KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Då vill jag vara tydlig och konstatera: Om det hade varit mina uppfattningar hade jag inte tagit kammarens eller statsrådets dyrbara tid i anspråk. Detta är en kritik som kommer för Riksrevisionen, Statskontoret, seriösa lotsaktörer, nyanlända, arbetsförmedlare, Arbetsförmedlingen som myndighet och även liberala debattörer, som jag var inne på.
Vi kan gå till de liberala debattörerna och se hur de tittar på systemet och vad deras kritik bygger på. Från tankesmedjan Fores kommer man till slutsatsen: "Ett annat problem är tecknen på att vissa lotsföretag utnyttjar systemet genom att teckna slavlika kontrakt med nyanlända efter att ha lockat dem med gåvor. Genom att ägna sig åt denna typ av 'cream skimming' kan de tjäna pengar utan att föra sina klienter närmare arbetsmarknaden."
Det är, herr talman, för att inte bli anklagad för att höja tonläget i debatten här i kammaren, ett ordagrant citat från den liberala tankesmedjan Fores. Det är här någonstans som statsrådet blir svaret skyldig.
Om det nu är så att man i huvudsak är nöjd med systemet, om man faktiskt inväntar förslag på förändringar, som det står i svart på vitt och som vem som helst kan ta del av i svaret, då måste man fundera över: Hur kommer det sig att statsrådet inte kan se det alla andra ser? Det är det som föranleder interpellationen.
När det år efter år kommer likadan kritik mot missförhållanden och det inte finns en endaste tendens till att det skulle ha blivit bättre är det rimligt, herr talman, att ifrågasätta regeringens passivitet, och det är det jag gör. Jag hoppas naturligtvis att det ska leda till aktivitet. Skam den som ger sig!
Patrik Björck (S):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret. Jag tänker hålla mig till den interpellation som jag har framställt. Sedan kommer Ylva Johansson att ta debatten om Johan Anderssons interpellation. Jag framställde min interpellation i anledning av att Sveriges situation är oerhört alarmerande när det gäller arbetsmarknaden och arbetslösheten i allmänhet och ungdomsarbetslösheten i synnerhet.
Nu har det gått så långt att man i EU varnar för en oacceptabel nivå på den svenska ungdomsarbetslösheten. Detta är bakgrunden till den här interpellationen. Sverige hör till de länder som ligger så illa till att man har rätt att ta del av de stöd som EU solidariskt ska betala ut.
Det stödet betalas ut till de länder som inte klarar av att hantera sin arbetsmarknadspolitik. Sverige är ett av dessa länder. Fru talman! Svaret gör att man tyvärr blir lite bekymrad inför framtiden, åtminstone fram till september i år när det finns möjlighet att byta regering. Innan dess lär det av svaret att döma inte hända så mycket.
Arbetsmarknadsministern konstaterar alltså att Sverige har en ungdomsarbetslöshet som ligger nära genomsnittet i EU. Ambitionsnivån är ju extremt låg. Vi socialdemokrater har en ambitionsnivå som innebär att vi ska vara bäst på arbetslöshetsbekämpning. Vi ska ha lägst arbetslöshet i EU. Arbetsmarknadsministern och alliansregeringen tycker att det är helt rimligt att Sverige ligger på en medelgod nivå i ett krisande Europa.
Det är en märklig politisk ambitionsnivå. Svaret fortsätter med att arbetslösheten bland unga är en utmaning som Sverige delar med många andra länder i EU. Det är korrekt, vi delar problemet med en skyhög ungdomsarbetslöshet med till exempel Grekland, Spanien, Italien, Portugal, Irland etcetera.
Det är det som är bekymret. Vi delar inte utmaningen med till exempel Österrike, Tyskland, Danmark, Nederländerna, Finland, Estland etcetera.
Sverige hör alltså till de länder som tillsammans med bland annat Grekland presterar så dåligt att vi får ta del av det stöd som EU solidariskt ställer i utsikt. Sedan fortsätter det märkliga svaret. Arbetsmarknadsministern ska bidra med sina erfarenheter till de medlemsländer som ännu inte har gjort några insatser.
