Patrik Björck (S):
Det är för lite, klagar vi tydligen på. Läser man dagens tidning ser man att det inte bara är vi som klagar utan även arbetsmarknadsministern klagar. Först konstaterar man att vi befinner oss i en mardröm, när man beskriver arbetsmarknadssituationen i Maud Olofssons Sverige, den borgerliga regeringens Sverige.
Sedan säger arbetsmarknadsministern apropå att oppositionen klagar på att det görs för lite, och i den här debatten kan det vara spännande att höra vad arbetsmarknadsministern säger när det gäller mardrömmen Maud Olofssons Sverige: Jag skulle gärna se att vi gjorde mer.
En medlem i Sveriges regering, som inte bara ser uppgiven ut på kortet i tidningen där man gestaltar den här mardrömmen som den borgerliga regeringen har skapat av Sverige, säger på ett uppgivet sätt: Jag skulle gärna se att vi gjorde mer. Det innebär alltså att samordnarna vill att regeringen gör mer.
De varslade, de uppsagda, företagarna, kommunpolitikerna, regionpolitikerna, alla här ute i Sveriges avlånga land vill att regeringen gör mer, till och med arbetsmarknadsministern vill att regeringen gör mer. Då är det väl i stort sett bara näringsministern kvar som inte vill det. Det är väl synd då att inte arbetsmarknadsministern har någonting att säga till om i regeringen. Vad är det man ska göra?
Man ska naturligtvis göra det som samordnarna föreslår. Annars är det ju precis som några av mina kolleger var inne på, att man kan ifrågasätta varför samordnarna finns om man inte tar till sig deras budskap. Om det är som ministern säger att det redan är genomfört, varför tycker inte samordnarna det? Varför delar de inte den synen i sina rapporter? Inte ens i regeringens egen promemoria konstaterar man att det är genomfört.
Punkt för punkt, som jag gjorde i mitt förra inlägg, radar man i regeringens egen promemoria upp allt man inte har gjort. Får jag bara skicka med näringsministern två saker som någon sorts vädjan.
Det ena är en vädjan som jag delar med den centerpartistiske samordnaren i min region, Kenneth Johansson, som gång på gång pratar inför regeringens döva öron om utbildning och kompetensutveckling för att hindra nya uppsägningar. Gång på gång, så sent som i en artikel häromveckan i lokaltidningen hemma säger han: Det är självklart att företagen inte ska behöva bära hela bördan för att utbilda folk.
Staten, regeringen, måste bidra. Det är en vädjan från Maud Olofssons egna partikamrater nere i det hårt drabbade Västra Götaland. Jag har en annan vädjan också som gäller vad man skulle kunna göra om man nu vill göra någonting, om man inte anser att allt som ska göras redan är gjort och man anser att det inte finns något kvar att göra.
Det är en vädjan från arbetsgivare, fack, kommunala och regionala företrädare och även ett krav som samordningsmännen har. I motsats till vad ministern säger till sitt försvar, att det finns en tydlig regional struktur, upplever man att man i kontakterna med Arbetsförmedlingen inte har den här regionala strukturen, utan myndigheten uppfattas som starkt centraliserad med mycket begränsade beslutsmandat på lokal nivå.
Jag skulle tillsammans med arbetsgivare, fackliga företrädare, kommunala och regionala företrädare och samordningsmännen vilja vädja till näringsministern att ta tag i det här från regeringens sida så att till exempel Arbetsförmedlingen kan bli en sådan regional partner som gör att vi kommer vidare i de här frågorna och inte står och stampar. Det kan väl inte vara sant som ministern säger att politiken redan är genomförd när inte ens arbetsmarknadsministern säger det utan säger att han gärna skulle göra mer.
Sedan är det synd att inte arbetsmarknadsministern har makt att genomföra det.