KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Det är inga nya konkreta förslag. Det är i alla fall mycket tydligt. Jag vill kommentera några delar av svaren. På en punkt ska jag ge ministern rätt. USA har ingen lagstiftning på federal nivå. I USA sköter man den här typen av frågor på delstatsnivå. Det är inte en delstat, utan det är många delstater.
Man har allteftersom problemet har ökat skärpt till den här lagstiftningen i ett antal delstater och just hanterat det på den vägen. Att handskas med bedragare, säger ministern i svaret. Det vanligaste sättet att handskas med bedragare är väl just att använda legala medel, så att säga. Jag förstår inte varför man inte är beredd att göra det i just det här speciella fallet.
I det exempel som jag tog upp från regeringen har man använt sig av bluffuniversitet i ett cv. Om det nu var en korrekt examen som var seriös förstår inte jag varför det är borttaget från cv:t. Det är bara att gå in på regeringens hemsida och titta. Då kan man konstatera att den uppgiften är borttagen från cv:t. Om den hade varit korrekt hade den naturligtvis stått kvar.
Arbetsgivaren i sammanhanget, det vill säga statsministern, välkomnade ju att den här bluffen, den falska uppgiften, togs bort från den officiella hemsidan och sade att det var ett korrekt beslut att ta bort den. Den hade ingenting där att göra. Skälet till att arbetsgivaren inte reagerade hårdare kan väl ha varit att just denna speciella arbetsgivare har haft en mängd uppsägningar inom sitt gebit. Man kan väl inte byta ut en hel personalstat med en gång. Det går väl inte i någon verksamhet.
Han hade just då varit tvungen att göra sig av med många ministrar av en mängd olika skäl, och många av skälen låg på bluffkontot, till exempel svarta barnflickor och oförmåga att betala för sig. Att bluffa om sitt cv ligger i linje med detta. Det finns på något sätt inom samma hank och stör. Men det finns inga förslag till nya konkreta åtgärder, det förstod jag.
Patrik Björck (S):
Icke på något sätt överraskande har jag en helt annan uppfattning i den frågan. Jag tycker att det är en rimlig beskrivning av läget. Jag har blivit kontaktad av åtskilliga personer som upplever det så.
Folk som befinner sig i utanförskap och fått a-kassa eller sjukersättning sänkt, som har drabbats av straffskatt eftersom de har varit i utanförskap, som har fått alla möjligheter och arbetsmarknadsutbildningar fråntagna dem, upplever det som ett hot mot demokratin. Det var inte det de trodde, och det var inte så de hörde de borgerliga politikerna argumentera på gator och torg.
Jag har träffat borgerliga politiker som har använt begreppet utanförskap på detta ansvarslösa sätt. Folk på gator och torg har trott att man ska fixa en och en halv miljon nya jobb. Jag förstår att det aldrig har varit arbetsmarknadsministerns mening. Det är därför han är nöjd med sin misslyckade politik. Men människor trodde det, och det är det som är hotet mot demokratin. Det är därför att begreppet har använts på ett ansvarslöst sätt som det har blivit ett hot mot demokratin.
Nu kommer, som tur är, den svenska demokratin att vara stark nog att överleva hotet i och med att väljarna kommer att vända arbetsmarknadsministern och hans politik ryggen. Det, fru talman, är jag nöjd och belåten med. Det är viktigt att se den andra sidan av debatten om utanförskap. Den politik som alliansen har fört i regeringsställning har vidgat klassklyftor, minskat möjligheten för den som står långt från arbetsmarknaden att få ett jobb att komma tillbaka till. Man har inte lyckats öka tillgängligheten till arbetsmarknaden för dem som står långt ifrån.
Man har rustat ned arbetslivsforskningen, man har raserat arbetsmiljöarbetet och man nekar folk utbildning. Inte på något sätt har man hjälpt folk. Det enda man har gjort är att jaga folk. Man har påfört dem svårare levnadsvillkor genom straffbeskattning, sänkta ersättningsnivåer och uteblivna utbildningsmöjligheter. Man har jagat människor, och det upplever människor som ett stort bekymmer och problem. Den enskilde lider av detta.
