KBLab/rixvox huggingface dataset:
Josefin Malmqvist (M):
Det måste löna sig att arbeta, men det måste också löna sig att ha arbetat. Det innebär att det måste finnas en tydlig skillnad i pension mellan den som har arbetat ett helt yrkesliv och den som inte har jobbat en dag.
Därför enades Pensionsgruppen om ett extra pensionstillägg nästa år för dem med ett långt yrkesliv men relativt låg pension. Det ska löna sig att arbeta men också att ha arbetat. Det innebär också att den som lever i Sverige under 40 års tid har kvalificerat sig för garantipension. Här har nyanlända i dag ett undantag.
Vi vill ta bort det undantaget så att även nyanlända behöver kvalificera sig in i systemet. Arbete måste löna sig för alla. Pensionsgruppen har också varit enig om att höja pensionsåldern, dels för att vi lever längre, dels för att vi behöver stärka pensionssystemet. Vi behöver förbättra pensionerna för enskilda medborgare.
Enda sättet att få högre pension är genom arbete. Varje arbetad timme har betydelse för pensionen. För att detta ska vara möjligt måste vi också underlätta omställning på arbetsmarknaden - möjligheten att ställa om mitt i yrkeslivet.
För en kvinna som har slitit i vården tills kroppen är slut och hon inte orkar mer måste det finnas möjlighet att i 50-årsåldern byta bana och arbeta med något annat de sista åren före pensionen. I dag är den möjligheten alltför dålig. Här har vi en lång rad förslag.
Vi föreslår att man bygger ut vuxenutbildningen och inför avdrag för möjlighet att själv investera i sin egen utbildning, för att bara nämna två exempel. Men, fru talman, pensionerna behöver också bli mer jämställda. I dag är kvinnors pensioner 69 procent av mäns. Detta är fullständigt oacceptabelt.
Att kvinnor har haft lägre lön och arbetat i lägre utsträckning och färre timmar påverkar i förlängningen pensionen. Det långsiktiga svaret är helt enkelt arbetslinjen. Vi måste långsiktigt säkerställa att fler kvinnor arbetar mer och får möjlighet att delta på arbetsmarknaden på jämställda och likvärdiga villkor.
Men kortsiktigt, i närtid, har Pensionsgruppen kommit överens om en höjd garantipension och höjt bostadstillägg för dem som har de allra lägsta inkomsterna; det är ofta kvinnor det handlar om. Fru talman! Regering och riksdag måste se till att statens kärnuppgifter verkligen fungerar. En viktig del är att våra äldre har ett gott ekonomiskt skydd när de behöver det.
Men det handlar också om att kommunerna har möjlighet att leverera välfärd och att sjukvården kan ge vård i tid. I dessa svåra tider, när hela världen genomgår en djup kris på grund av coronasmittan, är det extra viktigt att vi värnar det svenska pensionssystemet så att Sveriges pensionärer, som arbetat hårt ett helt yrkesliv, kan lita på att de kan klara sig på ålderns höst.
Därför behöver också kommunerna få det stöd de behöver för att kunna erbjuda våra äldre en god välfärd. Här har Moderaterna gått i bräschen för att förstärka välfärden och skjutit regeringen framför oss när det gäller extra miljardtillskott till såväl kommuner som regioner. Vi tänker fortsätta att värna pensionärerna på varje sätt och vis som vi har möjlighet till.
Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Josefin Malmqvist (M):
Regeringen prognostiserar i sin budget för år 2020 att socialbidragstagandet denna mandatperiod ska öka med 13,3 procent samtidigt som man prognostiserar att befolkningen kommer att öka med 3 procent.
Denna ökning i bidragsberoende innebär inte bara ett personligt lidande för de individer som förpassas till ett liv i utanförskap; den innebär också kraftigt ökade kostnader för kommunerna i form av bidragsutbetalningar och förlorade skatteintäkter från personer som inte arbetar. Kommunerna behöver fler redskap för att bryta bidragsberoende.
Bidragstak, aktivitetskrav för alla som lever med försörjningsstöd och hembesök är bara några exempel. Jag vill därför fråga civilministern: Varför vägrar regeringen gå vidare med förslag om nya redskap för kommunerna för att kunna bryta bidragsberoendet?
