KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Det är samma frågor som går här runt, runt, runt. Jag kan väl ge samma svar runt, runt, runt en gång till också. Varför är förskollärarutbildningen mindre populär att gå i dag än för tio år sedan? Frågar du dem som går där förstår jag att man svarar att man vill ha högre lön och annat. Det är svårt att göra någon utvärdering. De som inte går den är det svårt att tillfråga.
Varför är det så att allt färre vill bli förskollärare? Varför kom brottet just 2001 i statistiken? Vad hände just då? Det är inte så att barngrupperna förändrades. Det är inte så att bullernivån förändrades. Har lönerna förändrats på något sätt är det så att de har ökat kraftigare för förskollärare än alla andra lärarkategorier. I så fall borde intresset snarast ha ökat jämfört med andra lärarkategorier.
Det enda som hände just 2001 var er lärarutbildningsreform. Då förlängdes utbildningen med ett halvår. Det Peter Hultqvist förordar nu är ytterligare en förlängning för att man ska kunna forska. Jag hör ingen vanlig förskollärare efterfråga det.
Däremot hör jag ofta att unga studenter söker in på lärarhögskolan, funderar mellan att bli förskollärare och att bli grundskollärare, och med det nya väljer de att bli grundskollärare. Allt färre vill bli förskollärare. Tidigare sade man: Jag vill bli förskollärare. Så sökte man in, tog förskollärarexamen och jobbade i förskola. Nu vill alla jobba i grundskolan.
Skulle man ytterligare förlänga förskollärarutbildningen skulle den tappa ännu mer i attraktionskraft. Jag är helt medveten om att facket inte tycker så. Ju längre utbildning desto högre status, tycker de. Men problemet är att ingen söker dit. Det behöver facket inte ta ansvar för, det måste jag ta ansvar för. Jag har ett ansvar för att det kommer fram förskollärare för Sveriges förskolebarn. Det är därför vi planerar att lägga om utbildningen från den misslyckade reform som genomfördes 2001 av den förra regeringen.
Jan Björklund (L):
Christian Holm har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att ett liknande fall som det i Torsby kommun inträffar samt hur jag på sikt vill värna allas rätt att ta initiativ till etablering av fristående skolor. Som minister får jag inte kommentera enskilda ärenden. Jag kan därför inte gå in närmare på det fall i Torsby kommun som interpellanten tar upp. Jag ska däremot kommentera de principiella aspekterna på frågan om etablering av fristående skolor.
Det är positivt att skolväsendet rymmer både kommunala och fristående skolor. Framväxten av allt fler fristående skolor har medfört konkurrensutsättning och ökad valfrihet för föräldrar och elever, samtidigt som lärarna har fått fler arbetsgivare att välja mellan. Mångfald och konkurrens är, i allt väsentligt, till fördel för kvalitetsutvecklingen i svensk skola.
Självfallet ska alla ha rätt att ta initiativ till en etablering av en fristående skola. Skolverkets prövning av godkännande och rätt till bidrag ser jag som en garanti för att alla ansökningar får en likvärdig och rättvis behandling. Skolverkets beslut om godkännande och rätt till bidrag kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.
Det kan, för att ta ett exempel, en kommun göra som anser att etablerandet av en ny fristående skola medför påtagliga negativa följder för skolväsendet i kommunen. Jag instämmer alltså i interpellantens uppfattning att det i en demokrati alltid måste finnas en rätt att överklaga beslut. Däremot är inte en kommun regelmässigt skyldig att betala ekonomiska bidrag innan den rättsliga prövningen av ett överklagat beslut är avslutad.
Den domstol som prövar överklagandet kan dock interimistiskt förordna vad som ska gälla i avvaktan på slutgiltigt avgörande, till exempel rätt till bidrag för en fristående skola. Avslutningsvis har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att föreslå vilka ändringar i lagstiftningen som behövs för att skapa likvärdiga villkor mellan kommunala och fristående skolor.
