KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ullenhag (L):
Med Alliansens budget kommer vi nog snabbare att närma oss jämställdhet. Det handlar om ett antal förslag, som jag har varit inne på, om hur det ska kunna löna sig bättre att jobba och få fler kvinnor som arbetar heltid. Vi ser över pensionssystemet och har en idé om vad vi kan göra för att se till att det blir mer rättvist i en situation där man går skilda vägar. Vi vill se över hur vi kan få en starkare jämställdhetsbonus och hur vi fördelar föräldraledigheten mer jämnt.
Jag tror att jag och Miljöpartiet delar en analys. Det är nämligen så att det är något konstigt att när två personer blir föräldrar blir mammor mer mammor än vad pappor blir pappor. Det är det som är den grundläggande problematiken. På arbetsplatsen förväntar man sig att mamman ska vara hemma och inte pappan. På dagis är det mamman som när hon glömmer vinteroverallen får höra att det är lite kallt på vintern. Pappan som kommer dit får höra att det var bra att han lämnade barn över huvud taget.
Den typen av frågeställningar är grundläggande när det gäller jämställdhet. Sedan ska jag ärligt säga, och det vet Miljöpartiet, att Folkpartiet inte tycker att vårdnadsbidraget är en speciellt bra idé. Men, och där finns en avgörande skillnad mellan oss och Miljöpartiet, vi har kompisar i Alliansen som vi har samarbetat med i ganska många år. Vi berättade till och med före valdagen, till skillnad från Miljöpartiet, vad vi har fått igenom av Folkpartiets politik - det är väldigt mycket, skulle jag säga - och vad de andra partierna har fått igenom.
Vi presenterade det sedan gemensamt för väljarna i ett budgetförslag. Miljöpartiet hade kommundagar, eller vad det heter, häromdagen. Rätt många av de miljöpartister jag hörde därifrån kände att ni inte sa före valdagen vad ni skulle göra efter valdagen, för nu har ni fått ge er på punkt efter punkt. Så kan ett samarbete fungera. I förlängningen brukar vi normalt sett kunna få med oss de andra med goda argument om vi samarbetar nära.
Hittills är jag dock inte jätteimponerad av hur mycket Miljöpartiet lovade före valdagen som har blivit verklighet. Snarare verkar det vara tvärtom, att ni på punkt efter punkt har fått ge er.
Erik Ullenhag (L):
Det korta svaret är: Det blir det inte. Vårdnadsbidraget har inlåsningseffekter för vissa grupper på arbetsmarknaden, och det är fel. Jag står dock upp för att jag samarbetar med andra partier. Låt oss ta det lite lugnt när vi beskriver verkligheten. Att säga att vårdnadsbidraget innebär att Folkpartiet vill ha hemmafrusamhället åter efter att jag i replikskifte efter replikskifte har talat om vikten av att fler kvinnor jobbar heltid haltar lite.
Visst kan vi använda retorik ibland, men vi bör försöka beskriva varandras politiska ståndpunkter någorlunda rimligt. Jag har inte varit inne på Miljöpartiets hemsida på länge, men jag skulle tro att det finns rätt många gamla tal och sådant där som till exempel handlar om att ni var mycket kritiska till flyktingavräkningen inom biståndet. Nu sitter ni i regering, och efter valet blev det en annorlunda politik.
I Miljöpartiets värld kan vi nog på punkt efter punkt på hemsidan hitta saker ni inte har fått igenom i regeringen. Vi lyckades inte hela vägen att övertyga väljarna om detta. Men före valet försökte vi förklara att om man vill regera Sverige är det en ganska bra idé att före valdagen berätta vilka man vill regera med och vad man vill göra. Då får man ge och ta i kompromisser.
Ni valde en annan väg och sa vem ni kanske ville regera med men inte vad ni skulle göra tillsammans. Vi har stått på samma debatter med miljöpartister och stått upp för valfriheten, men nu gör ni upp med Vänsterpartiet och hamnar i ett läge där ni inskränker valfriheten. Vi har stått på samma debatter och stått upp för ett antal frågor som ni nu får ge upp. Så kan ett samarbete fungera. Låt mig vara mycket tydlig, Janine Alm Ericson : Vi kommer att fortsätta att vara ett feministiskt pådrivande parti.
