KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Jag förstår att Mattias Jonsson vill försvara sin statsminister - det tycker jag är helt naturligt. Men faktum var att han stod på er kongress och sa att man nu hade stoppat mackdöden. Det är inte jag som har blivit mest upprörd. Det är mackägare och andra människor i bland annat mitt hemlän Västerbotten, långt från Göteborg, där man har långt ifrån den macktäthet som man har där Mattias Jonsson kommer ifrån.
Hos oss ser utmaningarna helt annorlunda ut. Vi har enorma avstånd. Bara Västerbottens inland är nästan lika stort som Danmark till ytan. Jag vet inte vilka studier Mattias Jonsson hänvisar till, men jag ser hur verkligheten ser ut. De här mackarna ligger ofta i anslutning till en lanthandel, som har hand om postservice och paketutlämning och är apoteksombud.
De har det inte särskilt tufft. Det är jättebra att mackarna har satsat på kommersiell service. Men säg inte att man har stoppat mackdöden, för det är inte sant. Då har man inte koll på verkligheten. Jag tycker att Stefan Löfven ska resa runt i landet och se sig om lite mer.
Helena Lindahl (C):
Mathias Tegnér har helt rätt i att frågan är väldigt viktig och inte minst den säkerhetspolitiska aspekten. Det är vi alla överens om. Men det som slår mig är inte att det är en ideologisk diskussion. Det har det varit under alla år. Det är inte så att det är någon direkt hemlighet att borgerliga partier är intresserade av att sälja vissa statliga bolag.
Däremot tycker jag att det är märkligt att Mathias Tegnér får det att låta som att detta med säkerhetspolitiska aspekter är någonting som Socialdemokraterna har haft i bakfickan hela tiden när det gäller Telia, för det stämmer inte. Jag har nu suttit i näringsutskottet i två mandatperioder. Jag har haft förmånen att debattera med tidigare näringsminister Mikael Damberg i frågorna om statliga företag.
Inte en enda gång har han i denna talarstol tagit upp den säkerhetspolitiska aspekten av Telia. Han har däremot fokuserat på den ideologiska delen. Den här frågan om säkerhetspolitisk aspekt, Mathias Tegnér, kom upp i samma veva som Socialdemokraterna fick klart för sig att Sverigedemokraterna skulle stödja de borgerliga partierna.
Då blev det fart under galoscherna, och då kom också detta argument fram. Det är väl bra att det kom fram och att vi sedan också fick ett yttrande från Försvarsmakten. Men kom inte och påstå att det är någonting som Socialdemokraterna har hävdat hela tiden, för det är inte sant!
Helena Lindahl (C):
Jag skriver så pennan glöder. Jag har full respekt för att ledamoten Mathias Tegnér inte har varit en del av de debatter som vi i näringsutskottet tidigare har haft i kammaren. Däremot vet jag att Mathias Tegnér har varit en del av riksdagen och sin riksdagsgrupp. Ni torde väl ändå där ha fört diskussioner om statliga bolag och eventuella säkerhetspolitiska aspekter när det gäller Telia.
Åtminstone borde Mikael Damberg ha informerat er riksdagsgrupp om det var så att han tyckte att det var väldigt aktuellt. Ingen härinne har påstått något annat än att den säkerhetspolitiska aspekten ska gå före. Det är också därför som vi tar utgångspunkt i det och låter regeringen via experter analysera den säkerhetspolitiska situationen.
Det är precis det som Försvarsmakten rekommenderar oss att göra. Skillnaden, Mathias Tegnér, är att vi låter experter göra det, inte att vi låter Socialdemokraterna göra det via anföranden i kammaren.
Helena Lindahl (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag ska vara ärlig och säga att jag inte upplever att jag fått så många raka svar på de frågor jag ställde till statsrådet i interpellationen. Detta stärker egentligen lite grann den misstanke som jag och många andra har: att det finns en väldigt stor skillnad i regeringspartiernas syn på Arlanda och flygets framtid.
Denna oenighet riskerar att bromsa upp Sveriges utveckling snarare än utsläppen. Flyget kommer att gå oavsett om vi bygger ut Arlanda eller inte, men det är regeringen som måste avgöra om svenskar ska flyga från Arlanda eller via Oslo, Köpenhamn och Helsingfors. Herr talman! Att inte bygga ut Arlanda vore att hindra fortsatt tillväxt, inte bara i Stockholmsregionen utan i stora delar av landet.
