KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Schulte (M):
Vi är alla över blockgränserna överens om att fler bostäder är en prioriterad och angelägen fråga. Många människor står bostadslösa i tillväxtregionerna, vilket skadar svensk ekonomi. Det gäller särskilt Stockholmsregionen, och det gäller särskilt unga människor, som fastnar i att allt längre bo kvar hos sina föräldrar. Det är inget nytt fenomen.
De senaste 20-30 åren har Sverige legat efter i byggandet. I det avseendet är just regelkrångel, som vi nu debatterar, en central fråga. Den borgerliga alliansen jobbade mycket med denna fråga de sista åren vid makten.
Men som tidigare debattörer har varit inne på verkar det som att den nuvarande regeringen med Mehmet Kaplan i spetsen har tappat tempo i denna fråga. Mehmet Kaplans resonemang och inlägg i diskussionerna handlar mycket om att underlätta för kommunerna. Det är kommunernas regeltyngd som ska plockas bort.
Men om sanningen ska fram är kommunerna en stor del av problemet. I min hemkommun skulle ett markområde bebyggas. Den tidigare kommunledningen var överens med markägaren om att det skulle byggas bostäder där. Markägaren skövlade området, som var en skog.
Efter valet ändrades partimajoriteten, och då kunde man inte längre bygga eftersom ett parti i koalitionen satte käppar i hjulet. Nu har vi ett kalhygge utan något naturmervärde som är en självklar markplätt att bebygga.
Men det går inte på grund av nimbysyndromet, not in my backyard, det vill säga väljargrupper som trycker på kommunledningen för att det inte ska byggas där. Det är ett genomgående problem som har drabbat särskilt Stockholmsregionen och som det är viktigt att komma till rätta med.
Då räcker det inte att säga att vi måste lätta på regelbördan för kommunerna, för många gånger sitter problemen någon helt annanstans. Det är intressant att titta på hur många tomter det går att börja bebygga i Stockholmsregionen i dag.
Det rör sig om ungefär 20 000 tomter, men ledtiderna för att på allvar öka byggtakten är långa, eftersom man måste genomgå de omfattande planprocesserna.
Dessutom är många av dessa redan detaljplanelagda tomter i några av de stora byggbolagens ägo, och det finns inget starkt intresse för dem att på allvar sätta igång byggandet. En relativt högt uppsatt chef på ett av de stora byggbolagen uttryckte det som att man då förstör marknaden.
Det finns alltså ett explicit intresse av att inte trycka ut för många bostäder, för man sitter på fina markplättar som man inte har någon konkurrens om. Då behövs det regelförenklingar som gör att man kan få ut mark till försäljning och på allvar börja bygga bostäder.
Det är tråkigt att ministern inte vill vara konkret med vad det är för åtgärder han vill vidta bortom att underlätta för den kommunala byråkratin.
Fredrik Schulte (M):
Jag tänkte fortsätta där Mats Green slutade. Vi skulle vilja ha lite tydligare besked om var ministern principiellt står i förhållande till regelförenklingsfrågorna. Det är som sagt väldigt mycket generella resonemang och utläggningar. Vi har hunnit få ett antal frågor om länsstyrelsernas roll och huruvida man bör kunna överklaga till länsstyrelsen.
Det vore intressant att höra inte bara hur Mehmet Kaplan tycker att man ska förhålla sig till remissinstanser utan också vad han tycker i själva sakfrågan. I mitt första anförande i den här debatten höll jag en utläggning om att det finns många situationer där kommunerna utgör problemet. Kommunpolitikerna är hårt pressade av så kallade nimbyväljargrupper - alltså "not in my backyard". Håller Mehmet Kaplan med om den beskrivningen?
Vad tycker Mehmet Kaplan om det faktum att kommuner kan sätta upp egna särregler för hur man ska bygga bostäder - är det rimligt att det är olika miljökrav i alla kommuner? Tänk om man i varje kommun skulle bestämma hur Iphones ska tillverkas.