Kommer det ett förslag om en tredje pappamånad från regeringen kommer vi att rösta för det. Vi kommer hela tiden att fundera på hur vi kan få fler människor att få arbete och inkomst och hur vi kan minska löneskillnaderna. Det gör man inte med en enskild lösning. Gör inte livet så enkelt för er och säg att vårdnadsbidraget är det enda som skapar eller inte skapar jämställdhet i samhället.
Erik Ullenhag (L):
Även jag vill börja med att tacka Janine Alm Ericson och hennes partikamrater för att vi har haft ett gott samarbete ganska många gånger i riksdagen. Under förra mandatperioden stod vi gemensamt upp för solidarisk flyktingpolitik. När vi var i opposition tillsammans drev vi fram arbetskraftsinvandring till Sverige. Det har gjort Sverige bättre, och det ska Miljöpartiet ha all heder av. Samtidigt bygger det samarbetet på att man respekterar riksdagen som institution.
Jag var rätt förvånad när jag läste en artikel i Dagens Industri den 26 november i år. Det var en intervju med Karin Svensson Smith och rörde frågan om Förbifarten. I den intervjun säger Karin Svensson Smith två saker. För det första säger hon att uppgörelsen mellan Miljöpartiet och Socialdemokraterna är viktigare än ifall riksdagen skulle ha en annan åsikt.
Man tänker enligt hennes och då Miljöpartiets uppfattning strunta i vad riksdagen beslutar i denna fråga. Det vore intressant att höra en kommentar ifall Janine Alm Ericson delar den synen. Det vore också intressant att få höra Miljöpartiets inställning, ifall det är Karin Svensson Smith som talar för Miljöpartiet eller inte, när det gäller det andra Karin Svensson Smith säger, nämligen att hela regeringssamarbetet har sin grund i att bygget av Förbifarten står still.
Hon säger att varken Socialdemokraterna eller Miljöpartiet kan sitta i regering ifall det är så att Förbifarten börjar byggas före den 1 maj. Även det vore det intressant att få en reflexion till. Sedan vill jag ställa en andra fråga till Miljöpartiet. En annan sak vi har samarbetat mycket om är valfriheten. Det vore intressant att få en dagsnotering på: Vad tycker i dag Miljöpartiet om ifall en skola, ett vårdföretag eller en barnmorska gör vinst?
Får skolan, vårdföretaget eller barnmorskan göra det?
Erik Ullenhag (L):
Till att börja med vill jag välkomna det som Janine Alm Ericson nu sa. Det var två tydliga besked. Det första är att regeringen inte står och faller med ifall Förbifarten byggs eller inte, som ordföranden i trafikutskottet hävdar. Jag förstår också att om det blir en majoritet i denna riksdag för att bygget av Förbifarten ska återupptas kommer Miljöpartiet att se till att det blir verklighet. Det vore väldigt bra.
Det vore bra för stockholmarna och skattebetalarna eftersom det stopp ni har sett till att starta innebär att det kostar 4 miljoner kronor per dag för skattebetalarna att bygget nu står still. När det sedan gäller frågan om möjligheten att göra vinst i en skola, Mamma Mias BB i Stockholm eller en barnavårdscentral blir jag inte så mycket klokare.
När jag lyssnar på Vänsterpartiet låter det som att nu ska alla som någonsin kan göra vinst bort från denna sektor, vilket innebär att man kraftigt kommer att begränsa valfriheten. Janine Alm Ericson erkänner att det inte är en så lätt fråga. Hon säger: Vinstjakt är vi nog emot, men man ska få avkastning på insatt kapital. I min värld är det ungefär detsamma som vinst. Jag investerar i en verksamhet, det görs en vinst och jag får tillbaka pengar.
Det vore intressant att höra Miljöpartiet utveckla det. Vad innebär det? Var går gränsen? Vi hade en gemensam överenskommelse med Miljöpartiet och Socialdemokraterna i friskoleöverenskommelsen där vi skulle ställa krav på långsiktighet för friskolorna. Det delar vi tillsammans. Vi står upp för valfriheten. Men vi tror inte att det är någon bra idé att hamna i ett läge där man har väldigt kortsiktiga intressen som driver till exempel en skola, utan man ska ställa krav på långsiktighet. Det var en av de bärande tankarna i överenskommelsen.
