KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Karin Hatt (C):
Inriktningen är att ställa om det svenska energisystemet till ett långsiktigt hållbart energisystem. Det är just därför som vi har satt tydliga styrmedel på plats för att utveckla det tredje förnybara benet i energisystemet och framför allt det tredje förnybara benet i elproduktionssystemet genom elcertifikaten.
Vi har sedan energiöverenskommelsen ingicks inlett ett ambitiöst arbete i regeringen där vi vänder på alla stenar för att se om det finns några direkta eller indirekta statliga subventioner till den svenska kärnkraften. Det är en uppgift som vi har tagit på stort allvar, för vi menade verkligen vad vi skrev när vi ingick överenskommelsen. Därför har det arbetet behövt få ta lite tid.
Jag hoppas att jag i närtid ska kunna återkomma till kammaren och redovisa resultatet av det arbetet. När det gäller skadeståndsansvaret angav vi i överenskommelsen att kärnkraftsbolagen i ökad utsträckning ska bära sina egna kostnader också i form av ett ökat skadeståndsansvar. Det är därför som vi från svensk sida har sett till att höja skadeståndsansvaret för reaktorinnehavare till 12 miljarder, vilket är högre än i Pariskonventionen.
Vi går längre än vad många andra länder i världen gör. När det gäller att ställa om till det förnybara tycker jag att det är viktigt att se att vi har valt en strategi i Sverige som har varit väldigt framgångsrik, att använda kraftfulla generella styrmedel. År 1991 var vi det första landet i världen som införde en generell koldioxidskatt. Samtidigt har vi ett starkt system när det gäller elcertifikaten, till exempel.
Tillsammans styr detta mot en utveckling där det förnybara nu växer i rekordfart. Sedan alliansregeringen tillträdde 2006 har vi sett en femdubbling av vindkraften i Sverige, och den biobränslebaserade kraftvärmen växer väldigt starkt. I tillägg till det har vi kompletterat med särskilt stöd till tekniker som är begynnande och som kan behöva stöd för att klara en marknadsintroduktion.
Anna-Karin Hatt (C):
Jag kan inte säga annat än att det är lite spännande att höra Lise Nordin vara så angelägen om att kraftindustrin ska få klara besked när det gäller kärnkraften därför att det eventuellt påverkar deras möjligheter att investera i ny kärnkraft. Det var en ny vändning från Miljöpartiet, om man säger så.
Jag tycker att vi borde glädjas åt att vi nu ser en rekordsnabb utbyggnad av det förnybara, att vi de senaste tolv månaderna har fått in 5 terawattimmar vindkraftsel, vilket är lika mycket som krävs för att försörja hela Jönköping med el under ett helt år, inte bara en gång utan sju gånger om. Om vi lägger ihop vindkraften och kraftvärmen har vi fått in 22 terawattimmar förnybar elproduktion, vilket är lika mycket som hela skogsindustrin, en av våra viktigaste näringar, behöver på ett helt år.
När det gäller försäkringsansvaret är jag den första att stryka under att det är jätteviktigt att den svenska kärnkraftsindustrin i ökad utsträckning faktiskt får bära sina egna kostnader och försäkra sig mot de risker som kärnkraften för med sig. Det är just därför som vi har höjt skadeståndsansvaret till 12 miljarder, och det är just därför som energiöverenskommelsen också innehåller en passus där vi faktiskt skriver att vi avser att utreda frågan om ett obegränsat skadeståndsansvar.
När det gäller kärnkraften i Sverige är jag övertygad om att många av dem som funderar på att investera i svensk kärnkraft tydligt har uppfattat vad energiöverenskommelsen innebär. Den innebär inga statliga subventioner, vare sig direkta eller indirekta. Den innebär att det aldrig får finnas mer än tio reaktorer i Sverige och att det inte kommer att bli aktuellt med någon ny reaktor på någon ny plats. Det är tydliga förutsättningar. Utifrån det förs det samtal mellan kraftindustrin och basindustrin.
