Sven Otto Littorin (M):
Vi ska vara principfasta i våra mål. Full sysselsättning måste vara det enda fokus vi har när vi arbetar. Men vi måste vara pragmatiska och ödmjuka i de verktyg vi använder oss av. Det är bland annat med den bakgrunden som vi nu utvidgar nystartsjobben till offentlig sektor och också till deltidarna. Elisabeth Svantesson frågade mig vilka förhoppningar vi har och hur vi ser på denna utveckling.
Jag ska inte ägna mig åt att prognostisera, men åtminstone flera tusen måste vara målet. Återigen skulle jag vilja vända på det och konstatera att vi har 200 000 som är berättigade. Det är klart att vår målsättning, precis som Elisabeth själv sade i den andra inläggsrundan, måste vara att försöka hitta formerna som gör att så många som möjligt av dessa har en möjlighet att komma in. Jag tror att det finns ett behov i offentlig sektor.
Det finns generationsväxlingsproblematik och annat som definitivt gör det attraktivt att anställa personer genom nystartsjobbskonstruktionen. Jag ser verkligen fram emot detta. När Patrik Björck diskuterar blir det bara högre och högre vevning i debatten.
När vi började debattera för ett drygt år sedan var det lite lugnare. Men nu står jag i ruinerna av arbetsmarknadspolitiken och hur det nu var Patrik så livfullt ägnade sig åt att beskriva det vi gör. Jag vill påminna om två saker. Den ena är det vanliga socialdemokratiska tricksandet med siffrorna. Ni blåste upp utvecklingen under 2006 genom att till exempel i de siffror som Patrik Björck nämner räkna in friår, utbildningsvikariat och plusjobb och vad det nu var.
Men med all respekt, om vi menar jobb som är permanenta anställningar, riktiga jobb, om man får kalla det för det, så var det en avsevärt lägre siffra och absolut inget att yvas över. Åtminstone kunde ni inte yvas över det under valrörelsen, för det var en bidragande orsak till valförlusten, om jag bara får påminna om det. Det andra är att vi nu har den snabbast sjunkande arbetslösheten i hela OECD-området. Månad efter månad ser vi oerhört starka siffror, vilket ni är väl medvetna om.
Det är förmodligen därför som dessa debatter inte får något som helst medialt genomslag. Det blir - ursäkta språket, fru talman - nästan patetiskt när ni beskriver det som ruinerna av arbetsmarknadens utveckling när det är precis det omvända vi ser. Lite balans tycker jag att vi ska ha. Luciano Astudillo pratar om lite olika saker. En sak fastnade jag för. Det handlade om jobbskatteavdraget och dess betydelse.
Det ska inte underskattas. Det är därför som en labourregering, en socialdemokratisk regering, i Australien håller på att genomföra motsvarande jobbskatteavdrag av precis samma skäl och med samma retorik som vi gjorde detta. Jag tror att Luciano Astudillo hade missuppfattat det jag brukar beskriva som de tre benen i vår arbetsmarknadspolitik. Det är ganska enkelt. För det första ska det löna sig att arbeta. Det måste löna sig mer att arbeta än att inte arbeta. Det är inte orimligt. För det andra ska det bli billigare och enklare att anställa.
För det tredje ska vi se till att matchningsfunktionen fungerar bättre. Det är min elevator pitch , som det brukar kallas när man på ett snabbt sätt ska försöka beskriva vad det är vi håller på med. I detta ingår en del saker som är enkla att beskriva och svårare att genomföra. Det handlar om jobbskatteavdrag, förändringar i arbetslöshetsförsäkringen, sänkta arbetsgivaravgifter när man ska anställa, förändrad myndighetsstruktur i Ams, de olika garantier vi har infört och vad det nu kan vara.
Det handlar också om utbildningspolitikens betydelse och koppling till arbetsmarknaden. Jag säger precis som Elisabeth sade, nämligen att nystartsjobben var en åtgärd bland många. Vi ska utvärdera detta, och jag är fullständigt beredd att ändra om vi kan hitta ytterligare vassa saker för att göra det ännu bättre.