Vi får återkomma.
Patrik Björck (S):
Jag ställde några, som jag tyckte, enkla frågor. Med den logik som man har resonerat och argumenterat med från den borgerliga regeringens sida när det gäller arbetsmarknadspolitiken har man ansett att sänkta ersättningar från a-kassan har varit en av de viktigaste åtgärderna för att skapa arbete. Den här interpellationen handlar om regeringens jobbpolitik och åtgärder mot långtidsarbetslöshet.
Om högkonjunkturen mattas - även om det inte sker just nu, men senare - kan vi då förvänta oss ytterligare sänkta ersättningsnivåer i a-kassan? Det var den, som jag tyckte, väldigt enkla fråga som jag ställde till arbetsmarknadsministern. Jag ställde också en väldigt enkel fråga om nystartsjobben som arbetsmarknadsministern i svaret beskriver som framgångsrika.
För att kunna ta ställning till om det är ett rimligt svar eller inte tänkte jag att arbetsmarknadsministern skulle redogöra för i jämförelse med vilket mål det är framgångsrikt. En kvantitet är ju bara intressant ställd mot någonting. Är 15 300 personer en stor skara eller en liten skara?
Om det hade varit antalet deltagare i förstamajtåget hemma i Falköping hade det varit en stor skara, men om det är en åtgärd för att klara av ett utanförskap för en och en halv miljon personer är det en ganska liten skara. Skulle arbetsmarknadsministern kunna ställa det i relation till det som var målet med åtgärden och sedan beskriva på vilket sätt det är framgångsrikt?
Kan arbetsmarknadsministern också ge en kort kommentar till hur det kan komma sig att det stora flertalet går ur åtgärden utan att ha någon som helst förankring kvar på arbetsmarknaden när åtgärden är slut? Jag tyckte att det var enkla frågor.
Patrik Björck (S):
Staffan Danielsson utvidgade denna interpellationsdebatt lite grann till att bli en debatt om riksdagens arbetsformer eller något liknande. Jag vet inte om jag ska fortsätta med det. Men med tanke på arbetsmarknadsministerns svar är det nästan så att man tycker att man borde ha en sådan debatt. En minister som vägrar debattera på grund av sitt dåliga humör är naturligtvis ingenting som är särskilt positivt för demokratin och som för den framåt. Det kan vi konstatera.
Om Staffan Danielssons teori om varför arbetsmarknadsministern var så dåligt informerad om detta var korrekt eller inte får väl arbetsmarknadsministern fundera över. Men detta är viktiga frågor, och interpellationernas mängd och omfattning och vilka frågor som kommer upp i interpellationerna styr naturligtvis arbetsmarknadsministern väldigt mycket över själv, och inte bara arbetsmarknadsministern för den delen utan hela regeringen.
Hur man svarar och vad man svarar i interpellationerna styr naturligtvis lite grann hur de ser ut i fortsättningen. Om någon ställer en interpellation och inte får något svar på den, som jag gjorde här tidigare i debatten, ska man inte bli förvånad om interpellationen ställs igen. Det är väl något som vi får fortsätta med.
När det gäller arbetsmarknadspolitiken tycker arbetsmarknadsministern att det var konstigt att vi nu plötsligt insåg konjunkturens effekt av politiken. Jag skulle vilja säga att det kanske är precis tvärtom. Vi har hela tiden hävdat att det är konjunkturen som så att säga har spelat arbetsmarknadspolitiken i händerna och som har varit det som regeringen har kunnat luta sig mot.
Ingenting av den från arbetsmarknadsministern och regeringen förda politiken har, precis som Jennie Nilsson anför i sitt inlägg, understött ett förbättrat arbetsmarknadsläge. Tvärtom har man ridit på högkonjunkturen. Nu avmattas den, och nu lämnas Sverige och svenskarna åt sitt öde.
