KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (S):
Men häromveckan fick vi inte ett tillkännagivande, för då skrev utskottsmajoriteten i skatteutskottet att frågan var under beredning och inget om när det skulle komma en proposition om en förändring av tonnageskatten. Och i debatten som finansministern har deltagit i har han inte lyft fram att han är någon förespråkare för att införa tonnageskatten.
Som det känns nu lär vi nog få vänta på en proposition i det ämnet. Jag har en annan fråga. Vi har i betänkandet också en fråga om ett register för fritidsbåtar.
I betänkandet från 2009 skrev utskottsmajoriteten att det inte var någon beredning av frågan i Regeringskansliet, och därför tyckte man inte att det var en fråga som var viktig. I dagens betänkande svarar man ungefär likadant. Man hänvisar till det ställningstagande som man gjorde för ett år sedan.
Jag skulle vilja veta vad det är som gör att de borgerliga ledamöterna inte tycker att vi ska ha ett register för fritidsbåtar? Vi lyfter fram flera skäl till att det hade varit bra att ha ett register. Det händer olyckor på sjön, folk smiter från olyckor, man blir av med båtar och man hittar båtar men vet inte vem som äger dem.
Ser inte Kristdemokraterna och Annelie Enochson någon mening med att ha ett obligatoriskt register för fritidsbåtar?
Gunilla Carlsson (S):
Eliza Roszkowska Öberg lyfte i sitt anförande fram detta med betaltjänster och att det är viktigt att de ska finnas i hela landet. Men i dag får vi rapporter om att man inte upplever det så, inte minst i glesbygd. Företagarna lyfter fram att det är svårt att driva företag då dessa tjänster inte finns runt om.
Man säger nu i betänkandet att man ska titta på den här frågan, men man kan inte göra någonting förrän efter juni 2012. Min fråga till Eliza är: Vad är det man tänker göra efter 2012 när den nya upphandlingsperioden kommer?
Gunilla Carlsson (S):
Ja, det låter ju bra. Jag hoppas verkligen att man tar till sig de här synpunkterna som kommer fram. För oss som kan ta del av de här tjänsterna är det ganska självklart, men så fort vi märker att det inte fungerar blir det en frustration och ett jättesvårt moment för många människor. Jag hoppas alltså verkligen att man kommer att följa denna fråga och att man gör någonting åt detta. Min andra fråga handlar om fastighetsboxar.
Eliza Roszkowska Öberg lyfter inte fram frågan över huvud taget i sitt anförande. Det fanns tidigare ett tydligt besked till PTS att de skulle jobba för att det skulle införas fastighetsboxar i alla fastigheter. Det valde den sittande regeringen att plocka bort. I betänkandet i dag hänvisar man till att detta inte är någon politisk fråga utan en fråga om arbetsmiljö.
Det handlar om arbetsmiljölagstiftningen och Arbetsmiljöverket. Precis som jag sade i mitt anförande är detta inte en regering som visar på att man tycker att arbetsmiljöfrågorna är de viktigaste frågorna på dagordningen. Man har faktiskt dragit ned på resurserna till Arbetsmiljöverket, vilket gör att inspektionerna blir allt färre. Att då hänvisa ett betänkande till just Arbetsmiljöverket är anmärkningsvärt, tycker jag.
Jag skulle vilja höra vad det är som gör att man inte vill underlätta för en så stor yrkeskår som brevbärarna faktiskt är. Det skulle även underlätta för de boende i fastigheterna. Ibland är det nämligen bättre att få posten i en fastighetsbox än att den ska läggas i brevinkastet, vilket gör att det tydligt syns att personen inte är hemma eftersom det syns hur brevhögen bara växer och växer.
Dessutom kan det kännas otryggt att saker kan kastas in i brevinkastet. Varför är man så emot att försöka driva på utvecklingen vad gäller införande av fastighetsboxar?
Gunilla Carlsson (S):
Det känns nästan som om Anne Marie Brodén inte har suttit här hela eftermiddagen och lyssnat på de tidigare inläggen och kanske även det som jag lyfte fram.