Utredaren ska bland annat föreslå hur man kan göra kommunernas beräkningar av ersättning till fristående skolor mer öppna och förutsägbara. Kommunernas möjlighet att utöva inflytande över ansökningsprocess och tillståndsgivning till fristående skolor ska minska. Samtidigt ska det bli möjligt för en enskild huvudman att överklaga en kommuns beslut om ersättning till en förvaltningsdomstol.
Jan Björklund (L):
Tack, Christian Holm, för frågan! Jag uppfattar att vi har samma grundhållning i detta. Om man ändå ska problematisera det något menar jag att lagen i allt väsentligt i dag har den utgångspunkt som Christian Holm vill att den ska ha, nämligen att det är elevers och föräldrars rätt att välja som är utgångspunkten.
Det kan ibland vara en trög process när saker och ting överklagas, men i slutändan är det Skolverkets uppgift att bevilja tillstånd, även om kommunen inte vill det, om man finner att invändningarna inte är så starka. Det finns partier i denna riksdag som skulle vilja lägga hela beslutsrätten hos kommunerna.
Då förstår var och en att det i rätt många kommuner i Sverige skulle det inte finnas några friskolor över huvud taget, särskilt i de kommuner som styrs av politiska partier som ogillar friskolor av ideologiska skäl. Det är därför som lagstiftaren, riksdagen, har valt att lägga makten hos Statens skolverk som har att göra en granskning. Om friskolan uppfyller läroplanen ska den få tillstånd, såvida det inte medför betydande ekonomiska och organisatoriska besvärligheter, som det står i lagen.
Å andra sidan är det väl så att denna typ av beslut måste i ett rättssamhälle kunna överklagas. Då hamnar man i den situation som interpellanten beskriver. Under tiden som rättsprocessen pågår vet ingen riktigt hur det kommer att sluta.
En friskola som startas har svårt att drivas något enstaka år som provisorium om man inte vet om man ska få leva kvar eller inte. Att driva den interimistiskt och få ett bidrag för att sedan få lägga ned efter ett år om domstolen går på kommunens linje blir i praktiken omöjligt.
Det ska bli mycket spännande att se vad utredaren kommer fram till. Ska jag spekulera får jag väl gissa att det blir rätt svårt. Vill vi att det ska vara möjligt att överklaga beslut blir det rätt svårt att förhindra att kommuner som är negativa till friskolor ibland överklagar beslut. Det får prövas i domstol, och starten av friskolan får dröja tills besluten är färdigfattade även om det ibland tar tid.
Lösningen är snarare att skynda på rättsprocesserna så att det går fortare. Det är en intressant aspekt att diskutera om det skulle vara så att någon tycker att vi inte ska ha överklaganderätten. Men jag uppfattar att interpellanten anser att den rätten ska finnas. Då är det svårt. Svaret är att jag inser problemet. Samtidigt måste överklaganderätten finnas i ett rättssamhälle.
Då kan denna typ av problem uppstå. Snabba på processerna! Det ska också bli intressant att se om den särskilda utredare vi har tillsatt har kommit på något annat finurligt. Annars är risken att problemet delvis kommer att finnas kvar.
Jan Björklund (L):
Nikos Papadopoulos har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av förslagen från Utredningen om kontakttolkar, om jag avser att begränsa utbildningsplatserna och om jag avser att ta fram direktiv till domstolar och andra myndigheter om krav på att använda auktoriserade tolkar. Det är av mycket stor vikt att det finns tillgång till kompetenta tolkar inom rättsväsendet, sjukvården och andra delar av samhället.
Tyvärr brottades den tidigare kontakttolkutbildningen med stora kvalitetsbrister. Förkunskapskrav saknades. Alla deltagare fick intyg på att de hade gått kursen oavsett om de tillgodogjort sig kunskaper eller inte. Alldeles för få fick tillräckliga kunskaper för att kunna bli auktoriserade tolkar.