Patrik Björck (S):
Jag tackar ministern för debatten. Det är alltid spännande att få debattera med arbetsmarknadsministern. Jag kunde inte riktigt hålla mig från att gå in i debatten med tanke på den långa debatt som har varit under dagen och med tanke på de många inlägg som arbetsmarknadsministern har gjort på samma tema.
Arbetsmarknadsministern har låtit ledamöterna och eventuella åhörare få intrycket att han läser Kommunalarbetaren. Men när jag hör arbetsmarknadsministerns svar till Jennie Nilsson inser jag att det måste ha varit någon sekreterare som har gjort det och som har skickat med honom någon lapp som han har använt i sitt anförande.
Om arbetsmarknadsministern hade läst den förnämliga tidningen Kommunalarbetaren hade han inte svarat att han inte kan utesluta att den typen av konstigheter finns i systemet. I tidningen Kommunalarbetaren står nämligen dessa typer av konstigheter som finns i systemet väldigt väl beskrivna.
Bekymret är att det finns väldigt många konstigheter i alla de system som arbetsmarknadsministern har lagt fram under de år som han har varit ansvarig för arbetsmarknadspolitiken. Jag skulle också vilja att arbetsmarknadsministern redogör för hur många det är som har deltidsstämplat i 18 år. Jag kan hålla med om att det inte är någon vidare bra effekt av ett a-kassesystem.
Det skulle möjligen kunna vara en konstighet i systemet. Det kan jag hålla med om. Men hur många sådana exempel finns det egentligen? Det skulle jag vilja få reda på. Där verkar arbetsmarknadsministern vara mer påläst. Men när det gäller de system som arbetsmarknadsministern själv har satt i sjön och som han är helt och hållet ansvarig för känner han alltså inte till vad som blir konsekvenserna av förslagen. Han förstår inte sina egna förslag.
Han kan inte se konsekvenserna av sin egen politik. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Jag skulle vilja ge rådet till arbetsmarknadsministern att naturligtvis svara på Jennie Nilssons frågor men framför allt att i fortsättningen läsa Kommunalarbetaren.
Patrik Björck (S):
Jag vill för protokollets skull säga att jag aldrig någonsin från den här talarstolen har kallat arbetsmarknadsministern för odemokratisk. Jag vill också för protokollets skulle säga att jag tycker att det är helt okej att bli kallad konspirationsteoretiker och jämställd med fan själv. Jag har inga problem med det. För att återgå till interpellationsdebatten handlar det här om en förtroendefråga.
Det är förtroendet för regeringen det handlar om. Vi är ju i förtroendebranschen. Man brukar säga att en politiker är förtroendevald. Om regeringen har problem med förtroendet skadar det landet. Det skadar inte bara regeringen; det skulle jag kunna leva med.
Det är bekymmersamt när vice statsministern säger: En del som inte tas upp i handlingsplanen är lagen om anställningsskydd, LAS. Sanningen är väl att vi inte är överens om den inom regeringen. Diskussioner pågår. Så säger Maud Olofsson. Maud Olofsson säger alltså att det pågår en diskussion inom regeringen om att ta bort eller försämra LAS. Då är det inte så konstigt om det blir problem med förtroendet. Detta är ju inte en engångsföreteelse.
Man skulle kunna roa sig med massor av exempel på hur olika regeringsföreträdare yttrar sig på mer eller mindre märkvärdiga sätt när det gäller arbetsrätten och arbetsrättslagstiftningen. Jag har ett exempel ur kammarens protokoll från riksdagens frågestund i vintras.
Då säger statsrådet Maria Larsson så här angående en debatt om huruvida man ska ha kollektivavtal på privata vårdhem: "När det gäller utbildningsfrågorna och arbetstagare i äldreomsorgens möjlighet att välja arbetsgivare - om man vill ha kollektivavtal eller inte - ökar denna möjlighet betydligt med det fritt-val-system som vi vill införa."