Det du lyfter fram är bara att det skimrar, att det är så bra, att det finns kultur överallt och att alla får ta del av kultur, medan vi är flera som i talarstolen har lyft fram de ökade klyftorna, att det är färre som läser och att många barn och unga inte kan vara en del av idrottsrörelsen eftersom deras föräldrar inte har råd att betala avgiften. Jag lyfte fram musik- och kulturskolorna.
På vissa håll lägger man ned eller ger inget bidrag över huvud taget. Det är ökade kostnader. Vilka barn är det som får ta del av verksamheterna? Jo, det är de som har råd att betala en avgift. Det är klart att man kan säga att det finns så mycket kultur. Ja, det finns kultur för alla dem som har råd.
Men hur får vi möjlighet att se till att alla får ta del av kultur, även de som inte har fått mängder med skattesänkningar eller de som jag lyfte fram, som faktiskt har fått betala för att andra ska få mer i plånboken? Det är de sjuka och de arbetslösa som har fått mindre att kunna konsumera kultur för när kulturministern säger att den största kulturpolitiska reformen är att man har sänkt skatterna.
För mig blir det väldigt innehållslöst när man säger att man ser kulturen som en viktig del i samhället, att den innebär en aspektpolitik för hälsan, för vården och för allt möjligt. Men hur är det med dem som inte får ta del av kulturen? Struntar vi i dem? Vänder vi bara ryggen åt dem? Eller vad tycker Anne Marie att vi ska göra för att alla verkligen ska få ta del av kulturen?
Gunilla Carlsson (S):
Men även när det gäller Skapande skola ser vi stora skillnader. Det är inte så alla barn i alla skolor får ta del av Skapande skola-pengar, utan det är vissa elever och vissa skolor. Det beror på vilken aktiv lärare man har, vilken aktiv rektor man har, om man får ta del av det. Det är klart att vi inte är glada över det. Vi har ställt oss bakom Skapande skola. Men jag tycker att ett av problemen är att vi inte når ut till alla barn.
Jag hade önskat att vi hade haft en utbildningsminister som någon gång lyfte fram de estetiska ämnena som viktiga ämnen i skolan. Men jag tror aldrig att jag har hört Björklund nämna dem över huvud taget, utan det är bara svenska, engelska och matte som är de viktigaste. Musik och bild har inte i skolan att göra, känns det som många gånger. Risken med kulturpolitiken som en del av aspektpolitiken är att man lägger över mer och mer på regionerna.
Vi får mer och mer signaler om att kulturpolitiker petar i saker. Jag tror att det var Christer Nylander som här tidigare sade att vi inte ska styra vart pengarna till kulturen ska gå. Nu får vi alltmer signaler om att kulturpolitiker till och med vill vara med och tala om vad man ska spela på scenerna för att vara beredda att lägga pengar på kulturen. Ser inte Anne Marie någon fara med att det hela tiden handlar om aspektpolitik?
Man ser inte att kultur har ett egenvärde, utan man satsar på kultur för att det är en del av näringslivets utveckling eller för att det är bra för hälsan eller något annat. Jag tror att kulturen ger sådana effekter ändå, men när man bara pratar om kultur som en del av något annat - alltså som en del av aspektpolitiken - tycker jag att man förminskar kulturen och kulturens kraft i samhället. Man gör kulturen mer och mer beroende av att vara bra för andra saker.
Gunilla Carlsson (S):
Tack för svaret! Den här frågan är aktuell inte bara i Göteborg, utan det handlar om flera andra ställen i landet, där det hörs starka protester mot att Försvarsmakten vill genomföra ytterligare utökade skjutövningar.
I veckan meddelade Försvarsmakten att man ska minska antalet dagar med provskjutningar i sjön Vättern jämfört med det förslag som man hade från början, detta efter omfattande protester från de boende runt Vättern. I ärendet om Göteborgs skärgård verkar ingen ha lyssnat, även om Lena Ek säger att hon är intresserad av vad jag säger i debatten i dag. De här frågorna har faktiskt diskuterats under ganska lång tid.
