Jan Lindholm (MP):
Det här är ett mycket angeläget ämne. Jag delar absolut Elina Linnas uppfattning att det är viktigt att vi har ett system som gör att människor som drabbas av biverkningar kan få en kanal där de kan rapportera och att de kan få stöd när det gäller de möjligheter som finns att åtgärda biverkningarna.
I svaret från ministern beskriver han hur det idealt sett skulle gå till. Vi vet alla att det fungerar väldigt dåligt. Mitt parti blir varje år inbjudet till Sveriges läkarförbund. Vi frågar då hur det står till med deras ambition att bli bättre på området att rapportera biverkningar som de upptäcker i sitt arbete. Vi får varje år samma svar.
De skäms verkligen för att läkarkåren är så dålig på detta. Man är mycket väl medveten om det. Man kan titta hur det är när ett nytt läkemedel släpps och börjar användas efter några år. Om man jämför visar det sig ofta att Kilen har tjugo gånger så många rapporteringar via sitt system som hela den svenska läkarkåren lyckas sända in till Läkemedelsverket. Det visar att man borde fundera.
Varför berättar inte människor detta för läkarna, om vi nu säger att läkarkåren inte är dålig utan rapporterar in det den får reda på? Det är väl för att relationen mellan läkaren och patienten har ett annat fokus. Jag tycker att man ska fundera på varför det fungerar som det gör i dag. I svaret prisar man systemet och säger att man ska förbättra det. Jag tror inte att det leder någonstans.
Man måste inse att det väldigt mycket handlar om rollerna i vården, framför allt relationen mellan läkare och patient. Det kan finnas starka skäl för att patienten inte ens vill ta upp frågan om biverkningar med sin läkare utan har en annan kanal för det. Man har gett i uppgift till Läkemedelsverket att jobba med detta. Jag har själv varit i Uppsala och träffat dem i våras, fått rapporter och diskuterat deras system.
Det är naturligtvis bra att man gör det här från Läkemedelsverkets sida, för det visar att det är rätt att ha ett parallellt system. Men är det då rätt att fortsätta med det som Läkemedelverket har lagt upp när vi vet att Kilen har utvecklat sitt system, som har vunnit internationell ryktbarhet? Med EU-medels hjälp jobbar man i flera europeiska länder för att implementera just det arbetssätt som har utvecklats på Kilen. Varför ska vi inte ta till vara det i Sverige?
Varför inte fortsätta med ett system som fungerar väldigt bra? Det är en annan sak som är lite märklig. Jag har vant mig vid att de borgerliga partiernas företrädare väldigt ofta pratar om att man gärna vill använda de offentliga medlen på ett rationellt och effektivt sätt. Man säger att det är bra att använda idéburna organisationer, att man vill använda entreprenörer och så vidare.
Varför då just i detta fall så benhårt hålla fast vid det statliga byråkratiska systemet och de offentliga kanalerna, som verkligen har visat sig fungera så dåligt? Varför inte på det här området våga driva just den politik som ni själva så ofta talar er varma för?
Varför inte här sträcka ut handen till de idéburna intressena, de idéburna krafterna, och använda den möjligheten, som har visat sig fungera väldigt bra? Vi är oerhört förvånade över att det kunde gå så här.
Vi upplevde under förra mandatperioden att vi från Miljöpartiet och Vänsterpartiet hade svårigheter att baxa igenom det här i vår majoritet ihop med Socialdemokraterna, men vi upplevde att era ledamöter på den borgerliga sidan i socialutskottet inte alls hade den inställning som regeringen nu visar sig ha. Det är förvånande att ni inte inser de fördelar som finns i att ge fortsatt stöd till Kilen.