Patrik Björck (S):
Dagens arbetsmarknadspolitiska debatt i kammaren faller isär i två delar. Den ena delen är när regeringens budgetförslag och politik ställs mot Alliansens budgetförslag och politik. Den andra delen är Sverigedemokraternas totalt hållningslösa och svekfulla sätt att hantera sina väljare. Herr talman! Jag tänkte börja med Alliansen.
Katarina Brännström sa att den viktigaste åtgärden är jobbskatteavdraget i Alliansens arbetsmarknadspolitik. Det är ett viktigt yttrande, och det är viktigt att hålla det i minnet. Skillnaden finns mellan vad vi socialdemokrater står för och det som Alliansens står för, och det handlar om analysen.
Den moderatledda Alliansens analys innebär att 400 000 människor i vårt land är arbetslösa för att de har valt att vara arbetslösa. De har valt att vara arbetslösa, herr talman, därför att det inte lönar sig att arbeta. Med utgångspunkt i den analysen sätter man in åtgärder, och den viktigaste åtgärden är jobbskatteavdraget.
Den åtgärd som kommer på detta är att försämra arbetslöshetsförsäkringen. Herr talman! Jag kan försäkra talmannen, åhörarna och ledamöterna av Sveriges riksdag att det inte är vår socialdemokratiska analys. Vår socialdemokratiska analys om varför 400 000 människor står arbetslösa faller i två delar.
Den ena delen är att de arbeten som finns, enligt Svenskt Näringsliv närmare 100 000 förra året, och som inte blir besatta, blir inte tillsatta för att de arbetslösa inte får tillräckligt stöd att uppnå den kompetens som företagen behöver för att anställa dem. Därför satsar vi socialdemokrater stenhårt på utbildningslinjen som vår arbetslinje.
Det är självklart att med 400 000 arbetslösa och 100 000 lediga jobb måste de arbetslösa rustas så att de kan ta jobben. Alla vi som har arbetat i tjänsteproduktionen eller varuproduktionen vet att varje arbete i sig genererar nytt arbete. Det är så arbetsmarknaden fungerar.
Låt mig gå tillbaka till min anställning i den möbelfabrik jag jobbade i innan jag hamnade i Sveriges riksdag. När jag producerar ett skrivbord behövs det naturligtvis en insatsvara i form av stålunderrede, spånskiva eller annat. Det behövs troligen en transporttjänst för att varan ska nå en kund. Det innebär att mitt arbete naturligtvis skapar fler arbeten.
Om man hade lyckats tillsätta de 100 000 arbetena hade det i sin tur skapat fler arbeten. När man inte lyckas tillsätta de här arbetena, som finns i riktiga företag, tappar man alla de insatsvaror som skulle ha skapat arbete, alla de tilläggstjänster som skulle ha skapat arbete.
Därför är förlusten för samhället mycket större än de ungefär 100 000 arbeten som Alliansens politik helt enkelt bara slarvar bort. Den andra delen för att lösa arbetslösheten handlar om investeringar. Det handlar om investeringar i välfärd och infrastruktur som vi måste göra.
Det skapar arbete, dels naturligtvis omedelbart när man bygger järnvägar och vägar, dels naturligtvis omedelbart i välfärden när människor får jobb i välfärden men dels också indirekt, eftersom välfärdstjänster på sitt sätt skapar nya arbeten i anslutning till arbetet. Infrastruktursatsningar gör att det blir lättare att ta sig till arbetet. Arbetsmarknadens funktionssätt förbättras. Arbetsmarknadsområdena blir större.
Varor kan transporteras till och från produktionen. Sammantaget är det väldigt enkelt att förklara skillnaden mellan vår arbetsmarknadspolitik och Alliansens. Det är analysen av varför arbetslösheten uppstår som är skillnaden. Har man olika analyser sätter man naturligtvis också in olika åtgärder. Våra åtgärder är som sagt, herr talman, utbildning och investeringar. Alliansens viktigaste åtgärd är jobbskatteavdrag och sänkt a-kassa.
Efter åtta år kan vi konstatera det vi redan visste 2006: Det kommer inte att fungera. Det har inte fungerat, och det kommer aldrig att fungera. När det sedan gäller Sverigedemokraterna och deras hållningslösa och svekfulla uppträdande mot sina väljare kan man naturligtvis kritisera Sverigedemokraternas politik, med rätta, eftersom det är en huvudlös politik i sig.
