KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Marie Granlund har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att förändra utformningen av fortbildningen, vidareutbildning av lärare som saknar lärarexamen, så att fler lärare kan komma i fråga för satsningen och medlen utnyttjas bättre. Strävan att minska antalet obehöriga lärare är ett av de viktigaste inslagen i regeringens utbildningspolitik.
Den satsning som regeringen gjort på vidareutbildning av lärare har inneburit att ca 450 obehöriga lärare hittills har antagits för att gå utbildningen och att ytterligare 700 lärare har sökt utbildningen till höstterminen 2008. Antalet personer som fått ta del av satsningen är lägre än beräknat, men det är min förhoppning att antalet antagna ska öka i nästa omgång.
Satsningen bygger på att den enskilde lärarens behov av kompletterande utbildning för att uppfylla målen för en lärarexamen är sådant att det kan tillgodoses inom ett år. En viktig förutsättning är därför att lärosätena använder sig av bra och effektiva metoder för validering av tidigare erfarenheter och kunskaper.
Det allmänna utbildningsområdet i lärarutbildningen omfattar i dag 90 högskolepoäng, varav minst 15 högskolepoäng utgörs av verksamhetsförlagd utbildning. Eftersom satsningen riktar sig till personer som har gedigen lärarerfarenhet anser regeringen att det inte är rimligt att de ska behöva läsa 90 högskolepoäng för att komplettera sin utbildning.
Det är viktigt att de lärarerfarenheter som de har med sig fullt ut tillgodoräknas i samband med vidareutbildningen. Utbildningsdepartementet har i samtal med berörda lärosäten gått igenom förutsättningarna för att framgångsrikt genomföra utbildningssatsningen, bland annat gällande frågan om validering. Jag följer kontinuerligt behovet av insatser för att minska antalet obehöriga lärare och är redo att återkomma med förslag till åtgärder när så behövs.
Lars Leijonborg (FP):
Det är ett mycket viktigt problem som Marie Granlund tar upp. Vi påmindes om det häromdagen, när Lärarutredningen kom med sitt betänkande och redovisade siffrorna för hur många obehöriga lärare som finns i den svenska skolan.
Det är omkring 20 procent av lärarna som är obehöriga. Vi talar om 30 000 personer. Det är ett mycket stort problem. Regeringens uppfattning är att vi inte ska ha obehöriga lärare i skolan.
De som är obehöriga ska erbjudas vidareutbildning, och kommunerna ska anställa behöriga lärare på fasta tjänster framöver. Då är ett mycket viktigt ämne hur de som nu är verksamma men obehöriga får möjlighet att nå behörighet. Vi gör en hel del olika saker.
Skolministern har nyligen annonserat en satsning för att få fram fler behöriga yrkeslärare. Vi gör särskilda satsningar riktade mot invandrarlärare. Vi har ett stort projekt vi kallar Lärarlyftet. Det erbjuder fortbildning och vidareutbildning.
Jag har redan tidigare här i kammaren erkänt att satsningen VAL inte har fått den omfattning som vi hade räknat med. Ser man det i relation till behovet finns det som jag säger i sista meningen i svaret anledning att följa det här och återkomma med ytterligare förslag.
Situationen är sådan att vi måste se till att det finns ett fungerande system för vidareutbildning av obehöriga. De obehöriga kan delas in på olika sätt.
En uppdelning är mellan dem som saknar pedagogisk utbildning och dem som saknar ämnesutbildning i de ämnen de undervisar i. Hittills har diskussionen rätt mycket gällt dem som saknar pedagogisk utbildning, som i huvudsak ges inom det så kallade allmänna utbildningsområdet.
Vår uppfattning är att man i en vidareutbildningssatsning bör kunna klara det inom ramen för 60 högskolepoäng. Om det däremot är så att man har fått undervisningsuppgifter i ett antal ämnen där man saknar ämnesbehörighet kan det krävas längre tid än ett år för att få kompetensen.
Jag är inför framtiden när det gäller att tillgodose behovet av ämneskompetens öppen för att överväga 60-poängsgränsen. Men nu har vi det här systemet. Det blir en antagning också nu till hösten. Vi får se hur den går.