Möjligheten att effektivt ta sig till resten av världen är viktig för företag i Sverige, även för dem som börjar sin resa vid en regional flygplats. De senaste tio åren har flygresandet ökat kraftigt - från 18 till 27 miljoner passagerare årligen.
Även om det på senare tid har skett en minskning pekar prognoserna på att det blir en långt mycket större ökning i framtiden, även om snabbtåg skulle byggas ut i Sverige. Om Bromma flygplats skulle stänga ökar dessutom trycket på Arlanda. Detta har ju även ministern påpekat i medierna.
Alla torde vara överens om att flyget ska vara koldioxidneutralt i framtiden, vilket är möjligt genom ny teknik, biobränsle i tanken och flyg som drivs med el. Då kan vi inte låta en gammal syn på flyget styra utvecklingen, vilket tyvärr verkar vara synen hos en del partier. Hållbarhet och tillväxt kan gå hand i hand, och har vi inte det perspektivet kommer Sverige att hamna på efterkälken. Herr talman!
Jag nämnde inledningsvis att jag inte riktigt tycker att jag fått svar på frågorna jag ställde i interpellationen, och därför passar jag nu på att ställa dem igen och hoppas att ministern tar sig tid att besvara dem. Är regeringen ens överens om att Arlanda ska vara Nordens ledande storflygplats? Är ni eniga om Arlandarådets slutrapport? Och slutligen, kan ministern garantera att Arlandarådets rapport presenteras under innevarande år?
Helena Lindahl (C):
Jag vet att ministern har varit engagerad när det gäller problematiken med Nextjet, och det är vi väldigt glada för i norr. Men jag upplever fortfarande inte att ministern är så intresserad av att svara på de frågor som jag ställde direkt. Enligt en artikel i Dagens Nyheter har statsrådet tillbakavisat att det finns en konflikt mellan Socialdemokraterna och Miljöpartiet i frågan om att bygga ut Arlanda.
Ministern ska enligt artikeln ha hänvisat till att man har en gemensam uppfattning. Men det intressanta är att miljöminister Isabella Lövin i samma artikel uttalar sig och säger att det är otänkbart för Miljöpartiet att bygga ut flygplatsen. Hon tillägger även att hon inte kommer att medverka till ett beslut som ökar flygtrafiken i Sverige. Läser man den artikeln inser man klart att regeringen inte är överens.
Det är uppenbart att frågan nu är så känslig att Arlandarådets rapport inte kan läggas fram. Tidigare har ju statsrådet och den tidigare infrastrukturministern Anna Johansson varit överens om att Arlanda ska vara Nordens ledande storflygplats. Ska detta alltså genomföras bara om det tillåts av Miljöpartiet?
Jag upplever att Socialdemokraterna tyvärr lade sig platt för Miljöpartiet när det gällde frågan om äganderätt till skogen förra mandatperioden. Detta har bidragit till stor oro för svenska skogsägare och till tveksamma myndighetsbeslut. Är det återigen Sveriges tillväxt som ska betala priset för att Miljöpartiet tillåts köra över Socialdemokraterna?
Ministern svarade inte heller på hur han ser på möjligheten för de regionala aktörerna att ta del av Swedavias vinster. Detta är en viktig fråga då många av dessa flygplatser har det tufft. De blöder ekonomiskt, och det tror jag att ministern känner till. De regionala flygplatsernas representanter anser att de förser Swedaviaflygplatserna Arlanda och Bromma med inrikespassagerare och därmed bidrar till Swedavias intäkter.
Då undrar jag: Ser ministern vikten av att de regionala flygplatserna får ta del av Swedavias vinster? Sedan skulle jag vilja upprepa de frågor jag ställde nyss. Ministern tangerade dem lite i sin sista mening, men jag upplevde inte att jag fick något direkt svar. Är man i regeringen ens överens om att Arlanda ska vara Nordens ledande storflygplats?
Är man enig om Arlandarådets slutrapport, och kan ministern garantera att Arlandarådets rapport presenteras under innevarande år?
