Ylva Johansson (S):
De första snabbspåren drog igång i början av det här året. Det har varit en omfattande medial uppmärksamhet kring snabbspåren i lokala medier. Det har funnits en del kritik och man har pekat på en del brister, men den övervägande bilden är naturligtvis beröm. Det finns många solskenshistorier om hur människor som tidigare tvingades vänta alltför länge innan de fick arbeta i sitt yrke nu mycket snabbare kan komma att göra det.
Jag tror att man måste klara att se båda delarna. Arbetet går i rätt riktning. Vi har kommit en bra bit på väg, men det betyder inte att det inte finns områden som måste förbättras. Herr talman! Man kan ändå påminna sig om den omläggning som har skett när det gäller arbetsmarknadspolitiken för nyanlända. Under den tidigare regeringen skulle alla nyanlända ha samma insats.
Alla skulle ha en etableringslots, så såg det ut. Det var en politik som var sällsynt dåligt lämpad för att möta människor med väldigt olika förutsättningar och behov för att komma in på svensk arbetsmarknad. En del av dem som kommer till Sverige har knappt någon skolbakgrund alls. Några personer kanske aldrig har yrkesarbetat.
Samtidigt finns det personer som är väl förankrade i sitt yrke. Ungefär en tredjedel har en eftergymnasial utbildning. Det är klart att dessa personer behöver bemötas på olika och på bästa sätt för att få steget in på svensk arbetsmarknad. Det är den omläggning av politiken som regeringen har gjort. Det börjar nu ge resultat.
Vi ser ju att andelen som kommer i arbete eller studier efter två år i etableringsuppdraget ökar, trots att volymerna har fördubblats under den här tiden. Christian Holm Barenfeld tar upp dem som står allra längst från arbetsmarknaden. Där är utmaningarna stora, och det har jag och Christian Holm Barenfeld diskuterat vid andra tillfällen. Snabbspåren vänder sig inte till dem som står allra längst från arbetsmarknaden.
Snabbspåren vänder sig till dem som har yrkeserfarenhet eller utbildning inom yrken där det råder brist på svensk arbetsmarknad. Låt oss klargöra det. Det är den gruppen som snabbspåren vänder sig till. Vi tycker att det är ett väldigt slöseri att det inte kan gå fortare än vad det har gjort hittills. Det handlar dock inte, som Katarina Brännström säger, om personer som kan kliva rakt in på svensk arbetsmarknad. Det visar sig att det finns mindre skillnader.
Men ibland är skillnaderna betydande mellan de yrkeskunskaper som var gångbara i hemlandet och de yrkeskunskaper i motsvarande yrke som krävs på den svenska arbetsmarknaden. Det är precis där snabbspåren kommer in. De ger en bedömning av kompetensen och en kompletterande utbildning. Det är helt klart att Arbetsförmedlingen måste bli bättre på att kartlägga och bedöma kompetens, vilket även visas i Arbetsförmedlingens egen granskning.
Att kunna göra detta borde vara Arbetsförmedlingens kärnkompetens. Det är dessutom ett område där de borde vara bättre när det gäller nyanlända. Det finns personer som har uppgett att de har arbetat inom ett visst yrke, och har säkert också gjort det, men som i förhållande till den svenska arbetsmarknaden står långt ifrån yrket. Det finns andra som står mycket närmare. Låt mig ta kockar som exempel. I Sverige råder stor brist på kockar i dag. Ett av de första snabbspåren gällde just kockar.
Knappt 80 personer har gått igenom detta snabbspår och har kunnat få jobb som kock. Det hade varit önskvärt med ännu fler i systemet. Förmodligen finns det fler personer med denna erfarenhet, men Arbetsförmedlingen måste bli bättre på att finna dem och lokalisera dem direkt till snabbspåren. Det är precis detta arbete som Arbetsförmedlingen nu bedriver och förbättrar.