KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Tack till justitieministern för att han har anslutit sig till debatten i dag! Jag kan konstatera att dina regeringskollegor inte har deltagit i budgetdebatterna i någon större utsträckning, så det uppskattas att du är här för att svara på frågor. Precis som du säger måste vi verkligen vända på varenda sten för att komma till rätta med den organiserade brottsligheten.
Mycket har gjorts av den socialdemokratiskt ledda regeringen under de senaste åtta åren, och utfallet av de många utredningar som vi har tillsatt kommer också justitieministern att få ta del av. Dock säger till och med Polismyndigheten när vi träffar dem att det inte är resurser till dem som saknas just nu. Sådana har tillförts löpande under lång tid.
Men vad den nytillträdda regeringen nu gör är att överge de utsatta områdena genom den kraftfulla nedskärning som de mycket små resurser ni tillför välfärdsområdet innebär. De 6 miljarder som ni vill beskriva som en satsning innebär de facto att Sveriges kommuner kommer att behöva dra ned det kommande året.
Det kommer att innebära mindre resurser till lärare, socialtjänst och fritidspedagoger - precis det som gör att vi kan bryta nyrekryteringen till gängkriminaliteten i Sverige.
Jag undrar om justitieministern kommer att ta upp den här frågan med sin finansminister för att säkerställa att man tillför de resurser som krävs till den svenska välfärden för att vi ska klara av att bryta den grova kriminaliteten.
Annika Strandhäll (S):
När man lyssnar på justitieministern från man den känsla som man kanske har fått i relation till den här regeringen ända sedan den tillträdde, det vill säga att den är något ovarsam med sanningen. Det är väl belyst vid det här laget att det så kallade tillskott till välfärden som regeringen talar om de facto är en nedskärning.
Ni skjuter inte ens till tillräckligt med medel för att ta höjd för de lönehöjningar som kommer det närmaste året i kommuner och regioner. Era medel kommer inte ens tillnärmelsevis att täcka den ökade lönekostnaden. De facto är det alltså nedskärningar på välfärden.
Man kan ha hur många behjärtansvärda förslag som helst på det förebyggande området, vilket ni faktiskt inte har, men det spelar ingen roll om man inte tillför några resurser för att de ska kunna genomföras.
Till och med de rättsvårdande myndigheterna och Polismyndigheten säger som sagt att om man ska kunna bryta utvecklingen måste det ske satsningar i alla delar - till exempel på socialtjänsten, till exempel för att se till att vi får en mer likvärdig skola, till exempel för att barnen som växer upp i de utsatta områdena ska kunna få ett sommarjobb.
Vi socialdemokrater satsar mer än dubbelt så mycket som regeringen gör på välfärden det kommande året. Frågan kvarstår alltså: Hur ska ni lappa och laga med de bristande resurser som ni tillför välfärden?
Mathias Tegnér (S):
Det känns viktigt och lite nervöst att stå här i dag - inte bara för att det är första gången för mig i riksdagens talarstol, och inte bara för att jag talar direkt efter socialförsäkringsministerns mycket utmärkta anförande, utan också för att det handlar om centrala frågor för den svenska välfärden. Detta är centrala frågor för den svenska modellen.
Man skulle nästan kunna säga att det är en del av hjärtat i den svenska modellen vi pratar om. Vi vet ju att alla människor kan bli sjuka och att alla människor kan bli arbetslösa, och vårt system bygger på idén att det är smartare med gemensamma lösningar än att var och en ska hitta privata försäkringar.
Det är smartare att vi gemensamt löser problem. Under de senaste 20-25 åren har våra sociala försäkringar förändrats. I mitten av 1990-talet omfattades ungefär 90 procent av alla som arbetade av en ersättningsnivå på 80 procent.
Den siffran har successivt sjunkit, och i dag omfattas någonstans mellan 50 och 60 procent av möjligheten att få 80 procent av sin lön. Den utvecklingen är ett hot mot vår gemensamma välfärd. Det är också så att det är fel väg att gå - det urholkar grundtanken för våra gemensamma system och slår hårt mot de människor som drabbas.
