Aron Emilsson (SD):
Inledningsvis vill jag tacka kulturministern för svaret men samtidigt beklaga att svaret på frågorna jag har ställt egentligen inte är särskilt mycket av svar utan snarare konstateranden av att regeringen faktiskt inte har så många strategier i dagsläget utan, liksom i andra kulturarvsrelaterade frågor, hänvisar till en kommande kulturarvsproposition. Det bygger å andra sidan upp stora förväntningar på den propositionen när den väl presenteras, och det ser jag mycket fram emot.
Jag ställde i min interpellation fyra tydliga frågor till ministern, alla med samma grund: Vad vill regeringen göra för att möta det pågående och i delar akuta hotet mot många av landets kulturmiljöer? För egen del - men också för Kultursveriges del - får vi inga besked. Vi vet alla vad som görs, hur våra nationella kulturmiljömål ser ut, vilka myndigheter som är ansvariga för frågorna och vilken storlek de statliga anslagen ligger på. Konstateranden som dessa redogörs det för på bekostnad av viktiga svar.
Ett tacksamt konstaterande av ministern är dock att hon är medveten om att kulturmiljövärden hotas. Där är vi överens, och då har vi i så fall samsyn om ett problem. Frågan är då: Om nu även regeringen är medveten om problematiken och till och med beskriver den som frekvent, vad vill man då göra? Kulturmiljösverige har larmat särskilt högt i år.
Vår fysiska omgivning och referenspunkter engagerar, alltifrån civilsamhället till intresseorganisationer och myndigheter, och har uttryckt stor oro i år. Sverigedemokraterna har under flera år föreslagit en rad reformer och anslagshöjningar för tryggande av nationens kulturmiljöer av skilda slag. Dem har regeringspartierna avvisat konsekvent, men de skulle göra stor skillnad.
Jag frågar i min interpellation om ministern är beredd att stärka skyddet och höja anslagen för kulturmiljövård. Är hon beredd att vidta några åtgärder för att hindra förstörelsen av kulturmiljöer runt om i landet? Regeringen kan tillsätta en nationell samordnare, utarbeta en strategi och opinionsbilda i medierna. Det gör man i andra landsomfattande frågor, men här är man överlag mycket tyst. Det är ett intryck som inte bara jag utan också verksamma inom kulturmiljövården delar. Kan kulturministern ta tillfället i akt och ge besked i denna fråga?
Vill man stärka skyddet och i så fall hur? Är man till exempel beredd att höja anslagen, som i praktiken har sjunkit under flera år? Ett exempel som är direkt relaterat till det är Statens fastighetsverk, som övertog ett sjuttiotal fastigheter från Riksantikvarieämbetet under 2015. Medvetna om att medföljande anslag om 5 miljoner kronor var för lågt bedömde man ändå att det skulle gå att hantera inom myndighetens totala ram.
Man kunde sedan konstatera att det inte går och att en anslagshöjning är nödvändig - men möts av beskedet att anslaget för 2016 ska minskas med 150 miljoner kronor.
Om anslagsnivån blir bestående får vi acceptera att de skyddsbestämmelser som finns för våra statliga byggnadsminnen inte kan följas med konsekvensen successivt sämre underhåll, vilket långsiktigt leder till skador och förstörelse och i slutändan hotar miljöernas existens och det kollektiva minnet. Det är utöver viktiga värden som besöksnäring och andra ekonomiska värden.
Det skulle vara bra med ett klarläggande här från ministern: Är hon beredd att agera, och i så fall hur?