Hans Dahlgren (S):
Jag vill börja med att verkligen invända mot det här sättet att ställa behov här hemma emot det europeiska samarbetet. Det är inte på det sättet som vi kan få resultat, vare sig i Europa eller för våra egna medborgare. Jag menar att om man beskriver Europeiska unionen som en byråkratisk mardröm som är oförmögen att ens klara att få fram vaccin, då har man en helt annan bild i alla fall än vad jag har av vad som är det verkliga i dag.
Vi har ett arbete med att vaccinera nu, och det är väl 1 1⁄2 miljon svenskar som har fått vaccinet i sin arm redan. Det har skett tack vare att Europeiska unionens medlemmar har arbetat tillsammans för att göra detta. Jag kan därför inte acceptera den här motsättningen. Jag kan heller inte acceptera Tobias Anderssons beskrivning av att vi "vaskar" 150 miljarder. Uttrycket "vaska pengar" fattar jag över huvud taget inte varifrån det kommer.
Men jag menar så här: Tobias Andersson antyder i sin interpellation och också här i inläggen att svenska skattebetalare ska stå för notan när andra länder ska kunna sänka pensionsåldern, förkorta arbetsveckorna eller införa medborgarlön. Men det är helt enkelt inte sant. För det första har det inte betalats ut en enda euro från de här fonderna ännu.
För det andra ska återhämtningspengarna användas bara till att betala för det som har godkänts i varje lands återhämtningsplan. De planerna har både kommissionen och vi i rådet möjlighet att påverka så att det inte blir fel. De riktlinjerna är väldigt tydliga om vad det är som ska finansieras. Jag ser i interpellationen att Tobias Andersson ironiserar över detta, men det är just för att hejda klimatkrisen och för att snabba på digitaliseringen som en stor del av de här pengarna måste användas.
Jag vet ju att Sverigedemokraterna inte är så intresserade av klimatfrågan. De menar att klimathotet är överdrivet och att Parisavtalet skulle vara något slags pr-produkt. Men för alla oss andra, som tar klimatet på allvar, är det här en fantastisk möjlighet att både få en återhämtning i våra ekonomier och ta ett bra steg framåt för att möta klimatkrisen.
För att söka de här pengarna måste varje land lämna in en återhämtningsplan som i detalj specificerar vad man söker till. Den granskas sedan av kommissionen och ska godkännas av rådet. Vad jag förstår från våra egna samtal med kommissionen om vår egen plan är de ganska noga med sin granskning av vad vi har tänkt lägga fram, och det finns inget utrymme här för att få pengar vare sig till medborgarlöner eller sänkta pensionsåldrar.
Jag vill säga ett ord också om resonemanget om att vi belastar framtida generationer genom att sätta dem i skuld lång tid framöver. Jag tror inte på det. Jag tror att i den kris som vi nu befinner oss kommer alla att tjäna på att ekonomierna i Europa återhämtar sig. Alla kommer att tjäna på att jobben blir fler, att konsumtionen tar fart och att investeringarna ökar.
För oss i Sverige, som exporterar 70 procent av allt vi exporterar just till andra EU-länder, är detta förstås absolut fundamentalt. Om det här skulle misslyckas, om vi skulle välja den mer isolationistiska linjen så att våra länder dras in i en nedåtgående spiral kommer det verkligen att bli dyrbart för kommande generationer. Då talar vi inte längre om några få miljarder per år utan om hot om stora tillbakagångar, stor massarbetslöshet och djup depression.
Det är ingen framtid som jag skulle önska ens mina motståndares barn eller barnbarn.