KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rebecka Le Moine (MP):
Jag uppskattar Boriana Åbergs kreativitet i det här replikskiftet. Det här är något som Miljöpartiet har kämpat för länge. Det går helt i linje med det vi ser är nödvändigt för att minska transportsektorns miljö- och klimatutsläpp. Vi är samtidigt helt för den delningsekonomi som Miljöpartiet har drivit på för i decennier.
Jag tycker inte att man på något sätt kan göra den kopplingen utan att ha ett stort uns av just fantasi och kreativitet. De bilar som används i jobbet kan till stor del vara just tjänstebilar, som inte ingår i det här förslaget.
Att gå över till bilpooler och andra delningsekonomiska sammanhang står inte heller i kontrast till förslaget. Den förmån som gäller nu har varit oförändrad under lång tid. Den gynnar rika män i storstäder. Förslaget står inte på något sätt i kontrast till det miljöarbete som Miljöpartiet har jobbat med under decennier.
Det här är ett litet steg, men i rätt riktning, på väg mot att det inte ska subventioneras att äga en egen bil, dessutom inte för de personer som är mest välbärgade och som bor på ställen där det bör finnas bra kollektivtrafik.
Rebecka Le Moine (MP):
Tack, Boriana Åberg, för frågorna! Jag uppskattar dem. Även i den här kammardebatten kommer vi in på tillväxtkritik. Det tycker jag alltid är roligt. Först och främst stämmer inte påståendet att man inte kan ge sig i väg klockan tre på natten om man inte har en egen bil. Jag har också erfarenhet av att jobba på obekväm arbetstid.
Man kan planera med sin arbetsgivare och låna hem tjänstebilen i god tid, kanske efter jobbet, för att kunna utföra uppdragen tidigt eller på obekväm arbetstid. Det finns många exempel på att det kan fungera utan just den egna bilen. Jag blir lite nyfiken på påståendet att vi med det här förslaget kommer att få mycket mer hårdgjorda ytor och parkeringsytor.
Jag skulle gärna vilja att Boriana Åberg återkommer med någon typ av forskning eller stöd för det påståendet. : Jag har inte fler repliker, fru talman.) När det gäller om Miljöpartiet fortfarande är tillväxtkritiska svarar jag: Absolut! Det är en debatt som mer och mer förknippas med klimatfrågan och klimatkrisen, som vi står mitt i, och dessutom naturkrisen.
Så mycket forskning pekar på sambandet mellan exponentiell, ohämmad tillväxt och de miljökonsekvenser och miljökatastrofer som är priset vi betalar för det. Min och Miljöpartiets övertygelse är självklart att vi inte kan ha en exponentiell, ohämmad ekonomisk tillväxt på en begränsad planet när vi vet mer och tydligare än någonsin att vi måste hushålla med den planeten.
Det är i själva verket det som är ekonomi. Det betyder hushållning med resurser. Vi måste hushålla med våra resurser. Vi kan inte ha en exponentiell tillväxt i all evighet.
Rebecka Le Moine (MP):
När man är sist i den här debatten känns det som att man kanske inte har så mycket mer att tillföra. Det är också glädjande att höra och märka vilken samsyn vi har i utskottet vad gäller samhällets bästa och vad gäller den tacksamhet vi alla uttrycker för de hjältar som ser till att hjälpa de personer som behöver vård allra mest.
Coronaviruset och den pandemi vi lever i har tagit tusentals liv och gjort att människor lever i en oerhörd stress och oro, vilket har bidragit till ett stort lidande. Nu finns det en risk för en tredje våg. Samtidigt som vaccinering nu pågår uppkommer också mutationer.
Någonting som jag brukar bidra med och även vill ta tillfället i akt att bidra med i denna debatt är att vi och hela mänskligheten har en läxa att lära av denna pandemi. Hela pandemin och den situation vi befinner oss i har sitt ursprung i hur vi hanterar djur och natur.
Det finns forskning som visar att om vi hade arbetat förebyggande och inte hanterat djur och natur respektlöst och hänsynslöst hade kostnaden för detta uppgått till maximalt en tiondel av kostnaden för att behöva hantera en sådan här pandemi.