Alla förstår att det skulle ha en kraftigt negativ inverkan på produktionen. När det gäller bullerregler är det svårt att bygga ettor för unga människor därför att reglerna föreskriver att man ska ha minst ett bullerfritt rum. Då kan man inte bygga ettor ut mot gatan i vissa områden. Vad tycker Mehmet Kaplan om det?
Håller han med om vår beskrivning att länsstyrelserna många gånger är ett problem vid tillämpningen av strandskyddet och miljölagstiftningen som gör att många kommuner som vill bygga och som inte är ett problem i sammanhanget stoppas från att göra det. Vi i Alliansen vill göra byggandet till ett riksintresse. Vad tycker Mehmet Kaplan om det?
Fredrik Schulte (M):
Överskottsmålet har vi i Sverige för att vi på allvar ska kunna genomföra en bra konjunkturpolitik.
Det betyder att vi i goda tider stramar åt och sparar så att vi har pengar i kassakistan för att, när det väl blir dåliga tider, kunna hålla uppe efterfrågan, stimulera ekonomin och på så sätt dämpa effekten av lågkonjunkturen. Det har varit dåliga tider under väldigt lång tid.
Det vi sett under de senaste sex sju åren är den värsta globala krisen sedan andra världskriget, sett rent ekonomiskt. Det här har inneburit - särskilt för ett litet exportberoende land som Sverige - att vi har befunnit oss i ett väldigt utsatt läge.
Trots det har Sverige klarat sig kanske bäst i hela västvärlden just när det gäller att parera den tuffa ekonomiska vargavinter som vi har dragits med. Orsaken till detta är att vi hade en alliansregering som tog ansvar för de offentliga finanserna och stramade åt i goda tider.
Under högkonjunkturens starkaste år 2007 hade vi debatter här i riksdagen där Socialdemokraternas ekonomisk-politiska talespersoner Pär Nuder och Thomas Östros argumenterade för att vi skulle göra mycket mer. Det var för lite, och det var för sent. När krisen väl slog till ville Socialdemokraterna även då spendera mer, sa de.
Men vi tog ansvar för de offentliga finanserna. Nu när det har varit dåliga tider i så många år är det klart att budgetsaldot har påverkats. Det har haft som konsekvens att vi nu har ett relativt stort överskott. Det intressanta är hur Socialdemokraterna försöker förhålla sig till det här.
För det första, herr talman, har Socialdemokraterna varit med på exakt samma nivåer av spenderande varje enskilt år - med någon marginell skillnad. Jag räknade ihop att under den förra mandatperioden handlade det om 8 miljarder. Det är alltså 8 miljarder på ett underskott som ligger i häradet 90 miljarder för 2014.
Socialdemokraterna försöker alltså skapa bilden av att det är den borgerliga alliansen som har lånat till skattesänkningar, när de själva ville låna till bidragshöjningar och spendera pengarna på exakt samma sätt som den tidigare alliansregeringen. Men när de väl kommer till makten vill de helt plötsligt avskaffa överskottsmålet. De har alltså först presenterat en politik som inte innebär någon skillnad.
De har kritiserat den tidigare regeringen för att den gjorde för lite för att ta itu med underskotten trots att de var med på att spendera på samma nivå. Och när de väl kommer till makten ska de avveckla överskottsmålet. Det är en häpnadsväckande oärlighet. Det är ingenting annat än rena vallöftessvek från finansministerns sida.
Men det är också en enda lång självmotsägelse som finansministern har ägnat sig åt. Det här kommer att göra att Sverige inte står väl rustat inför framtiden.
Fredrik Schulte (M):
Under de år då Magdalena Andersson har varit ekonomisk-politisk talesperson för Socialdemokraterna har hon försökt skapa bilden av att den tidigare alliansregeringen inte tog ansvar för de offentliga finanserna. Hon har gång på gång betonat: Titta, vilka underskott vi nu ser!
Det här är alltså trots att hon själv i opposition har gått med på nästan identiska förslag på utgifter och inkomster för staten, eller rättare sagt för budgetsaldot. Summan av kardemumman har alltså varit nästan identisk. Det gör att hon kritiserar ett förhållande som hon samtidigt är för.
