Finn Bengtsson (M):
Vi får tacka Tomas Eneroth för en interpellation som är viktig att debattera och diskutera samt tacka statsrådet för ett utförligt svar på det som jag tycker är huvudpoängen i interpellationen.
Frågan som Tomas Eneroth reser om dem som har lämnat sjukförsäkringen för att i stället prova arbetslivsintroduktion när de uppnått den maximala tiden för sjukskrivning är väldigt intressant att reflektera över, men inte bara på ett sätt, som Tomas Eneroth gör - det är synd om alla dessa människor, menar han. Redan med befintligt regelverk är det en fjärdedel som på grund av undantagen finns kvar i sjukförsäkringen.
Här talar vi om många tiotusentals. I den senaste statistiken från Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen som publicerades den 3 augusti i år är det 12 907 personer som fram till sista kvartalet 2010 är fortsatt kvar i sjukförsäkringen utöver den bortre tidsgränsen tack vare de undantag som finns. Nu blir det med det förslag som regeringen har lagt fram ytterligare möjligheter att göra en individualiserad bedömning. Jag tror att vi kommer att hamna rätt.
Det är också intressant att se vad som händer med dem som går över från sjukförsäkringen till arbetslivsintroduktionen. Enligt den statistik som Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen själva redovisar är det 4 694, närmare 13 procent, som har arbete och 10 procent som är arbetssökande. Det finns 8 719, 24 procent, som deltar i program hos Arbetsförmedlingen.
Om inte denna reform hade genomförts, vilka alternativ hade dessa människor haft att fortsätta i en passiv sjukskrivning - som varade så länge som nämns i ministerns svar? Det handlar inte om de som var sjukskrivna i två och ett halvt år, utan här handlar det om fem eller tio år.
När jag besöker arbetsförmedlingarna berättar de att när den första stormen hade lagt sig och det fanns möjlighet att utvärdera arbetskapacitet med arbetslivsinriktad rehabilitering och andra åtgärder handlade det om sådana som hade varit borta från arbetsmarknaden i ett decennium, inlåsta i ett passivt sjukskrivningssystem som aldrig var avsett för den typen av härbärgering. Det gav inte dessa individer möjlighet till rehabilitering eller att komma tillbaka till arbetslivet.
Detta var ett cyniskt sätt att så småningom se dem glida över i förtidspension genom att det inte fanns en bortre tidsgräns. Precis som ministern poängterar är den bortre tidsgränsen viktig, fru talman. Den bygger på den slutsats som Anna Hedborg drog i den utredning som Göran Persson gav henne i uppdrag att göra, nämligen att det behövs en bortre tidsgräns, precis som alla andra i världen som värnar ett trygghetssystem har - ett sjukförsäkringssystem.
När förslaget presenterades kommenterade LO det med att säga att 15 månader vore en lämplig bortre parentes. Nu finns det ett regelverk som ger två och ett halvt år, vilket är betydligt längre tid och en mer anpassad bortre gräns. Om den gränsen tas bort kommer vi att återgå till det gamla sjukförsäkringssystemet som inte fungerade.
Det leder till att folk inte ses, inte tas om hand, inte ges möjligheter att testa sin eventuella arbetsförmåga hos den myndighet som är bäst på detta, nämligen Arbetsförmedlingen. Därför är det kontraproduktivt, fru talman, att gå tillbaka till en ordning utan en bortre tidsgräns - precis som LO sade och Anna Hedborg föreslog. Det är viktigt att inse att reformen behöver vårdas och värnas.
Det är det som kommer fram i den förbättring som har gjorts i budgetpropositionen. Jag vill betona att förslaget lades fram i en departementsskrivelse från regeringen innan riksdagen började debattera frågan. Det stämmer inte helt, Tomas Eneroth, att nollklassade skulle vara ett påhitt från riksdagen som regeringen inte har uppfattat. Det är regeringens ursprungsförslag att ge nollklassade sjukpenninggrundande inkomst.