Helena Lindahl (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag nämnde tidigare att alla nog är överens om att flyget ska vara koldioxidneutralt i framtiden, och det är också möjligt genom ny teknik, biobränslen, elflyg och så vidare. Det sker ganska mycket forskning och entreprenörskap på det här området. Som jag sa kan vi inte låta en gammal syn på flyget styra utvecklingen.
Jag kan konstatera att statsrådet undviker att svara på mina frågor. Jag förstår att det har att göra med att regeringspartierna är oense. Av den anledningen försöker man nu gömma undan den rapport som Arlandarådet har arbetat med i nästan två år, där flera statsråd, representanter för näringslivet och berörda statliga myndigheter har funnits med.
Jag kan bara beklaga att Socialdemokraterna låter Miljöpartiet diktera villkoren och inte ser möjligheterna att förena klimatsmart teknik och minskade utsläpp samtidigt som man gynnar den tillväxt som Sverige behöver för framtida konkurrenskraft.
Helena Lindahl (C):
Jag tackar Lars Hjälmered för frågan. Jag tror att Lars Hjälmered vet att när man samarbetar i ett lag får man inte alltid välja vad man ska äta till middag. Ibland måste man tugga i sig de andras blodpudding oavsett om man vill eller inte. Så var det även på Alliansens tid.
När det gäller förslaget om skatt på plastkassar från årsskiftet har jag fått en massa frågor om det, inte minst hemma i byn. Jag tror att man får se det symboliskt. Vi behöver ju fundera och ställa om. Vi köper ändå massor av varor som är paketerade i plast, som vi stoppar i dessa kassar.
Man kan inte se det så svart och vitt, utan man får se det som en symbol och ett steg i rätt riktning för att få folk att tänka rätt. Jag har också funderat på kemikalieskatten. Allt sådant måste utvärderas. Ibland inför man sådant som är mer eller mindre bra, och sedan får man utvärdera det. Blev det inte bra får man backa och kanske göra något annat i stället.
Jag behöver egentligen inte stå och försvara kemikalieskatten, för jag vet att det finns mycket kritik. Man får nog göra en utvärdering och sedan återkomma med vad man kan göra bättre.
Helena Lindahl (C):
Det är ingen hemlighet att vi har lite olika ingång vad gäller just grön skatteväxling. När det gäller Moderaternas förslag om att sänka bensinskatten med 1 krona har jag fått mycket skäll därhemma för att vi inte har gått med på det. Det är ju inte så konstigt eftersom vi har väldigt långa avstånd.
Jag tycker dock att det mest är ett frieri och en hjälp till stadsbor, som ju redan har kollektivtrafik. Jag kan inte för mitt liv förstå varför vi ska vara med och subventionera bilåkande i städer när ni redan har allt serverat. Sådan lyx finns inte där jag bor.
Man borde i stället titta på ett landsbygdsreseavdrag som kommer dem till gagn som faktiskt behöver det, inte stadsbor som kan ta tunnelbanan till jobbet.
Helena Lindahl (C):
Tack, ministern, för svaret! Ministern får ursäkta, men jag har lite svårt att lita på det ministern säger. En titt i backspegeln visar tyvärr att ministern har ett, måste jag faktiskt säga, något elastiskt sätt att förhålla sig till sanningen. Sommaren 2018 hade debatten om snöröjningen rasat under en lång tid och var även föremål för valdebatt. Jag drev frågan i valet.
Som av en slump dök så ministern upp i en av mina lokaltidningar, Västerbottens Folkblad, och meddelade att situationen inte var acceptabel. Det tycker jag var jättebra. Jag har med mig den intervjun, och jag har skuggat ett litet fält som jag tänkte att jag skulle läsa upp. Så här säger ministern: Det har varit brister i upphandlingar av enskilda vägar som inneburit en risk att vägar inte blir snöröjda.
Därför har vi gett det här uppdraget så att vi ska få ett underlag att hinna säkra fungerande snöröjning till nästa vinter. Detta går inte att misstolka. Ministern säger helt glasklart att Trafikverket har fått uppdraget eftersom snöröjning av enskild väg inte fungerat. Uppdraget skulle ge ett underlag och säkerställa fungerande snöröjning redan till nästa vinter - som alltså är nu.