Jag skulle gärna vilja höra från Miljöpartiet: Vad är det som har blivit bättre med den uppgörelse man har med Vänsterpartiet jämfört med den friskoleöverenskommelse som Socialdemokraterna, Miljöpartiet och alliansregeringen var överens om?
Erik Ullenhag (L):
Det är klart att Ulla Andersson och jag har olika idéer om hur Sverige ska se ut. Jag tror att det är bra när människor får mer att bestämma om och när man får välja. Jag tror att det är bra när vi ser till att öka människors egenmakt. Jag tror att den största rättvisefrågan handlar om att bekämpa den ofrihet det innebär att vara fast i ett utanförskap och se till att människor själva har möjligheter, får lön och kan styra sitt liv. Där kan vi tycka olika. Basen för en debatt bör ändå vara, Ulla Andersson, att vi försöker beskriva verkligheten korrekt.
Vi kan i alla fall försöka. Vad har hänt med er politik? Ingenting har hänt. Arbetslösheten sköt i höjden. Det är budskapet här. 300 000 nya jobb - är det antalet fel, Ulla Andersson? Ulla Andersson beskriver återigen från talarstolen att löneskillnaderna mellan män och kvinnor ökar dramatiskt. Vi tar det en gång till: Inkomsterna ökade med 40 procent för män och 40 procent för kvinnor.
Om män från början har högre inkomster än kvinnor kan man i och för sig med vänsterpartistisk matematik säga att män då får några mer kronor i plånboken och sedan jämföra bara den ökningen. Tycker Ulla Andersson att Sverige hade varit bättre om det hade varit så att undersköterskan hade förlorat 4 000 kronor under Alliansens tid vid makten i stället för att få en ökning av sin disponibla inkomst med 4 000 kronor? Där ligger kärnan.
Med ditt sätt att räkna skulle Sverige ha blivit mer rättvist om undersköterskorna fått sänkt lön bara män också fått sänkt lön. Jag ska återge Finanspolitiska rådet, som hävdar att spridningen i disponibla inkomster mätt med Gini-koefficienten i stort sett varit konstant sedan 2006 - i stort sett varit konstant. Ulla Andersson beskriver ett Sverige som glider isär och där inkomstskillnaderna ska ha ökat dramatiskt. Vad har du för statistik som Finanspolitiska rådet saknar?
Erik Ullenhag (L):
4 000 kronor mer i månaden i disponibel inkomst för en undersköterska. Det är vad som skedde under åtta år med alliansregeringen. Säg gärna att undersköterskan är överbetald. Säg gärna att hon är höginkomsttagare om problemet är att hon har fått 4 000 kronor mer i månaden, att hon har fått större marginal för att åka på semester med sina barn. Prata gärna om det, Ulla Andersson.
Jag talar mycket gärna om de människor Ulla Andersson lyfter fram, det vill säga de som riskerar att fastna i utanförskap eller de som fastnar i utanförskap. Vi drev under åtta år i regeringen - och vi kommer att fortsätta att driva - att vi aldrig ska ge upp om en människa som vill och kan arbeta. Låt oss gå tillbaka till hur Sverige såg ut 2006.
Om jag befann mig för långt från arbetsmarknaden, till exempel hade suttit i fängelse eller länge hade varit borta från arbetsmarknaden, hade ni byggt ett system där den enskilde handläggaren på Arbetsförmedlingen använde stämpeln: Ej till arbetsmarknadens förfogande. På riktigt! Det bättrar på arbetslöshetsstatistiken; jag köper det, Ulla Andersson. Men den människan befinner sig ännu längre bort, och den människan gör man en ännu mindre insats för för att få tillbaka till arbetsmarknaden. Detta är en grundläggande skillnad.
Den andra grundläggande skillnaden - och det bekymrar mig med nu sittande regering - är att jag gärna talar om hur resurser växer till, Ulla Andersson, hur vi får fler jobb och fler skattebetalare, hur vi kan se till att företag kan våga anställa. Det är vad som på lång sikt ger resurser till välfärden.
