Beatrice Ask (M):
Ibland blir det lite konstlat när man säger att kraven måste vara tydligare så att det verkligen kommer fram teknisk utrustning. Problemet är väl snarast att kravspecifikationen och kvalitetskraven på utrustningen har varit väldigt tydliga. Nu är det visserligen Rikspolisstyrelsen som beställer de tekniska funktioner som behövs, men det är detta leverantörerna inte har kunnat leva upp till. Det är testningen som har varit problematisk.
Man kan beskylla vilken politiker som helst för att vara för seg, men sanningen är att vi måste ha tekniska lösningar som faktiskt fungerar om det ska vara rätt. Det har det nog jobbats på så intensivt det har gått. Jag nämnde Spanien tidigare, och de har precis som jag nämnde ett helt annat alternativ som ligger vid sidan av polisens ordinarie. Det är också en privat leverantör som står för det.
Jag är inte säker på att det hade varit en bra lösning för Sverige, utan polisen har velat ha komplementet till det övriga personsäkerhetsarbete som måste bedrivas i samordning med övriga åtgärder. Det tror jag att det kan finnas vissa skäl för. Det är viktigt att ha klart för sig att uppföljningen av kontaktförbud är helt central.
Polisen har ett stort ansvar för det lokala personsäkerhetsarbetet. Regeringen lade fram ett förslag och riksdagen röstade för elektronisk övervakning därför att vi ville ha ytterligare möjligheter att följa upp och säkerställa att kontaktförbud efterlevs. Det är inte den enda lösningen, utan det finns andra saker som görs.
Låt mig nämna att det arbete som bedrivs inom polisen för att säkerställa det hela är viktigt. Man inleder med hot- och riskbedömning, som är oerhört besvärlig att göra. Där har det misslyckats, och det får alltid allvarliga konsekvenser. Varje gång gör man en uppföljning för att säkerställa: Är det någonting vi kan lära och på något sätt förebygga?
Åtgärder som kan användas är säkerhetssamtal, larmtelefoner, administrativa åtgärder och annat. Det finns en hel arsenal, och det tror jag att Anna Wallén väl känner till. Det är viktigt att de finns, för man ska inte tro att en elektronisk övervakning kommer att lösa allting.
Problemet är att den elektroniska övervakningen innebär att polisen i bästa fall, när det fungerar, får ett larm när någon överträder den zon där man inte får finnas. Då gäller det att polisen hinner dit i tid och att det fungerar.
Hela det andra arbetet måste alltså fungera för att man ska kunna säkerställa den trygghet som vi vill att kvinnor, och för den delen män, ska ha om de är utsatta för den typ av hot och förföljelse som vi nu talar om. Det är viktigt att se det här som ett alternativ, och det är beklagligt med förseningen när det gäller den tekniska lösningen för elektronisk övervakning. Likväl tycker jag inte att det var fel att vi fattade beslut om det.
Vi hade besked om att det skulle gå snabbare. Att de som kom in med anbud inte uppfyllde kraven kunde vi inte veta och rå för. Det är skälet. Sedan har vi beslutat om en rad andra åtgärder som ska fullföljas. Låt mig bara säga att det är många problem med den gemensamma bostaden.
Men det är ett faktum att i många fall är det nästan uteslutet för kvinnor att vara kvar i bostaden därför att de är så hotade. Ett stort problem har vi när man måste hem till sin bostad för att hämta och reda ut saker. Många allvarliga incidenter har inträffat just i den situationen.