Josefin Malmqvist (M):
Många kommuner kämpar hårt, men de behöver redskap för att bryta bidragsberoendet. Jag noterar att civilministern inte svarar på min fråga varför regeringen inte ger kommunerna redskap för att bryta utanförskapet. Under min tid som kommunalråd i Sundbyberg minskade vi bidragsberoendet med i snitt 17 procent per år, att jämföra med 2 procent per år i riket under samma tid.
Det visar att det med lokal politik går att göra skillnad. Men kommunerna behöver fler redskap. Jag skulle också vilja skjuta in en ny fråga. Som min kollega Jan Ericson var inne på är det en majoritet av de nyanlända som lämnar etableringen som inte går till osubventionerat arbete. Det är fortfarande en väldigt liten andel som gör det.
Det innebär att staten alltså vältrar över kostnader för sin egen misslyckade integrationspolitik på kommunerna utan att ge kommunerna redskap eller förutsättningar att hantera detta. Moderaterna menar att kommunerna bör få ett större ansvar för att hantera integrationen. Vi bör ha ett närmare samarbete. Detta har jag noterat att regeringen inte står bakom. Vi menar också att kommunerna behöver få ekonomiska förutsättningar för att hantera detta.
Därför vill jag fråga civilministern: Varför motsätter sig regeringen att kommunerna ska få förutsättningar att städa upp efter regeringens misslyckade integrationspolitik?
Josefin Malmqvist (M):
Tack, ministern, för svaret! Felaktiga utbetalningar av ekonomiskt bistånd kostar skattebetalarna drygt en halv miljard kronor årligen, enligt Delegationen för korrekta utbetalningar från välfärdssystemen, som presenterade sin utredning strax före jul. Detta fräter på tilliten och tar resurser från vår gemensamma välfärd och från dem som har rätt till stöd.
Samma utredning som jag nyss nämnde uppskattar att runt 300 miljarder kronor har betalats ut felaktigt de senaste 15 åren. Därför frågade jag ministern om två av de åtgärder som har visat sig behövas, nämligen hembesök och underrättelseskyldighet. När det gäller hembesök visade exemplet i Sundbyberg att vart fjärde hushåll inte hade rätt till stöd. 25 procent av dem som fick hembesök hade alltså inte rätt till stöd.
Detta visar att hembesök är ett viktigt redskap. Den vanligaste orsaken var att man helt enkelt inte bodde på uppgiven adress, och detta upptäckte socialtjänsten när de kom och ringde på. Hembesök var tidigare ett redskap som var tillgängligt för socialtjänsten, men efter ett antal domar är det inte längre möjligt på samma sätt för socialtjänsten att till exempel göra oanmälda hembesök. Hembesöken måste nu anmälas och vara godkända i förväg av den som ska få besök.
Detta menar vi bör förändras så att det återigen blir möjligt att göra oanmälda hembesök. När det gäller frågan om underrättelseskyldighet nämnde ministern den lagstiftning som trädde i kraft vid årsskiftet. Jag och Moderaterna välkomnar många av de förändringar som lagstiftningen inkluderar. Det är bra att de äntligen har kommit på plats och att vi äntligen har fått en del förändringar på detta område, men det är fortfarande otillräckligt.
Lagstiftningen gör skillnad på ekonomiskt stöd och ekonomisk förmån. Jag kan nämna ett exempel. Om polisen kontaktar kommunen med misstanke om bidragsbrott har kommunen, med den nya lagstiftningen, fortfarande inte möjlighet att till polisen meddela huruvida personen finns och får ekonomiskt bistånd från kommunen eller inte. Detta är något som behöver ses över.
Därför kvarstår min fråga till statsrådet: När kommer regeringen att agera för att täppa till dessa luckor?
Josefin Malmqvist (M):
Men det är ju just detta som är poängen. Efter de domar som har kommit är det inte längre ett tillgängligt verktyg för socialtjänsten att göra oanmälda hembesök när de ser att det är ett redskap som de skulle vilja använda i sitt utredande arbete. Det var så tidigare, men det är inte så längre, därav min fråga till ministern, som jag fortfarande inte har fått svar på. Jag skulle vilja återvända till Lars-Erik Lövdéns statliga utredning, som presenterades för snart tre år sedan.
