KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Jag tackar ännu en gång för statsrådets svar och hoppas att han i stället för att fokusera på dåtid pratar om framtid. Jag har inte suttit med i någon tidigare regering, men Socialdemokraterna omfamnar entreprenörskapet. Det gjorde vi väldigt tydligt på vår jobbkongress. Som kuriosa kan jag nämna att Företagarna gjort en undersökning av vilka partier som har den mest småföretagarvänliga politiken. Partibeteckning fanns inte med.
Det visade sig att Miljöpartiet kom på första plats. På andra plats kom Vänsterpartiet. Därefter kom det första borgerliga partiet. Vi socialdemokrater hade också en stark position. Jag hade väl hoppats på en ännu starkare position för oss, men detta visar att entreprenörskap och företagande är frågor som de rödgröna tar på allra största allvar. Det är därför som vi, som statsrådet vet, på detta område har drivit på.
Jag är ändå glad över att statsrådet säger att det här är viktigt och att jag på detta område ska ta honom på allvar. Det kommer jag att göra. Men jag hade också hoppats på att han här i kammaren kunde uttala en tydligare ambition: att alla program ska ha nämnda typ av planer och examensmål inom ramen för sina utbildningar. Då kanske han inte skulle gå in i detaljerna på området men ändå tydliggöra ambitionen.
Nu blir det så att till exempel bygg- och anläggningsprogrammet och fordons- och transportprogrammet varken har kurser eller examensmål i det förslag som föreligger. Estetiska programmet har bara en kurs. Vi vet att många av de ungdomar som kommer att gå in i de här programmen, inte minst det estetiska programmet, kommer att tvingas söka sig till att starta ett eget företag. Då är det himla taskigt att inte ge dem de verktygen från början.
I det naturvetenskapliga programmet finns varken kurs- eller examensmål. Det borde vara mycket enklare än så här. Uttala bara en tydlig ambition här ifrån kammaren att alla program ska ha såväl examensmål som kurser på området. Svårare än så är det inte! Björklund är ju annars en politiker som är känd för sin rakhet och tydlighet och sina korta svar.
Det är det jag hoppas att han kan använda sitt nästa inlägg till - alla!
Luciano Astudillo (S):
Detta är ett positivt samtal. Jag är glad att Björklund lyfter diskussionen över den partipolitiska pajkastning som han ofta tenderar att hamna i - ni gjorde inte så, nu gör vi allt och så vidare. Jag tycker att diskussionen förs på en bra nivå nu. Först och främst finns det bra organisationer som är duktiga på företagsamhet. Många skolor har anlitat sådana. De skulle kunna bidra på ett helt annat sätt till att implementera den här typen av ny kunskap.
Det är precis som Björklund säger; skolan kanske inte är van vid det. Men låt oss fördjupa samtalet ännu mer. I entreprenörskapet handlar det om så mycket mer än det som går att rätta och testa med betyg och raka svar. Det är klart att det handlar om att uppmuntra unga människors kreativitet och skaparkraft, att våga ta egna initiativ, att vara kreativ, att pröva på och kanske misslyckas och kanske lyckas.
Mycket av entreprenörskapet handlar just om det. Det handlar om en syn på eleven. Utan att vara för hård och polemisk: Det är klart att det inte är Björklunds skola vi pratar om just på de områden vi beskriver nu. Det är en helt annan skola än den Björklund försöker skapa. Det är dock en annan diskussion, men det är viktigt att ta med sig detta.
Jag tror att vi i grunden är helt överens om att entreprenörskap och företag är oerhört viktiga verktyg för unga människor om de ska klara framtidens arbetsmarknad. Det är positivt att regeringen överväger detta nu. Jag hoppas att vi, när vi kommer till januari någon gång, när detta är klart, får höra Björklund säga att alla program ska omfattas såväl i examensmål som i kursplaner när det gäller entreprenörskap för företagande.
Dit måste vi förr eller senare, och bättre förr än senare - eller hur?
Sofia Larsen (C):
Det var intressant att höra statsrådet Hallengren. Hon frågade om vi kunde finna varandra igen vad gäller förskolan och dess verksamhet. Och, visst, på vissa punkt har vi liknande åsikter. Jag tycker att det är viktigt att vi vurmar för förskolan och dess verksamhet. Men vi har också en rad skilda synvinklar vad gäller till exempel valfriheten för föräldrarna.
