KBLab/rixvox huggingface dataset:
Björn Söder (SD):
Jag har i ett flertal skriftliga frågor till utrikesministern frågat varför hon inte fördömer Azerbajdzjans agerande. Den tredje frågan har hon ännu inte hunnit besvara, men jag kan konstatera att det inte har kommit något ordentligt svar vid de två tidigare tillfällena. Azerbajdzjan fortsätter sina aggressioner och provokationer längs gränsen. Man har också gått in och kränkt suveränt armeniskt territorium vid ett flertal tillfällen.
Man hånar armeniska offer, till exempel genom den utställningspark som jag refererade till i mitt anförande. Man fortsätter också att vägra återlämna armeniska krigsfångar - helt i strid med det avtal som man ingick och undertecknade i november förra året.
Från armeniskt håll har man, senast från presidenten, vädjat till det internationella samfundet om att vara maximalt intoleranta och vidta tuffa åtgärder för att göra adekvata bedömningar och fördöma Azerbajdzjans provocerande åtgärder. Jag vill nu, fru talman, ge utrikesministern möjlighet att här och nu fördöma Azerbajdzjans agerande, återkommande kränkningar och aggressioner.
Björn Söder (SD):
Jag kan åter konstatera att utrikesministern vägrar att göra ett fördömande. Det är ju så att utrikesministern inte bara är ordförande i OSSE, utan hon är också Sveriges utrikesminister. Denna konflikt och denna situation har gått så långt att man på något sätt måste vara beredd att göra ett uttalande i form av ett fördömande. Det sker ett ständigt upprepande av kränkningar från den azeriska sidan.
Man kränker suveränt territorium. Man hånar offer. Man kränker krigsfångar och vägrar att återlämna dem. OSSE har över huvud taget inte varit framgångsrika på det här området. Då är det kanske läge att agera som Sveriges utrikesminister och fördöma detta. Det kan konstateras, fru talman, att Minskgruppens relevans i denna konflikt just nu är nada - den är obefintlig.
Det är till och med så att släktingar till tillfångatagna armeniska soldater i stället har vänt sig till Ryssland för att försöka få en lösning på detta och för att få den azeriska sidan att leva upp till det avtal man har ingått genom att återlämna krigsfångar, vilket är ett bevis på att OSSE har misslyckats.
Det skulle vara intressant att höra hur utrikesministern ser på hur man ska lösa detta med att Azerbajdzjan fortsätter att vägra att låta krigsfångar återvända trots att Azerbajdzjan har undertecknat ett avtal om det.
Armeniens fungerande premiärminister Pasjinjan föreslog nyligen att man skulle inrätta en internationell observatörsmission längs gränsen med bland annat deltagare från Minskgruppen. Även Ryssland skulle delta. Sverige ingår ju i Minskgruppen. Min fråga till utrikesministern är, fru talman, om utrikesministern är beredd att ta initiativ till att svenska observatörer deltar i en sådan mission.
Björn Söder (SD):
Jag noterar att jag inte fick svar på min fråga, men jag uppfattade också av reaktionen från utrikesministern att hon inte medvetet utelämnade svaret på frågan. Jag upprepar därför frågan: Är man beredd att använda biståndsmedel för att öka stödet till Armenien ännu mer än det man hittills har gjort?
Jag skulle också vilja få vetskap om grunderna till varför man inte har fördömt Azerbajdzjans och Turkiets agerande i detta. Jag kan förstå att man kanske inte ville bränna diplomatiska broar och så vidare när man skulle överta ordförandeskapet i OSSE, men med tanke på hur situationen eskalerar och utvecklar sig kan man inte behandla de här parterna som likvärdiga.
Här har vi ett land som har genomfört demokratiska reformer och är på väg i rätt riktning. Det landet blev attackerat av ett annat land, en diktatur som dessutom hyr in IS-terrorister och som med understöd av Erdogans Turkiet slaktar människor.