Det har tidigare varit interpellationsdebatter här, men då med försvarsminister Tolgfors, som hänvisade till att han inte kunde uttala sig eftersom frågan inte låg på regeringens bord. När man bereder frågan har jag full förståelse för att man kanske inte kan uttala sig från regeringens sida. Men då hänvisade försvarsministern till att frågan inte låg på regeringens bord, och nu ligger den där.
Det är intressant att veta hur mycket man kommer att lyssna och ta till sig av alla de synpunkter som finns. I Göteborgs stad är man överens mellan de olika partierna om att man inte vill ha den utökade verksamheten. Man godkänner verksamheten på den nivå som den ligger i dag.
Men det handlar om en enorm utökning av tillståndet, och dessutom ska de nationella och internationella övningarna ligga utöver det. Det hade varit intressant att veta: Hur lång tid kommer processen att ta?
Ministern sade att hon generellt kunde säga att man lyssnar av och ger möjlighet för människor att komma in med synpunkter och att man också eventuellt kan skicka ut frågan på remiss. Hur har miljöministern tänkt här? Har man tänkt att lyssna av både Göteborgs kommun och de boende i skärgården? Det har man ju inte brytt sig om tidigare i processen.
Det handlar också om att skicka ut frågan på remiss, så att många får möjlighet att föra fram hur man ser på frågan. Hur lång tid kommer beredningen att ta? När kommer man att kunna ge ett besked till alla de oroliga människor som jag vet nu sitter och följer debatten?
Det är de som bor ute i skärgården och som faktiskt funderar över om det går att bo kvar, när de ska skjuta så mycket i det område där det finns barn och gamla, där man går i skola och förskola och har hela det naturområde som finns i skärgården.
Jag skulle vilja ge miljöministern chansen här i dag att tala om hur processen kommer att gå vidare från Miljödepartementets sida.
Gunilla Carlsson (S):
Tack, miljöministern, för svaret! Jag skickar det vidare - jag tror att många sitter och lyssnar i dag.
Vi ser att utvecklingen för fåglar inom vissa områden är sämre därför att de inte trivs när det skjuts. Redan nu har försvaret lämnat efter sig en hel del material ute på öarna men också i vattnet. Hur påverkar det vattenkvaliteten i skärgården?
Jag hoppas verkligen att miljöministern tar med sig all den oro som finns. Jag vet att några av de skärgårdsbor som har startat ett nätverk har träffat miljöministerns politiska tjänsteman, som hade blivit förvånad över att det bodde så många människor i området.
Bara det gör att man blir förtvivlad, om man lägger fram ett sådant förslag utan att tänka på att det bor 5 000 människor året runt där det ska hagla skott runt öronen - det är inte speciellt trevligt. Tack så jättemycket för svaret! Du kommer nog att få ett och annat besök under året.
Gunilla Carlsson (S):
Tack så mycket för svaret, kulturministern. Frågan om Kulturarvslyftet har lyfts fram under de senaste veckorna. Det är någon som har sagt att Kulturarvslyftet har blivit ett magplask. Det har inte blivit så mycket av det.
Målsättningen som regeringen hade på 4 400 platser har bara blivit en liten tummetott som det ser ut just nu. Kulturministern säger att det tar tid innan man kommer i gång med ett sådant projekt. Men det har varit i gång sedan årsskiftet. Det är ganska lång tid som har gått nu.
Det är väldigt få som har fått en åtgärd inom Kulturarvslyftet. Jag fick i slutet av maj en redovisning från Riksantikvarieämbetet, som är den som håller i detta, att det är 17 personer som har kommit in i Kulturarvslyftet. Det är en sak hur många projekt som är sökta och hur många man senare har skickat vidare till Arbetsförmedlingen.
För mig är det inte förrän den dagen personerna går in i projektet och får en sysselsättning i Kulturarvslyftet som man får räkna på hur många personer det handlar om. Om det var 17 kanske det har ökat något mer och i dag är 20. Det är i varje fall ett väldigt skralt resultat.
Att jag ställer frågan till kulturministern beror på att jag undrar vad hon tänker göra för att uppnå målet med projektet. Vi har inte varit motståndare till det från Socialdemokraternas sida. Däremot märker vi att detta upplägg inte fungerar.