Jag kan bara notera att utfallet av de samtalen så här långt har lett till en rekordsnabb utbyggnad av den förnybara elproduktionen. Och i dagsläget förefaller det inte vara så att det av ekonomiska skäl är mest lönsamt att investera i kärnkraft i Sverige.
Anna-Karin Hatt (C):
Det stämmer. Tittar man på statistiken ser man att Sverige, liksom många andra länder runt om i världen, har ökat sin energianvändning 2010 jämfört med 2009. Men då måste man ta hela historien. Vad beror det på? Jo, 2009 hade vi - det minns vi alla alldeles för väl - en stark finanskris och en stark lågkonjunktur då en stor del av hjulen i världen faktiskt stannade av. Det var en minskad ekonomisk aktivitet.
Efter det har vi tack och lov sett en del återhämtningstecken, och inte minst i vårt eget land har tillväxten kommit i gång igen. Skulle man, som Kent Persson antyder, sätta upp något slags absolut mål när det gäller energieffektivisering till exempel, som jag hörde dig nämna tidigare i debatten, skulle det i praktiken innebära att man satte strypsnara på den svenska tillväxten.
Vi är ju ett exportland där det är viktigt att fundera över hur mycket energi det krävs för att producera inte bara de enheter som vi använder här hemma i Sverige utan också de vi väljer att exportera. Därför behöver man använda definitioner som fångar upp detta.
Jag är den första att understryka, precis som jag gjorde i mitt inledningsanförande, att jag är väldigt bekymrad över att IEA:s rapport pekar på att vi går i fel riktning. Vi är i ganska rask takt på väg att haverera möjligheterna att nå tvågradersmålet. Det är inte på skoj utan ett faktum som kommer att förändra våra livsbetingelser världen över.
Oavsett hur det går i Durban, och kanske ännu mer om man misslyckas i Durban, har vi i Sverige ett ansvar för att agera kraftfullt för att bidra till att hejda koldioxidutsläppen och minska klimatpåverkan.
Anna-Karin Hatt (C):
Vi har precis fått höra en av de viktigaste skiljelinjerna i svensk miljöpolitik. Antingen är det så att man tror att enda sättet att ta hänsyn till miljön och också värna klimatet är att minska vår ekonomiska aktivitet, hålla tillbaka tillväxten, och att tillväxten är problemet. Eller så tror man på att det svenska exemplet som har fungerat historiskt också kan fungera framöver. Vi har sett att det är möjligt att förena högt ställda miljö- och klimatkrav med en hög ekonomisk tillväxt.
Det är faktiskt så, vilket många av våra europeiska grannar inte tror, att om vi ställer höga miljö- och klimatkrav kan det i sig skapa ekonomisk tillväxt. Det kan skapa marknad för miljöteknikindustri inte minst här hemma som kan bidra till nya företag och nya jobb i Sverige. Det är ett jätteviktigt område. Vi ser att miljötekniksektorn omsätter 120 miljarder i Sverige och sysselsätter 40 000 personer.
Det skulle kunna bli så mycket mer förutsatt att man har en syn på miljö- och klimatpolitik där man tror på utveckling och tillväxten. När det gäller nära-nollenergibyggnader stämmer det som Kent Persson säger. Det finns ett direktiv som vi ska genomföra i Sverige. Vi arbetar precis just nu i Regeringskansliet på att ta fram ett förslag. Hur skulle en sådan definition kunna se ut? Det handlar inte om nollenergi - då hade det varit väldigt enkelt - utan om en nära-nollenergibyggnad.
Förslaget kommer inom kort att kunna gå ut på remiss. Min avsikt är att kunna lägga ett förslag på riksdagens bord under våren. Det är väldigt viktigt. Ska vi lyckas komma åt klimatutmaningarna och lösa klimatproblemen måste vi fortsätta med energieffektivisering i de svenska bostäderna.
Men vi måste också se till att ställa om det svenska transportsystemet så att vi till 2030 kan ha ett transportsystem som är helt oberoende av fossila bränslen.