Men det är också anmärkningsvärt hållningslöst att de sedan inte röstar för sin politik här i kammaren - de röstar igenom en helt annan politik. Det är klart att det är någonting som vi måste göra känt för väljarna. Herr talman! Sverigedemokraternas särskilda yttrande i detta betänkande, AU2, är anmärkningsvärt.
Jag tror att det är ganska unikt att ett parti väljer att använda större delen av sitt yttrande i ett betänkande till att försöka förklara var man står ideologiskt. Jag tror att det uppstår i att man har väldiga bekymmer med sin ideologi.
Hur det hamnar i ett särskilt yttrande i ett arbetsmarknadsutskottsbetänkande tycker jag är något intressant, som det skulle vara spännande att få en redogörelse för från Sverigedemokraterna. Vi vet alla, herr talman, att Sverigedemokraterna är ett rasistiskt parti. Vi vet alla att det är ett parti med rötter i nazismen. Då försöker man använda det särskilda yttrandet för att tvätta bort detta. Det gick inte denna gång, herr talman, och det kommer inte att gå i framtiden heller.
Resten av det särskilda yttrandet använder man till att försöka beskriva varför man inte röstar på sin egen politik. Det är naturligtvis ett anmärkningsvärt sätt att använda ett riksdagsbetänkande. Men det kanske inte är så konstigt. Man försöker förklara varför man sviker sina väljare. Det är viktigare än att förklara vad man vill göra. Det finns några frågor som Sverigedemokraterna måste besvara.
Om man säger, herr talman, att den svenska modellen är bra, som Sven-Olof Sällström gör i sitt anförande, kan man inte samtidigt angripa fria och självständiga fackföreningar eftersom de är en fullständigt omistlig del av den svenska modellen. Om man säger, herr talman, att a-kassan är för dålig kan man inte samtidigt rösta emot en höjning av den a-kassan.
Om man är, visserligen med rätta, herr talman, oroad över den situation som uppstått på arbetsmarknaden med anledning av Lavaldomen och hur EU:s olika direktiv har kommit in i den svenska arbetsmarknadspolitiken måste man också förklara hur man ska kunna komma till rätta med detta. Sverigedemokraterna vill ju lämna det europeiska samarbetet.
De vill att Sverige ska bli något slags Nordkorea som står utanför allt samarbete. Och tror man att man på den vägen med den metodiken skulle skapa fler arbetstillfällen, skapa större möjligheter och skapa välfärd i detta land, får man faktiskt försöka berätta hur det ska gå till och vilken ekonomisk modell man i så fall vill tillhöra i en globaliserad värld.
De exempel som finns på hur man väljer att avgränsa sig och avsäga sig alla former av samarbeten förskräcker. De förskräcker inte bara ideologiskt, demokratiskt och när det gäller mänskliga rättigheter och friheter. De förskräcker också när det gäller vilken ekonomisk framgång man kan prestera och vilken välfärd man kan ge till sitt folk.
De här frågorna om Sverigedemokraternas hela politik måste man svara på eftersom de är helt obesvarade. Det är, om ni ursäktar talesättet, byxorna nere. Man har inga som helst svar på dessa frågor. Man kan inte å ena sidan hävda att den svenska modellen är bra och å andra sidan bekämpa fria och självständiga fackföreningar.
Man kan inte å ena sidan säga att man är för en bra a-kassa och å andra sidan trycka på knappen som stoppar höjningen. Man kan inte vara upprörd över EU:s direktiv om man inte har några som helst förslag om med vilken politik man ska förändra det. Vår arbetsmarknadsminister och vår statsminister åker till EU och tar kamp inom det europeiska systemet för att lösa problem som är verkliga problem för svenska löntagare.
Sverigedemokraterna lämnar fullständig walk over. De har inga svar på dessa så viktiga frågor för svenska löntagare. Sverigedemokraterna är inte bara ett rasistiskt parti med rötter i nazismen. Det är också ett löntagarfientligt parti. Med detta ställer jag mig bakom vårt särskilda yttrande.