Vi har alltså en minister som vill införa ett system där man inte ska ha kollektivavtal på arbetsplatserna. Det är en kollega till arbetsmarknadsministern som säger så. Det är en kollega till arbetsmarknadsministern som säger att man ska ta bort LAS. Det undergräver sakta men säkert förtroendet för den svenska regeringen. En minister säger en sak, alla andra ministrar säger en annan sak.
Jag kan faktiskt berömma arbetsmarknadsministern - inte regeringen - för uttalandet i det förra inlägget. Jag tycker att det var ett lysande uttalande i god socialdemokratisk anda.
Det är starkt av ministern att stå upp för sådana värderingar: Lagen om anställningsskydd är en bra lag, den är bra för Sverige, den är bra för de anställda och den är bra för företagen. Det är härligt att höra arbetsmarknadsministern säga detta. Där någonstans har vi förtroendeproblemet.
Någonstans får ju arbetsmarknadsministern ha lite ordning och reda inom sitt sakområde i regeringen. Om arbetsmarknadsministern lyckas med det kommer jag inte att ställa den här interpellationen någon mer gång. Misslyckas arbetsmarknadsministern med det kommer vi att stå här igen.
Patrik Björck (S):
Tack, arbetsmarknadsministern, för ytterligare ett inlägg som jag tyckte höll god stil och ordning! Arbetsmarknadsministern pratade om de spännande diskussionerna som pågick i regeringen. Var arbetsmarknadsministern på lunch när diskussionen om att försämra LAS pågick i regeringen?
I så fall var det olyckligt att ministern med ansvar för den frågan inte var där. Som en sista knorr för att kunna sova gott skulle jag vilja få dementerat att det inte pågår några sådana diskussioner i regeringen. Vice statsministern har fel. Det skulle vara väldigt skönt att få det dementerat och klart här en gång för alla. När jag väl har fått det kommer jag att känna mig lugn tills Maud Olofsson har yttrat sig nästa gång.
Med detta vill jag bara önska arbetsmarknadsministern en trevlig sommar.
Patrik Björck (S):
Resultatet av er politik är att ni har ett sämre utbyte och sysselsättning än med den politik som den socialdemokratiska regeringen förde. Om man går tillbaka till SCB:s undersökningar av sysselsättningen visar det sig att från oktober 2005 till oktober 2006, det sista socialdemokratiska regeringsåret, ökade sysselsättningen mer än vad den gjorde från oktober 2006 till oktober 2007, det vill säga det första borgerliga regeringsåret.
Vår politik kunde öka sysselsättningen och skapa fler jobb utan att för den skull krossa livet för enskilda arbetslösa förtidspensionärer eller sjukskrivna. Det är den stora skillnaden. Jag har några funderingar över att man ska leva som man lär om man ska bli trodd. Arbetsmarknadsministerns regeringskolleger vägrar att betala in den förhöjda avgiften eftersom de inte tror på a-kassan.
Om man har ett system som man inte själv tror på kan man inte tro att man blir trodd. Ingen av regeringskollegerna, utom möjligen arbetsmarknadsministern, är tydligen med i a-kassan i dag såvitt jag har förstått. Det är viktigt att förstå. Om man ska bli trodd måste man också leva som man lär och behandla människor lika. Jag fick frågor från den här medlemmen.
Hur kan det komma sig att Reinfeldts statssekreterare, som uppenbarligen misskötte sig så grovt att hon blev sparkad, får 2 miljoner i lön medan jag får 524 kronor? Sådana frågor ställer människor. Man kan tycka att de är konstiga eller ovidkommande, och jag kan ha funderingar om det. Men det är sådana frågor som människor ställer när det gäller konsekvensen och trovärdigheten. Behandlar man människor lika? Är det likvärdighet?
Om man blir ofrivilligt arbetslös behandlas man på ett sätt. Om man skapar sin egen arbetslöshet behandlas man på ett annat sätt. Vad finns det då för trovärdighet?
Patrik Björck (S):
Statsrådet var bekymrad över mitt förhållande till statistik. Jag kan säga att det är ganska okomplicerat. Jag läser innantill i Statistiska centralbyråns uppgifter, varken mer eller mindre. Sedan var statsrådet bekymrad över kollegans arbetsmiljö. Det känns skönt att det finns någon form av empati i regeringen, för det ser man inte mycket av.
