Bosse Ringholm (S):
Det är alldeles rätt som fru talman erinrar om, att Cecilia Malmström är ansvarig för Europafrågor i regeringen. Cecilia Malmström säger själv att det är viktigt. Jag tycker att det påpekandet är viktigt. Ingen har ju lagt märke till att hon är ansvarig för Europafrågor och EU-frågor över huvud taget. Nu får regeringen chansen att svara på de tre frågor jag har ställt och berätta vad man tänker göra på det europeiska toppmötet, som Cecilia Malmström inte deltar i. Det är ju statsministern som deltar i toppmötet.
Nu har statsministern skickat Cecilia Malmström att säga att han inte tänker göra någonting. Vi ska vänta och avvakta fördragets hantering. Vi ska avvakta hanteringen av irländarnas reflexioner och ställningstaganden och allt annat. Vad är det för kraftfull EU-politik?
Det finns en oro, inte bara i Sverige bland löntagare utan i hela Europa, över att det som har hänt under senare tid med de här olika domarna inte tillräckligt tydliggör den här balansen när det gäller den fria rörligheten, som naturligtvis är en poäng i Lissabonfördraget, som jag står bakom. Jag tycker att det är bra med Lissabonfördraget.
Många löntagare i Europa känner en oro över att den här balansen mellan den fria rörligheten, strejkrätten och rätten att sluta kollektivavtal inte är tydliggjord. Den balansen har uppenbarligen ruckats på via Vaxholmsmålet och en rad andra mål. Här skulle regeringen kunna göra en insats genom att säga att man aktivt vill få till stånd ett Lissabonfördrag i den form det kan komma att ske efter de reflexioner som irländarna gör och att man vill förtydliga på ett antal områden.
Lissabonfördraget är inte hela EU. EU har ett antal andra möjligheter, och det gäller inte minst rådet, att uppdra till kommissionen att återkomma med förslag på olika områden när det gäller just arbetsrätten. Men regeringen gör ingenting. Regeringen är passiv. Regeringen avvaktar. Vad är det för aktiv Europapolitik som regeringen skulle föra enligt regeringsförklaringen för två år sedan?
Det har varit den mest passiva regering som tänkas kan under de här två åren i Europafrågorna. Man vill bara avvakta och inte göra någonting. I min interpellation citerar jag LO:s oro på området. Cecilia Malmström väljer att säga att LO tycker att det är bra med den rättighetsstadga som finns i det nya Lissabonfördraget.
Det är alldeles rätt, men Cecilia Malmström kunde också citera det som står i LO:s yttrande och som jag har återgivit i min interpellation. LO säger följande: De nuvarande fördragen behöver förändras så att den juridiska maktutövningen åter kan stå i samklang med den demokratiska maktutövningen. Det är den oron som löntagarna inte bara i Sverige utan i Europa känner efter Rüffert- och Vaxholmsmålen.
Man känner att det inte är den demokratiska maktutövningen i Europeiska rådet och i Lissabonfördraget som i sista hand kanske hanterar detta, utan det finns andra juridiska aspekter som har tagit över. Därför hade det varit önskvärt att regeringen hade gjort någonting. Men regeringen ser inga problem och tänker inte göra någonting. Regeringen fortsätter att vara passiv.
Min fråga återstår: Vad ska Reinfeldt i Bryssel att göra annat än att vara åskådare och sitta på läktaren om han uppenbarligen inte har någon uppfattning om att någonting behöver göras? Sveriges och Europas löntagare tycker i alla fall att någonting behöver göras för att återställa förtroendet för EU när det gäller balansen mellan fri rörlighet, kollektivavtal, strejkrätt och liknande, men den passiva svenska regeringen sitter på läktaren.