Men nu befinner vi oss där vi gör, och vi måste ta politiska beslut för att mildra situationen så mycket vi bara kan. Tillfällig skatte- och avgiftsfrihet för förmån av fri parkering och gåva till anställda Under mer än ett år har vi levt med restriktioner och social distans. Vi har rekommenderats att jobba hemifrån. Men det gäller förstås inte alla.
De som arbetar med samhällsviktig verksamhet och de som tar hand om våra sjuka och äldre måste kunna ta sig till sitt arbete på ett smittsäkert sätt. För att minska smittspridningen och trängseln i kollektivtrafiken är det viktigt att man kan transporteras med bil. I det här läget är det naturligt att undanta samhällets hjältar från vissa beskattningar.
Som vi hört tidigare sker i vanliga fall en förmånsbeskattning om personal får gåvor eller fri parkering. Utskottets förslag är att förlänga det undantag som redan finns till att gälla året ut. Tillfällig skatte- och avgiftsfrihet för förmån av fri parkering och gåva till anställda Fru talman! Vi har också under pandemin sett en stor vilja att stötta dem som har drabbats mest.
Det har tagits många bra och fina initiativ för att främja det lokala näringslivet, bland annat genom att företag och andra arbetsgivare ger gåvor till sina anställda. Dessa gåvor ska också i normalfallet förmånsbeskattas, men för att uppmuntra den här typen av initiativ tog vi under förra året beslut om att undanta mindre gåvor till anställda från förmånsbeskattning.
Eftersom viljan att hjälpa till och behoven av att stötta det lokala näringslivet finns kvar tycker vi att det är rimligt att vi nu förlänger detta undantag från förmånsbeskattning.
Rebecka Le Moine (MP):
I dag debatterar vi två skatteavtal som ska sägas upp - det första handlar om Grekland och det andra om Portugal. Uppsägning av skatte-avtalet mellan Sverige och Grekland Det har framförts många argument och upplysningar redan. Detta är ingen situation som är önskvärd på något sätt, men det är en nödvändig sista utväg.
Bakgrunden är som sagt att Grekland sedan förra året har valt att pensionärer med inkomst från annat land i EU bara ska betala 7 procent i skatt. Det nuvarande avtalet förhindrar Sverige att beskatta utdelning, kapitalvinst och pension enligt den nuvarande avtalspolicy som Sverige har.
Avtalet är som sagt gammalt, 60 år, och saknar minimibestämmelser för att förhindra skatteflykt. Regeringen har till den grekiska regeringen kommunicerat att man är redo att omförhandla avtalet men utan att få gehör för det. I Miljöpartiet kämpar vi mot skatteflykt och mot destruktiva regler och avtal.
Att konkurrera länder emellan med att erbjuda lägst skatt på kapital, vinster eller inkomster är ett race to the bottom som i längden riskerar att erodera basen för välfärdsstaten. Vi vill i stället se en politik för en gemensam lägstanivå inom EU och för till exempel bolagsskatt även globalt. Fru talman!
Ett tillstånd av avtalslöshet är inte önskvärt, men det är mindre önskvärt att hamna i en situation som går i strid mot Sveriges avtalspolicy. Jag yrkar bifall till propositionen.
Rebecka Le Moine (MP):
Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag. För två år sedan tecknades ett avtal mellan Sverige och Portugal, men det är ett avtal som Portugal har valt att inte ratificera. Oavsett hemmahörighet på höger-vänster-skalan kan vi enas om att det här är en situation som inte är önskvärd eller hållbar. Att Portugal inte ratificerar är oacceptabelt.
Det skapar en ofördelaktig och orättvis situation för Sverige. Liksom skatteavtalet med Grekland, som nämnts tidigare i debatten, väljer Sverige nu att säga upp detta avtal. Fru talman! Jag stannar där, för mina utskottskollegor har redan nämnt många bra argument i de här debatterna. Jag tackar för ordet.
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till Ann Linde. Jag tänkte blicka tillbaka på uppkomsten av pandemin, vilket handlar om ohållbar djurhållning. Vår djurkonsumtion leder till att ekosystem trängs bort och djur trängs i burar. Självklart får detta konsekvenser. Det här sker inte bara på andra sidan världen utan även i Sverige, till exempel på våra minkfarmer.