Man kan inte behandla dem som likvärdiga, och då tycker jag att oavsett om man är eller ska bli ordförande i OSSE, som fallet var i höstas, saknar jag ett fördömande från den svenska regeringen och utrikesministern om det som hände. Man höll tyst och sa bara att eventuella krigsbrott måste utredas och så vidare och att vi vill försöka lösa konflikten så att det inte är någon väpnad konflikt längre och så vidare.
Men det fanns aldrig något fördömande, vad jag kan se, och det efterlyste jag många gånger. Saker och ting kan gå till en gräns när man inte längre kan sitta tyst, och det gjorde det i det här fallet. Då måste man kunna gå ut och fördöma, och jag skulle gärna vilja ha ett fördömande av vad som skedde och av vad som Azerbajdzjan utförde mot Armenien från utrikesministern.
Björn Söder (SD):
Jag noterar att statsrådet Damberg undviker att kommentera sina statsrådskollegors förehavanden när de bröt mot sina egna rekommendationer.
Man kunde ha koncentrerat debatten här till att prata om regeringens misslyckade politik och åtgärder när det gäller pandemibekämpningen, men jag valde att fokusera på just detta att statsråden bryter mot sina egna uppmaningar och rekommendationer som man förutsätter att svenska folket ska följa.
Damberg säger att nivån på debatten sänks och tar upp ord som hyckleri, men det är faktiskt regeringens egna statsråd som är väldigt duktiga på att sänka debattnivån generellt. Hyckleri är ju Mikael Dambergs kollega Morgan Johanssons eget ord. Jag kan citera honom än en gång: "Säger man en sak till väljarna men gör något helt annat kallas det för hyckleri."
Orden är Morgan Johanssons, på Facebook den 10 november. Vad kan det kallas om inte hyckleri när man uppmanar folket att göra en sak men sedan gör precis tvärtom själv? Det vore på sin plats att man gick ut och bad om ursäkt och också förklarade varför man inte lyder sina egna rekommendationer. Jag kan säga att jag själv är ute och handlar.
Jag var också ute i mellandagarna. Jag följer dock rekommendationerna i övrigt när det gäller munskydd, att hålla avstånd och så vidare. Men jag har inte stått på presskonferenser och uppmanat svenska folket att avhålla sig från detta. Det är en jättestor skillnad. Det tycker jag att statsråden ska stå till svars för. Statsråd har som sagt tidigare fått avgå på grund av obetalda tv-licenser. Men här tycks man kunna göra precis hur man vill utan att det får konsekvenser.
Björn Söder (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret jag nu fick om tidsplanen. Jag efterlyste just det eftersom det inte framgick av interpellationssvaret. Jag håller med statsrådet om att Sverige har ett strikt regelverk för exportkontroll, och det välkomnar jag.
Men det spelar ju ingen roll vilka lagar vi har om vi inte kontrollerar att lagarna också efterlevs. Precis som Hans Wallmark sa har inte någon större mängd krigsmateriel varit på drift, men det är ändå viktigt att en sådan lagstiftning finns på plats och att efterkontroller görs för att se att man också följer de slutanvändaravtal med mera som finns.
Statsrådet säger att ett antal praktiska frågor har behövt redas ut. Enligt ISP:s yttrande verkar detta dock inte vara särskilt omständligt. Man lade därför fram en tidsplan för införande den 1 januari 2019 eftersom det varken skulle innebära större kostnader eller personalförstärkning. Därför har jag varit frågande till att detta har tagit sådan tid.
Drygt två år efter förslaget står vi här, och det är fortfarande inte infört. Jag vill tacka statsrådet för svaret på min interpellation, men eftersom jag inte riktigt förstår vilka praktiska frågor som återstår att reda ut ber jag statsrådet att redogöra för det. Tack för debatten!
Björn Söder (SD):
Utrikesministern sa i sitt förra inlägg att det inte finns några alternativ till fredliga förhandlingslösningar på konflikten och att hon framfört detta personligen till utrikesministrarna i Armenien och Azerbajdzjan. Jag håller med om att konflikten måste lösas vid förhandlingsbordet, inte genom vapen. Man ska dock i sammanhanget komma ihåg att det för den armeniska sidan inte har funnits några skäl till någonting annat. De som har allt att vinna på att starta ett krig nu är Azerbajdzjan och dess diktator.
