Gustav Fridolin (MP):
Alla läser vi olika saker på kvällarna. Maria Stockhaus läser Alice i Underlandet , vilket är en fantastisk bok, och själv läser jag ofta kammarprotokoll. Jag kan därför berätta att under hela den förra mandatperioden jagade den dåvarande oppositionen, som jag var en del av, den dåvarande regeringen - som Maria Stockhaus parti var en del av underlaget till - för att den inte tog fram en it-strategi för den svenska skolan.
Maria har nu tagit över rollen att jaga regeringen, men det finns en väldigt avgörande skillnad: Den dåvarande regeringen fattade aldrig något beslut om att ta fram en it-strategi, men vi gör det. Den avgörande skillnaden mellan vad som hände under den förra mandatperioden och det som händer under den här mandatperioden är alltså att oppositionen kräver en it-strategi men att vi faktiskt genomför en. Jag tycker att det är bra att Maria ständigt lyfter fram dessa frågor så att det blir tydligt genomlyst i vilken ordning vi fattar beslut.
Jag tar dock ganska lätt på kritiken av i vilken ordning vi fattar besluten, för jag är ganska övertygad om att vi hade fått kritik oavsett om vi hade inväntat hela it-strategin innan vi fattade något beslut eller om vi gör som nu, det vill säga fattar de beslut som är möjliga på vägen mot it-strategin. Hur ser det då ut? Jo, det första beslut vi fattade var att ge Skolverket i uppdrag att ta fram en it-strategi, förankrad i forskningen. Det uppdraget var ett tidigt beslut vi tog i regeringen - ett av de första.
Det andra beslutet vi tog var att låta Skolverket utarbeta långsiktiga nationella skolutvecklingsprogram som kan ge lärare, rektorer och annan skolpersonal - även huvudmän - stöd i kompetensutvecklingsarbetet. Det är något som svarar mot flera mål men är inte minst viktigt för att man ska kunna genomföra nödvändiga digitaliseringar inom skolan. Det tredje beslutet är det stadigvarande uppdraget i regleringsbrevet till Skolverket att stödja digitaliseringen av skolan.
Det fjärde beslutet, som vi fattade den 9 mars och som vi såg var nödvändigt att fatta så fort det var färdigberett, är förändringen av läroplanerna. Anledningen till att det är viktigt att fatta detta beslut nu snarare än att vänta tills hela it-strategin är på plats är att vi ska ge huvudmän en möjlighet att förbereda sig för att implementera det. Implementeringen sker under nästa läsår.
Påföljande läsår är kravet skarpt; detta ska då vara en del av undervisningen i de kurs- och ämnesplaner som är berörda, och läroplanen ska gälla fullt ut på alla skolor. Beslutet om it-strategin i sin helhet fattas under våren. Maria Stockhaus lyfter fram tre specifika frågor i sitt inlägg.
Först och främst har vi kompetensförsörjningen, och ja, jag håller med - för att det verkligen ska bli verklighet av det som nu står i kursplaner och ämnesplaner och för att det ska finnas möjlighet att genomföra det behöver det också finnas tid till kompetensutveckling för lärare. Det är därför vi bygger upp de nationella skolutvecklingsprogrammen. De innehåller redan tre delar om digitalisering och kommer att innehålla fler, för att man på huvudmannanivå ska kunna implementera de nya läro- och kursplanerna.
Den andra frågan är infrastrukturen, och ja, en it-strategi ska innehålla mål om en likvärdig tillgång för att kunna nå en likvärdig användning av digitala verktyg. Det är dock viktigt att framhålla att Skolverket drog slutsatsen - och jag delar den - att staten inte bör betala för infrastrukturen.
Det man då landar i, vilket vi har sett i andra länder, är nämligen att man inte gör den nödvändiga och kontinuerliga uppdateringen av infrastrukturen hos huvudmännen utan i stället inväntar nästa omgång statligt stöd och statliga uppdateringar. Detta leder oss till min tredje och viktigaste poäng: Strategin är viktig för att skapa nationell likvärdighet, men den gör inte jobbet. Det är viktigt att alla huvudmän nu är med och genomför den nödvändiga digitaliseringen av skolan.
Strategin lägger grunden för det jobbet, men jobbet görs ute på skolorna, hos huvudmännen.