Alldeles nyss bekräftades att nio minkbesättningar i Sverige är smittade, och i går meddelade Danmark att alla deras minkar ska avlivas för att hindra att ett muterat coronavirus sprider sig. Att jobba förebyggande skulle kosta kanske 1 procent av de enorma summor som går till att hantera en pandemi, och enligt Ipbes rapport från förra veckan bör regeringen jobba mer proaktivt än reaktivt.
Min fråga är därför hur regeringen jobbar internationellt för att förebygga pandemier med hänsyn till djurhållning och biologisk mångfald.
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till landsbygdsminister Jennie Nilsson. I går gick Uppdrag gransknings program om slakterier och gårdar som bryter mot djurskyddslagen. Innan dess visade TV4 fruktansvärda klipp på grov djurmisshandel, detta tack vare att en ideell organisation hade placerat en kamera som filmat - någonting som i dag är straffbart men som borde vara ett lagkrav.
På filmen ser vi att lagarna följdes så fort besökarna kom för aviserad kontroll. Det visar på en fruktansvärd brist med otroligt mycket onödigt lidande som följd. För att se till att det här aldrig händer måste total insyn tillåtas av samhället. Det är någonting som Sveriges Veterinärförbund föreslagit och som Storbritannien, Frankrike och Norge redan har.
På Jennie Nilsson lät det i går som att det fanns en öppenhet för detta. Hur går vi vidare med kameraövervakning och total insyn i djurindustrin?
Rebecka Le Moine (MP):
Jag tackar för svaret. En annan aktuell fråga är minkfarmarna. De innebär ett enormt lidande som motiveras med ett fåtal arbetstillfällen. Nu vet vi vilken enorm risk som de här minkfarmarna innebär för att sprida smitta och muterade former av covid. I Nederländerna och Danmark har spridningen av viruset orsakat nedstängning av landets pälsdjursindustrier. Hur tänker landsbygdsministern arbeta vidare med den här frågan?
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till Ibrahim Baylan. Den handlar om Sveaskog, vilket kanske inte är så förvånande med tanke på den högljudda kritik som har riktats mot Sveaskog under både hösten och våren. Bland annat har 29 samebyar gått samman i en artikel och krävt ett avverkningsstopp för hänglavsskogar.
Även Sametinget har gjort ett gemensamt yttrande där man kräver att Sveaskog och Sveriges skogsbruk anpassar sig till och respekterar samers grundlagsskyddade rätt. Vi vet även att Ibrahim Baylan har mottagit 45 000 namnunderskrifter som har överlämnats tillsammans med ett krav på att ge Sveaskog ett nytt ägardirektiv.
Min fråga är därför: Vilka åtgärder vidtar Ibrahim Baylan för att lyssna på dessa röster och komma till rätta med Sveaskog?
Rebecka Le Moine (MP):
Jo, jag är väl medveten om det som står i januariavtalet. Jag är också väl medveten om vilka bud olika partier gick in med inför valet, och där stod det att Socialdemokraterna var öppna för att ge ett nytt ägardirektiv. Nu har man ändrat åsikt. Min fråga är: Är Ibrahim Baylan redo och beredd att ge ett nytt ägardirektiv till Sveaskog?
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till statsrådet Mikael Damberg. Det har på senaste tiden uppmärksammats i Expressen att flera svenska kändisar åker till Afrika för att där bedriva troféjakt. Visst kan man tycka att det är hemskt och vedervärdigt i sig, men jakten sker dessutom på utrotningshotade djur, såsom lejon och elefanter. Det är alltså ett aktivt bidrag till artutrotning.
Det finns nu endast cirka 200 000 lejon kvar i det vilda, och den afrikanska elefanten har minskat med 96 procent de senaste 100 åren. Även om vi inte kan förbjuda Afrika att tillåta troféjakt kan vi verka för att fler arter ska ingå i Cites, appendix I, och sluta tillåta att Jordbruksverket ger importtillstånd för dessa troféer.
