Jennie Nilsson (S):
Tack så mycket, ministern, för svaret! Jag vill börja med att konstatera att det är ett fall framåt för ministern när han nu erkänner att han inte är nöjd med ungas situation på arbetsmarknaden. Tyvärr tar det stopp där, för sedan går ministern vidare med att skylla på konjunkturen. Han vill inte kännas vid något ansvar, vare sig för sin egen eller för regeringens del.
Det är allvarligt att man inte ser sambandet mellan att inneha regeringsmakten och ta ansvar för den utveckling, bra eller dålig, som fattade beslut och/eller avsaknaden av beslut också innebär. Ministern går vidare med att göra en rad uppräkningar av den omläggning av politiken som gjordes under högkonjunkturen.
Problemet med den politiken har just varit att den anpassats till högkonjunkturen och därför fungerar ganska dåligt nu när vi har ett helt annat läge. Han nämner exempelvis sänkta socialavgifter som ett gott exempel. Det är en generell åtgärd som jag har debatterat med ministern tidigare och som döms ut av merparten av all expertis på området såsom dyr och ineffektiv.
Ministern lyfter också fram reglerna i lagen om anställningsskydd som har ändrats så att det nu blir enklare att anställa på visstid. Det levererades en rapport om tröskeleffekter på svensk arbetsmarknad, framtagen av Institutet för Näringslivsforskning, ganska nyligen. Vi fick en genomdragning av den i utskottet i tisdags.
I rapporten konstateras att det visserligen blivit lättare att anställa på visstid, vilket inneburit att det blivit fler visstider, men att det inte gett någon effekt på den totala sysselsättningen. Det betyder att det skett en omfördelning från fasta tjänster till vikariat och dylikt.
Det man i sådana fall gjort är att man har flyttat marginaleffekter - i bästa fall har det gynnat ungdomar. En slutsats man kan dra av detta är att förändrade LAS-regler inte skapar några nya jobb. Det skapar möjligtvis nya marginalgrupper. Erfarenheten visar att det är äldre, sjuka och föräldralediga som ligger risigast till när arbetsgivarna själva får välja.
Det tror jag är en utveckling som varken jag eller ministern tycker är bra. Sedan lyfter Littorin fram jobbgarantin för ungdomar som enligt honom erbjuder unga ett omfattande stöd. Här funderade jag lite grann på om ministern skojade med mig. En hyfsat färsk sammanställning av de insatser som den borgerliga regeringen erbjuder unga visar att endast en tredjedel av de arbetslösa ungdomarna befinner sig i någon form av program, och endast 2 procent får stöd i någon form av praktik eller utbildning.
Av de 21 364 personer - den siffran är tre fyra, kanske fem veckor gammal - som befann sig i jobbgarantin för ungdomar fick endast drygt 680 personer arbetspraktik och drygt 580 personer utbildning. Det är färre än 5 procent.
Till detta lägger ministern nystartsjobben, och där kan jag bara konstatera att det har inrättats 38 000 sådana sedan insatsen inleddes för två år sedan; den siffran gäller inklusive de unga. Det kan knappast ses som en lyckad satsning.
Avslutningsvis tar ministern upp åtgärder som man faktiskt har presenterat med anledning av konjunkturläget, med anledning av den kris vi nu befinner oss i. Den främsta åtgärd som han lyfter fram är matchning och coachning. Det är i och för sig en bra åtgärd, och den kunde nog ha fungerat om man till det hade lagt verktyg att jobba med för dem som ska matcha och coacha - de finns inte i dag - och/eller om det hade funnits någonting att matcha och coacha mot. En sådan åtgärd är klart bättre i en högkonjunktur än i en lågkonjunktur vilket gör det till en lite märklig prioritering.
Min talartid är alldeles strax slut, och jag ska därför avsluta med att fråga: Hur utvärderar man effekterna av sin politik? Det har ju talats om utvärdering. Vilka analyser gör man, och finns det några tankar på omprövning?