Det är helt enkelt en återvändsgränd. Därför såg jag positivt på regeringens budgetproposition, som föreslog en höjning av taket i a-kassan. Det innebär även en höjning av taket för de sjuka som också är arbetslösa. Det ska ses som ett första steg för att höja taken i våra sociala försäkringar.
Ett nästa steg skulle för oss socialdemokrater kunna vara att se över taken i sjukförsäkringen. För det finns det flera starka argument, och jag ska nämna tre. Generella försäkringar är effektivare än privata. Trygga människor vågar mer.
Det har tjänat oss väl under en lång tid och innebär att människor vågar byta arbete och bostadsort. Det är bättre för jobben. Om man tittar sig om i världen är det i länder med starka generella välfärdssystem man har den högsta sysselsättningsgraden och låg arbetslöshet.
Därför, herr talman, hävdar jag att det är riktigt, viktigt och nödvändigt att höja taken i våra sociala försäkringar. Det är nämligen effektivare, det ger tryggare människor och det är bättre för jobbens skull.
Jag yrkar därför bifall till Socialdemokraternas och Miljöpartiets reservationer, som är ett första steg mot att förbättra våra sociala försäkringar för att möta de utmaningar vi står inför i framtiden.
Mathias Tegnér (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och proposition 2014/15:21. Ett betänkande som heter SGI-skydd för deltagare i arbetsmarknadspolitiska program låter varken poppigt eller spännande. Frågan är dock av yttersta vikt.
Den handlar om de åtgärdssystem som finns inom aktivitetsstödet och utvecklingsersättningen samt om möjligheten för regeringen eller myndigheten att utfärda begränsningsregler så att sjukersättning inte dras in för personer som inte avsetts i den lagstiftning som kommer att träda i kraft den 1 mars i år.
Bakgrunden är att den tidigare regeringen förra året fattade beslut om att de personer som inte deltar i arbetsmarknadspolitiska program ska kunna bli av med sitt aktivitetsstöd. Det innebär att personer i vissa fall kommer att bli av med sitt SGI-skydd.
Dessa regler är i linje med de regler som sedan 2013 finns inom arbetslöshetsförsäkringen. Det är förstås inte fel att ställa krav på människor. I vissa fall är det också rimligt att ersättningen dras in om man inte aktivt söker jobb eller deltar i arbetsmarknadspolitiska program.
Det som hänt, och som flera remissinstanser pekat på, är att det får oanade konsekvenser och att SGI-skyddet dras in för dessa personer. Det var inte avsikten i den tidigare regeringens proposition. Det är därför vi behandlar dagens proposition.
Propositionen avser också att se till att förhållandena inom sjukförsäkringsområdet och inom arbetslöshetsförsäkringen är likställda. Det som riskerar att hända är att en del personer kommer att drabbas onödigt hårt. De kommer att bli av med sin sjukersättning och nollklassas.
Det, vilket bland annat Kammarrätten i Stockholm konstaterat, är en oproportionerligt hård effekt av att inte delta i program. Eftersom dessa personer står långt från arbetsmarknaden kommer de under överskådlig tid att vara hänvisade till försörjningsstöd. Mot den bakgrunden kan vi inte sitta still i båten och vänta och se, utan vi måste genomföra propositionens förslag.
Därför vill jag yrka bifall till regeringens proposition.
Mathias Tegnér (S):
Min fråga till statsministern rör arbetslösheten och arbetsmarknadens funktionssätt. Jag kommer från Tyresö i Stockholms län. Jag tycker att vi ibland talar för lite om arbetslösheten i regionen. Det är ett problem eftersom arbetslösheten även här är ett stort problem. Samtidigt har Svenskt Näringsliv påpekat att upp till var femte rekrytering går om intet för att man inte kan rekrytera kompetent personal.