Anna-Karin Hatt (C):
Apropå detta med elnationalism: Jag blir väldigt glad om det som Börje Vestlund säger här gäller för hela socialdemokratin. I debatten har det låtit som att man önskar att vi kunde avskaffa hela systemet med elprisområden. Men gör vi det flyttar vi flaskhalsproblemen ut till den svenska gränsen, och då är vi tillbaka på ruta ett i den nordiska diskussionen. Är man angelägen om att den nordiska marknaden ska fungera måste vi få en bättre ordning här.
Jag är den första att understryka att det hade varit väldigt bra om engagemanget nu för Sydvästlänken hade varit lika starkt tidigare och framför allt om det hade varit särskilt starkt före 2006. När vi tillträdde kunde vi konstatera att vi beträffande Svenska kraftnät låg på investeringsnivåer som var alldeles för låga. Nu ligger vi på 3 1⁄2 miljard avseende de kommande tio åren, vilket är sex gånger mer än under Socialdemokraternas sista tolv år vid makten.
Därför är det mycket bra om vi nu kan konstatera att Socialdemokraterna står upp för att vi måste hitta en ordning innebärande att den nordiska marknaden fungerar bättre. Jag kan inte låta bli att kommentera vad Ingela Nylund Watz säger apropå det världsunika samarbete som vi den 1 januari 2012 ingår med Norge. Det kan låta som en väldigt bra idé att rösta för Socialdemokraternas förslag och för avslag beträffande avtalet och att säga att vi ska ha en högre ambitionsnivå.
I praktiken skulle det innebära att hela avtalet skulle falla. Både Ingela Nylund Watz och jag vet att bilaterala avtal fungerar på det sättet. Det hade inneburit att vi inte hade fått in förnybar elproduktion i det nordiska systemet motsvarande halva svenska kärnkraftsproduktionen eller halva elbehovet inom svensk industri. Därför är det väldigt bra att riksdagen valde att rösta för regeringens förslag och att bekräfta det bilaterala avtalet.
Därmed får vi in 26 viktiga terawattimmar förnybar el i det nordiska elförsörjningssystemet. Med dessa ord vill jag tacka för interpellationsdebatten och samtidigt önska Börje Vestlund, Ingela Nylund Watz och Marie Wickberg samt talmannen och kammarens övriga personal och ledamöter god jul.
Anna-Karin Hatt (C):
Kent Persson har frågat mig om jag kommer att verka för att höja nivån på elcertifikatssystemet för att främja en ytterligare utbyggnad av vindkraften. Jag skulle vilja börja med att understryka att utvecklingen av den förnybara energin är en viktig del i regeringens energipolitik. Den förnybara elproduktionen ska byggas ut för att i allt högre grad ersätta den fossila energin, stärka försörjningstryggheten och även minska beroendet av kärnkraft och vattenkraft.
Precis som Kent Persson skriver i interpellationen har bland annat vindkraften utvecklats kraftigt under de senaste åren, och det är glädjande att därmed se att regeringens politik ger resultat. Under 2010 lade regeringen fram propositionen Höjt mål och vidareutveckling av elcertifikatssystemet med bland annat förslag på ambitionshöjning och förlängning av systemet. Riksdagen biföll regeringens proposition, och den nya lagen trädde i kraft den 1 juli 2010.
Under 2011 lade regeringen fram propositionen En ny lag om elcertifikat - enklare regler och en gemensam elcertifikatsmarknad . I propositionen föreslogs bland annat att ett avtal mellan Sverige och Norge om en gemensam marknad för elcertifikat skulle godkännas av riksdagen.
Avtalet innebär inget annat mål för förnybar elproduktion i Sverige än det som riksdagen antog i maj 2010, det vill säga 25 terawattimmar ny förnybar elproduktion till 2020, och inte heller någon ändring i den svenska kvotkurvan eller i tilldelningsregler.
Riksdagen biföll regeringens proposition, och avtalet mellan Sverige och Norge om en gemensam marknad för elcertifikat trädde i kraft den 1 januari 2012, samtidigt som den nya lagen om elcertifikat. Regeringen angav i propositionen En sammanhållen klimat- och energipolitik - Energi att inriktningen för perioden efter 2020 är en fortsatt successiv ökning av den förnybara elproduktionen.
