KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marléne Lund Kopparklint (M):
Vi behöver strategi och tydligt ledarskap för att hantera de här frågorna på ett uppdaterat och seriöst sätt. Det räcker inte att höra förklaringar med andemeningen att vår beredskap är god när det finns många lösa trådar. Det här handlar om samhällets säkerhet. Det handlar om ansvaret för poliser, brandförsvar och andra välfärdsarbetare som kommer att vara i första linjen vid utbrott av en smittsam sjukdom.
Jag skulle vilja se regeringen presentera tydliga strategier för detta utifrån den globaliserade värld vi faktiskt lever i, inte utifrån en dåtid då människor levde och reste på ett helt annat sätt än i dag. Det har hänt ganska mycket i människors rörelsemönster de senaste decennierna. Svaret jag fått från riksdagens utredningstjänst visar att regeringens strategier inte direkt ligger i framkant.
Om ministern nu tycker att vi är väl förberedda vill jag veta hur man i regeringen ser på det faktum att vi förra året för första gången såg smitta från människa till människa i England, bara två timmars flygresa bort från Sverige, av sjukdomen apkoppor, närbesläktad med smittkoppor. Diskuterades detta utbrott över huvud taget på departementet? Har apkoppsfallen i Israel och Singapore över huvud taget diskuterats?
Fru talman! Vad är då statusen för biologiska vapen i dag? Jag kan nämna ett exempel. Förra året publicerades en artikel av forskare i Kanada som visade hela världen hur man kan tillverka det virus som orsakar hästkoppor, ett virus som påminner starkt om det betydligt farligare viruset smittkoppor. Forskarna hade beställt de olika delarna till virusets arvsmassa på internet och sedan pusslat ihop dem till ett fungerande virus.
Publiceringen fick stark kritik, eftersom kunskapen kan utnyttjas för bioterror. Doktor Filippa Lentzos är verksam på Kings College i London och har bland annat specialiserat sig på biologiska vapen. I en intervju framhåller hon att flera stater i dag nästan förväntar sig att biologiska vapen är på väg tillbaka. Därför finns det förberedelser för det med bioförsvarsprogram på flera ställen runt om i världen.
Stater och terrororganisationer har länge intresserat sig för att kontrollera sjukdomar till att bli massförstörelsevapen. År 2001 skedde den senaste attacken med biologiska vapen på ett sådant sätt att människor faktiskt dog när mjältbrandsbrev skickades runt till flera makthavare i USA. Efter det började flera länder oroa sig på nytt, och nya biologiska försvarslabb har byggts över hela världen.
Linjen mellan offensiva och defensiva biologiska och kemiska vapenprogram är tunn. Att det finns flera laboratorier ökar också risken för att olika former av vapen kan spridas och hamna i fel händer. Hoten mot samhället är komplexa, och Sverige måste ligga i framkant för de nya komplexa hoten.
Internationellt och på EU-nivå finns en ökad medvetenhet om vad smittsamma sjukdomar - exempelvis smittkoppor, apkoppor, mjältbrand, ebola - kan innebära som potentiella hot mot samhället.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Det scenario som Folkhälsomyndigheten räknar med är alltså enstaka fall från utbrott i ett annat land, och den etablerade principen är ringvaccination runt dessa enstaka fall - trots att det ser ut som det gör i omvärlden.
Mina frågor kvarstår, och nya har uppstått: Hur kan socialministern försäkra mig, försvarspersonal, polis, räddningspersonal, sjukvårdspersonal, ja hela Sveriges befolkning att vi har en fullgod beredskap för ett eventuellt angrepp av exempelvis smittkoppor? Hur ser egentligen planen ut för de där 17 500 vaccinationsdoserna?
Viktigt att notera är att försvarsmaktspersonalen i USA är smittkoppsvaccinerad, men så är det inte här i Sverige. Varför finns det ingen plan för vilka som ska ha vaccin, och hur tänker man när bästföredatumet går ut på det? Tar regeringen upp dessa frågor på ministermöten i EU-sammanhang? Jag tycker självklart att det är viktigt att utreda saker. Men omvärldsutvecklingen raskar på, och då är det inte läge att utreda.
