Anders Borg (M):
Jacob Johnson och jag har en grundläggande principiell skillnad i våra synsätt. Jag anser att man ska plocka sina kantareller själv, inte köpa dem. Jag försökte få ihop detta i det förra inlägget. Tyvärr blev det kanske för mycket engagemang i början.
Men jag tycker att vi lever i en värld där girigheten spelar en sådan roll att vi vart och vartannat år har mycket omfattande problem i hela samhällsekonomin. Problemet är inte att lönerna i den här sektorn är höga. Där har Jacob Johnson och jag olika syn. Jag tycker inte att det generellt sett är ett problem att man i vissa sektorer har höga löner. Problemet är att de här lönerna bidrar till att skapa en samhällsinstabilitet.
Man belönar ett risktagande som vartannat, vart tredje eller vart femte år leder till bekymmer och svårigheter som inte banksektorn i första hand bär utan som samhällsekonomin i olika länder bär. I Sverige kostade bankkrisen 2 procent av bnp. I Indonesien kostar den 50 procent av bnp. Island går från att ha en skulsättning på noll kronor till 120 procent av bnp.
Varje islänning skulle behöva betala 2 500 kronor mer i månaden i skatt för att betala för banker som man inte längre äger. Det är naturligtvis det som är systemproblemet, som är ett globalt problem. Jag tror inte att det är så enkelt att det hjälper med offentligt ägande. Nordbanken var en del av vår förra kris. Det är alldeles uppenbart att en av våra AP-fonder har funnit det skäligt att gå in som mycket stor ägare i Carnegie och dessförinnan i Northern Rock.
Däremot tror jag, om jag får skoja med Jacob Johnson i denna allvarliga fråga, att socialismen kan spela en viktig roll som vakthund över kapitalismen. Det enda som de här människorna förstår och blir bekymrade över är om vi hotar att ta över företagen, om vi hotar att tvångsinlösa dem om de låter det egna kapitalet gå i botten. Det är därför den ordning vi har är byggd med den grundbulten.
Det är för att det i slutändan är det enda som är tillräckligt skarpt för att de i goda tider ska känna att de inte tar de risker som startar dessa systemkriser. Jag kan naturligtvis förstå att det finns en koppling med skatteparadis och global stabilitet. Vad Island belyser är att ett land med 300 000 invånare måste ha ett banksystem som står i rimlig proportion till det. Det finns ett antal länder med banksystem.
Jag tror att det är 400 eller 500 banker som har sitt huvudkontor i en enda byggnad på Cayman Islands. Nu har ingenting inträffat där, men det är alldeles uppenbart att det finns ett antal skatteparadis som skulle kunna ställa till en oerhörd global instabilitet därför att det inte finns en proportion mellan deras förmåga att sköta ett finansiellt system och den finans- och skattesektor de har. Vi ska göra något gemensamt.
Ekofinrådet har givit The Financial Stability Forum uppdraget att arbeta fram gemensamma regelverk om bonusar och ersättningar. Det ska ske i samråd med IMF. Detta ska sedan inkorporeras i en del av det regelverk som finns för hur bankerna ska sköta sin verksamhet.
Det handlar inte primärt om att sänka lönerna för bankdirektörerna, utan det handlar primärt om att skapa någon typ av koppling mellan långsiktig lönsamhet, långsiktig stabilitet och den ersättning man får. Jag vill korrigera Jacob Johnson på en punkt, nämligen vad Sverige hade för ståndpunkt och synpunkt inför Europeiska rådet. Fransmännen hade två positioner. Jacob Johnson nämner den ena, nämligen den som inte var den problematiska.
Det vill jag understryka. Det mer problematiska var att man ville undergräva hårdheten i de kapitaltäckningskrav vi har och de redovisningsregler vi har. Det skulle bli ökade möjligheter att omvandla kapital från sin handelsbok till sitt eget kapital, och det skulle bli ökade möjligheter att variera kapitaltäckningskraven. Det hade inte varit bra för den finansiella stabiliteten.