Behovet av förändring var därför starkt, och en utredning, Utredningen om kontakttolkar, tillsattes av den förra regeringen. Utredningen föreslog i sitt betänkande att en tvåterminers sammanhållen grundutbildning på halvtid med förkunskapskrav skulle införas. En sådan uppstramning betyder naturligtvis att många sökande sållas bort redan vid antagningen.
En koncentrerad utbildning, med samlad lärarkompetens, kan inte heller ges hos lika många utbildningsanordnare som tidigare. Utredningen föreslog därför att utbildningen skulle koncentreras till högst tre folkhögskolor. År 2006 fick Stockholms universitet i uppdrag att, genom Tolk- och översättarinstitutet, utveckla utbildningen med utgångspunkt i utredarens förslag och bedömningar.
Utbildningen skulle bland annat koncentreras till ett begränsat antal folkhögskolor och till ett mycket begränsat antal studieförbund. Institutet kan alltså i viss mån självt reglera det lämpliga antalet utbildningsanordnare. Institutet har under år 2007 gett bidrag till grundutbildningar vid fyra folkhögskolor och tre studieförbund, således till sju utbildningsanordnare. Detsamma planeras för år 2008.
Den nya utbildningen har funnits under så kort tid att det är svårt att dra några absoluta slutsatser, men redan nu har Institutet visat att både förkunskapskrav och kunskapsprov under utbildningen har haft en positiv effekt på kvaliteten. Jag tänker naturligtvis följa verksamheten noggrant även i framtiden. Förvaltningslagen stadgar att myndigheterna vid behov bör anlita tolk.
Av förarbetena till lagen framgår att myndigheterna i princip bör använda oauktoriserade tolkar bara när auktoriserade inte finns att tillgå . Vad gäller domstolarna stadgas att rätten vid behov får anlita tolk och förordna en lämplig person. När det gäller frågan om direktiv till domstolar och andra myndigheter att använda auktoriserade tolkar ligger ansvaret i första hand inom Justitiedepartementet.
Jan Björklund (L):
Det ställs en del följdfrågor om tolkverksamheten i övrigt som jag måste säga att jag inte riktigt behärskar och som inte är mitt ansvarsområde, till exempel hur det ska fungera i sjukvården och så vidare. Men ansvaret för utbildningen har jag. Jag gläder mig över att vi är överens om att den reform som nu har gjorts är en första startpunkt för ett kvalitetslyft i fråga om detta. Vi har nu en rejäl utbildning som tillåts ta ett halvår effektiv tid.
Det finns förkunskapskrav och examinationskrav. Det omedelbara som händer är att det blir något färre som går utbildningen därför att de här kraven finns. Å andra sidan nådde merparten av dem som tidigare gick den gamla utbildningen aldrig målen, så det är inte färre som nu når målen än det var förr. Tvärtom är det nu fler.
När det gäller det som här föreslås - att det ska krävas auktorisation - är det så att det i förarbetena till förvaltningslagen tydligt står att myndigheterna ska använda auktoriserade tolkar. Man får använda en oauktoriserad tolk bara när det inte finns en auktoriserad tolk att tillgå. Jag antar att det kryphålet måste finnas. Finns det ingen så finns det ingen. En del processer måste ändå fortgå.
Man kan ju inte vänta med att gå till socialtjänsten eller doktorn om det är en akut situation. Att vi ska ha tillräckligt med auktoriserade tolkar måste vara hela målet. När det gäller hur många ställen tolkarna ska utbildas på är det, så som svenskt utbildningsväsende fungerar, varken ministern eller regeringen som bestämmer exakt var utbildningen ska vara förlagd och på hur många ställen den ska finnas. En utredare har föreslagit tre ställen, men det är alltså ett utredningsförslag.
Nu är det här lagt på Tolk- och översättarinstitutet. De lägger ut dessa utbildningar. Utbildningar finns fysiskt på sju platser i Sverige, alltså på mer än dubbelt så många som utredaren föreslagit. Dessutom går det att studera på distans. Det är många utbildningar i Sverige som är mycket viktiga för svensk samhällsfunktion och som inte finns på så många platser. Det är möjligt att det går att sprida utbildningen till ännu fler ställen. Det här är dock inte så dåligt jämfört med mycket annat.
