Raimo Pärssinen (S):
Då har vi återigen en stund här i kammaren då vi ska diskutera de oerhört viktiga arbetsmiljöfrågorna. Det är frågor som bara växer i kraft. Det är frågor som berör alla som finns på en arbetsplats. Tyvärr måste jag och vi socialdemokrater konstatera att regeringen har ett stort ointresse för arbetsmiljöfrågorna.
Det kan vi se genom frånvaron av konkreta förslag till förbättringar. Hur Moderaterna tänker i arbetsmiljöfrågor och vilken värdering man lägger i dem illustreras genom att lyssna på vad socialförsäkringsminister Ulf Kristersson uttalat om psykosociala problem på jobbet.
Att de psykosociala arbetsmiljöproblemen är en växande, tickande ohälsobomb har vi från socialdemokratins sida länge påpekat för den passiva regeringen. Det gjorde även forskningen tidigt, och de fackliga centralorganisationerna lägger fram rapporter i frågan. Enskilda skyddsombud vittnar om att de vill ha bättre kunskap i frågorna.
Arbetsmiljöverket pekar på detta. Nu när kostnaderna för de psykosociala problemen på arbetsplatser skenar, det vill säga sjukskrivningar på grund av att man inte har det bra på jobbet ökar, vaknar regeringen.
Då går sjukförsäkringsminister Kristersson ut och för ett resonemang om att det skulle vara bättre för dem - mestadels kvinnor - som har problem att gå tillbaka till jobbet.
Att stanna kvar på jobbet ska vara rehabiliteringen, fast många av orsakerna kommer just från hur man har det på jobbet. Då blir det billigare för staten. Det vore intressant att få höra en förklaring till dessa tankar. Men Moderaterna tänker inte för egen del utan man tänker också för de andra regeringskollegerna, de mindre partierna.
Jag har inte hört ett knyst därifrån utan de nickar instämmande. Ibland funderar jag, herr talman, när jag sitter ensam på min kammare över vilka frågor de olika borgerliga partierna driver när det gäller arbetsmiljön. Vi är helt övertygade om att dessa frågor är viktiga för framtiden.
Är det Centern som ligger bakom att Arbetsmiljöverket svälts ut? Det är kanske Annie Lööf som säger att det inte ska vara mer regelkrångel - och använder sig av argument som har förts fram i den så kallade Stoibergruppen i Europa om att förenkla regelsystemen. Det kanske inte behövs ett så starkt arbetsmiljöverk. Vilken arbetsmiljöfråga vill Kristdemokraterna profilera sig i?
Är det stressen och pressen på jobbet? Varför vill inte Folkpartiet vara med på resan och fokusera på ett arbete som gör att vi kan minska dödsolyckorna på jobbet? Det är många frågor, och vi hoppas på att få en redovisning från partierna. Herr talman! Vi socialdemokrater lägger fram ett antal framåtsyftande förslag som ska leda till bättre arbetsmiljö.
Många av dem är vi överens om mellan Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Socialdemokraterna. Men ni på regeringssidan är notoriska nej-sägare. Det är många som tycker att det är tråkigt att ni säger nej, nej och nej. Det är vad ni gör i arbetsmiljöfrågor, och det är också vad ni gör i dag.
Regeringens proposition Effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna är i grunden bra. Det är ett bra sätt att beivra arbetsmiljöproblemen, och det är ett bra sätt att använda resurserna på. Vi är helt överens om detta. Men eftersom vi lever i en ständigt föränderlig värld ändras miljöerna, möjligheterna och även riskerna.
Vi tycker att Arbetsmiljöverket borde ha kvar möjligheterna att utveckla nya föreskrifter och vara bemyndigat att göra dem straffsanktionerade. Det finns ett flertal arbeten där farliga ämnen hanteras med en mycket hög risk för skador. Det framgår i föreskrifterna om kvarts, syntetiska oorganiska fibrer, härdplaster, asbest med flera.
Vad som är farligt och skadligt i arbetsmiljön är inte konstant. Just därför borde Arbetsmiljöverket ges möjlighet att välja den för situationen bäst lämpade sanktionen. Jag yrkar bifall till reservation 1. Låt mig samtidigt passa på att yrka bifall till reservationerna 4 och 6.