Utbildningsminister Björklund hanterar Lärarutredningens förslag, och jag får senare i år Lärarutbildningsutredningens förslag. Parallellt med de två processerna ska vi också se till att vi har bästa möjliga vidareutbildning för lärare.
Lars Leijonborg (FP):
Jag ska svara på den frågan, men innan jag gör det skulle jag ändå vilja påminna om Marie Granlunds eget ansvar för den situation vi har. Det är trots allt en mångårig socialdemokratisk misskötsel av svensk skola som har lett fram till att var femte lärare, ännu mer i flera viktiga stadier, är obehörig.
Det är den soppan som vi har fått ansvar att reda upp. Det gör vi på alla möjliga sätt. Lärarlyftet är en miljardsatsning som når många människor och ger tillfälle till forskarutbildning, fortbildning och vidareutbildning riktade till olika grupper.
Vi tar detta problem som Socialdemokraterna enligt vår mening till mycket stor del är ansvariga för på mycket stort allvar. Vi kommer i budgetpropositionen att återkomma till detta ämne. Det kan Marie Granlund vara helt övertygad om.
Vi är besjälade av ambitionen att vi inte får världens bästa skola om vi inte har världens bästa lärare, och världens bästa lärare bör vara behöriga. Verkligheten är den att en hel del av de obehöriga lärare som nu finns gör ett jättefint arbete.
Jag hade en interpellationsdebatt i samma ämne för några dagar sedan där Miljöpartiets Mats Pertoft påpekade att de individer vi talar om är guld värda. De är så engagerade i sin läraruppgift att de är redo att ta tjänstledigt, kanske ta studielån och ägna tid åt att försöka bli behöriga.
De ska naturligtvis inte från statsmakternas sida mötas med beskedet att vi inte är intresserade av det. Vi ska definitivt möta det utbildningsbehov och det intresse som finns. Uppgiften är som jag sade i mitt förra inlägg ganska gigantisk. Den socialdemokratiska skolpolitiken ledde fram till 30 000 obehöriga lärare. Behovet är stort.
Vi kommer definitivt i budgetpropositionen att återkomma till ett antal frågeställningar på detta område.
Lars Leijonborg (FP):
Marie Granlund kan inte gärna säga att ingenting händer. Den här regeringen har som ingen tidigare regering tagit ett antal initiativ när det gäller att lyfta läraryrkets status och lyfta lärarnas kunskaper. Jag tycker att vi har gjort väldigt mycket.
När vi såg på statistiken konstaterade vi att det finns åtskilliga lärare därute som med ett års vidareutbildning skulle nå behörighet. Det är alltid en avvägning. Ju längre utbildningen är desto dyrare blir den också för individerna. Vi vill erbjuda en utbildning där man relativt snabbt skulle kunna uppnå behörighet.
Nu bedömde de som validerade ansökningarna att flera av dem som sökte hade behövt gå en längre utbildning än ett år. Det är klart att vi måste dra slutsatser av det när vi utvärderar det. Vi har beställt en utvärdering som ska komma år 2010. Men Marie Granlund och andra kan vara helt lugna över att vi följer detta kontinuerligt.
Jag vill egentligen inte säga att det är brist på pengar. Vi bedömer behovet av duktiga behöriga lärare som så stort att vi är redo att satsa resurser på detta. Det är en fråga om att hitta de bästa formerna. Den här satsningen har inte blivit så framgångsrik som vi hoppades.
Dock har ett antal hundra personer trots allt gått igenom den utbildningen och kommer att ha gått igenom den när den är avslutad. Men den ekonomiska ramen var större. Den var ungefär dubbelt så stor. Vi följer detta kontinuerligt. Vi kommer definitivt att återkomma, till att börja med i budgetpropositionen i höst.
Lars Leijonborg (FP):
Mats Pertoft har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa att utbildningspaketet för obehöriga lärare fyller sitt syfte och möjliggör för obehöriga lärare att få behörighet. Strävan att minska antalet obehöriga lärare är ett av de viktigaste inslagen i regeringens utbildningspolitik.