Ulla Andersson vet att jag också vill ha en skattefinansierad välfärd, men jag tror att lösningen på morgondagens utmaningar handlar om att besvara frågan om hur vi får fler skattebetalare, inte att ständigt höja skatten och skälla på dem som råkar tjäna pengar. Vi kan göra frågan ännu enklare, Ulla Andersson. Vore det en bra eller dålig idé om Zlatan Ibrahimovic flyttade hem till Sverige och blev skattebetalare fullt ut i Sverige?
Då skulle skillnaderna öka något i Sverige. Är det bättre att han bor i ett annat land även efter sin fotbollskarriär?
Erik Ullenhag (L):
Jag hör hur Magdalena Andersson och Stefan Löfven gång på gång nämner samarbete. Nu kanske en och annan som lyssnar säger: Men varför räcker de andra inte ut en hand i det här samarbetet? Frågan är: Vad gör ni i verkligheten? Vi har nu lyssnat på en budgetdebatt där Magdalena Andersson återigen beskriver ett Sverige som om det vore i fritt fall, som vi lämnade efter oss, när verkligheten är den att Sverige och Tyskland är de starkaste ekonomierna i Europa.
Det är det landet du har tagit över i regeringsställning. Det blir lite svårare att ta det seriöst när vi har så olika bilder av vad som sker. Du låter fortfarande som om du står på ett torgmöte i valrörelsen när du beskriver svensk verklighet. Det tror jag faktiskt inte gynnar ett konstruktivt samarbetsklimat i Sverige. Ganska snabbt efter regeringsskiftet övergav ni friskoleöverenskommelsen. Vi hade lagt ned mycket tid på att sex partier skulle bli överens: Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Alliansen.
Men då var det viktigare att låta Vänsterpartiet diktera villkoren och minska valfriheten. För någon vecka sedan var det något som kanske många medborgare tyckte var konstigt. Vad handlade det där bråket om Pensionsgruppen om? Bråket om Pensionsgruppen handlade om detta: I 20 års tid har fem partier - Alliansens fyra partier och Socialdemokraterna - gemensamt vårdat en pensionsöverenskommelse som innebär att vi säkrar våra egna pensioner. En del i det samarbetet som jag är rätt stolt över är att vi har gett varandra veto.
Socialdemokraterna kan inte ändra utan oss, och vi kan inte ändra utan Socialdemokraterna. Det gäller varje enskilt parti. Då blev det lite konstigt för oss när Socialdemokraterna helt plötsligt sa att man skulle lyfta in ett parti och ge det veto utan att samtala med oss andra. Ni sänder liksom ingen signal om samarbete i ert sätt att agera. Jag tänkte dock ställa en fråga om samarbetet i regeringen.
Janine Alm Ericson sa för en stund sedan så här om Förbifart Stockholm: Det är anmärkningsvärt att man satsar på ett helt ohållbart vägprojekt. Ni är två partier i regeringen. Vad tycker du om Janine Alm Ericsons uttalande?
Erik Ullenhag (L):
Ibland försöker jag förstå Socialdemokraterna. Alliansen satt åtta år i regeringsställning. Allt som är fel i samhället är vårt fel. Det har vi hört länge. Nu berättade vi att svensk ekonomi mådde bra. Hörde ni vad Magdalena Andersson sa då? Det var tack vare Socialdemokraterna. Det är rätt häpnadsväckande att hoppa över åtta år, dessutom med en djup internationell lågkonjunktur, och inte kunna ge ett erkännande åt det alla andra ser.
Ärligt talat, finansministern: Det har ju inte gått så bra för dig att beskriva att svensk ekonomi går jättedåligt. Det är ju ingen som håller med. Det funkar på partimötena, men det är ingen som håller med dig, Magdalena Andersson. I omvärlden är man rätt imponerad över att vi höll i statsfinanserna trots den internationella lågkonjunkturen, trots finanskrisen. Trots en exceptionell situation skapades 300 000 nya jobb.
