det man tänker göra för att åtgärda detta så att polisen inte ska behöva säga upp civilanställda och för att situationen för Stockholmspolisen ska kunna förbättras? Den andra saken är att man ska se över administrationen och administrativa rutiner. Det är självklart. Det tycker jag att varje verksamhet ska göra. Det ska man fortsätta med.
Men risken är ju, det har vi också erfarenhet av, att man ser över de administrativa rutinerna så långt att det sedan i verkligheten blir de människor som behövs för själva verksamheten, i det här fallet poliserna - men vi kan se det på andra områden också - som får sitta och vända papper i stället för att syssla med den verksamhet som är viktigast, i det här sammanhanget polisverksamhet. Jag tycker att Beatrice Ask fortfarande är svaret skyldig.
Vad är det man tänker göra? Det går inte att bara gömma sig bakom och säga att det är Rikspolisstyrelsen som fördelar de här pengarna. När sådant här händer måste man ha en justitieminister som törs säga ifrån. Vi kan inte ha det på det här sättet. Det är inte rimligt. Det är inte lämpligt. Det här måste man åtgärda.
Börje Vestlund (S):
Det där tycker jag låter som ett försök att säga någonting som är totalt obegripligt för de allra flesta. Det är väl ganska enkelt?
Om man anslår mer pengar till en verksamhet borde det innebära att verksamheten växer och att man får fler anställda eller någonting annat som gör att man utvidgar verksamheten, i det här fallet polisen generellt sett.
Men i stället innebär det att man minskar antalet anställda inom polisen i Stockholm. Det är inte acceptabelt. Beatrice Ask säger att man har öppnat 13 nya poliskontor. Ja, det är 13 nya lokaler som inte har så långt öppethållande. Jag tror att det är rätt väg att gå i och för sig, men det låter ungefär som att det var 13 nya polisstationer. Så är det inte.
Det är just 13 nya poliskontor, som är bemannade vissa timmar per dag eller vissa timmar i veckan i något fall. Naturligtvis kom det jag har väntat på under hela debatten. Det kom till slut i alla fall. Det är naturligtvis Socialdemokraternas fel att regeringen inte får fram pengar till det de har nu.
Den här regeringen borde väl egentligen kunna sluta att använda den argumentationen när man inte har fått ordning på det här. Nu börjar vi närma oss mitten av mandatperioden. Vi har snart hunnit dit. Ändå skyller man fortfarande på den förra regeringen när det gäller en så enkel sak som fördelning av medel. Det borde vara enkla beslut i regeringen. Det är lite ryggradslöst av justitieministern.
Det borde väl ändå vara så att vi kunde få ett svar på frågan vad man har för avsikt att göra. Man kan inte bara vänta och se och invänta nya utredningar.
Börje Vestlund (S):
Jag kunde inte låta bli att gå upp i den här debatten av den anledningen att vi har haft i varje fall ett par duster, Mats Odell och jag, om dessa frågor. Först och främst tänker jag på den interpellation där vi pratade om Finansplats Stockholm och vikten av att Finansplats Stockholm fick vara kvar i framtiden. Jag uppfattade att Mats Odell och jag var ganska överens om det.
Vi var också ganska överens om att det industrin kan vara för en bruksort är finansmarknaden för Stockholmsregionen. På detta svarar nu Mats Odell att det är en fråga om vad som bedöms vara bäst för bolaget. Det här är väldigt oroande, Mats Odell.
Det är väldigt oroande för oss som tror på en stor och stark Stockholmsregion, som vill utveckla Stockholmsregionen till att bli en av de viktiga finansplatserna i Norden och kanske också i norra Europa. Mats Odell hänvisar till att det har att göra med den tekniska utvecklingen.
Han hänvisar till att det är viktigt att det finns förutsättningar för en dynamisk marknadsutveckling och att det skapas incitament och en konkurrensfrämjande reglering. Allt det där kan vi stämma in i. Men problemet är, Mats Odell, att den regering som du sitter i inte har gjort någonting på dessa områden för en konkurrensfrämjande reglering.
Det har vi inte sett någonting av. Det skulle vara intressant om Mats Odell kunde berätta vad det är som i så fall komma ska kring dessa frågor som gör att förutsättningarna för att bland annat ha kvar Finansplats Stockholm skulle bli bättre. Jag måste också reagera när man i det här sammanhanget nämner Telia Sonera och de problem som det har.
Fortfarande har vi inte löst frågan om hur vi gör med kopparnätet. Fortfarande vet vi inte riktigt vad regeringen vill. Fortfarande är vi inte heller helt på det klara med på vilket sätt vi kommer att lösa det och framför allt om det verkligen kommer att vara lösningen på frågan av konkurrensskäl.
Kommer man att kunna göra den här försäljningen och slå vakt om det privata ägandet eller tafsa på de privata ägarnas möjlighet att styra sina egna tillgångar? Det här är viktiga frågor, Mats Odell. Men de frågorna får vi uppenbart inga svar på. Därför är min fråga till Mats Odell: Hur ska Mats Odell göra för att slå vakt om Finansplats Stockholm? Och framför allt: Hur blir det med kopparnätets framtid?
Kommer det att bli privat monopol, som vi socialdemokrater misstänker att man kommer att gå vidare med?
Börje Vestlund (S):
Låt mig fortsätta där Thomas Östros slutade. När det gäller infrastrukturområdet tror jag att praktiskt taget vi alla partier var lite rädda, därför att det när vi liberaliserade våra marknader fanns en stor risk att andra stater skulle komma in och ta över våra marknader.
