KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Jakobsson (S):
Jag får väl uppmana finansministern att lägga de här exemplen på minnet. Jag lovar att jag kommer igen med dem, om regeringen lägger fram det här förslaget till hösten, antingen i budgeten eller som en särproposition.
Kom ihåg City Gross i Rosengård Centrum, som sysselsätter väldigt många som bor i Rosengård, som tar en aktiv del i stadsdelens utveckling, stöttar barn- och ungdomsverksamhet och, vad jag misstänker, är den största privata arbetsgivaren. De kommer att straffas genom att få betala betydligt högre arbetsgivaravgifter än andra konkurrerande företag i Rosengård.
Det andra är Lucu Food, som gör en stor insats och anställer väldigt många från de här områdena men har oturen att ligga några hundra meter utanför det som blir den statistiska zonen för den här arbetsgivaravgiften. Jag tänker nog förfölja finansministern med de här frågorna och gärna höra svaret till de här företagen om varför de ska straffbeskattas. Det finns en annan mycket intressant aspekt på detta.
En företagare i Rosengård sade till mig: Om jag nu har fyra anställda, har företaget i Rosengård, där minst var fjärde anställd måste bo, och har en som bor i Rosengård, om det sedan går bra och den personen vill flytta någon annanstans, vad händer då med företaget?
Ja, har man fyra anställda och den fjärde flyttar från den zonen och de tre inte bor där, då förstår jag förslaget så att företaget plötsligt ska betala full arbetsgivaravgift för alla fyra. Det blir väldigt dyrt för företaget om den personen ska flytta från det här området. Prata om inlåsningseffekter!
Ni har än så länge inte lagt fram propositionen, så ta och tänk igenom detta riktigt ordentligt! Fru talman! Finansministern har varit i skatteutskottet tidigare i dag, och vi har pratat om överutnyttjandet av RUT-system och annat.
Vem som helst inser att om adressen, vilken sida av gatan man bedriver verksamheten vid, ger så stor skillnad i hur stora lönekostnaderna kommer att bli, då kommer detta naturligtvis att användas på många konstiga sätt. Duktiga företag som ligger på fel sida av gatan slås ut av dem som ligger på rätt sida av gatan.
Jag kan till och med tänka mig att fastighetspriserna för lokaler där man kan bedriva näringsverksamhet kommer att hamna på olika nivåer om de finns på ena eller andra sidan av de här zongränserna.
Lägger man sedan till 3:12-reglerna och den diskussion som pågår där vill den före detta nyliberalen tydligen också reglera hur många delägare det ska kunna vara i ett företag. Det är inte utan att man undrar. Nu har ju muren fallit. Annars tror jag att det hade funnits någon regleringskommission i gamla DDR som skulle ha dragit nytta av Anders Borgs kunskaper.
Leif Jakobsson (S):
Då fick vi faktiskt ett klarläggande om att detta inte var Anders Borgs egen idé. Det förklarar en hel del.
Det kan inte vara en nationalekonom med hög svansföring och marknadsliberala idéer som lägger fram alla dessa regleringsförslag om hur företagen ska se ut, hur många anställda de ska ha, var de ska ligga, var de ska anställa, var de anställda ska bo och hur många delägare det ska finnas.
Det är en regleringsiver som skulle ha passat på andra sidan muren när den fanns. Men förklaringen är alltså att regeringskollegerna tvingar fram den här politiken. Icke desto mindre är naturligtvis finansministern precis lika ansvarig. Läggs detta förslag fram i höst, glöm då inte de här diskussionerna!
Förbered ett svar till City Gross, som har över 100 anställda och är den största arbetsgivaren, som gör mycket för Rosengård. Varför ska de betala högre arbetsgivaravgift än de små livsmedelsföretagen? Och varför ska den butik som ligger på andra sidan gatan betala högre arbetsgivaravgift fastän man anställer folk i de zoner som regeringen pekar ut?
Jämförelsen med det regionala stödet är befängd. Det här förslaget handlar om att man går ned på väldigt små nivåer. Det är små rutor av Sverige som man klassar som antingen innanför eller utanför subventionssystemet. Det kommer att se väldigt konstigt ut.