Hon har försökt göra det här för att skapa bilden inför väljarna att hon är ansvarstagande, att hon tar hand om de offentliga finanserna. Men nu visar det ju sig - det står finansministern själv här och säger - att det bara handlade om lite kritik mot att vi inte följde målet. Det har alltså varit fullständigt tomma ord.
När man väl kommer till makten handlar det alltså bara om att man vill ta på spenderbyxorna, öppna plånboken och sätta sprätt på mer pengar.
Vad finansministern försöker säga när hon säger att läget är annorlunda är att om vi ska jämföra med bostadsmarknaden har vi nu en familj som har köpt ett hus eller en lägenhet och konstaterar: "Nu har vi en bostadsförsäljning här. Vi har gjort ett litet klipp. Vårt eget insatta kapital har blivit lite större rent procentuellt sett.
Då kan vi låna till vår konsumtion i stället." Det är precis det tänket som ligger bakom Magdalena Anderssons sätt att resonera, och det kommer att få ödesdigra konsekvenser. Det kommer att få negativa konsekvenser på väljarnas syn på oss politiker eftersom Magdalena Andersson och Socialdemokraterna säger en sak och sedan gör någonting helt annat.
De försöker skapa en bild av verkligheten i opposition, och sedan skapar de en helt annan bild av verkligheten i majoritet. Framför allt kommer det här att innebära att Sverige står sämre rustat inför kommande kriser. Det är lätt att argumentera för att Sverige i dag har en relativt sett låg statsskuld. Vi har en av EU:s lägsta statsskulder. Men det kan gå väldigt snabbt.
Tittar vi på vad som hände i Storbritannien under finanskrisen kan vi konstatera att den brittiska statsskulden nästan över en natt, eller åtminstone på bara ett halvår, dubblerades.
Även om Sverige har en relativt stark position är det alltså viktigt att vi står fast vid principen att spara i goda tider och få ett överskott så att vi kan spendera de pengarna och stå väl rustade för kommande kriser. I den frågan drar nu den socialdemokratiska regeringen undan mattan för Sverige.
På samma sätt som Magdalena Andersson har försökt missleda oss i opposition försöker hon nu missleda oss i majoritet när hon påstår att Moderaterna vill vända upp och ned på hela det finanspolitiska ramverket.
Vi har sagt att om man nu ska göra några förändringar kan man inte bara titta på överskottsmålet utan också måste se vad det får för effekter i andra ändan. Socialdemokraterna är bara intresserade av att kunna möta väljarna med en fläskig valbudget för 2018. Det kommer inte att vara bra för Sverige.
Fredrik Schulte (M):
Man kritiserar alltså Moderaterna för att vi inte ställde oss bakom överskottsmålet för 20 år sedan, och i samma andetag vill man argumentera för att avveckla överskottsmålet. Man kritiserar oss för att vi fattade beslut om underskott under förra mandatperioden - underskott som Socialdemokraterna själva röstade för.
Magdalena Andersson talar om att koppla ett fast grepp om de offentliga finanserna, och sedan föreslår hon att man ska avveckla överskottsmålet. Det finns inte maken till självmotsägelser i den socialdemokratiska argumentationen! Sedan försöker man låta påskina att Alliansen och Moderaterna skulle vilja nagga det finanspolitiska ramverket i kanten.
Vi vill ju ta initiativ till ett helhetsgrepp kring de här frågorna, i stället för en snabbutredning, som Magdalena Andersson hade velat se. Vår grundläggande inställning är att vi snarare vill skärpa regelverket för att verkligen garantera att Sverige får offentliga finanser i stabilitet.
Vi kommer reservationslöst att verka i motsatt riktning mot den ansvarslöshet som den socialdemokratiska regeringen nu står för. Jag hoppas att väljarna tydligt ser de direkta självmotsägelser och glidningar på sanningen som finansministern gör.
