Ingela Nylund Watz (S):
Jag tackar socialministern för svaret. Jag börjar med ett citat: "Vi som arbetar med den gravida och födande kvinnan såväl som det nyfödda barnet och familjen kan inte fortsätta att ta ansvar för den vård vi bedriver under de förhållanden som råder."
Citatet är hämtat ur det öppna brev som barnmorskorna på samtliga förlossningskliniker i Stockholms län gick ut med till politiker, beslutsfattare, arbetsgivare och allmänhet i februari förra året.
Brevet fick ett väldigt stort genomslag och riktade ett verkligt skarpt och avslöjande ljus på brister i såväl ledarskap som planering och uppföljning av förlossningsvården i Stockholms läns landsting. Sedan dess har ytterligare en förlossningsklinik öppnat i Stockholm, BB Sophia.
Därmed har det blivit ytterligare en klinik som deltar i dragkampen om de alltför få barnmorskorna i länet. Att det skulle öppnas ännu en klinik i förlossningsvården har varit känt sedan 2010. Det borde givetvis ha gett ansvariga politiker stora möjligheter och gott om tid att göra vettiga konsekvensanalyser och planera på bästa möjliga sätt.
Men det blev inte så. I stället blev det kaos. Fru talman! Jag noterar att statsrådet inte vill se något samband mellan den fria etableringsrätten och den brist på barnmorskor som nu råder i Stockholms läns landsting.
För egen del påstår jag dock att det uppkomna läget visar att den fria etableringsrätten i kombination med ett bristande politiskt ledarskap för planering och uppföljning leder till den här typen av konsekvenser.
Men jag hoppas nu verkligen att statsrådet har noterat att de ansvariga allianskollegerna i Stockholms läns landsting har hanterat förberedelserna inför och planeringen av nyetableringen av BB Sophia på ett minst sagt oproffsigt och taffligt sätt. Därför har den i och för sig så välkomna så kallade kapacitetsökningen i förlossningsvården bara blivit en chimär. Vad betyder fler kliniker om de inte kan bemannas?
Vad betyder fler kliniker när man drar personal från andra tidigare befintliga kliniker? Det betyder ingenting annat än att pressen och arbetsbördan på personalen ökar på samtliga kliniker. Fru talman! Att utbilda en förlösande barnmorska tar mellan sju och nio år. I Stockholm går det i dag ut 64 barnmorskestudenter per år, 34 per termin.
Många av dem blir aldrig verksamma som barnmorskor utan gör helt andra karriärval. Bakgrunden till att det är så är enkel. Det är den stressiga arbetsmiljön, känslan av otillräcklighet och en enorm arbetsbörda som helt enkelt inte lockar.
Lägger man därtill att lönen upplevs som låg och att karriärvägarna i princip är helt obefintliga inser man snabbt varför situationen blivit som den blivit och att många väljer att arbeta deltid. På min konkreta fråga om vilka åtgärder statsrådet tänker vidta för att trygga bemanningen får jag inget vettigt svar. Ministern hänvisar till den nationella samordnaren.
Jag blir bekymrad över svaret, eftersom det tar så lång tid att utbilda barnmorskor och krisen i förlossningsvården är här och nu. Stockholm växer med två busslaster per dag. Dessutom är situationen minst lika ansträngd i flera andra storstadsregioner. Därför skulle jag vilja fråga socialministern: Vad behöver hända i förlossningsvården innan regeringen vaknar på allvar?