Finn Bengtsson (M):
Jag får tacka för två intressanta interpellationer, om regeringens arbetslinje av Monica Green och om den ekonomiska politiken och arbetslösheten av Peter Persson. Jag får också tacka statsrådet Anders Borg för ett utförligt och bra svar när det gäller arbetsmarknadspolitikens inriktning, inte minst i den kommande budgetprocessen. Herr talman! Låt mig trots allt påminna lite grann om vad debatten handlar om.
Den handlar om hur fler människor ska komma närmare arbetsmarknaden snarare än att hållas borta från den. Låt oss då reflektera lite över hur arbetsmarknadspolitiken såg ut innan alliansregeringen tillträdde 2006. Bland annat hade vi en massjukskrivning av stora mått, som också regeringen har åtgärdat med hjälp av en klok reformering av sjukförsäkringen.
Det här har lett till att de tal vi såg under den sista mandatperioden för den socialdemokratiska regeringen för sjukskrivna var ungefär dubbelt så många sjukskrivna dubbelt så länge som vi kan konstatera i dag, när vi nu har nått nära ett Europagenomsnitt. Många av dessa människor har kommit närmare och till och med rakt in i en arbetsmarknad som de tidigare hölls borta från.
Under den tid vi hade de högsta sjukskrivningstalen var det en påtaglig geografisk skillnad över landet. Man använde sjukförsäkringen, en av våra viktigaste trygghetssystem, som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd för att dölja den massarbetslöshet som faktiskt fanns i landet. Detta har åtgärdats. Låt oss titta på jobbskatteavdraget, som framgångsrikt har genomförts i fyra omgångar.
Förhoppningsvis kommer vi att se ytterligare jobbstimulerande uppdrag från regeringens håll i framtiden. Av de fyra jobbskatteavdragen har - hör och häpna - Socialdemokraterna tyckt att tre av dem var alldeles utmärkta. Varför det fjärde inte skulle vara det är för mig förvånande. Det visar sig att den typen av insatser ger incitament att vilja arbeta snarast mer än mindre.
Detta skapar nettointäkter, precis som när en sjukförsäkring fungerar mer försäkringsmässigt, till vårt land. Det här beskrivs av oppositionen som att sänka skatter för de rikaste. Här finns tydliga låglöneprofiler. I grunden är den nettointäkt som vi kan se av de två reformerna, jobbskatteavdragen och sjukförsäkringsreformen, sådan att vi kan investera i välfärdspolitik. Man kan investera i en kömiljard till landstingen för att korta köerna och öka tillgängligheten till sjukvården.
Man kan investera i en psykiatrimiljard och permanenta denna. Det är något som Socialdemokraterna har försummat, trots att psykiatrin är ett av de områden inom välfärden som har varit mest styvmoderligt behandlat under många socialdemokratiska år. Man investerar i en rehabiliteringsmiljard för att få folk som har varit sjukskrivna att komma tillbaka till arbete snabbare. Man investerar i en så kallad sjukskrivningsmiljard för att göra hela processen runt sjukskrivningen mer rättssäker och för individen trovärdig.
Dessutom kunde vi under förra mandatperioden lansera den i modern tid största forskningspolitiska satsningen som någon regering har gjort, genom att regeringen har genomfört jobbstimulerande reformer. Det är så jag upplever svaret från Anders Borg till interpellanterna.
Det handlar dels om hur arbetsmarknadspolitiken attackerats utifrån de frågor som har ställts i interpellationen, dels historieskrivningen när det gäller reformer på hälso- och sjukvårdens område, på socialförsäkringsområdet och inte minst jobbskapandet med hjälp av jobbskatteavdragen, som Socialdemokraterna i princip har accepterat, även om man i de här interpellationerna inte riktigt vill kännas vid det.