Arbetsmarknadsministern ska alltså åka ned till Bryssel och föreläsa för Tyskland, Österrike och andra länder om hur man misslyckas med ungdomsarbetslösheten. Det är väl den enda slutsats som man kan dra. Sanningen är ju den att det är EU som bidrar till Sverige med nästan 1 miljard för att vi ska komma till rätta med den misslyckade politik som regeringens bristande insatser har lett till.
Fru talman! Inom EU är man uppenbart orolig över Sveriges höga ungdomsarbetslöshet. Man varnar för att nivån är oacceptabel. Därför blir min fråga: Delar arbetsmarknadsministern EU:s oro för den svenska ungdomsarbetslösheten?
Patrik Björck (S):
Jag har nu försökt väcka arbetsmarknadsministerns engagemang för det allvarliga problem som vi drabbas av i Sverige med hög ungdomsarbetslöshet. Jag har inte lyckats den här gången, fru talman. Jag kommer att återkomma och försöka. Jag har försökt få arbetsmarknadsministern att se den oro som många här i Sverige upplever och som många som ser på oss utifrån känner. Men den vill inte arbetsmarknadsministern kännas vid.
Så länge vi befinner oss i opposition kommer vi att fortsätta att försöka väcka regeringen för den här viktiga frågan, med ett möjligen fåfängt men ändå hopp om att man ska vidta några åtgärder för att hantera den svåra situationen. Men det är väl i och för sig, fru talman, ett regeringsskifte som krävs för att vi ska lyckas pressa tillbaka ungdomsarbetslösheten.
Vilket problem det än handlar om går det inte att lösa det om man inte ser det! Det är alltså på grund av den med europeiska mått mätt höga ungdomsarbetslösheten i Sverige som EU-kommissionen har beslutat att ge krispengar till Sverige. Det gäller inte länder som Österrike, Tyskland, Danmark och så vidare. Ändå, fru talman, beskriver arbetsmarknadsministern situationen i Sverige som god.
Det är naturligtvis anmärkningsvärt. Det är det ena sättet som regeringen har att hantera detta. Man vägrar att se. Man beskriver det som att det inte finns något problem. Den andra varianten är den som Jenny Petersson är inne på. Det är att man vill ifrågasätta statistik och siffertricksar.
Om man tittar på Statistiska centralbyråns diskussion kring detta kan man se att de säger: "Den svenska ungdomsarbetslösheten är högre än genomsnittet i Europa, något som i debatten väckt frågor om statistikens jämförbarhet. Men siffrorna är jämförbara. Det visar en studie av hur statistiken tas fram i nio europeiska länder." Inte heller den vägen kommer man alltså någonstans. Man är, fru talman, tvungen att erkänna problemet för att kunna göra något åt det. Jag kommer idogt att fortsätta att försöka väcka arbetsmarknadsministern i den här frågan.
Patrik Björck (S):
Den sista delen av statsrådets anförande kan jag instämma helt i. Jag ser dock inte att regeringen och statsrådet agerar i denna riktning, och det föranledde min fråga och min oro för rekryteringen av företagsläkare.
Jag delar statsrådets uppfattning att det skulle vara förödande om vi inte bryter denna trend, och min fråga var: Hur gör vi det med den styvmoderliga behandlingen och faktiska neddragningen av satsningarna på företagshälsovården?
Regeringens representant talar om det som någon sorts allmänt branschstöd, som om det skulle gå till varvsbranschen, tekobranschen eller vad som helst, när han talar om företagshälsovårdens viktiga uppdrag. I protokollet kan man också se, om statsrådet inte vill kännas vid det, att han talar om en verksamhet som kanske inte kommer att efterfrågas i framtiden.
Hur kan statsrådet först skicka ut sådana signaler och göra en neddragning på 300 miljoner i budgeten och sedan hålla ett sockersött tal om att vilja agera på ett sätt som får läkare att vilja specialisera sig inom företagshälsovården? Det går inte ihop, fru talman.
