KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth Johansson (C):
Bakgrunden till interpellationen är att Centerpartiet aktivt har medverkat till att sätta primärvården i högsätet när det gäller utvecklingsarbetet inom svensk hälso- och sjukvård. Vi har gjort det därför att det är basen i svensk hälso- och sjukvård. Det handlar väldigt mycket om en vardagssjukvård som ska finnas nära till för de många människorna.
Därför prioriterades detta, bland annat på Centerpartiets initiativ, väldigt högt i den nationella handlingsplanen för utvecklingen av hälso- och sjukvården. Där slogs det också fast att det är viktigt att stödja kunskapsutveckling. Familjemedicinska institutet tillskapades och inrättades av riksdagen i januari 2002.
Syftet med det var att bidra till att utveckla primärvården, närsjukvården och den kommunala hälso- och sjukvården. Har Fammi lyckats? Ja, det har diskuterats. Här finns det olika uppfattningar.
Helt klart är, menar jag, att det har funnit formerna för just kompetensutveckling och samarbete över yrkesgränserna.
I Dagens Medicin skrevs för några veckor sedan i en artikel från en rad företrädare för olika organisationer: Vi anser att Fammis verksamhet efterhand funnit former som till stor del motsvarar de krav och förväntningar som ställs av verksamhetsföreträdare och yrkesgrupperna i primärvården. Fokus ligger på hemsjukvården, kvalitetsuppföljning och kompetensutveckling.
Verksamheten bygger på olika personalgruppers behov, samarbete över yrkesgränserna, teamarbete, dialog med kommun-, landstings- och regionledningar. Fammi har på detta sätt byggt upp ett förtroendekapital gentemot yrkesgrupper, politiker och tjänstemän. Nu ska Fammi avvecklas vid det kommande årsskiftet.
Det är min egentliga orsak till interpellationen. Jag känner mig orolig över primärvårdens utveckling. Jag känner mig missnöjd med hur regeringen hanterar primärvården. Även efter statsrådets svar känner jag en djup oro över att de viktiga utvecklingsfrågorna för primärvården hanteras på ett sätt som gör att det inte ger det stöd som behövs.
Det som var ett handslag för att verkligen satsa på primärvården har inte hittills blivit som det var tänkt. Jag var själv aktiv i samband med utvecklingsavtal, medelstilldelning och uppföljning. Det som sägs i svaret om att förbättringar skett tycker jag är på gränsen till en skönmålning. Tre utvärderingar har Socialstyrelsen levererat.
I samtliga dessa tre utvärderingar kan man möjligen se att det tekniskt sett har skett en liten förbättring av tillgängligheten i primärvården. I övrigt är det väldigt små saker som man kan peka på har inträffat. Det är tråkigt, det var inte så det var tänkt.
Från Centerpartiet vill vi fortsatt värna primärvården. Vi vill utveckla och inte avveckla stödet till detta. Jag skulle vilja ställa några följdfrågor. Vad vill egentligen Ylva Johansson med primärvården? Jag tycker att det är en grundläggande fråga. Det talas om en primärvårdsarbetsgrupp som är tillsatt. Finns professionen med?
Hur tas Fammis arbete till vara rent konkret? Det talas om det, men hur görs det? Vad är det som planeras konkret för att ett bra jobb inte ska rinna ut i sanden?
Kenneth Johansson (C):
Primärvården i Sverige har i Centerpartiet en mycket god vän. Vi sätter väldigt hög prioritet på att primärvården, den nära vardagssjukvården, ska fungera.
Det är där som vi kan göra väldigt mycket insatser både när det gäller att förebygga ohälsa och när det gäller att vårda och behandla, för min del också gärna utveckla en vardagsforskning som gör svensk primärvård så attraktiv att det blir riktigt lockande att söka sig dit. Det är vad Centerpartiet och jag eftersträvar.
Det jag känner oro för är den prioritering som vi hittills har varit överens om och som jag tror att vi i ord och tal fortsatt är, men det måste också finnas en försäkran om att vi kan ge primärvården det stöd som behövs för att man ska kunna uppfylla de stora krav och de stora förhoppningar som vi ställer på primärvården.
