KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag har haft flera interpellationsdebatter med Anders Borg, och jag har lärt mig hans teknik. Han vaggar ut mot högerkanten, på mittplan. Sedan passar han till sig själv, små nätta passningar, och han går aldrig in och svarar på frågeställningarna. Jag ställde två frågor till dig, Anders Borg.
Den ena gällde just det som blev rätt omskrivet i april månad, nämligen när du sade: Ingångslönerna är för höga. Du säger till landets ledande kommunpolitiker att man betalar kommunalarbetarna för mycket. Ingångslönen är 17 600. Det är det frågeställningen handlar om.
Det andra gäller det som du skriver i ditt interpellationssvar, att er politik med de så kallade jobbskattesänkningarna har lett till den utväxling ni talar om. Du säger: Vi har fler sysselsatta. Ja, men det var inte det jag frågade om.
Att det är fler sysselsatta när befolkningen växer är en självklarhet. Vi hade massarbetslöshet i Sverige på 30-talet. Vi hade fler sysselsatta än på 1880-talet. Sedan kan vi fortsätta med den matematiken. Mina frågor till dig är: Är det färre öppet arbetslösa i dag än 2006?
Är förvärvsfrekvensen högre i dag än 2006? De frågorna är de riktigt intressanta. Det indikerar nämligen hur man lyckas med sin politik, när den träffar människor ute i bostadsområden, på gatan och på de arbetsplatser som de förvägras vara på.
Har förvärvsfrekvensen förbättrats, eller har den minskat, eller är den oförändrad, Anders Borg? Är den öppna arbetslösheten större eller mindre än 2006? Jag vill hävda att ni bygger väldigt mycket av er politik på det jag sade inledningsvis.
Det är en retorik där ni säger det ni tror att människor vill höra men en praktisk politik som är den ideologiska moderata notens iver. Så är det ju med lönefrågan.
Ni vill ändra relationen mellan arbete och kapital, mellan lön och avkastning på annat. Och det gäller inom alla sektorer.
Då använder man instrument som arbetslöshetskassa och sjukförsäkring, och man använder den verbala metoden när man talar till politiken som sätter löner i kommunsektorn.
Det är där jag tror att du, Anders Borg, blir en smula skärrad, för ni vill naturligtvis inte att det budskapet ska komma ut till svenska folket, att det Moderaterna står för är en lönenedpressningspolitik.
Till en del döljer man det genom det så kallade jobbskatteavdraget, men det får en kommunalarbetare betala själv, ty han får springa fortare när resurserna till sektorn minskar.
Peter Persson (S):
Anders Borg som Bildts gamla talskrivare 1991-1994 saknar anledning att uppfostra svensk socialdemokrati i fråga om budgetsanering och en stark ekonomi. Det är någonting som du har lärt dig en smula av oss, något som socialdemokratin i Sverige alltid stått för historiskt.
Du fortsätter ju i den tradition jag nämnde, springer och ställer dig på mittplanen, passar till dig själv och svarar inte på frågor i debatt. Jag vill hävda att ni har en strategi, men du blir skärrad när du kommer i närheten av den och springer därifrån, för du vill inte debattera den.
Försämringen av arbetslöshetskassan, ökningen av människors otrygghet handlar om att få ned lönenivåerna. Du upprepar ju detta med andra ord när du företräder Moderaterna och inte tänker på att Schlingmann inte är i närheten och kan korrigera dig. Då säger du rätt ut att en ingångslön på 17 600 är för hög.
När du berömmer regeringen för att ha lyckats med politiken, som bara har ett enda moment, skattesänkningar, säger jag, Anders Borg, att du på fem år har åstadkommit en högre arbetslöshet. Du har åstadkommit en lägre förvärvsfrekvens.
När du kommer i närheten av de frågeställningar där vi hävdar detta som ett faktum måste du genast ränna i väg till Grekland, men du stannar bara i Grekland de månader som de har haft en socialdemokratisk regering. Du kunde väl ha åkt dit tidigare och talat med dina partivänner som körde statsfinanserna i kras i Grekland, liksom ni gjorde i Sverige 1991-1994.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet Björklund för försöket till svar, ty det var nu inget svar på mina frågeställningar. Min fråga handlade om resurser till de mindre och medelstora högskolorna. Jag exemplifierade med högskolan i min egen valkrets, Jönköpings högskola.