Jag och Centerpartiet anser inte att vi härifrån riksdagen ska diktera när och hur lång tid föräldrarna ska vara hemma och vem det är som ska ta hand om deras barn. Vi i Centerpartiet satsar på båda alternativen: bra barnomsorg, oavsett om den är kommunal eller inte, och på möjligheten att vara hemma med sina barn. Där skiljer vi oss rätt så markant. Lagen ska givetvis följas.
Som förälder har du en rättighet att ha ditt barn i förskolan. Men samtidigt måste den som ska rätta sig efter lagen, i det här fallet kommunerna, ha möjligheten att göra det. Här är det en skiljefråga. Ministern och regeringen säger en sak och kommunerna säger en annan sak, att det fattas miljoner.
Då är det viktigt att vi krasst kan se på verkligheten och säga att så här ser den ut, och då ska vi möjliggöra att det fungerar bra för både barnen och föräldrarna men också för kommunerna. Man kan inte heller bara vifta undan problemen och säga: Visst, det finns vissa familjer som kommer i kläm, knappt 10 %. Det får vara så, därför att för resten fungerar det bra.
Vi måste ge alla de möjligheter och rättigheter som vi beslutar om. I valrörelsen lovade statsministern kraftiga satsningar på förskolan, och Hallengren lovar här igen och säger att man ska göra en satsning med 6 000 nya förskollärare. Det låter väldigt bra, tycker jag.
Regeringen gick till och med så långt att man skrev in i förra årets budgetproposition att det i genomsnitt skulle vara fem barn per heltidsanställd, 15 barn per grupp med tre heltidsanställda och så vidare. Statsrådet skriver också i svaret att förskolans kvalitet är det mest prioriterade området under den här mandatperioden för hennes del, och det är ju bra. Halva perioden har nu gått. Jag kunde läsa att 2005 skulle den här satsningen påbörjas.
Då undrar jag hur man aktivt kommer att jobba för det här från regeringens sida. När vi tittar på hur det ser ut på lärosätenas lärarprogram runtom i landet, ser vi att det är färre som söker sig till de lägre årskurserna i lärarutbildningen än vad det var tidigare. Här måste vi sätta in ganska stor kraft för att det ska lyckas. Som sagt: Regeringen och Socialdemokraterna gick till val på en förbättrad förskola.
Man sade också att taket i föräldraförsäkringen skulle höjas, men det försvann. Man säger att det ska ske när ekonomin så tillåter. Tyvärr kan ju varken föräldrarna eller kommunerna säga att när ekonomin så tillåter ska de ta de rättigheter eller fullgöra de skyldigheter som de har. När kommer de här idéerna igen? Vi kan se lärarförsörjningen för 2005, men hur kommer den praktiskt att gå till?
Sofia Larsen (C):
Jag tror, precis som minister Hallengren, inte att det finns någon ovilja hos någon enda kommun. Självklart vill alla kommuner göra det bästa för sina invånare och också följa de lagar och regler som är uppsatta för att kunna göra det bästa för dem som bor där oavsett om det gäller barnfamiljer eller inte. Men sedan kommer svårigheten att också kunna göra det, om man har alla möjligheter.
Jag tror att anledningen till att vi ser att det inte är samma kommuner som återkommer är just att ekonomin ligger precis på gränsen. Man har fått rådda om i systemet och det blir ad hoc -utslag hela tiden. Man ser att okej, nu räcker det inte den här omgången. Det är brist på lärare och förskollärare, det vet vi. Vi vet också att det är brist på pengar. Då blir det den här rörligheten, att man lever precis med näsan över vattenytan vartenda år eller varje termin när det sker en start.
Det är det här vi behöver ändra på. Vi behöver ge möjligheter till en längre planering. Det är ju inte särskilt svårt att planera. Nu vet vi att det är en jättelik babyboom. Man kan också statistiskt se att om några år kommer många av de här barnen att börja på förskolan och den verksamheten. Då kan man väldigt lätt agera efter det. Men då måste det också finnas möjlighet att agera.