Från Centerpartiets sida vill vi bland annat släppa fram entreprenörskapet inom primärvården. Ylva Johansson pratar om handlingsplanen. Man brukar nämna tre av de fyra krav som finns i den. Det fjärde kravet, som för övrigt Centerpartiet drev fram och igenom, var att stimulera alternativa driftsformer inom den öppna vården.
Det står i handlingsplanen som den fjärde punkten. Det är någonting som vi vill se ökad aktivitet kring. Vi tror på mångfald, och vi tror att det kan vara positivt för att stimulera flera att söka sig att jobba inom primärvården. Vi vill stimulera krafter hos personalen. Vi vill få ett tydligare uppdrag till primärvården så att man vet vilka förväntningar man har på sig.
Vi vill utveckla det förebyggande arbetet. Vi ser gärna att vårdlotsar utvecklas, och vi vill stimulera flera allmänläkare till förmån för en samlad patienträttighetslagstiftning för att ge vård i tid. Då behövs det ett fortsatt stöd, och vi är måna om att det stödet ska utvecklas.
Om det inte blir en sådan utveckling som Ylva Johansson säger är på gång med ett fortsatt stöd blir det här en negativ del. Man kan inte, och där är vi överens, enbart lita på riksdag och regering, inte ens på sjukvårdshuvudmännen, som självfallet ska vara med. Men det räcker inte, utan vi måste också ha professionen med.
Och jag tycker att en poäng med Fammis upplägg är att professionen både har ett förtroende och en aktiv roll i arbetet. Om det byggs upp nya nationella arenor för att jobba fram detta, som Ylva Johansson säger, är det bra.
Jag hoppas att de arenorna blir tydliggjorda så fort som möjligt, därför att tiden går och det behövs ett utvecklingsstöd även efter årsskiftet. Det tycker jag är väldigt angeläget.
Jag har hört att departementsledningen har uppvaktats med tankar om att inrätta någon form av nationell organisation som till exempel kan bestå av en mindre anslagsfinansierad del och efter behov utöka sin verksamhet genom uppdragsfinansiering och projektanställningar.
Jag skulle vara intresserad av att höra om det finns öppningar och intresse för och kommentar till en sådan modell som skulle kunna vara ett sätt att fortsätta säkra Fammis verksamhet.
Kenneth Johansson (C):
Jag hoppas verkligen på ett fortsatt och intensifierat engagemang för primärvården i vårt land, därför att den är så viktig och är basen, som har sagts tidigare, i svensk hälso- och sjukvård. För att klara det krävs det dels att vi har den viljan, dels att det finns utvecklingsinsatser även i framtiden.
Jag kommer inte längre när det gäller att få konkret besked, men jag tolkar ändå svaret positivt på det sättet att när det har tänkts färdigt i departementet kommer det ett förslag om en arena, har jag antecknat, för ett nationellt stöd i någon form.
Jag hoppas att det kommer i så god tid att det inte blir ett stort glapp mellan avvecklingen av Fammi och det fortsatta intensifierade arbetet.
När det gäller alternativa driftsformer har det hänt en del i en del landsting och regioner, men det går alldeles för sakta och alldeles för trögt.
En av orsakerna till det är en attityd som kanske inte Ylva Johansson i första hand är den som står för, men det finns andra som mera pratar om hinder, pekpinnar, nej och fy, stopp och usch i stället för att bejaka entreprenörskapet och se möjligheterna att se över lagen om offentlig upphandling och inrätta avknoppningsstöd.
Jag kan göra listan lång på vad en startlag skulle kunna leda till i stället för det som vi nu tyvärr har, en stopplag. Jag kommer att fortsätta bevaka, i den mån jag kan, att primärvården är i högsätet och också fortsatt får ett stöd för sitt arbete.
Kenneth Johansson (C):
Under hösten 2007 fattade regeringen beslut om en handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Totalt satsas drygt 800 miljoner kronor fram till år 2010. Handlingsplanen omfattar 56 åtgärder inom sex insatsområden.