Diktaturer brukar nämligen historiskt få stort stöd internt när de går till militär aggression mot en extern fiende. Detta är vad som nu sker i Azerbajdzjan. Det är viktigt att Sveriges regering, förutom att kraftfullt fördöma Azerbajdzjan och Turkiet, också vidtar en rad andra åtgärder. För det första bör man internationellt verka för att en utredning tillsätts för att ställa de ansvariga bakom attackerna till svars för brotten mot internationell rätt. De ska inte få komma undan.
Det finns nu dessutom åtskilliga uppgifter om rena krigsbrott som måste utredas. För det andra bör Sverige inom EU verka för att alla medlemsförhandlingar med Turkiet omgående avslutas - inte bara "stand still", som det är nu, utan helt avslutas. Despoten Erdogan har ju dessutom själv sagt att Turkiet inte behöver EU.
För det tredje bör Sverige inom ramen för EU verka för att införa kraftiga sanktioner mot både Azerbajdzjan och Turkiet, både personsanktioner och handelssanktioner. Det är dags att regeringen agerar kraftfullt, oavsett det kommande ordförandeskapet. Det har gått så långt nu att vi inte längre kan sitta stilla och titta på. Deras agerande måste kraftfullt fördömas, och det hoppas jag att utrikesministern kan ta till sig.
Björn Söder (SD):
Ambassadör Lundin skriver i sin utredning: "Att formellt observera konventionen avger dock också en politisk signal vars effekter noga bör övervägas. Frågan om att delta vid statsparternas möten som observatör bör vidare utredas när förutsättningarna härför klarnar.
I vågskålen bör då läggas förutom kostnader för detta även hur ett svenskt observatörskap skulle tolkas i omvärlden." I sitt svar säger utrikesministern att hon uppfattar att den linje Sverige har är välkänd och respekterad bland våra grannländer och att det inte skulle påverka.
Då är frågan: Har man egentligen från regeringens sida gjort en ordentlig utredning av vad detta skickar för signaler till omvärlden, eller bygger detta bara på enskilda uppfattningar? Och så en annan fråga: Hur tror utrikesministern att den här konventionen över huvud taget ska kunna bära frukt med tanke på att inga kärnvapenstater har skrivit under den utan har förkastat den?
För mig är det helt obegripligt att man tror att man ska kunna fortsätta att driva på en konvention som de berörda inte över huvud taget är intresserade av. Det blir ju bara ett slag i luften. Något sekretariat är inte heller bundet till detta. Då är frågan: Hur ska man över huvud taget kunna följa arbetet och konventionens utveckling, som utrikesministern säger? Hur ska man kunna kontrollera detta?
Jag uppfattar det hela som att detta, 2017 när Sverige röstade ja till den här konventionen, var en fråga som dåvarande utrikesminister Margot Wallström drev. Men hon mötte motstånd i sin egen regering, från försvarsminister Peter Hultqvist, och sedan kom observatörskapet som någon sorts kompromiss inom regeringen.
Jag skulle återigen vilja ställa dessa frågor till utrikesministern: Hur ska man kunna följa utvecklingen av konventionen när det inte finns något sekretariat knutet till den? Och har regeringen gjort en ordentlig utredning av vilka signaler detta skickar till vår omvärld?
Björn Söder (SD):
Jag tycker att det är lite märkligt att man har beslutat att vi ska bli observatörer i TPNW, men man vet inte hur sekretariatet kommer att utformas eller hur mycket detta kommer att kosta Sverige. Man vet inte heller hur det skulle påverka kärnvapenstaterna eftersom de inte är intresserade av att vara med. Jag delar utrikesministerns uppfattning om vikten av NPT.
Jag tycker att vi skulle fortsätta jobba inom NPT och vidareutveckla det. Men att skapa en ny konvention, som inte över huvud taget kan bära frukt eftersom de som är berörda inte ens vill vara med och har förkastat konventionen - hur kommer det att göra att nedrustning sker?