Problemet och orsaken till min interpellation är att skillnaden mellan det som statsrådet gav uttryck för i slutet av sitt senaste anförande och det som statsrådet i sina tidigare anföranden och i budgetpropositionen gett uttryck för är så himmelsvid att den inte går att överbrygga. Risken är att denna skillnad blir uppenbar för unga läkare och att vi därmed kan stå utan nya företagsläkare i framtiden.
Då får givetvis en ny regering en lång uppfartssträcka.
Patrik Björck (S):
Problemet är att regeringen inte uppnår överskottsmålet. Det här handlar ytterst om jobben och välfärden. Var 20:e anställd i offentligt finansierad verksamhet har försvunnit sedan Anders Borg tog över. Skolresultaten rasar. Det är den verklighet som möter medborgarna i Anders Borgs samhälle. Det får naturligtvis konsekvenser när finansministern tappar greppet och när finansministern inte längre har kontroll.
De konsekvenserna är att budgetunderskottet för 2014 är det största sedan 1996. Och det kan man inte siffertricksa bort, herr talman. Inte ens Joe Labero skulle kunna lyckas med det konststycket. Ett annat problem är att det inte finns något samband mellan konjunkturerna och finansministerns misslyckande vad gäller underskottet.
Det är inte ett resultat av en aktiv konjunkturpolitik. Det är ett resultat av ett fatalt misslyckande med jobbpolitiken. Anders Borg har konsekvent haft överoptimistiska prognoser, och när de konsekvent inte faller in uppstår budgetunderskott. Inget annat land i EU-15 försämrar statsfinanserna lika mycket som Sverige gör.
Det tragiska priset för det, herr talman, är arbetslöshet och försämrad välfärd.
Patrik Björck (S):
Om vi ska kunna föra en seriös debatt om skatter, löner och ungdomsarbetslöshet måste vi ta det på ett större allvar. Då kan man inte vara så slarvig som finansministern. Han för ett yvigt resonemang om alkohol, tobak och så vidare. Det är inte så enkelt; vi får inte bort alkoholismen i Sverige bara genom att höja alkoholskatterna. Det finns alltid olika saker som tar över.
Om man höjer alkoholskatten till en viss nivå får vi en annan produktion, hembränning, införsel eller var det nu är. Det finns inte några enkla och raka samband. Om det hade fungerat med de sänkta arbetsgivaravgifterna och vi därmed hade fått minskad ungdomsarbetslöshet och hade sluppit ta emot bidrag från EU hade det varit en beprövad och bra metod, och man hade kunnat gå vidare med den. Man måste föra debatten på ett seriöst sätt.
Annars blir det misslyckanden med tanke på hur regeringen far fram. Vi har en hög ungdomsarbetslöshet, oavsett hur Carl B Hamilton tricksar med statistiken. Någonstans måste man ta tag i det här och fundera: Vad är det för problem? Var uppstod problemet? Var problemet att arbetsgivaravgiften var för hög? Om det var så skulle vi nu ha fått en lösning. Vi socialdemokrater har gjort en annan analys.
Även om det smärtar Cal B Hamilton inbegriper den analysen att huvudproblemet har varit att rusta ungdomarna för att de ska kunna ta de jobb som finns. Vi satsar på utbildning. Det är vår analys, och vi försöker vara seriösa. Hade man kunnat visa på att restaurangmomsen eller sänkta arbetsgivaravgifter hade utraderat ungdomsarbetslösheten, herr talman, hade jag inte varit sämre än att jag naturligtvis hade tagit till mig det. Jag kunde inledningsvis ha ifrågasatt att vi inte hade en analys.
Men nu har åtta års borgerligt regeringsinnehav visat att det inte fungerar. Någon gång måste ni ändå se till verkligheten och inte bara till de egna ekonomiska teorierna.
Patrik Björck (S):
Det finns ingen kritik mot hur statsministern sköter frågestunden. Det finns ingen kritik mot hur statsministern agerar i EU-nämnden. Jo, det finns lite kritik - det gick väldigt fort med budgeten, men det ska vi inte ta upp här. Återrapporterna tycker vi också att statsministern sköter exemplariskt. Det finns ingen kritik mot det. Det finns en kritik mot att statsministern inte vill delta i interpellationsdebatter, och det är det detta handlar om.