Det finns många förslag i utredningen som fortfarande inte har kommit på plats. Ett sådant är att förbättra de brottsbekämpande myndigheternas förutsättningar att upptäcka och beivra bidragsbrott. Samtidigt väljer nu regeringen att i stället satsa dubbelt så mycket på friår som på polisen. Hur är detta att förbättra brottsbekämpande myndigheters förutsättningar att bekämpa bidragsbrott? Jag skulle också vilja fråga om en samlad utbetalningsfunktion.
Även detta är ett förslag som Lars-Erik Lövdén lyfter fram i sin rapport. Man vill samla utbetalningarna från välfärdssystemen för att på så sätt uppnå ökad kontroll. Detta är något som det finns goda internationella erfarenheter av, till exempel i Storbritannien och Norge, för att nämna två exempel. Utredningen föreslår också att Ekobrottsmyndigheten får ett särskilt ansvar för bidragsbrott.
Nu har nästan tre år gått, och därför vill jag fråga ministern: När kommer den samlade utbetalningsfunktionen på plats?
Josefin Malmqvist (M):
Ministern låter ganska nöjd. Hon nämner att det nu till exempel finns möjlighet att se folkbokföringsadress. Som socialministern mycket väl känner till är utbetalningar av ekonomiskt bistånd inte kopplade till folkbokföringsadress utan till bosättningsadress. Det handlar om var man bor någonstans, inte om var man är folkbokförd. Detta är en av anledningarna till att möjligheten till oanmälda hembesök behövs - att denna information behöver komma till.
Enligt den utredning som presenterades före jul betalas alltså 20 miljarder årligen ut felaktigt i olika typer av bidrag från välfärdssystemen. Det är 5 1⁄2 procent av alla bidrag. Det är skrämmande nog samma andel felaktiga utbetalningar som en annan statlig utredning konstaterade för 15 år sedan. Efter 15 år är det fortfarande samma andel felaktiga utbetalningar.
När ministern säger att hon kommer att fortsätta att följa dessa frågor undrar jag och, tror jag, många av Sveriges skattebetalare: När kommer regeringen att vakna och börja agera? Vi har svart på vitt att en lång rad åtgärder skyndsamt behöver komma på plats. Jag har fortfarande inte fått något svar från ministern om när dessa åtgärder kommer att bli tillgängliga för socialtjänsten i deras utredande arbete.
Josefin Malmqvist (M):
För sex år sedan lovade Stefan Löfven att Sverige skulle ha lägst arbetslöshet i EU år 2020. Då var Sverige på plats tio i EU. Det förutsattes att Sveriges arbetslöshet skulle sjunka snabbare än i andra EU-länder. Sedan dess har dock Sveriges arbetslöshet sjunkit långsammare än i alla EU:s övriga 27 medlemsländer.
Regeringen säger att det handlar om M-KD-budgeten. Dock sjönk deltagandet i olika typer av insatser hos Arbetsförmedlingen långt innan MKD-budgeten beslutades av kammaren, så den är inte anledningen.
Nu, några månader före januari 2020 då målet skulle vara uppnått, väljer regeringen att ta bort målet. Därför blir min fråga: Varför har regeringen tagit bort målet?
Josefin Malmqvist (M):
Det var alltså sex år sedan Stefan Löfven satte upp detta mål, och sedan dess har det bara gått åt fel håll. Det har gått bättre för övriga EU-länder än för Sverige, trots att Socialdemokraterna då sa att det skulle gå bättre för oss än för dem. Min andra fråga i interpellationen rörde finansministerns uttalande i Agenda den 22 september.
Arbetslösheten utgörs av den andel av befolkningen som står till arbetsmarknadens förfogande, och en tidigare socialdemokratisk politik har handlat om att så att säga plocka bort personer från arbetskraften för att på så sätt dölja arbetslösheten. I Agenda sa finansministern att hon hade varit bekymrad över att arbetslösheten stiger om det inte hade varit för att sysselsättningsgraden och arbetskraftsdeltagandet är så höga.
Men nu ser vi att såväl sysselsättningsgraden och arbetskraftsdeltagandet som antalet arbetade timmar i svensk ekonomi sjunker. Därför frågar jag arbetsmarknadsministern: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att öka dessa parametrar?
