Gunvor G Ericson (MP):
Dagens debatt om kemikaliekontroll innehåller många viktiga delar som har tydlig koppling till folkhälsan. Även om hälsa nämns i betänkandet har inte folkhälsoperspektivet i dess egentliga betydelse tagits med, vilket jag tycker är märkligt. Påstå inte att det finns ett aktivt arbete på regeringens agenda, Linda Andersson!
Befolkningens hälsa, det vill säga folkhälsan, är i allra högsta grad relevant för kemikaliekontrollen och miljöpolitiken. Det gäller inte bara enskilda människors hälsa utan också den samlade effekten för hela befolkningen. I moderatregeringens värld har dock folkhälsa reducerats till enbart enskilda individers ansvar.
Men hur ska vi konsumenter kunna välja bort hälsoskadliga kemikalier när vi inte ens har något alternativ? Egentligen borde det vara så enkelt att det som är bra är billigt och lättillgängligt, det som är skadligt dyrt och det som är farligt förbjudet. Jag kommer i mitt anförande att fokusera på den motion jag lagt fram om en av de vanligaste kemikalierna i vår vardag.
Den finns i många av våra vanliga konsumtionsvaror. Får det vara lite gift i maten? Nej tack, skulle nog de flesta säga. Men har vi en reell chans att välja bort bisfenol A?
Konservburken, nappflaskan, kontaktlinserna, kassakvittot, dvd-skivan - alla kan de innehålla bisfenol A. Och vad är nu det egentligen? Bisfenol upptäcktes redan 1938 i jakten på syntetiska östrogener.
Dock fick man fram en mycket effektivare syntetisk östrogen, och därför blev aldrig bisfenol ett läkemedel. När en kemist sedan upptäckte att bisfenol gick att polymerisera fick kemikalien ett annat användningsområde. Bisfenol A är ett bra exempel på en kemikalie som på goda vetenskapliga grunder anses vara hormonstörande.
Det är också ett bra exempel på en modern kemikalie som finns i en förfärligt stor mängd produkter och artiklar som vi använder dagligen. Vi vet också att kemikalien läcker ut från en rad olika källor till den omgivande miljön. Ett exempel är nappflaskor, där avgivningen ökar om man värmer flaskan i en mikrovågsugn.
Detta innebär att hela befolkningen är exponerad, inklusive gravida kvinnor, foster och spädbarn, och det finns data som visar att människor tar upp bisfenol A. Ämnet påvisas rutinmässigt i blod från vuxna och spädbarn och på senare tid även i fostervatten och navelsträngsblod.
Det innebär att den övergripande frågan är vilken betydelse det har att vi exponerar foster och spädbarn för denna typ av ämnen, som kan ge kroniska sjukdomar senare i livet. Det vet vi inte i dag, men det finns onekligen vetenskapligt stöd för att vara ytterst försiktig och börja ta dessa frågor på allvar.
Redan i slutet av 1990-talet uppmärksammades riskerna med bisfenol A, bland annat i en riksdagsmotion av Miljöpartiet. Bisfenol A används vid tillverkning av plaster, epoxylim, färg, glas och keramik. Ämnet används också på insidan av konservburkar och i plasttandfyllningar.
BPA, som det också kallas, används som byggsten vid tillverkning av polykarbonat, vilket är en glasklar värmebeständig hårdplast där bisfenolet är länkat i långa kedjor. Vid förslitning och upphettning släpper de. Ju äldre plast, desto lösare sitter molekylerna. Då riskerar vi att få dem i oss.
BPA kan kopplas till för tidig pubertet hos flickor, urogenitala missbildningar hos spädbarn, alltså könsorgan, prostataförstoring, bröstcancer, adhd, diabetes och försämrad spermiekvalitet. Ja, listan kan göras lång. Utskottsmajoriteten hänvisar bara till pågående arbete och att kemikaliepolitiken styrs via EU och vill lämna motionen utan vidare åtgärd.
Det vi föreslår i motionen är att införa ett förbud mot bisfenol A i livsmedelsförpackningar och andra produkter där det kan överföras till människor med hänvisning till dess hälsorisker. Som andra att-sats föreslår vi att Sverige kraftfullt driver på i EU för att införa ett förbud mot bisfenol. Inte ens det vill utskottsmajoriteten bifalla.
En av världens mest framstående forskare på ämnet, Frederick vom Saal vid universitet i Missouri, har kallat BPA "den kanske giftigaste kemikalien vi känner", detta är på grund av dess bevisade inverkan på hormonsystemet redan i knappt mätbara doser. Små barn och foster är mest känsliga. Det absorberas genom huden.
Det läcker från matförpackningar och tas upp av kroppen. Utan ett totalförbud kommer vi inte undan BPA. Det kan ibland vara motiverat att använda den hårda, ofta genomskinliga plasten. Men en bra början är att åtminstone slippa ämnet i maten. Inte ens det kan vi nå enighet om här i riksdagen. Jag yrkar bifall till reservation nr 10.