Jag har även med mig hur uppdraget från ministern var formulerat. Det står faktiskt på två ställen att det avser väg och järnväg. Det är alltså av största vikt att snöröjningen fungerar just där. Det står inte ett ord om enskilda vägar, det som man faktiskt gav uttryck för i artikeln.
Enskilda vägar är som bekant inte statliga, och det innebär kort och gott att Tomas Eneroth i egenskap av minister faktiskt inte var helt sanningsenlig i Västerbottens Folkblad i en viktig fråga alldeles före valet. Det är möjligt att det här kanske är gynnsamt för Socialdemokraterna, herr talman.
Men det är inte gynnsamt för de människor som bor utefter enskilda vägar i norr och som inte vet om deras vägar kommer att plogas i vinter eller inte. Vi har ju haft ganska många möten, utvecklingsplaner och så vidare. Min fråga till ministern är därför: Vad ska ministern göra för att åtgärda problematiken så att drabbade människor ser skillnad i praktiken?
Ministern lovade ju att det skulle ske redan den här vintern.
Helena Lindahl (C):
Det är väldigt intressant att ministern börjar ställa mig till svars när det är ministern själv som har gått ut offentligt och lovat att det här skulle vara löst inför den här vintern. Jag tror att det är ganska många som funderar över varför ministern inte håller det, för till skillnad från mig tror jag att ministern har de verktyg som krävs för att sätta ned foten. Den nuvarande ordningen fungerar inte alls väl.
I så fall skulle vi inte stå och debattera den här frågan nu, och i så fall skulle inte folk uttrycka sig i medierna och på sociala medier eller höra av sig i den omfattning som man faktiskt gör. Ingen har sagt någonting om att gps-märkning på fordon skulle vara dåligt i sig. Det är väl klart att staten måste se över sina kostnader, och man behöver också se var man har sina fordon. Det är ingen som har sagt någonting om det.
Problemet är bara att i och med att man har infört den här gps-märkningen och viteshotet vågar entreprenörer inte ta på sig de här uppdragen fast de ändå åker förbi de enskilda vägarna när de plogar allmän väg. Det här vet ministern. Det här är en stor fråga. När 82-åriga Laila i Storgranberg i Vilhelmina kommun växte upp fick hon ta skidorna till skolan.
I fjol blev hon av med plogningen och riskerar att få ta fram skidorna ännu en gång. Orsaken var att Trafikverkets underentreprenör inte ville ta på sig snöröjningen med anledning av myndighetens nya tidsregler. Hemtjänsten i Robertsfors har ibland svårt att ta sig fram på oplogade vägar, särskilt enskilda vägar. Det här är en följd av Trafikverkets tidsregler. I Kanaans vägförening utanför Vilhelmina fick man förra vintern nöja sig med plogning på torsdagar.
Trafikverkets underentreprenörer vågade inte längre ploga deras byväg på grund av tidsreglerna. Som folk vet snöar det inte bara på torsdagar i norra Sverige. Kostnaden är dessutom skyhög, och vägföreningens kassa räcker helt enkelt inte för att anlita en privat entreprenör som kör flera mil enkom för att ploga en väg på en kilometer. Det tror jag att även ministern är medveten om.
Helena Lindahl (C):
Det kommunala utjämningssystemet är bra. Det finns ju till för att skapa något slags jämlikhet mellan kommuner och landsting för att man ska ha en service av hög kvalitet, oavsett vilken skatt man har i kommunen, var man bor geografiskt eller vad det finns för befolkningsunderlag. Vi vet ju alla att många glesbygdskommuner går på knäna, inte minst i mitt eget hemlän Västerbotten.
För att jämna ut lite av skillnaderna tillsatte regeringen en utredning som tog fram förslag om en omfördelning i kostnadsutjämningsdelen, det vill säga den mindre delen av utjämningssystemet. Utredningen lade fram ett förslag om att glesbygdskommunerna skulle få mer. Men det som hände var att när förslaget varit ute på remiss lade regeringen fram ett förslag om att de här kommunerna skulle få mindre. Hur kunde det komma sig?
Hade glesbygdskommunerna blivit överkompenserade? Var det detta som regeringen tyckte eftersom man lade fram ett annat förslag?