Regioner och regionalpolitik är en helt annan sak, liksom de generella verktyg man kan använda där. Men här handlar det om bostadsadress, var man är folkbokförd. Är man folkbokförd på en viss adress kommer arbetsgivaren att kunna betala en lägre arbetsgivaravgift. Vi tror inte på ett sådant system.
Leif Jakobsson (S):
Tack, finansministern, för svaret! Anledningen till att jag framställde den här interpellationen är naturligtvis den situation Sverige befinner sig i. Vi har massarbetslöshet. Var tolfte som vill arbeta förvägras arbete i Sverige i dag. Det är ett oerhört slöseri som slår mot enskilda och välfärden.
Var och en förstår hur mycket bättre skola vi kunde ha och hur mycket bättre äldrevård och sjukvård vi kunde kosta på oss i vårt land om den där tolfte personen också fick ett jobb. Det är regeringens ansvar att föra en politik som motarbetar arbetslösheten och gynnar sysselsättningen.
I en så akut situation med massarbetslöshet som Sverige befinner sig i är det för de allra flesta självklart att den ekonomiska politiken inriktas på konjunkturstimulans, åtgärder som stimulerar köpkraft, offentlig konsumtion och investeringar.
Det är fråga om en budget befriad från konjunkturpolitik. Socialdemokratins hållning är pragmatisk. Vi ska inte sticka ut och ha högre bolagsskatt än våra konkurrentländer. Men vi ska inte heller starta något slags "race to the bottom".
I en situation där många europeiska länder försöker sanera sina ekonomier och få in mer skattemedel genom bolagsskatt och på andra sätt är det ganska utmanande att Sverige sticker ut och säger att vi ska gå ned långt under genomsnittet.
Reaktionerna i Köpenhamn och Helsingfors på det här förslaget har varit att de nu kanske också måste titta över sina bolagsskattesatser. Det är inte ett bra sätt att hantera det nordiska och det europeiska samarbetet. Man kan undra vad kompisarna på Ekofin säger efter det här utspelet. Vem är det då som tjänar på detta, och vad skulle man kunna göra i stället?
Jag har tittat på siffrorna från 2010 och räknat med bolagsskattesänkningen. Handelsbanken får 450 miljoner i lägre skatt. Det skulle ge 800-900 nya lärare i stället om man valde att satsa på utbildning. Skandinaviska Enskilda Banken får 140 miljoner. Det skulle kunna innebära att väldigt många ungdomar fick en rejäl utbildning och en plats i arbetslivet.
Swedbank får 350 miljoner. Det är vad vi socialdemokrater föreslår att lägga på nattis, underhållsstödet och insatserna mot organiserad brottslighet. Detta är vad tre banker får i sänkta skatter och vad man skulle kunna göra i stället för att förbättra Sverige och sänka arbetslösheten. Totalt tjänar bankerna 1,8 miljarder på detta.
Det är lika mycket som vi socialdemokrater lägger i vår budget på att avskaffa det förödmjukande fas 3, som 30 000 personer stängts in i. Energibolagen tjänar 1 1⁄2 miljard. Det är lika mycket som vi socialdemokrater lägger i vår budget på att slopa sjuklöneansvaret den ena veckan. Hur tänkte ni, Anders Borg?
Leif Jakobsson (S):
Vi blev lite abrupt avbrutna mitt i debatten, men det ska jag inte belasta presidiets planering med. Jag förstår att det är en effekt av att frågan är så känslig för regeringen att hela allianskavalleriet fick anmäla sig och tidsplaneringen sprack. Låt mig säga så här: Jag talade redan i mitt första inlägg om vår syn på bolagsskatten. Jag är pragmatisk.
Sverige ska inte sticka ut. Vi ska inte skicka i väg företag genom att ha för hög nivå på skatten. Men vi ska definitivt inte heller genomföra sådana aggressiva handlingar som detta innebär både mot våra nordiska länder och - och kanske ännu mer - mot de sydeuropeiska länderna, som nu försöker få ordning på sin ekonomi.
Sverige sticker ut och pressar ned bolagsskattenivån när de behöver alla skatteintäkter de kan få för att få balans i sin ekonomi. Det var därför jag ställde frågan om vilka kommentarer Anders Borg har fått på Ekofinmötena från finansministrarna.
