Carl Bildt (M):
Jag skulle nog säga att allt vi gör är baserat på just detta. Anledningen till att vi lägger speciell energi på att försöka medverka till en minskning av kärnvapenarsenaler och en kärnvapenfri värld är att vi är absolut övertygade om de fullständigt katastrofala konsekvenser ett antingen regionalt eller globalt kärnvapenkrig skulle få. Om detta kan det inte råda någon tvekan.
Jag tror inte heller att man genom att säga att kärnvapen är farliga plötsligt får ett nytt genombrott i ansträngningen att få Ryssland, USA, Pakistan, Kina, Frankrike, Israel eller Storbritannien att minska sina arsenaler.
De vet mycket väl hur farliga de vapen är som de har anskaffat, vilket de har gjort delvis just därför att de är så farliga som de är. Vi har tillsammans med huvuddelen av EU-länderna ställt oss bakom det förslag Australien förde fram i denna del, till skillnad från det Nya Zeeland gjorde.
Vi tror nämligen att det har större förutsättningar att nå framgång, helt enkelt därför att det har en större trovärdighet hos dem som faktiskt måste göra det konkreta nedrustningsarbetet. Det konkreta nedrustningsarbetet vad gäller kärnvapen är just att steg för steg få dem att minska sina arsenaler. Där är det så att situationen nu är lite mer bekymmersam än den var för några år sedan.
President Obama var mycket ambitiös; han började tala om en kärnvapenfri värld och fick betydande neddragningar i de avtal som fortfarande ligger på bordet. Hans initiativ om ytterligare neddragningar har dock mött starkt motstånd från Ryssland, som under nuvarande omständigheter inte vill gå vidare med att minska arsenalerna. Det beklagar vi. Jag beklagar dessutom de tendenser som finns både i Ryssland och i USA till modernisering av taktiska arsenaler.
Jag har tagit upp detta på hög nivå med både amerikanska och ryska företrädare. Det är ett problem som rör oss mycket konkret. Sedan måste vi vara aktiva med CTBT och icke-spridning.
Det är skälet till att EU Agenda Coalition som fanns tidigare kanske inte fungerar längre, för där finns aktörer som inte är lika tydliga som vi när det gäller till exempel CTBT och nödvändigheten av att ratificera detta, vilket jag tycker är ett nyckelelement för att stoppa vidare spridning av kärnvapen. Det handlar sedan om att kanske försöka påverka Pakistan. Jag har för ögonblicket ingen jättelik optimism.
De har för ögonblicket det mest aktiva kärnvapenprogrammet i världen, som bekant. Vi har dock nått ett viktigt principiellt första genombrott med Iran i den preliminära överenskommelsen och hoppas att gå vidare med det. Som jag säger i mitt interpellationssvar, som kanske ses som kontroversiellt av vissa, vill jag att det ska ses som en byggsten i ett avtal om kärnvapenfrihet i Mellanöstern i dess helhet.
Jag tror att Olle Thorell väl inser de svårigheter som ligger i detta. Svårigheterna ligger inte i att man inte inser att kärnvapen är farliga, utan svårigheterna ligger i högst konkreta politiska motsättningar i den delen av världen. Det här är ett arbete som är lika viktigt som det är svårt. Länder måste bara ha möjlighet att nå framgång om de har en saklig trovärdighet i det som de arbetar med.
Jag tror att vi kan göra viktiga insatser när det gäller CTBT, icke-spridning och kanske också när det gäller att bromsa ytterligare modernisering av taktiska kärnvapen i Europa.