Dessutom är distansutbildning ett sätt att studera egentligen var man än befinner sig i Sverige. Några enstaka gånger åker man i väg för att delta i olika aktiviteter vid en utbildningsinrättning. Däremellan studerar man hemifrån via modern teknik och så. Spontant tycker jag inte att antalet platser är någonting som är bekymmersamt. Det handlar ju om rätt många platser nu.
Dessutom har vi, som sagt, distansundervisning, så det är väl sörjt för detta. De frågor som ställts om hur tolkverksamheten sedan fungerar i rättsväsendet och i sjukvården exempelvis är med all säkerhet berättigade frågor. Jag får ta med dem till mina ministerkolleger. Sedan får ni väl ställa era frågor också till dem.
Jan Björklund (L):
I lagstiftningen står det, som sagt, att myndigheterna i första hand ska använda auktoriserade tolkar. Man får använda oauktoriserade bara när auktoriserade inte finns att tillgå. Jag förstår egentligen inte hur en annan reglering skulle kunna se ut. Det är klart att man om det sägs att det inte finns en auktoriserad tolk inte har någon tolk alls. Vi vet ju att det är brist på tolkar. Då går man till doktorn utan tolk. Det är väl trots allt inte bättre. Det är samma regelverk som det som gällde under den förra regeringen, så jag vet inte hur långt vi som partier i denna riksdag står från varandra.
Jag uppfattar att riksdagen har varit fullständigt enig om de här reglerna. Det vi kan göra är att se till att vi har en utbildning som möjliggör att de som utbildas till tolkar får en bra utbildning så att de kan bli auktoriserade. Problemet med den förra utbildningen, som funnits i Sverige i många år, var att en massa individer gick på utbildningen. Men väldigt få nådde målen och kunde inte bli auktoriserade. Det är det vi nu, fru talman, rättar till.
Jan Björklund (L):
Alla beslut som den här regeringen tar när det gäller utbildningspolitik, både i fråga om förskola och i fråga om skola, utgår från barnkonventionen. Monica Green och jag gör förmodligen olika tolkningar ibland av vad som är det bästa när det gäller om man ska ha betyg eller inte i skolan och så vidare. Men vi anser nog båda att vi utgår från barnkonventionen.
Jag tycker inte att eleverna ska bestämma i skolan. Däremot tycker jag absolut att vi ska lyssna på vad elever och barn har för synpunkter. Och om man frågar barn och elever vill de ha både betyg och skriftliga omdömen, det lovar jag Monica Green. Så lyssna gärna på barnen. Stå inte bara och prata om att vi ska följa konventionen. Gör det själv i praktiken när det kommer till kritan i dessa frågor. Eleverna i skolan efterfrågar mycket av den skolpolitik som vi nu driver, så lyssna gärna på barnen. Stå inte bara och uppmana mig att göra det, utan gör det själv.
När det gäller förskollärarutbildningen uppfattade jag - jag ser att Socialdemokraternas gruppledare i utbildningsfrågor sitter i kammaren, och det är fritt fram för alla att begära ordet i en sådan här debatt - att Monica Green nu sade att Socialdemokraterna kommer att gå emot att förskollärarna ska få det pedagogiska ansvaret i förskolan, det som i dag ligger på arbetslaget. Vi kommer att föreslå att det ska läggas på förskollärarna. Jag uppfattade nu Monica Green som att ni kommer att gå emot det. Stämmer det beskedet?
Jan Björklund (L):
Jag ska göra två reflexioner. Monica Green efterlyser mer fortbildning. Vi har sagt att vi kommer med ett rätt så stort fortbildningspaket för förskolan under det år som nu har börjat. Vi har nu satt i gång ett fortbildningspaket för skollärare, för grundskolans och gymnasiets lärare - Lärarlyftet.
