KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Granlund (S):
Interpellationssvaret säger en sak, och det utbildningsministern framför i sak är en annan. I interpellationssvaret står endast att det handlar om skolinspektion och tillsyn. Vi vill ha en skärpning i skollagen så att all undervisning ska vila på vetenskaplig grund. Det är huvudpoängen. Därefter är det väldigt viktigt att man inspekterar och ser till att skolorna följer detta.
Det är också viktigt att man kan stänga en skola med omedelbar verkan om man finner att den inte uppfyller målen. Jag har träffat väldigt många avhoppare från olika sekter. De säger att hela skolan, såväl elever som lärare, anpassar sig när Skolinspektionen kommer på besök. Därför måste lagstiftningen i grunden ändras.
Min fråga är fortfarande: Varför gör inte utbildningsministern, som vill verka så handlingskraftig på andra områden, någonting åt den fråga som är en av de viktigaste i Sverige? Antalet konfessionella friskolar ökar jättemycket nu.
Jag tror också att det är ett väldigt stort problem för de seriösa konfessionella friskolorna att ha avarter som påverkar systemet, stänger ute barn och gör att vi inte har en gemensam skola. Min fråga är återigen: Varför kan man inte göra någonting nu? Det finns en förberedd lagstiftning för detta. Det har gått med förbud mot mobiltelefoner och kepsar, men det går inte när det handlar om barns rätt till en allsidig undervisning.
Marie Granlund (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret även om jag inte tycker att det är tillfyllest. Jag tycker inte heller att det ger svar på de frågor som ställs i interpellationerna. För oss socialdemokrater - och så tror jag inte bara att det är för oss, för det är väldigt många som nu höjer sin röst, högskolerektorer, studenter och personal på högskolorna - är studentinflytande något som är väldigt viktigt.
Det är också någonting som är ganska unikt för Sverige. Bland annat OECD pekar också ut studentinflytande som en väldigt viktig kvalitetsfaktor. Att bevara detta är jätteviktigt för oss. Jag undrar lite grann - jag kommer tillbaka till det - hur statsrådet tänker när det gäller utvecklingen framåt.
Vi ställde upp på direktiven till den här utredningen. I direktiven talades det nämligen om att bibehålla studentinflytandet och stärka detsamma. Om man kan hitta lösningar som innebär att man inte måste ha ett kårobligatorium ställer vi självklart upp på det, så vi beaktade med spänning vad utredningen skulle komma fram till.
Utredaren Erland Ringborg gjorde också ett gediget jobb. Men vad han kommer fram till överensstämmer väldigt lite med den proposition som är framlagd, vad som kommer fram i den. Där tar man nämligen upp att om man ska klara studentinflytandet, som är så jätteviktigt, krävs det faktiskt en tillförsel av resurser.
Så är det ju med alla andra verksamheter. De politiska partierna klarar sig inte utan omfattande statsstöd. Andra föreningar klarar sig inte utan kommunala bidrag på olika sätt. Så är det självklart också med studentorganisationerna.
Jag vet inte riktigt vad statsrådet tänker på när han säger att det kommer att ges utökade möjligheter för studentorganisationerna att på olika sätt samla in kapital. Handlar det om ölförsäljning, fler pubaftnar, eller vad är det som statsrådet egentligen menar? Jag kan bli oerhört bekymrad.
När regeringen pratar om att lärosätena ska få en ökad självständighet visar sig verkligheten vara precis tvärtom. Regeringen bestämmer att man vill sitta och detaljstyra forskningssatsningarna, att hjärt- och kärlforskningen är viktigare än någonting annat eller att den forskningsgrenen är viktigare än någonting annat. Nästa steg är att studenternas röst kommer att tystna på högskolorna.
Alla är väl medvetna om att så kommer att bli fallet, förutom regeringen. Jag skulle vilja följa upp de frågor som finns i interpellationen från Mikael Damberg, som statsrådet inte har svarat på. Var skiljer sig bedömningen från utredningen från regeringens bedömning? Hur ska man kunna behålla studentinflytandet?