Med tanke på de spänstiga debatter som förs utomlands är det lite märkligt att det i öppenhetens land, Sverige, talas så lite om detta. Det är ministerns ansvar att ta upp frågorna på bordet och inte bara vänta på en utredning. Med tanke på att det fortfarande finns många frågetecken kanske regeringen bör ha en hearing i riksdagen i denna fråga.
Det är en alltför viktig fråga för att diskussionerna enbart ska ske bakom stängda dörrar. Jag hoppas att denna debatt är början till ett gott samarbete som gör att vi gemensamt över partigränserna kommer fram till en bra och trygg strategi för framtiden i dessa frågor.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Min fråga går till landsbygdsminister Jennie Nilsson. För några veckor sedan sköts en varg med ett rådjursbyte i ett bostadsområde i Tierp. Polisen tillkallades, och vargen sköts på grund av den fara den utgjorde för allmänheten. Det var rätt. I värmländska Forshaga klev vid ett annat tillfälle elva vargar in på gården hos en lantbrukare. Där brukar tre barn, varav ett är två år gammalt, leka ute på gården.
Skogsfastigheten korsas av tre vargrevir, och händelsen är bara en i raden. Polisen tillkallas inte eftersom man känner att det inte är någon idé. I Stockholmstrakten skjuts vargen direkt medan man på landsbygden ska ha högre tolerans. Var finns logiken i detta? Det är en högst relevant fråga, och svaret är att det inte finns någon. Detta agerande skapar allt större klyftor i den alltför konfliktfyllda frågan om vargens förvaltning.
Därför vill jag fråga: Hur tycker landsbygdsministern att vi ska få människor att känna sig trygga för vargen på landsbygden?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Det har under många år funnits tillräckligt med kunskap för att fatta tydliga politiska beslut när det gäller vargen. Men det som vi ser i dag är fri utveckling utan politisk styrning. Art- och habitatdirektivet, liksom riksdagsbeslut, ger redan i dag utrymme för en halvering av dagens vargstam, både i Sverige och i Norge. Många tror också att antalet 170-270 är en ram för hur många vargindivider som vi ska ha.
Men i själva verket är det detta antal som angavs till Naturvårdsverket för att lägga ett referensvärde inom detta. Eftersom minsta livskraftiga stam är 100 hade redan 170 varit en bra bit över den vetenskapligt framtagna siffran. Min fråga till statsrådet är därför: Varför har regeringen tillåtit att Naturvårdsverket själva får avgöra antalet vargar?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Detta handlar om Riksrevisionens rapport om statens vägledning av kommunal tillsyn, en oerhört viktig rapport. Vi moderater hade en följdmotion, Lika och förutsägbar tillsynsprövning, som man tyvärr valde att avslå, vilket vi tycker är tråkigt.
Den granskning som Riksrevisionen har gjort handlar om fyra områden: alkoholtillsyn, kemikalietillsyn, livsmedelstillsyn och miljötillsyn - väldigt viktiga områden att ha kontroll över. Den har omfattat fyra myndigheter: Folkhälsomyndigheten, Livsmedelsverket, Kemikalieinspektionen och Naturvårdsverket.
Följande frågor har varit utgångspunkt: Fungerar tillsynsvägledningen effektivt inom de valda områdena? Vad görs för att stödja och förbättra tillsynen, och hur värderas dessa insatser av berörda aktörer? Vad kännetecknar en välfungerande tillsynsvägledning, och vilka förutsättningar gynnar eller försvårar arbetet med tillsynsvägledning?
Svaren på dessa frågor är att arbetet med detta spretar ute i landets kommuner, och det är inte kommunernas fel. Vi tycker givetvis att det är viktigt att staten tar sitt ansvar för att försäkra sig om att tillsynsvägledningen fungerar likvärdigt och bra. Riksrevisionen påtalar själva i sin granskning att det krävs en tydligare organisationsstyrning som ger en mer ändamålsenlig och rättssäker tillsyn på flera områden.
