Ali Esbati (V):
Jag tackar Ylva Johansson för svaret. Det finns saker här som vi uppenbarligen är helt eniga om. Det viktigaste är att de strukturella löneskillnaderna mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken måste minska. På sikt måste detta ske, säger ministern. Jag väljer att tolka det positivt i dag, alltså inte i betydelsen bortom den för vanliga dödliga synliga horisonten utan så att steg måste tas i rätt riktning, även om det kan ta en stund.
Jag hoppas att många är medvetna om att det finns ett närmast kusligt starkt samband mellan andelen kvinnor inom en bransch och lönenivån inom denna bransch, både inom arbetaryrken och inom tjänstemannayrken. Om det jobbar många kvinnor inom ett yrke är det lägre lönenivåer i genomsnitt inom detta yrke. Det handlar såklart inte om att kvinnor går ut i arbetslivet och entusiastiskt gör det individuella valet att få lägre lön, utan det är ett strukturellt samhällsproblem som kräver samhälleliga lösningar.
Jag utgår ifrån att vi är överens om det. Vi är också överens om det som ministern säger i sitt svar om att lönebildningen inte är en fråga för riksdag och regering. Det är arbetsmarknadens parter som ansvarar för lönebildningen i Sverige. Så är det, och så ska det vara. Men det betyder inte - och det har aldrig betytt - att det som riksdag och regering gör saknar betydelse för lönebildningsprocessen.
Denna interpellation, exempelvis, handlar specifikt om Medlingsinstitutet, som är en statlig myndighet och som uttryckligen har en roll i processen. Det har inte alls samma roll som fack och arbetsgivare, men det har en roll. Ministern nämner i sitt svar att regeringen har gett Medlingsinstitutet ett nytt uppdrag: att analysera kollektivavtalen utifrån ett jämställdhetsperspektiv och att redovisa relativlöneförändringar.
Det är ett välkommet steg framåt. En kärnfråga som är kvar är dock relationen mellan det så kallade märket, alltså industrins roll som normerande för lönebildningen, och jämställdhetssträvandena i lönebildningen. Vi vet att Medlingsinstitutets funktion definieras med att det har "i uppgift att verka för en väl fungerande lönebildning". Då blir förstås frågan: Vad är det? Vad betyder det?
I instruktionerna preciseras det bland annat att man ska "tillvarata och upprätthålla den samsyn som finns på arbetsmarknaden om den konkurrensutsatta sektorns lönenormerande roll". Det är mer långtgående än att säga att det finns en samsyn om att parterna, och inte staten, sätter lönen. Det är samtidigt ett uttryck för statens syn på lönebildningen eftersom det står i instruktionen till Medlingsinstitutet.
Jag tycker inte att det är mer än rätt att den som vill se en utveckling i riktning mot jämställda löner också bör kunna intressera sig för Medlingsinstitutets uppdrag. Det måste kunna vara en del av ett verklighetsförankrat samtal om svensk lönebildning, särskilt i ett läge när lönegapet mellan lågavlönade kvinnor och högavlönade män växer.
Man ska alltså kunna ställa frågor som: Hur är det tänkt att de relativa löneskillnaderna ska minska om det alltid anses uteslutet för mer kvinnodominerade sektorer än industrin att få högre löneökningar än industrin? Och om Medlingsinstitutet aktivt verkar för att den typen av avtal inte ska komma till stånd - hur blir det då? Detta är frågor som flera fackförbund har rest vid olika tillfällen.
Vi vet att Kommunal och Vårdförbundet med flera i alla fall tidigare har framfört krav på regeringen om att man ska se över Medlingsinstitutets uppdrag så att industrins norm för lönebildningen, som de kallar det, blir förenlig med aktiva insatser för att bryta den strukturella lönediskrimineringen mot kvinnodominerade yrken. Min uppföljningsfråga blir: Ser ministern och regeringen det behovet?