Vi vet att yrkesutbildningar historiskt har varit lyckosamma för att ge människor en möjlighet att komma i arbete. Jag undrar hur statsministern tänker kring hur vi kan ställa om våra utbildningar för att bättre passa arbetsmarknadens behov.
Jag vill också veta vad regeringen avser att göra för att utbilda bort den kompetensbrist som verkar finnas och därigenom hjälpa företagen i sina framtida rekryteringar.
Mathias Tegnér (S):
Jag har en fråga till statsrådet Gabriel Wikström i dennes roll som sjukvårdsminister. Förlossningsvården runt om i Sverige berör många människor. Ungefär 110 000 barn föds varje år i Sverige. För många är födseln en fantastisk upplevelse. Samtidigt ska vi veta att det också är förenat med en del risker. Därför är kvaliteten på förlossningsvården oerhört viktig.
Således skulle jag vilja fråga statsrådet vad vi kan förvänta oss av de extraresurser som nu är tilldelade förlossningsvården och vad regeringen utöver detta gör för att stärka förlossningsvården.
Mathias Tegnér (S):
Som bördig från Tyresö i Stockholms län följer jag noga utvecklingen när det gäller förlossningsvården i regionen. Barnmorskeupproret och otaliga artiklar har visat på bristerna i förlossningsvården här i Stockholms län.
Min fråga till statsrådet är - även om statsrådet inte är ytterst ansvarig för denna verksamhet - vad ni kan göra för att hjälpa den borgerliga majoriteten att få ordning på förlossningsvården i Stockholms län.
Mathias Tegnér (S):
Tack för frågan, Solveig Zander! Ingen kan tvivla på att det här är en fråga som du brinner mycket för. Låt mig börja med att säga att ökade kostnader i sjukförsäkringen är ett problem, framför allt för att det bakom siffrorna finns sjuka människor.
Ingen ska behöva tvivla på att regeringen har tagit krafttag mot både ohälsa och ökade kostnader. Jag är säker på att statsrådet Strandhäll kan utveckla det jag säger nu. Ett exempel är regeringens åtgärdsprogram. I sju punkter pekas olika områden på arbetsmarknaden ut som behöver förbättras för att få ned sjuktalen.
Jag tänker också på avsiktsförklaringen, som handlar om att arbetsmarknadens partner har kommit överens om hur man kan arbeta för att skapa en bättre arbetsmiljö för Sveriges löntagare. Jag tänker även på de satsningar som har gjorts på den offentliga sektorn, nämligen de 10 välfärdsmiljarderna.
När vi ser var sjukskrivningarna ökar som mest, hos kvinnor i offentlig sektor, kan en av orsakerna vara att den före detta regeringen ägnade sig åt att sänka skatterna, vilket gjorde att pengarna minskade i den offentliga sektorn.
Den politiken har vi vänt på, och vi satsar bland annat 10 miljarder på välfärden. Ingen ska behöva vara orolig för att regeringen inte arbetar hårt för att få ned sjuktalen. Man arbetar även lika hårt för att göra Sveriges arbetsmarknad bättre för människorna som finns där.
Mathias Tegnér (S):
Låt oss börja med historien. Från 2003 har sjuktalen minskat. Det är inte så att de som av ett trollslag började minska 2008 när borgerligheten införde den bortre parentesen. Det är viktigt att ha som utgångspunkt för diskussionen. Sjukskrivningarna minskade redan 2003 och har gjort så ända fram till 2010.
Det är ett problem att sjukskrivningarna från 2010 har ökat mycket. Det är därför som regeringen har vidtagit ett antal åtgärder. Vi ser nu att det ger resultat. I prognoserna skrivs de förväntade kostnaderna för sjukförsäkringen ned.
De åtgärder som nu genomförs leder till resultat. Sedan kan mycket väl mer behöva göras, men ingen ska tvivla på att det har gjorts ett antal saker. Där ser vi effekt. Det jag inte förstår, Solveig Zander, är varför du och andra politiker tror att det är just den bortre parentesen som gör att människor blir friska.