Finansministern resonerar utifrån långsiktiga effekter av en bolagsskattesänkning, effekter på reallön och på allt annat. Men låt oss gå tillbaka till verkligheten, vad det är som händer med förslaget och vad det får för effekter. Det är i huvudsak två typer av företag som blir de stora vinnarna. Det är banker och det är elbolag.
Det finns i alla fall inte i min föreställningsvärld att Handelsbanken eller Nordea kommer att anställa nya stora skaror av människor eller att arbetslösa ungdomar ska få jobb i dessa bankpalats. Pengarna skulle, som vi ser det, kunna användas mycket bättre i det konjunkturläge vi är i och med den massarbetslöshet vi har. Det är där skillnaden mellan den socialdemokratiska politiken och regeringspolitiken är så tydlig.
Vi säger att näringslivet ska ha goda förutsättningar. Sverige ska inte sticka ut. Vi ska inte ha en bolagsskattesats som jagar i väg någon, men vi ska inte heller gynna banker och elbolag i en utsträckning som är fullständigt ohemul. Detta handlar inte bara om skattepolitik.
Det handlar om näringspolitik. Jag ser tydligt vad det egentligen är som händer. Regeringen har ända sedan finanskrisen fått mycket kritik för sin passiva näringspolitik, för att man inte jobbar med svensk industri och för att man kallar svenskt näringsliv för särintressen.
Regeringen är ointresserad av att fullfölja de branschprogram som har funnits för att utveckla svensk basindustri och för att kunna få exportintäkter i framtiden. Vad gör man då? Om man inte har någon näringslivspolitik får man väl kompensera det med en lägre bolagsskatt. Det är alldeles uppenbart. Detta är ett betyg på näringspolitiken och ett betyg på näringsministrarnas misslyckande.
I stället för det som Sverige har varit så bra på - att hela tiden ligga i framkant när det gäller utveckling, innovationer och att komma framåt - är den här regeringens ambition tydligen att vår näringspolitik nu ska handla om att ta upp en kamp med Kanalöarna om bolagsskattesatser.
Det är verkligen inte någon framtidsväg för Sverige.
Leif Jakobsson (S):
Det är bara det att den beskrivning som Anders Borg gjorde av Sverige gäller exakt också, och kanske i ännu större utsträckning, för Danmark och Finland. I de orostider som vi befinner oss i tror jag att den nordiska enigheten är något som vi bör bejaka. Då känns det som regeringen gör som både aggressivt och som en ovänlig handling. Det socialdemokratiska förslaget innebär att vi lägger oss på genomsnittet i Norden.
Det tycker vi är en rimlig och balanserad nivå. Återigen: Vår politik handlar om andra balanspunkter, om andra balansfrågor när det gäller förmågan att få hit jobb och företag.
Vi vill satsa mycket mer på det som handlar om stort kunskapsinnehåll, och för att kunna göra det måste det till ett samarbete mellan företagarvärlden, facken, staten och universiteten. Vi är ett litet land, och vi måste samarbeta för att vi ska kunna mejsla ut och förmå att ta fram våra framtidsbranscher som vi och våra barn ska leva på i framtiden.
Regeringens politik handlar snarare om att näringsliv är ett särintresse. För att kompensera denna näringspolitik väljer man att i stället gå vägen att sänka skatterna för företag och tror att man den vägen ska få till sig jobb och företag. Jag har bara en fråga till eftersom interpellationen egentligen handlar om sysselsättning och skattesänkningar.
Ni har bestämt hävdat - det är inte så många som håller med er - att jobbskatteavdragen har skapat en väldig massa jobb i Sverige. Då undrar jag utifrån den situation vi har, där var tolfte som vill jobba inte får jobba, varför ni inte lade fram ett femte jobbskatteavdrag i budgeten?
Leif Jakobsson (S):
Det är väl alldeles riktigt att det sker ett gemensamt skissande på EU-nivå. Men om man nöjer sig med det blir det inte mycket järnväg. Det måste naturligtvis till ett arbete framför allt med viktiga knutpunkter och korridorer. Nu pratar vi om Fehmarnförbindelsen. Det är framför allt fråga om tre länder - egentligen fyra.