Nu pratar jag inte om hur man ska finansiera det, utan jag undrar: Hur resonerar statsrådet när utredningen säger att det krävs en tillförsel av resurser för att man ska kunna vidmakthålla detta? Det här struntar regeringen fullständigt i. Jag skulle också vilja fråga: Vad kommer statsrådet att göra om inte studentinflytandet kommer att vara tillfyllest? Och vad är tillfyllest när det gäller studentinflytande?
Sista frågan: Är statsrådet beredd att göra några som helst övergångslösningar med en brygga från kårobligatoriet till det nya systemet så att studentorganisationerna kan få hjälp?
Marie Granlund (S):
Regeringens politik på universitets- och högskoleområdet är verkligen kristallklar. Universitet och högskolor ska göras beroende av regeringen. Det är regeringen som ska peta i de strategiska satsningarna, vad som ska forskas om, i stället för att forskarvärlden ska göra det. Rektorerna ska tillsätta styrelserna. Det är unikt. Det händer ingen annanstans.
Nu ska studentkårerna bli beroende av universitetens och högskolornas välvillighet att tillskjuta pengar. Jag tror i och för sig att man kommer att göra det eftersom man tycker att kvalitet och studentinflytande är så pass viktigt. Men pengarna måste tas någon annanstans ifrån. Då kommer det att gå ut över kvaliteten i utbildningen. Det finns inte hur mycket pengar som helst.
Det är enkel marknadsekonomi, det vill säga tillgång och efterfrågan. Om avgifterna höjs lär ännu färre bli medlemmar. Det är fundamentalt. Regeringens egen utredare säger att det måste skjutas till tre gånger så mycket pengar som vad regeringen gör för att behålla dem. Vi säger att det är okej att ta bort obligatoriet, men då måste tillräckligt med pengar skjutas till.
Vi kan i det statsfinansiella dagsläget se att det är svårt. Därför är vi inte så dogmatiska, utan vi säger att kårobligatoriet ska behållas eftersom studentinflytandet är en så pass viktig kvalitetsindikator som påverkar resultaten på lärosätena mycket.
Jag kan bara beklaga att de borgerliga ledamöter som tidigare har varit emot detta nu har accepterat och slagit sig till ro med att fastigheterna och husen klaras av men inte människorna. Studenternas röst kommer att tystna.
Marie Granlund (S):
Först skulle jag vilja tacka utbildningsministern för svaret, även om det är något minimalistiskt. Antalet friskolor ökar nu kraftigt, eller rättare sagt: Det exploderar. Jag skulle vilja säga att friskolorna är en väldigt viktig del av det svenska skolsystemet, men det krävs krafttag mot de avarter som briserar.
Det här gäller allt från fundamentalistiska trossamfund som har rätt att starta fristående skolor till väl fungerande skolor som i moderatstyrda kommuner har skänkts till privata intressen trots lärares, föräldrars och elevers vädjan. Ett annat fenomen som nu växer i Sverige är skolor som vinstmaskiner. För oss socialdemokrater kan aldrig skolan vara en del av marknadsekonomin.
Det är ingen vara som vi säljer på en marknad. En skola är inget företag som producerar bara för maximal vinst. Skolan är en del av samhället som vi har valt att finansiera tillsammans via våra skattepengar.
Vi socialdemokrater kan aldrig acceptera att de resurser vi valt att sätta av gemensamt till våra barns skola i stället ska gå till enskilda aktieägare. När de bestämmelser som nu finns om fristående skolor utformades kunde man inte förutse den utveckling som äger rum i dagens Sverige med allt fler koncerner och aktiebolag som driver fristående skolor.
Någon översyn av lagstiftningen om fristående skolor har inte gjorts med avseende på dessa förhållanden. Därför tillsatte den dåvarande socialdemokratiska regeringen 2006 en utredning för att se över hur man skulle kunna stoppa vinstuttag från skolor. Skolorna skulle tvingas att plöja ned all eventuell vinst i verksamheten.