Det intressanta är återigen hur Magdalena Andersson försöker argumentera för att den borgerliga regeringen inte tog ansvar för de offentliga finanserna när hon själv på exakt samma sätt ville spendera pengar, fast hon ville göra det på höjda bidrag. Hon ville låna till bidragshöjningar i stället för skattesänkningar.
Fredrik Schulte (M):
Vi vill jättegärna föra konstruktiva samtal med regeringen och Mehmet Kaplan. Men det är lite svårt att föra konstruktiva samtal om man inte kan få en enda åsikt om ett enda förslag från Mehmet Kaplan om hur man kan få byggandet att öka. Jag räknade upp en lång lista med åtta olika punkter med konkreta förslag, och jag efterlyste vad Mehmet Kaplan rent allmänt tycker. Men jag fick inte ett enda svar.
Han fortsätter att hemfalla till den argumentation som han hade i sitt första anförande om att det är infrastruktur, stadsmiljöplanering och energieffektivisering som ska lösa detta problem. Att satsa på miljonprogrammet ger inga fler bostäder. Att bygga infrastruktur är jättebra för den långsiktiga planeringen, och det är avgörande för tillväxten och så vidare. Men det är inte det som skapar byggnation av bostäder.
Vi har gjort den största satsningen på infrastruktur på nästan fyra decennier, och det har inte förändrat grunderna för det låga byggandet i jämförelse med övriga Europa. Det är därför klart att det är någon annanstans som skon klämmer. Vi har dessutom en situation där våra byggbolag gör de största vinsterna och har de högsta kostnaderna i Europa. Då är det klart att det är någonting annat som spökar här.
När vi presenterar konkreta förslag för detta vill Mehmet Kaplan inte ens kommentera dem. Då talar han allmänt om att vi ska föra konstruktiva dialoger. Vi måste tydligen återkomma med interpellationer i varje enskild sakfråga för att få ett ställningstagande från stadsbyggnadsministern.
I Stockholmsregionen är det många kommuner som inte driver igenom planprocesser tillräckligt fort för att det ska bli någon byggnation. Detta måste vi ta tag i.
Fredrik Schulte (M):
Över blockgränser och partigränser är vi alla överens om att problemet på bostadsmarknaden är en stor utmaning för Sverige. Det är ett stort hinder för den ekonomiska utvecklingen. Människor ska kunna flytta dit där jobben finns. Det är inte minst ett problem i det avseendet att Sverige har ett stort mottagande av flyktingar, vilket gör bostadsbristen i Sverige påtaglig.
Bostadsbristen är också en frihetsfråga. Människor kanske vill flytta in till storstaden, förverkliga sina drömmar och skapa ett liv på en plats som de alltid har drömt om. Att då inte ha möjlighet att skaffa ett boende skapar problem för människor och för Sverige i dess helhet. Sverige har ett stort problem med bostadsbrist. Den grundläggande orsaken till det är jag och Morgan Johansson helt överens om.
Det handlar om att det byggs för lite. Det är en fråga som vi har debatterat många gånger i kammaren och som vi kommer att debattera många gånger framöver. Vi är båda överens om målet. Men frågan är "hur:et". Hur ska vi åstadkomma ett ökat byggande?
Frågan som jag har ställt till bostadsministern men som justitieministern har valt att svara på handlar dock om att det finns en massa lägenheter i attraktiva områden som står tomma. Jag har ett bra exempel på detta. Det gäller min lillebror, som för ungefär tre år sedan fick ett jobb utomlands, så han flyttade dit.
Det gör att hans lägenhet står tom. Under de första två och ett halvt åren var det inga problem att hyra ut lägenheten. Men sedan sa bostadsrättsföreningen nej. Även om vi har ändrat regelverket för att det ska bli svårare för bostadsrättsföreningarna att säga nej finns det en tidsgräns på tre år.
Efter det får man inte hyra ut sin lägenhet, om bostadsrättsföreningen säger nej. I Stockholms innerstad finns det alltså en tom lägenhet som ingen nyttjar samtidigt som vi har bostadsbrist.