Jag är nyfiken på hur statsrådet Mikael Damberg ställer sig till att Sverige kan sluta att aktivt bidra till troféjakten på utrotningshotade arter.
Rebecka Le Moine (MP):
En annan enkel åtgärd är att låta tullen prioritera att man söker efter utrotningshotade arter som finns i Cites, på samma sätt som man nu eftersöker vapen och droger. Man kan också förbjuda troféjakt inom Sverige. Till exempel drar poängjakten igång snart. Där får man poäng ju fler djur man skjuter. Och man får en belöning om man fotograferas med dem. Man kan också avsluta jakten på det fridlysta lodjuret.
Det finns alltså saker man kan göra också inom Sverige.
Rebecka Le Moine (MP):
Min fråga går till Anders Ygeman. Vi upplever i dag hur krig och klimatkris påverkar den globala livsmedelssituationen med oroligheter som följd. Exempelvis har Indien infört ett förbud mot export av vete, vilket sätter flera grannländer under hård press. Matpris är ett överhängande hot i världen.
Är det rimligt att tillåta exploatering av jordbruksmark till förmån för gruvdrift? En gruvverksamhet existerar under relativt kort tid och medför att marken blir förstörd för jordbruk, kanske för alltid. Är det inte befogat att införa ett förbud mot både undersökningstillstånd och koncession i områden med produktiv jordbruksmark?
Rebecka Le Moine (MP):
Tack, Anders Ygeman, för svaret! Det låter som om miljöprövningen är viktig. Då vore det kanske rimligt att lägga den tidigt i processen i stället för sist och inte, som regeringen föreslår, göra undantag för Natura 2000-områden när det gäller gruvprospektering. Jag undrar också hur Anders Ygeman ser på vad som är prioriterat allmänintresse i händelse av en ansträngd livsmedelssituation i landet.
Är det fortfarande att hämta upp nya metaller och att gruvindustrin ska göra enorma vinster eller är det att befolkningen får mat?
Rebecka Le Moine (MP):
Jag har suttit i riksdagen sedan 2018 och har blivit personkryssad in i riksdagen. Det har jag blivit för att jag vill föra naturens talan i vår demokrati. Det handlar om alla de tusentals hotade arter som vi har ansvar för. Därför talar jag för deras skull och för deras existensrätt i vårt land och i världen. Jag kommer inte att ta ansvar för andra partier.
Jag kommer att försöka påverka så brett jag kan och så starkt jag kan med den röst som jag har fått på demokratisk väg. Landsbygdsministern säger att han inte tror att jag har förståelse för skogsägare, att de inte skulle känna igen sig i den här politiken och att den skulle missgynna dem. Det tycker jag avslöjar väldigt mycket om vilka som landsbygdsministern främst pratar med.
Det måste ju vara vd:arna för de största skogsbolagen, alltså inte de enskilda individer som missgynnas av den förda skogspolitiken. Vi pratar om arbetstillfällen. På 80-talet fanns det cirka 30 000 årsarbeten i skogsbruket. I dag ligger siffran på 16 000. Det är främst inom det storskaliga skogsbruket som jobben minskar, eftersom vi rationaliserar och gör större och större hyggen.
Det behövs mindre och mindre arbetskraft för detta. Det storskaliga skogsbruket behöver väldigt få personer som arbetar. Med ett hyggesfritt skogsbruk skapas i stället fler jobb på landsbygden. Det är också så att mindre än 3 procent av skogsnäringens arbetstillfällen ligger i glesbygden i dag. Det här vill vi ändra. Det är därför vi för en politik där vi lyssnar på skogsägarna i Sverige, som vill ha bättre lönsamhet.
Frågan till landsbygdsministern är: Vad tänker ni och er regering göra för att stärka lönsamheten för individen, för den enskilde markägaren?
Rebecka Le Moine (MP):
Häromdagen stod landsbygdsminister Kullgren här och läste innantill att regeringen ska motverka artutrotningen. Det står dock klart att regeringen gör tvärtom, både i politik och i handling.
