KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Sandberg (S):
Jag kommer från Jämtland och måste hålla med Anders Ygeman och Isak From om att det är mycket sämre täckning nu. Det finns många ställen i Jämtland där telefonen i princip är död och där man blir utkastad och får ringa upp. Det är väldigt besvärligt.
Däremot, ministern, vill jag påstå att det är jättebra att man bygger ny, modernare och oftast bättre teknik. Men byt inte ut gammal teknik innan man har provat den nya tekniken och vet att den fungerar! Det finns en väldigt stor sårbarhet med nya system som inte går att lämna vind för våg till marknaden.
Stormen Hilde har orsakat stora täckningsproblem, bland annat för Rakel. När problemen var som störst var ca 40 av Rakels basstationer i området påverkade, vilket är ca 7 procent av basstationerna i de tre drabbade länen. Junsele, Strömsund och Gäddede i Frostviken vid norska gränsen var väl värst drabbade.
Man får visserligen inte en storm som Hilde varje år. Men det inträffar i varje fall, och det är viktigt att man har ett system som garanterat fungerar även vid kraftiga stormar. 30 000 hushåll i området hade inte fast telefoni. Man missade dem. Men även mobilnätet påverkades i Frostvikenområdet. Det gick till exempel inte att ringa 112.
De boende i området fick åka ned till brandstationen i Gäddede, trycka på en knapp och sedan vänta där på personal. Isak och jag kommer från väldigt glest befolkade län.
Det är viktigt att staten tar ett större ansvar för att man ska kunna använda tekniken och känna sig trygg även i de områdena.
Gunnar Sandberg (S):
Jag tror ingen här är emot att vi satsar på ny teknik, tvärtom, men då måste tekniken fungera. Det gör den inte tillfredsställande i dag, och det är därför vi står här i dag och debatterar. Ministern säger att operatörerna satsar stort på utbyggnad på landsbygden, och det låter bra. Det är då viktigt att regeringen verkligen följer utvecklingen så att det blir en bättre täckning. Oavsett var man bor ska man känna sig trygg. Trygghetslarm och 112 måste bara fungera.
I dag fungerar det väldigt dåligt på alltför många ställen. Besöksnäringen och befintliga företag är ytterst beroende av att ny teknik fungerar bra; annars får vi inte tillväxt i hela landet. Jag kommer att följa utvecklingen. Fortsätter utvecklingen som i dag får vi nog stå här och debattera flera gånger.
Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Bakgrunden till interpellationen är den tekniska utvecklingen som går framåt i en mycket hög fart i dag. Den personliga servicen har på allt fler ställen ersatts med automater och andra it-baserade lösningar. Vi förväntas själva klara av allt fler tjänster i samhället. Det handlar om bankärenden, beställning av varor och tjänster av olika företag. Men det handlar också om samhällsservice såsom hantering av kontakter med försäkringskassa, arbetsförmedling, kommuner och många andra.
Det är naturligtvis bra att man snabbt och enkelt kan kontakta företag och myndigheter på tider när det passar en själv. Men samtidigt finns det många i vårt land som har fått avsevärt sämre service i denna brytningstid mellan gammalt och nytt. Framför allt är det äldre som har problem med det nya it-samhället, men i min interpellation vill jag uppmärksamma en annan stor grupp, nämligen personer med olika funktionshinder. Långt ifrån alla it-tjänster är i dag anpassade för personer med funktionsnedsättningar. Det försvårar vardagen för framför allt synskadade och dövblinda.
De har stora problem med att kunna ta del av utbudet på nätet eller klara av sina ärenden, eftersom hemsidor och e-tjänster inte är anpassade för dem. Ett högaktuellt exempel är Arbetsförmedlingens rapportsystem för arbetssökande som ska skötas över nätet. Det är inte alls tillgängligt för blinda. De kan inte heller räkna med att få hjälp av personalen på Arbetsförmedlingen när det gäller att fylla i rapporten.
Man undrar hur och om någon har tänkt över huvud taget när systemet infördes. Självklart borde man föregå med gott exempel när det gäller offentliga tjänster som bör vara tillgängliga för alla innan de tas i bruk. It-tjänster sparar kostnader genom att det inte krävs lika mycket personal. Mindre personal innebär att man samtidigt minskar tillgängligheten per telefon.