Dessa är ökat skydd och stöd till våldsutsatta, stärkt förebyggande arbete, stärkt kvalitet och effektivitet i rättsväsendet, utveckling av insatser riktade till våldsutövare, ökad samverkan och ökade kunskaper. Under våren 2008 behandlade ett sammansatt justitie- och socialutskott frågan.
Majoriteten ställde sig bakom regeringens handlingsplan. I dag behandlas dessa viktiga frågor samlat, men genom två separata betänkanden - ett för justitieutskottet, JU21, och ett för socialutskottet, SoU14.
Det rör sig om behandling av drygt 110 motionsyrkanden från de allmänna motionstiderna 2007 och 2008 som har väckts inom justitieutskottets beredningsområde och 45 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden 2008 som har väckts på socialutskottets beredningsområde. Samtliga motioner i båda betänkandena avstyrks.
I justitieutskottets betänkande föreligger tio reservationer och tre särskilda yttranden, och i socialutskottets betänkande finns tre reservationer och tre särskilda yttranden. Fru talman! Jag vill önska debattörerna lycka till med debatten i dessa viktiga frågor.
Kenneth Johansson (C):
Catharina Bråkenhielm har fullständigt missat poängen. Det handlar om att en enskild människa, väl upplyst av den information som kommun och landsting är skyldiga att ge över vad det finns för olika alternativ att välja bland, väljer, om man vill göra ett val, en leverantör. Den leverantören har naturligtvis ett utbud.
Det handlar om vad man vill arbeta med, vad man vill utveckla, vad man kan erbjuda och vilka möjligheter man har att uppfylla det och det önskemålet från den enskilde.
Precis som man gör andra val är det självklart att den enskilda människan, i samverkan med anhöriga och på det sätt man finner lämpligt, går igenom det utbud som finns i de erbjudanden man har att ta ställning till. Jag är alldeles övertygad om att det som kommer att fälla avgörande för valet - åtminstone skulle jag själv tänka så om jag vore i den situationen - vore just kvaliteten.
Jag tycker att det är en av poängerna med att vi nu får flera aktörer på arenan. Nu får vi kooperativa, ideella, privata, kommunala och landstingskommunala verksamheter för att stimulera den här utvecklingen.
Tror verkligen Catharina Bråkenhielm att det allena saliggörande är att det enbart finns en, vilket det oftast är i Sosse-Sverige, kommunalt driven verksamhet? Jag tror inte det. Jag tror att konkurrensen leder till kvalitetsutveckling för den enskilda. Det är ett tydligt besked från min sida.
Kenneth Johansson (C):
Jag ska ta frågorna i den ordning de blev ställda. När det gäller en person som har demens är det klart att den personen tillsammans med sina anhöriga och dem som är berörda behöver vara med och bedöma om man över huvud taget vill göra ett val. Det finns ett grundansvar som alltid ligger fast från samhällets sida via kommunal verksamhet.
Det är alltså inga som helst problem. Man tvingas inte att göra ett val. Det är en möjlighet att göra det. När det gäller tilläggstjänster måste Catharina Bråkenhielm ha missat det. Det står väldigt tydligt i betänkandet, på s. 16, att det är en fråga om en överenskommelse mellan brukaren och leverantören som betalas av brukaren själv.
Det är alltså inga som helst bekymmer. Det är en möjlighet som ligger utanför kommunens ansvar även i den här delen. Om en enskild människa vill köpa en tjänst av någon firma eller så må väl den människan få göra det utan att vare sig Catharina Bråkenhielm, jag eller någon annan ska lägga sig i det.
Det är väl ändå ett avvägande som de gör, likaväl som man nu har hushållsnära tjänster och annat att tillgå. Det är min bestämda uppfattning att det är fråga om att vi behöver göra förändringar i lagstiftningen. Det har ju Riksrevisionen bland annat påpekat.
Det finns flera av de områden som har tagits upp här som jag tycker ska ändras på, och ett sådant arbete har påbörjats. Men det är ju ingenting nytt, för ni har ju från tidigare majoriteter också släppt fram privata företag utan att ni har brytt er särskilt mycket om att göra de förändringar som ni nu helt plötsligt i opposition ser som nödvändiga.
