Niklas Wykman (M):
Skattepolitiken i ett land är självklart väldigt viktig för hela landet av många och lätt insedda skäl, dels därför att skatten finansierar det som är gemensamt, dels för att skattepolitiken styr över människors beteende och möjligheter, alltifrån hur mycket det lönar sig att arbeta till hur mycket det kostar att skräpa ned eller förstöra vår natur. Skattepolitiken är alltså helt central.
Efter att regeringen år efter år försämrat redovisningen i budgetpropositionerna så att man inte längre kan följa den bedömda effekten av olika reformer är det därför glädjande att man i sina skrivningar är tydlig med att värnskattens avskaffande inte har några negativa effekter på de offentliga finanserna, helt enkelt därför att människor förväntas arbeta fler timmar. Herr talman!
Detta föranleder mig att ställa några frågor till finansministern om hur hon ser på skattepolitiken rent generellt. Då tänker jag inte på sådant som närmast förlöjligar diskussionen, som att vi ska ha en massa små skatter som ett annat litet parti uppskattar väldigt mycket men som skapar väldigt mycket krångel, har väldigt låg effekt och döms ut av samtliga inblandade parter.
Jag tänker i stället på det som ändå är kärnan till exempel i inkomstbeskattningen. Varför har vi kvar avtrappningen av jobbskatteavdraget när det enligt finansministern är kostnadslöst eller gratis i någon mån för de offentliga finanserna att ta bort värnskatten? Varför väljer då finansministern att ha kvar en värnskatt på 3 procent över 50 000 kronor?
Av vilket skäl är den kvar när det inte tillför Sverige någonting? En annan fråga, herr talman, gäller den andra delen av inkomstfördelningen, nämligen de personer som har de lägsta inkomsterna eller som potentiellt har möjlighet att få ett jobb med en låg inkomst.
EU-kommissionen skickar nu väldigt starka rekommendationer till Sverige om att sänka skatten och på något sätt bygga ut jobbskatteavdraget eller göra det starkare och kraftigare för de personer som står på randen till att komma in på arbetsmarknaden och i dag har svårt att få ett jobb.
Jag undrar lite grann hur finansministern ställer sig till EU-kommissionens rekommendationer till Sverige om att göra fler jobb lönsamma genom att bygga ut något som motsvarar jobbskatteavdraget.
Det är väldigt glädjande att finansministern noggrant i budgetpropositionen redovisar att skatteincitament eller drivkrafter att arbeta och anstränga sig spelar roll, till exempel genom att visa att värnskattens avskaffande av allt att döma inte har några negativa konsekvenser på de offentliga finanserna.
På motsvarande sätt är det glädjande att finansministern under alla sina år som finansminister inte har vågat röra jobbskatteavdragen över huvud taget, gissningsvis därför att även finansministern gör den bedömning som till exempel LO gör att jobbskatteavdraget är väldigt jobbskapande. Herr talman! Hur ser finansministern konkret på de här två frågeställningarna?
Det första, alltså, avtrappningen av jobbskatteavdraget, borde enligt finansministerns egen bedömning i budgeten gå att avskaffa utan några negativa konsekvenser för offentliga finanser. Att ta bort det skulle alltså öka de arbetade timmarna i ekonomin på ett sådant sätt att det skulle gå plus minus noll. Det är alltså en helt onödig skatt att ha.
Det andra gäller EU-kommissionens rekommendation till Sverige att bygga ut jobbskatteavdraget på något sätt för dem med lägst inkomster så att fler människor ska kunna komma i jobb och Sverige samlat ska kunna bryta åtminstone en del av det mycket stora och djupa utanförskap som nu finns.