Josefin Malmqvist (M):
Det svar jag får från arbetsmarknadsministern när jag efterfrågar konkreta åtgärder för att bryta denna utveckling är alltså fler dyra och ineffektiva arbetsmarknadsinsatser, exempelvis extratjänsterna, som är subventionerade till närmare 110 procent.
Utvärderingar visar att ungefär 2 procent av dem som har deltagit i extratjänster har gått vidare till ett osubventionerat arbete, vilket innebär att dessa jobb alltså har kostat omkring 30 miljoner kronor per jobb. Jag vill därför fråga arbetsmarknadsministern: Hur kan detta vara lösningen på det växande utanförskap vi ser bland utrikes födda kvinnor i Sverige?
Josefin Malmqvist (M):
Uppsala, Rissne, Rågsved, Piteå, Hässelby. Listan över orter där kvinnor utsatts för våldsamma sexuella övergrepp den här sommaren kan göras lång. Utsattheten för sexualbrott har ökat kraftigt under Morgan Johanssons tid som justitieminister.
För tredje året i rad ökade antalet anmälda våldtäkter till drygt 20 våldtäkter varje dag under förra året. För ett halvår sedan frågade jag justitieministern i kammaren hur han avsåg att stoppa utvecklingen. Sedan dess har antalet anmälda våldtäkter ökat med 20 procent.
Nu frågar jag justitieministern igen: När ska Sveriges kvinnor känna sig trygga att gå hem själva på kvällen?
Josefin Malmqvist (M):
Under Morgan Johanssons tid som justitieminister har alltså antalet anmälda sexualbrott ökat med 22 procent. Samtidigt ligger antalet fällande domar och strafförelägganden still. Brottsförebyggande rådet tittade särskilt på detta och visade i en granskning av våldtäkterna de senaste åren att bara 5 av 100 anmälda våldtäkter leder till fällande dom.
Med anledning av det vill jag fråga vad justitieministern tänker göra för att säkerställa att fler kvinnor får upprättelse.
Josefin Malmqvist (M):
Bara under förra året ökade antalet anmälda våldtäkter mot kvinnor med 10 procent. Samtidigt har både antalet och andelen anmälda våldtäkter som lett till åtal minskat de senaste åren. Våldtäkt är ett av de värsta brott som man kan utsätta en människa för. Att det i dag råder i det närmaste straffrihet är ingenting annat än ett fullständigt politiskt misslyckande.
Moderaterna har föreslagit att straffminimum för våldtäkt ska höjas till tre års fängelse, något som en majoritet här i riksdagen ställde sig bakom så sent som för två år sedan. Trots att snart två år har gått och våldtäkterna fortsätter att öka har regeringen fortfarande inte ens tillsatt en utredning om skärpt minimistraff för våldtäkt.
Jag vill därför fråga justitieministern: När kommer regeringen att lägga fram en lagstiftning i riksdagen om skärpta straff för våldtäkt av normalgraden?
Josefin Malmqvist (M):
Utbildningsministern presenterade i veckan reformer för att förändra vuxenutbildningen. Det är väldigt välkommet och verkligen på tiden. Vi behöver nämligen en närmare koppling mellan vuxenutbildning och kompetensförsörjning i Sverige, men ännu mer behövs. Vi behöver mer kunskap för varje skattekrona. Vi behöver ökad kvalitetsuppföljning från Skolinspektionen. Vi behöver externa examinatorer, bland annat.
Men det jag framför allt skulle vilja fråga utbildningsministern om gäller utökad utbildningsplikt. När det gäller personer som söker socialbidrag eller försörjningsstöd i kommunerna har kommunerna möjlighet att ställa krav på deltagande i till exempel arbetsmarknadsinsatser, men vi skulle också vilja kunna ställa krav på den som saknar gymnasieutbildning att fullgöra sin gymnasieutbildning som motprestation. Vi vet att yrkesutbildning i kombination med till exempel sfi fungerar väldigt väl.
Därför vill jag fråga utbildningsministern: Är detta något som kommer att komma på plats?
Josefin Malmqvist (M):
Att stoppa smittspridningen är helt centralt. Samtidigt som vården bekämpar viruset behöver vi säkerställa att chocken mot ekonomin och jobben i Sverige hanteras, inte minst i denna kammare. Takten i varslen är nu högre än den var under finanskrisen. Utöver varsel har många timanställda, behovsanställda och egenföretagare redan i dag drabbats hårt.