Om min bror skulle ha fått hyra ut lägenheten - till exempel till tre studenter - hade man på så sätt kunnat avlasta den ganska jobbiga situation som många framför allt studenter och unga befinner sig i när det gäller att hitta en bostad i Stockholmsregionen. Det är tråkigt när regeringen samtidigt säger att man vill lösa problemen.
Man säger att man vill se till att fler får bostäder. Och man säger att inga lägenheter ska behöva stå tomma, speciellt inte i attraktiva områden. Nu fick vi ett tydligt svar från Morgan Johansson. Han kommer inte att lyfta ett finger. Han kommer inte att ta något initiativ för att motverka att lägenheter står tomma, och det är väldigt trist. Det gör att ekonomin blir lidande.
Människor vill flytta till storstäderna, där det finns bostadsbrist, men där finns det inga lägenheter att tillgå. Unga människor som vill flytta hemifrån eller som vill flytta till Stockholm får inte den chansen. Morgan Johanssons svar blir: Nej, jag tänker inte lyfta ett finger. Jag tycker att det är bra som det är. Herr talman!
Jag har väldigt svårt att förstå varför lägenheter ska stå tomma när det finns människor som behöver bostäder. Svara på den frågan!
Fredrik Schulte (M):
Jag har märkt att Socialdemokraterna börjat med en ny typ av retorik. De säger: Ni moderater skaffar inte fram tillräckligt många hyresrätter. Därför ska vi stoppa möjligheten att hyra ut fler lägenheter. Samma argumentation kör de med i fråga om överskottsmålet: Ni moderater lyckades inte nå överskottsmålet. Därför tar vi bort det. Det är alltså någon typ av dubbelsjälvmotsägelse.
Vi är alla överens om att det behövs fler hyresrätter. Vi är alla överens om att det behöver byggas mer. Frågan är hur. Det är en debatt som jag gärna tar med Morgan Johansson, för det är den viktiga debatten när det gäller bostadsfrågan. Jag försöker inte påskina någonting annat. Men man måste klara av, herr talman, att hålla två tankar i huvudet samtidigt.
Vid sidan av att bygga fler hyresrätter, fler bostadsrätter, fler småhus måste man också klara av att titta på det befintliga beståndet, de bostäder som redan finns, och se till att de används mer effektivt. Det är fullständig galenskap att lägenheter står tomma när det finns människor som vill ha en bostad.
Morgan Johansson, som är jurist - det är bra att han är justitieminister och jurist - har fastnat i någon form av juridisk dubbeltankevurpa, att nu ser lagen ut som den gör och därför kan vi inte ändra den. Vi måste verka för att så många som möjligt får en bostad. Det här är lågt hängande frukter.
Vi kan genom en lagändring som gör det lättare att hyra ut i andra hand få fram tusentals lägenheter i morgon, men det vill Morgan Johansson inte göra. Han tycker att det är väl avvägt trots att bostäder står tomma i områden där det är brist på bostäder. Det är galenskap, herr talman.
Fredrik Schulte (M):
Jag tackar min kollega Niklas Wykman som hjälpte mig nu när mitt flyg var försenat. Det är intressant att konstatera att det sedan 1984, alltså för 30 år sedan, har skapats 1⁄2 miljon nya jobb.
Om man räknar antalet personer som är sysselsatta i dag och jämför det med antalet för 30 år sedan har siffran ökat med 1⁄2 miljon på 30 år. Av de jobben har 360 000, alltså mer än två tredjedelar, tillkommit under de senaste åtta åren.
Då har vi samtidigt haft den värsta globala ekonomiska krisen sedan depressionen på 1930-talet. Hur kan det här komma sig? Hur kan det komma sig att vi har haft en sådan otrolig jobbtillväxt under de senaste åren?
Det beror på att vi har haft en politik som har byggt på arbetslinjen, att det ska löna sig att arbeta och löna sig att driva företag, mot en tidigare politik som var inställd på att göra trygghetssystemen så pass generösa att det inte lönade sig att arbeta.