En internationell utblick visar också att våra nordiska grannländer har det på det sättet på samma sätt som Belgien, Luxemburg och Nederländerna. Något av det första som den borgerliga regeringen gjorde när den kom till makten var emellertid att lägga ned utredningen.
Regeringen ansåg inte att den behövdes eftersom man sade att det var så få friskolor som går med vinst, eller som Jan Björklund, dåvarande skolminister, nu utbildningsminister, uttryckte det: Den som vill tjäna pengar göre sig icke besvär att starta en friskola. Men verkligheten borde ha kommit i kapp också den borgerliga regeringen. Under senare år har svensk friskola utvecklats till en miljardindustri.
Enligt Sveriges Televisions nyhetsprogram Rapport den 20 oktober har en tredjedel av Sveriges bolag som drev friskolor 2007 valt att ge utdelning på bolagets aktier. Totalt 84 miljoner kronor delades ut under förra året.
Exemplet visar också att vinstintresset har fått till följd att skolor drar ned på lärarledd undervisningstid, inte tillhandahåller tillräckligt med praktiktid med mera. Mina frågor, precis som för ett år sedan, till Jan Björklund är: Vidhåller utbildningsministern sitt tidigare ställningstagande om att den som vill tjäna pengar inte göre sig besvär med att starta en friskola?
Är utbildningsministerns ställningstagande också att det är rätt att tjäna pengar på skolor, pengar som borde gå till eleverna i stället för att delas ut till enskilda aktieägare?
Marie Granlund (S):
Utbildningsministern försöker göra detta till en fråga om man ska ha kommunala skolor eller fristående skolor. Det är inte det som det handlar om. Båda två behövs. Snarare är det väl som så att det i dag är de kommunala skolornas rätt att finnas till som måste garanteras. Varför har det då blivit så? Utbildningsministern var själv inne på det. Jag har en något annorlunda förklaring.
Under tio års tid har den nuvarande utbildningsministern i olika positioner använt all sin vakna tid till att svartmåla svensk skola. Mopeder i klassrummen hade man på valaffischerna. Allmän oro, kaos, de värsta ordningsproblemen i hela världen och så vidare - det har svenska folket matats med varenda dag.
Dessutom tillkommer att de svenska friskolorna säkert har de mest generösa reglerna vad gäller resurstilldelning i hela världen. Det tror jag är två bra förklaringar till explosionen avseende fristående skolor. Vinstmotivet är också en del i detta. Man kan tjäna pengar.
Till Andreas Norlén skulle jag vilja säga att en grundläggande kurs i marknadsekonomi kanske hade varit någonting att ta till sig. Det är lite skillnad på hur man tjänar pengar. De fristående skolorna har fri dragningsrätt. Man får en summa oavsett vad man gör. Men vinst ska faktiskt vara kopplad till risk.
Det är så det går till i marknadsekonomin. Vad finns det för risk när man startar en fristående skola? Man har fri dragningsrätt på pengarna. Vi tycker att det är bra att det finns fristående skolor. Men vi tycker att vi skulle kunna göra som era partikamrater i Danmark, Finland och länder på kontinenten. Där säger man att fristående skolor är bra, men att vinst inte hör hemma där.
Går någonting med överskott som är jättebra ska det tillbaka till eleverna, till barn och ungdom, inte till enskilda aktieägare. Så resonerar era partikamrater i land efter land, men inte här i Sverige. Det är det vi tycker är väldigt sorgligt. Vi är alldeles övertygade om att vinstmotivet både driver på en explosion och ibland inte tillgodoser behoven.
För ett litet tag sedan var det stora rubriker i tidningarna om fristående skolor som vägrade att ta emot handikappade barn. Man ansåg att det var för besvärligt. Det var en uppgift för de kommunala skolorna, sade man. Det ska då också sägas att de fristående skolorna under förra året delade ut 84 miljoner i vinst. Barnen är någonting annat än spik. Vi avsätter gemensamma resurser till en gemensam skola.
Den ska vi verkligen värna och förbättra. Jag beklagar att utbildningsministern lade ned den utredning som hade kunnat få till stånd en bättre ordning inom skolans värld. Det kanske är som så att bidragen är för höga? I så fall skulle de pengarna behövas bättre någon annanstans, om man kan dela ut så pass mycket pengar.
