Runar Filper (SD):
Att det nu införts en ny ordning där överklaganden av beslut om jakt på stora rovdjur prövas av en och samma domstol, Förvaltningsrätten i Luleå, är bra och skapar kontinuitet. Det är en nyordning som är bra. Det är också bra att beslut om licensjakt på varg ska fattas senast den 1 oktober, då det ger förutsättningar att hinna avsluta processen innan jakten ska börja. Allt är alltså inte dåligt.
Det finns också bra saker, även från vår horisont sett. Att kunna överklaga myndighetsbeslut är självklart i ett rättssäkert samhälle. Därom är vi alla eniga. Lika viktigt och självklart borde det vara att de som är berörda och drabbade ska ha talerätt. Talerätten borde rimligen ge större inflytande för berörd landsbygdsbefolkning och lokala föreningar, näringar och byalag.
Det är dessa som berörs av problematik och myndighetsbeslut och som har naturlig och historisk förankring i den bygd där problematiken finns. I dag får hemliga sällskap som inte har den minsta förankring i dessa bygder och områden ändå överklaga jaktbeslut, för det tillåter talerätten. Nuvarande regelverk är minst sagt märkligt och förkastas av oss sverigedemokrater i miljö- och jordbruksutskottet.
Det stämmer, som miljöministern säger i svaret, att föreningarna Nordulv och Wolf Association först fick sina överklaganden avvisade i kammarrätten och sedan bedömdes ha rätt att överklaga beslut som omfattas av Århuskonventionen. Så sent som dagen före julafton tror jag att det blev ett nytt utslag där.
När talerätten först avvisades miste båda föreningarna sin talerätt på grund av fingerade namn, bristfälliga intyg, saknade efternamn och pseudonymer. Om man går in på Nordulvs sida ser man att det räcker med namn för att bli medlem. Inga adressuppgifter eller andra identifieringsuppgifter krävs. Bara det visar att det är mycket svårt att avgöra om en sådan förening är seriös eller inte. Jag önskar att regeringen ser över lagstiftningen, så att miljöorganisationernas rätt blir mer restriktiv.
Det är en mycket viktig sakfråga som SD kommer att fortsätta driva tills detta blir verklighet. Det är uppseendeväckande att en organisation som har uppnått 100 medlemmar räknat i hela Sverige ska ha talerätt och kunna överklaga och stoppa beslut var som helst där de aldrig någonsin har satt sin fot. Det är beslut som de inte berörs av på något vis. Men lokalbefolkningen, som har sin förankring där, har stora problem.
Verksamhet och näringar försvåras, och tamdjurshållning och fårskötsel fördyras på grund av dyra åtgärder och stängsel för att skydda den egna boskapen. Det handlar om obetalt arbete och tiotusentals eller hundratusentals kronor i förlust för att hålla rent från sly, gräs och buskar kring eltrådarna, och det är dyr ström. Dessa stängsel får man till stor del bidrag för, men de kanske inte alltid täcker hela kostnaden.
Organisationer utan hemvist i bygden sitter i någon storstad och agerar miljöorganisation på internet, till exempel på Facebook, och ges rätten att obstruera och styra svensk jakt- och viltpolitik. Detta tycker vi är allvarligt. Nuvarande regelverk är alltså minst sagt märkligt och förkastas av Sverigedemokraterna. Ser inte miljöministern några som helst problem med det som jag beskriver i fråga om talerättens utformning i dag när det gäller kvalifikationer för att få överklaga?