Lärarförbundet, den fackliga organisation som organiserar just förskollärare och grundskollärare i de yngre åren, presenterade häromdagen en rapport som visade att socialdemokratiskt styrda kommuner är måttligt intresserade av att delta i detta lärarlyft. Det är bra att Monica Green efterlyser ytterligare fortbildningssatsningar från den här regeringen. Det vore ännu bättre om hon uppmanade sina partivänner att delta i de fortbildningssatsningar som faktiskt sker nu. Jag tycker att det är ansvarslöst av de socialdemokratiska kommuner som nu vägrar att vara med i detta.
De tycker inte att det är viktigt med fortbildning för lärare. I den kommunaliserade skolans värld går det inte att beordra kommunerna. Men kommunerna får rätt mycket statsbidrag för fortbildningsinsatserna. Men till sist är det kommunerna själva som bestämmer om de vill vara med. Men detta var uppenbart i Lärarförbundets sammanställning, och man uttalade väldigt tydligt att det är just socialdemokratiska kommuner som är ointresserade av detta. Ta denna diskussion på hemmaplan. Vi kommer nu med förslag också på förskollärarsidan.
Men det hjälper inte om en del kommuner inte vill delta i detta. Jag ställde en rätt enkel fråga till Monica Green som har sysslat med och varit insatt i dessa frågor under lång tid. I 1997 års läroplan för förskolan sade Socialdemokraterna att det är arbetslaget som ska ha ansvaret, inte de utbildade förskollärarna. Vi kommer att lägga fram förslag om att ändra detta. Det har varit en diskussion om detta under många år. Jag ställde den enkla frågan: Kommer ni att rösta mot eller för det?
Uppriktigt sagt begrep jag inte svaret. Men vi får väl se hur det blir. Förslaget kommer till kammaren så småningom. Då får ni ta ställning till det. Jag uppmanar er: Se nu till att stärka förskollärarnas status i stället genom att ge dem det ansvar som de rimligen kan bära och ska bära och som ligger i nivå med den utbildning och kompetens som de besitter!
Jan Björklund (L):
Marie Granlund har frågat mig om jag avser att ta initiativ till en utredning om behovet av ett nationellt regelverk för avknoppning, hur jag ser på avknoppningar som Tibble och Karinlundsskolan samt vilka avsikter jag har i sammanhanget. Som statsråd är jag förhindrad att kommentera enskilda fall. Mitt svar utgår därför från de principiella aspekterna på frågan om avknoppningar. Täby kommuns beslut i fråga om Tibble gymnasium är föremål för prövning i domstol.
Sedan svaret skrevs har första instans kommit till ett domslut. Nu har det i sin tur överklagats. Så det pågår fortfarande en rättslig prövning kring detta. Framväxten av fristående skolor har i allt väsentligt varit positiv för svensk skola. En mångfald av alternativ har skapats för elever, lärare och föräldrar. Samtidigt har de kommunala skolorna utsatts för en sund konkurrens.
Det leder till pedagogisk förnyelse och fungerar som en drivkraft för förändring. Avknoppning är ett sätt att stimulera till ökat ansvarstagande för personalen. Som jag tidigare framhållit här i kammaren har en sådan process störst möjlighet att uppnå sina syften om den har ett brett stöd bland personal och brukare. Jag har tidigare sagt att det kan finnas skäl att göra en översyn av regelverket för avknoppningar.
Inom Regeringskansliet pågår en analys av hur en sådan översyn bör göras. En slutsats som kan dras är att det redan i dag finns ett tydligt regelverk för värdering av fysiska tillgångar såsom mark och byggnader, medan det saknas en tydlig vägledning för kommunala aktörer att värdera kommunal egendom i form av varumärke, förtroende och kundbas. Beredning pågår inom Regeringskansliet beträffande hur frågan ytterligare ska belysas i de delar som inte bedöms vara tydligt reglerade.
En utgångspunkt för detta arbete är att det inte finns skäl att staten i detalj ska reglera vilken driftsform kommuner och landsting väljer för att uppfylla sina åligganden.