När vi hade en socialdemokratisk regering i vårt land skedde den stora utbyggnaden av mindre och medelstora högskolor. Den skedde utifrån en insikt om att värdet av våra arbetsinsatser skulle öka genom förädling och genom mer kunskapsinnehåll.
Utbyggnaden av mindre och medelstora högskolor var en del i en framgångsrik regional utvecklingspolitik. Hela landet skulle leva. Det fanns de som föraktfullt talade om de nya högskolorna som bygdehögskolor.
De hade inte samma värde och skulle inte få nya resurser.
Jag vill påstå att även de anrika universiteten i vårt land en gång har varit nya, och hade de inte fått mycket medvetna resurser vid sin månghundraåriga utveckling hade också de flämtat i resursbrist.
Jag beklagar att den statliga högskolepolitiken nu håller på att läggas om. De mindre och medelstora högskolorna är på svältnivå medan de välkomna resurstillskott som kommer sektorn till del nästan ensidigt hamnar hos de äldre universiteten.
Det är oerhört beklagligt med tanke på vårt lands möjligheter till utveckling.
Hela utvecklingsstrategin för exempelvis Jönköpings län handlar om att vi ska få bättre spridning på utbildning, en mer välutbildad arbetskraft och resursutveckling i mötet mellan företagens behov och högskolans forskning.
Människor i länet har visat ett unikt engagemang i företags och kommuners direkta insatser i högskolans utveckling. Jag tror att man förväntar sig något annat än de små rännilar som i dag finns i form av statliga anslag. På den frågan fick jag inget svar.
Peter Persson (S):
Inte någonstans påstår jag att de fått lägre anslag. Jag talar om anslagen i förhållande till resursöverföringen. När man har väldigt små resurser blir den procentuella ökningen naturligtvis större.
Om Jan Björklund har 1 krona i veckopeng och får ett påslag med en 10-öring är det fråga om en stor procentutveckling jämfört med om han har 10 kronor i veckopeng och får en 50-öring; den 50-öringen är mer värd. Sådan matematisk kunskap har både Jan Björklund och jag, trots att vi gick i en skola där man inte bedömdes ha särskilt goda matematiska kunskaper.
Den bristen följer med Jan Björklund när han beskriver högskolans utveckling och dess olika förutsättningar i landet i dag. Jag ska citera vad Riksrevisionen skrev i sin rapport nr 21, Användningen av basanslaget för forskning och forskarutbildning , innevarande år.
Men för att få en spridning i landet och en spridning till strategiska högskolor i tillväxtområden, och i sin forskning och utveckling få direkta träffar i mötet med industrin, då är det naturligtvis oändligt mycket svårare.
Det hade inte varit någonting med låt oss säga Umeå universitets utveckling om det inte historiskt hade funnits en mycket medveten politik för att åstadkomma denna önskvärda regionala utveckling.
Det är det min interpellation handlar om, alltså den politiska viljan att tillse att de nyare högskolorna ska få utvecklingsmöjligheter, att de ska ha faktiska möjligheter att kunna få forsknings- och utvecklingsresurser.
Det förvägrar Jan Björklund dem genom sin elitistiska hållning som luktar förakt och går tillbaka till den tid då man talade om "de onödiga bygdehögskolorna". Jag vill påstå att högskolorna i de olika regionerna i vårt land spelar en oerhörd roll för hela landets utveckling.
Jan Björklund kan åka ut till de folkpartistiska kommunpolitikerna och få detta bekräftat.
Peter Persson (S):
Jan Björklund blir nu utomordentligt tydlig, och det är glädjande. Jag gör ingen motsats mellan de äldre och traditionella universiteten och de nya högskolorna. Vad jag säger är att universiteten inte hade haft den utvecklingskraft och de traditioner som de har i dag om det inte hade varit en mycket medveten politisk satsning på dem.
Jan Björklund sätter dem i motsatsställning. Han talar om världsledande forskning och säger: Sprid inte ut resurserna till de mindre och medelstora högskolorna, eftersom det kommer att undandra kraft till det viktigaste! Jag tror inte att det är så.