Det kommer signaler från institutionerna att dagens upplägg inte ger dem möjligheter att ta emot personer inom ramen för Kulturarvslyftet. De ser stora behov av att få arbetet gjort på institutionerna.
Men de lyfter fram att om de ska ta in en person måste de använda de anslag de redan har, och det resulterar i att de tar in en person inom ramen för Kulturarvslyftet men att de då får säga upp en tillsvidareanställd i andra ändan. Institutionen måste vara med och finansiera och ge handledning. Det är självklart.
Personer som har varit borta från arbetsmarknaden länge, till exempel har varit sjukskrivna, behöver ordentlig handledning. Som upplägget är i dag innebär det att institutionerna inte anser att de har råd att söka dessa personer inom ramen för Kulturarvslyftet. Vad tänker kulturministern göra för att uppnå målet?
Det har gått ett halvår redan, och projektet ska sträcka sig från 2012 till 2014. I svaret låter det som att det är fråga om hur lång tid som helst, men det är den period som gäller. Jag skulle vilja ha ett lite mer utförligt svar från kulturministern för att få veta vad hon tänker göra för att uppnå målet.
När nu resultaten framgår, är det möjligt att tänka om, kanske göra en annan konstruktion än i dag, med tanke på kritiken?
Gunilla Carlsson (S):
Jag blev inte så mycket klokare. Jag frågade kulturministern om hon kan tänka sig att göra konstruktionen annorlunda med tanke på kritiken.
Den senaste socialdemokratiska regeringen initierade Accessprojektet, som riktades in på att bevara kulturarvet med hjälp av digitalisering. Det kom i gång snabbt, men det hade en annan inriktning och finansiering. Institutionerna fick full ersättning. Jag vet att man vände sig till en annan målgrupp.
Det är ändå viktigt att kulturinstitutionerna själva säger att de inte har finansieringen. Kulturministern säger att institutionerna inte behöver stå för finansieringen själva eller att de kan få handledare. Jag förstod inte riktigt - handledningen skulle vara någon annanstans, eller något sådant. För mig är det viktigt att dessa personer har tillgång till handledning nära sig.
Problemet är ofta att det finns en handledare som inte riktigt fungerar som en handledare hela tiden. För människor som har varit borta från arbetsmarknaden länge och känner sig osäkra är det viktigt att ha tillgång till en nära handledning.
Det kostar pengar för institutionerna att erbjuda kvalitativ handledning för dessa personer. En av frågorna är varför detta inte har lyckats. Det är säkert så att information inte har gått ut ordentligt. Men det borde man ha tänkt på när projektet startades, det vill säga hur informationen kommer ut på ett bra sätt så att vi får det resultat vi vill uppnå.
4 400 platser gäller för perioden 2012-2014. Det innebär 1 200 platser på ett år. Om man har fått ut 20 personer under första halvåret är det en lång sträcka innan man når upp till ett tusental vid årsskiftet.
Vi talade om digitaliseringen av vårt kulturarv. Regeringen har startat något som kallas för fas 3. I min hemstad finns ett företag som har fas 3-anställda. De digitaliserar museernas bildarkiv och annat. Företaget får 5 000 kronor i månaden för varje anställd person.
Här blir det en situation där institutionerna ska ta ansvar för att få in människor i arbete - och få betala för det. Samtidigt finns andra företag som har som affärsidé att driva fas 3-projekt, utför samma jobb, men får betalt för dessa personer.
Det känns knepigt för mig i denna diskussion att dessa personer gör samma jobb men med helt olika förutsättningar. Få personer har nåtts, och det finns pengar avsatta.
Skulle kulturministern kunna tänka sig att göra om den här konstruktionen och säga att vi inte har lyckats fullt ut och att vi tar de resurser vi har och lägger på institutionerna så att de kan anställa personer med en ordentlig lön och ersättning för att vidta de här åtgärderna?
Gunilla Carlsson (S):
Jag skulle vilja uppmana kulturministern att besöka dem som jobbar inom fas 3-projektet i Göteborg. De är inte riktigt lika glada över att ha den typ av anställning som kulturministern pekar på. De är frustrerade och deprimerade. De har låga ersättningar för att göra det här jobbet. Jag uppmanar kulturministern att besöka dem, för de känner inte riktigt den glädje som kulturministern själv gör.