Det är av stor vikt att ha långsiktiga spelregler för investerare, och regler bör inte ändras för ofta. I avtalet mellan Sverige och Norge om en gemensam marknad för elcertifikat aviseras att nästa kontrollstation för elcertifikatssystemet ska ske senast vid utgången av 2015 och därefter vart fjärde år.
Anna-Karin Hatt (C):
Regeringen har högt ställda mål och visioner för den svenska energi- och klimatomställningen. Att ställa om energiproduktionen till långsiktigt hållbara alternativ är naturligtvis en del i det arbetet och en förutsättning för det.
Den höjning till 25 terawattimmar till 2020 som vi genomförde i elcertifikatssystemet när vi ingick energiöverenskommelsen var en kraftfull förstärkning av systemet. Andra åtgärder är planeringsstöd, stöd till marknadsintroduktion för vindkraft och förlängt stöd till Nätverket för vindbruk.
Det har sammantaget bidragit till den rekordartade tillväxt som vi ser i dag och som Kent Persson beskriver. Som interpellanten skriver i frågan och säger här i debatten bidrar vindkraften, tvärtemot vad en del påstår, till att hålla nere priset på el. Det gäller inte bara vindkraftsel utan all el. På det sättet ökar konkurrensen på elmarknaden.
Det är ett viktigt bidrag inte bara för att ställa om i mer hållbar riktning utan också för att se till att konsumenterna kan få bättre kontroll över sina elräkningar. Vindkraften har blivit en allt viktigare del av det tredje förnybara benet i energipolitiken och är det energislag som växer allra snabbast i Sverige.
I energi- och klimatpropositionen 2009 angav regeringen att inriktningen för perioden efter 2020, det vill säga efter den period som elcertifikatssystemet gäller, är en fortsatt successiv ökning av den förnybara elproduktionen.
Det är en förutsättning för att vi ska nå de långsiktiga mål som vi har slagit fast, inte minst målet om att Sverige 2050 inte ska ha några nettoutsläpp av växthusgaser över huvud taget. Det är en inriktning som är väl känd av branschen.
För att den ambitionshöjningen ska kunna ske på rätt sätt, med rätt utgångspunkt, utifrån energibalansen och kostnaderna för energislagen och de förutsättningar de har och utifrån hur behoven har utvecklats är det viktigt att vi håller oss till den kontrollstation som regeringen har aviserat och har för avsikt att genomföra 2015.
Att föregripa den kontrollstationen och redan nu ändra i systemet skulle inte ge de långsiktiga och välgrundade beslut som den förnybara energin behöver.
Anna-Karin Hatt (C):
När det gäller målnivåer och ambitionsnivåer i elcertifikatssystemet är det viktigt att tydliggöra att elcertifikatssystemet syftar till att stimulera utvecklingen av och investeringar i den mest lönsamma förnybara elproduktionen. När systemet sattes i sjön såg vi inledningsvis ganska stora investeringar i biobränslebaserad kraftvärme eftersom det var det ekonomiskt mest lönsamma just då.
Nu ser vi hur vindkraften leder till stora investeringar i Sverige. Jag är övertygad om att när vi nu har öppnat den gemensamma marknaden med Norge kommer vi att få se att det blir mer investeringar i vattenkraft på den norska sidan eftersom det är mer lönsamt där medan det blir mer investeringar i vindkraft i Sverige. I energiöverenskommelsen finns det skrivningar om att vi ska minska beroendet av den storskaliga vattenkraften och kärnkraften.
Det är mot bakgrund av att vi de senaste vintrarna har sett hur sårbart Sverige är när vi i så stor utsträckning är beroende av storskalig kärnkraft som vi vet inte alltid fungerar och levererar när behoven är som störst. Storskalig vattenkraft innebär att om vi har brist på vatten i vattenmagasinen leder det till att svensk industri har svårt att lita på leveranssäkerheten.
Så har det inte varit den här vintern då vi har haft mycket vatten, men förra vintern var vi i en sådan situation. Det är just för att säkra en försörjningstrygghet som regeringen pekar ut att det är strategiskt viktigt att bygga ut det tredje benet.
