Jacob Johnson (V):
Jag framförde i mitt anförande en skepsis mot tidsplanerna och ambitionerna i den här strategin. De nationella reformprogrammen ska väl finnas på bordet i juni. Där ska det i detalj framgå hur man ska nå de nationella målen. Det låter som ett ganska omfattande dokument.
I denna debatt om övergripande miljöfrågor börjar jag med att yrka bifall till reservation nr 6 om jämställdhetsintegrering i miljöpolitiken. Vänsterpartiet vill bryta könsmaktsordningen och undanröja rådande könsorättvisor. Det handlar om rättvis fördelning av resurser, tillgångar, ansvar och inflytande i det offentliga och privata livet.
Jag vill ifrågasätta om det verkligen är relevant att man så i detalj på kommissionens sida följer upp program som ligger inom nationellt beslutsfattande. Jag vill också ta upp frågan om utsläppsminskningar i EU i framtiden. Birgitta Ohlsson sade att det i dokumentet öppnas för möjligheten till minskningar på 30 procent. Den möjligheten har ju funnits hela tiden.
Vi vill därför omfördela makt från gruppen män till gruppen kvinnor. Politiken får inte vara könsblind, lika lite som den kan vara klassblind. Miljö och kön har starka kopplingar. Oftast är förorenaren en man. Kvinnor står för en mindre del av det samlade konsumtionsutrymmet, inte minst i fråga om transporter, för att de har mindre resurser än män och av andra sociala skäl.
Vi behöver kraftiga utsläppsminskningar. Sverige bör gå före och trycka på att EU kan inta ståndpunkten redan i dag att minska med 30 procent, att ha det målet till 2020. Det skulle underlätta framtida internationella klimatdiskussioner, inte minst med så kallade utvecklingsländer, de länder som håller på att närma sig europeisk nivå.
Detta gäller bland både rika och fattiga människor i Sverige. Konsumtionsmönstren i fattiga länder skiljer sig markant med avseende på kön, till exempel genom att pojkars och mäns behov av sjukvård och utbildning prioriteras framför flickors och kvinnors och att kvinnor och flickor ofta får äta sist och minst. Samtidigt vet vi att kvinnor genomgående är mer engagerade i klimatfrågan än vad män är.
Där efterlyser jag en mer offensiv inställning från regeringens sida.
Kvinnor anser också i större utsträckning att klimatfrågan och miljöfrågorna är viktiga och är mer villiga att genomföra åtgärder än vad gruppen män är. Det är ganska enkelt att konstatera till exempel att män i Sverige förbrukar mer energi än kvinnor i Sverige. De använder bilen oftare. De har större miljöpåverkan i alla inkomstgrupper.
Och vad gäller makten har de till exempel makten i de stora energibolagen, som är viktiga aktörer. Vi kan titta ut över världen. Vi vet att kvinnorna är fattigare än män och att fattiga generellt sett är mycket beroende av naturresurser i sin omgivning. Samtidigt vet vi att kvinnor är mindre sårbara om det finns en hög grad av jämställdhet i samhället. Kvinnors delaktighet i miljö- och klimatarbetet är viktig.
Det räddar liv, och det kan förbättra den biologiska mångfalden och till exempel hanteringen av vattenresurser. Det stärker livsmedelssäkerheten och skyddar skogar. Vi behöver uppmärksamma hur gruppen män får en oproportionerligt stor andel av samhällets resurser. Det bör tas fram könsuppdelad statistik och analyser av vilka som påverkar miljön mest, till exempel i form av index.
Kvinnors och mäns tillgång till resurser i perspektiv av könsroller, rättigheter med mera behöver uppmärksammas i alla processer som rör ekologisk hållbarhet, klimatfrågor, investeringar med mera. För att detta ska ske menar vi att det behöver införas jämställdhetsmål och jämställdhetsperspektiv inom alla miljöpolitiska områden. Fru talman!
Jag ska också säga några ord med anknytning till diskussionen om ekosystemtjänster i dagens betänkande. Jag vidgar debatten lite grann. I den allmänna debatten används vanligen bruttonationalprodukten per invånare som ett samlat mått på ett lands utveckling och graden av välstånd. Till exempel brukar Sveriges relativa position när det gäller bnp per invånare användas som argument när det gäller om Sverige ligger bra eller dåligt till i välståndsutvecklingen. Men bnp mäter endast de värden som mäts i penningflöden.
Ingen hänsyn tas till de ekologiska, sociala eller kulturella värdena. Ett välkänt exempel är en naturkatastrof i form av en storm, till exempel Gudrun som ödelade stora delar av Sveriges skogsbestånd. På kort sikt ledde den till ökad bruttonationalprodukt, eftersom avverkningen av den fällda skogen genererade penningströmmar. Ingen hänsyn tas till förlusten av skog och tillhörande värden, som biologisk mångfald.
Ett annat exempel är när markanvändning, bekämpningsmedel med mera ändrar insektsfaunan i en region så att ekosystemtjänsten pollinering slås ut. Ekosystemtjänsterna ingår inte i bnp-begreppet men borde ingå i ett bredare ekosocialt välfärdsmått. Den ensidiga fokuseringen på bnp leder samhällsdebatten fel.
Även om bnp bör behållas för att redovisa penningströmmarnas omfattning i ett samhälle bör det kompletteras med ett eller flera mått som är bättre utformade för att beskriva en hållbar samhällsutveckling. Till exempel kan man använda FN:s Human Development Index. Det här är ingenting som är lätt att utveckla, men det behövs en levande diskussion.
Vi från Vänsterpartiet anser att en parlamentarisk beredning bör tillsättas med uppdrag att ta fram förslag på välfärdsmått för att beskriva den hållbara utvecklingen i sin helhet.