Jag tror att det är så här: Jan Björklund är oförmögen att se det nya, att det finns också annan forskning, annan utveckling, till exempel att lyfta och förädla utvecklingskedjan för industrin i Jönköpings län och andra län. Där spelar forskningen en oerhört viktig roll.
Det är beklagligt att vi har en utbildningsminister som dras åt riktningen bygdehögskolor och inte förstår den regionalpolitiska kraft som finns i högskolorna ute i våra olika län. Kommunpolitiker och det lokala näringslivet ser denna kraft. Jag längtar efter att också utbildningsministern ska bli förmögen att göra det.
Peter Persson (S):
Något kvarter härifrån på Stora Nygatan hålls varje tisdags- och torsdagsafton studiekurs av studieledare Per Schlingmann. Tisdagar är temat Vi skriver om vår historia, och torsdagar är temat Så får vi det gamla att låta nytt.
Johnny Munkhammar har ännu ej haft tillfälle att bevista dessa kurser, och det är vi tacksamma för. Ty Johnny Munkhammar talar och låter precis som förut. För Moderaternas politik finns bara en enda riktning: Sänk skatten!
Sänk skatten! Därmed kommer framtiden att inbringa ett lyckosamhälle där vi alla går i sol och värme.
Nu ser vi ju redan effekter av den politik som Munkhammar förespråkar, ty någon har betalat fem år av skattesänkningar.
Fråga de 50 000 utförsäkrade från Försäkringskassan om de upplever att deras situation har förbättrats när du har plockat 20 miljarder från sjukförsäkring och arbetslöshetsförsäkring för att delfinansiera skattesänkningarna.
Fråga de arbetslösa, där bara 12 procent har 80 procent av den försäkring som de tidigare hade. Försäkringssystemen har slagits i spillror och lett till att man börjar försäkra sig enskilt. Det där är strategin: Sänk skatten, låt människor få betala själva!
Nästa steg är naturligtvis att barnen i skolan får ta nedskärningarna i kommunerna och de äldre i äldreomsorgen. Så kommer det att växa fram, räknar Munkhammar med, ett medborgerligt tryck: Vi måste få gå in med egen plånbok i skolan och äldreomsorgen. Så får vi obönhörligen tillbaka det gamla klassamhället.
Trygghet, en jämn fördelning av utbildning och sociala villkor skapar ett underlag både för människors växt och för ett samhälles friskhet. Det är den socialdemokratiska politiken, herr Munkhammar.
Peter Persson (S):
Om Munkhammar hade gått på någon kvällskurs hade han insett att det finns en gräns, och det är 100 procent, precis som 0 procent är din gräns.
Nu har du och dina partivänner i den moderatledda regeringen - efter fyra jobbskatteavdrag säger ni att det femte kommer, att det sjätte kommer och att det sjunde ska komma - fått ned Sverige till en gräns där vi har ett skatteuttag strax ovanför Moçambiques, Zimbabwes och Turkiets. Du vill nu ned på filippinsk, maltesisk och arabisk nivå.
Då börjar du känna en större lycka. Det tror jag inte att de människor gör som inser att skatteuttag och en stark stat gör att människor slipper vara svaga.
Den sociala välfärden har trasats sönder för människor som kan vara beroende av försäkringssystem när man är sjuk eller är arbetslös, och nästa fas i moderatpolitiken kommer att gå direkt in i den gemensamma sektorns verksamhet. Den är där redan på förskolan, i skolan och i äldreboendet.
Och då kommer - jag upprepar det - ert svar att vara: Gå in med privat finansiering! Om bara det privata bolaget får komma in blir det mycket bättre. Heja Carema! Välkomna, som Munkhammar brukar säga.
Peter Persson (S):
Johnny Munkhammar är verkligen svensk politiks Spiro Agnew. Han säger det många moderater tänker men ingen vågar säga. Nu säger han: Vi har bara kommit en liten bit på väg i skattesänkningspolitiken. Alltså är 100 miljarder bara en liten del, och nu måste det bli större och accelererande skattesänkningar.
När kampen för de första sociala reformerna togs fanns det i grunden en moralisk dimension, en rättvisedimension. Men den har vuxit till att bli någonting mycket större.