Jag skulle också vilja fråga utbildningsministern: Finns det något tak för kvalitet? Är det inte som så att oavsett hur bra en skola är skulle den kunna bli ännu bättre? De pengar som man delar ut till enskilda aktieägare borde självklart gå tillbaka till eleverna. Det är så skattebetalarna har resonerat när man varit med och betalat sin skatt. Det ska gå till barn och ungdom.
Marie Granlund (S):
Det andra inlägget av utbildningsministern var något mildare. Man hade kunnat hoppas att den borgerliga regeringen hade velat sätta sig ned för en blocköverskridande överenskommelse. Det är som utbildningsministern och också jag själv sade tidigare. Man kan inte använda samma regler nu när det är en sådan friskoleexplosion som när det bara fanns ett par procent friskolor i Sverige. Det här måste vi se över.
Jag kan förstå att det är svårt att få med sig alla partier bakom det. Jag förstår att det är svårt att få med sig Kristdemokraterna när det gäller att Plymouthbröderna får starta skola och sådana typer av fall. Jag förstår att det är svårt att få med sig Moderaterna, vars kompisar slumpar bort skolor i Täby och Nacka mot föräldrars, lärares och elevers inrådan. Men vi måste göra någonting. Det som håller på att hända är allvarligt.
Jag har besökt små, fantastiska friskolor som gör ett enormt jobb. De är i dag otroligt rädda för de stora koncernerna, att de ska bli uppätna och förlora sin särart och sin särprägel. Vi måste hitta system där vi kan kombinera valfrihet och mångfald. Men det måste också vara ett rättvist system.
Rättvisa kan inte vara att de pengar som vi skattebetalare har avsatt till barns och ungdomars utbildning ska hamna i fickorna hos enskilda aktieägare. Någonting är fel i systemet om man kan dela ut 84 miljoner kronor till enskilda aktieägare. Är utbildningsministern beredd att ta tag i denna fråga om vinst i skolan?
Marie Granlund (S):
Det Sofia Larsen säger om att vi vill ha mer än den borgerliga regeringen är helt riktigt. Vi tycker inte att det är okej att ungdomsarbetslösheten närmar sig 27 procent. Därför säger vi att man måste sätta in åtgärder.
Något är fel när vi nu när det är lågkonjunktur har 30 000 färre utbildningsplatser inom den kommunala vuxenutbildningen än vi hade 2006 när det var högkonjunktur. Sofia Larsen kan prata hur länge och hur mycket som helst om vikten av detta. Men ni satsar ju inte.
Ni väljer att sänka skatterna i stället för att anslå pengar till det som i en kris är väldigt positivt, nämligen att man utbildar sig. Att täppa till kunskapsluckor är otroligt viktigt. På samma sätt är det med kommunerna. En mängd människor har tvingats ut ur arbetslöshetsförsäkringen, precis som cancersjuka nu kastas ut ur sjukförsäkringen. Detta drabbar kommunerna. Någonstans måste pengarna tas.
En mängd människor står och knackar på hos socialkontoren för att där söka socialbidrag. De pengarna hade i stället kunnat användas till skolan. Självklart måste staten då gå in med pengar långsiktigt så att man vet vad som gäller 2010 och 2011. Vi var väl på samma träff i går där Lärarförbundet berättade om varslen. Nu är det 500 lärare som har sagts upp, och fler står på tur.
Att inte tro att det här drabbar eleverna och resultaten är, tycker jag, ganska naivt. Er politik är att det är viktigare att sänka skatterna än att satsa på barn och ungdomar. Om det här pratar vi alltså på Nobeldagen. Detta är anmärkningsvärt.
Marie Granlund (S):
Det är otroligt att en företrädare för ett regeringsparti står här och säger att man gör insatser. Det gör man inte! Ungdomsarbetslösheten ligger på 27 procent. Vad kommer sedan att hända med dessa unga? Att vara ung och inte känna sig behövd - att känna att ingen efterfrågar vad man kan - är förödande. Detta är något som vi 10-15 år framöver kommer att få leva med. Åtgärder måste sättas in.
