Morgan Johansson (S):
Markus Wiechel har ställt följande frågor till mig: Anser jag att det stora antalet ensamkommande barn som kommer till Sverige är ett problem, och kan jag kan tänka mig att arbeta för att minska trycket? Vad avser jag och regeringen att göra för att minska kostnaderna för mottagandet? Kan jag tänka mig att verka för införandet av ett tak för vad boenden får kosta eller behovsprövning för placering på så kallade HVB-hem? Och slutligen: Avser jag att verka för införandet av åldersbedömningar eller andra identifieringskrav?
Antalet asylsökande har de senaste åren ökat generellt, inte bara i Sverige utan även i Europa och resten av världen. Antalet ensamkommande barn som befinner sig på flykt och söker sig till Europa har ökat kraftigt under 2014 och 2015. Sverige värnar om och ger skydd åt de allra mest utsatta. Vi tar ett stort ansvar för att ge stöd och skydd åt ensamkommande barn och ska fortsätta att göra det. Det innebär emellertid inte att jag är omedveten om den utmaning som ökningen av antalet ensamkommande barn medför, särskilt när det gäller mottagande i kommunerna.
Det är viktigt att verka för att samtliga medlemsstater i EU tar ett solidariskt ansvar och följer det regelverk som finns på området men även att se över vad som kan göras på nationell nivå. Ensamkommande barn är en utsatt grupp och behöver ett särskilt mottagande när det gäller boende, omsorg, god man med mera. Det är kommunernas socialtjänst som bedömer vilken omsorg barnet behöver. Utgångspunkten är att ensamkommande barn ska behandlas på samma sätt som svenska barn i utsatthet.
Att samhällets kostnader för att ta emot dessa barn ökar när antalet skyddsbehövande barn stiger är självklart. Lika självklart är det att de statliga ersättningarna till kommunerna också ökar. Samtidigt är det viktigt att skattemedlen används ansvarsfullt och ändamålsenligt. I budgetpropositionen för 2015 aviserade regeringen att det finns behov av att göra en översyn av den statliga ersättningen för kommunernas boendekostnader vid mottagandet av ensamkommande barn.
Inom Regeringskansliet pågår ett arbete med att förenkla regelverket och minska den administrativa bördan för kommunerna. Regeringen planerar att i höst återkomma med förslag om en ny placeringsform för barn och unga, så kallat stödboende. Stödboende ska ses som ett komplement till hem för vård eller boende - HVB - och familjehem, som är dagens placeringsformer för barn och unga.
Stödboende är bland annat tänkt att kunna vara en lämplig placeringsform för de ensamkommande barn och unga som inte har ett vård- och behandlingsbehov som motiverar en placering i familjehem eller HVB. När det gäller åldersbedömningar och krav på identifiering kan slutligen följande sägas. En person som söker asyl i Sverige ska göra sin identitet, och i förekommande fall ålder, sannolik. Om det saknas handlingar kan, förutom den sökandes berättelse, slagningar i olika databaser göras för att få tillgång till tidigare registreringar.
När det gäller ensamkommande barn kan även uppgifter inhämtas från andra, till exempel socialtjänsten. En medicinsk åldersbedömning kan erbjudas om det fortfarande råder tvivel om den uppgivna åldern. Resultatet värderas tillsammans med all övrig bevisning och utredning i ärendet. Det krävs samtycke från den som ska genomgå en medicinsk åldersbedömning. Att införa någon form av krav på att genomgå denna typ av undersökning är varken lämpligt eller i överensstämmelse med gällande rätt på området.