Martin Ådahl (C):
Vägen till talarstolen är ibland ganska smal här i riksdagen. Med anledning av det vill jag, innan jag kommer till det väldigt allvarliga ämne som vi står inför i dag, inleda mitt anförande med att göra en sådan där intern sak som vi ibland gör i riksdagen, nämligen att tacka.
Jag vill tacka en politisk motståndare efter otaliga debatter - jag tror att det måste vara fler än tjugo som vi har haft tillsammans, Ulla Andersson från Vänsterpartiet.
Jag minns från tidigare, när jag hade ett helt annat yrke och var i en annan värld, att en av våra främsta ekonomiprofessorer sa: Det finns en väldigt smart, skarp och kunnig debattör hos Vänsterpartiet. Henne borde du möta i en ekonomisk debatt som du är ansvarig för. Henne borde du lyssna på! Jag tyckte redan då, Ulla Andersson, när jag ännu inte var din debattmotståndare, att han hade rätt.
Förlåt, herr talman, att jag vänder mig direkt till Ulla här! Även om vi tycker så fruktansvärt olika som vi faktiskt gör kan man känna av att det finns ett varmt hjärta som klappar där. Det är ditt hjärta, som klappar lika starkt som mitt för de här frågorna.
Även om vi tycker helt olika om vägen dit har vi samma mål och samma grundläggande förhoppning beträffande människor som har det svårt. Så än en gång: Tack, Ulla, för alla dessa debatter, även om vi aldrig kommer att bli överens vare sig nu eller efter att du har slutat - utom i vissa frågor! Det finns såklart många sådana också. Stort tack!
Nu har jag ägnat en del av min talartid åt detta, och jag ska försöka vända mig klart och tydligt till det ämne som är så allvarligt. Vi är nu förhoppningsvis inne i den sista vågen, men vi vet ju inte. Pandemin skär som ett svärd genom svensk ekonomi. Det ena företaget och den ena arbetsplatsen blomstrar och växer, och den andra drabbas obönhörligt av restriktioner.
Det ena indexet - om man får vara så kall - går upp, och det andra rasar tillbaka till botten där det tidigare var. Jag brukar i de här debatterna rikta ett tack till de företag jag pratar med. Det är de som har öppnat restaurangen klockan åtta på morgonen och stängt den sent på kvällen trots att de bara hade en enda kund under hela dagen och nästan inga pengar i kassan.
Tack till alla er som orkar hålla människor kvar på lönelistan i ert hotell fast hotellet står tomt! Jag har förstått att vi har besökare från kultursektorn på plats här i riksdagen i dag. Tack till er - alla ni som har satt upp en föreställning och framhärdat trots att det inte finns någon publik!
Ni har hållit ert livsverk flytande till priset av enorm stress och, som många har nämnt här, en privatekonomi på gränsen till sammanbrott. Jag vill också säga förlåt för att vi inte kan göra mer i politiken. Vi anser att vi vill göra mer än regeringen. Regeringen anser att den ville göra mer än den kunde.
Men förlåt för att vi inte lyckades göra så mycket som vi hade kunnat den här tiden, även om vi försökte! Därför är min första enkla vädjan till regeringen och till alla myndigheter som är berörda nu när vi är inne på den fyrahundrade, och mer, stödmiljarden för att rädda svensk ekonomi: Framför allt för alla dessa människors skull, behåll inte restriktionerna och rekommendationerna en dag längre än nödvändigt!
Och då menar jag "nödvändigt", eftersom pandemin fortsätter att skörda offer och många kämpar så hårt på så många intensivavdelningar runt omkring i landet. Men vi vet att också restriktionerna kostar liv när livsverk slås i spillror och människor får gå från mångåriga jobb. Jag vädjar till er på alla vägar som står till buds, och å många människors vägnar, att häva restriktionerna så fort som det bara är möjligt.
När det gäller stöden är vi verkligen tacksamma att vi, och många andra, som förde fram detta har blivit hörsammade av regeringen. Man får nu stöd retroaktivt från restriktionernas början. Man borde egentligen ha fått det innan de började, men ändå.