Det är inte acceptabelt, eftersom långt ifrån alla funktionshindrade eller äldre har tillgång till datorer eller är vana användare av dem. Dålig tillgänglighet till it-baserade tjänster utgör därför ett betydande hot också ur demokratisk synpunkt. Dessutom begränsar bristfälliga it-tjänster arbetsmarknaden för synskadade ytterligare. Tillgänglighet för synskadade är också en fråga om säkerhet.
Synskadade har till exempel svårt att röra sig i byggnader med automatiska dörrar som öppnas mot den gående. I dag finns det stora brister i hur automatik utformas i offentliga och andra lokaler. Bristerna borde vara enkla att åtgärda, men det handlar om att driva på frågan. Statsrådet har i sitt svar tagit upp några exempel på åtgärder som regeringen har vidtagit. Tyvärr är de alltför få. Dessutom handlar de mest om projekt - det är tillfälliga åtgärder.
Tekniken går framåt, men tillgängligheten för funktionshindrade sackar efter.
Gunnar Sandberg (S):
Ja, regeringen gör säkert väldigt mycket, men Synskadades Riksförbund tycker ändå att det är för passivt och lite trögt och att det händer alldeles för lite - det är mycket prat. Riksdagen beslutade år 2000 om en nationell handlingsplan för handikappolitiken. Målet för den var att Sverige år 2010 ska vara tillgängligt för människor med funktionsnedsättningar.
Handlingsplanen klargjorde att varje sektor i samhället har ett ansvar och uppdrag att göra sin verksamhet tillgänglig för alla. Tillgänglighet handlar vanligen om övergripande fysisk planering eller anpassning av lokaler. I dag handlar det i hög grad om andra saker, som möjligheten att ta del av kommersiella och offentliga tjänster.
Det handlar om att kunna tillgodogöra sig information och delta i den offentliga debatten genom sociala medier, vilket är oerhört viktigt ur demokratisk synpunkt. Regeringens strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken 2011-2016 presenterades sommaren 2011. Strategidokumentet är visserligen omfattande, men det saknar på de viktigaste punkterna konkreta förslag och mätbara målsättningar.
Det är till exempel helt oacceptabelt att i en nationell strategi för funktionshinderspolitiken i Sverige inte ta upp frågan om otillgänglighet som diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen. Detta har utretts flera gånger, och det finns färdiga förslag liksom fungerande exempel från andra länder. Den 15 augusti 2013 var det 1 000 dagar sedan remisstiden gick ut för den senaste utredningen, Bortom fagert tal , som föreslog detta.
Sedan dess har ytterligare 105 dagar gått, och regeringen säger att den bereder frågan. Ändå ser vi inga som helst resultat. Förslaget i utredningen Bortom fagert tal innebär att man ska utgå från redan gällande minimiregler och fokusera på "skäliga" anpassningar utifrån nytta och kostnader. Det är alltså långt ifrån några orimliga krav som ställs - i praktiken mest ett tydliggörande av de lagar som redan finns. Det är hög tid för regeringen att komma med en proposition till riksdagen.
När det gäller tillgänglighet genom it sker arbetet alltför långsamt. Samtidigt rusar tekniken framåt, och man måste ofta byta system för att hinna med i utvecklingen. Men man tänker inte på personer med funktionsnedsättningar från början. När man upptäcker dem försöker man hitta särlösningar till redan färdiga system som sällan fungerar bra. I stället borde man från början utveckla system som fungerar för alla.
Frågorna är många och svaren få om hur verklig tillgänglighet blir möjlig för personer med funktionsnedsättningar.
Gunnar Sandberg (S):
Det är glädjande att regeringen tar fram saker för att förbättra situationen för den här gruppen, som kanske är den mest utsatta i samhället. Jag har haft kontakt med en Bengt Bäcke från Synskadades Riksförbund. När man har kontakt med honom tar han ofta upp it-frågan. Det är kanske den teknik som går mest framåt. Bäcke säger att tekniken rusar framåt och att man ofta byter system för att hinna med utvecklingen.