En gång sade Gunnar Sträng, sannolikt en av de allra största finansministrar vårt land har haft, följande om välfärdspolitik: "Socialpolitikens motiv har förskjutits. Helt kan inte fördelningsmotivet uteslutas. Det ekonomiska klassamhället är, om inte iögonfallande, så ännu bestående.
Men motivet har inte alls samma vikt idag som tidigare. Nu är det produktions- och effektivitetsproblemen, frågan om att göra den gemensamma kakan större, som kommer i förgrunden när förutsättningarna för nya socialreformer skall diskuteras."
Det är ett oerhört framsynt uttalande, ett modernistiskt uttalande som säger: Samhällen som vill utvecklas och vill att alla ska utvecklas måste bygga på ett stort mått av fördelning och på ett stort mått av ansvar för att finansiera de resurser som behövs för att utveckla och fördela.
Det är ni oförmögna till, ni moderater, för ni vet inte vad rättvisa är, herr Munkhammar!
Peter Persson (S):
Fyra av dina elva talarminuter ägnade du, Fredrik Schulte, åt att ömka dem som har sommarhus i Spanien eller på annan plats och som inte får göra avdrag för att få poolen rensad, filén uppskuren på trädgårdsfesten och golvet svabbat.
Jag unnar dem så väl en resa till solen, men jag unnar också svenska skolbarn läromedel. Dit ska skattemedlen gå, Schulte!
Peter Persson (S):
Fredrik Schulte, du när uppenbarligen en stor längtan efter att få tala på första maj. Jag tycker att en lämpligare dag för din förkunnelse är första april. Ta den dagen som din taledag!
Poängen i mitt resonemang är att allt som utlovades i och med jobbskatteavdragen har uteblivit. Det blev inga nya jobb. Ingen hos all den vetenskap och de institut som ni hänvisat till säger att jobbskatteavdragen haft någon jobbeffekt.
Däremot har de haft andra effekter, svåra effekter, i vårt land i form av eftersatta satsningar på framtiden.
Jag kan nämna tre områden: bostadsbyggandet och den oerhörda brist i alla tillväxtområden som i dag förhindrar tillväxt infrastrukturen när det gäller att i förstärkta arbetsmarknadsregioner forsla både människor och gods utbildningen.
I går samlades vi från ett antal län och regioner och debatterade här med Björklund om de stora indragningarna inom högskolan. Björklund hade den märkliga uppfattningen att arbetslöshetsfrågan var löst. Men, fru talman, fortfarande är det massarbetslöshet i vårt land. Skattesänkningarna har inte haft någon som helst effekt på sysselsättningen.
Jag frågar dig, Schulte, var era gränser finns. Kring det femte jobbskatteavdraget slirar ni. Ska det komma ett sjätte, ett sjunde och ett åttonde jobbskatteavdrag? När är den rimliga och lämpliga gränsen nådd?
Peter Persson (S):
Låt mig först hälsa Martin Andreasson välkommen till kammardebatterna och samtidigt beklaga att den vackra, sköra planta som socialliberalismen var uppenbarligen är fullständigt utrotad, också i ditt tänkande och din vokabulär. Men det går ju att gå ut när vårsolen kommer och leta efter den runt ekarna i Sörmland eller på annan plats.
Utifrån många diskussioner som har funnits mellan våra partier om skatt som inte har byggt på den enfaldiga hållningen att den här veckan diskuterar vi skatt vill jag fråga Martin Andreasson: Tycker du att det är rimligt att man alltid för diskussionen ihop med välfärdens ambitioner, med välfärdens möjligheter och skapandet av ett rättvist samhälle?
Tycker du att det är riktigt att pensionärer ska betala högre skatt på sin inkomst som ju bygger på uppskjuten lön?
Tycker du att det är ett rimligt sätt att fördela det nödvändiga uttag av skatt som behövs för att klara välfärden? Är det rättvist?
Peter Persson (S):
Mitt råd till Martin Andreasson: Försök åka tåg när det kommer en och annan snöflinga. Åk ut och studera den svenska äldrevården. Åk ut till skolor i en del stadsdelar i vårt land. Besök de 365 000 arbetslösa.