Det var väl första gången på hela det här året som vi hörde någon medlem av regeringen ha någon som helst sympati för en arbetsskadad individ. Aldrig någonsin tidigare ute i vården och på industrierna där folk slås ut av hårda jobb och tuffa arbetsförhållanden har man visat någon som helst empati eller förståelse för den verklighet som drabbar vanligt folk.
Det är naturligtvis lättare att känna sympati för de nära arbetskamraterna. Jag kan i och för sig förstå att det är så. Min rekommendation till statsrådet är att lyfta blicken och se ut på landets alla övriga arbetsplatser, se på dem som faktiskt drabbas av en svår arbetsbörda och hårt arbete och se vad det ställer till med.
Arbetslivsforskningen kanske skulle kunna vara ett specialområde för att diskutera ministrarnas arbetsmiljö - jag vet inte. Fortfarande återstår frågan: Tänker ni ta något samlat grepp? Tänker ni göra något? Det var det frågan handlade om. Än så länge har jag fått en massa jaså men ingen inriktning över huvud taget på vilken politik som regeringen har i den här frågan.
Varför har man förstört något som man själv tyckte var världsbäst? Det har jag inte heller fått svar på. Vi ställer våra frågor om och om igen eftersom vi inte får några svar. Ni slingrar er undan hela tiden, för ni har inga svar.
Patrik Björck (S):
Den här interpellationsdebatten är till för att jag ska ha möjlighet att få ett svar. När jag ställde denna fråga för snart ett år sedan fick jag till svar att det pågick en utredning, en utredning som arbetsmarknadsministern hade lämnat direktiv till. Den lyckades dock inte avlämna sitt betänkande i tid utan fick förlängd tid.
Då ställde jag frågan om arbetsmarknadsministern avsåg att avbryta det hela och fick ett mycket tydligt svar, nämligen: Jag har fortfarande för avsikt att föreslå en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Det pågick en utredning om detta. Den har inte avslutats, och arbetsmarknadsministern vill inte ta i sin mun hur han bedömer möjligheterna till att genomföra en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring.
I våras var det mycket klart och tydligt - tack för det, förresten - men i dag svävar arbetsmarknadsministern betydligt på målet. Jag tycker att det är rimligt att i riksdagens kammare kunna få svar på en så enkel fråga.
Nu har jag inte möjlighet att ställa frågan igen, men jag lovar arbetsmarknadsministern att om jag inte får svar på den kommer jag att med omedelbar verkan lämna in en ny interpellation till kammarkansliet. Jag kommer att ställa frågan om och om igen, ända tills arbetsmarknadsministern behagar svara.
Patrik Björck (S):
Nej, försvarsministern, den här diskussionen om att förslaget har legat ett år i riksdagen hade jag inte med i brödtexten i interpellationen, men det kunde jag mycket väl ha haft. Men det var försvarsministern som tog upp det i debatten som någon sorts fördel i beredningen. Jag kan bara konstatera att försvarsministern nog är ensam om att tycka att slänga bort ett år till ingen nytta skulle vara något positivt.
Det är just detta som någonstans är bekymret: försvarsministerns, statsministerns eller hela alliansregeringens misslyckande i den här viktiga frågan. Det är i sig ett stort säkerhetspolitiskt problem.
Att ha en regering som inte klarar av att regera i ett land är troligen ett av de största säkerhetspolitiska bekymmer ett land kan sätta sig i. Vi socialdemokrater sätter landets säkerhet främst, och därför anser vi också att det behövs en försvarsunderrättelseverksamhet. Men den måste förenas med ett starkt skydd för den enskilde. Man ska slippa bli avlyssnad och övervakad utan rimliga skäl.
Det lagförslag som regeringen forcerade fram saknar det här skyddet och är därför ett hot mot den enskildes integritet. Det var orsaken till att vi röstade nej till det här förslaget. Därför behövs det också nu en rejäl omstart i den här viktiga frågan, som regeringen totalt har sjabblat bort.