Men när man byter system glömmer man ofta bort personer med funktionsnedsättningar. Lösningen blir att försöka implementera någon form av förbättring i redan färdiga system, vilket ofta leder till komplikationer och särlösningar som inte fungerar fullt ut. Ett exempel på en sådan lösning är Bank-ID, vars version inte fungerar med de talsyntesprogram synskadade använder.
I stället skapar man ett annat bank-ID-program som synskadade ska använda. Bäcke ställer då några frågor. Hur får synskadade information om att den versionen finns? När man hämtar hem programmet är det den otillgängliga versionen som dyker upp. Och varför använder inte alla den tillgängliga versionen?
Är den inte säker nog för att vara en så kallad huvudversion? Ambitionerna är ju ändå goda, ministern. Om fler skulle blunda när de är ute och går kanske de skulle få en känsla för hur synskadades situation verkligen är. Om man har den känslan med sig när man skapar nya system kanske man hamnar mer rätt; jag vet inte.
Else-Marie Lindgren (KD):
Det känns som om ministern håller med mig men ändå inte vågar ta steget fullt ut och ändra lagstiftningen så att det går att genomföra slumpvisa drogtester. Vad är det egentligen som hindrar ministern? Inte ska det väl behöva hända en svår olycka innan ministern vidtar åtgärder? Det är det som vi oroas för, och jag oroas för.
I den stora rapport som Värnpliktsrådet lade fram för en tid sedan ser man med stor oro på att det i dag finns en tolerantare attityd mot droganvändning bland värnpliktiga. Det handlar inte bara om alkohol utan också om de nya droger som vi talar om. Man kanske inte upptäcker dem direkt och har kanske inte heller någon utbildning om dem, och det kan ge ödesdigra följder.
Jag pratar om drogerna GHB och GBL. Det finns också en ny drog som heter BD. Fru talman! Det är jättebra att det görs medicinska undersökningar, och det krävs ju för att se vilken befattning man är lämplig för. Men det händer mycket under tiden som man är inkallad. Man får även utbildning om en drogfri miljö, som ministern tog upp här, men tyvärr räcker inte det.
I trafiken kan du bli stoppad när som helst vid en slumpvis kontroll. Jag tror säkert att de flesta av oss varit med om det. På samma sätt borde det kunna göras en kontroll av de värnpliktiga. Är det farligare att köra bil eller moped än att framföra tunga fordon i terräng eller handha skjutvapen? frågar jag ministern.
Ministern säger också att hon tänker se över reglerna. Det har gjorts en utredning som visar att det behövs en lagändring, och det är både Försvarsmakten och de värnpliktiga överens om. Varför inte föreslå detta innan det händer något? De värnpliktiga är ju den största resurs vi har inom Försvarsmakten.
Else-Marie Lindgren (KD):
Jag tackar för det svaret. Det öppnar ändå upp för att vi ser ett allvar i problematiken. Det tror jag är viktigt. Även de värnpliktiga själva önskar slumpvisa drogtester, även om de förstår att det innebär en integritetskränkning. Ministern har pratat om den förebyggande verksamheten och vill både förbättra och bredda den.
Jag skulle vilja veta lite mer om på vilket sätt, men det kan vi väl återkomma till vid ett annat tillfälle. Jag skulle också önska att Försvarsmakten tar ett ansvar för rehabilitering när man upptäcker att värnpliktiga har drogproblem. Finns det några sådana planer i dag?
Det vore också önskvärt att de sociala myndigheterna kontaktas i någon mån, eftersom vi har att göra med unga människor som behöver hjälp och som befinner sig i en känslig period i livet. Jag tror att här kan både kamrater och befäl vara ett fint stöd och förebygga problem som kan uppstå.
Else-Marie Lindgren (KD):
Jag har hört statsrådet tala om att vi ska läsa propositionen. Jag har gjort det, vill jag säga. Utifrån det har jag ställt två frågor i mitt inledningsanförande. Den ena handlade om vikten av övning, träning och kompetens när det gäller krishantering på alla nivåer, som det står om i propositionen.
