Aron Emilsson (SD):
Inledningsvis vill jag yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 1 och 2 i betänkandet och avslag på övriga reservationer. Jag vill också meddela att vi står bakom vårt särskilda yttrande till förmån för våra förslag till anslagsramar under utgiftsområdet. Med detta sagt tänkte jag kort lägga formalia åt sidan, lyfta blicken och göra en kulturpolitisk utblick över trender och tendenser.
Jag vill fästa kammarens och Sveriges medborgares öra vid några kulturpolitiska frågor som i flera avseenden strävar mot att i grunden omstöpa våra kulturella institutioner framöver. Vi kan där notera diametralt olika mål och medel i respektive partiers motioner för det utgiftsområde som just nu behandlas.
Vi står i mångt och mycket i något som jag brukar kalla det kulturella glappet, i en tid då motsättningar och polarisering samtidigt måste ersättas av medborgaranda och sammansvetsning. Detta är i sanning en så kallad utmaning.
Vi har i år sett hur en museiutredning, ett biblioteksdebacle och en kulturskoleutredning verkar långt ifrån det som har varit grundläggande för kultur, bildnings- och utbildningspolitikens syfte under decennier: en strävan att förmedla kunskap och bildning.
Vi ser det som alldeles nyss berördes i replikskiftet. Det handlar om en vilja att politisera kulturella institutioner och verksamheter, inte från ett sverigedemokratiskt håll utan snarare ur ett regeringsperspektiv. Detta är oroväckande. Vad är allt detta ett uttryck för?
Kulturinstitutioner med en kärna att förmedla vetenskap och bildning om litteratur, samlingar och föremålsvård ska omvandlas för att snarare arbeta med samtalsdialog och politisk opinionsbildning om genusanalyser, normkritiska analyser och olika former av intellektuella trender som ska sätta agendan.
Vem står i detta sammanhang för politisering och håller armlängds avstånd, och vem gör det inte? Detta kan man reflektera över. Filmpolitiken har berörts. Nu baxar regeringen igenom en politik som går emot riksdagens tillkännagivande.
När ska regeringen lyssna och ta hänsyn till de tillkännagivanden som en riksdagsmajoritet har gjort och lägga om kursen? Frågan är fortfarande obesvarad. Sverigedemokraternas stora satsningar i årets kulturpolitiska budget rör kulturlotsar och Sverigecenter, vilket vi tidigare har berört.
Detta är en historisk reform vad gäller både medel och omfattning. Vi menar att övriga partier totalt har misslyckats när de har analyserat vad integrationen ska grunda sig i, vad som stärker integration och vilka misslyckanden som har gjorts i integrationen.
Detta är något som fler och fler förstår, vilket vi välkomnar. Integration handlar ju inte bara om sysselsättning eller enkla jobb. Det handlar inte bara om ett medborgarskapsdokument som i många avseenden är urvattnat. I stället handlar det om att kultur, kulturell sammanhållning och kulturell gemenskap räknas.
Vi märker detta på vad som har fungerat tidigare och vad som inte fungerar i dag liksom vad det beror på. Vi har ett kluvet land och segregation.
I en rad kulturarvsvårdande reformer förklarar vi vad som behövs och ger verktyg och medel till de skriande behov som vi har lyssnat in utifrån landet att stärka kulturmiljövård och kulturarvets former och att vårda det arv som har lämnats till oss för kommande generationer.
Det handlar om ett kulturarvs-ROT-avdrag, en kulturarvsfond med inspiration från Norge och en kulturkanon. Det senare är en provkarta för skol- och utbildningsväsendet där elever får ta del av och får insikt om och insyn i ett antal omistliga kulturella pärlor som har format Sverigebilden utomlands men också vår egen bild av Sverige som nation och kulturhistoriska utveckling.
För att stärka invandrares integration i det svenska samhället, kommunernas utveckling, invånarnas relation till sitt lokala kulturarv och det sociala kapitalet lanserar vi kulturlotsarna. Det är en landsomfattande kulturpolitisk reform för integration och vitalisering av kulturlivet.
Detta gör vi genom att ge Statens kulturråd ett öronmärkt anslag och ett riktat uppdrag att tillsammans med Riksantikvarieämbetet tillsätta en gemensam enhet för att utifrån tydliga direktiv ta fram en modell för samordning, kriterier och indikatorer för reformen. Runt om i Sveriges kommuner ska det finnas en lokal kulturlots, vars uppgift ska vara insamling, marknadsföring och samordning.
Det handlar om hur man inom skola, äldreomsorg, kulturskola, bibliotek, civilsamhälle etcetera kan använda det lokala kulturarvets olika former för kunskapsförmedling och konstnärligt utövande och inte minst för att trygga och stärka relationen till lokal historia och gemenskap. Detta gäller förhållandet mellan invandrare och majoritetssamhället, mellan lärare och elev och mellan äldre och yngre.
Inte minst är det viktigt för kommunens besöksnäring. Jämte en landsomfattande etablering av kulturlotsar anslår vi medel för inrättande av ett flertal så kallade Sverigecenter i de mest utpräglade parallellsamhällena och förortsmiljöerna som ett första steg. Intentionen är att dessa center ska synliggöra och förmedla information om det svenska samhället, den svenska kulturen och ortens lokala kulturarv, som många gånger är rikt.
Detta kan ge möjlighet för nyanlända att knyta an till majoritetssamhället och kan generellt sett stärka den lokala identiteten och sammanhållningen, något som behövs i många områden, vilket vi alla här inne känner till. Liksom vi har kulturråd i utlandet finns det i dag ett behov av kulturlotsar och institutioner som förmedlar vad Sverige och den lokala orten har att erbjuda.
Vi måste lägga grunden för nya kulturpolitiska mål för en enad nation med tre aspekter i åtanke: kulturens roll för samhället, individuell livskvalitet och arbetsmarknadens förutsättningar.
Vi föreslår att de nuvarande nationella målen för kulturpolitiken ska upphävas och ersättas av följande mål: Kulturen ska binda samman Sveriges förflutna med nutid och framtid, förvalta landets historia och arv samt stärka gemenskapen i samhället. Individer i alla livets skeden ska ges möjlighet till kulturupplevelser. Därför satsar vi på allt från Skapande skola och Skapande förskola till Skapande äldreomsorg.
Kulturen ska ges möjlighet att spela en stor roll för hälsan och knyta ihop natur- och kulturvård. Låt kulturen vävas in och inspirera fler samhällssektorer! Kulturhistorisk hänsyn och kulturell planering ska vara en integrerad del av stads- och samhällsbyggnadsfrågor.
Vi står i ett kulturpolitiskt skede där den kulturpolitiska debatten börjar handla om och visa diametralt olika åsikter om vad kulturen ska syfta till. Ska den stärka kommunikationen mellan oss medborgare och återupprätta medborgarandan och en gemenskap, eller ska den ta hänsyn till flackande dagsaktuella intellektuella trender kring normkritik, genusanalyser eller tillfälliga ideal?