Så länge man håller sig till det som jag tror att vi har bred politisk enighet om i Sveriges riksdag - det finns inte något starkt tryck för att bygga ut någon av de orörda älvarna - är det svårt att öka utkomsten från den storskaliga vattenkraften. Däremot finns det möjlighet att bygga ut den biobaserade kraftvärmen. Det finns möjlighet att bygga ut vindkraft, solel, vågkraft och småskalig vattenkraft.
Vi ser nu hur balansen i elsystemet håller på att förändras. I dagsläget har vi ett elsystem där 45-46 procent av den el som vi producerar kommer från den storskaliga vattenkraften. Mindre än 40 procent kommer från kärnkraften, vilket gör att vi är mindre beroende av den i dag, och en växande andel småskalig och förnybar el utgör i dagsläget 12 procent.
Sammantaget kan man se att den absoluta majoriteten el i det svenska elsystemet kommer från förnybar energi - i runda slängar 60 procent - vilket är mycket positivt. Men om denna investeringsvilja ska fortsätta och om marknadsaktörerna ska kunna göra sina investeringar utifrån förutsägbara spelregler kan inte vi från politikens sida från ett år till ett annat gå in och förändra dem.
Därför är det otroligt viktigt att vi nu låter elcertifikatssystemet verka, därför att det verkar mycket bra, och sedan återkomma vid kontrollstationen 2015 och göra bedömningar. Finns det behov av att då höja ambitionsnivåerna? Hur ska vi gå vidare efter 2020? Är det med detta system, eller är det på något annat sätt? Men att nu i förtid gå in och förändra spelreglerna skulle inte gagna investeringarna och utbyggnaden av den förnybara energin.
Anna-Karin Hatt (C):
Det stämmer, som Kent Persson säger, att vindkraften till följd av rent naturliga förutsättningar är beroende av reglerkraft för att kunna fungera och även för att den ska kunna fungera i det svenska elsystemet. Den bedömning som jag, Näringsdepartementet och regeringen gör är att det finns gott om utrymme i den svenska vattenkraften som ännu inte är använt och där vattenkraften kan fungera som reglerkraft även för en fortsatt vindkraftsutbyggnad.
Jag tycker att det är helt fantastiskt att se att det elcertifikatssystem som nu har funnits ett antal år och som Sverige är ganska ensamt om - det är ganska unikt som modell - faktiskt fungerar. Det har de senaste åren lett till en helt fantastisk utveckling. Sedan 2006 har vindkraftsproduktionen femdubblats i vårt land, och förra året slog den nya rekord.
Precis som Kent Persson beskrev tidigare gör Svensk Vindenergi prognoser om att vi i år kan komma upp i nästan åtta terawattimmar och kanske så mycket som elva terawattimmar under 2013.
Detta är fortsatta rekord som övertrumfar det som vi hittills har sett och som pekar på att regeringens energipolitik faktiskt fungerar och att de viktigaste styrmedel som vi har, elcertifikatssystem och olika stöd för att introducera vindkraften lokalt och i den fysiska planeringen, faktiskt leder till konkreta resultat.
Anna-Karin Hatt (C):
Krister Örnfjäder har frågat mig om min syn på sambandet mellan energianvändning och välfärd, hur det i dagsläget i så fall ser ut och hur det i framtiden kan komma att utvecklas. Krister Örnfjäder har vidare frågat vilka investeringar och kostnader som jag anser kommer att krävas per år fram till 2030 för att uppnå fossilfrihet. Frågorna ställs mot bakgrund av minskande oljetillgångar och risken för bristsituationer. Som jag ser det handlar frågorna i grunden om dagens oljeberoende.
Det här är några av många komponenter i ett långsiktigt arbete där politiken fokuserar på att stegvis öka energieffektiviteten i transportsektorn, bryta fossilberoendet och minska klimatpåverkan. Regeringen har slagit fast att Sverige 2030 bör ha en fordonsflotta som är oberoende av fossila bränslen.
