Finn Bengtsson (M):
De samlade interpellationerna berör huvudsakligen två frågor: taken i sjukförsäkringarna och trovärdigheten i försäkringssystemen. Låt mig börja med det sistnämnda, herr talman, och även tacka ministern för svaret, där det tydligt framgår vad som har hänt, nämligen att undersökningar visat att stödet för kollektiv finansiering av socialförsäkringarna ökat, vilket bland annat är en konsekvens av den åtgärd som alliansregeringen vidtog vid tillträdet 2006.
Vi måste dock komma ihåg hur det såg ut under den sista perioden för ministären Göran Persson. År 2002 hade vi all time high. Varje dag gick ungefär 140 människor i förtidspension. Vi hade 550 000 långtidssjukskrivna. Vi hade dubbelt så många sjukskrivna som jämförbara länder. De var sjukskrivna dubbelt så länge. Det var inte så att Göran Persson bortsåg från detta.
Man skrev faktiskt in i dåvarande budgetproposition att detta måste åtgärdas, vilket man också försökte göra på olika sätt. Dåvarande generaldirektör för det som i dag heter Försäkringskassan, Anna Hedborg, tidigare socialförsäkringsminister, gjorde en utredning som landade på Göran Perssons bord våren 2006.
Den sjukförsäkringsreform som genomförts av alliansregeringen sedan vi övertog regeringsmakten hösten 2006 bygger i allt väsentligt på Anna Hedborgs kloka råd och besked. Jag vill nog påstå att den var något mer generös än vad hon egentligen från början hade tänkt sig. Vi gjorde dessutom i förra budgetpropositionen justeringar, som trädde i kraft den 1 januari 2012, för att hitta eventuella fel som lett till att folk hamnat mellan stolarna. Herr talman!
Genom att vi nu har fått ned sjukskrivningstalen till tal som ligger nära dem i jämförbara länder i Europa vill jag påstå att vi har ett mycket sundare, friskare och uthålligare system, som därmed också har vunnit den legitimitet som statsrådet mycket riktigt påvisar genom de undersökningar han refererar till i sitt svar. Detta, herr talman, är det enda sättet att långsiktigt bygga en trovärdighet och en skattefinansieringsvilja för att värna de solidariska finansieringssystem som vi är brett överens om i den här kammaren.
Hade man inte gjort detta utan låtit sjukförsäkringen i mångt och mycket fungera som en arbetsmarknadsåtgärd i vissa regioner i Sverige hade man inte heller kunnat behålla legitimiteten. Det är det allra viktigaste. Över till den andra frågan, om taket i sjukförsäkringen!
Lars Johansson, som svarar på interpellationen i stället för Monica Green, binder fast sig vid inkomstbortfallsprincipen och gör gällande att detta är en princip som Socialdemokraterna alltid hyllat. Låt mig titta lite på historiken!
Om jag inte missminner mig var det så att ministären Ingvar Carlsson 1994 sänkte taken i sjukförsäkringen under parollen "Välfärdstjänster går före transfereringar".
Det var väldigt klokt av Ingvar Carlsson att prioritera välfärdstjänster och satsningar till människor med behov av vård, barnomsorg och skola och premiera social rörlighet i stället för att kanske låta dem med högst inkomster få del av höjda tak i sjukförsäkringen. Så resonerade Socialdemokraterna då och sänkte taken. Mycket riktigt höjde man dem 2006, men med tanke på historiken, Lars Johansson, ska vi vara ärliga och säga att detta inte alltid har gällt.
Inkomstbortfallsprincipen har uppenbarligen inte alltid gällt för socialdemokratin, som hade makten mellan 1994 och 2006 och under lejonparten av den tiden var beredd att sänka de tak som man nu säger sig vilja höja.