Den satsning som regeringen gjort på vidareutbildning av lärare har inneburit att ca 450 obehöriga lärare hittills har antagits för att gå utbildningen och att ytterligare 700 lärare har sökt utbildningen till höstterminen 2008. Antalet personer som fått ta del av satsningen är lägre än beräknat, men det är min förhoppning att antalet antagna ska öka i nästa omgång.
Satsningen bygger på att den enskilde lärarens behov av kompletterande utbildning för att uppfylla målen för en lärarexamen är sådant att det kan tillgodoses inom ett år. Den bygger på att lärosätena använder sig av bra och effektiva metoder för validering av tidigare erfarenheter och kunskaper. Det allmänna utbildningsområdet omfattar i dag 90 högskolepoäng, varav minst 15 högskolepoäng är verksamhetsförlagd utbildning.
Eftersom satsningen riktar sig till personer som har gedigen lärarerfarenhet anser regeringen inte att det är rimligt att de ska behöva läsa 90 högskolepoäng för att komplettera inom det allmänna utbildningsområdet. Det är viktigt att de lärarerfarenheter som de har med sig fullt ut tillgodoräknas dem i samband med vidareutbildningen.
Utbildningsdepartementet har i samtal med berörda lärosäten gått igenom förutsättningarna för att framgångsrikt genomföra utbildningssatsningen, bland annat gällande frågan om validering. Regeringen följer självfallet kontinuerligt behovet av insatser för att minska antalet obehöriga lärare och är redo att återkomma med förslag till åtgärder om så behövs.
Lars Leijonborg (FP):
Våra utgångspunkter är naturligtvis mycket likartade. I själva verket har regeringen synen att det ska vara förbjudet med obehöriga lärare i skolan. Det är det egentligen redan i dag, men luckorna i paragrafen är så vida att det i praktiken förekommer ett stort och växande antal obehöriga.
Alla vet att en hel del av de individerna gör ett väldigt bra jobb, men det faktum att de inte har den utbildning som egentligen krävs är en signal om att vi hittills inte har lagt ribban i skolan tillräckligt högt.
I det ögonblick då skollagen skärps på denna punkt kommer trycket att se till att de duktiga obehöriga som finns också skaffar sig behörighet. Trycket blir ännu större än det är just nu. Den här frågan måste vi naturligtvis följa noga kontinuerligt.
Intresset för utbildningen har varit ungefär så stort som vi beräknade. Det är alltid väldigt svårt att veta hur stort intresset kommer att vara när man ska budgetera en sådan här satsning. Men med viss förvåning har vi sett att många av dem som har sökt inte har antagits.
För min del vidhåller jag att man inom ramen för ett års utbildning - nu för tiden är ett år 60 högskolepoäng - skulle kunna tillgodose väldigt mycket av det behov som finns.
Hittills har bedömningen runt om i landet varit att ett års heltidsstudier - ofta handlar det om två år eftersom man läser på halvfart - inte har varit tillräckliga.
I sin interpellation anger Mats Pertoft en siffra, och interpellanten anser sig veta hur många som kommer att antas till i höst. Det vet vi ännu inte, för det är inte färdigt. Uppenbart är att vi inte kommer att nå upp till den siffra som vi hade räknat med i budgeteringen.
Då är det en fråga mellan Utbildningsdepartementet och Finansdepartementet hur vi ser på de medel som inte har förbrukats. Så länge det finns obehöriga lärare och outnyttjade medel är det ju ett starkt argument för Utbildningsdepartementet att på något sätt förlänga satsningen.
Saken kompliceras av att lärarutbildningen har gjorts om för några år sedan. Där har det funnits möjligheter att komplettera i det gamla systemet. Nu är vi inställda på att göra om lärarutbildningen en gång till.
Det är väl ingen hemlighet att både mitt parti och regeringen ser framför sig ett system där det allmänna området krymper till ett år. Därför är jag inte beredd att nu säga att kompletteringen, som ju till stor del handlar om komplettering av det som motsvarar det allmänna området, ska vidgas till ett och ett halvt år.
Jag skulle nu vilja se hur det blir med antagningen till hösten. Därefter kommer jag att återkomma med vår syn på hur kompletteringsmöjligheten ska utformas för framtiden.