På vissa områden har man valt en ineffektiv arbets- och ansvarsfördelning mellan central och regional nivå till följd av en otydlig organisationsstyrning från regeringen. Vi delar den bild som ges i Riksrevisionens rapport och understryker vikten av en lika och förutsägbar tillsynsprövning i hela landet.
Regeringen bör därför vidta åtgärder i syfte att förbättra likvärdigheten. Därför yrkar jag bifall till reservation 1.
Marléne Lund Kopparklint (M):
År 2018 började regeringen med att svika 1,3 miljoner bilägare runt om i Sverige för att man lade sig platt för Miljöpartiets politik. Bland annat trädde bonus-malus-systemet i kraft. Det är ett system som ska gynna bilar med låga koldioxidutsläpp - bonus - och missgynna bilar med högre utsläpp - malus. Syftet var att styra konsumtionen mot bilar med lägre utsläpp.
Bonus tilldelas vid inköp av bilar med låga eller inga utsläpp. För en elbil med nollutsläpp ska man få maximalt 60 000 kronor i bonus. Man införde miljözoner och ett krav på att 1,3 miljoner dieselbilar skulle förbjudas. Man har därefter höjt bensinskatten, vilket försvårar mest för dem som bor på landsbygden.
Med skarpa krav och hård miljöpolitik har man inte gett familjer och företag i hela landet en ärlig chans att ställa om. Man har snarare försvårat livssituationen för dem. Regeringens bilfientliga politik är inget annat än ett ansvarslöst svek som kanske slår allra hårdast mot människor utanför storstäderna, som behöver kunna ta bilen till och från stadskärnan.
Regeringens politik blev ett straff för alla de familjer som nyligen köpt en miljöbil bara för att få beskedet att de inte längre är välkomna i våra storstäder och ett straff för dem som bor på landsbygden och som har flera mil att köra varje dag till och från jobb, företag, förskola och shopping. Där finns det heller inte tillräckligt utbyggd kollektivtrafik att tillgå. Men med facit i hand kanske inte regeringens bilfientliga politik är det värsta.
Det värsta är nog att regeringen inte lever som den lär. Herr talman! Regeringen och Miljöpartiet pekar med hela handen på alla andra, men själva brister de fullständigt. Man kan tycka att regeringen ska föregå med gott exempel när den ställer hårda miljökrav som drabbar företag och privatpersoner. Herr talman! I stället är det tvärtom.
Jag tycker faktiskt att man skulle kunna ta fram skämskudden å regeringens vägnar när det nu uppdagats hur dålig förebild regeringen själv är och hur uruselt den arbetar för att uppnå en fossilfri fordonsflotta inom sina egna myndigheter och statligt ägda bolag.
Jag skulle vilja fråga minister Isabella Lövin hur det känns när det i stället för 100 procent, som en fossilfri fordonsflotta faktiskt innebär, i själva verket är 1 procent.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Myndigheterna har tillsammans alltså köpt in endast 1,2 procent eldrivna personbilar. Det är ju minst sagt pinsamt, i synnerhet när vi sedan 2018 sett hur andrahandsvärdet på dieselbilar har sjunkit för att regeringen har ställt hårda krav. Många familjer har fått bära den kostnaden. Då är det än mer skrämmande att regeringen själv inte tar ansvar och dansar efter egen pipa.
Drygt 1 procent, minister Isabella Lövin. Låt det smälta in ordentligt! Vi gjorde tidigt klart att vi inte vill medverka till att många familjers näst största investering blir värdelös. Ska vi ha människor med oss i miljöpolitiken måste de känna att politiken är långsiktig och går att lita på.
Med det här avslöjandet kan vi nu konstatera att regeringens utformning av miljöpolitiken, som Miljöpartiets miljöminister går i spetsen för, är löjeväckande. Jag tror att det är många med mig som känner sig lurade av den här politiken. Klimatfrågan är en av Moderaternas viktigaste och mest prioriterade frågor.