Fråga dig sedan: Behöver samhället mer eller mindre resurser? Den socialdemokratiska politiken håller ihop, och vår skattepolitik baseras naturligtvis på ambitioner för välfärd och att skapa ett mer jämlikt samhälle. Vår utgångspunkt i skattepolitiken är väl känd.
Vi vill inte ta ut en krona mer i skatt än vad som behövs för att klara välfärden. I grunden handlar det om låga skattesatser på inkomster men breddade skattebaser.
Till landets pensionärer, sjuka och arbetslösa säger Martin Andreasson: Ni ska betala mer skatt. Jag tycker att det är djupt orättvist.
Peter Persson (S):
För det första är jag inte säker på att jag skulle ha mod att äta bröd bakat av Fredrik Schulte. Det som beskrevs här, och det kanske gäller oss tre herrar, är vår särskilda oförenlighet att bilda ett samhälle.
Jag tror att världen inte bara består av individer som ska konkurrera med varandra, utan att individer som har förmåga och insikt om att gå samman gör det för att åstadkomma sådant som är omöjligt att göra ensam. Det var så vi byggde ett välfärdssamhälle.
Fiskaren och bagaren avstod tillsammans med andra som gjorde intäkter till en gemensam kassa, så när fiskarens båt förliste eller hans hustru fick sjukdomar kunde han få av det systemet.
I grund och botten använder Johnny Munkhammar anarkistiska värderingar på högerkanten i sin agitation. Skatt är stöld! Allt ska stanna i fiskarens nät och i bagarens bod.
Det är bara jag själv som ska klara mig ur det trassliga nätet eller när bageriets ugn går sönder. I grunden är det en djupt primitiv samhällsuppfattning som Johnny Munkhammar pläderar. Men det förvånar mig inte. Det har runnit mycket vatten längs Gotland sedan han tog båten till Timbro.
Peter Persson (S):
Verkligheten är mer komplicerad än du tror, Johnny Munkhammar. Allt kapital är naturligtvis resultatet av arbete som möter naturtillgångar av arbete. Arbetet är också exploaterat.
Det ni vill i den maktbalans som finns, i förhandling mellan arbete och kapital, arbetsgivare och fackförening, är att driva en lönesänkarpolitik, att faktiskt ta ifrån människor det de rimligen och rätteligen ska ha av produktionsresultatet.
Yttersta avsikten med att attackera arbetslöshetsförsäkringen, som människor har betalat in till, och införa jobbskatteavdragen är ju att åstadkomma lönesänkningar. Jag kan citera vad regeringens egen rådgivare Laura Hartman sade vid en presentation i Finanspolitiska rådet: "Jobbskatteavdraget kan antas öka sysselsättning på lång sikt . . men regeringen vill inte förklara varför.
Mekanism via löneförhandlingar: Lön före skatt minskar, men lön efter skatt ökar. Vad är så kontroversiellt med det?" Här ser vi ju den praktiska agitationen. Det är arbetsgivarnas företrädare, Johnny Munkhammar, som pläderar för sänkta skatter därför att det är ett verksamt instrument för att också åstadkomma lägre löner.
Det åstadkommer någonting mer. Det åstadkommer en erodering av den bas som det svenska välfärdssamhället står på och försämringar av skolor, äldreboenden och andra nyttigheter. I nästa fas ska vi själva betala det vi behöver. Det är er strategi.
Peter Persson (S):
Så kraschlandade Bo Lundgrens moderater. Svenska folket tyckte inte om budskapet om att sänka skatterna med 120 miljarder. Retoriken behövde göras om. Anders Borg städslade åter den moderata partiledningen. Nu talade man annorlunda.
Nu investerade man under tre år, från 2003 och fram till valet 2006, i att tala om utanförskap, massarbetslöshet, utanförskap, massarbetslöshet. Man sade: Det är möjligt att bryta detta tillstånd i nationen bara genom att kraftigt sänka skatterna.
Det skulle stimulera människor till arbete och försämra socialförsäkringar och arbetslöshetsförsäkring, ty då skulle fler välja arbete och då skulle lönerna sänkas så att en annan arbetsmarknad blev möjlig. Det senare talar man dock något tystare om.