Helena Lindahl (C):
Lars Hjälmered har rätt i att det har tagit tid, många gånger alltför lång tid, att förhandla fram stödet. Men jag kan säga att jag är jätteglad för att Centerpartiet har funnits med vid förhandlingsbordet, för annars är jag rädd att det kanske skulle ha blivit mindre pengar till företagen. Sedan ska jag inte säga att andra inte har bidragit till att sätta press på förhandlingarna.
Det har naturligtvis hjälpt oss. Det som jag egentligen tycker är mest anmärkningsvärt är att det tar en sådan enorm tid innan befintliga stöd kan betalas ut - det finns ju faktiskt pengar avsatta - och att det ska gå så långt att människor ringer varje dag och får beskedet att man inte kan svara på när de ska få besked.
Under tiden kanske de väljer att försätta sitt företag, sitt livsverk, i konkurs. Det är ju inte riktigt det som är tanken. Vi försöker göra det vi kan. Vi sätter press på regeringen och näringsminister Ibrahim Baylan i denna fråga. Vi var med och kallade näringsministern till utskottet. Näringsministern är mycket väl medveten, skulle jag gissa, om denna problematik. Det här måste lösa sig.
Regeringen har naturligtvis gett direktiv till myndigheterna, för det är ändå regeringen som fattar beslut och som har den löpande kontakten med myndigheterna, inte vi. Till exempel ska man stävja skattefusk, vilket har gjort att det tar väldigt lång tid. Därmed inte sagt att det är oviktigt, men man måste kunna hålla två bollar i luften. Det borde kunna gå att både granska och betala ut.
Som jag sa i mitt anförande har Tyskland valt en helt annan väg. Det kanske skulle vara intressant att titta på även för Sverige.
Helena Lindahl (C):
Återigen: Centerpartiet har varit väldigt drivande både för de stöd som finns att söka nu och för de stöd som kommer att kunna sökas nästa år. Problemet är byråkratin kring hanteringen. Detta tycker jag att man ska fokusera på nu, egentligen inte på vems fel det var, varför man inte har gjort si eller så eller varför besluten tog så lång tid.
Jag tror att vi i dagsläget ska se till att få ut pengarna till företagarna, för de står många gånger på ruinens brant. De är ju inte hjälpta av att vi pekar finger, utan nu är det bara att se till att de stöd som är avsatta till företagarna också kommer dem till del.
Det är ju ändå så att företag som har gått i konkurs och fått friställa sin personal inte betalar skatt till staten, och då är det en ännu större förlust, både för staten och för individen, naturligtvis.
Helena Lindahl (C):
Detta är min fjärde debatt i dag. Nu börjar man känna sig lite mör; det tror jag att de flesta här inne gör. Jag vill först yrka bifall till utskottets förslag till beslut rörande Riksrevisionens rapport om regionala strukturfondspartnerskap. Innan jag blev politiskt aktiv jobbade jag i tre år med att leda ett EU-projekt, där pengarna kom från Regionalfonden.
Vi skulle marknadsföra ett turistiskt område med hjälp av en känd ost från norra Sverige, närmare bestämt Västerbotten. Vi får inte göra reklam här inne, så jag måste liksom prata runt omkring. Jag var anställd av Robertsfors kommun - jag kommer därifrån. Det är en liten kommun med 7 000 invånare.
Hade vi inte haft möjlighet att få medfinansiering via EU:s regionalfond hade projektet aldrig blivit av. Och i ärlighetens namn tror jag inte heller att det hade blivit av om pengarna hade hanterats bara genom nationella beslut. De hade förmodligen stoppats in i andra svarta hål någonstans, där de kanske också hade varit nödvändiga.
Med detta vill jag säga att jag tycker att strukturfonderna är enormt viktiga, inte minst för Sveriges landsbygd och mindre kommuner, för att olika projekt som kan vara till nytta ska kunna genomföras.
Jag är också helt övertygad om att det, när coronan har lagt sig och turismen tar vid igen, kommer att finnas stor möjlighet att marknadsföra Sverige som ett intressant besöksmål när det gäller exempelvis matturism. Nu är jag sist ut på banan för dagen.
När det gäller Riksrevisionen har man tittat över detta med regionala strukturfondspartnerskap och själva organisationen. Man ger förslag på förbättringar därför att man tycker att det ibland förekommer jäv i strukturfondspartnerskapen och att det tar för lång tid från beslut av statlig myndighet till dess att det sipprar ned till det lokala.