Jag tror att det var en ganska gemensam uppfattning som vi hade förra mandatperioden i denna kammare just detta att det fanns en viss risk att det skulle gå över från en monopoliserad ägare till en annan monopoliserad ägare. Och det var inte vad vi hade tänkt oss när vi avreglerade marknaden, utan då hade vi tänkt oss något helt annat. Det här tycker jag stämmer till eftertanke.
När Mats Odell går ut här och när man diskuterar försäljningarna handlar det väldigt ofta om statliga ägare som har förklarat sig ha för avsikt att köpa. Det vore intressant att höra om det är den utvecklingen som Mats Odell vill se.
När det gäller Telia och accessnätet är jag helt övertygad om att det kommer en lagrådsremiss.
Men det som jag är förvånad över är att man inte har reagerat över om det verkligen är möjligt att gå in och reglera på ett sådant sätt att det hindrar en ägare att ha det fulla inflytandet över sin egendom, i det här fallet accessnätet.
Överensstämmer detta med den reglering som finns i bland annat EU av hur man ska hantera det här? När det gäller Stockholmsbörsen och Finansplats Stockholm blir jag inte precis lugnad av att man ska lägga fram den här åtgärden och den lagrådsremissen.
Jag förutsätter att det krävs en lång rad åtgärder för att man ska kunna få en sådan konkurrensvrängande reglering som man avser i det här fallet.
Börje Vestlund (S):
Jag ska inte svara för Thomas Östros del, men jag tror att svaret på Hans Wallmarks fråga är enkelt. Man ska sälja respektive köpa statliga företag när det finns skäl att göra det. Man ska ha det som en del av en långsiktig politik, inte bara som en del av en ideologisk övertygelse.
Att man säljer av ideologisk övertygelse innebär att det hela är ganska dåligt förankrat hos svenska folket. Folk uppger rätt ofta att de är emot den typen av utförsäljningar. Det har, åtminstone så här långt, också visat sig vara riktigt.
Jag begärde ordet eftersom jag tyckte att Mats Odells argumentation beträffande fastighetsbolagen var något underlig. Om det är någon sanning som är tydlig så är det den att just fastighetsbolagens värde och fastigheternas värde brukar följas åt rätt så bra.
Det är ett faktum som alla med minsta inblick i fastighetsvärlden kunnat konstatera. Visst, vi har sett att aktiekurserna börjat sjunka. Vi är i början av en sådan period. Förhoppningsvis blir den inte särskilt långvarig eller djup, men allt faller ändå inte på plats. Vi har haft fler exempel på detta.
Vi hade fastighetsbubblan och IT-bubblan, som minst sagt var ett sätt att skjuta upp värdena på någonting som inte fanns. Av den anledningen bör man fundera över vad det är för konstigt resonemang som regeringen har i just den här frågan. Jag kan heller inte låta bli att kommentera något annat.
Mats Odell säger flera gånger här i kammaren att det inte finns någon fastställd tidsplan för försäljning av de statligt ägda bolagen. Ändå stod Mats Odell i den tidigare interpellationsdebatten och hävdade med emfas att någon tidsplan inte hade blivit ruckad. Hur kan en tidsplan som inte finns vare sig ruckas framåt eller bakåt? Det är för mig en fullständig gåta som jag gärna vill ha svar på.
Den tidsplanen redovisas tydligen inte för någon annan än för Mats Odell själv och hans kansli. Det vore väldigt intressant att någon gång få veta hur man tänker i samband med detta. Den finns inte, men ändå har den inte ruckats. Det resonemanget går i varje fall i mina öron inte ihop.
Börje Vestlund (S):
Vi vet fortfarande egentligen ingenting om hur det är med tidsplanen. Den har ju inte redovisats för någon annan än Mats Odell själv och hans kansli. Vi har faktiskt ingen aning om hur det ligger till med den. Mats Odell kan i princip säga vad som helst i talarstolen här; ingen kan kontrollera vad han säger. Det är en del av det som gör det lite frustrerande att debattera det här.
Det är något som ingen människa kan kontrollera. Jag lovar Mats Odell att regeringen kan vara fullständigt lugn; vi kommer att bevaka och sätta blåslampa på regeringen i de här frågorna. Det gjorde vi innan man fick uppdraget, och det kommer vi att göra fram till dess att man säljer och efter det att man har sålt.
Mats Odell kan var fullständigt lugn när det gäller att frågan är viktig för oss. Man hanterar frågorna som om de vore hemliga. Ingen får veta något. Ingen mer än Mats Odell själv, och möjligen delar av regeringen, får veta något om tidsplanen. Det är det som gör att det här känns så osäkert.
Med anledning av vad jag sade i mitt förra inlägg vill jag påminna Mats Odell om att reglerna för hur man värderar fastighetsbolag till och med ändrades efter den stora fastighetskraschen i början av 90-talet. Det gjordes för att man inte skulle kunna blåsa upp värdena på fastigheterna och därmed göra så här. Detta hänger ihop.
Om andra fastighetsbolag har fått en värdeminskning på 22 procent är det sannolikt att också Vasakronan följer med i det sammanhanget. Tar inte Mats Odell intryck av att det finns problem på marknaden för de kommersiella fastigheterna?
Det förvånar mig i det här sammanhanget att man inte tar de signaler som just nu finns på marknaden på allvar.