Om Magdalena Andersson menar allvar med talet om samarbete kan vi väl åtminstone försöka beskriva verkligheten någorlunda lika. Det är rätt häpnadsväckande att Magdalena Andersson, efter åtta år i opposition, som svar på frågan hur svensk ekonomi mår svarar att det var Socialdemokraternas förtjänst att vi klarade finanskrisen så bra för svensk ekonomi. Det är inte seriöst, Magdalena Andersson. Jag återkommer till frågan om Förbifarten. Delar ni beskrivningen från det andra regeringspartiet att det är ohållbart att satsa på detta vägprojekt?
Jag håller med om att vi har kompromissat i regeringsställning. Skillnaden mellan Magdalena Andersson och mig är att jag berättade för väljarna före valet vad jag var överens med allianspartierna om. Vi försökte förklara för er att det inte är någon bra idé att inte ens berätta vem man ska samarbeta med eller vad man ska samarbeta om. Det blir roligare för mig i opposition; det håller jag med om. Det är ju ganska lätt att opponera på en regering där statsråd säger olika saker. Ibland är det samma statsråd som säger olika saker samma vecka, men oftare olika statsråd som säger olika saker.
Det vore intressant att höra ett svar på frågan om Magdalena Andersson delar Miljöpartiets bedömning att det är ohållbart att satsa på vägprojektet Förbifart Stockholm?
Erik Ullenhag (L):
Jag delar Ylva Johanssons bild att det viktigaste för att jobben ska växa fram är ekonomisk tillväxt och att vi får människor som vill anställa. Jag tror därför att det var ganska bra att regeringens budget från i höstas föll. Den innehöll ju skattehöjningar som ni själva skrev i er budgetproposition skulle innebära färre jobb. Det var också bra av det enkla skälet att ni hade förslag om att höja världens högsta marginalskatter så att de skulle bli ännu högre, över 60 procent.
Man kan då använda torgmötesretoriken och säga att de rika kan betala, men problemet är att när vi driver upp världens högsta marginalskatter drabbar det tillväxten i Sverige och även jobbtillväxten. Men den debatten kommer vi att återkomma till. Jag välkomnar att regeringen gör en översyn av hur man kan trimma och förbättra etableringsreformen. Vi ska komma ihåg att en av etableringsreformens utmaningar är flyktingkatastrofen i Syrien, vilken gör att vi har många fler inne i etableringsreformen än vad vi räknade med.
Jag hade hoppats att vi hade kunnat undvika en situation där människor tvingas fly undan från mördare från Isis, men eftersom de nu tvingas göra det innebär det att det finns fler människor i reformen. Jag kommer med intresse att följa det arbetet. Jag noterade, om jag ska vara lite elak, fru talman, att Ylva Johansson mätte aktiviteten på Arbetsmarknadsdepartementet i hur många propositioner den tidigare arbetsmarknadsministern lade fram.
Om man lägger ihop Arbetsmarknadsdepartementets tidigare propositioner, bland annat mina egna, ser man att vi hade ett betydligt högre tempo när det gäller propositioner till riksdagen. Jag delar statsrådets uppfattning att man kan styra riket på andra sätt än bara via propositioner, men den debatten får vi återkomma till. Ja, Hillevi Larsson, det behövs kanske ett individuellt bemötande av kvinnorna på Internationella Kvinnoföreningen i Malmö. Jag har också träffat dem.
Vi måste klara av att se till att både ha en validering som fungerar och att de som har med sig kunskap ska kunna komma in i det svenska samhället, men alla har inte med sig utbildning. Jag är lite rädd för att denna regering ibland missar dem som har med sig en låg utbildning och bara ser dem som har med sig en god utbildning. Allra sist, fru talman: Stig Henriksson har alldeles rätt i att det finns en anledning att besöka Fagersta för att lära sig hur man har ett jobbfokus från dag ett.
Erik Ullenhag (L):
Låt mig börja med marginalskatterna. Det var Magdalena Andersson som i en annan debatt lyfte in skattereformen där ett bärande inslag var hälften kvar. Det är rätt fascinerande att ha en finansminister som frågar vad Folkpartiets alternativ är i ett läge där hon har lagt en statsbudget på riksdagens bord där inte bara värnskatten är kvar, utan där hon också höjer marginalskatten så att det blir världens högsta marginalskatter. Vi är tillbaka där, Magdalena Andersson.