Det kan man göra om man vill. En gång i tiden samarbetade Centerpartiet och Socialdemokraterna. Under förra krisen genomförde vi ett brett kunskapslyft. Nu säger man bara att det är helt okej att det finns färre platser i dag än det fanns när det var högkonjunktur. Båda har vi lyssnat på Skolverkets rapport om vad det är som gör att resultaten i den svenska skolan sjunker.
Skolverkets analys är att den sammanhållna skolan tyvärr börjar bli ett minne blott. Därför vill jag fråga Sofia Larsen om det över huvud taget finns några tankar på hur man ska minska segregationen och klyftorna. Nu går utvecklingen åt fel håll. Skolverket säger att tidiga val inte är bra, men sådana inför ni. Det tycker inte vi är bra.
Skolverket säger också att klyftorna och skillnaderna ökar, men det gör ni inget åt. Ni vägrar att styra resurserna dit där de allra bäst behövs. Tar man över huvud taget Skolverkets rapport på allvar?
Marie Granlund (S):
Jag konstaterar att Margareta Pålsson är nöjd med utvecklingen. Jag kan inte vara nöjd när så många människor är arbetslösa. Jag kan inte vara nöjd när så många ungdomar är arbetslösa. Det första ni gjorde när ni kom till makten var att slakta komvux. Det är klart att det tar tid att bygga upp det igen. Allt det här hade kunnat vara på plats och vara färdigt när konjunkturen vände.
Det skiljer 30 000 platser. Det var absolut möjligt att ha det. Det fanns 2006. Ni tog bort det eftersom det här med återkommande utbildning inte är viktigt. Det är inte viktigt att hela tiden få en chans till, att kunna byta bana och göra någonting åt sin situation när det värsta inträffar. Ni blir svaret skyldiga. Om era åtgärder har haft effekt, varför är då arbetslösheten så hög?
Det är uppenbart att det behövs mer. På samma sätt är det med skolan. Det största lärarförbundet är djupt oroligt eftersom vi i går kväll fick reda på att 500 lärare sägs upp och 1 000 till är varslade. Bekymrar inte det er alls?
Kommunerna säger att de inte vågar ha de anställda kvar eftersom man inte vet hur ekonomin ser ut 2011 och 2012. Det krävs långsiktighet i det här. Annars kommer barnen att få betala krisen, precis som de fick göra på 90-talet. Det krävs faktiskt ett ansvarstagande för att barnen inte ska behöva göra det. Tycker Margareta Pålsson att det är okej att 500 lärare nu sägs upp?
Marie Granlund (S):
Nej, det är klart att en kris inte går spårlöst förbi. Men man kan göra allt som står i ens makt för att människor ska komma undan så lätt som möjligt. När vi lämnade makten 2006 hade vi ett överskott i statens finanser. Nu lånar man till skattesänkningar. Det säger ganska mycket. Man gör så i stället för att folk ska betala lite mer i skatt så att man kan satsa på utbildning.
Man kan satsa på skolan så att inte lärare behöver sägas upp, och man kan satsa på utbildning så att människor får möjlighet att reparera sina kunskapsbrister i stället för att behöva knacka på hos socialkontoren och söka socialbidrag. Det finns ett val. Det finns hela tiden ett val. Jag skulle också vilja fråga om Margareta Pålsson anser att den komvuxutbildning som bedrevs 2006 inte var kvalitativ.
Uppenbarligen gick det då att ha väldigt många fler platser och bereda väldigt många fler människor möjligheten att faktiskt komma vidare i sina liv. Det är så man ska hantera en kris, nämligen att ge möjligheter att göra någonting nytt. Det är det som ni inte gör. Jag tror inte att mer pengar till skolan alltid är lösningen. Men som det ser ut nu skulle jag vilja fråga: Tror inte Margareta Pålsson att lärare gör skillnad?