Jag vet att det är saker på gång, och inte minst Riksrevisionen ska behandlas noggrant i den delen.
Kenneth Johansson (C):
Nej, man ska inte rösta med fötterna, utan man ska rösta med huvudet. Man ska själv bedöma efter att man har gått igenom de erbjudanden som finns. Jag är säker på att både huvudet och möjligheten att göra det finns kvar för väldigt många av dem vi pratar om. Det är det som i någon mån är själva poängen.
Vi vill att man även om man är äldre ska ha möjlighet att själv göra en bedömning av vad som, ur kvalitetssynpunkt och andra hänseenden, är bäst för just en själv. Det är inte säkert att det är det som kommunalrådet eller tidigare Eva Olofsson i Göteborg bestämde var bäst för mig som göteborgare som är den bästa lösningen. Det måste faktiskt var och en få bedöma, och det är det som är vår poäng.
Sedan håller jag med om att det inte kan gälla alla, för alla har inte fysiskt och psykiskt förmågan. Därför finns det alltid ett ansvar från grunden som en kommun har för att se till att ingen blir utan ett bra kvalitativt alternativ och får den solidariskt finansierade vård och omsorg som man ska ha rätt till.
Jag har gått igenom flera förslag, dock icke Nackas. Med en information och diskussion som man måste ha är det ett bra sätt att också fundera på det som diskuteras, nämligen hur man kvalitetsmässigt säkrar sin verksamhet: Vad är det som är viktigt för mig?
Det kan man också göra i kommunal verksamhet med brukarstyrd hemtjänst, men det här är ytterligare en möjlighet. Vad är bäst för mig, och var löser jag kvalitetsmässigt mina behov på bästa sätt? Det vet jag förhoppningsvis bättre än Eva Olofsson och eventuella kommunalråd.
Kenneth Johansson (C):
Jag vill upprepa att min uppfattning är att varje människa är unik. Var och en av oss är unik, och det gäller att hitta den allra bästa lösningen för var och en av oss. Då har vi kommit rätt. Det behöver inte vara så, och är heller inte enligt min uppfattning, att det bara ska finnas en vårdgivare, omsorgsgivare, att välja på. Det behöver inte vara den bästa lösningen.
Möjligheten att uppfylla just mina behov betyder att jag själv kan vara med och bedöma utbud, kvalitet och innehåll. Det ska passa mina unika behov. Jag har sett väldigt bra lösningar i kooperativ regi, ideell regi, privat regi och kommunal regi.
Det finns ett behov av mångfald, och det är det som jag pläderar för. Det är när det bara finns enfald, en som står för alternativen, som det blir begränsningar, och då får vi inte möjlighet att göra jämförelser.
Jag påstår att om en kommun satsar på LOV, vilket för övrigt är frivilligt, får man automatiskt tydligare avtal, och man får automatiskt kvalitetskrav. Det tycker jag är ytterligare en poäng. Sedan anser jag självklart att det är absolut att förorda att man ska ha kollektivavtal - absolut.
I den svenska modellen, och det sätt som vi anser att man fortsatt ska arbeta på, handlar det om att det är arbetsmarknadens parter som har att fatta det beslutet. I alla sammanhang som jag kan påverka är det absolut att förorda att man ska ha kollektivavtal. Det råder det ingen som helst tvekan om.
Vad gäller exemplen med att det inte fungerar med meddelarfrihet och annat är också det någonting att ta på allvar.
Kenneth Johansson (C):
Jag tycker att det var en bra fråga. Jag ska upprepa vad jag sagt och också komplettera. För det första nämnde jag LOV:en, valfrihetsreformen nummer ett, som vi har drivit igenom här i riksdagen med ert motstånd. För det andra nämnde jag fritt vårdval. Det finns många äldre även inom primärvården som ges möjligheter att göra egna val i stor utsträckning.
