Helena Lindahl (C):
Jag har varit lite orolig för att jag skulle glömma bort titulaturen, men nu har jag sagt det. Jag vill inleda med att yrka bifall till Alliansens kommittémotion 2016/17:3123, som rör förvaltningen av företag med statligt ägande. Jag vill även yrka bifall till Centerpartiets motion 2016/17:2976, som handlar om att det i Vattenfalls ägardirektiv bör göras ett tillägg om bolagets samhällsansvar.
Jag behöver inte säga till er som sitter här i kammaren att staten har ett väldigt stort bolagsinnehav. Men för dem som tittar eller lyssnar på detta kan det vara intressant att veta att staten helt eller delvis är ägare till 50 bolag. Inom dessa bolag finns 163 000 anställda, och bolagen representerar enorma värden: ca 460 miljarder kronor.
Majoriteten av de statliga bolagen verkar dessutom på konkurrensutsatta marknader inom en mängd olika områden. Både Centerpartiet och de övriga allianspartierna anser att statens uppgift normalt är att ange ramar och regler för näringslivet och företagen, inte att äga och driva företag.
Det finns nämligen i grunden en inbyggd problematik i statligt ägande, och det är att staten får två roller, det vill säga sitter på två stolar samtidigt: både som lagstiftare och som bolagsägare. Men eftersom staten är en så stor bolagsägare och kommer att fortsätta att vara det under överskådlig tid är det viktigt att bolagen drivs på ett långsiktigt professionellt, värdeskapande och inte minst hållbart sätt.
Flera av dessa bolag har också viktiga samhällsuppdrag, där fokus inte bara är ekonomi utan det även handlar om andra vinster för samhället. Men det är också viktigt att påpeka att när statliga företag verkar på en konkurrensutsatt marknad ska de också verka på marknadsmässiga villkor för att säkerställa en effektiv konkurrens. Det finns också, som vi alla känner till, väldigt stora förväntningar på hur statligt ägda bolag ska uppträda.
Det tycker jag är bra. De statliga bolagen ska i alla avseenden föregå med gott exempel, inte minst när det gäller ersättningar till ledande befattningshavare, jämställdhetsarbete, miljöengagemang och socialt ansvarstagande. Jag tycker att det känns väldigt roligt att säga att under alliansregeringens tid ökade jämställdhetsfokuset i de statliga bolagen.
Hela 49 procent av styrelseledamöterna i de helägda statliga bolagen är kvinnor, medan andelen hos de börsnoterade bolagen är 29 procent. När det gäller ordförandeposterna i de statliga styrelserna - det vill säga i de helägda statliga bolagen - har andelen kvinnor också ökat, från 23 procent 2006 till 46 procent 2015.
Detta kan jämföras med börsbolagens andel för 2015, som var blygsamma 5 procent. Fru ålderspresident! Under en lång tid har vi tyvärr sett en avveckling av service och arbetstillfällen på landsbygden, och här bär staten ett stort ansvar.
Jag tycker att det är märkligt att den nuvarande regeringen, som samtidigt har hög svansföring och säger att hela Sverige ska leva, inte använder sig av de statliga bolagen för att komplettera svagare marknader. Staten har faktiskt stora möjligheter att genom sina bolag bedriva en regionalpolitik som man genom svag ägarstyrning tyvärr missar. Som exempel kan jag nämna SBAB Bank, ett helägt statligt aktiebolag som konkurrerar med andra banker.
För inte så länge sedan beslutade SBAB att lämna företagskunder norr om Dalälven åt deras öde. SBAB vill med andra ord inte längre ha några företagskunder på landsbygden och i småstäder. Nu är det Stockholm, Göteborg och Malmö samt större tillväxt- eller högskoleorter som gäller. Näringsminister Mikael Damberg har inget att invända mot detta; åtminstone säger han så själv.
