Anders Sellström (KD):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i finansutskottets betänkande. Allteftersom dagarna går ser vi hur färre och färre ställer sig bakom De rödgrönas budgetalternativ som fördes fram före valet och nu i dag är inne i slutfasen för behandling i kammaren. Först ut på arenan att rejält såga sitt eget budgetförslag var Socialdemokraternas Thomas Östros och därefter Mona Sahlin. I dagarna har vi även fått läsa några väl valda ord av Vänsterns partiledare Lars Ohly.
Sammantaget kan konstateras att De rödgröna så snabbt så möjligt vill lämna över sitt budgetalternativ till arkivarien och därefter infångas av en välbehövlig julledighet. Jag har själv i och för sig inget emot den senare delen i detta påstående. Det som vi i dag debatterar under utgiftsområde 25, Allmänna bidrag till kommuner, är vi tämligen överens om hur vi ska hantera.
Utfallet av debatten kan bara bli ett eftersom oppositionens förslag i övrigt fallit genom tidigare beslut i kammaren. Kommunernas ekonomi har, trots finanskrisen, stått sig väl. Överskottet i kommunsektorn 2010 ser ut att hamna på plus 19 miljarder enligt Sveriges Kommuner och Landstings egna beräkningar. Deras prognos för 2011, givet dagens beslut, är ett plus på 7 miljarder.
I dag beslutar vi att för 2011 tillföra kommunerna 88 miljarder i generella statsbidrag inklusive LSS-kostnader och kostnader för organisationer inom det kommunalekonomiska området. Utöver dessa generella statsbidragen tillförs kommuner och landsting även riktade statsbidrag som uppgår till 53 miljarder för 2011. Det är inte en oansenlig summa pengar det heller.
Företrädare för kommunsektorn vill att så mycket som möjligt av statsbidragen levereras i den generella påsen för att därigenom lokalt kunna påverka användandet i så hög grad som möjligt. Regeringen å sin sida vill styra och ställa över en del av statsbidragen och lägger därför in olika villkor för att kommunsektorn ska komma i åtnjutande av dessa medel. Så har det sett ut oavsett regering, och så kommer det nog alltid att se ut i varierande grad över tid.
Här tror jag att vi ändå tillsammans behöver fundera mer över balansen mellan styrda och generella statsbidrag. Varje kommun, varje landsting och varje region har sina problem, sina förutsättningar och möjligheter, men de gör också lite olika prioriteringar. I hur hög grad ska det lokala perspektivet få råda? Det kan man fundera över. Ska det få finnas skillnader i hur respektive kommun använder sina resurser inom de ramar som lagts fast?
Ska avgifterna få variera beroende på vilket landsting jag bor i, eller ska alla egenavgifter vara lika? Är det orättvist att avgifterna är olika exempelvis vid ett akutbesök i Norrbotten eller i Skåne? Eller är det så att den lokala demokratins egna prioriteringar ska råda och det därmed ska anses vara ganska rättvist? Dessa frågor diskuteras ständigt runt om i vårt land.
Jag ser fram emot en framtida fördjupad diskussion om vilken principiell hållning allt ska landa i. Det här hänger även intimt ihop med hur vi reglerar användandet av statsbidrag i olika former. Fru talman! Förslaget i De rödgrönas budgetalternativ har egentligen två huvudspår: att öka anslaget med drygt 6 miljarder mer än regeringen och att värdesäkra statsbidragen under mandatperioden.
Summan kan alltid diskuteras men ska som vanligt vägas mot allt annat som en budget innehåller. Ska inriktningen vara på fler i arbete eller på fler i beroende av bidrag? Ytterst är det detta som mest påverkar kommunsektorns ekonomi. Detta med värdesäkring har alltid varit ett förslag som kommunsektorn drivit. Självklart vill vi väl alla i förväg ha en god koll på vilka intäkter som gäller, naturligtvis även i kommun- och landstingssektorn.
Värdesäkringen av statsbidragen skulle i det perspektivet vara en fördel i den enskilda kommunen och i landstingets långsiktiga budgetprocess. Socialdemokraterna såväl i riksdagen som i regeringsställning har dock, mig veterligt, aldrig tidigare ansett detta vara en hållbar linje. Statens roll som ekonomiskt gummiband i både hög- och lågkonjunktur innebär i praktiken svårigheter att indexera statsbidragen.
Vilket index ska man i så fall använda, och hur skulle effekten av en indexering ha sett ut för kommunsektorn beroende på vilken koppling som gjorts när finanskrisen med full kraft slog till? Jag tror att Thomas Östros och Jennie Nilsson är klokare än så och att de i regeringsställning aldrig skulle föreslå något sådant.
Oavsett det är kommunerna betydligt mer beroende av den egna skattebasens utveckling som i sin tur är kopplad till antalet arbetade timmar - ju fler arbetade timmar, desto bättre ekonomi i kommunsektorn. En politik för fler i arbete är den bästa draghjälpen för en sund ekonomisk utveckling i kommuner och landsting. Här inhämtas ca 70 procent av kommunernas intäkter.
Utfallet av antalet arbetade timmar har med andra ord en betydligt större relativ påverkan på budgetplaneringen för kommunsektorn än vad ett indexerat statsbidrag skulle ha. Vi ser nu att sysselsättningen stiger och att skatteintäkterna ökar. Fortfarande är det en bit kvar till så kallat normalläge, men det går fortare än vad alla andra bedömare för bara ett år sedan trodde.
Utifrån den allmänna ekonomiska utvecklingen har alliansregeringen därför lagt fram en balanserad budget där man ökat den permanenta delen av statsbidragen och även tillfört ett extra tillfälligt stöd för 2011. Man ännu viktigare är kanske att regeringen nu för en politik som påverkar det som mest styr den kommunala ekonomin, nämligen antalet arbetade timmar.