Jag tycker att det är intressant att man pratar om fördomar. Nu ska kulturinstitutionerna gå in i Kulturarvslyftet och möjliggöra för människor att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det tycker jag är jättebra. Jag tycker absolut att vi ska se till att alla människor som har varit borta från arbetsmarknaden ska komma tillbaka. Det är därför vi socialdemokrater satsar på jobb och utbildning.
Vi vet att det är mycket viktigt. Men om kulturinstitutionerna ska vara med i Kulturarvslyftet och erbjuda en tjänst till någon som har varit arbetslös eller sjuk länge ska de inte få full kostnadstäckning. I Accessprojektet, dit det kom akademiker, fick de däremot full kostnadstäckning. Då undrar jag: Vad är skillnaden? Var finns fördomarna någonstans?
Man ska inte få samma ersättning för de här personerna som man får för personer med en akademisk utbildning. De kan också ha en akademisk utbildning men varit sjukskrivna under en längre period. Jag tycker att kulturministern pratar emot sig själv lite grann när det gäller fördomarna. Varför har man full kostnadstäckning för institutionerna i det ena fallet men inte i det andra fallet?
Gunilla Carlsson (S):
Jag sade inte i mitt anförande att det inte fanns någon forskning, men jag sade att det inte fanns så mycket forskning. Jag tänkte ställa en fråga angående det som jag också tog upp i mitt anförande och som du, Anne Marie Brodén, talade om lite grann avslutningsvis, nämligen vikten av ett jämställt kulturliv. Vi lyfter i en reservation fram att vi tycker att man ska samla in statistik som är könsuppdelad.
Men man skulle också kunna lyfta fram de institutioner och organisationer som får statliga bidrag och som jobbar offensivt för ett mer jämställt kulturliv som goda exempel och att de ska gynnas vid bidragsgivning. Anne Marie Brodén lyfte inte fram den frågan över huvud taget.
Statistiken inom kulturområdet har varit eftersatt länge. Det är synd. Det är bra att Myndigheten för kulturanalys nu får ett uppdrag när det gäller statistiken. Men det är inte riktigt tydligt vad myndigheten ska göra med statistiken.
Men jag vill fråga Anne Marie Brodén hur hon ställer sig till att man skulle kunna lyfta in just denna könsuppdelade statistik som en grund för att kunna jobba mer aktivt med en jämställd kulturpolitik.
Gunilla Carlsson (S):
Jag tycker också att det är bra att man samlar in statistik, men om man nu ändå vill få en förändring är ett sätt att faktiskt samla in en könsuppdelad statistik för att se hur det ser ut inom kulturområdet och vad man skulle kunna vidta för aktiva åtgärder för att öka jämställdheten inom området. Därför tycker jag att det är lite tråkigt att Anne Marie Brodén inte ser den möjligheten.
Om man ändå ska samla in statistik är väl detta ett ypperligt tillfälle att faktiskt göra någonting åt den ojämställda fördelningen inom kulturen. En annan fråga jag lyfte fram är tillgängligheten.
Vi kan titta på det utifrån att man ska kunna ta del av kultur, vilket jag tycker är jätteviktigt, men det handlar också om hur vi möjliggör för fler människor att vara delaktiga i kulturverksamhet. Då tog jag som ett exempel det här med språket - att man talar teckenspråk innebär inte att man har en funktionsnedsättning, utan man talar ett annat språk.
Så som politiken ser ut i dag blir det dock väldigt kopplat till en funktionsnedsättning. Hur ser Anne Marie Brodén på detta, och vad är hon villig att göra för att också de med hörselnedsättning ska få möjlighet att vara mer aktiva? Vi vet i dag att det finns barn och unga som inte kan vara med i musik- och kulturskolan för att de inte är hörande. De har dock, faktiskt, ett annat språk.
Gunilla Carlsson (S):
Jag vill börja med att hälsa Ulf Nilsson välkommen till kulturutskottet. Jag tror att detta är din första kulturpolitiska debatt. Du kanske har varit uppe i den debatten vid andra tillfällen. Det vet jag inte. Utifrån att du nu är ledamot i kulturutskottet vill jag hälsa dig välkommen till den kulturpolitiska debatten. Jag lyfte upp frågan om ett jämställt kulturliv.