Redan i dag kan vi se att arbetet ger resultat, där bland annat försäljningen av fordonsgas slår nya rekord och andelen miljöbilar är stor. Vi arbetar just nu med direktiv till en utredning om hur vi går vidare med nästa steg för att nå denna vision. Jag räknar med att denna utredning ska kunna tillsättas under våren. Vad gäller frågorna om investeringsbehov och förhållandet mellan energianvändning och välfärd är det självklart att tillgång på miljövänlig energi till acceptabla priser är en nödvändighet.
Problemet är dock inte i första hand den fysiska tillgången på drivmedel. International Energy Agency gjorde nyligen bedömningen att marknaden kommer att förses med tillräckliga kvantiteter drivmedel. Problemet, skrev IEA, var att den globala omställningen till nya bränslen går för långsamt och att möjligheterna att nå tvågradersmålet minskar förfärande fort.
Regeringen kommer därför att fortsätta ha en hög ambitionsnivå i strävan att göra Sverige oberoende av fossila bränslen. Vi är övertygade om att det är bra både för miljön och för jobben.
Anna-Karin Hatt (C):
Som jag har angett i svaret har regeringen vidtagit flera åtgärder. Faktum är att många av de satsningar som regeringen har genomfört inom energi- och klimatområdet på senare år har haft just särskilt fokus på transportsektorn. Vi har gjort omfattande satsningar när det gäller forskning kring energieffektiva fordon, förnybara drivmedel och andra generationens biobränslen.
Vi har infört miljöbilspremie, supermiljöbilspremie och demonstrationsprogram för elfordon. Vi har skärpt miljöbilsdefinitionen och utökat skattenedsättningen på biodrivmedel. Varför gör vi detta? Jo, det beror på att vi vet att transportsektorn är den stora utmaningen om vi ska lyckas hålla oss under tvågradersgränsen.
Vi har haft en fantastisk utveckling i Sverige från 1970 och framåt om man ser till hur samhället som helhet har lyckats minska oljeberoendet. 1970 var 80 procent av all vår energikonsumtion fossil, och 40 år senare är vi nere i halva det - 40 procent. Det är en fantastisk utveckling.
Tittar vi på transportsektorn kan vi dock konstatera att 98 procent av alla drivmedel i Sverige var fossila 1970. 40 år senare är 95 procent fortfarande fossila - nästan hela utmaningen återstår.
Det är just därför regeringen har slagit fast den internationellt sett ganska unika ambitionen att Sverige ska lyckas se till att vår fordonsflotta är fossiloberoende till 2030. Det är en oerhört ambitiös målsättning; jag tror att få länder kan peka på något motsvarande.
Att vi har slagit fast den visionen beror dock på att vi ser precis det Krister Örnfjäder pekar på: Om vi inte har rätt målsättningar och gör rätt saker i dag riskerar vi att bygga fast oss i en energiinfrastruktur eller i transporter som kommer att generera fossila utsläpp i årtionden framöver. Det stämmer att den bil som rullar ut från fabriken i dag kommer att rulla om tio år också.
Det är väldigt viktigt att vi ser till att vi har incitament och styrmedel som styr så att vi ökar andelen förnybara bränslen och uppmuntrar alla de konsumenter som faktiskt vill välja en miljövänlig bil när de står inför att byta ut den bil de redan har. Men att redan i dag peka ut alla de åtgärder som kommer att krävas för att vi ska kunna nå visionen för 2030 skulle jag säga vore ganska oansvarigt.
Vi vet att vi har ett antal konkreta styrmedel som fungerar, inte minst de generella med koldioxidskatten och skattebefrielsen för biodrivmedel. Vi vet dock också att nya tekniska genombrott, nya innovationer, ständigt kommer att ske. Vår uppgift från politikens sida är att vara med och driva fram dessa men också att anpassa oss till nya förutsättningar och nyttja de goda lägen som kan komma utmed vägen.
Vår roll är att sätta upp ambitiösa målsättningar och ange ramarna. Genom de mål och åtgärder vi hittills har satt för omställningen i Sverige till 2050 och när det gäller omställning av fordonsflottan till 2030 har vi redan tagit stora steg för att peka ut i vilken riktning Sverige och svensk transportsektor faktiskt behöver gå.