Vi kan konstatera att den kritiken har förföljt statsministern, och statsministern har fått svara på sådana frågor tidigare, herr talman. Statsministern får nu svara på frågan igen, och det innebär att kritiken ligger kvar. Nu skulle jag ändå vilja veta: Hur ska statsministern bidra till att underlätta granskningsprocessen och oftare svara på frågor? Det var en av de frågor som jag ställde som jag inte fick svar på i statsministerns anförande.
Jag funderar också över detta med vem som besvarar frågorna. Nej, vi ifrågasätter inte alls det kollektiva regeringsansvaret. Det är inte det. Jag säger bara att det i alla andra interpellationsdebatter finns en logik i vilken minister som besvarar frågan. Jag tog som exempel att om jag ställer en fråga inom arbetsmarknadspolitikens område får jag inte debattera den med jordbruksministern, utan det blir arbetsmarknadsministern.
Det finns en logik i hur man fördelar interpellationer inom regeringen. Jag skulle vilja höra, herr talman, om statsministern inte ser och förstår den logiken. Alternativt får man tolka det så att det inte finns några frågor som statsministern har ansvar för. Det blir i så fall utfallet.
Antingen finns det en logik i hur man fördelar interpellationssvar, eller också är det så att en massa ministrar i regeringen har ansvar och statsministern inte har ansvar för någonting.
Patrik Björck (S):
Statsrådet säger att kvotering är en bra metod. Nu blir jag ännu mer förvånad och har lite svårt att förstå jämställdhetsministerns agerande.
Om man tycker att kvotering är en bra metod, om många länder i Europa nu går före och använder den i bolagsstyrelserna, om det finns ett starkt arbete i EU-parlamentet och kommissionen för att flytta fram jämställdhetsarbetet på den punkten och använda den bra metoden kvotering blir jag väldigt förvånad över att inte jämställdhetsministern ser en möjlighet och en chans. Att vara politiker handlar också om att göra det möjliga möjligt.
Det handlar om att se chanserna när de kommer och agera när dörrar öppnas. Det handlar om att inte bara stånga pannan blodig mot väggen som är stängd utan att ta tillfället i flykten. Det är vad som utmärker en handlingskraftig politiker i motsats till en politiker som inte får någonting gjort. Därför är det så konstigt när jämställdhetsministern får alla dessa möjligheter men väljer att inte göra någonting. Kvotering är en bra metod.
En annan sak som också gör mig lite förvånad när jag läser tidningen är att det står i ett utdrag från Svenska Dagbladet att regeringen laddar för en kvoteringslag. Sedan är det en bild på bland annat jämställdhetsministern med anledning av debatten om Svenskt Näringslivs ställning i den här frågan. Det gör mig också förvånad över det mycket svaga svaret på en viktig fråga.
Jag hade naturligtvis hoppats och trott att vi skulle få en framåtsyftande debatt och att vi haft en radikal och lite arbetsvillig jämställdhetsminister. Herr talman! I någon mening kan jag känna en viss sympati. Att vara oppositionspolitiker är inte alltid det roligaste. Det är att skriva i vatten. Man jobbar för saker, och sedan blir de inte genomförda eftersom man inte får igenom dem i kammaren.
Men frågan är om inte att vara jämställdhetsminister i en moderatledd regering är värre. Det måste vara oerhört mycket mer frustrerande att ha möjligheterna inom räckhåll men inte använda dem.
Kvotering är en bra metod, och det visar sig att det sker förflyttningar i Europa, i Europaparlamentet, i EU-kommissionen och bland stora länder i Europa som går mot detta, och man vill se den vägen och att Sverige skulle kunna vara med och bejaka detta.
Nu ifrågasätter jämställdhetsministern huruvida Svenskt Näringslivs ordförande har auktoritet att tala för sin organisation. Jag kan inte göra några sådana bedömningar. Jag förutsätter att en vald ordförande har auktoritet och legitimitet att uttala sig för sin organisations vägnar i frågor som är viktiga för organisationen. Svenskt Näringsliv har den attityden.