I dag har vi skattesänkningar i 80-miljardersklassen i och med de så kallade jobbskatteavdragen - totalt 100 miljarder. Vi ser effekterna i det svenska samhället. Vi ser en inkomstfördelning som är djupt orättvis.
De med de lägsta inkomsterna har fått direkta försämringar, medan de med de höga inkomsterna har fått kraftfulla förbättringar - förbättringar som man inte kunnat drömma om att ens Bo Lundgren skulle ge dem. Dessutom har den så kallade jobbstrategin brutalt misslyckats. Det är ju fler som nu är arbetslösa.
I dag har vi en långtidsarbetslöshet omfattande över 100 000 personer. Vi har en öppen arbetslöshet omfattande runt 350 000 personer. Vi har en med nära 1 procent minskad förvärvsfrekvens.
De utvärderingar som den regering begärt som Anders Borg tillhör säger: Det finns ingenting som visar att det så kallade jobbskatteavdraget har bidragit till ökad sysselsättning.
Det har i stället bidragit till två andra saker: Det betalas varje dag i det svenska samhället av barn i förskolan och av de gamla i äldreboenden därför att det offentliga dräneras på resurser och därmed på förutsättningar för kvalitet i välfärden.
Det betalas varje dag av dem som är sjuka och som slängts ut från sjukförsäkringen, av de arbetslösa som i växande skaror till en förnedrande låg ersättning förvaras i fas 3.
Jag vill hävda, Anders Borg, att er politik inte är en slump utan en medvetenhet, men ni valde en annan retorik än den Lundgrenska. Ni valde en retorik som lockade människor till att stödja en idé om att allt fler skulle få jobb och att vi skulle minska utanförskapet. Det blev inte så. Det blev tvärtom.
Det blev växande klyftor - ett totalt misslyckande för er politik, Anders Borg!
Peter Persson (S):
Låt oss tänka att det är 2006 efter valet då en moderatledd regering fick makten. Det sitter hundra personer på läktaren. Tio får gå ut åt vänster, och på fem år får de sina inkomster sänkta med 600 kronor i månaden.
Tio får gå ut åt höger, och de får sina inkomster höjda med 15 000 kronor. Detta illustrerar det verkliga utfallet av den borgerliga regeringens politik och den ojämlikhet som breder ut sig. Den skulle ju lösas med den så kallade jobbpolitiken à la Moderaterna.
Anders Borg! Har vi fel när vi säger att arbetslösheten har ökat? Har vi fel när vi säger att långtidsarbetslösheten har ökat kraftigt? Har vi fel när vi säger att ungdomsarbetslösheten har ökat? Har vi fel när vi säger att de arbetslösa har fått försämrade ekonomiska villkor? Har vi fel när vi säger att de sjukförsäkrade har fått sämre ekonomiska villkor?
Är det inte korrekt det vi säger? Är det inte korrekt när vi säger att enligt de utvärderingar som är tillgängliga har er politik med de stora skattesänkningarna faktiskt inte fungerat? Du har läst matematik, Anders Borg.
Du kan ta 80 miljarder kronor och omvandla det till något annat. Du kan besöka ett äldreboende i vårt land och se alla som sliter där under tuffa villkor. Du kan besöka förskolan där det blir allt fler barn på den personal som finns kvar.
Du kan åka ut i skolan där inte alla unga får det pedagogiska och sociala stöd som är motiverat. Hur många jobb hade du kunnat skaffa om du använt dessa resurser till något alternativt, till att omgående sätta människor i arbete?
Det är arbete som är i stort behov av att utföras på Caremas äldreboenden och på många andra ställen. Du sitter med miniräknaren, Anders Borg. Jag tror att du kommer fram till en nätt summa på 250 000 jobb. Hade det inte varit till glädje för de 350 000 arbetslösa?
Hade det inte varit till glädje för barnen i förskolan och skolan? Hade det inte varit till glädje för de arbetslösa och de sjuka om du i stället för att dra in 20 miljarder från dem låtit dem behålla ersättningen? Du kunde ha sagt: Jag har inte den konservatives dystra människosyn. Jag har en ljusare människosyn.
Jag tror att människor faktiskt kan utvecklas och göra nytta i glädje och utan piska. Erkänn nu ert stora misstag, Anders Borg!