Det måste finnas lärare och ekonomiska resurser. Man får inte bara låta det gå och säga att problemen finns och att någon annan någon annan gång får göra något åt dem. Det där med lärarutbildningen är jätteviktigt. Jag tror att det handlar om arbetsmiljö, lön, flexibilitet mot skolan och om att göra påbyggnader för människor som har en annan typ av utbildning i dag. Det finns många spännande möjligheter att diskutera.
Men skyll inte bara på kommunerna utan se också vilken vardag som de lever i och vilken vardag som de här familjerna lever i. Sedan måste vi i stället ge dem förutsättningar.
Sofia Larsen (C):
Både näringsministern och Inger Lundberg sade att det var viktigt att ha långsiktiga betingelser. Det kan jag hålla med om. Men om man nu väljer att ha kvar företaget SJ behöver det göras kraftiga insatser. Det har sagts tidigare här i debatten att regeringen kommer att göra kraftiga satsningar på infrastrukturen, och särskilt satsningar på tåg. Det låter jättebra.
Men om regeringen nu vill satsa på järnvägen borde det satsas effektivt och tillväxtvänligt. SJ är en relativt ineffektiv organisation, trots att man har det som kallas trafikeringsrätt på järnvägen utan att ha egentliga skyldigheter. Det ger SJ en monopolställning, där de själva kan välja och vraka bland linjerna och sedan pytsa ut resterande sträckor till andra företag.
Här, som på olika andra områden, borde det råda likvärdig konkurrens. Det skulle göra SJ mer effektivt och mer tillväxtvänligt. Det här är min övertygelse. Regeringen har en annan. Man förespråkar fortsatt monopol, där staten ständigt ska tillskjuta pengar i stället för att få en mer sund marknad.
Det förslag som nu ligger från SJ om att dra ned på tider och så vidare riskerar att slå sönder det som under en längre tid har byggts upp, med goda kommunikationer, med möjligheter för människor att bosätta sig i en region och pendla till en annan. Det riskerar att slå undan fötterna på en god tillväxtfaktor.
Får jag avsluta med en konkret fråga till näringsministern: Har han några åtgärder som han är beredd att vidta för att se till att SJ till exempel kan konkurrensutsättas mer och för att göra det möjligt att pendla direkt i Örebro län?
Sofia Larsen (C):
Det var ett intressant svar. Riksdagen har med majoritet beslutat just att vi ska säkerställa och öka mångfalden inom barnomsorgen. Ett sätt att kunna säkra mångfalden är att införa en etableringsfrihet. Om till exempel en fristående förskola vill starta i en kommun ska den ha rättighet att göra det. Kommunen ska inte kunna gå in och säga nej.
Det är precis som vi har det för fristående skolor i dag. I min hemkommun Örebro - det har jag tagit upp tidigare som ett exempel - säger Socialdemokraterna med stolthet i rösten: Vi säger nej till allting som har med fristående att göra. Det ska vara kommunalt. Det som finns som kooperativ får finnas kvar. Men man ska inte utveckla det. Det gör att de fristående alternativ som finns är överfulla, och det är flera år i väntetid på dem.
Det kallar inte jag för mångfald. Det kallar inte jag en valfrihet. Den möjlighet som ska finnas är att varje familj utifrån sina egna behov och förutsättningar ska kunna välja den barnomsorg som passar just dem bäst. Då är till exempel etableringsfriheten oerhört viktig.
Vad tycker Louise Malmström att det är för skillnad mellan etableringsfriheten för förskolorna jämfört med skolan? Vad är det som gör att just fristående förskolor inte ska kunna finnas på samma sätt?
Sofia Larsen (C):
Det är synd att förskoleministern inte kan svara på den frågan, för det är ganska intressant att Socialdemokraterna gör en så oerhört stor skillnad mellan förskolan och skolan och anser att det inte på samma sätt ska finnas någon valfrihet inom förskolan. Jag tycker att det är ett ganska stort mysterium, men det kan väl vara spännande att komma tillbaka till det. Även om man kan säga att det i dag finns möjlighet till ett slags valfrihet är det faktiskt inte så.