Det kanske inte är en tillfällighet att regeringen slutar prata om hårdare straff och lag och ordning när artutrotningsaktivisten P.M. Nilsson, tillika statssekreterare, ertappas med att fiska upp den akut hotade ålen. Regeringen bedriver också en artutrotningspolitik, där man kämpar för att ålarna fortsatt ska malas sönder i vattenkraftsturbiner och för att försöka förkorta tiden när ålen får vara fredad.
Vad ska ni göra för att stärka ålens skydd mot era egna artutrotningsaktivister i Regeringskansliet? Och har ni fortsatt förtroende för dem trots att en har begått artskyddsbrott och även ljugit för polisen?
Yasmine Eriksson (SD):
Jag riktar min fråga till miljö- och klimatministern. Kemikalieinspektionen släppte i dagarna en rapport om tillsyn av ehandeln. Via olika digitala marknadsplatser köpte man in och testade produkter, däribland produkter riktade till barn.
Över hälften av de produkter i Kemikalieinspektionens test som var köpta från länder utanför EU innehöll förbjudna och farliga ämnen som är giftiga både för miljön och för människan - ämnen som är reproduktionshämmande eller cancerframkallande eller som påverkar vårt nervsystem och barns inlärningsförmåga. Trots att Kemikalieinspektionen efter upptäckten har kontaktat dessa marknadsplatser och påpekat problemen har flera av dem fortsatt att sälja produkterna.
Därför vill jag fråga ministern: Hur ska regeringen stoppa införseln av alla dessa skadliga produkter till Sverige? Och vad kan man göra för att öka konsumenternas medvetenhet, så att de kan göra säkra och hållbara köp?
Yasmine Eriksson (SD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag ställde den här interpellationen för att den illegala handeln med hundar tycks öka, vilket är oroande ur många aspekter. Vi vet att många av de hundar som smugglas in i Sverige utsätts för stort lidande och att även tikarna i valpfabrikerna lever under fruktansvärda förhållanden i en miljö som är långt från de djurskyddskrav vi ställer i Sverige.
Det tycks av allt att döma ha varit efter coronapandemins intåg som vi kunde se en mycket större efterfrågan på sällskapsdjur, inte minst hundar. Den stora efterfrågan har gjort att våra inhemska uppfödare har haft svårt att möta den - en situation som kriminella i både Sverige och andra länder utnyttjar till fullo.
Men detta har ett pris, och det är på hundarnas bekostnad. Inte sällan kommer de insmugglade hundarna från rena valpfabriker utomlands där hundarna lever under miserabla förhållanden och inte får den omsorg de behöver.
Hundarna förvaras flera åt gången i trånga burar, och tikarna behandlas som kassakor med ett enda syfte: att producera så många valpar som möjligt på så kort tid som möjligt. Det har även uppdagats fall där tikarnas stämband har förstörts för att de inte ska kunna skälla och därmed avslöja den kriminella verksamheten.
Valparna tas också alltför tidigt från sina mödrar och får resa gömda i trånga transporter utan att rastas och många gånger utan tillgång till mat och vatten. Smugglarna lyckas alltför ofta ta sig in i Sverige med hundarna, antingen för att de inte har fastnat i någon kontroll eller för att de har lyckats ta sig igenom tullen med falska papper på hundarna.
I dag ställs krav på vaccinationsintyg, men när hundarna inte är vaccinerade som de ska finns en överhängande risk att de tar med sig sjukdomar såsom rabies. Förutom att de själva kan bli sjuka riskerar de att smitta andra djur och även människor.
Det skulle vara förödande, för rabies är en dödlig sjukdom där man bara har ett par veckor kvar att leva om man blir smittad. Och som jag nämnde i interpellationen dör cirka 60 000 personer i världen av rabies varje år.
Även om Sverige i dag är förklarat rabiesfritt måste vi föra en daglig kamp för att låta det förbli så, framför allt eftersom vi vet att rabies finns i många av de länder som många av smuggelhundarna kommer från. Hur ser statsrådet på rabiesfrågan? Jag förstår att hon liksom jag oroas, men finns det en beredskap för att hantera en eventuell smittspridning av rabies i Sverige?