Kommer ni att gå ut med att det ska vara färre lärare i skolan för att den kommer att bli mycket bättre då? Det är ju nonsens! Det är klart att lärare gör skillnad! Det är klart att hur stora klasserna är gör skillnad för elevernas kunskapsinhämtning. Vi vet vilka elever som drabbades hårdast av krisen på 90-talet.
Det var elever som inte hade föräldrar som kunde stötta och hjälpa till, och det är därför som det är så viktigt att staten tar sitt ansvar och ger kommunerna möjlighet att även när det är kris ha kvar den kvalitet som man haft i skolan.
Marie Granlund (S):
Jag börjar med att tacka Fredrik Malm för att han har berättat om hur mycket mer vi vill satsa på utbildning och hur många fler platser som vi tycker är viktiga när det är lågkonjunktur och människor är arbetslösa. Det är alltid viktigare att utbilda sig än att sitta och rulla tummarna. Jag har några frågor till Fredrik Malm.
Den första gäller det som Margareta Pålsson sade här tidigare om att det inte spelar någon större roll att så många lärare nu varslas och sägs upp. Jag skulle vilja fråga Fredrik Malm var gränsen går. Är det okej att 1 000 lärare försvinner eller 2 000, 3 000 eller 50 000? Var går gränsen för när lärare verkligen gör skillnad för er? Någonstans måste väl ändå detta spela någon roll även för den borgerliga regeringen.
Fredrik Malm raljerar över oenigheten och säger sedan själv att man inte var enig om skolpolitiken inom den borgerliga alliansen förrän i februari. Jag skulle vilja fråga: Vad kommer att hända om ni får regera? Enligt SCB verkar det inte vara så, men opinionsundersökningar är bara opinionsundersökningar. Vad kommer att hända om ni verkligen får regera?
Ska skolan förstatligas? Björklund har sagt att steg ska tas nästa mandatperiod. Är ni överens om det? Jag tror att många ute på skolorna undrar över det här. Kommer frivux att återupptas, till exempel? Hur blir det med överprövning av betyg? Man har ju tillsatt en utredning om det bara för att stilla Vänsterpartiets iver.
Hur blir det med ordningsbetygen, som Reinfeldt inte vill ha men som Björklund vill ha? Den sista frågan är: Vilket land hade högst ungdomsarbetslöshet 2006?
Marie Granlund (S):
Vi är fullständigt överens om att återvändsgrändspolitiken med tidiga val, sortering och minskade möjligheter att få en chans till är förödande. Här måste vi öppna dörrarna; det är vi fullständigt överens om. Jag blir inte tryggare av att Fredrik Malm står och säger att det inte bara är lärarna som drabbas. Nej, det är klart - det är äldreomsorgspersonal, vårdbiträden och så vidare.
Så är det; det är helt rätt. Det är därför man måste göra någonting åt det här. Fredrik Malm svarar inte på var taket är. När är det okej? 500 lärare är tydligen okej. Är 1 000 okej eller 2 000, 3 000, 4 000, 5 000 eller 6 000? Var går gränsen för att det inte är okej längre och när man måste göra någonting åt saker och ting? Unga har ju rätt till likvärdig utbildning.
Det är inte vilka frågor som helst vi pratar om när det gäller oenigheten inom den borgerliga regeringen. Förstatligande är inte någon småsak. Kommer det att tas steg nästa mandatperiod i det här? Vad man förstår av Jan Björklund kommer de andra partierna att vika sig. Kommer det att bli på det sättet? Det här skapar stor oro ute på skolorna.
Jag tror att det är viktigt att man berättar hur det är eller också lägger det åt sidan och säger att det inte är aktuellt så att skolorna får arbetsro. Det är jätteviktigt. Jag kan konstatera att jag inte fick svar på frågan om vilket land som hade högst ungdomsarbetslöshet 2006. De borgerliga ledamöterna verkar ha smittats av statistiksjukan där man inte riktigt vet vad som gäller. Det var inte så att Sverige hade högst ungdomsarbetslöshet.
Det var flera länder som före 2006 hade en värre situation, till exempel Frankrike och Italien. Varför säger ni då att det var Sverige?