Det behövs en parlamentarisk utredning för att komma fram till att lösa de här problemen, som jag var ute efter, och få en bred uppslutning i parlamentet, i riksdagen, och en bred uppslutning bland det svenska folket. Då måste vi ha en omstart, och för att lyckas med det måste lagen rivas upp, och vi måste starta från början igen.
Då finns det en möjlighet att lösa de bekymmer som regeringen har åsamkat Sverige, försvaret och underrättelseverksamheten. Och då kommer vi socialdemokrater självklart att ta vårt ansvar och sätta landet och rikets säkerhet främst. Det är vi en absolut garanti för, och det har vi varit sedan urminnes tider, höll jag på att säga.
Patrik Björck (S):
Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen! Den här interpellationen är sprungen ur den oro och i många fall förtvivlan som människor känner över den nya borgerliga alliansregeringens politik. Det är viktigt att hålla detta i minnet.
I tidigare debatter med statsrådet har man nämligen hamnat i en helt annan diskussion, och jag hoppas att vi ska slippa det i dag och att vi ska diskutera den nuvarande sjukförsäkringen och den oro som den skapar och ingenting annat. Annars blir det en konstig diskussion. Men vi får väl se. Vad som har skett från och med den 1 juli med den nya försämrade sjukförsäkringen är att vi går in i ett hårdare och otryggare samhälle.
Pengar ska sparas på de sjuka så att de med höga inkomster kan få sänkt skatt. Tiotusentals - siffror som 20 000, 30 000 eller 40 000 har nämnts, vi får se vilken som är rätt - redan hårt drabbade människor riskerar att slås ut ur försäkringen. Då kommer frågorna. Då kommer oron. Nu inser plötsligt många sjuka personer att de kommer att drabbas av regeringens politik. Hur kommer jag och mina besvär att bedömas?
Sådana frågor får jag i brev och e-post från oroliga människor, och jag är helt övertygad om att även statsrådet och regeringen får den typen av signaler. Det finns massor av frågor och massor av oro. Det avspeglas i tidningsartiklar och så vidare.
Då skulle man vänta sig att den ansvariga i Sverige, den ansvariga i regeringen, socialförsäkringsminister Cristina Husmark Pehrsson, skulle kunna svara på frågorna och stilla den oro som hennes egen politik - ingen annans än hennes - har gett upphov till. Det är också det som är bakgrunden till att jag ställer den här interpellationen. Jag vill försöka få svar på de frågor som skapar oro.
Hittills har ingen fått något svar. I statsrådets kommentarer i pressen hänvisar man till framtiden, eventuella kommande förslag och annat, men man får inget svar på sina frågor.
Jag kan också konstatera att jag i det skriftliga svaret, som statsrådet också gav uttryck för i talarstolen, inte hittar något svar på de frågor jag ställde i interpellationen.
Nu har vi en debatt - det är ju det som är interpellationsinstrumentets fördel jämfört med en vanlig skriftlig fråga - där man kan ställa följdfrågor och kanske komma lite vidare i diskussionen. Min förhoppning är att den här debatten ska leda till att statsrådet faktiskt svarar på frågorna. Avser statsrådet att ta initiativ till att se över de orimliga konsekvenserna för dem som slås ut ur försäkringen och komma med snabba förslag till åtgärder? Det har jag inte fått svar på. Det skulle vara spännande att få det.
Min andra fråga, om initiativ till åtgärder för att stödja den personal som hamnar i orimliga situationer på grund av den otydlighet i lagtillämpningen som har uppstått, har jag inte heller fått svar på.
Jag utgår från att vi kommer att få fortsätta diskutera detta och att det inte bara skjuts på framtiden, så att alla de människor som väntar på svar ska slippa att få se i stjärnorna efter dem även efter den här debatten. Jag hoppas på att vi kan ha en konstruktiv diskussion om hur svaren ser ut och att det kan leda framåt i debatten i så fall.