Någon sådan finns inte i alla kommuner, och då måste man på något sätt ge möjligheter för det, till exempel genom en etableringsfrihet, vilket jag tycker skulle vara oerhört viktigt. En annan fråga som jag skulle vilja ställa handlar om den flexibla skolstarten. Jag ser den som en viktig del i den nya, mer individualiserade skolan och förskolan. Vi har under ganska många år fört fram detta som ett förslag.
Ett par kommuner och skolor har testat det här och tycker att det har fungerat väldigt bra. Dessutom tycker Kommunförbundet att det är en kanonidé att börja med en flexibel skolstart, men regeringen och förskoleministern säger blankt nej till och med till en försöksverksamhet. Man ska inte ens få prova om det fungerar bra för barnen och för skolorna.
Jag vill fråga Lena Hallengren vad förskoleministern egentligen är så rädd för när det gäller individualisering och flexibilitet. Vad är det som i grunden skapar denna rädsla, så att det inte ens ska få finnas en försöksverksamhet med en flexibel skolstart?
Sofia Larsen (C):
Vi kunde höra skolminister Baylan i sitt anförande säga att Socialdemokraternas mål med skolan är att ge eleverna en bra grund att stå på från början. Det håller jag med om, det låter jättebra. Men han sade också: Vi har haft en målinriktad politik för skolan. Socialdemokraterna har haft en målinriktad politik för skolan.
Det är tyvärr den målinriktade politiken då som har gett den skola, den kunskapssegregerade skola, som vi har i dag, där elever relativt tidigt slås ut. Det är den målinriktade socialdemokratiska skolan som har gett det faktum att om inte det individuella programmet är det största programmet så är det det näst största programmet på gymnasieskolan.
Då är det inte mer av den varan, inte mer av den socialdemokratiska skolpolitiken vi behöver. Det är ju mindre. Det är framför allt någon annan typ av politik vi behöver. När är skolministern beredd att frångå den gamla typen av socialdemokratisk målinriktad skolpolitik till förmån för en ny skolpolitik som också kan ge andra typer av resultat i den svenska skolan?
Sofia Larsen (C):
Vi vill hellre avveckla det individuella programmet och utveckla möjligheterna för eleven från start i skolan. Det är jag helt övertygad om. Ibrahim Baylan säger också: Vi kommer aldrig att överge de elever som har det tuffast i skolan. Det är ju precis det ni gör med den målinriktade socialdemokratiska skolpolitik som du säger att ni för.
Det är precis det ni gör när eleverna tvingas in i det individuella programmet, eftersom de inte har uppnått de kunskapsmål som man ska ha nått när man lämnar grundskolan. Är det att hjälpa? Är det att stödja? Är det att se till att vi aldrig kommer att överge de elever som har haft det tuffast i skolan?
Min vision och mitt mål med den svenska skolan är att vi från början har en flexibel skolstart och en flexibel skolgång där vi ser varje elev och redan från start ger eleven den stöttning och den hjälp den behöver. Skolministern kan ju inte stå i Sveriges riksdags kammare och säga att det är meningen att elever ska lära sig att läsa, räkna och skriva första året på gymnasiet.
Det handlar ju om att stötta från början - inte att stötta på slutet. När kommer socialdemokratin att överge den gamla typen av skolpolitik och införa en ny elevanpassad flexibel skola där man stöttar och ger eleverna en ärlig och rättvis chans från start?
Sofia Larsen (C):
Vi i alliansen lägger fram ett förslag i dag som vi hoppas blir realitet vad gäller etableringsfriheten för förskolorna - ett rättvist och neutralt system som också ska ge grunden för en bra kvalitet. Jag skulle vilja ställa en fråga till Mikael Damberg, när han så strikt går på en sida och säger att det fortfarande är de som sitter i kommunerna som ska bestämma över barnomsorgen.
Kan Mikael Damberg och Socialdemokraterna garantera att det sitter rätt politiker i kommunerna som garanterar den här likvärdigheten och kvaliteten?