Är det inte märkligt att vi äger en statlig bank som är så ointresserad av stora delar av landet? Man kan fråga sig varför staten ska äga SBAB. Behövs en statlig bank när den ändå bara finns på fungerande marknader? Den frågan får Socialdemokraterna gärna svara på. Ett annat exempel är Inlandsinnovation.
Det är ett exempel på hur regeringen undviker att använda sig av ett statligt bolag för att skapa en regionalpolitik värd namnet. Regeringen avslutade tidigare i år denna särskilda satsning. Inlandsinnovation var ett bolag som med sina 2 miljarder i portföljen hade i uppdrag att tillhandahålla riskkapital till företag i norra Sverige, Värmland och Dalarna. Satsningen kom till för att dessa områden har en svag tillgång på riskkapital.
Trots detta tyckte regeringen att pengarna skulle föras över till ett nationellt bolag utan särskild hänsyn till svagare riskkapitalmarknader. Detta kommer sannolikt att leda till att ytterligare riskkapital hamnar i Stockholm, Göteborg och Malmö på bekostnad av landsbygden. Fru ålderspresident!
Ett annat exempel på ett bolag som skulle kunna vara ett verktyg för regeringen för att skapa en hållbar regionalpolitik är Vattenfall AB. En stor del av den förnybara energin i Sverige kommer från vattenkraften i norr. Den produceras lokalt men är en av de viktigaste förutsättningarna för hela Sveriges gemensamma välstånd. Bara i Jokkmokks kommun finns elva vattenkraftsanläggningar, och en av dem är Harsprånget, som är Sveriges största.
Trots att denna lilla kommun bidrar med så stora värden till Sverige hör den till landets fattigaste kommuner. Därför är det väldigt provocerande att Vattenfall nu flaggar för att outsourca drygt 40 jobb på Vattenfall Accounting i Jokkmokk. Det skulle vara ett hårt slag mot kommunen och motsvarar ungefär 7 000 arbetstillfällen i Stockholms kommun.
När man gör denna jämförelse får man perspektiv på effekten av det beslut som bolaget Vattenfall kan komma att ta. De flesta som jobbar på Vattenfall Accounting i Jokkmokk är kvinnor, och många av deras respektive veckopendlar för att jobba i någon gruva. Om Vattenfall lägger ned den administrativa verksamheten i Jokkmokk är det mycket troligt att hela familjer väljer att lämna området. Det skulle innebära ett ännu större slag mot kommunen och dess ekonomi.
Det är inte acceptabelt att ett statligt bolag, som dessutom har så stora tillgångar i området, inte tvekar att flytta arbetstillfällen därifrån - detta utan något som helst samhällsansvar. Frågan om samhällsansvar gäller även orten Vuollerim, som ligger i samma kommun. Här finns Europas längsta torrlagda vattenfåra, 17 kilometer lång.
Så har det varit sedan 60-talet, då Kungliga Vattenfallstyrelsen, i dag Vattenfall AB, byggde en underjordisk tunnel för att leda allt vatten från Lilla Luleälven till Stora Luleälven. Man fick i och med detta en ökad fallhöjd och en större effektivitet. Detta ersatte den naturliga vattenvägen, och sedan dess släpps inget vatten längs den 17 kilometer långa torrfåran ned till Vuollerim och Porsi kraftverk.
Lokalbefolkningen längs Lule älvdal har sedan utbyggnaden kämpat för att återfå en liten mängd vatten, så kallad miljötappning, i torrfåran i Lilla Luleälven, men Vattenfall har nekat trots att möjligheten finns och trots att man en gång i tiden faktiskt lovade att ta hänsyn till bygd, näringar, naturvärden och befolkning, båtplatser och fiskerätter. Här vägrar Vattenfall alltså att hålla det man tidigare lovat och tar inte sitt samhällsansvar.
Det missgynnar såväl bygdens ekonomi med fisketurismens alla möjligheter som den biologiska mångfalden. Centerpartiet anser att Vattenfall i högre grad borde ta ett samhällsansvar och föreslår att detta skrivs in i bolagets ägardirektiv. Det kan regeringen besluta, det vill säga om man vill.