Nu behövs insatser för att på kort sikt hejda varselvågen och hejda utvecklingen att fler och fler förlorar jobbet. Men vi behöver också lyfta blicken och planera för framtiden. Vi behöver redan nu säkerställa att vi rustar Sveriges omställningskapacitet, möjligheten för arbetsmarknaden att ställa om.
Därför vill jag fråga näringsministern hur beredskapen ser ut för att förbättra omställningen på svensk arbetsmarknad för dem som redan i dag har förlorat jobbet eller kommer att förlora jobbet inom en snar framtid.
Josefin Malmqvist (M):
Varslen ökar nu kraftigt. Finansdepartementets senaste prognos, som vi fick höra i går, är att arbetslösheten i år kommer att nå åtminstone 9 procent. Även antalet konkurser ökar nu kraftigt. Regeringen och oppositionen arbetar för att få åtgärder på plats, inte minst genom beslut här i riksdagen nästan dagligen.
Det är åtgärder för att motverka konkurser och säkerställa att vi stöttar svensk ekonomi och svenskt näringsliv i denna tid. Samtidigt möts vi av bekymrande signaler från en del näringslivsföreträdare om att en del insatser riskerar att bli alltför krångliga och att det är alltför svårt att som företagare förstå vilka insatser som nu kommer på plats och hur man som företagare kan ta del av dessa insatser.
Vi hör också att den ränta på 6,6 procent som finns i regeringens förslag upplevs vara alltför hög för att man ska ha råd att ta del av insatserna. Jag vill därför fråga om statsministern delar oron att dessa åtgärder riskerar att bli alltför krångliga för att företagare ska kunna dra nytta av dem.
Josefin Malmqvist (M):
Redan före coronakrisen hade Sverige omfattande problem med växande utanförskap. Från oktober 2014, då Stefan Löfven tillträdde som statsminister, till och med februari i år har arbetslösheten minskat i samtliga EU-länder utom ett, nämligen Sverige.
Nu prognostiserar dessutom IMF att krisen kommer att drabba Sverige hårdare än våra jämförbara länder genom en större ökning av arbetslösheten här, eftersom vi satsar mindre på att rädda svenska jobb än vad våra grannländer gör för att rädda sina jobb. Skulle den svenska arbetslösheten öka som snittet i jämförbara länder skulle 100 000 människor slippa gå ut i arbetslöshet.
Moderaterna vill satsa 100 miljarder kronor i månaden för att rädda svenska jobb. Jag vill därför fråga arbetsmarknadsministern varför regeringen avstår från att vidta nödvändiga åtgärder som skulle kunna rädda 100 000 svenska jobb.
Josefin Malmqvist (M):
Gårdagens siffror från Arbetsförmedlingen visar att arbetslösheten nu har stigit till 8,5 procent. Det ska jämföras med 6,6 procent för bara ett år sedan. Det är delvis en effekt av krisen. Redan före pandemin var Sverige dock sämst i EU på att trycka tillbaka arbetslösheten.
Sedan Stefan Löfven tillträdde som statminister har arbetslösheten minskat i alla EU-länder utom ett - Sverige. Vad talar för att han ska lyckas bättre nu när vi går in i en lågkonjunktur? Vi moderater menar att krisåtgärderna måste vara tillfälliga. De behöver rullas tillbaka. Sverige måste nämligen återupprätta arbetslinjen efter denna kris.
Jag vill därför fråga Ibrahim Baylan: Kommer Socialdemokraterna att återställa a-kassan efter krisen?
Josefin Malmqvist (M):
Snart är en halv miljon människor arbetslösa. Tiotusentals, många födda utanför EU, riskerar att hamna i ett permanent utanförskap. Därför föreslår vi från Moderaternas sida sänkt skatt på arbete och bidragstak. Arbete måste nämligen alltid löna sig.
Varför vägrar regeringen att införa åtgärder såsom bidragstak och sänkt skatt på arbete, som vi vet fungerar?
Josefin Malmqvist (M):
Annika Strandhälls debatteknik känner man igen. Den fokuserar på att lyfta fram historiska företeelser. När det gäller vad Socialdemokraterna gjorde under första halvan av förra århundradet tror jag faktiskt att vi är överens.
