Åsa Romson (MP):
Jag svarade tidigare på de frågor som nu upprepades, men jag utlovade också att jag skulle ge en motbild i fråga om vad som händer. Det är självklart så att vi hela tiden är i en omvandling. Landskapet är i en omvandling. Inte minst enskilda fastighetsägare har naturligtvis rätt att vidta åtgärder med gällande lagstiftning och gällande förordningar och efter tillsyn. Det tror jag att vi här i riksdagen respekterar.
Men man kan titta på om det verkligen alltid är en konflikt mellan naturmiljöbevarande och kulturmiljöbevarande. Jag skulle till exempel vilja ta upp arbetet i Hertingforsen i Halland. Här har Falkenbergs kommun, länsstyrelsen och myndigheter samarbetat för att möjliggöra fiskvandring samtidigt som kraftproduktion och kulturmiljö har bevarats. Man har också utvecklat informationsinsatser.
Man ser helt enkelt att man lokalt har mycket större värden att få. Det är inte bara en damm där man har en vattenverksamhet där man får ut en viss elproduktion, utan det finns ännu större värden att få. Det gäller de större kulturmiljövärdena och inte minst naturvärdena i form av vandrande fisk.
Det här är ett arbete som vi på flera sätt redan stöder i den starkt höjda ambition som regeringen har aviserat i både den budget vi jobbar med just nu och den budget som vi aviserat och som jag vet att riksdagen debatterar under hösten inför kommande år. Det är det som handlar om att sköta naturen och att göra det lokalt.
Vi har varit tydliga gentemot länsstyrelsen med att det är där man kan samordna och stärka till exempel de lokala insatserna för att få natur- och kulturvärden att hänga ihop. Det handlar oerhört mycket om upplevelser, rekreation och goda värden för många i vårt land och många som besöker vårt land. Det är många som är beredda att betala ganska bra pengar för att besöka vårt land och till exempel fiska i en del av de svenska vattendragen.
Kan vi utveckla det tror jag att det är många stora värden lokalt och naturligtvis för Sverige som land som kan realiseras. Den diskussion man kan föra handlar om på vilket sätt vi ska säkerställa att man får ut de här värdena i stället för att alla sitter och håller på sitt. Vi vet att det initialt kostar en del investeringspengar när man ska miljömodernisera ett kraftverk. Vem ska stå för de kostnaderna?
Är det de som får vinsterna av att man gör en sådan genomgripande och positiv förändring för kulturlandskapet, naturlandskapet, den lokala turismen och besöksnäringen?
Jag tror inte att något av partierna här i riksdagen ännu har landat i att det ska finnas särskilda stödfonder direkt från staten ut till de stora landägare och små vattenkraftbolag som finns. Ersättningssystemet inom vattenkraften är redan i dag väldigt starkt reglerat.
Jag tror att det behöver moderniseras för att vi ska hitta de vägar där vi lokalt och nationellt kan få ut mycket större värden också i pengar från de natur- och kulturvärden som finns. Men jag delar helt interpellantens strävan efter att man ska väga in kulturmiljöhänsynen, och den ska vägas in tydligt. Det handlar särskilt om den mindre vattenkraften. Jag nämnde Hertingforsen.
I Uppsala kommun finns Fyrisåns vattenförbund. Vi ser att det är väldigt starka kulturvärden som har vägts in. Man har jobbat aktivt med det, och man har fått stora värden tillbaka. Till exempel har den hotade fiskarten asp kunnat återkomma. Man har samarbetat, och självklart handlar det också om att i de här landskapen bevara kulturhistoriska värden. Jag vill lite grann ta bort bilden av att det alltid är en konflikt. Det går också att säkerställa att man kan samverka.