Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det finns risk att vi landar i en ganska begränsad Stockholmsdebatt. Å andra sidan berör denna fråga Stockholm väldigt mycket. Det är här vi har många människor som bor. Det är här vi har många som behöver transportera gods, och vi har många människor som behöver förflytta sig. Det är också här vi ser problem - både i Stockholm och till viss del även utanför själva centrumkärnan av Stockholm. Det gäller inte minst E4 bort mot Sollentuna.
Det är just därför regeringen har gett uppdraget till länsstyrelsen att titta på åtgärderna för att klara miljökvalitetsnormerna. Detta är nu ute på remiss. Det är en del av det hela. Jag tror att man också måste göra mer långsiktigt. Förutom det som jag nämnde tidigare handlar det om att komma i kapp och förbi den brist som tidigare har funnits inte minst på järnvägens sida.
Där klarar vi i dag inte ens av att komma upp i den kapacitet som järnvägen var byggd för. I ett område som Stockholm, där alla pendeltåg, lokala tåg och regionala tåg och fjärrtåg möts oavsett om de kommer längre ifrån utifrån landet finns det en viktig flaskhals, och den gör vi någonting åt. Det handlar om den nya Citybanan som ska göra det enklare för gods och långväga resor på järnväg.
Men det gäller framför allt det lokala resandet - den spårbundna trafiken. För att kunna göra det enklare för människor att förflytta sig och knyta ihop hela regionen - inte bara mellan stadsdelar inom tullarna utan även från den södra och den norra sidan - behöver vi enklare sätt, som en ringled. Jag tror att Förbifarten, även om det är en väg, kommer att vara till fördel för denna enormt snabbväxande region.
Det handlar inte minst om att människor ska kunna ha jobb, men också om att företag ska kunna verka och finnas här. Det handlar också om att staden och hela regionen behöver mer kollektivtrafik som går på tvären och igenom. Det ska vara i form av bussar som ska ha möjlighet till bussfiler så att buss blir mer attraktivt, men också i form av spårvagn, tvärbanor och tunnelbana. Denna region behöver kort sagt egentligen mer av allt.
Först när man upplever att kollektivtrafiken blir attraktiv blir den ett alternativ till bilen. Jag tycker att det som Åsa Romson talar om är fel väg att gå. Även om man som hon säger kan jämföra det här med rökförbudet - vilket jag förvisso kan hålla med om är ett ganska bra exempel - måste vi också se till den verklighet som människor står i. Resandet är en så pass viktig del av människors liv, vardagsliv och arbetsliv. Hur ska jag ta mig till och från olika ställen?
Jag tror att den nya kollektivtrafiklagen, som öppnar för möjligheter även för andra att vara med där det tidigare var förbjudet att konkurrera med kommersiell trafik, kommer att få de människor som kanske hittills inte har lämnat bilen för att åka kollektivt att göra det. Jag tänker på det exempel som finns mellan Kista och Nacka med Veolias nya bussar, där man förvisso får betala lite extra.
Om vi får bort 60 bilister och får dem att i stället välja en buss är det ett bra sätt på vägen. Men här behöver vi ha mycket mer kapacitet. Detta tror jag också är viktigt.
Jag tycker, Åsa Romson, att det vi gör nu på järnvägens sida utifrån flaskhalsar och kapacitetsbrister är den viktigaste utmaningen för att få människor att ytterligare välja att resa mer på tåg och spårbundet och för att få mer transporter på järnvägen. Dessutom skulle det vara bra om fler kommuner gjorde mer av de möjligheter som de har.
Jag tycker att det är positivt att denna region till exempel har tagit tag i cykelledsfrågan så att en cykelled hänger ihop mellan olika kommuner. På så sätt kan man hitta, och det fungerar hela vägen från där man bor till dit man ska.