Ulf Nilsson lyfte i sitt anförande fram att man ser en hel del problem, eller man ska kanske säga utmaningar. Det är ojämställt inom kulturen precis som det är på många andra ställen i samhället. Vi har en reservation där vi tycker att man ska samla in statistik könsuppdelat.
Vi vill också att Statens kulturråd ska ha en samordnande roll i samarbete med Myndigheten för kulturanalys för att mer systematiskt skapa ett underlag för att göra bedömningar. Utifrån de bedömningarna kan man sedan göra politiska reformer eller insatser för att komma åt den situation som är inom kulturområdet.
Det räcker inte att bara stå och tycka och konstatera hur det ser ut. Någonstans måste man också göra någonting, om man nu vill ha en förändring. Min fråga till Ulf Nilsson är: Hur tänker Ulf Nilsson vad gäller en ökad jämställdhet inom kulturområdet? Hur ser han att han skulle kunna påverka så att det blir en annan riktning än vad det är i dag?
Gunilla Carlsson (S):
Nu lyfter jag fram frågorna utifrån Socialdemokraternas motion och förslag om hur vi skulle vilja skapa ett mer jämställt kulturliv. Alla partier har möjlighet att yrka bifall eller hänga på den reservationen i voteringen. Det kan också Ulf Nilsson göra om han tycker att frågan är så viktig att man vill se en förändring. Man kan inte bara säga att man borde jobba med dessa frågor.
Man behöver se till att det mer strukturellt samlas in fakta om hur det ser ut. Vi vet i dag att vi har en kultursamverkansmodell som gör att väldigt många av besluten fattas ute i regionerna även om anslaget kommer från staten. Där lyfter vi in att vi vill få en rapportering även vad gäller de statliga medel som går ut genom kultursamverkansmodellen.
Det finns väldigt mycket mer att göra över huvud taget på statistikområdet inom kulturen. Det är väldigt eftersatt. Det skulle verkligen behövas. Jag lyfte i mitt anförande upp tillgängligheten. Man talar mycket om att personer med funktionsnedsättning ska kunna ta del av kulturen. Men jag lyfte också fram: Hur möjliggör man för att människor kan vara delaktiga?
Jag tog som ett exempel människor som talar ett annat språk. Det gäller dem som talar teckenspråk. Det gör att de hamnar väldigt mycket utanför. Det finns heller inte någon som har ett övergripande ansvar vad gäller kultur för dem som talar teckenspråk. Kulturrådet har inte något uppdrag. Det finns heller inte någon annan som har det. Hur ser Ulf Nilsson på att vi utestänger människor för att de talar ett annat språk än svenska?
Gunilla Carlsson (S):
Jag ställde några frågor till Gustaf Hoffstedt i mitt anförande. Sedan inledde han sitt anförande med att han skulle svara på de frågorna. Men jag uppfattade nog inte riktigt att jag fick svar på de frågor jag hade, så jag tar dem en gång till. Den ena frågan handlar om ifall regeringen tänker ta några initiativ till en diskussion inför public service-propositionen.
Nu är det, som jag sade i mitt anförande, i elfte timmen om det nu är så att propositionen ska levereras i maj. Det vet vi väl inte riktigt till hundra procent nu heller, men det är det man har aviserat. Är det så att regeringen tycker att det är viktigt att vi har en bred samsyn när det gäller public service? Den andra frågan var om finansieringen. Det är inte så lätt att låsa sig för något förslag som man inte ens har varit med och diskuterat.
Det var precis det som hände för ungefär ett år sedan, när Gustaf Hoffstedt var en av dem som gick ut och sade att nu var vi överens om hur den nya finansieringen skulle se ut. Men vi hade över huvud taget inte fått något förslag att fundera över eller ens ha en dialog med regeringen om. Då blir det lite knepigt. Det var alltså min andra fråga: Kommer man att initiera någon diskussion med oss övriga partier vad gäller själva finansieringsmodellen?