Peter Hultqvist (S):
Sven Otto Littorin sade så här i en radiointervju strax efter regimskiftet 2006: Vi riktar nu in hela politiken på ett enda mål, se till att bryta utanförskapet och få fler i arbete. Det är den stora uppgiften. Det vann vi valet på, och det ska vi göra. Det var proklamationen. Nu ha det gått två och ett halvt år.
Sanningen om Sverige är att arbetslösheten ökar rejält. Socialbidragsutgifterna stiger i kommunerna. Antalet varsel ökar. En stor del av de arbetslösa saknar till och med a-kassa som en följd av högerregeringens och Borgs kamraters höjningar i densamma. Socialbidrag blir det som återstår.
Ni driver in människor i ert eget så kallade utanförskap. Riksdagens utredningstjänst har redovisat siffror om den så kallade breda arbetslösheten. Källorna är SCB och AKU. År 2006 uppgick den till 17,9 procent av befolkningen i åldern 16-64 år. År 2009 beräknas den bli 19,5 procent, och år 2010 hela 22 procent. Är detta ett bra resultat, Anders Borg?
Har det lett till ett minskat utanförskap? Är det vad riksdagens utredningstjänst redovisar? Jag kan inte få det till någonting av detta. Riksdagens utredningstjänst är accepterad som vederhäftig och ger svart på vitt om regeringens misslyckanden. Littorins uttalanden studsar nu tillbaka till Anders Borgs knä. Vad är det finansministern egentligen ska göra för att bryta utanförskapet? Metoderna hittills har visat sig vara synnerligen uddlösa.
Snart är 500 000 människor arbetslösa. Statsministern, din nära vän och kamrat, stod här i kammaren för en tid sedan och sade att arbetslösheten bara går att påverka marginellt. Det minns även Borg. Är det också din uppfattning? Är det inte detsamma som att Reinfeldt i praktiken abdikerar i kampen mot arbetslösheten?
Han och regeringen ger i praktiken upp. Socialdemokraterna har presenterat ett program för 120 000 fler personer i arbete, utbildning och arbetsmarknadsåtgärder. Ni säger nej till det. I stället för att ge dessa människor en chans är det passivt understödstagande som är ert alternativ. Är det att bekämpa utanförskapet?
Jag tycker ärligt talat att retoriken behöver rensas när det gäller utanförskapet. Människor som blivit arbetslösa utan egen förskyllan, som studerar, är hemmafruar, värnpliktiga, sjuka och förtidspensionerade var enligt er egen ovetenskapliga definition från valrörelsen betecknade som utanför. Jag har träffat många människor som upplevt sig som stämplade.
De tycker att den politiska retoriken drar en gräns mellan dem som har arbete och dem som inte har arbete. Det blir en skuldbeläggning där man skapar konstlade motsättningar. Varsel, lågkonjunktur, regeringens dåliga arbetsmarknadspolitik och nedskärningar är inte den enskilde individens fel. Sluta med de negativa stämplarna på människor och bjud in dem i samhället i stället!
Sedan tycker jag att Borg blandar och ger så att utanförskapet kan bli i stor sett vad som helst. Ni blandar och ger så att det passar er själva med retoriken och statistiken. Men ni glömmer att Riksrevisionen har sågat er egen definition. Det står: Ta initiativet till att precisera begreppet utanförskap så att det uppfyller de krav som bör ställas på målvariabler enligt de kriterier som formulerats i riksdagen.
Man är inte nöjd med regeringens redovisningar. Vad tänker du vidta för åtgärder mot bakgrund av de siffror från riksdagens utredningstjänst som visar att ni misslyckats rejält med er politik mot utanförskapet, Anders Borg?