Andreas Norlén (M):
Även jag vill tacka statsministern för svaret på den här interpellationen. Som ordförande i riksdagens konstitutionsutskott vill jag anlägga ett par synpunkter av närmast konstitutionell natur. Den ena gäller förekomsten av dokumentation av det säkerhetspolitiska rådets arbete. Det vore värdefullt om statsministern kunde utveckla i vilken utsträckning som rådets verksamhet är föremål för dokumentation inom Regeringskansliet.
Jag vill i det sammanhanget notera att konstitutionsutskottet vid ett antal tillfällen har betonat betydelsen av att man dokumenterar arbetet i Regeringskansliet på ett sådant sätt att det går att följa upp i efterhand vad som har varit föremål för åtgärder. Jag har här ett granskningsbetänkande från 2005-2006. Just det handlade om regeringens arbete med flodvågskatastrofen.
Där skrev utskottet så här apropå den arbetsgrupp som fanns inom Regeringskansliet då, med statsråd som hanterade katastrofen: "Härutöver konstaterar utskottet att det vid statsrådsgruppens möten inte fördes några minnesanteckningar, vilket var ett medvetet beslut mot bakgrund av att det inte skulle fattas några formliga beslut. I en krissituation är hanteringen av krisen självklart överordnad andra arbetsuppgifter.
Utskottet vill ändå framhålla att dokumentation även av möten av mer informell karaktär är värdefull dels internt, för att säkerställa att det inte uppstår osäkerhet om vad man kommit fram till och för att snabbt kunna vidareförmedla viktig information från mötet, dels för att i ett senare skede underlätta granskning av händelseförloppet." Konstitutionsutskottet har även i andra sammanhang kommit fram till denna slutsats: Det är viktigt med spårbarhet och dokumentation.
Jag skulle därför vilja fråga statsministern hur det säkerhetspolitiska rådets arbete dokumenteras, så att konstitutionsutskottet eller andra aktörer i efterhand kan granska vad som har förekommit. Sedan välkomnar jag, liksom Hans Wallmark, att statsministern har valt att besvara den här interpellationen. Det är utmärkt att statsministern kommer hit till kammaren och besvarar ledamöternas frågor.
Konstitutionsutskottet har haft synpunkter även på detta och uttalat att det är väsentligt att det statsråd vars tjänsteutövning en interpellation angår också är det statsråd som besvarar interpellationen. Det gäller enligt KU självfallet också statsministern "när frågan gäller övergripande överväganden för regeringens arbete".
Jag vill med anledning av det göra kammaren uppmärksam på att jag har ställt en interpellation till statsministern om regeringens respekt för riksdagens tillkännagivanden. Det är en än mer övergripande fråga för regeringens arbete, hur man allmänt i regeringen ser på riksdagens tillkännagivanden - än den om det säkerhetspolitiska rådet. Den här interpellationen har statsministern valt att låta justitieministern besvara på fredag.
Jag skulle vilja fråga statsministern varför han har valt att besvara den mer nischade interpellationen om det säkerhetspolitiska rådet men inte min interpellation om regeringens respekt för riksdagens tillkännagivanden. Jag är här. Statsministern är här. Statsministern har en konstitutionell skyldighet att besvara ledamöternas frågor i den mån de rör övergripande regeringsfrågor. Det handlar inte för statsministern om att välja fritt vilka frågor han vill och inte vill diskutera.
Statsministern hade mycket väl kunnat besvara även min interpellation i kammaren i dag. Jag undrar varför han inte gjorde det.