Finn Bengtsson (M):
När jag har hört diskussionen så här långt i kammaren måste jag ge en eloge till mina allianskamrater som på många sätt belyser de viktiga inslagen i förändringen av sjukvårdspolitiken, som har gjorts av alliansregeringen. Samtidigt beklagar jag de få men - ja, vad ska vi säga? - väldigt inriktade enskilda frågor som lyfts fram av oppositionen. Här har faktiskt regeringen tillsammans med sina myndigheter initiativ när det gäller att komma fram till en bättre grund för att fatta ett beslut.
Därför kan det inte rimligen vara detta som behöver lyftas fram i en sådan här viktig debatt som berör hela hälso- och sjukvården. Jag har begärt ordet för att i stället fokusera på en väldigt viktig motion från Moderaternas senaste förbundsstämma i Östergötland, motionen So593. Det är en motion som inte kommenteras i utskottstexten och som därför kan behöva ett litet förtydligande.
Visionen i motion So593 utgår från ett synsätt som tydliggör att samhällets kostnader för sjukvård omöjligt kan skiljas från samhällets samlade kostnader för sjukdom, om rättvisande kostnadseffektivitet i grunden ska kunna uppnås när det gäller våra skattemedel för denna kärnverksamhet i den svenska välfärden. Men så här är det tyvärr i dag.
Sjukvårdshuvudmännen, det vill säga de 21 landstingen, har ett delat ansvar med staten för att ge en rättvis och lika sjukvård efter behov till befolkningen enligt hälso- och sjukvårdslagen, precis som Anders Andersson nyss nämnde. Men landstingen prioriterar inte sällan att först och främst leva upp till kommunallagens krav på budgetbalans.
Det gör att det är statens helt egna ansvar att se till att resurser finns även för sjukdom där man inte får sjukvård, genom ersättning från den offentliga sjukförsäkringen. Utgifter i denna sjukförsäkring överstiger vida de utgifter vi har för sjukvård. Fru talman!
Så kallade direkta utgifter för sjukvård, det vill säga öppen- och slutenvård samt behandlings- och uppföljningskostnader, utgör blott cirka en femtedel av de indirekta utgifterna för sjukvård, det vill säga kort- och långtidssjukskrivningar, förtida pensioneringar och även förtida död. Där uppskattar man att samhällets kostnader motsvarar cirka fyra femtedelar av våra gemensamma utgifter för sjukdom.
Det här leder lätt till ett kattrakande om resurser där landstingen för att inte höja landstingsskatten ransonerar med sjukvård, ibland så mycket att ohälsotalen ökar. Och sjukförsäkringen belastas till det yttersta utan att fler blir friska och kan återfå egen förmåga och därmed stimuleras till att arbeta och försörja sig själva. När socialister har styrt Sverige har det varit ännu värre.
Då har såväl landstingsskatt som statlig skatt taxerats ut av alla medborgare, betydligt högre än i dag, samtidigt som sjukvård har ransonerats, köerna till vården har ökat och fler än färre har funnit sin räddning för att överleva i sjukförsäkringen snarare än i en sundare livsstil med eget lönearbete eller eget företagande.
Men att fortsatt skilja på kostnaderna för sjukvård som ger effekt från kostnader för sjukdom i ett ineffektivt sjukvårdssystem kommer ständigt att ge upphov till dessa förödande effekter, oavsett vem som styr landet.
I motion So593 från Moderaterna i Östergötland föreslås därför att en översyn ska göras när det gäller hur de solidariskt finansierade utgifterna för sjukvård och för sjukdom kan ses som ett sammantaget politiskt ansvar för nationen Sverige och betalas över skattsedeln. Förslaget är både innovativt och framsynt, men det kräver grundlagsändringar, vilket gör att det tyvärr inte är aktuellt att gå vidare med det redan under denna mandatperiod.
Men eftersom framtiden är oss gemensam borde det vara möjligt att under nästa mandatperiod överväga ett obligatoriskt nationellt försäkringssystem för alla människor i vårt land. Det skulle innefatta hela sjukvårdens kostnader och därmed också ersätta de utgifter som sjukdom förorsakar medborgarna när sjukvården sviktar. Fru talman!
Ett system med en obligatorisk nationell sjukvårdsförsäkring som komplement till sjukförsäkringen skulle enligt Moderaterna i Östergötland kunna förskjuta fokus från sjukvården som kostnadsdrivande till att den blir kostnadsbesparande i kampen mot sjukdom. Sjukförsäkringens ibland slentrianmässiga och för samhället kontraproduktiva utgifter skulle då bättre kunna bekämpas.
Ett sådant modernt trygghetssystem för vår hälsas och arbetslinjens bästa innebär att en framtida reformering av den över 150 år gamla landstingsstrukturen i vårt land äntligen kan komma upp på bordet för en hälsosam diskussion. Fru talman!
Jag vill påpeka att Alliansen i dagens debatt har visat på hur vi ansvarsfullt inom ramarna för vårt landstingssystem arbetar för att effektivisera vården och har lyckats med detta samtidigt som vi har gett visioner för framtiden. Vi kan förhoppningsvis hitta en bred parlamentarisk samsyn kring att garantera sjukvården även efter nästa mandatperiod i framtiden.
Det är tråkigt att oppositionen enbart kan fokusera på enskilda isolerade frågor och inte har överblicken över framtiden för Sveriges sjukvård.