Vad regeringen gör i propositionen, som i grunden är alldeles utmärkt, är att missa att göra en analys av hur polis och åklagare kan förbättra sitt arbete för att få fler arbetsmiljöbrott lagförda. Jag besökte Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål, Rema, i Malmö och fick ta del av deras utmärkta arbete.
Sedan specialenheten bildades har man visat på mycket goda resultat, men man skulle kunna nå ännu längre om regeringen och därmed Rikspolisstyrelsen får en pekpinne att prioritera även arbetsmiljöbrotten i sitt arbete. Det kan ske genom att inlemma särskilda utredare till riksenheten. På så vis kan man nå längre.
Herr talman! Ska pensionsåldern höjas? Det är en aktuell politisk fråga som regeringen har lyft fram. Reaktionerna har inte dröjt. De har kommit från alla olika håll och kanter. Jag tycker att frågan egentligen borde omformuleras. Hur kan arbetsmiljön förbättras så att fler orkar arbeta till 65 års ålder? Det är en mycket relevant fråga.
Om vi inte gör satsningar på arbetsmiljön kommer det att bli allt fler fattigpensionärer. Det säger även generaldirektören för Arbetsmiljöverket. Kadern av fattigpensionärer, de som tvingas lämna arbetslivet i förtid, växer. Då blir det fler som går in i ålderdomen i fattigdom. Skillnaderna mellan människor ökar i Sverige. Det brukar regeringen vara duktig på att ordna.
I dag är det bara 40 procent av kvinnorna och strax under hälften av männen som går direkt från arbete till pension. Det gäller särskilt människor med tunga LO-jobb. Vad hör vi för diskussion bland regeringspartierna om detta? Pensionsåldersutredningen har presenterat ett betänkande med många bra förslag, som jag verkligen hoppas att vi ska få diskutera i kammaren.
Många av utredningens förslag kan jämföras med de förslag vi har lagt fram i kammaren och kommer att lägga fram.
Det gäller förstärkta resurser till Arbetsmiljöverket, att fokusera och öka antalet inspektioner av branscher som har tidigt utträde ur arbetslivet, långsiktig förstärkning för att utveckla det systematiska arbetsmiljöarbetet, förstärkta resurser till forskning, utvärdering och utbildning samt förstärkta insatser för skyddsombuden med mera.
Det är mycket bra förslag att fundera över. Lägg till dessa förslag vårt återkommande krav i kammaren på att regeringen tar initiativ till att påbörja nollvisionsarbete tillsammans med forskningen och arbetsmarknadens parter.
Jag har sagt det förr, och jag säger det återigen: Jag tycker att det är fullständigt obegripligt att ni inte ser möjligheten. Varför är ni så urbota - jag ska inte använda ordet - tjurskalliga? Hoppa på tåget när nu alla vill detta. Det är en så enkel och tydlig fråga. Du ska inte gå till jobbet och riskera ditt liv.
Om man sätter fokus på detta betyder det att man sätter kompetenta och duktiga människor att tillsammans fundera över frågorna. Det skulle hela kedjan i arbetsmiljöarbetet vinna på. Då duger det inte att regeringen skriver att det blir ett slag i luften. För oss är det inte ett slag i luften. För oss handlar det om människor som dör på jobbet. Det är inget slag i luften.
Om ni är kloka har ni chansen, om inte nu så senare under året, att försöka anta förslaget. För tredje året i rad stiger arbetsolycksstatistiken. Den ser inte bra ut, och det är inte bra. Frågan är om statistiken visar effekter av något. Är det effekter av gjorda nedskärningar? Det vet inte jag och inte ni heller, men det är olyckligt.
Sedan har vi det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Där finns frågan om stressen och pressen. De psykosociala arbetsmiljöproblemen är stora och viktiga. Det finns många rapporter. Vad gör vi för att komma åt problemen? Arbetslivet blir bara mer och mer krävande, men samtidigt finns inte verktyg att möta problemen i dag.
Helst ska du själv se till att du är konkurrenskraftig i ditt eget jobb. Du ska kunna jobba på din fritid, det vill säga vara ständigt uppkopplad och nåbar. Du kan väl gå på gym så att du ser till att du inte får några belastningsskador! Framför allt kan du väl försöka se till att kompetensutveckla dig själv! Kraven på den enskilde stiger hela tiden.