Moderaterna står för en ambitiös klimatpolitik för att nå det långsiktiga klimatmålet om nettonollutsläpp senast år 2045. Men det ställer också höga krav på att åtgärderna leder till resultat. Bonus-malus-systemet har kritiserats av experter för att inte leda till att utsläppen minskar på ett effektivt sätt. Vi behöver se över bonus-malus-systemet och bedriva en effektivare klimatpolitik så att utsläppen minskar snabbare.
1,2 procent i stället för 100 procent är verkligen inte godkänt, miljöminister Lövin! Hur ska ministern agera för att uppnå sina egna klimatmål? Inte görs det genom 1 procent eldrivna bilar i alla fall.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag står här i dag för att ställa frågor om hur detta förslag slår mot sportskyttar och jägare. Jag överlämnar vidare hantering av detta förslag till mina kollegor i justitieutskottet. Statsrådet säger att lagen inte kommer att innehålla en uttrycklig definition av begreppet löstagbara magasin. Detta öppnar för ett gummiparagrafliknande tolkningsläge.
Redan i dag kan man se att Polismyndigheten har betydande svårigheter att sköta vapenlicenshanteringen korrekt, för det finns ett stort antal förvaltningsrättsdomar som upphäver Polismyndighetens beslut om avslag. Ändå fortsätter Polismyndigheten att avslå licenser på exakt samma vapen. Det finns alltså tecken på att ett så otydligt lagförslag som detta skulle innebära ytterligare svårigheter för Polismyndigheten.
Min fjärde fråga blir då: Hur mycket resurser kommer regeringen att förstärka Polismyndigheten med för att de ska klara av att hantera detta lagförslag? Fru talman! Naturligtvis ska olagliga vapen försvinna ur händerna på kriminella. Det är vi alla överens om. Det är dock två skilda frågor som bör hanteras därefter.
Svenska jägare och sportskyttar ska inte straffas för att regeringen under flera år har misslyckats med att bekämpa den besinningslösa gängkriminaliteten. Argumentet att alla olagliga vapen en gång har varit lagliga används flitigt av vapenmotståndare. Det är dock ytterst få lagliga vapen med civilt ursprung som används vid brott eller för den delen stjäls från laglydiga jägare, sportskyttar, vapenhandlare eller samlare.
Närmare bestämt är det ungefär ett till två vapen med svensk vapenlicens per år som används vid brott. Totalt finns det ca 1,8 miljoner legalt ägda vapen i landet. Dessa ett till två lagliga vapen på villovägar ska alltså ställas mot de hundratals skjutningar, sprängningar rån och övriga brott som begås i Sverige varje år. Största andelen vapen som hamnar hos kriminella är de som är insmugglade från Balkan.
Fru talman! Nu har regeringen lagt ett nytt förslag till riksdagen. Det kom nu i veckan. Vi moderater kommer förstås att gå igenom det noggrant i den fortsatta hanteringen i riksdagen. Vår tydliga utgångspunkt är att gängbrottsligheten ska bort från vårt samhälle, men vi anser samtidigt att det inte görs genom att man gör livet svårare för laglydiga jägare och sportskyttar.
Om man vill reglera innehav av vapenmagasin bör man därför fundera noggrant på vad man gör, så att inte den lagliga och fullt legitima vapenanvändningen träffas. Det är högst osannolikt att man kommer åt kriminaliteten genom att förbjuda en person som har licens för vapen med ändamålet jakt och sportskytte att använda magasinet från jaktvapnet i sportskyttevapnet eller tvärtom.
Däremot gör man det omöjligt att mängdträna eller tävla i vissa tävlingsformer med jaktvapnet.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Statsrådet Damberg säger att detta inte kommer att drabba jägare, sportskyttar och samlare, fast det är precis det som det kommer att göra. Statsrådet har vid en direkt fråga i riksdagen tidigare inte kunnat påvisa någon statistik som underbygger påståendet att polisen behöver denna lagstiftning. Lagrum om att beslagta och förverka finns redan i brottsbalken och i rättegångsbalken. Påträffas ett magasin i kriminell miljö torde presumtionen att det kommer att missbrukas vara ganska stor.