Det står också i vårt betänkande, och även Försvarsberedningen tog ju upp de här delarna som viktiga ingredienser i förberedelser. På s. 27 i betänkandet står det om en övning som ska ske i maj. Jag ställde en fråga om detta till statsrådet i inledningen. Jag undrar nu: Har den här övningen ägt rum?
Else-Marie Lindgren (KD):
Jag vill börja med att visa ministern att jag har en fin bok här. Det är ansökan som har lämnats till ministern från Borås högskola. Jag vill börja med att tacka för svaret på min interpellation. Den 30 maj överlämnade Högskolan i Borås sin universitetsansökan till regeringen.
Ansökan är den första i sitt slag i landet, och högskolan ansöker om att få bli landets första professionsuniversitet med rätt att utfärda doktorsexamen från och med år 2007. Ansökan innefattar bland annat en begäran om att få inrätta en ny professionsinriktad doktorsutbildning.
Till skillnad från den befintliga forskarutbildningen som huvudsakligen utbildar studenter för fortsatt karriär inom akademien är doktorsutbildningen vid professionsuniversitetet i Borås tänkt att i första hand kompetensförsörja arbetslivet.
Ett grundläggande mål för ett professionsuniversitet är att föra samman och vidareutveckla den vetenskapliga kunskap och den förtrogenhetskunskap som finns i yrkeslivet.
Högskolan i Borås har goda materiella förutsättningar att bli landets första professionsuniversitet därför att verksamheten redan nu i väsentlig mån har vuxit fram i samverkan med externa aktörer. Universitetsstatus är mycket viktigt för en framtida utveckling.
Med examensrätt och möjlighet att i högre grad än i dag självständigt utforma doktorsutbildningen ökar också förutsättningarna att vara en kreativ och kraftfull aktör i den lokala och regionala samhällsutvecklingen och ekonomin. Högskolan i Borås vill därför få status som professionsuniversitet med rätt att utfärda doktorsexamen. Herr talman!
Min fråga till statsrådet var följande: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att göra Högskolan i Borås till Sveriges första professionsuniversitet? Vad blev svaret?
Man kan skönja ett dunkelt medhåll genom att ministern ändå medger att Högskoleverket har yttrat sig över inkomna ansökningar och att dessa nu ligger på departementet och enligt min mening faktiskt samlar damm medan regeringen undviker att fatta beslut. Herr talman!
Det känns ledsamt för mig och alla de människor som har lagt ned mycket jobb och har förväntningar att inte få ett svar. Högskolan i Borås vill sätta i gång sitt arbete 2007. Det är snart. Är det realistiskt?
Else-Marie Lindgren (KD):
Ministern tog upp att våra partier inte har haft ett speciellt intresse för högskolor och sådant. Jag kan bara konstatera att ministern inte är påläst. Är det något parti som har drivit och förespråkat till exempel yrkeshögskola är det faktiskt Kristdemokraterna. Vi har också varit med och drivit på lärlingsutbildningen, som nu börjar ta form. Det välkomnar vi.
Varje initiativ som möjliggör för yrkesutbildade att fördjupa sin kunskap ser vi positivt på eftersom vi är ett parti som bejakar flexibla lösningar. Stora kunskapsområden som är viktiga för arbetsliv och samhälle passar inte in i den traditionella indelningen i vetenskaps- och ämnesområden i dag.
Ett exempel där det saknas möjlighet till studier på forskningsutbildningsnivå är det textila området. Ministern tar i sitt svar upp att målet för den svenska forskarutbildningen är att den ska förbereda för en karriär såväl inom som utanför högskolan. Även EU:s utbildningsmål är att utveckla färdigheter för kunskapssamhället och stärka kopplingen till arbetslivet och samhället i stort.
Det är detta som Högskolan i Borås vill förverkliga genom att bli landets första professionsuniversitet. Jag kan ta Finland som exempel, där man har en helt annan syn på yrkeskunskap, med projektinriktat forsknings- och utvecklingsarbete som betjänar närings- och arbetslivet. Där intar det en central roll i studierna. Herr talman!
I professionsuniversitet möts och samverkar vetenskapens och yrkespraktikens kunskapsformer med avsikt att berika och fördjupa den delen i samhället. Herr talman! Jag förväntar mig ett svar från ministern som åtminstone ger en inriktning. Kan jag få det här i dag?