Samtidigt har vi en rörelse som gör att vi inte ökar resurserna för att mota dessa problem. Fackförbundet Vision har gjort ett mycket bra arbete kring problemen med det som kallas kränkande särbehandling eller mobbning på arbetsplatserna.
Jag tycker att man på ett lysande sätt har lyft fram det i debatten, när man visar att lagens verktyg inte är tillräckliga och föreslår lösningar. Det här är någonting som finns överallt. Forskarna säger att det är ungefär 10 procent av alla på våra arbetsplatser som är drabbade av detta. Vi i Socialdemokraterna avser för vår del att komma tillbaka till den här frågan i samband med vår budgetmotion i höst.
Det gäller att stärka Arbetsmiljöverket och se till att utveckla föreskrifter, framför allt se till att få in mer kompetens i Arbetsmiljöverket som kan göra bättre analyser av arbetsorganisationens betydelse och göra riskbedömningar. Vi behöver nya utbildningar för skyddsombuden. Vi behöver framför allt utveckla det samordnade arbetsmiljöansvaret.
Vi behöver fundera på övertidens betydelse för jobbet och för hälsan. Vi tycker också att det ska inrättas ett kunskapscentrum där man kan samla arbetsmiljöforskningen. Det är bara att regeringen och ni här i kammaren lyssnar på arbetsmarknadens parter. De skriver brev till regeringen om dessa krav och lägger fram ganska kloka förslag, enligt mitt förmenande.
Jag förstår inte varför ni väntar och varför ni säger nej. Herr talman! Allt färre har tillgång till företagshälsovård. För dem som är anslutna blir det stödet inte större och bättre, utan ofta får man mindre stöd och hjälp. Det är en tredjedel av alla anställda som saknar tillgång till företagshälsovård.
Ofta väljer arbetsgivaren det billigaste utbudet, och det betyder att det inte blir något förebyggande arbete. Tanken med företagshälsovården är ju att det ska vara ett förebyggande arbete. Företagshälsovården ska vara den expertresurs som behövs för att förebygga men även rehabilitera och arbetsanpassa arbetsplatser.
Tillsammans med ett systematiskt arbetsmiljöarbete blir den ett jätteviktigt verktyg för att se till att fler kan finnas kvar i arbete och fler kan komma tillbaka i arbete. Regeringen borde, i samverkan med arbetsmarknadens parter, ta ett initiativ till att börja jobba fram ett program för en företagshälsovård som är värd namnet och som omfattar alla.
Låt mig slutligen, herr talman, säga några ord om skyddsombuden. Våra lokala skyddsombud är en bärande del i arbetsmiljöarbetet. De borde finnas överallt, men de finns tyvärr inte överallt. Vi kan nöja oss med att säga att vi har rätt många skyddsombud, men samtidigt vet vi att det finns ett behov av dubbelt så många som i dag.
Skyddsombuden är många gånger hjältarna på arbetsplatserna, om de får god utbildning. Det får tyvärr inte alla, och det är också någonting som vi måste se till. De måste få tid för uppdraget - ett jätteviktigt fackligt uppdrag. Det måste få tid att sätta sig in i uppdraget, tid och möjlighet att hitta brister - om det finns seriösa företagsledningar.
I dag är det inte så enkelt att ta på sig uppdraget. På alla arbetsplatser som mitt förbund IF Metall - det fina, vackra IF Metall, om jag tillåts säga så - har avtal med saknas det skyddsombud på 37 procent av dem. Det är en stor del som saknar skyddsombud.
Därför vill vi att de regionala skyddsombuden ska få bättre möjligheter att besöka arbetsplatser. Har man ett kollektivavtal är det fullständigt rimligt att ett skyddsombud, som är en regelförenklare för den enskilde eller mindre företagaren, ska kunna göra ett besök och tala om vad som är rätt och vad som är fel. Jag förstår inte varför ni säger nej till detta också.
Slutligen, herr talman, ska jag inte vara så allvarlig och så kritisk. Låt mig säga att jag önskar alla utskottets ledamöter med ordföranden i spetsen en trevlig sommar. Även om vi har stora meningsskiljaktigheter ibland tycker jag att ni är hyggliga personer och att det är trevligt att umgås med er.