Sofia Larsen (C):
Mikael Damberg går runt den fråga jag ställer till honom. Hans och Socialdemokraternas resonemang utgår ju från att kommunpolitikerna i dag sitter kvar så att Socialdemokraterna själva kan få bestämma och säga, utifrån godtycke eller ideologisk grund: Det ena verkar bra, men det andra verkar inte bra. Ni som bor på ett ställe får välja, men ni som bor på ett annat ställe får inte välja.
Vår ideologiska utgångspunkt är att flytta makten från kommunpolitiker till människor själva, för vi är övertygade om att människor kan besluta om sin egen vardag. Som småbarnsförälder ska du kunna se till att du får ett vardagspussel som funkar och kunna kombinera vardagsliv, familjeliv och fritiden - att du kan ha ett arbete som funkar med din barnomsorg.
Men då säger Socialdemokraterna och Mikael Damberg: Nej, nu ska vi fortsättningsvis också ha pekpinnar i kommunerna som säger att något är bäst och något annat är sämst. Vi bestämmer över er som bor här. Det innebär att det beror på var jag geografiskt i landet har mitt hus, mitt hem, min lägenhet. Det är inte mitt självbestämmande som är det viktigaste. Här finns en grundläggande ideologisk skillnad.
Vi vill att det ska finnas nationella krav och att man ska kunna följa en skollag och en läroplan och ge en kvalitativ grund. Det är oerhört viktigt att den grunden finns och att det också blir en valfrihet och ett självbestämmande, oavsett var i landet du bor.
Jag skulle vilja fråga varför Mikael Damberg och Socialdemokraterna anser att det är bättre att det är var du bor, vilken ideologisk inriktning dina kommunpolitiker har eller själva godtycket som ska bestämma möjligheterna för din barnomsorg och inte din egen valfrihet.
Sofia Larsen (C):
Vänstern och Socialdemokraterna brukar vara experter på att försöka fokusera på något annat än det vi verkligen pratar om. Vad gäller grundskolan har vi i Centerpartiet och Allians för Sverige oerhört tydligt sagt att det är de första åren som är viktiga och att det är där vi ska satsa. Vi ska inte lägga de stora resurserna och pengarna på efterhandslösningar och en lappa-och-laga-politik.
Vänstern har tillsammans med Socialdemokraterna föreslagit att satsa mer på det individuella programmet. Det är självfallet viktigt att vi har en bra grund i förskolan. Det är där det ska startas. Regeringen har tillsammans med Vänstern föreslagit att specialdestinerade pengar ska gå till uppföljning och annat.
Det har visat sig att mycket av de pengarna har gått till administrativa tjänster i stället för till fler inne i verksamheten. Det är inte särskilt bra. Vänstern har varit med under de senaste åren och sett till att vi har fått en sorteringsskola i stället för en skola där alla har en ärlig chans att lyckas.
Sofia Larsen (C):
Tack själv, Lennart. Det är alltid trevligt att debattera med dig. Vi i Centerpartiet och Allians för Sverige är övertygade om att Sverige kan mycket bättre och att den svenska skolan kan mycket bättre. Vi vill inte vara med och föra vidare den det-spelar-ingen-roll-mentalitet som bland annat ditt parti har fört fram inom skolpolitiken. Man säger att man fixar det i efterhand, till exempel om betyget Godkänd inte har uppnåtts. Man ska inte ha några betyg.
Det fixar sig ändå. Men det fixar sig ju inte ändå. Det ser vi på den kunskapssegregering som vi har fått i den svenska skolan. Då måste vi se till att vi får en likvärdighet och likvärdiga möjligheter för varje enskilt barn att lyckas. Det är vår främsta uppgift. Och det vill vi lyfta fram, och det lyfter vi också fram i Allians för Sverige. Det handlar både om de tidiga insatserna och om kontrollstationer.
Vi ser nämligen att dessa saker går hand i hand. Det är inte farligt att se hur det går för varje enskild elev om man sätter in tydliga insatser. Vi säger att det är oerhört viktigt att man har med sig kunskaperna i sitt bagage när man går vidare i stället för att man hela tiden skjuter det på framtiden. Tidiga insatser och en ärlig chans att lyckas, det är alliansens förslag.
