Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Ja, det är ju så att kontanter används allt mindre som vardagligt betalningsmedel till förmån för elektroniska transaktioner. Det märker vi alla dagligen - det är nästan obskyrt att man sträcker fram en sedel och vill ha småpengar tillbaka i växel. Ur ett säkerhetsperspektiv kan detta vara på både gott och ont.
När risken för kontantrån minskar ökar å andra sidan de digitala attackerna mot de digitala penningsystemen. Att inte ha tillgång till eller förmåga att använda internetbaserade transfereringar innebär för många människor en kraftig begränsning i det vardagliga livet. För många människor finns det fler negativa än positiva effekter av kontantsamhällets reträtt.
För dessa är det viktigt att ha tillgång till och känna sig trygga med den tilltagande digitaliseringen av vardagsekonomin. Att kunna ha pengar på fickan och veta att de går att använda är för många viktig livskvalitet. Samtidigt ser vi i dag att det finns butiker och restauranger som inte längre accepterar kontanter som betalning.
Det innebär att ett liv utan dator eller smartmobil gör att vardagens elementära betalningar och göromål blir mer komplicerade. Samhället blir också alltmer sårbart om det digitala betalsystemet skulle slås ut till följd av olyckor eller medvetet sabotage. Ni kanske kommer ihåg att det på 90-talet var bankstrejk i Sverige.
Då sprang människor och tog ut så mycket kontanter de kunde i kassorna, för på den tiden - det här var ju för länge sedan - hanterade bankerna faktiskt pengar. Man tömde bankomaterna, och till slut fanns det inga kontanter kvar. Men det här var också en tid innan de digitala transfereringssystemen hade kommit på plats. Då fanns det inget alternativ. I dag är det omvända världen: När man inte längre har tillgång till att elektroniskt flytta pengar är kontanter livlinan.
Konsekvenserna i vardagslivet, herr talman, blir för många avsevärda när samhället har vant sig av med kontanthantering. Att äga tekniska hjälpmedel för att kunna betala och göra rätt för sig får man nog i dag betrakta som en nödvändighet.
När banker inte längre vill hantera kontanter utan överlåter till kunderna att sköta den operativa hanteringen via telefoner, dosor och datorer blir det svårare för oss som konsumenter att betala med sedlar och mynt. Visst har de elektroniska betalningsmedlen många fördelar.
Dock blir det kontantlösa samhället väldigt sårbart för yttre störningar såsom när större oväder som orkanen Harvey i USA, datavirus eller cyberattacker slår ut strömmen och internet. Vid flera tillfällen har strömavbrott och haverier hos systemoperatörer gjort att tiotusentals kortterminaler i hela Sverige har legat nere under flera timmar.
Jag tackar som sagt ministern för svaret på min interpellation, men det väcker också fler frågor. Ministern tar som exempel Post och telestyrelsen och dess insatser för landsbygden. Men detta är inte bara ett landsbygdsproblem. Det är snarare så att i städerna är det än svårare att hantera det här. Det är vardagsbetalningarna som spelar roll för många människor.
Jag undrar: Är ministern beredd att ändra skyldigheten för alla butiker och restauranger till att acceptera kontanter i alla lägen?