Mikael Eskilandersson (SD):
Det blir nästan komiskt när man lyssnar på Morgan Johanssons retorik och när han dessutom talar om för mig vad min fråga handlar om. Jag tycker att min fråga är väldigt tydlig. Den är om regeringen tänker återkomma med lagförslag som likställer svenska föräldrar vid barnets födelse. Den har alltså egentligen ingenting med den digitala bekräftelsen i sig att göra. Den digitala bekräftelsen är bara ett sätt att bekräfta sitt faderskap.
Det som jag har riktat in mig på är att jag anser att det är viktigt för barn att få rätt till båda sina föräldrar och att få det så tidigt som möjligt. Det är lite intressant att det nu finns utredningar om barnkonventionen som säger att regeringen måste återkomma med lagförslag om vi ska följa konventionen. Barnkonventionen säger att barn ska ha rätt till sina föräldrar.
Sedan kan man alltid prata om att de inte har digitala bekräftelser i Finland. Nej, men det är ju inte den digitala bekräftelsen som är det viktiga, utan det är att faderskap kan registreras i Finland innan barnet föds. I Sverige kan man visserligen fylla i papperen, men sedan är barnet beroende av mammans välvilja för att få rätt till sin pappa.
Det är inte så att pappan, bara för att han har fyllt i några papper innan, automatiskt får gemensam vårdnad i samband med att barnet föds. Gemensam vårdnad blir det först när mamman fyller i papper om att hon vill ge pappan gemensam vårdnad. Lite kul är det att konstatera att den utredning som gjorts om barnkonventionen säger precis allt som Sverigedemokraterna länge har efterfrågat.
Till och med vårt yrkande om presumtion för gemensam vårdnad finns med i utredningen. Sedan kan Morgan Johansson alltid försöka hävda att det är en helt annan fråga. När det gäller införandet av barnkonventionen, enligt regeringen, var det tydligen inte meningen att lagen skulle ändras så att den faktiskt följs. Det verkar ha varit uppenbar plakatpolitik för att visa på handlingskraft som man egentligen saknade.
Vidare står det i utredningen SOU 2020:63: "Huvudregeln i artikel 9.1 är att ett barn inte ska skiljas från sina föräldrar mot deras vilja. - - - Ett åtskiljande, oavsett orsaken, ska vara nödvändigt för barnets bästa. I artikeln ges exempel på när ett åtskiljande kan vara nödvändigt: vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida .
eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas om var barnet ska bo. Det är inte en uttömmande uppräkning, utan även i andra fall kan ett åtskiljande motiveras, om det är nödvändigt för att barnets bästa ska kunna säkerställas."
Däremot säger utredningen att barnet inte får skiljas från sina föräldrar bara för att det har lagts upp ett system där den gemensamma vårdnaden i princip ska godkännas i efterhand, vilket mamman i praktiken då ska göra. Det som saknas i Sverige är för det första att man per automatik tidigt borde ta reda på vem som är mamman och pappan, i det här fallet.
När man har gjort det borde man i nästa steg ge gemensam vårdnad redan när barnet föds. Det finns i de allra flesta fall ingen anledning att vänta på att barnet ska födas. Regeringens argumentation i faderskapsfrågor är minst sagt haltande. Snarare är det så att regeringen ser fadern som en onödig individ i barnets liv.
Man införde till exempel att ensamstående ska få rätt att inseminera, och jag hörde inte att man då på något sätt argumenterade för om det är ett problem att barn föds utan en fader. Jag tycker att man åtminstone ska låta de barn som har en känd pappa få rätt till sin pappa.