Else-Marie Lindgren (KD):
Ministern tar upp att antalet platser på Borås högskola ska minskas med 600. Det vet jag, för jag sitter nämligen i styrelsen för Borås högskola. Jag känner väl till den smärtsamma process som Borås högskola nu genomgår. Och det är inte bara Borås högskola, utan det är ett stort antal högskolor som har fått sparbeting. Det är utifrån det som vi måste skära ned på våra högskoleplatser. Det känner ministern väldigt väl till.
Men det är inte det som jag tar upp här i dag, utan det handlar om att kunna få forskarutbildning och de delarna för att utveckla högskolan vidare, framför allt inom biblioteksdelen och på det textila området. Det är det hela denna bok handlar om.
Sverige behöver en modern syn på kunskap som ger alla en chans efter deras förutsättningar och som samtidigt lägger grunden för en långsiktig tillväxt. Jag är glad att ministern i alla fall har tittat på Högskolan i Borås och känner den entusiasm som finns där. Jag hoppas att ministern fortsättningsvis tar vara på det och slår vakt om det, som ministern sade.
Else-Marie Lindgren (KD):
Jag vill tacka för svaret på min interpellation som för ovanlighetens skull innehåller ett svar på den fråga som har ställts. Det är vi inte så vana vid från den här talarstolen. Tyvärr är svaret ändå inte fullständigt, enligt min mening.
I efterhand har jag fått reda på att man har en kostnadsökning, utöver den som vi har talat om tidigare på upp till 415 miljoner, på ca 80 miljoner kronor som man har belastat anslag 6:2 med, alltså vårt materielanslag. Det nämner inte ministern.
Vi talar om en kostnadsökning på nästan 50 % för en enda insats under en relativt kort tid. I svaret anger ministern att ökningen beror på att man förstärker skyddet och på en utökning med som mest hundra personer.
Det är en mycket stor kostnadsökning, även om ministern i svaret säger att vi har täckning för det och att det inte ska påverka andra insatser.
Om man tänker sig ett läge där flera svenska insatser samtidigt råkar ut för ökade kostnader genom olyckor och annat kan man ju ställa sig frågan: Vad kommer regeringen att göra när man hamnar i en sådan situation? Känner sig försvarsministern verkligen säker på att anslaget räcker för en sådan situation? Det är mycket pengar vi talar om.
Av 1,7 miljarder har redan över 1,5 miljarder fördelats, enligt ministerns svar. Vi har bara ett kvartal bakom oss. Det hade väl varit klädsamt att informera riksdagen och framför allt utskottet om denna ofantliga kostnadsökning? Fru talman!
ISAF:s uppgift handlar främst om att bistå uppbyggnaden av det afghanska samhället där samverkan med myndigheter, lokala ledare och civilbefolkning är helt nödvändig och en förutsättning. Därför har man valt att tona ned bruket av pansarfordon och tunga vapen till förmån för lättare utrustning. Så hände den tragiska olycka som ministern tog upp.
Den illustrerar vikten av kontinuerlig och högkvalitativ analys av säkerhetsrisker inte enbart efter det att en olycka har skett utan hela tiden. Man kan uttrycka att insatsen i Afghanistan, efter vad jag har beskrivit, egentligen är en enda stor biståndsinsats. Det är i modern mening.
Jag ställer mig bakom insatsen som sådan. Min fråga till ministern är: Är det så vi ska använda vår Försvarsmakt i framtiden? Hur ser den långsiktiga planen ut för insatsen i Afghanistan?
Else-Marie Lindgren (KD):
Är det inte ganska orimligt att en enda insats ökar med 50 % när man ser att vi har tagit en stor del av de anslag som finns för 2006? Jag tycker ändå att jag vill ha en liten förklaring från ministern om hur det kan komma sig att det ökar så mycket under en väldigt kort tid.
Vi tog ju beslutet den 26 januari, och nu är summan nästan 50 % större. Det vill jag ha en rimlig förklaring till. Jag tycker också att man ska informera både riksdagen och utskottet som har det ekonomiska ansvaret om hur det ligger till. Då kan vi naturligtvis få en större förståelse för vad som sker.