Yasmine Eriksson (SD):
Om vi nu får in rabies i Sverige genom de ovaccinerade hundarna är det ofta veterinärer som blir de första att upptäcka att en hund är ovaccinerad eller kanske drabbad av viruset. I gårdagens djurskyddsdebatt hörde jag min riksdagskollega berätta om ett besök hon hade gjort på veterinärklinik, där de nu själva överväger om de ska vaccinera sig mot rabies på grund av den ökade risken.
Jag frågade i mitt förra inlägg om regeringen har beredskap för ett scenario där det pågår smittspridning av rabies. Finns det till exempel tillräckligt med lager av rabiesvaccin för att kunna skala upp vaccinationen, och skulle den i så fall kunna vara kostnadsfri för dem som arbetar med djur? Om rabies nu påträffas hos ett djur som besöker veterinär har veterinären anmälningsplikt till Jordbruksverket.
Däremot, om veterinären misstänker att det rör sig om en smuggelhund, gäller ingen anmälningsplikt till polis eller annan myndighet. Och många veterinärer har till och med känt sig hindrade att göra en anmälan på grund av tystnadsplikt eller för att de är rädda för att bryta mot dataskyddsförordningen GDPR.
Sverigedemokraterna vill se ett undantag i GDPR-förordningen för just detta ändamål, något som ministerns parti inte ställde sig bakom i gårdagens omröstning i riksdagen. Hur ser ministern på förslaget?
För trots ett nej till undantag i GDPR-förordningen riktade vi ett tillkännagivande till regeringen om att möjliggöra för veterinärer att upprätta en anmälan om de fattar misstanke om smuggelbrott. Hur ser ministern på detta? Kommer ministern att vara lyhörd för dessa veterinärer som ägnar sin vardag åt att hjälpa djur men som stöter på motstånd genom byråkrati och förordningar?
Kommer ministern att underlätta för veterinärer att vara en del i arbetet för att få stopp på hundsmugglingen till Sverige? Om vi ska få bukt med denna brottslighet måste vi hitta dem som utför den och lagföra de kriminella. Min förhoppning är att vi en dag ska bli kvitt den illegala hundsmugglingen.
Ett problem som jag har stött på är när de hundvalpar som olovligt förts in eller ska föras in i Sverige ska säljas. Det sker ofta på e-handelsplatser. Där kan det vara svårt för en köpare att urskilja att det rör sig om en smuggelhund. Och om det ändå upptäcks kan det vara svårt att finna ut vem som verkligen ligger bakom en annons och vem som bär ansvaret för försäljningen.
Därför behöver krav ställas vid annonsering av hundar, som säkerställer vem som är den faktiska säljaren. Om man upptäcker att det handlar om försäljning av smuggelhundar kan man väcka åtal. Är detta något som ministern kommer att arbeta för framöver?
Yasmine Eriksson (SD):
Som ministern beskriver pågår mycket arbete för att hantera riskerna med insmugglade hundar. Genom dessa insatser har troligtvis också antalet hundar som stoppats vid landsgränsen ökat. År 2020 stoppades 294 hundar.
Förra året var siffran inte 400 hundar, som ministern anförde, utan 523, varav 86 var i så dåligt skick att man var tvungen att avliva dem på plats. 377 avvisades vid gränsen och nekades tillträde till Sverige.
Tullverket säger själva att det är väldigt vanligt när de har nekat en transport att man ändå tar sig till Sverige via en annan rutt, mycket därför att Tullverket faktiskt inte anser sig ha tillräckliga resurser för att ha bemanning överallt där det skulle behövas. Dessutom verkar de 523 stoppade hundarna förra året bara vara en bråkdel av alla hundar som förs in i Sverige.
Länsstyrelsen Skåne gjorde under förra året stickprov av djurtransporterna för att få en bättre uppskattning av hur många hundar det faktiskt rör sig om. Deras uppskattning är att det görs 10 000-15 000 hundtransporter till Sverige varje år. Det är oerhört många.
Trots att satsningar gjorts på Tullverket räcker det med största sannolikhet inte, utan det är givet att vi behöver få till fler åtgärder än dem vi har i dag för att motarbeta de kriminella handlingarna mot djur. Till exempel skulle ett EU-gemensamt hundregister kunna upprättas. Är detta något som landsbygdsministern kommer att verka för?