Anders Hansson (M):
Tack till statsrådet för svaret! Jag blir glad över att statsrådet Morgan Johansson och jag delar uppfattningen om hur viktiga våra deltidsbrandmän är för att räddningstjänsten ute i kommunerna ska fungera. I dag finns ca 15 000 heltids- och deltidsbrandmän som är engagerade i att hjälpa oss och andra om en olycka, kris eller katastrof skulle hända. Av dessa är grovt räknat hela 10 000 deltidsbrandmän. Resterande 5 000 är heltidsbrandmän.
Jag har haft förmånen att engagera mig djupare i räddningstjänst och totalförsvarsfrågor, och i synnerhet en mening fick verkligen fäste hos mig. Den meningen är: Varje olycka eller katastrof sker i en kommun, och först på plats är oftast den kommunala räddningstjänsten.
I ett förfarande där sekunder kan vara den avgörande skillnaden mellan liv eller död, lättnad eller tragedi, blir vår räddningspersonals arbete och beredskap ännu viktigare. Skillnaden mellan landsbygd och storstad gör sig tyvärr också påmind, där storstäder kan unna sig heltidsanställd personal medan flertalet mindre kommuner använder sig av - visserligen engagerade och duktiga - deltidsbrandmän som vid sidan av sina ordinarie arbeten även tjänstgör som räddningspersonal.
Att vi då kan ge förmånliga och riktiga förutsättningar för dessa brandmän att kunna utföra sitt viktiga arbete är grundläggande för invånarnas trygghet. På flertalet håll har nu dock under längre tid förutsättningarna för att både rekrytera och arbeta som deltidsbrandman tyvärr försämrats. Bristen på deltidsbrandmän visar sig på olika håll redan nu.
I senaste purfärska numret av Swedish Firefighters finns till exempel ett reportage om deltidsbrandmännen i Holmsund utanför Umeå, som nekas semester på sommaren då det inte finns tillräckligt med personal för att det ska gå att ge ledighet. Problematiken återfinns på flera andra ställen i landet.
I vissa fall kan det vara den förändrade arbetsmarknaden med mer rörliga arbeten och längre avstånd till räddningsstationerna som påverkar rekryteringen, men ibland är det saker som egentligen inte borde vara ett bekymmer. Staten kan inte luta sig tillbaka och hänvisa alla frågor till kommunerna, då ansvaret för en fungerande räddningstjänst ingår som viktig del även i Sveriges totalförsvar. Häri ligger lite av min kritik mot statsrådets svar.
Mycket riktigt hänvisar Morgan Johansson till den utredning som pågår i frågan och som tillsattes i februari 2017 med ett krav på redovisning senast den 30 juni i år. Det är bra att en utredning görs. Heder för detta. Den görs i syfte att säkra rekryteringen av deltidsbrandmän framgent. Men då vi på flertalet håll och under längre tid sett svårigheter för kommunerna att både rekrytera och behålla deltidsbrandmän oroar tidsåtgången för utredningen mig. Utredningen ska pågå i 1 1⁄2 år.
Därefter ska det vara en hantering på departementet i kanske minst sex månader och möjligtvis tidigast ett lagförslag om två år. Det är för lång tid. Om det har börjat brinna kan man inte vänta tills lågorna är på midjehöjd innan man börjar släckningsarbetet, även om olika personer visserligen har olika midjehöjd. Ett annat problem är att deltidsbrandmän som blir uppsagda från sina ordinarie arbeten men fortsätter som deltidsbrandmän riskerar att förlora a-kassa varje gång de rycker ut på larm.
Eftersom de inte helt står till arbetsmarknadens förfogande säger reglerna att de inte kan få full a-kassa. Denna tokighet måste ändras, och det är en fråga för staten och regeringen att hantera. I sitt svar säger statsrådet Johansson att det finns en möjlighet för nuvarande utredning att analysera frågan om ersättning från a-kassan. Jag efterlyser lite mer handlingskraft och mer direkthet från statsrådet än så.
Avser statsrådet att tillse att utredaren ges detta viktiga tilläggsdirektiv att ersättningsfrågan avseende a-kassan ska tas med i utredningen?