Jag tror att vi är överens om att Socialdemokraterna spelat en viktig roll i framtagandet av många viktiga reformer i Sverige, inte minst barnomsorg, föräldrapenning och andra reformer som har bidragit till att kvinnor kan vara aktiva på arbetsmarknaden i Sverige. Det är jag beredd att ställa mig bakom till hundra procent.
Där jag tror att vi skiljer oss åt är att jag, till skillnad från Annika Strandhäll, inte slår mig för bröstet och tycker att nu är vi klara, att nu är det här klart. Under Socialdemokraternas regeringsperiod med Stefan Löfven som statsminister ser vi att jämställdheten på område efter område går åt fel håll, att utvecklingen stannar av. Vad händer då? Var lyser de här reformerna?
Var finns de någonstans? Vi ser ett skriande behov av fler reformer mot sexualbrott och ett behov av reformer för att inte minst utrikes födda kvinnor ska få en chans att ta sig in på arbetsmarknaden. Där ägnar sig Socialdemokraterna i stället åt sin gamla vanliga glömma- och gömmapolitik, som lämnar de här kvinnorna i ett kravlöst bidragsberoende i stället för att de får chansen att komma in på arbetsmarknaden.
Jag skulle framför allt vilja ge Annika Strandhäll chansen att svara på en fråga som jag tog upp i mitt anförande. Umeå är ett exempel. Andra exempel är Malmö och Göteborg, där företrädare för Socialdemokraterna förnekar förekomsten av hedersförtryck och motarbetar arbetet för att kartlägga hedersförtryck. Senast 2019 var denna fråga uppe i fullmäktige i Umeå. Står Annika Strandhäll bakom sina partiföreträdare där?
Josefin Malmqvist (M):
Som Annika Strandhäll vet har vi samma uppfattning om samtyckeslagen och vårdnadsbidraget. Som av en händelse lyfter Annika Strandhäll fram reformer där vi har röstat på samma sätt i kammaren. Men det jag lyfter fram är alla de reformer som Annika Strandhälls regering vägrar att genomföra.
Ni vägrar att göra det mer lönsamt att arbeta, ni vägrar att införa bidragstak, ni vill inte införa aktivitetskrav, vilket skulle underlätta för kvinnor att ta sig in på arbetsmarknaden, och ni vill inte införa sfi för föräldralediga kvinnor. På område efter område lyser reformerna med sin frånvaro. När det gäller utrikes födda kvinnor återstår mycket att göra.
När det gäller hedersförtrycket har regeringen anslutit till en del av de frågor som Moderaterna har drivit i åratal. Gång på gång har vi pressat regeringen framåt, inte minst här i kammaren. Jo, absolut, i några frågor har regeringen till slut anslutit sig.
Men mycket arbete återstår, både här i kammaren och i kommunfullmäktigeförsamlingar runt om i Sverige där socialdemokratiska företrädare fortsätter att motverka insatser mot hedersförtryck, vilket gör mig djupt beklämd. Jag hoppas verkligen att vi kan få till en förändring där även socialdemokrater ute i landet tycker att det är viktigt att bekämpa hedersförtryck och hedersvåld i Sverige.
Josefin Malmqvist (M):
Tack, Momodou Malcolm Jallow, för frågan! Just för att bostadsfrågan är så viktig och för att vi ser att den politik som har bedrivits i Sverige, i ärlighetens namn i flera decennier, inte fungerar anser vi att vi inte bara kan ösa mer pengar på problemet utan måste lösa det underliggande problemet.
Vad är anledningen till att våra byggkostnader i Sverige är bland de högsta? Vad kan vi göra åt det? När man borrar i siffrorna framgår det ganska tydligt. Svaret är att vi har för många och för krångliga regelverk och alldeles för långa handläggningsprocesser, som exemplet jag nämnde med 18 månader för att klyva en fastighet och på så sätt kunna bygga mer.
Detta är inte skäligt, och det finns ingen anledning till att det ska behöva ta så lång tid. Vi menar att det handlar om att ta ansvar och att identifiera vad det är som inte har fungerat och se hur vi ändrar på det i stället för att vältra ut skattebetalarnas pengar på ineffektiva subventioner som inte fungerar. Detta är inte effektiv bostadspolitik, och det är inte att ta ansvar för skattebetalarnas pengar.