Det måste ju finnas en plan för det om man ansluter sig, antingen genom att ratificera konventionen eller genom att ansluta sig som observatör, som regeringen vill. Än en gång: Hur kan man bestämma sig för att bli observatör i något som man egentligen inte vet någonting om, vare sig hur det kommer att se ut, vad det kommer att kosta eller hur det över huvud taget ska nå någon framgång?
Jag vill ändå tacka utrikesministern för debatten och passar på att göra det nu.
Björn Söder (SD):
Danmarks Radio avslöjade i förra veckan att ett omfattande amerikanskt spionage under Obama-Biden-administrationen ägt rum i samverkan med Danmarks försvarsunderrättelsemyndighet mot Danmark och bland annat Sverige. Man har spionerat på Sverige och svensk försvarsindustri. Detta ägde lägligt rum under slutfasen av den danska processen med att köpa in nya stridsflygplan, där Saabs Gripen var ett av alternativen.
Man kan misstänka att de amerikanska företag som också ingick bland alternativen drog fördel av detta, och mycket riktigt valde också Danmark sedermera ett av de amerikanska alternativen. I Norge har den norska försvarsministern uppgivit att han ska ta kontakt med sin danska motsvarighet för att få klarhet i vad som har skett. Han informerade också den norska utrikes- och försvarskommittén om de nya uppgifterna. Det är naturligtvis mycket bra att man i Norge agerar snabbt och informerar om vad som har framkommit. Att inte samma sak har skett skyndsamt även i Sverige förvånar.
Det ter sig utifrån uppgifterna i Danmarks Radio som att Sverige har drabbats hårdare av spionaget. Min fråga till försvarsministern är vilka åtgärder han tänker vidta med anledning av de uppgifter som framkommit i medierna om att Förenta staterna har spionerat på bland annat Danmark och Sverige och hur detta påverkar framtida samarbete med USA med tanke på att Biden ser ut att bli ny president.
Björn Söder (SD):
Jag begärde ordet men inte för att replikera på min kristdemokratiska kollega, och jag ämnar inte heller gå i polemik med fru talmannen. Men jag vill för protokollets skull påpeka att betänkandet inte bara, som fru talman menade, behandlar den svenska delegationens redogörelse utan även regeringens skrivelse om det svenska ordförandeskapet förra året. I detta spelade ministerrådsmötet och UD:s brister i organisationen av detsamma en roll, vilket jag tog upp i mitt anförande.
Björn Söder (SD):
Nu när vi har utrikesministern på plats i kammaren och diskuterar OSSE skulle jag vilja ta tillfället i akt att ställa en fråga. Inför årets sommarmöte med den parlamentariska församlingen i Birmingham har jag skrivit ett förslag, ett så kallat supplementary item, där jag tycker att man ska jobba för att få med Taiwan som en partner for cooperation i OSSE.
OSSE innefattar i dag ett begränsat område; det är Europas och Östeuropas stater, USA, Kanada och länderna i Centralasien som ingår. Utöver detta finns i dag partners for cooperation: Afghanistan, Algeriet, Australien, Egypten, Israel, Japan, Jordanien, Marocko, Sydkorea, Thailand och Tunisien.
I till exempel Astana Commemorative Declaration från 2016 pratar man om och uppmanar man till en ökad interaktion med Medelhavsländer och Asien för OSSE:s del. I Vilnius Ministerial Council Decision on Partners for Cooperation Afghanistan 2011 pratar man också om utökat partnerskap för samarbete. Den parlamentariska församlingen kan inte själv ta ett beslut om att man vill ha en ny partner for cooperation, utan det måste tas på ministerrådsnivå.
Därför skulle jag vilja ställa frågan till utrikesministern hur Sveriges regering ser på att försöka verka för att få med Taiwan som partner for cooperation till OSSE.
