Linda Modig (C):
Jag vill tacka näringsministern för svaret. Det är fint att näringsministern noterar att den pågående samhällsomvandlingen i Malmfälten är av unik art.
Insikten om Luossavaara-Kiirunavaara AB:s unika ställning och den unika pågående samhällsomvandlingen i Kiruna och Malmberget, där en fortsatt gruvdrift förutsätter att delar av städerna undan för undan flyttas i takt med att brytningen breder ut sig, är en självklar och viktig utgångspunkt när vi diskuterar LKAB:s roll i statens bolagsportfölj. LKAB, eller LK som vi säger hemma i Tornedalen och Malmfälten, är inget dussinbolag.
Bolagets öde är sammantvinnat med Kirunas och Malmbergets historia, nutid och framtid. Ända sedan bolaget startade år 1890 har LKAB och gruvsamhällena vuxit och utvecklats tillsammans, sida vid sida. I dag bryts över 130 000 ton järnmalm varje dygn i LKAB:s underjordsgruvor i Kiruna och Malmberget och i dagbrottet i Leveäniemi i Svappavaara.
Det är stora siffror och tal, nästan ofattbara att greppa. Om dygnsproduktionen av utbruten järnmalm motsvarade stål skulle det varje dygn bli omkring sex Eiffeltorn. Bolaget står för 85 procent av Europas järnmalmsproduktion och är en växande leverantör av industrimineral. Bolaget är ett av Sveriges största exportföretag och en betydande arbetsgivare på verksamhetsorterna.
I dag har 4 500 medarbetare sin utkomst av bolaget, och ytterligare direkta och indirekta arbetstillfällen skapas i regionen. Gruvdriften påverkar tillvaron för de flesta som lever i Kiruna, Svappavaara och Malmberget. Merparten av invånarna, de tre samebyarna nära bolagets verksamheter på orterna och många fler berörs. Bolaget har sitt säte i Luleå.
Om man inte förstår bolagets speciella ställning i och beroendeförhållande till Malmfälten, Norrbotten och Sverige blir det snart problematiskt. LKAB är en kassako i statens ägarportfölj. Bolaget har i decennier levererat betydande tillskott till den svenska staten och folkhushållet. Bara under 2010-talet har bolaget varje år utom tre skapat rörelseresultat i storleksordningen 5-15 miljarder kronor.
Förra året var inget undantag. Man slog leveransrekord med 28,5 miljoner ton och en produktion på 27,1 miljoner ton. Fru talman! I dag förädlas råmalmen från LKAB:s gruvor till klimateffektiva järnmalmsprodukter som används vid ståltillverkning. Produkterna levereras via Malmbanan och Ofotenbanens järnväg till hamnarna i Narvik och Luleå för utskeppning till kunderna runt om i världen. Samtidigt står bolaget, branschen och Malmfälten inför stora utmaningar.
Järn- och stålindustrin står för en fjärdedel av industrins samlade globala koldioxidutsläpp. Efterfrågan på stål förväntas öka med nära 50 procent till år 2050. Vi som konsumenter vill ha och behöver järn och stål i vår vardag i alltifrån köksknivar till mobiltelefonmaster, vindkraftverk, bilar, broar, järnvägar och byggnader. LKAB har alltid legat i framkant när det gäller att minska koldioxidutsläppen.
Från 1960 till i dag har man nått utsläppsminskningar på 84 procent. Ändå står bolaget för Sveriges fjärde största koldioxidutsläpp. Nu står bolaget inför sin största omställning och utmaning i sin 130-åriga historia. Målet är att skapa noll utsläpp av koldioxid från egna processer och produkter till år 2045. Detta förutsätter en rad investeringsbeslut. Det är stora tekniksprång som ska tas och mycket annat.
Jag vill därför fråga hur staten, genom det departement som Ibrahim Baylan är chef över, säkerställer att ägarstyrningen är tillräckligt aktiv för att LKAB ska lyckas med dessa fantastiska utmaningar. Hur säkerställer näringsministern att statens ägarpolicy understöder denna utveckling?