Lars Leijonborg (FP):
Jag är glad över att Mats Pertoft upprepar Folkpartiets höga ambitioner på detta område. Det är verkligen sant, och dem ska vi leva upp till. Utan bra lärare får vi inte en bra skola. Så är det bara. I det här sammanhanget kan jag nämna ett par saker som ligger nära det den här diskussionen handlar om.
Vi jobbar ju med något vi kallar för Lärarlyftet. Det är en stor satsning som handlar om att på många sätt höja lärares kompetens. Bland annat ingår där möjligheten att vidareutbilda sig. Man kanske har en lärarexamen men är obehörig i något ämne som man undervisar i, eller man har kanske undervisat ett antal år och vill ha en nytändning genom att fördjupa sina kunskaper.
Där har det också varit lite trögt i portgången, ska jag säga, men så sent som häromdagen kom siffror som visar att intresset för de vidareutbildningarna har ökat mycket kraftigt. Det är mycket glädjande. Jag tror också att kommunerna har blivit mer aktiva när det gäller att jobba med att stödja sina anställda i deras önskningar att vidareutbilda sig.
Sedan har vi en satsning som handlar om att invandrade personer som kanske har jobbat som lärare i sina hemländer ska gå en kompletterande utbildning. Där har intresset också varit mycket stort. Det tror jag också ska leda till att vi får fram nya duktiga lärare till den svenska skolan.
Vad gäller det vi nu talar om måste vi naturligtvis ha inställningen att den aktiviteten ska fortsätta också efter den satsning som just nu gäller. Det här problemet kommer ju tyvärr inte att vara löst efter den antagning som ska ske inom några veckor och i och med dem som börjar till hösten.
Den lärarutbildning vi nu har har på flera olika sätt varit rätt kraftigt kritiserad. Den har kritiserats beroende på bristande kvalitet, men det har också kommit kritik från studenternas sida om att studietiden inte används tillräckligt effektivt.
I de undersökningar som har gjorts är det många lärarstudenter som säger att de kanske skulle ha kunnat klara av studierna på halva tiden därför att studierna bedrivs så, på ren svenska, slappt.
När regeringen tittar ut över de tusentals obehöriga som nu finns är vår bedömning att ett års välorganiserade effektiva studier skulle kunna leda till att många av dem skulle bli behöriga och skulle kunna avlägga lärarexamen.
Vi förväntar oss att de lärosäten som nu har fått förtroendet att bedriva den här utbildningen organiserar undervisningen på det sättet att den målsättningen nås.
Jag lovar att jag först och främst ska titta på den antagning som nu kommer att ske, till hösten, och därefter återkomma med regeringens bedömning när det gäller det långsiktiga behovet av kompletteringsutbildning för obehöriga och hur det ska läggas upp.
Lars Leijonborg (FP):
Jag tackar Mats Pertoft för interpellationen. Det var mycket bra att den väcktes. Jag tycker också att det var en mycket bra beskrivning av läget i slutet av Mats Pertofts senaste inlägg. De här personerna är guld värda - det är riktigt. Vi begär av dem att de nu ska satsa ett år, om vi talar om heltidsstudier, på att fördjupa sig i det yrkesval som de har gjort.
De har naturligtvis rätt att förvänta sig att de får en utbildning som är upplagd så att de lär sig väldigt mycket under det året. Det är riktigt att utbildningsanordnarna har sagt att det skulle behövas ett och ett halvt år. Jag möts i själva verket ständigt av krav på att utbildningar ska förlängas.
Jag har också själv genom att medverka till Sveriges Bolognaanpassning gjort det nödvändigt att förlänga vissa utbildningar. Men någonstans måste vi också säga att allting inte bara kan förlängas och förlängas. Någon gång måste människor också arbeta och tjäna in de pengar som behövs för att betala tillbaka sina studielån.
Jag ställer inte riktigt upp på det ständiga pratet om att alla utbildningar ska förlängas, utan jag förväntar mig att våra lärarhögskolor ska planera och genomföra sin utbildning med tanke på den fantastiska möjlighet som de får. Människor som har varit ute i yrket och vill stanna men vill lära sig mer för att göra ett ännu bättre jobb som lärare ska under det här året få en bra utbildning.