Jan Björklund (L):
Jag uppfattade att Marie Granlund för någon märklig socialdemokratisk argumentation. När man är på det humöret säger man att det är bra med friskolor, det ger mångfald och valfrihet. Så säger man när man talar till friskolorna och till föräldrarna. Jag har meddelat att det finns principiella frågeställningar runt avknoppningar. Därför har regeringen bestämt sig för att vi ska utreda frågan.
Då kan Marie Granlund inte avhålla sig från att falla i fullständig exposé av friskolefientlighet i sitt inlägg i stället för att diskutera de principiella avvägningarna och problematisera frågorna. Det är det vi måste göra, det är så det kan komma framåt. Att regeringen inte på två månader har tillsatt en utredning om detta får Marie Granlund att fråga vad det är som hänt. Varför gjorde ni inte det på tolv år själva? Det hade ni kunnat göra. Ni hade tolv år på er. Utredningsdirektiven bereds just nu i Regeringskansliet. Det kommer en utredning om de här frågorna, men vi måste ringa in frågorna.
I rätt många beredningsprocesser i Regeringskansliet funkar det så att det tar ett tag att fånga in alla. Men det kommer en utredning som den förra regeringen struntade i under tolv år. Hade ni löst det här hade problemet inte funnits. Det är ju sanningen. När det gäller religiösa friskolor är oppositionen inte överens. Vi i regeringen är överens om hur de ska hanteras i den nya skollagen. Begravt i den nya skollagen? Jag tar mig för pannan. Under tolv år åstadkom ni ju ingen skollag. Utredningen segdrogs år efter år.
Nu kommer det en ny skollag med bestämmelser om friskolor. Det är inte regeringen som prövar om den enskilda skolan ska få tillstånd att starta. Men lagarna kommer att förändras på den här punkten, och vi har presenterat hur. Med tanke på att vi hade en regering som närmast abdikerade från skolfrågorna i tolv år, skulle man kunna förvänta sig lite mer ödmjukhet från deras företrädare i debatten. Jag menar att det finns anledning att problematisera frågor runt avknoppningarna. Det har vi gjort, och det är därför vi ska ha en utredning.
Men låt oss föra diskussionen om de konkreta frågorna och inte bara hemfalla till något slags massiv friskolefientlighet. Det löser inte problemen.
Jan Björklund (L):
En del av sakerna som sägs här är så tramsigt att man bara tar sig för pannan, till exempel att man inte kände till det här med avknoppningar. Det är klart att man gjorde. Marie Granlund är ny i skolpolitiken, men alla socialdemokrater är det inte. I den här regionen har det knoppats av skolor. Täby kommun har knoppat av skolor i ett årtionde. I Stockholms kommun har det också knoppats av skolor. En kommunal skola knoppades av på den socialdemokratiska tiden mellan 1994 och 1998 under Mats Hulths ledning.
Under min tid som skolborgarråd knoppades ytterligare två kommunala grundskolor av. Både Ingegerd Wärnersson och Thomas Östros skällde över det. Man var helt medveten om att det pågick, kan jag säga. Även om inte Marie Granlund var det, visste den socialdemokratiska regeringen det. Men man ändrade inte lagen. Att jag inte har hunnit göra det på två månader kan jag väl be om ursäkt för, men ni hade tolv år på er och struntade i det då.
Låt oss nu, i stället för att bara stå och munhuggas om detta, problematisera de här frågorna, för alla medger att detta med överföringen av ett ekonomiskt värde i form av ett varumärkesnamn väcker en del principiella frågeställningar som man måste fundera över.
Det kanske behövs en lagreglering, det kanske behövs en överenskommelse eller att kommunerna frivilligt åtar sig detta eller att man i någon form bestämmer sig för hur detta ska hanteras. Alla är överens om det, så vi behöver inte låta som om vi är oeniga om det. Utredningen kommer i gång nu. Den kom aldrig i gång under era tolv år, men nu kommer den i gång.