För att bekämpa rådande gängbrottslighet behövs kraftfulla insatser - det är vi rörande överens om. Sådana förslag har också vi moderater lagt fram. Självklart ska vi ta vapen ur händerna på de kriminella, men det ska göras på ett verkningsfullt sätt. Här behöver vi inte onödig och otydlig lag. Jakt och sportskytte är djupt förankrade i det svenska samhället och är en del av folkrörelserna.
För många människor är jakten en livsstil, och den kan avgöra valet av bostadsort. Det renodlade sportskyttet engagerar oerhört många människor och har en traditionell koppling till polisen, idrottsrörelsen och totalförsvaret. Därför bör jakten på laglydiga jägare och sportskyttar upphöra, som jag har sagt upprepade gånger. Fru talman!
Jag noterar att minister Damberg inte svarat på en enda av mina fyra frågor under denna interpellationsdebatt, vilket kommer att leda mig till fler frågor framöver.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Vi moderater sätter stort värde på landsbygdens verksamheter och på dem som bor och verkar i bygderna. Såväl varg som övriga stora rovdjur behöver anpassas till landsbygden, inte tvärtom. Naturvårdsverket har meddelat att man inte kommer att medge licensjakt på varg denna vinter.
Anledningen som Naturvårdsverket uppgett är att vargpopulationen fortsatt beräknas bestå av 300 individer - samma nivå som myndigheterna anser behövs för gynnsam bevarandestatus. Därför anser man att det inte finns utrymme för licensjakt. Orsaken till detta anses i sin tur vara illegal jakt; det är något som man har hört. Fru talman!
Att licensjakten inte blivit av i år har många reagerat kraftigt emot, då koncentrationen av vargpopulationer skiljer sig kraftigt åt i Sverige. Framför allt i Värmland uppfattar många människor att varken regeringen eller myndigheten förstår deras vardag. Många har dessutom reagerat kraftigt mot Naturvårdsverkets uttalande om illegal jakt.
Att jaga är för de flesta inte en hobby utan en livsstil och en del av deras identitet. Ett sådant uttalande ses därför som en skuldbeläggning av alla jägare. En tydligare förklaring till dess ställningstagande samt att myndigheten står upp för alla laglydiga jägare skulle minska spänningarna. Ingen vill se illegal jakt, allra minst jägarna.
Gällande vargpopulationen finns i grunden ett tidigare riksdagsbeslut som är byggt på vetenskap och EU-direktiv. Med dessa trygga grundstenar att luta sig mot ges i dag utrymme för en halvering av den vargpopulation som finns på den skandinaviska halvön.
Det kan också tilläggas att många uppfattar det antal vargindivider - 170-270 stycken - som nämns i tidigare riksdagsbeslut som en ram för det antal vargar som ska finnas. Det är fel, fru talman. Forskare har tidigare slagit fast att siffran för minsta livskraftiga stam ligger på 100. Också denna siffra är baserad på den skandinaviska halvön som utbredningsområde för varg.
Redan 170 ligger alltså en bra bit över det, och i dag ligger Naturvårdsverkets siffra på 300. Fru talman! Vi moderater sätter som sagt stort värde på landsbygdens verksamhet och på de människor som bor och verkar i bygderna.
Föräldrar ska kunna släppa ut sina barn på gården utan att vara oroliga, och på förskolor ska barnen kunna leka ute utan att känna sig otrygga. Det har förekommit varg nära förskolor.
Det behövs kloka avvägningar mellan olika intressen, inte minst mellan djur och människor. Begränsningar av människors frihet ska förebyggas så långt som möjligt, och denna fråga är viktig för människor som bor på landsbygden och har varg nära husknuten.
Min fråga till landsbygdsministern är därför: Hur ska landsbygdsministern säkra tryggheten i det vargtätaste länet Värmland och på övriga landsbygden?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Landsbygdsministern säger att vargen ska vara spridd över hela landet, men så är det inte. Jag tror att jag har visat landsbygdsministern en karta över hur nästan hela mitt hemlän Värmland täcks av vargrevir. Vargen väcker känslor, och det handlar också om att skydda vargen.