Jag kommer att fortsätta att opinionsbilda för att det ska löna sig att arbeta, att utbilda sig och att ta risker. Den fråga jag skulle vilja ställa till Magdalena Andersson när det gäller marginalskatten är vari rättvisan ligger att den läkare som tar ett jourpass får högre skatt på den inkomsten än vad en bankdirektör som får en bankbonus får. Det blir nämligen effekten av de höjda marginalskatterna som regeringen nu har presenterat.
Skulle ni sträcka ut handen och säga att ni har en plan för hur vi ska gå tillbaka till hälften kvar, låt oss då diskutera det. Men det blir inte bara dubbelmoral utan nästan dubbel dubbelmoral att stå i kammaren och låtsas som att det hade funkat att sänka marginalskatterna om Socialdemokraterna hade varit med och styrt, när ni samtidigt lägger en statsbudget där ni ska höja redan mycket höga marginalskatter. Jag vill återigen ställa två frågor som Magdalena Andersson fortfarande inte har svarat på. Den första frågan är grunden i denna interpellation.
Det finns ett antal tunga remissinstanser - Konjunkturinstitutet och andra - som pekar på det faktum att ni gör det dyrare att anställa äldre. Det nämnde ni aldrig före valdagen. Ni drar in 2 miljarder kronor på läkare, sjuksköterskor, undersköterskor och andra som jobbar. Hur mycket kommer det att påverka sysselsättningen, enligt Magdalena Anderssons förmenande? Den andra frågan är varför kommunerna inte får kompensation.
Nu rycker Magdalena Andersson in 200 miljoner från kommunerna och 100 miljoner från landstingen med en skattehöjning som ni inte kompenserar. Det hotar faktiskt välfärden, Magdalena Andersson. Jag vill tacka för interpellationsdebatten.
Erik Ullenhag (L):
Jag uppskattar att Ulla Andersson redan har lärt sig att säga vårt nya partinamn. Det kommer att ta längre tid för mig själv, kan jag berätta. Den konkreta frågan var hur vi ser på dem som har små marginaler och hur vi ser på situationen ifall vi skulle få en ökad lönespridning och något lägre löner på enklare arbeten. Vi ser just de människor som inte har något jobb att gå till. Du kan gå till varenda internationell bedömare av svensk ekonomi, Ulla Andersson. Vad är problemet med stort utanförskap?
Jo, det är att vi har väldigt höga ingångslöner. Man kan säga att det är rättvist. Men jag är inte säker på att jag tycker det. Ta en barnskötare. Under en period förhandlade jag lön på mitt föräldrakooperativa dagis - förskola ska man säga, för det är viktigt för den som är förskollärare.
När vi skulle nyanställa barnskötare tyckte jag att det var märkligt att det i detta lågbetalda kvinnoyrke är så att den nyanställda som jag anställde i princip skulle ha samma lön som hon som hade jobbat i yrket i 25 år. Vad sänder det för signal? Ja, den nyanställda blir ju glad. Men hen kommer sannolikt inte att fortsätta i yrket eftersom hen vet att det är ett yrke där det inte finns någon löneutveckling. Det är därför att man systematiskt har tryckt upp lägstalönerna. Så ser det ut i massor av kvinnoyrken.
Men huvudproblematiken är att det dessutom i rätt många yrken där det inte är brist, vilket det är på barnskötare, skapar situationen att man inte kommer in alls. Vi kan välja att leva i en verklighet där vi struntar i vad alla bedömare av svensk ekonomi säger från andra länder, välja att leva i en verklighet där vi säger att det inte spelar någon roll att människor står helt utanför arbetsmarknaden, eftersom det är viktigare att de som är inne har bra lön. Jag tror dock att det gäller att se verkligheten på riktigt, Ulla Andersson.
Då kommer vi att under kommande år behöva ha en utveckling där vi ser till att människor kommer in och får en lön i stället för att fastna i socialbidrag, och då kommer vi också att vara tvungna att liberalisera arbetsrätten, och vi kommer att behöva se över hur lönebildningen i Sverige ser ut.