Det är ett skäl som pekar på att metoden att vänta och se och tro på frivillighet är diskvalificerad genom Svenskt Näringslivs agerande.
Svenskt Näringslivs agerande, det faktum att jämställdhetsministern erkänner att kvotering är en bra metod, att det sker en rörelse i Europa, allt detta sammantaget gör det obegripligt att inte jämställdhetsministern, om hon hade några visioner och ville någonting, tar de starka möjligheterna och gör någonting. Det hade varit skönt att få höra från talarstolen här i dag. Men det fick vi inte. Det tycker jag är sorgligt.
Patrik Björck (S):
"Hög tid att könskvotera för bolagens och landets bästa." "Argumenten emot kvotering blir allt svårare att förstå. Bolag med könsblandade styrelser sköts bättre och är mer lönsamma än andra, och det är en myt att det råder brist på lämpliga kvinnliga kandidater." Det skriver 17 företrädare för näringsliv och ekonomisk forskning. De säger just detta att argumenten blir svårare och svårare att förstå, utifrån att "ett stort antal studier visar att bolag med fler kvinnor i styrelsen har bättre lönsamhet, högre aktieavkastning och tar större samhällsansvar.
Bolagsstyrelser med balans av kvinnor och män är mer aktiva, kommer med fler förslag och kräver mer information av vd. Könsbalanserade styrelser fungerar bättre i sin kontrollfunktion och är mer benägna att byta ut bolagets vd när verksamheten går dåligt."
När forskare och näringslivsföreträdare argumenterar på detta sätt, väldigt strikt, med en konkret argumentation om varför de är för detta - naturligtvis bortsett från alla andra aspekter man kan ha på frågan - blir det väldigt svårt att förstå argumenten.
Det är när argumenten blir irrationella - det finns folk som bara inte vill - som man måste överväga politikens maktmedel. Med en rationell medmänniska kan man naturligtvis föra ett rationellt resonemang.
Men om den medmänniska som man resonerar med är helt irrationell och dessutom besitter en massa makt måste demokratin använda makt, motmakt, för att samhället ska kunna gå vidare. Jag delar jämställdhetsministerns uppfattning, herr talman, att man inte alltid kan göra allting. Jag vill inte heller alltid att alla ska tvingas göra det jag vill. Men vi har just nu i dag en unik möjlighet, en unik politisk möjlighet, att föra den här frågan framåt.
Jag har i mina tidigare inlägg argumenterat för vari den möjligheten består. Kvotering kommer, herr talman. Var så säker på det! Frågan är om jämställdhetsminister Maria Arnholm ska vara ett drivankare som bromsar eller om hon ska skjuta på.
Patrik Björck (S):
Om vi ska kunna föra den här debatten framåt är det naturligtvis viktigt att vi hanterar verkligheten som den ser ut. Vi kan återigen utgå från myndigheten Ekonomistyrningsverkets beskrivning av verkligheten.
Man slår fast att målet om 1 procents överskott i genomsnitt över en konjunkturcykel inte nås under prognosperioden. Det är rimligen en bra utgångspunkt om man, herr talman, är intresserad av en seriös debatt. Då handlar det inte om tyckande och tänkande, utan det handlar om ett ganska krasst konstaterande från en expertmyndighet.
Med den utgångspunkten kan man försöka följa upp frågorna från finansministern. Han frågade hur vi socialdemokrater ser på överskottsmålet. Bo Bernhardsson svarade på ett föredömligt sätt att vi tycker att det ska ligga fast. Men vi nöjer oss inte med att överskottsmålet ska ligga fast, utan vi för också en politik där vi kan följa överskottsmålet. Herr talman!
Det är då frågan till finansministern uppenbarar sig - den har han under hela dagen vägrat att svara på: Tänker finansministern följa överskottsmålet? Det är naturligtvis intressant. Det handlar ju inte bara om att ha ett överskottsmål på papperet, i en pärm, på ett kontor i Finansdepartementet.
