Tobias Billström (M):
Tack för möjligheten att få diskutera de här frågorna, som jag tycker är viktig som utgångspunkt för mitt uppdrag som migrationsminister. Det är viktigt att börja med att konstatera hur ordningen ser ut. Som jag sade redan inledningsvis ges en kvinna som söker uppehållstillstånd på grund av en nyetablerad anknytning i normalfallet ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på två år, en så kallad uppskjuten invandringsprövning. Därefter får man ge permanent uppehållstillstånd.
Fortsatt uppehållstillstånd får dock ges om något av tre undantagsfall är tillämpliga. Ett av dem rör det fall när förhållandet har upphört främst på grund av att utlänningen eller utlänningens barn i förhållandet har utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet och frid. Migrationsverket och migrationsdomstolarna tar redan i dag ställning till om förutsättningarna för fortsatt uppehållstillstånd är uppfyllda eller inte. I det avseendet kan jag inte se något behov av någon lagändring.
Tittar man på frågan om bevis, som interpellanten lyfte upp, kan man konstatera att enligt förarbetena bör det vara tillräckligt att det görs sannolikt att sådana övergrepp förekommit för att hänsyn ska tas till våld eller handlingar som innefattar allvarliga kränkningar i förhållandet. Det bör inte ställas upp några formella krav på vilken dokumentation som ska föreligga. Polisanmälningar, läkarintyg eller intyg från sociala myndigheter och kvinnojourer bör kunna vara till ledning.
Myndigheten måste i varje enskild fall bedöma om den framlagda dokumentationen med tillräcklig styrka talar för att allvarligt våld eller kränkning förekommit i förhållandet. Regeringen har gjort väldigt mycket för att försöka stödja kvinnor som är utsatta för våld.
Som jag har sagt tidigare - det är inte första gången vi står i kammaren och har en interpellationsdebatt i ärendet, Amineh Kakabaveh och jag - har jag hela tiden varit mycket konsekvent i mina fördömanden av människor som till exempel lockar människor att bosätta sig i Sverige under förespegling att man erbjuder kärlek för att sedan möta upp med våld. Regeringen har gjort väldigt mycket för våldsutsatta kvinnor.
Vi har till exempel antagit en omfattande handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, specifikt hedersrelaterat våld och förtryck, samt våld i samkönade relationer. Handlingsplanen överlämnades till riksdagen i november 2007. Man måste också lyfta fram polisens arbete i det här sammanhanget liksom socialtjänsternas ansvar.
Inom ramen för handlingsplanen som jag nämnde och regerings satsning för att bekämpa mäns våld mot kvinnor har till exempel polisen fått i uppdrag att vidta åtgärder för att stärka sin förmåga att både utreda och förebygga den typen av våld. Allting handlar inte bara om migrationsprocessen. Det handlar också om att på ett tidigt stadium kunna erbjuda de kvinnor som blir utsatta för den här typen av kränkningar stöd.
Polisens arbete sker i nära samverkan med såväl kvinnojourer som sociala myndigheter. Polisen håller dessutom på att utveckla sitt personsäkerhetsarbete, det vill säga polisens sätt att skydda personer som utsätts för hot om våld. Dessutom gör man regelbundet hot- och riskbedömningar i den här typen av ärenden. Jag nämner detta för att jag tycker att det ibland finns ett mycket starkt fokus på migrationsaspekten.
Men det är inte riktigt tillräckligt enligt mitt sätt att se saken. Det har jag också meddelat Amineh Kakabaveh i tidigare interpellationsdebatter. Det handlar också om vilka möjligheter vi har ute i kommuner och i landets sociala myndigheter för att stödja och uppmuntra kvinnor att anmäla den här typen av brottslighet som det faktiskt handlar om. Det är en lika viktig fråga som det som tas upp konkret i interpellationen.