Göran Hägglund (KD):
Först och främst samtalar vi om en otroligt allvarlig fråga, även om vi har sett en fenomenalt glädjande utveckling av det som för, som Börje Vestlund sade, 30 år sedan, när vi noterade och förstod vad som höll på att hända, var förknippat med en ganska snabb död. Det kan nu behandlas och kontrolleras, vilket gör att många människor lever ett långt och rikt liv även efter det att smittan har inträffat. Det är fantastiskt och glädjande.
Likafullt är det naturligtvis så att vi behöver fortsätta preventionsarbetet. Det är av jättestor betydelse. Hur det än är sätter smittan ned livskvaliteten. Det bygger i regel på att man har en livslång och ganska tuff läkemedelsbehandling, och vi behöver naturligtvis göra ytterligare insatser på det här området. Jag vet inte om det är så att jag är alldeles oklar eller särdeles snäll i det här svaret som gör att det missförstås.
Det jag vill säga är att vi redan har en överenskommelse som löper över flera år som gör att en prioriterad grupp är män som har sex med män. Den behöver vi inte fatta beslut en gång till om, för den överenskommelsen rullar år från år. Jag vet att andra har missförstått det här tidigare också och jag har försökt förklara vad som gäller. Den överenskommelsen har vi och den rullar under tre år. Nu diskuterar vi vad vi har gjort utöver det.
Och utöver det har vi, utifrån vetenskapsmännens och -kvinnornas kunnande, sagt att bland migranter och i andra grupper med utländsk bakgrund anmäls flest antal nysmittade. Då kan man som Börje Vestlund säga att för dem som redan är smittade är det för sent med prevention. Ja, men vi vet ju att det är den som är smittad som kan föra smittan vidare.
Därför handlar det om att hjälpa och stödja dem på olika sätt så att de inte för smittan vidare. Det är ju enbart den som är smittad som kan smitta vidare. Därför måste vi jobba med dem och den grupp som vi nu har den snabbaste ökningen i. Jag ska vara lite tydligare när det gäller själva frågorna i Teres Lindbergs interpellation, eller snarare svaren på dem. Hon har två frågor.
Varför finns inte gruppen män som har sex med män med i årets överenskommelse eller med i förhandlingen om kommande överenskommelse? Svaret är helt enkelt att det finns en överenskommelse som rullar vidare. Vi har det redan i dag. Den andra frågan: Varför har inte Nationella hivrådet och de frivilliga organisationerna varit med i diskussionen om framtagande av överenskommelserna och deras inriktning? Det är ett myndighetsutövande. Det är myndigheter som fördelar pengarna. Det är den ordning vi har i Sverige.
Sedan är det självklart att det löpande sker en dialog. Jag har ju i mitt svar relativt ingående beskrivit de här organisationssamråden och annat som görs för att man hela tiden ska ha ett erfarenhets- och kunskapsutbyte. Jag tror inte och myndigheterna tror inte att de sitter på all världens kunskap.
Det finns av flera olika skäl ett enormt värde i att samarbeta med frivilligorganisationerna, dels för att de är bärare av ett kunnande som kanske inte finns någon annanstans, dels för att de når ut till grupper som myndigheter ibland kanske har svårare att nå. Det gäller att använda detta också av väldigt praktiska skäl. Och delaktighet är i sig alltid av väldigt stor betydelse, särskilt när det gäller så här allvarliga ting förstås.