På förmiddagen i dag informerade försvarsministern faktiskt oss i utskottet om EU:s informella ministermöte som hon hade varit på. Där hade man diskuterat detta med att gå från militär till civil hantering till exempel i Bosnien. Ministern uttryckte sig på följande sätt: Att använda rätt medel för att lösa civila problem är viktigt.
Då undrar jag återigen: Vad har man för långsiktig plan för insatsen i Afghanistan som just nu kostar oss väldigt mycket pengar? Hur ser utvecklingen ut i Afghanistan utifrån den säkerhetspolitiska analysen, och hur har regeringen tänkt att lösa uppgiften i Afghanistan på längre sikt också utifrån den civilmilitära delen?
Else-Marie Lindgren (KD):
När man är ansvarig och sitter i ett utskott som har hand om ekonomin måste man ändå få ställa frågan när kostnaderna för ett uppdrag blir 50 % högre än vad som var tanken från början. Och jag tycker att det hade varit klädsamt om regeringen på något sätt hade talat om för oss hur det ser ut.
Då hade vi kunnat följa verksamheten som vi gör med all annan budgetuppföljning eller kostnadsuppföljning. Det tycker jag hade varit lämpligt. Ministern talade här om en långsiktig plan. Men hon säger inte ett ord om vad den kommer att innehålla. Det kunde ha varit bra för mig och andra att få veta hur den långsiktiga planen ser ut.
Det går väl bra att säga att man har en långsiktig plan, det kan man göra om det mesta, men man måste också tala om innehållet ibland. Jag önskar alltså att få lite ytterligare upplysningar.
Else-Marie Lindgren (KD):
Det är ändå så, herr statsråd, att propositionen och Skollagskommitténs arbete har havererat. Skollagskommitténs arbete ligger ju på sophögen nu. Det här är en liten del i Skollagskommitténs arbete, och ministern håller med mig om det. Därför menar jag att man skulle kunna ordna en särskild lagstiftning för elever vid växelvis boende.
Jag förstår inte varför inte ministern kan hålla med mig om att det faktiskt vore en besparing för kommuner och för skolor som då skulle kunna lägga den pengen på annat, till exempel skolböcker eller skolsköterskor, för detta är en kostsam utgift för kommunerna.
Framför allt är den ad hoc -betonad eftersom du inte vet hur den långsiktiga skolskjutsverksamheten kommer att se ut i din kommun. Därför ger den extra kostnader.
Inser inte ministern att genom att låta frågan dra ut på tiden överlåter regeringen i praktiken åt domstolarna, som har väldigt mycket att göra, att avgöra skyldigheter i stället för att låta den bli föremål för ett riktigt politiskt beslut? Det är inga svårigheter att fatta ett sådant beslut, som jag ser det.
Eftersom ni nu vill skjuta på hela frågan till efter valet, undrar man om skolskjutsar för elever med växelvis boende ska bli den stora skolfrågan som ni socialdemokrater kommer att driva i valrörelsen.
Else-Marie Lindgren (KD):
Statsrådet efterlyste mer resurser till skolan i inledningen av det sista inlägget. Det är ju precis det som jag är ute efter, att ge kommunerna större möjlighet att långsiktigt planera sin ekonomi, som naturligtvis också ger skolan ett större utrymme. Det är endast det som jag vill med den här interpellationen.
Jag förstår att det är pinsamt för statsrådet att låta frågan om skolskjuts vid växelvis boende hänskjutas till efter valet. Vad kommer du att säga till alla socialdemokratiska kommunpolitiker som du på er kongress har stått lovat att det här ska ni lösa? Vad kommer du att säga till dem i valrörelsen när vi fortfarande har kvar en detaljfråga? Jag tycker att vi borde ha kunnat lösa den för länge sedan.
Det hade varit en bra signal ut till våra kommunpolitiker - både du och jag har varit kommunpolitiker - om de hade fått veta att de långsiktigt kan lösa den ekonomiska delen när det gäller skolskjutsar. Jag vet i alla fall vad jag kommer att säga.