För det tredje kan jag tillägga att det pågår ett arbete för att öka mångfalden till exempel när det gäller alternativa driftsformer. Den enskilde ska kunna välja att få servicen via en kommun, via ett kooperativ eller via privat driven verksamhet.
Allt under förutsättning att det är behovet som styr och att vi ska få en möjlighet att göra egna val i högre grad. Jag håller med om att det går att göra väldigt mycket oavsett vad vi har för lagstiftning i den delen.
Det handlar väldigt mycket om att ha kreativa kommunpolitiker, att införa brukarstyrd hemtjänst och vi ska kunna göra de val som vi vill kunna göra utan att någon tjänsteman ska tala om vad vi har för behov. Jag tror att detta tillsammans pekar på ett nytt synsätt.
Det är vi som enskilda människor med alla våra speciella behov och önskemål som i större utsträckning ska få göra valen både när det gäller innehåll och upplåtelseformer. Det är vårt val som ska gälla.
Kenneth Johansson (C):
Först och främst handlar det om flera saker. Det handlar om att vi ska kunna göra egna val när det gäller upplåtelseformer, alltså vilka som vi får tjänster från. Men det handlar också om hur den konkreta vardagen ska kunna förbättras när det gäller valfrihet. De exempel som jag gav är vad kloka kommuner som lyssnar på sina medborgare redan i dag infört.
Dessutom ger vi förutsättningar för den enskilde att kunna styra via valfrihetslagstiftningen i kommuner som inte är så kloka.
Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi myndigförklarar våra äldre och att vi ger dem, utifrån deras förutsättningar, det stöd som de behöver både för att göra egna val och inte minst för att ha kvalitet i verksamheten. Jag vet flera kommuner som har kvalitetsupphandlingar. Man säger: Så här mycket pengar har vi.
Vad får vi för den summan? På det sättet är det inte ekonomin i första hand utan kvaliteten som man kan jämföra, och man får ut maximalt av verksamheten. Det är upphandlingar som görs av både stora företag, av mindre företag och av kooperativ. Sedan var det frågan om resurser. Ja, det krävs resurser.
Alliansregeringen har för i år tillfört 9 miljarder kronor extra till kommun- och landstingssektorn. 9 miljarder kronor extra. Det är sannolikt att det inte räcker. Även vi tar till oss rapporter som kommer, och vi väntar nu på den vårbudget som är under utarbetande och ser vad det kan leda till.
Kenneth Johansson (C):
Eva Olofsson säger att Vänsterpartiet inte vill bestämma över alla äldre, och sedan talar hon om att det är hon som ska bestämma, att det är politiken som ska bestämma. Det håller ju inte. Eva Olofsson säger emot sig själv direkt.
Endera är det fråga om att den enskilda människan ska kunna fälla ett eget avgörande - om man vill - eller också är det Eva Olofsson och vi andra, som kanske har engagemang på olika ställen, som ska fälla det avgörandet. Vi ska nog hålla isär det. Jag har inte använt ordet "kund". Jag vet inte var Eva Olofsson har fått det ifrån. Jag brukar inte använda ordet "kund".
Jag pratar om medmänniskor och medborgare. Jag pratar om mor och far, som har behov av olika insatser. Jag själv och mina anhöriga har också behov av insatser. Vi har, tycker jag, all anledning att se oss som enskilda individer, och det är där själva poängen ligger för mig. Ja, det finns en skillnad när det gäller fri etableringsrätt eller inte.
Vi anser att det finns fördelar. Vi ser bara i Stockholms läns landsting - Eva Olofsson tar ju upp sjukvården och vårdcentralerna - att det under den här mandatperioden är över tjugotalet nya vårdcentraler, netto, som har tillkommit och förstärkt läkarförsörjningen i både starka områden och områden med mer socioekonomiskt svaga boenden.
Det tycker jag är ett tecken på att även om det även här finns så att säga barnsjukdomar som ska rättas till, är vi i alla fall på rätt väg för att lyssna på enskilda människors önskemål. Då brukar det bli bra.