Björn Söder (SD):
Tack så mycket för svaret, utrikesministern! Jag är väl medveten om att det krävs konsensus, och det är också detta som i dag ställer till problem för OSSE. Men utöver detta, skulle utrikesministern för Sveriges del, om OSSE:s parlamentariska församling skulle ta ett sådant beslut och det finns stöd, kunna trycka på inom OSSE även om förutsättningarna kanske inte finns där just nu? Detta är en viktig signal att sända.
Jag vet att utrikesministern i samband med alla mina frågor som gällt Taiwan genom åren hela tiden har återkommit till att Sverige gör vad man kan för att få med Taiwan i de internationella samarbetena. Då är ju detta ett bra sätt att från svensk sida skicka en signal om att man också önskar ha Taiwan med som en partner for cooperation till OSSE.
Björn Söder (SD):
När vi har biståndsministern på plats i kammaren vill jag ta tillfället i akt och ställa en fråga till henne. Genom åren har jag lyft upp problematiken med just UNRWA och den grova antisemitism och terroruppvigling som bedrivs vid UNRWA:s skolor. Så sent som i år kunde vi se att terrororganisationen Hamas tilläts registrera barn på sina sommarläger vid UNRWA:s skolor.
Vi har också sett att skolböcker som i år används i den palestinska myndighetens skolor, UNRWA:s skolor, innehåller värre terroruppviglingar än tidigare år. Jag har genom åren, gång på gång, gett konkreta exempel på detta. Sveriges regering har nu ingått ett nytt fyraårigt strategiskt avtal med UNRWA och kommer under 2022-2025 att bidra med totalt 2,1 miljarder skattekronor till organisationen.
Jag ställde därför en fråga till biståndsministern och fick svar på den i dag. Min fråga var om hon, mot bakgrund av de problem som jag tog upp i frågan, ansåg att det var rätt att finansiera organisationen med ytterligare 2,1 miljarder kronor och om man har tänkt vidta några särskilda åtgärder med anledning av de problem som jag hade radat upp.
Svaret jag fick från biståndsministern i dag var att: Det är regeringens uppfattning att den bild som Björn Söder förmedlar av UNRWA inte är korrekt. UNRWA spelar tvärtom en viktig roll för att motverka extremism och antisemitism i en region präglad av en konflikt som nu har pågått i över 70 år.
På vilka faktaunderlag bygger ministern sitt ställningstagande eller uttalande om att UNRWA spelar en viktig roll för att motverka extremism och antisemitism? Vilka belägg har ministern för det påståendet? Jag ger åtskilliga konkreta exempel på raka motsatsen. Fru talman!
Jag vill gärna ha ett svar från biståndsministern, när hon nu är i kammaren i dag, om på vilka faktaunderlag hon bygger detta påstående.
Björn Söder (SD):
Jag ställde en rad frågor till utrikesministern, sju till antalet, eftersom jag inte har varit tillfreds med de svar jag har fått tidigare på en uppsjö av olika skriftliga frågor. Jag kan konstatera och notera att utrikesministern väljer att fortsätta att inte besvara mina frågor.
I sitt svar ägnar hon mer än halva tiden åt att berätta vad jag har frågat om, och under andra halvan kom ett svar som inte besvarar samtliga frågor. Jag skulle därför vilja upprepa en del av frågorna. Den ena är: Avser regeringen att ta fram en strategi för att få med Taiwan i internationella samarbeten och organisationer?
Den andra är: Har regeringen över huvud taget rönt några framsteg i att få med Taiwan i de internationella samarbetena och organisationerna? Jag skulle vilja att utrikesministern motiverar varför regeringen inte inkluderade Taiwan i nätverket the Leaders Network.
På regeringens hemsida skriver man att nätverket "förenas i synen på att det krävs mer internationellt samarbete och effektiva internationella organisationer för att världen ska kunna klara utmaningar som pandemier, klimatkrisen och en ökande ojämlikhet i världen".
