Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Anders Karlsson för interpellationen. Jag har svarat på frågorna i interpellationen tidigare, men låt mig göra några reflexioner över utvecklingen på arbetsmarknaden eftersom Anders Karlsson nämner den i sitt inlägg. Vi hade en period de första åren av 2000-talet då Sverige hade en rätt bra tillväxt, men jobben blev inte särskilt många fler, trots att ekonomin såg bra ut.
Befolkningen ökade, men jobben växte till i liten utsträckning. Man kan gå in på SCB eller vilket institut som helst och titta på hur utvecklingen såg ut. Sedan 2006 har vi haft den värsta krisen sedan 30-talet. Under den här perioden har över en kvarts miljon fler människor ett jobb att gå till. Socialdemokraterna tror att det på något sätt sker av en slump. De brukar ofta säga att befolkningen har ökat.
Ja, men det har den gjort i många andra länder också. Under den här perioden har befolkningen i exempelvis Spanien ökat, men jobben har blivit 3 miljoner färre. Det räcker att Anders Karlsson tar bron eller någonting annat över till Danmark så ser han att även där har sysselsättningen sjunkit trots att befolkningen har ökat. Jobb växer inte till av en slump. Jobb växer till när man har en tydlig jobbpolitik.
Och Alliansens absoluta mål 2006 var just att genomföra en politik som ökar arbetskraften och ser till att jobben blir fler. Det är inte heller en slump att utanförskapet har minskat med 200 000. Allt det här handlar om en politik som ökar drivkraften att jobba och återupprättar arbetslinjen.
Vi har reformer inom arbetsmarknads- och utbildningspolitiken och ser till att hitta insatser som ökar efterfrågan på människor som har svårare att ta sig in på arbetsmarknaden. Låt mig till detta lägga till att när Anders Karlssons parti hade regeringsmakten förtidspensionerades 140 personer per dag. Många av dem hade arbetsförmåga, men de fick ingen chans. Och de räknades inte som arbetslösa, för de fanns inte ens i arbetskraften.
De här personerna ser vi i Alliansen. Vi vill att de också ska få vara med i arbetskraften och på arbetsmarknaden. Många av dem har ett jobb att gå till eller finns i utbildningssystemet, andra kämpar för att komma in efter krisen, för konkurrensen om jobben har varit hård. Hur ser det då ut när alla som bor i Skåne om 80 dagar ska gå och rösta i valet? Vi kan konstatera att det blivit över 40 000 fler skåningar som har ett jobb att gå till. Dessa 40 000 bidrar med mycket. De bidrar på sina arbetsplatser.
De har en egen försörjning, och många av dem känner trygghet i en arbetsgemenskap. Men de är också skattebetalare. Vår politik har lett till att jobben har blivit fler. Men vi har mer att göra. Det är därför som vi nu sätter upp ett tydligt jobbmål och till det också kopplar en tydlig politik så att jobben ska bli fler. Mot detta står en socialdemokratisk politik som både för Landskrona och för Skåne skulle påverka jobben negativt.
För bara några veckor sedan träffade jag en av företagarna i Landskrona som var väldigt tydlig med att Socialdemokraternas förslag om höjd restaurangmoms och ökade kostnader för att anställa unga skulle påverka hans företag i stor utsträckning. Den berättelsen får jag när jag reser i hela landet. Om man å ena sidan pratar jobb men å andra sidan lägger fram förslag som hotar jobb genom att göra det dyrare att anställa och helt enkelt försvåra för företag att växa i Sverige, då slås jobben ut.
Allt som Anders Karlsson nämner för mig som lösningen på allt detta är samma gamla sossepolitik som inte ledde till fler jobb under de första åren på 2000-talet utan tvärtom ställde människor utanför arbetskraften och till och med trängde undan dem. Det är inte en politik att gå tillbaka till, herr talman.