Min grundinställning är att det inte är en förlängning som är lösningen, men jag ska titta på hur många som nu antas till hösten och därefter återkomma med förslag på hur vi framöver ska tillgodose det här behovet.
Lars Leijonborg (FP):
Mikael Damberg har frågat mig om jag står fast vid att det var en god idé att placera speciallärarutbildningarna utan att först inhämta Högskoleverkets bedömning och om jag även i framtiden kommer att agera så att regeringen fattar beslut om placering av utbildningar utan att ta in synpunkter från expertis.
De korta svaren på frågorna är ja på den första frågan och nej på den andra. I de flesta fall är det naturligt att inhämta Högskoleverkets bedömning när regeringen fattar beslut av detta slag men i detta fall var det försvarligt att inte göra det. Den återinförda speciallärarutbildningen är ett viktigt inslag i regeringens skolpolitik.
Det finns ett stort behov i skolan av att ge individanpassad hjälp till elever som behöver särskilt stöd för språk-, skriv- och läsutveckling eller matematikutveckling. Varken specialpedagogutbildningen eller den ordinarie lärarutbildningen tillgodoser i tillräcklig grad det behovet.
Som jag tidigare framfört i ett svar på en fråga från Mikael Damberg grundade sig regeringens bedömning på att lärosäten som har specialpedagogexamen också kan anses uppfylla kraven för speciallärarexamen eftersom examensbeskrivningarna till stor del överensstämmer.
Karlstads universitet, som inte har examensrätt för specialpedagogexamen, har inom ramen för sin lärarutbildning en tydlig profil som anknyter till speciallärarutbildningen. Specialpedagogutbildningen utvärderades av Högskoleverket 2006, och ingen examensrätt har dragits in.
I den utvärdering av lärarutbildningen som Högskoleverket offentliggjorde tidigare i år riktades kritik mot bland annat Karlstads universitet. Utbildningsdepartementet har i samband med att examensbeskrivningen för utbildningen reviderats under våren i samtal med lärosätena gått igenom förutsättningarna för speciallärarutbildning. Samtal har även ägt rum med Karlstads universitet.
Under detta samtal har det framkommit att Karlstads universitet har tagit till sig av kritiken och avser att göra förändringar i sin lärarutbildning. Jag delar den underliggande tanken i Mikael Dambergs interpellation att Högskoleverket är den myndighet som har huvudansvaret för att garantera kvaliteten i högskoleutbildningar.
Jag kan nämna att regeringen avser att ge Högskoleverket i uppdrag att utvärdera speciallärarutbildningen när studenterna som börjar utbildningen i höst har fullgjort utbildningen.
Lars Leijonborg (FP):
För att det här ska bli någorlunda begripligt för dem som följer diskussionen måste vi sätta in det lite i sitt sammanhang. Det låter väldigt bra att Mikael Damberg engagerar sig för kvalitet i speciallärarutbildning, men det reser omedelbart två frågor. Är Mikael Damberg över huvud taget för att vi inrättar en speciallärarutbildning?
Detta har varit en stridsfråga i åratal, där Socialdemokraterna har motsatt sig detta och sagt att det inte behövs något återinförande av speciallärarutbildningen. Om det här får tolkas som en ändring på den punkten är det i sig ett mycket välkommet besked.
Den andra frågan detta reser är om Socialdemokraterna anser att Högskoleverkets bedömningar i kvalitetsfrågor alltid bör tas för gott. Det var nämligen så att den gamla regeringen visserligen frågade Högskoleverket om råd men sedan inte följde råden.
Så det här är ett nyvaknat engagemang för Högskoleverket som kvalitetsbedömare som jag, vilket framgår av mina båda svar, välkomnar eftersom jag naturligtvis delar uppfattningen att Högskoleverket ska spela en central roll när det gäller att garantera kvaliteten i högre utbildning.
Då uppstår frågan: Varför tillfrågades inte Högskoleverket i detta fall? Här gör vi något olika bedömningar, för vi anser för vår del att specialpedagogutbildningen till sin utformning ligger så nära speciallärarutbildningen att kvalitetsbedömningen kan vara densamma.