Även Norge borde ha ett stort inflytande och vara engagerat i utformningen. Precis som Anders Ygeman säger måste vi ha visioner om vad vi vill. Vill vi ha snabba järnvägsförbindelser till kontinenten och Hamburg? Ministern säger att hon har frågat den danska ministern vilken hastighet det ska vara fråga om.
Men då blir det ingen påverkan, och då finns inte många möjligheter att göra något. Det är klart att den danska debatten hade mått bra av svenska och norska inspel som handlar om att lyfta oss lite mer. I den danska kontexten är höghastighetståg internt ingen stor fråga med tanke på att Danmark inte är världens största land.
Men i fråga om att se vad helheten betyder för oss hade det varit bra om ministern och regeringen hade varit mer intresserade. Det är symtomatiskt att när ministern hänvisar till det nordiska mötet i frågan om att expertmyndigheterna ska jobba tillsammans handlar det inte om att samordna planeringen av spårdragningar och utbyggnader utan det handlar om planering av tåglängder och tågvikter.
Vi måste faktiskt se till att spåren går ihop, inte bara rent fysiskt utan också att de byggs ungefär samtidigt och med en vision om höghastighetståg i den skandinaviska triangeln.
Leif Jakobsson (S):
Tack för svaret! Jag har begärt denna interpellationsdebatt eftersom det är en väldigt upprörd stämning bland många pendlare i Skåne beroende på alla dessa förseningar. Sent i går kväll fick jag av en vän på Facebook en berättelse om att hon stod på stationen i Svedala där tågen var inställda och hon inte visste hur hon skulle komma hem.
Jag frågade: Är det någonting du vill att jag ska framföra till ministern? Då sade hon: Ja, personalen är underbar, men tågvärdarna vet ingenting, och vi vet inte när vi ska komma hem. Det är precis detta det handlar om - folks förtroende för kollektivtrafiken, satt i relation till de enorma utmaningar vi har när det gäller koldioxidutsläppen i transportsektorn.
Väldigt många människor är beredda att ställa om sina liv lite grann och är beredda att använda kollektivtrafiklösningar. Men då måste det fungera. Jag kan berätta hur det är för mig. Jag åkte till Stockholm sent i går kväll. Enligt tidtabellen skulle jag kunna åka hit i dag på morgonen för denna debatt, men jag vågade inte lita på att tågen gick. Precis på det sättet är det.
Vad det handlar om är att Skånetrafiken tycker att man har kommit till vägs ände och ställer krav på Trafikverket att få tillbaka pengar för de kostnader man har för återbetalning till kunder och för ersättningstrafik, som var 41 miljoner 2011.
Trafikverket visade kalla handen och ersatte med 400 000, det vill säga 1 procent av kostnaderna.
Att i det sammanhanget fortsätta att diskutera höjda banavgifter och allt annat blir naturligtvis väldigt konstigt, inte minst för dem som har att hantera trafiken ute i regionerna.
Om banavgifterna säger Mats Persson, folkpartistiskt regionråd i Region Skåne: De pengarna måste vi betala trots att det faktiskt inte går att använda infrastrukturen som utlovats. Det är helt uppåt väggarna, säger han.
Man har också skrivit till regeringen och ministern och framhållit att man vill ha ett ändrat kompensationssystem så att den som driver trafiken inte blir lidande av att den som ska hålla i infrastrukturen inte klarar av sitt jobb.
Men man kräver också att regeringen tittar över banavgifterna och inte genomför den 20-procentiga ökning som är aviserad för Skånes del när infrastrukturen inte fungerar. Visst kan man säga som ministern, att hon inte kan kommentera det här eftersom ett verk är inblandat och allt annat.
Men vi diskuterar principerna om ansvarsfördelning och kostnadsfördelning av en icke fungerande infrastruktur. Det kanske finns en liten öppning på slutet, där ministern säger att man börjar utreda det här. Men vad är intentionerna med det?
Leif Jakobsson (S):
Jag noterade att ministern nämnde att vi inte ens tar ut de avgifter som EU-rätten ger oss rätt att ta ut. Nu handlar väl politik inte bara om att anpassa sig till EU-rätt och annat utan om vad man faktiskt vill åstadkomma?
