Annika Eclund (KD):
Som redan påpekats i debatten har många av oss här i kammaren medverkat i den gymnasieutredning som hade till syfte att öka genomströmningen i gymnasieskolan. Det duger ju inte att bara 69 procent av våra elever genomgår gymnasieutbildningen på tre år, som meningen är. Förslag finns, och mycket är vi överens om. Mycket är redan sagt - det är inte helt lätt att komma sist i debatten.
Men jag tänker ta min utgångspunkt i problemet med elevers frånvaro och åtgärder för att motverka frånvaro. Återkommande frånvaro är ofta en varningssignal om att någonting är på väg att gå snett. Det kan handla om allt från kränkningar och trakasserier till psykisk ohälsa och utanförskap.
Det kan också handla om brister i skolans anpassning och stöd. Här har lärare och skolledning ett stort ansvar att dagligen följa upp ogiltig frånvaro och hjälpa eleven, i samarbete med hemmet om eleven är under 18 år. Min erfarenhet är att det slarvas med detta på gymnasieskolorna.
Det kan i många fall räcka att eleven själv ringer till skolans telefonsvarare och anmäler sig sjuk. Sedan är det ingen som följer upp anledningen till frånvaron. Kristdemokraterna och Alliansen menar att reglerna behöver bli ännu tydligare när det gäller både giltig och ogiltig frånvaro så att åtgärder från till exempel elevhälsoteamet sätts in omedelbart. Det är detta vi saknar i betänkandet.
Vi är nog flera här inne som årligen deltar i debatten i Almedalen om våra så kallade hemmasittare. Vi skulle behöva statistik om detta på nationell nivå, så som vi har för frånvaro i arbetslivet i övrigt. I dag är det bara 50 procent av kommunerna som samlar eller får löpande statistik från grundskolorna när det gäller elevfrånvaro. Det duger inte.
Skolorna måste också ha ett aktivt arbete mot mobbning. Nolltolerans måste gälla. Här krävs det satsningar på elevhälsan men också på kringpersonal i skolan som kan avlasta lärarna så att det finns andra vuxna till hands i olika utrymmen på skolorna. Fru talman!
Alliansen anser inte att sänkta behörighetskrav till gymnasieskolan ska lösa problemet med att en stor grupp saknar grundskolekunskaper. Godkända betyg på introduktionsprogrammen borgar för att man har förmågan att gå vidare i sina studier på ett nationellt program. Att göra undantag i intagningskraven till de nationella programmen skapar en ojämlik situation för våra elever.
Vi behöver i stället fokusera på att stärka gymnasiets introduktionsprogram, där språkintroduktionen måste intensifieras. I dag har introduktionsprogrammen i många fall blivit en återvändsgränd - endast ca 30 procent har gått vidare till ett nationellt gymnasieprogram efter tre år på introduktionsprogrammet. Fru talman!
Förutom att man stärker introduktionsprogrammen föreslår Alliansen en tvåårig yrkesskola, ett ökat antal yrkescollege och att man inrättar fler lärlingsutbildningar. Det här var min allianskollega från Liberalerna också inne på. Det är bättre att få en kortare yrkesutbildning och lära sig ett praktiskt yrke än att tidigt bli utslagen.
Den kortare yrkesskolan ska finnas vid sidan av de treåriga gymnasieutbildningarna och rikta sig till elever som går ut grundskolan utan att nå behörighet till ett nationellt gymnasieprogram. Det handlar om drygt 17 procent av alla elever, alltså omkring 20 000 ungdomar varje år. Jobben finns där ute.
Det vet inte minst Ulrika från Centern och jag, som varje månad åker till företagarna ute på Västgötaslätten. De skriker efter arbetskraft och yrkeskunnigt folk. Jobben finns där, och människor som kan utföra jobben finns. Men vi måste få till en matchning mellan dessa två.
Att sänka trösklarna till arbetsmarknaden där jobben finns, utan att devalvera värdet av att ha genomgått ett nationellt gymnasieprogram, är något vi måste sträva mot. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 4.