Med tanke på de erfarenheter och kunskaper som Taiwan besitter när det gäller pandemibekämpning vore väl detta ett ypperligt för Sverige att bjuda in Taiwan, speciellt när utrikesministern säger att regeringen stöder Taiwans deltagande i internationella sammanhang där deltagandet är meningsfullt och inte kräver status som stat.
Detta var ett ypperligt exempel på ett sådant sammanhang där det inte krävdes status som stat och där deltagandet var meningsfullt, med tanke på den kunskap och expertis de besitter. Jag skulle vilja fråga ännu en gång varför regeringen, när den väl får chansen att bjuda in Taiwan, inte gör detta, trots att regeringen annars har en ganska hög svansföring i detta ämne.
Jag skulle gärna vilja att utrikesministern svarar på de frågor jag har ställt och också motiverar varför man inte inkluderade Taiwan i the Leaders Network.
Björn Söder (SD):
Nej, utrikesministern, detta beror inte på att vi inte gillar utrikesministerns svar utan på att svaren på våra frågor uteblir. Det är kanske svar på andra frågor men inte på de frågor som vi har ställt. Jag har ställt frågan om Sverige har en strategi när det gäller att inkludera Taiwan i de internationella organisationerna. Svaret på den har uteblivet. Jag tolkar det som att det inte finns någon sådan strategi. Då kanske hon kan besvara den andra frågan som jag ställde, om man har en ambition att ta fram en sådan strategi i så fall.
Jag ställde också frågan om man har rönt några framsteg kring att inkludera Taiwan. Det har jag inte heller fått svar på. Vidare säger utrikesministern att the Leaders Network bara är ett av alla andra nätverk och samarbetsorganisationer som finns och så vidare.
Men om det nu är så att Sverige har skapat ett nätverk, varför inkluderar man då inte Taiwan om man nu säger sig gå i bräschen för eller vilja jobba för att inkludera Taiwan i det internationella samarbetet? Sydkorea gör säkert ett jättebra jobb där. Men varför inkluderar man inte Taiwan också för att därmed visa att man verkligen tar denna fråga på allvar?
Jag kan också ställa frågan: Vilka andra nätverk har regeringen startat upp där man har tagit med Taiwan, när man inte har gjort det i the Leaders Network? Jag vill också instämma i det som Boriana Åberg sa om representationen. När vi var i Taiwan förra veckan var det uppenbart att den svenska representationen inte fungerar. Det är inte så att den representationen alltid är på plats. Vi fick bekräftat av vår representant där att han åker från och till Stockholm hela tiden.
Han vistas i Stockholm en period, sedan är han i Taipei en period. Det är alltså inte så att vi alltid har en representation på plats där. Det skapar problem. Det finns mycket att göra där. En av de åtgärder som man kan vidta är att göra det som riksdagen kommer att besluta om framöver med ett House of Sweden då vi visar att vi verkligen tar detta på allvar och finns representerade på ett mycket större plan.
Björn Söder (SD):
Problematiken med strategiska inköp har inte kunnat undgå någon sedan rapporterna från bland annat Finland kom. Men vi har också kunnat se det här i Sverige med ett ryskt fastighetsköp vid inloppet till marinbasen på Muskö, fastighetsköp vid flygplatsen i Västerås och så vidare.
Totalförsvarets forskningsinstitut skrev i en nyligen publicerad rapport att det inte går att fastställa den totala omfattningen av ryskt ägande i närheten av svenska skyddsobjekt eller andra för totalförsvaret viktiga anläggningar, detta mot bakgrund av att det helt enkelt saknas ordentliga kontrollverktyg. Kommittédirektivet gällande kontroll vid överlåtelse och upplåtelse av egendom av väsentlig betydelse för totalförsvaret ska redovisas senast den 1 februari 2024.
Det innebär att ett lagförslag kan komma att dröja till 2025. Det är i vår mening för sent givet det kraftigt försämrade omvärldsläget men också med anledning av att det inte finns några konkreta siffror utan endast uppskattningar. Därför skulle jag vilja fråga försvarsministern om han tänker vidta några åtgärder för att säkerställa att vi kan ha ett lagförslag på plats tidigare.