Det handlar om att finansministern är ansvarig för att föra en politik så att vi slipper få en analys från en expertmyndighet där man konstaterar att överskottsmålet inte följs. Det är det som är frågan. Tänker finansministern följa överskottsmålet? När vi förhoppningsvis har fått ett svar på den frågan blir följdfrågan: Och i så fall hur?
Vilken ny politik tänker finansministern följa för att man ska kunna hålla överskottsmålet? För då, herr talman, duger det inte att fullfölja den politik som i åtta år har fört oss från överskottsmålet. Då måste finansministern här redogöra för någon ny politik som gör att man kan följa överskottsmålet.
Det är här finansministerns logik brister. Det är hittills sex år med budgetunderskott. Det ska enligt svaret till Bo Bernhardsson bli ytterligare fyra förlorade år. Det är tio år med budgetunderskott, enligt finansministerns svar i dag.
Med tanke på, herr talman, att finansministern tidigare har gjort sig känd för att vara överoptimistisk i sina prognoser och kalkyler är det risk att finansministern inte ens efter tio år har klarat av underskottet i finanserna. Det räcker inte, herr talman, att ha ett överskottsmål. Man måste också ha en politik som gör att man uppnår det.
Det är det som är skillnaden på den politik som finansministern står för och den politik som vi socialdemokrater står för.
Patrik Björck (S):
Trägen vinner. Nu kom äntligen erkännandet från Anders Borg, det som vi har försökt få under den här förmiddagens debatt. Anders Borg säger här från riksdagens talarstol att han tänker nå överskottsmålet nästa mandatperiod. Det är fantastiskt att det finns lite hederlighet kvar i finansministern. Finansministern har alltså övergett överskottsmålet.
Det är det vi vet, det är det Ekonomistyrningsverket konstaterar i sina rapporter, och det är det vi har försökt diskutera. Anders Borg säger att han misstänker att Socialdemokraterna tänker överge överskottsmålet. Men vi är tydliga: Vi överger det inte, och vi har en ekonomisk politik som dessutom, till skillnad från finansministerns, lyckas uppfylla överskottsmålet. Sammanfattningsvis, herr talman, är det detta som är problemet.
Problemet är inte om regeringen och Anders Borg rent principiellt säger sig gilla idén om ett överskottsmål, utan problemet är man i sin politik inte uppnår det.
Patrik Björck (S):
Tack för den här debatten, arbetsmarknadsministern! Det kanske inte är den sista. Jag vet inte. Jag får börja med att säga att YA-jobben är bra. De gillar vi också. Det räcker dock inte för de 100 000 arbetslösa ungdomar vi har. De kommer inte att lösa hela den problematik vi har framför oss.
I en tidigare interpellationsdebatt i dag med Ylva Johansson sade arbetsmarknadsministern ungefär: Jag är oroad över den socialdemokratiska målsättningen att Sverige ska ha Europas lägsta arbetslöshet. Den målsättningen oroade arbetsmarknadsministern. Det gör mig lite konfunderad.
Jag tog för givet att det var en målsättning som varje arbetsmarknadsminister skulle ha. Det är ett ganska anmärkningsvärt uttalande. Det kan möjligen framstå i ett lite klarare ljus efter dagens debatt. Arbetsmarknadsministern har helt enkelt inte en sådan målsättning. Jag har haft en tidigare debatt med arbetsmarknadsministern här i kammaren med anledning av den höga ungdomsarbetslösheten och det faktum att Sverige har fått ta emot bidrag från EU.
I det sammanhanget sade arbetsmarknadsministern ungefär: Ja, Sverige får bidrag från EU, men Sverige är ett av 20 länder som får bidrag från EU. Därmed var arbetsmarknadsministern nöjd. Att det var åtta länder som klarade sin politik mycket bättre och inte behövde EU-bidrag för att klara ungdomsarbetslösheten bekymrade inte arbetsmarknadsministern.
Det är vad som skiljer oss socialdemokrater från den moderatledda regeringen och arbetsmarknadsministern. Vi är inte nöjda med att Sverige är en medelmåtta. Vi vill att Sverige ska vara bäst i Europa på att bekämpa arbetslöshet.