Kenneth Johansson (C):
När det gäller besökare på vårdcentraler och liknande och multisjuka stämmer inte heller de exempel som Eva Olofsson tar här. Det har redan initialt gjorts förstärkningar när det gäller till exempel om man har behov av tolk. Det har också gjorts andra insatser för att ta hänsyn till socioekonomiska effekter.
Det pågår också kontinuerligt ett utvärderingsarbete som bland annat, just för exemplet Stockholms läns landsting, innebär att man jobbar för att hitta diagnosbaserade ersättningssystem som verkligen ska ta hänsyn till om man är multisjuk eller vad man har för behov som ska tillgodoses. Det håller alltså inte, Eva Olofsson. Vi har skilda synsätt här.
Jag tycker att de redovisningar som Eva Olofsson beskriver när det gäller hennes hemkommun är bra. Jag kan också räkna upp många andra kommuner. Jag kan nämna Falun med dess brukarstyrda hemtjänst som är väl utvecklad och ligger väl i linje med att ge människor ökade möjligheter att påverka sin vardag.
Jag säger inte annat än att det är kommunen själv som ska avgöra om man ansluter sig till LOV-lagstiftningen. Det är mycket medvetet upplagt så att det krävs ett kommunalt ställningstagande. Det är snarare göteborgarna som ska tycka till om kommunen är klok eller inte.
Jag kan bara säga att om jag hade bott där hade det för mig varit självklart att driva på så att vi utöver vad som redan görs också skulle ges en reell möjlighet att göra egna val även när det gäller upplåtelseformer och liknande. Det gäller frågan om det är vi som enskilda som ska styra över våra liv, eller om det är Eva Olofsson och andra. Jag föredrar det första.
Kenneth Johansson (C):
Ann Arleklo förvånar. Jag tycker att hon också borde ha läst protokollet från debatten om lesbiska kvinnors rätt till insemination. Det var vi överens om. I mitt parti ställde vi oss helt bakom det. Det var ingen från er sida som talade om att ni skulle gå vidare då. Det är vi som aktualiserar frågan.
Det är vi som i majoritetsställning har börjat göra någonting åt frågan. Det är gruppledarna inom allianspartierna här i riksdagen och Socialdepartementet som tillsammans nu sitter och jobbar aktivt. Jag betonar det som står i betänkandet: "aktivt jobbar". Jag vet att Barbro Westerholm i sitt anförande kommer att fördjupa de delarna.
Det är ingen tvekan om att det finns en ärlig vilja att gå framåt och en ärlig vilja att få fram idéer om hur vi framför allt ska leva upp till det som står i utskottets ställningstagande om att se på barnperspektivet och hur vi lever upp till det, att särskilt lägga fokus på barnets rätt att få kännedom om sitt biologiska ursprung. Det är ett starkt argument, utöver andra, för att göra det.
Att säga att vi förhalar frågan är också magstarkt. De som gör någonting förhalar frågan, men ni som inte gjorde ett dugg när det gäller frågan om ensamståendes rätt till insemination är på något vis duktiga. Lite ordning och reda i diskussionen måste det väl ändå vara. Jag vidhåller att det arbete som nu pågår måste ta den tid som behövs.
När vi är klara kommer vi att redovisa vårt förslag.
Kenneth Johansson (C):
När det gäller den information som berörda ensamstående kvinnor har att ta till sig är det informationen att det nu, för första gången, under alliansregeringen pågår ett aktivt arbete för att hitta en väg framåt i denna fråga. För första gången pågår det. Tidigare har det inte gjorts ett arbete på detta område. Det är det besked som ska ges.
Då kan man göra ett val. Endera tycker man att det är bra att det jobbas med frågan, eller också tycker man att det var bättre när det under er tid inte jobbades med frågan. Jag är säker på vilken slutsats man drar. Vad vi konkret gör ska vi återkomma till när vi har något konkret att lägga fram.
Däremot är oppositionens företrädare naturligtvis välkomna att lämna sina förslag. Ni har sagt att ni vill utreda frågan, men ni kanske också har någon idé om hur ni skulle vilja se att det utformas. Lyft fram förslagen! Var lite konstruktiva! Sitt inte bara i passivitet och gnöla, utan kom med konkreta förslag!