Siffran 360 000 under de senaste 8 åren satt i relation till en jobbtillväxt på en halv miljon under de senaste 30 åren talar sitt väldigt tydliga språk. Då kommer Magdalena Andersson att tala om att arbetslösheten har ökat. Men det beror ju på att frågan om arbetslöshet är ett siffertrixande, för det går att reglera arbetslösheten väldigt enkelt genom att förtidspensionera och sjukskriva människor.
Och det är antagligen så som finansministern kommer att "lösa" jobbfrågan.
Fredrik Schulte (M):
Nu ska jag göra någonting som jag inte gör så ofta. Jag debatterar ganska ofta med Magdalena Andersson, men det är inte så ofta som jag kommer med lovord. Men jag skulle i detta sammanhang vilja säga att jag tycker att det är väldigt bra att regeringen fortsätter med det som alliansregeringen satte i rullning.
Vi har nämligen ett problem med företag som i stället för att använda eget kapital, egna pengar som aktieägarna eller investerarna pyntar in i företagen, lånar pengar. Detta skapar ett problem. Har man ett företag som har mycket stora skulder kan detta företag vid en kris drabbas mycket hårt och kan inte betala tillbaka på sitt lån.
Ett problem har länge varit att det har varit för lönsamt att låna i förhållande till att använda egna pengar när man driver företag. Den tidigare borgerliga regeringen satte igång att ta itu med detta. Det landade i två olika förslag från Företagsskattekommittén.
Jag tycker att det är positivt att finansministern väljer det alternativa förslaget, det så kallade EBIT-förslaget.
I tider när vi jobbar inom EU för att göra skattereglerna mer harmoniserade, så att det är lätt att bedriva företag över gränserna i Europa, tror jag att det är bra att vi följer den modell som de flesta andra länder använder sig av, alltså att man begränsar möjligheterna att göra avdrag för sina lånekostnader.
Än så länge tycker jag att det är positivt och bra att finansministern jobbar med denna fråga och tänker föra stafettpinnen från alliansregeringen vidare. Men, herr talman, det finns en sak som jag är orolig för.
När man gör dessa åtstramningar och alltså indirekt höjer skatten på företagen för att låna pengar, vilket jag håller med om att man ska göra, måste man ta de pengar som staten får in för att sänka det totala skattetrycket för bolagen. Nu sa finansministern förvisso att hon skulle sänka bolagsskatten.
Men jag är orolig för att regeringen, som Socialdemokraterna ofta gör och vill göra, kommer att göra denna åtstramning men sedan inte kommer att ta 100 procent av de pengar som detta kommer att ge till statskassan för att sänka bolagsskatten. I stället kommer man kanske att ta en liten del av denna pengapåse och ge lite i bolagsskattesänkning. Sedan tar man en annan del av pengapåsen för att satsa på någonting annat.
Och vad är Socialdemokraternas favoritutgift? Jo, det är höjda bidrag. Detta kommer, herr talman, bara att leda till att Sveriges konkurrenskraft försämras och att bolagen får det tuffare att bedriva sin verksamhet här i landet. Det kommer att innebära att det blir färre jobb, färre skattebetalare och mindre intäkter till staten på det stora hela för att finansiera vård, skola och omsorg.
Det jag skulle vilja höra för att bara applådera finansministern i denna fråga är att finansministern kan lova oss här i riksdagen och svenska folket att hon kommer att använda alla pengar som denna åtstramning kommer att ge till statskassan för att också sänka bolagsskatten. Detta är en enkel fråga till finansministern.
Fredrik Schulte (M):
För första gången är jag verkligen nöjd med svaret som jag fick från finansministern. I princip tänkte jag nöja mig där, men jag skulle ändå vilja ställa en liten kompletterande fråga. Finansministern sa: Utgångspunkten är att det ska vara statsfinansiellt neutralt. Det var en liten glidning på formuleringen.
Jag skulle känna mig väsentligt tryggare om finansministern kunde säga: Jag garanterar att vi inte kommer att strama åt för företagen och sedan ta en liten del av pengarna för att göra någonting annat med dem. Om jag bara kunde få det svaret är jag nöjd.