Det är uppenbart att om vi vill ha ett kollektivtrafiksystem som gör att fler väljer att åka kollektivt kan man inte både höja avgifterna kraftigt och samtidigt begära att resenärer och pendlare ska stå ut med alla dessa försämringar. Det är en orimlig ekvation.
Jag är inte den socialdemokrat som ska tipsa ett moderat statsråd om marknadslösningar, men tänk tanken att den som är ansvarig för infrastrukturen faktiskt skulle ersätta den egentliga kostnaden, alltså den kostnad som uppstår för att folk får stå och vänta och inte hinner i tid till jobbet.
Det handlar om att räkna ihop den samhällsekonomiska kostnaden för förseningar. Då skulle det vara väldigt billigt att snabbt åtgärda infrastrukturen i Sverige.
Ställ den kostnaden mot att Skånetrafiken får ersättning för 1 procent av de kostnader man har haft för gamla växlar och slitna kontaktledningar. Det är 1 procent som man får ersättning för. Jag tog upp att den borgerliga ledningen i Region Skåne har skrivit till regeringen om detta.
Det kan ministern inte vara förhindrad att kommentera eftersom det är skrivet direkt till henne. Jag undrar vad ministern tänker svara på de två frågorna. Man pekar på att man vill ha ett ändrat kompensationssystem. Det ska bli dyrare för den som orsakar en försening, till exempel om undermåliga kablar spricker och orsakar kontaktfel som stoppar tåg från att gå, vilket är väldigt vanligt.
Man vill också att regeringen granskar storleken på de banavgifter man tar ut. Kan inte spåren användas ska det kosta mindre. Kommande år ökar banavgifterna väsentligt i Skåne. Vad kommer svaret till Region Skåne att handla om? Det hela handlar ju om en incitamentspolitik och om marknadslösningar för att få mer fart på underhållet och upprustningen av järnvägsnätet.
Borde inte det tilltala en moderat infrastrukturminister?
Leif Jakobsson (S):
Ministern! Under debattens gång har det trillat in ett sms från Madelein i Kristianstad, som halv elva blev strandsatt i Kristianstad. Hon ville att jag skulle ta upp det här. Det var precis samma reflexion. Det var ingen som helst information. Det var ingenting som gjorde att människor kunde veta när de skulle kunna komma vidare.
Jag vet inte hur länge man fick sitta i Kristianstad. Men det är rätt intressant att den här debatten i kammaren också följs noga på det viset och att vi kan få inspel på det sättet. Är det inte strukturfrågan om ansvaret som till slut blir tröttsam?
Det blir tröttsamt för resenärerna att få höra att den som kör tågen skyller på Trafikverket. Jag har i de diskussioner som jag har haft om den bristande informationen ibland fått veta att Jernhusen äger kablarna till informationstavlorna och har makten över de tavlorna, och därför kan inte operatörerna gå in direkt där.
Resenärer ska inte behöva lyssna på förklaringar om vems fel det är eller vem som har gjort det ena eller det andra. Det ska bara fungera. Om det inte fungerar ska man ha en rejäl ersättning. Jag skulle vilja säga att den ska vara så rejäl att det blir ett riktigt incitament både för staten och för andra infrastrukturhållare att faktiskt se till att det fungerar. Ingen annan marknad skulle kunna fungera på det här sättet.
När det gäller brevet från Region Skåne om annorlunda ersättningssystem, att de som driver trafiken ska få betalt när infrastrukturen inte fungerar, konstaterar jag att jag inte får svar. Men det lär väl komma ett svar till Region Skåne någon gång. Då ska jag läsa det med intresse.
Leif Jakobsson (S):
Jag tackar för svaret, även om det inte tillförde debatten någonting alldeles nytt, om man uttrycker det försiktigt. Riksdagen beslutade enhälligt för över ett år sedan att uppdra åt regeringen att komma tillbaka med en sådan redovisning som Anders Borg nämner i svaret.
I skatteutskottet fanns egentligen en majoritet för ett betydligt starkare och mer aktionsinriktat ställningstagande om vilka åtgärder som borde vidtas. Men vi fann det så pass viktigt och värdefullt att få ett enigt utskott att vi hittade en lösning där samtliga partier ställde sig bakom tillkännagivandet, som Anders Borg nu har att förvalta.