Vi vet att över 100 000 människor blev utförsäkrade på grund av den bortre parentesen. Antingen kastades de ut ur systemen och fick söka socialbidrag eller leva på maken, eller så kastades de mellan systemen, vilket ledde till oro. Där vi skiljer oss åt är att jag inte tror att sjuka människor blir friskare bara för att de blir fattiga.
Där vi också skiljer oss åt är att jag inte tycker att vi ska finansiera ytterligare skattesänkningar genom att skära ned för dem som faktiskt är sjuka. Det är ogenomtänkt, oklokt och orättfärdigt.
Mathias Tegnér (S):
Tack, Linus Bylund, för anförandet! Jag har en fråga kopplad till den bortre parentesen. Du nämnde inte den i ditt anförande, men Sverigedemokraterna har om jag förstått det rätt under hela förra mandatperioden men även under den här mandatperioden tyckt att det är rätt och riktigt att ha en bortre parentes.
Som jag anförde i det förra replikskiftet vet vi att över 100 000 människor utförsäkrades. Människor kastades mellan olika system. Människor tvingades att lämna sjukförsäkringen för att söka andra typer av bidrag. I många fall tvingades kvinnor att leva på sin mans lön.
Ibland argumenterar Sverigedemokraterna för att de står på den vanliga människans sida.
Då undrar jag hur er syn på den bortre parentesen stämmer överens med det eftersom den bortre parentesen faktiskt går ut över vanliga löntagare - inte bara om de blir sjuka utan också för att den typen av system där man gör sjuka människor fattigare skapar ett tryck nedåt på lönerna generellt.
Min fråga till Linus Bylund är helt enkelt: Hur rimmar er syn på den bortre parentesen med er argumentation att ni står på löntagarnas sida?
Mathias Tegnér (S):
Jag blev inte riktigt klok på det ledamot Bylund sa. När jag läser i er budget uppfattar jag att ni tycker att idén om en bortre parentes är bra. Det är klart att det gör mig lite orolig. Jag vet nämligen att den bortre parentesen innebar att sjuka människor kastades mellan system och blev utförsäkrade.
Vi socialdemokrater tror inte att sjuka människor blir friskare bara för att de blir fattiga. Det är klart att jag blir lite betänksam. Jag kan inte låta bli att fundera på om det här hänger ihop med den anpassning som Sverigedemokraterna har gjort till Moderaternas politik. Vid flera tillfällen har man fört en rent löntagarfientlig politik.
Jag tycker att det stämmer bra överens med diskussionen om den bortre parentesen, men jag kan också nämna Sverigedemokraternas omsvängning i frågan om offentliga upphandlingar eller varför inte frågan om vinster i välfärden. Jag skulle ändå vilja ha ett tydligt besked från Linus Bylund. Hur kommer ni att agera framdeles? Hur kommer ni att agera efter ett val vad gäller den bortre parentesen?
Jag tror att det är många som vill veta det, eftersom den bortre parentesen är skadlig för många människor.
Mathias Tegnér (S):
Solveig Zander tar upp ett antal viktiga frågor. Ingen kan förneka att Solveig är en mycket duktig retoriker. Men jag skulle vilja börja i en annan ända. Det är den ändan som handlar om de breda överenskommelserna.
Det har aldrig slutits så många breda överenskommelser som under den här mandatperioden. Det innebär inte bara att en eloge ska ges till statsminister Stefan Löfven. En eloge ska också ges till andra partier som har deltagit i de breda överenskommelserna. Jag tror att det är bra för Sverige att man i viktiga frågor lyckas hitta breda överenskommelser.
Jag hoppas att vi i framtiden kan hitta överenskommelser även på det här området. När det gäller sjuktalen tycker jag att Solveig Zander lyfter upp delar av sanningen. Just att Solveig Zander lyfter upp delar av sanningen gör att jag tycker att hela bilden faktiskt inte kommer fram.
