Gustav Fridolin (MP):
Jag instämmer i stort i Maria Stockhaus problembeskrivning. De riktade statsbidragen har i princip fördubblats med varje ny regering sedan slutet av 90-talet, inte i innehåll - vi har satsat olika mycket pengar på skolan - men i antal, och det är det som påverkar administrationen. Det är till och med mer frustrerande om innehållet är litet men antalet stort, så att man måste söka många olika bidrag för att få ut lite pengar. De riktade statsbidragen har blivit fler även under vår period.
När man talar om siffror på antalet statsbidrag ska man dock veta - bara så att man har det med sig när man gör en bedömning - att risken är stor att till exempel Samverkan för bästa skola plötsligt räknas som ett statsbidrag, även om det sköts på ett helt annat sätt och inte i grunden ökar administrationen för huvudmännen utan snarare stödet till huvudmännen.
Man ska också veta att till exempel de stora reformer och förändringar som gjorts för att få mycket mer vuxenutbildning på plats runt om i landet, vilket vi hoppas att alla välkomnar, räknas in. Det ser alltså lite olika ut när man gör de här jämförelserna. Men ja, vår ansträngning är att minska statsbidragen.
För att tänka stort och tänka framåt ser jag framför mig att man har ett större statsbidrag som är tydligt socioekonomiskt viktat och ger mer till dem som behöver mest. Där ligger nu Skolkommissionens statsbidrag i grunden, och vi kommer att kunna överföra mindre riktade statsbidrag till det. Det blir fortfarande pengar till skolan, men med större lokal handlingskraft. Sedan behövs, precis som Maria Stockhaus säger, Samverkan för bästa skola.
Med en regional och statlig struktur kommer man att kunna jobba på många fler än de 200 skolor vi har avtal med i dag. Till detta kommer medel att tillföras. Vi har kraftigt ökat medlen som går ut på det sättet. Det är fråga om en hel förändring av hur staten arbetar med skolan. Det kan också behöva finnas ett antal mindre statsbidrag som handlar om att främja olika typer av innovation i systemet. Dem tänker man sig inte att alla ska söka, utan några ska få gå före och prova olika typer av idéer och system.
Det är en bra bit dit. Det är fråga om att vända en utveckling som har pågått sedan slutet av 90-talet, men det är det vi ser framför oss. Ett stort antal riktade statsbidrag riskerar nämligen att hämma möjligheten att göra lokala anpassningar av verksamheten utifrån beslutade prioriteringar. Tittar vi framåt förutsätter välfärden och utvecklingen av välfärden att kommunerna får fokusera på kärnverksamheten och inte fastna i byråkrati.
Därför vill vi stödja och underlätta en sådan effektivisering. Utmaningarna ser olika ut i olika kommuner. Det är därför det stora statsbidrag som vi fattar beslut om i Skolkommissionen ger en sådan frihet. I syfte att förbättra den statliga styrningen av skolan avser regeringen att presentera ett nytt upplägg för de riktade statsbidragen på utbildningsområdet. Vår målsättning är att göra det före sommaren. Nu har vi Skolkommissionens statsbidrag i grunden. Vi kan använda det för att minska antalet statsbidrag.
Det är en betydande minskning som är syftet med den översyn som jag beskrev och som nu pågår inom Regeringskansliet. Utrymmet för lokal anpassning av riktade satsningar behöver öka, och då bör det också understrykas att grunden självklart är generella statsbidrag. Regeringen har gjort den största ökningen av de generella statsbidragen sedan 90-talet.