Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Efter Hans Wallmarks inlägg kan man konstatera att det är fråga om vad man möjligen skulle ha gjort eller inte ha gjort. Jag har uppfattat att varken Hans Wallmark eller Bo Bernhardsson är nöjd. När det gäller ärendet måste jag påpeka att det är märkt som ett notifieringsärende, inte som ett klagomålsärende.
Jag hoppas att vi kan föra bort detta trots allt ur diskussionen, även om vi är överens om att vi tycker att det här borde ha varit ett offentligt klagomål. Det Bo Bernhardsson säger är trots allt att vi ska strunta i kommissionens synpunkter. Det är liksom kontentan.
Och vår absolut klara uppfattning, efter en lång dialog med många olika möten, telefonsamtal och mejlkontakter, är att det hade varit en mycket riskfylld process. Det kanske hade slutat så som jag har förstått att Hans Wallmark nu hoppas.
Men det är inte regeringens uppfattning, och därför får man ändå konstatera att den argumentation som regeringen har haft när det gäller att bevara presstödet, inte minst därför att det bidrar till en mediemångfald, har varit synpunkter som kommissionen, eller i det här fallet konkurrensdirektoratet, faktiskt har tagit till sig, tvärtemot vad många av oss kanske trodde från första början. Var startade processen?
frågar Bo Bernhardsson ånyo - vi har haft en tidigare interpellationsdebatt om det, och frågan ställdes också i förra replikomgången. Jag får ånyo svara: Ja, det var de förändringar som den förra regeringen och riksdagen beslutade om, det vill säga höjningarna. Flera, inte minst från Bo Bernhardssons parti, har sagt att vi kommer att ta bort presstödet.
Vi kan då konstatera, precis som Hans Wallmark sade, att presstödet troligen under nästa år kommer att vara högre än vad det är i år. Självklart finns det inget försvar för monopol. Det finns ingen som vill ha monopol. Det man konstaterar från konkurrensdirektoratets sida är att situationen i storstäderna är annorlunda.
Det finns en annan mediemångfald där än vad det finns ute på orter där det kanske bara finns en enda tidning. Vi har också en situation i dag där annonsmarknaden och distributionskanalerna ser annorlunda ut. Det finns inte längre nationella gränser som styr det här utan nu är det ett globalt samhälle vi lever i på gott och ont.
Det onda kan väl då möjligen bestå i att vi inte alltid själva kan avgöra det som vi uppfattar som våra egna frågor, utan det blir större än så. Jag tycker ändå att Bo Bernhardsson skulle kunna ge oss det erkännandet att vi, trots det som Hans Wallmark säger, faktiskt har gjort vad vi har kunnat för att försvara presstödet.
Lennart Pettersson utgår i sina inlägg ifrån att storstadstidningarna, i det här fallet Svenska Dagbladet och Skånska Dagbladet, skulle läggas ned, och det är ju långt ifrån säkert. Både branschföreträdarna, tidningarna och forskare som till exempel Ingela Wadbring vid Göteborgs universitet, en välrenommerad medieforskare, hävdar att så absolut inte behöver bli fallet.
Det är också därför vi har lagt ned väldigt mycket möda på att argumentera för att om nu storstadsstödet ska dras ned måste det ske över en längre period än vad direktoratet från början krävde, det vill säga fem år i stället för två tre år, därför att vi inser att det kommer att bli en besvärlig process.