Ulla Andersson (V):
Lagen om grundläggande betalservice upphörde att gälla 2008. Marknaden skulle då ta en allt större andel av ansvaret för samhällsservicen, eftersom staten skulle dra sig tillbaka. Butikerna skulle ta över postens ansvar för betalservicen. Sedan dess kan vi se hur butik efter butik har lagts ned på landsbygden - bara i Gävleborg har fem butiker försvunnit det senaste året.
Bankernas bristande ansvarstagande i fråga om kontanthanteringen, som jag har lyft fram i interpellationen, är något jag och ministern har debatterat tidigare. Tyvärr kan man väl säga att situationen inte har blivit så mycket bättre sedan dess utan snarare tvärtom. Vi kan se att antalet bankkontor som hanterar kontanter minskar, liksom bankomaterna. Under de senaste åren har antalet bankkontor som hanterar kontanter minskat med flera hundra procent.
I Gävleborg har antalet bankkontor som hanterar kontanter minskat kraftigt, liksom antalet bankomater. I Gävle där jag bor är vi nästan 100 000 invånare. Vi kommer att ha två banker som hanterar kontanter. I Hofors, grannkommunen, finns det ingen. I Sandviken finns det en, och så vidare. Vi har tre orter i länet där det inte finns någon betalservice över huvud taget.
I Gävleborg har nästan 2 000 personer mer än tre mil till närmaste bankomat eller uttagsställe, och drygt 7 000 måste åka lika långt om de vill gå in på ett bankkontor och få hjälp. Många av dem är över 80 år. Så här ser det inte ut enbart hemma hos mig utan även runt om i landet. Många betalar ett högt pris för bankernas agerande och tyvärr också för den bristande viljan hos regeringen.
Vi har inte politiskt beslutat att kontanthanteringen ska upphöra, och därför föreligger ett politiskt ansvar i frågan. Det här får konsekvenser inte minst för boende på landsbygden, för äldre människor och för många som vill värna den personliga integriteten. Det försvårar också för både småföretagare och föreningar som blir sittande med sina kassor under en längre tid eftersom de har svårt att sätta in kontanterna hos bankerna.
Jag har haft kontakt med företagare som beskriver hur svårt de har - hur långt de måste åka för att bli av med sina kassor och hur dyrt det är. Dessutom menar jag och de företagare jag har varit i kontakt med att det ökar risken för butiksrån. Enligt Brottsförebyggande rådet ökade antalet butiksrån med 17 procent i fjol. Hemma i Gävleborg har antalet butiksrån ökat markant mer än genomsnittet i landet, om jag inte missminner mig.
I Gävle där jag bor har januari månad bestått av butiksrån på butiksrån - 13 stycken på någon vecka. Som tur är har ingen fysiskt kommit till skada, men psykiskt är det såklart en fruktansvärd upplevelse.
Jag tror att vi alla är måna om att få ned kontanthanteringen i samhället, men så länge vi inte har fattat beslut om att helt upphöra med den måste vi politiskt se till att servicen fungerar för människor och företag oavsett storleken på företaget, var i landet man bor eller om man är skuldsatt eller inte. Kontanthanteringen handlar om ca 100 miljarder per år, och den börjar faktiskt öka igen. Bankerna måste ta sitt ansvar.
De lånar pengar av sina kunder, gratis, men struntar sedan i den service kunderna behöver - eller tar ut skyhöga avgifter. Jag tror att vi är rätt många som är trötta på bankernas girighet och bristande service.
Vänsterpartiet har föreslagit att vi ska ställa krav på bankerna via antingen föreskrifter eller en lag om att upprätthålla kontanthanteringen, men tyvärr avvisar statsrådet detta med bland annat argumentet att det kan leda till att fler bankkontor läggs ned om vi ställer krav på bankerna att upprätthålla kontanthanteringen åt sina kunder. Jag skulle vilja påstå att det argumentet inte alls håller, och det tror jag att statsrådet är väl medveten om. Jag tänker återkomma till det i mitt nästa inlägg.
Jag får tacka för svaret så länge.