Alla dessa stöd aktiveras, även specifikt stöden till alla dem som är allra hårdast drabbade just nu. Det handlar om evenemangsstöd och liknande. Det är bra att här finns testning och smittspårning och pengar till sjukförsäkringsområdet samt stöd även när det gäller anstånd med skatt.
Jag vill tacka alla kollegor i finansutskottet för att vi ibland har lagt undan våra motsättningar för att göra detta. Men jag vill ändå framföra tre saker som inte är lika bra. Det första är att det efter alla dessa insatser fortfarande finns tiotusentals företag som har startat mot alla odds under de senaste två åren och som i princip inte har fått någonting, förutom hyresstöd, av alla dessa stödpaket.
Anledningen är att EU-regelverket inte anses kunna gå att töja och att referensmånaderna är fel. Allt detta stämmer, men jag vill ändå påminna om att vi i Centerpartiet har tänkt att man kan ta bort arbetsgivaravgiften för de tio första anställda i nystartade företag efter pandemin. Då kan även de som har kämpat sig in och ibland kanske tagit över företag, som ändå betraktas som ett nytt företag, få en chans att vara en del av återstarten.
De är ju också mitt inne i den djupa krisen. Det här gäller särskilt många små företag och många på landsbygden. Det andra är något som flera har påpekat - jag ska säga det väldigt kort - nämligen att det inte är någon poäng med ett stöd som ingen vågar söka. Det är ingen poäng med ett stöd som man söker, och tycker att man gör allting rätt när man söker enligt vad politikerna har sagt i talarstolen, men inte får.
Så har det varit för väldigt många - ofta kafkaliknande situationer. Dessa har nämnts här, så jag ska inte upprepa det. Men ett exempel är hotellet som ligger bredvid en arena.
Där tolkar myndigheterna, på grund av att regeringen inte har skrivit reglerna tillräckligt bra, det som att eftersom arenan är stängd är det inte hotellet som har en restriktion utan arenan, och därmed får hotellet ingenting. Här vädjar vi verkligen om en förändring. Vi vet också att det finns många tiotusentals ärenden som inte har behandlats, inte minst hos Tillväxtverket.
Det kan ju inte vara resurserna på Tillväxtverket och den enorma backloggen med ärenden som ska göra att människors livsverk där ute inte går att rädda. Jag vill också påpeka att på grund av den utdragna processen med anstånd med skatter och avgifter, så har många företag hamnat i en likviditetssituation som innebär att de hamnar i allvarliga svårigheter innan vi ens har hunnit fatta beslut om återbetalning.
Vi driver på, så som har nämnts här i debatten, dels för att det ska gå fort med anstånden kring årsskiftet, dels för att återbetalningstiden ska bli längre än de 15 månader som nu gäller. Jag vill också nämna en tredje sak, utöver att de nystartade företagen i princip inte har någonting och att det är så svårt med stöden och så vidare.
Parallellt med detta har vi på den svenska landsbygden en fruktansvärd fyrdubbel smäll för det svenska lantbruket, som har extrema kostnadsökningar på diesel, konstgödsel, foder och el. Kom ihåg att många av företagen i de gröna näringarna är granne med eller till och med inom familjen jobbar med besöksnäringen samtidigt. Egentligen är det alltså en fruktansvärd femdubbel smäll med enorma kostnadschocker.
Här är vi väldigt tacksamma över att så många partier nu börjar hörsamma Centerpartiets vädjan om en nödmiljard till jordbruket och hoppas att vi kan få ut den så fort som möjligt, med tanke på de många miljarder i kostnadsökning som jordbruket nu har drabbats av parallellt med den här djupa krisen.
Vi vill också ha långsiktiga villkor för dessa bönder som kämpar just nu, långsiktiga jordbruksavdrag och premier för bioinsatser inte bara här och nu. Det gäller även för alla de små företagen så att de vågar fortsätta att investera, vågar anställa och vågar äga sina företag och tro på dem. Fyra av fem nya jobb i Sverige skapas fortsatt av små och växande företag.
Så tack för att ni höll ut! Tack för att ni kämpar och skapar! Nu måste de här stöden ut och restriktionerna avvecklas så snart det går. Nu måste såren i det svenska samhället och i svensk ekonomi börja helas igen så att vi kan skapa en bättre fortsättning.