Det är inte så att sjuktalen började minska 2008, när man införde den bortre parentesen, utan sjuktalen minskade redan 2003. Sedan minskade sjukskrivningarna hela vägen fram till 2010. Det som vi nu kan se är att prognoserna för sjukskrivningarna justeras ned.
Bara från 2015 till 2016 har prognoserna justerats ned med 10 miljarder. Det som skiljer oss åt är att ni vill införa en ny karensdag. Då är min fråga till dig: Varför tror ni att sjuka människor blir friskare av att bli fattiga?
Mathias Tegnér (S):
Det är lite synd att vi står och pratar om så mycket historia, för det vi egentligen borde göra är att blicka framåt och se hur vi kan förbättra våra gemensamma system. Men jag tror inte att vi kan komma ifrån detta.
När det gäller den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen tror jag inte att det gick en timme - eller var det en halv dag - innan ledamöter i socialförsäkringsutskottet på den sida där Solveig Zander sitter var ute och sågade viktiga delar av förslaget.
Man hävdar att det är Socialdemokraterna som ensidigt inte vill acceptera förslag och breda lösningar. Det är faktiskt inte sant. Det gick en timme eller två innan ni sågade delar av utredningen. Jag tror att vi alla får fundera på hur vi uppnår breda lösningar. Och jag måste säga att din extremt svartvita historiebeskrivning när det gäller detta inte stämmer särskilt bra överens med sanningen.
Det var inte du som gjorde detta, men jag tänker på Alliansen som en helhet. Det var andra representanter för Alliansen som förkastade delar av utredningen efter en timme eller två eller en halv dag - jag kommer inte riktigt ihåg, men det gick väldigt fort. Jag tycker, återigen, att vi måste fundera på om sjuka människor blir friskare av att bli fattiga. Jag tror inte det.
Därför tror jag inte att en ytterligare karensdag är en bra idé, och därför tror jag heller inte att den bortre parentesen är en bra idé. Jag noterade att Solveig Zander sa någonting i stil med att det är viktigt att de sjuka får en hint om att man själv måste göra någonting. Det är klart att människor måste agera, men det är ju i samspel med samhället och med arbetsgivaren som man ser till att man kommer tillbaka till arbetsmarknaden.
Det är inte genom att bli av med pengar.
Mathias Tegnér (S):
Tack, Emma Carlsson Löfdahl! Många av replikskiftena här i dag, där jag är en av de skyldiga, har handlat om den bortre tidsgränsen. Samtidigt är det lite synd, för även om det är en viktig fråga för många människor är detta ett stort område med många viktiga frågor.
Jag kunde dock inte låta bli att begära replik efter Emma Carlsson Löfdahls inlägg. Jag vill börja med att säga att det som är viktigt i försäkringen, enligt mitt sätt att se det, är att sjuka ska ha möjlighet att få ersättning och att människor som har arbetsförmåga ska arbeta.
Det är viktigt att upprätthålla båda dessa saker utan att människor kommer i kläm. Det är klart att det finns ett behov av en ordentlig rehabiliteringskedja, och det är klart att det finns ett behov av att människor som är sjuka får hjälp att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Jag tror att Emma Carlsson Löfdahl uttryckte det som att det är bra att någon frågar hur det går.
Men det var ju inte detta som den bortre parentesen handlade om - att någon ringde och frågade hur personen mådde. Det som hände i praktiken var att man utförsäkrades från en försäkring som man faktiskt hade rätt till och ställdes till arbetsmarknadens förfogande, trots att många av dessa människor inte var friska nog att kunna arbeta.
Man blandade ihop de två viktiga principerna - att sjuka människor ska få ersättning och att människor som kan arbeta ska göra det. Man började mixtra, och det gjorde att människor kom i kläm. Därför måste jag fråga: Tror ni verkligen att sjuka människor blir friskare av att bli fattigare? Det var inte ett samtal som infördes när den bortre parentesen togs bort.
