Kurt Kvarnström (S):
Jag hade tänkt avstå från att delta i den här debatten. Det har sagts väldigt mycket, men det är också mycket som är osagt. Det är mycket diskussion om en historia som går långt tillbaka i tiden i stället för den historia som är mycket viktigare och som den här interpellationen egentligen handlar om. Vad har hänt när man har infört mängder med nya regler? Vad hände under hösten?
Det är sällan en myndighet skriver så starkt i sitt remissyttrande som Försäkringskassan har gjort om hur man ser på den stora förändring av sjukförsäkringen som den borgerliga majoriteten här i riksdagen applåderade igenom, hur kritisk man var till att över huvud taget kunna klara av att genomföra den. Det är klart att man inte klarar av hela den administration och den förändring som kom i det läget. Det borde regeringen ha insett. Det är det som är den stora orsaken till den här debatten.
Det är naturligtvis helt oacceptabelt att det tar så här lång tid. Det tror jag att vi alla i grunden är överens om. Men de signaler, den debatt och de förslag som vi i alla de här delarna har lagt fram har man från regeringens sida helt nonchalerat liksom från de borgerliga ledamöterna i utskottet och i kammaren. Alla de förslag vi har fört fram när det gällt att förändra en del av de här sakerna har ju avslagits.
Det förefaller inte heller som om vi i den här debatten får något ytterligare svar från ministern när det gäller de framställningar som finns i interpellationen. Ministern väljer att prata om helt andra saker. Vi har hört nästan till leda, vill jag påstå, om den rehabiliteringskedja som så att säga är lösningen på alla de här problemen.
Jag har personligen inte sett mycket av rehabiliteringskedjan, och jag tror att det är få människor som över huvud taget har sett något av den. En viktig del som Lars Gustafsson nämnde är den finansiella samordningen. Där har man lyckats med konststycket att till och med minska resurserna i stället för att fortsätta att bygga ut för de allra svagaste i vårt samhälle. De resurserna har man med hjälp av sin budgetteknik lyckats reducera under innevarande år.
Det går bra att stå här i talarstolen och prata om att rehabiliteringen och stödet för människorna har gått framåt, men gå ut och träffa de människor som har behov av stödet. De ser inget av det i dag. De ser inget ökat ansvar hos de enda som ska ha ansvaret i dag, nämligen arbetsgivarna. Man har lutat sig mot reglerna och sagt att arbetsgivarna kommer att sköta det på ett bra sätt. Det ser vi inget av i dag.
Bekymret för människorna är att de inte får de pengar de har rätt till i tid. Ränta på försenade pengar har diskuterats i vår framställning och i diskussionen och debatten. Den frågan har helt nonchalerats av den borgerliga regeringen. Här önskar jag mig att ministern, med det som har sagts hittills, kommer med ett klargörande.
Under dessa dryga två år har vi fått veta att det inte finns tid att utreda men att regelförändringar måste genomföras. Det har vi mött i flera olika situationer, inte minst när det gäller förändringar i sjukförsäkringen. Det har inte funnits utrymme att prata om en socialförsäkringsutredning. Det hade funnits utrymme för en sådan under lång tid om det hade funnits någon vilja.
I grunden finns inte viljan, utan regeringen har för avsikt att fortsätta att driva den politik som i grunden sparkar på de allra svagaste i vårt samhälle och gynnar dem som har det bra ställt.