Vidare håller arbetsmarknaden på att reformeras, och det innebär att regionerna kommer att få en annan roll. Arbetsmarknadspolitiken kommer att förändras i grunden. Jag tror också att det är nödvändigt att besluten går lite snabbare.
Min egen erfarenhet är att det tog väldigt lång tid innan staten hade fattat sitt beslut och det hade sipprat ned och blivit till ett faktiskt beslut hos det lokala projektet. Detta ser olika ut i olika strukturfondspartnerskap. Jag tror att det är väldigt viktigt att man har möjlighet att se över detta.
Vi är för denna översyn, precis som alla andra, men vi är kanske lite mer otåliga. Regeringen brukar inte tycka om tillkännagivanden, oavsett partifärg. Man vill hålla tillbaka dem och säger att det är att slå in öppna dörrar. Oppositionen tycker annorlunda. För Centerpartiets del är vi väldigt måna om projekten och om de kommuner som väntar på besked.
Vi vill att det ska gå så snabbt som möjligt, och vi vill försäkra oss om att besluten, även om vi gör en översyn, ska fokusera på att vara lokala och regionala. Jag säger detta därför att erfarenheten från riksdagen är att dessa intressen inte alltid tas till vara - tyvärr inte alltid av regeringen heller. Det är därför vi vill vara övertydliga.
Helena Lindahl (C):
Stort tack för svaret, Mikael Damberg, och för möjligheten att debattera utmaningen för de små mackarna på landsbygden! Tyvärr är ministerns svar inte någon tröst för enskilda mackägare eller för alla hundratusentals landsbygdsboende som faktiskt är beroende av den service som mackarna tillhandahåller.
Jag är fullt medveten om att mackarna kan få stöd för de investeringar som regeringen via MSB har beslutat att man ska genomföra. Men det är klart att det är betydligt lättare för stora drivmedelskedjor, för de har ju pengar och en helt annan buffert. De har råd att göra en investering på hundratusentals kronor och ibland miljoner. Fru talman! Det är dock inte för deras skull vi står här i dag. Vi står här för att stödet ska sökas retroaktivt.
Som ordet antyder innebär det att man kan få tillbaka pengar i form av stöd efter det att man har gjort investeringen. Det är där vi har pudelns kärna. Det hjälper egentligen inte de här många hundra små privata mackarna runt om i landet, som inte sitter på de här pengarna. De får inte heller låna från banken; det är också ett faktum.
Det är många gånger inte någon lukrativ verksamhet att bedriva mack på landsbygden. Det här tror jag att ministern känner till, och jag blir lite bekymrad när jag hör Mikael Damberg trots detta antyda att mackarna har god tillgång till stöd. Det är många gånger inte sant - inte i praktiken.
Det stöd som ministern gömmer sig bakom stänger helt enkelt ute de minsta, som har störst behov av stödpengarna. Fru talman! Om inte ministern ser det orimliga i att påstå att det här ska leda till att det blir mer attraktivt att bo, verka och leva på landsbygden och åtnjuta kommersiell service finns det starka skäl att oroa sig. Det är inte skarpt läge än.
Som ministern sa är det ett år kvar tills de här reglerna träder i kraft. Då finns det också en möjlighet att hitta en lösning som gör att de minsta landsbygdsmackarna faktiskt kan göra den här investeringen. Fru talman! En mack på landsbygden tillhandahåller ofta inte bara drivmedel.
Som ministern säkert också vet är en mack ofta hjärtat på en mindre ort, ett nav där man kan handla livsmedel och som har postservice, paketutlämning och utlämning av varor från Systembolaget. Många gånger kan man också ge turistinformation. Men vad händer om allt det här försvinner? Och dessutom: Vad betyder det för civilförsvaret om det inte finns drivmedel?
Tänk, fru talman, om det blir allvarliga skogsbränder. Då behöver den lokala brandkåren tillgång till drivmedel, och det väldigt snabbt. Om macken läggs ned måste mackägaren sedan ändå betala saneringskostnaden. Är det så att man går i konkurs faller det hela på kommunen.
Målet kan knappast vara att servicen på landsbygden försvinner och att kostnaderna till slut dumpas på små och många gånger väldigt fattiga kommuner.