Mathias Tegnér (S):
Tack för svaret, Emma Carlsson Löfdahl! En sak är vi uppenbarligen eniga om, och det är att det är viktigt att ha en bra rehabiliteringskedja så att människor som är sjuka har en möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Däremot tror jag att vi har olika idéer om hur man ska göra detta på bästa sätt.
Jag tror som sagt inte - jag har sagt det ett par gånger - att sjuka människor blir friskare av att bli fattiga. Jag hörde att du sa det, men ibland kan jag tycka att när det skiljer sig mellan vad man säger och vad man gör är det rimligt att diskutera hur verkligheten ser ut. En klok man sa för länge sedan att man ska kalla saker vid deras rätta namn.
Det som hände efter att den bortre parentesen hade införts var att över 100 000 människor blev utförsäkrade, och många flyttades mellan olika system. Men andra blev av med sin SGI och var tvungna att söka socialbidrag, eller försörjningsstöd. Och en del, ofta kvinnor, tvingades att leva på sin respektives lön just på grund av den bortre parentesen.
Detta tycker jag är viktigt, kopplat till Liberalerna som ändå är ett parti som talar om jämställdhet. Då tänker jag så här: Om vi nu är eniga om att det är bra att ha en ordentlig rehabkedja, är det då inte där som vi ska börja i stället för att börja med att göra sjuka människor fattiga?
Mathias Tegnér (S):
Jag tackar Paula Bieler för detta. Det är naturligtvis riktigt och viktigt att vi har ett system som är sammanhängande. Jag funderar på om det förslag som Sverigedemokraterna har faktiskt leder till ett mer överskådligt system.
Det som man ska komma ihåg i dagens system är att de föreningar som har denna möjlighet inte är vilka föreningar som helst, utan de måste också vara anslutna till idrottsrörelsen. Det ser inte exakt likadant ut när det gäller friluftslivet.
Om man nu öppnar upp för denna förändring, skulle det då inte kunna vara så att man hamnar i nya gränsdragningsproblem? Det är ändå många som har argumenterat för det på ett mycket klokt sätt. Min fråga till Paula Bieler är därför: Leder inte den förändring som ni föreslår faktiskt till ännu större otydlighet och till ännu svårare gränsdragningsproblem?
Det finns nämligen väldigt många andra organisationer som inte heller omfattas av friluftslivet men som då också skulle kunna hamna i de nya gränsdragningsproblemen.
Mathias Tegnér (S):
Det är mycket viktigt att arbeta för att stärka folkhälsan. Det är ett arbete som regeringen bedriver på många olika plan. Många av dessa förslag fanns med i det budgetförslag som ni röstade mot, till exempel förstärkningar av bidragen till just idrottslivet. Jag ska gå tillbaka till den kontroll som Paula Bieler talar om. Det finns nämligen en skillnad mellan idrottsrörelsen och friluftsorganisationerna.
När det gäller friluftsorganisationerna har alla möjlighet att ansluta sig dit. Där finns inte samma typ av kravställningar som finns inom idrottsrörelsen, vilket leder till en risk för att vi får ett svajigt system som inte är lika tydligt som i dag. Låt oss till exempel tänka oss en sjö.
Sjön har i dag problem i så måtto att om en idrottsförening som bedriver kanotverksamhet där har de en regel medan Friluftsfrämjandet har en annan. Det är helt riktigt. Men låt oss tänka oss hur det skulle vara med ert system. Låt oss tänka oss att Unga Örnar skulle vilja ägna sig åt kanotverksamhet. De är inte med i Friluftsfrämjandet, för det är en annan typ av organisation. De skulle ramla utanför.
Det förslag ni lägger fram löser egentligen inte gränsdragningsproblematiken. Den kommer alltid att finnas där. Då menar jag att det system som finns i dag är välbeprövat, och vi vet att det fungerar. Man hamnar inte i ännu fler och ännu otydligare regelverk med detta system. Jag skulle därför vilja argumentera för det regelsystem som finns i dag och som är välavvägt och beprövat och inte kastar oss ut i osäkerhet.
Och som socialdemokrat tycker jag om trygghet och säkerhet.