Vad riskerar att hända om människor inte känner sig trygga med att släppa ut sina barn för att leka på gården eller släppa sina hundar i skogen eller om de upplever fara för de djur de håller i sitt lantbruk? Vad händer om man känner otrygghet och vargen kommer väldigt nära? Jag har träffat lantbrukare som har haft vargar från tre olika vargrevir på sin tomt.
Då är det inte så kul att låta en tre- eller fyraåring leka ute på gården. Man ska heller inte behöva välja bort lantbruk med djurhållning på grund av att man är rädd att vargen ska skada djuren. Det är att begränsa människors frihet. Fru talman!
Jag tycker att det beslut om licensjakt som fattades under vintern visar att regeringen inte tar någon hänsyn till dem som bor och verkar med vargens närvaro runt husknuten. Det är med anledning av beslutet som jag har ställt mina frågor till landsbygdsministern.
I stället för att skapa konflikt mellan landsbygden och myndigheter borde regeringen skynda på arbetet med att stärka den regionala förvaltningen för att ge utrymme för länsstyrelserna att besluta om regional förvaltning utifrån lokala förutsättningar. Detta skulle innebära en lösning på problematiken.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Vi moderater har inga varianter på det här. Vi säger nej till den här propositionen. Den lagstiftning som finns är helt uppenbart tillräcklig för att beslagta vapenmagasin hos kriminella eftersom polisen redan i dag beslagtar tusentals sådana. Jag vill fortsätta med att ställa ytterligare en fråga. Vilka består vapenlobbyn av?
Först säger statsrådet att han inte har talat om vapenlobbyn, men vi har bevisat att han har gjort det. Vilka är det? Vi degraderar inte polisen, utan det är statsrådets och regeringens proposition som vi sågar. Om vi så skulle avväpna alla laglydiga jägare och sportskyttar i Sverige i morgon skulle det inte påverka gängbrottsligheten det minsta.
Svenska jägare och sportskyttar ska inte straffas för att regeringen under flera år har misslyckats med att bekämpa den besinningslösa gängkriminaliteten. För att bekämpa rådande gängbrottslighet behövs kraftfulla insatser som vi moderater också har lagt fram förslag om. Självklart ska vi ta vapnen ur händerna på kriminella, men det måste ske på ett verkningsfullt sätt. Det här är inte ett verkningsfullt sätt.
Det här är en jakt på de duktiga sportskyttar och viktiga jägare som finns i Sverige och som vi bör värdera mycket högre än att kalla dem för vapenlobby. Jag vill avsluta med ett par frågor, och sedan hoppas jag att regeringen kan lägga detta bakom sig. Mitt budskap är tydligt: Klargör, lägg ned, dra tillbaka och backa!
På vilket sätt påverkas gängkriminella av en begränsning av hur någon som har licens för ett vapen får använda ett magasin? Menar statsrådet att gängkriminella har vapenlicenser ändå?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Detta uppmärksammade rättsfall är ett misslyckande för samhället. Här fick en person sitta häktad i en månad på grund av dålig bevisföring och urusel teknisk utrustning där polisens hörlurar inte fungerat tillräckligt väl, som åklagaren i målet har sagt. Det är inte acceptabelt. Det har också fått konsekvenser på flera olika plan för den person som har suttit häktad. Fru talman!
Jag skulle vilja ta upp detta med förtroendet. Visst är det bra med en ökning av svenska folkets förtroende för polisen. Det tycker jag med. Men vi ligger fortfarande på minuskontot när hälften av svenska folket inte har förtroende.
Ännu värre är det när mindre än hälften av svenska folket har förtroende för åklagare. Det är något som vi på allvar behöver kika på.
Jag håller med statsrådet om att rättssäkerheten överlag är god i Sverige och att vi har fungerande system för granskning av rättsväsendets verksamhet, men helt uppenbart brister det ibland.
Då blir min fråga: Hur ska statsrådet arbeta för att öka förtroendet för rättsväsendet och för att säkerställa att sådana här rättshaverier inte förekommer igen? Det tycker jag är en väldigt relevant fråga att ställa.