De som fått specialpedagogutbildning bör alltså även kunna klara speciallärarutbildningen. Men - och då kommer vi till den lilla poäng Mikael Damberg har - så har vi Karlstads universitet som var ett undantag. Karlstads universitet fick utbildningen utan att ha specialpedagogutbildning, och nu har de fått kritik av Högskoleverket.
Det kan man tycka är en stor poäng i Mikael Dambergs fråga. All right, visst, det hade naturligtvis varit bäst om Karlstads universitet inte hade fått kritik. När man å andra sidan går in på detta i detalj står det ganska klart att kritiken inte särskilt mycket berör den planerade speciallärarutbildningen - man ska ju komma ihåg att speciallärarutbildningen i Karlstad ännu inte har startat.
Jag ser alltså med tillförsikt fram emot Karlstads möjligheter att bedriva den här utbildningen med hög kvalitet. De har också framhållit att de naturligtvis tar till sig den kritik de fått. Jag har alltså lite svårt att få grepp om den här frågan.
Jag delar naturligtvis Mikael Dambergs utgångspunkt, och jag är glad för att han har den utgångspunkten, för traditionellt har det varit de omvända förtecknen i utbildningsdebatten. Att Mikael Damberg nu försvarar kvalitet och även synes försvara speciallärarutbildningen är mycket, mycket bra. Det är den ståndpunkt jag brukar ha haft i våra diskussioner under årens lopp, men där socialdemokratiska företrädare har haft andra utgångspunkter.
Jag tror därför inte vi skiljer oss så mycket åt när det gäller själva utgångspunkten. Nu startar speciallärarutbildningen brett i höst, och jag är övertygad om att den kommer att genomföras med god kvalitet på de nio orterna.
Lars Leijonborg (FP):
Jag noterar att Mikael Damberg inte svarar på frågan: Är det rätt att över huvud taget starta en speciallärarutbildning i Sverige? Ett besked från Socialdemokraterna på den punkten skulle vara ganska intressant.
Det faktum att den socialdemokratiska regeringen beviljade universitetsstatus, om jag minns rätt, mot en rekommendation från Högskoleverket glider han också förbi och framställer det som motstånd mot att fler orter i Sverige ska få högskolor och universitetsutbildning. Det är väl två frågor som Mikael Damberg kan återkomma till.
De är mycket relevanta i detta sammanhang. Sedan vet vi ju alla att ni har infört en lärarutbildning, som ni med näbbar och klor har försvarat, som har präglats av stora kvalitetsproblem. Det är ju en del av den här problematiken. Om vi hade haft lärarutbildningar runt om i Sverige som hade hållit toppkvalitet hade ett sådant här beslut varit ännu lättare att fatta.
Men sanningen är att ni socialdemokrater har ansvar för en lärarutbildning som nästan alla nu är överens om dras med mycket svåra kvalitetsproblem som vi får försöka reda ut. Är det sannolikt att den här utbildningen hade placerats på andra orter med en annan process? Jag har faktiskt mycket svårt att tro det.
De lärosäten som har specialpedagogutbildning ligger naturligtvis mycket nära till hands. Vi hade självfallet en dialog med Högskole-Sverige om det här innan beslutet fattades. Alla visste att det var på gång. Alla som hade intresse av att bedriva utbildningen hade möjlighet att anmäla ett sådant intresse. Sedan bereddes detta ärende som alla andra regeringsärenden bereds.
Det var tjänstemän på departementet som tog fram ett beslutsunderlag som jag tyckte verkade rimligt och som jag gick fram med till regeringen. Den avgörande frågan är: Kan Mikael Damberg visa att detta beslut i sak var felaktigt? Hade det blivit en bättre speciallärarutbildning om vi hade berett ärendet på ett annat sätt?
Inget tyder på att svaret på den frågan är ja. På det sättet blir det här en ganska formalistisk diskussion. Formalia kan vara viktigt. Det är klart att regeringsformens krav på beredning av regeringsärenden ska respekteras.
Vår bedömning är att detta ärende är berett på ett korrekt sätt eftersom de åtta lärosäten som har specialpedagogutbildning har visat att de klarar av det. Karlstads universitet har en utformning av sin lärarutbildning som gör att det finns mycket starka skäl att tro att de också skulle kunna klara en utmärkt speciallärarutbildning.