Ylva Johansson (S):
Tack, Ali Esbati, för den angelägna frågan! Det är väldigt viktiga frågor som lyfts fram i den här debatten och interpellationen. Låt mig säga att jag inte har belägg för att det inte skulle vara så att Samhall jobbar med de som har allra svårast att få arbete på arbetsmarknaden. Men jag vill säkerställa att det verkligen är så. Och eftersom det finns en kritik måste jag ändå ta den på allvar, och det gör jag.
Själva vitsen med Samhall är att Samhall inte ska vara som andra bolag och inte vara som ett annat bemanningsföretag utan faktiskt ha en alldeles unik roll på den svenska arbetsmarknaden, vilket är det som är existensberättigandet för Samhall. Jag utgår från att det är så, men jag vill också säkerställa att det är på det sättet.
Samhall ska vara till för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och som inte kan få jobb på annat sätt. Många har i dag jobb med trygghetsanställningar eller lönebidrag, och många jobbar också inom Samhall. Och Samhall ska vara för dem som inte lyckas få jobb på annat sätt.
Jag tror att det också finns anledning att fundera över sammansättningen och vilken typ av arbeten som finns inom Samhall. Jag har inte underlag för att dra slutsatser av den sammansättning av arbeten som man i dag har och hur väl de fungerar för de personer som Samhall finns till för.
Men det är naturligtvis en relevant fråga, därför att personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och som inte har möjlighet att få jobb någon annanstans och därmed får jobb på Samhall ser förstås olika ut och har väldigt olika typer av arbetsförmåga. Samhalls unika kompetens är att ta till vara arbetsförmågan och att utveckla arbetsförmågan, och man gör ett bra arbete där.
Men det gäller att man då kan erbjuda arbeten som kan motsvara olika arbetsförmågor hos olika individer. Så den frågan är relevant att ställa. Det måste finnas en mångfald i arbetsuppgifter, och det måste också finnas en möjlighet att verka över hela landet. Det här är förstås en särskild utmaning för Samhall, eftersom arbetsmarknaden och efterfrågan ser väldigt olika ut i olika delar av landet. Fru talman!
Ali Esbati lyfter också fram den viktiga frågan om hur man klassas på Arbetsförmedlingen, och den skulle nästan ges utrymme för en egen debatt. Arbetsförmedlingens kodning eller klassning av personer som har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga är relaterad till arbetsmarknaden och arbetsmarknadens behov.
Det är inte förvånande om det finns en viss korrelation mellan hur arbetsmarknadens krav förändras och de personer som kommer att kodas. Man måste alltid vara uppmärksam på att kodningen eller klassningen verkligen leder till att människor får ökad hjälp att komma i arbete och att det inte leder till inlåsningseffekt eller stigmatisering.
Därför är det väsentligt att föra en debatt om klassningen och effekten av den. Fru talman! Det absolut viktigaste är att vi kan vända utvecklingen, för det har inte varit någon utveckling av sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättning. Den har legat som en död mans EKG. Oberoende av konjunkturvariationer är sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättning konstant.
Det är inte acceptabelt. Regeringen har för avsikt att bekämpa arbetslösheten och se till att människor kommer i arbete. Det har hittills gått i rätt riktning, men det återstår mer att göra för personer med funktionsnedsättning.