Sofia Larsen (C):
Skolans resultat är inte bara en fråga om vad rektorn har gjort, säger Mikael Damberg. Det är helt riktigt. Det beror också på vad de som har det riktiga ansvaret, nämligen du, Mikael Damberg, och ditt parti, Socialdemokraterna, som sitter i regeringen, har gjort. De tolv senaste åren som ni har suttit vid makten har vi fått en sorteringsskola i Sverige. Vi har fått en kunskapssegregering som har blivit mer tydlig än den har varit tidigare.
Det kanske är så att Mikael Damberg tycker att Socialdemokraterna har haft dåligt med tid, men faktum är ju att Sverige är unikt bland de demokratiska länderna. Vi är i stort sett en enpartistat där Socialdemokraterna har haft makten att förändra, men de har inte gjort det. Inför varje val säger man att man ska lägga grunden för samma politik igen. Det är mer slagord, men sedan blir resultaten inte bättre.
Jag har svårt att förstå hur Mikael Damberg kan stå här och mena att ytterligare politik av samma sort ska ge någonting annat än det som vi redan har sett i dag. Trots de insatser som Damberg pratar om här har ju resultatet inte blivit bättre i svensk skola. Vi har fått fler utan tillräckliga kunskaper och fler som inte klarar gymnasieskolan.
Den har i stället nästan blivit ett uppsamlingsheat för misslyckandet i grundskolan. Vi har fått fler unga i utanförskap och fler ungdomar i arbetslöshet. Då säger Mikael Damberg: Vi satsar på efterhandslösningar! Se till mer på individuella programmet! Lappa och laga! För Centerpartiet och Allians för Sverige handlar en likvärdig skola om lika rättigheter att lyckas i livet. Vi vill satsa stort från start.
Det är en tydlig skillnad mot vad regeringen och Socialdemokraterna säger: Satsa i efterhand - vi har inget ansvar i alla fall!
Sofia Larsen (C):
Jag blir oerhört upprörd när jag sitter i min stol och lyssnar på Christer Adelsbo. Det handlar inte om att de elever vi pratar om inte ska ha möjlighet att bo kvar hemma, hos sina föräldrar i sin egen hemkommun. Debatten handlar inte om att det ska finnas en möjlighet för dem att gå i skolan i hemkommunen.
Det handlar inte om det, för det är vi alla överens om. Det är jätteviktigt att den möjligheten ska finnas och att förutsättningarna finns. Självklart, det behöver vi inte diskutera mer.
Men det är när det inte funkar för de här eleverna och familjerna och eleven i sig mår väldigt dåligt och inte får den vård och den utveckling som den behöver som du och dina kamrater i Socialdemokraterna säger: Stopp, det finns ingen vidare möjlighet för dig. Det är det som gör mig så upprörd. I Socialdemokraternas värld är likvärdighet lika med likadant.
Är det likadant är det likvärdigt. I min värld är det inte så. Det ska finnas en valmöjlighet där jag själv kan bestämma om jag ska vara hemma hos mina föräldrar i min hemkommun eller om jag ska gå vidare till en annan skola. Det är likvärdighet för mig. Det är rättvisa och möjligheter för de unika elever som det här handlar om.
Varför, Christer Adelsbo, är valfrihet någonting så otäckt för er i socialdemokratin?
Sofia Larsen (C):
Det Socialdemokraterna gjort i det här fallet när det gäller specialskoleverksamheten i Ekeskolan och i Hällsboskolan är att de har medverkat till att möjligheten för de elever som bäst behöver gå på dessa skolor har dragits in. Det finns inte alls samma möjligheter som det fanns tidigare för de här eleverna. Ni vill fortsätta att sätta käppar i hjulet för dessa. Det är för mig ofattbart.
Självklart ska kommunen arbeta och stödja, men om de enskilda vill välja någonting annat är det stopp i er politik. Varför vill ni fortsätta att rasera den möjligheten? Varför vill ni fortsätta att sätta käppar i hjulet? Din argumentation går inte hem när du säger att det ska finnas en rättighet i kommunen och att valmöjligheten ska finnas. Det finns ingen valmöjlighet.
Det finns ingen nu, och den kommer att bli, om möjligt, ännu mindre framöver. Om du nu menar att den rättigheten ska finnas, varför sätter ni käppar i hjulet för den?