I den debatten och den diskussionen handlade det om en skyndsam utredning. Vi förutsatte att vi skulle få en redovisning i budgetpropositionen för 2013, det vill säga i höstas, men någon sådan kom inte. I stället kom en signal om att tillsättning snart skulle ske.
Nu får vi svaret att redovisningen inte ens kommer i budgetpropositionen för 2014, utan senare i höst. Det är konstigt det där med beredningsprocesser och utredningsprocesser. Det är i alla fall en väldigt selektiv regelbok regeringen jobbar efter. I vissa fall kan saker och ting gå väldigt fort, i vissa fall ska man slira på dem så länge det bara går.
När reglerna för arbetslöshetsförsäkringen skulle förändras var det minsann inga långbänkar, konsekvensutredningar, långa ledtider och långa tider för att skriva direktiv och annat, utan då gick det undan. I det här fallet har vi en enig riksdag, och det tycker jag förpliktar finansministern och regeringen att agera snabbt.
Annars undermineras hela denna möjlighet. Vi anser att F-skatten är en bra uppfinning för det den är tänkt för. Näringsidkare som vill jobba gentemot flera olika uppdragsgivare kan på det sättet enkelt hantera sina mellanhavanden med skattemyndighet och annat.
Det är alldeles perfekt. Men felanvänd är F-skattsedeln riktigt farlig. Flera i regeringen uppger att Margaret Thatcher är en idol. Jag vet inte om finansministern står där nu, men flera andra gör det. Hennes främsta verktyg för att slå sönder den brittiska arbetsmarknaden var F-skattsedeln.
Det handlade om att tvinga anställda att lämna sina jobb för att sedan komma tillbaka och be om att få lov att jobba med F-skattsedel. De förändringar ni gjorde i regelverket 2008-2009 gör att det egentligen finns utrymme för en liknande utveckling i Sverige.
Det som gör att det inte sker är naturligtvis att vi har starka fackliga organisationer och att det finns något slags hederskodex i de allra flesta branscher som gör att man inte ger sig in på att överutnyttja systemet.
Vi menar att det måste till rejäla åtgärder för att återställa F-skattesystemet på ett sådant sätt att det inte längre kan missbrukas så som nu sker. Jag kommer att redogöra för våra förslag om hur man skulle kunna göra det här i nästa inlägg.
Leif Jakobsson (S):
Man kan diskutera Lagrådets uttalande och allt annat. Det är väl bra att finansministern har Lagrådet med sig i någon fråga, i alla fall. Men det är inte det som är grejen; låt mig vara tydlig med det. För oss socialdemokrater ska ingen löntagare i detta land mötas av beskedet: Nu säger jag upp dig, men du är välkommen tillbaka om du skaffar dig en F-skattsedel.
Då får du själv sköta dina skatteinbetalningar och fixa din pension, dina försäkringar och allt det där. Det är detta som är grejen. Det ska inte vara öppet mål för att förstöra den svenska modellen. Jag menar att om den nuvarande lagstiftningen skulle utnyttjas mer aggressivt skulle den möjliggöra att man gjorde ungefär vad Thatcher satte i gång i England. Vi har exempel.
Vi ser hur utländska företagare, som inte har samma känsla som vi för vad den svenska modellen handlar om, gör. Vi har flygbolag som utnyttjar detta till bristningsgränsen när det gäller både piloter och annan flygpersonal. De får skaffa sig en F-skattsedel, och de får inte bara sköta sin ekonomi och sina skatter själva utan tvingas också betala sin egen utbildning, sina arbetskläder och alltihop.
Detta sker i linje med den lagstiftning som finns i dag. Vi vill av det skälet - för att skydda den svenska modellen - begränsa denna möjlighet. Vi vill att det ska vara fler än en uppdragsgivare för att man ska kunna få F-skattsedel. Det andra handlar om att vi måste se till att få konkurrensneutralitet. Seriösa företag som följer kollektivavtal och betalar sina skatter ska inte lida för detta. Som Svensk Byggindustri i Skåne sade: Banditerna ska inte ha jobben.
Då måste vi göra något åt lagstiftningen som den ser ut nu.