KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Pehrson (L):
Jag tackar Karl Gustav Abramsson för hans fortsatta intresse för en budget i balans. Det är verkligen viktigt att höra oppositionens företrädare prata om ansvarsfullhet när det gäller att hantera statens ekonomi. Jag tycker att vi ska ta fasta på det i alla utskott och i allt arbete här i riksdagen. Jag förstår att K G Abramsson är ivrig, men vi tänker, som man brukar, komma med budgetpropositionen för nästa år i höst.
Jag kan försäkra K G Abramsson att vi kommer att se till att det finns resurser så att de poliser som vi nu utbildar kan anställas på de villkor som vi är överens om i Sverige mellan fack och arbetsgivare. Jag tycker att man ska vara noga med att fundera på historien. Ni bar ansvaret i tolv år. Det blev ett par hundra fler poliser. Vi såg att detta inte räckte. Sverige är ett stort land. Sverige är ett fantastiskt land.
Vi vet att fler synliga poliser är ett av de bästa sätten att förebygga brott ur polisiärt perspektiv. Det ska utredas brott, det ska klaras upp brott och människor ska lagföras. Då krävs det många poliser. Det låter nu som om Socialdemokraterna är öppna för att vi ska ha färre poliser i Sverige. Det känns väldigt defensivt. Jag beklagar det. Vi återkommer till diskussionen om numerär vid annat tillfälle.
Frågan om utbildning hänger också lite ihop med ekonomin. Jag håller med om att utredningen har tagits emot väl av de flesta remissinstanserna. Jag tycker själv att det finns mycket klokt i den. Jag möter också många poliser som säger att det nog är jättebra med alla satsningar på rättsväsendet och nya verktyg och att de ser fram emot detta. Just polisutbildningen är inte den stora utmaningen.
Man känner inte att de som kommer är outbildade, men däremot har de svårt att köra bil och svårt att känna sig säkra i gatumiljön. Där har vi den stora utmaningen. Man kanske ska fundera på andra sätt än vad utredningen föreslog för att man ska få lite mer praktik. Låt oss återkomma. Jag tror att vi kommer att få se detta under mandatperioden. Det är i alla fall mitt mål.
Johan Pehrson (L):
Jag tycker att Lena Olsson berör mycket viktiga saker här. Hur ska ekonomin förvaltas och skötas hos svensk polis? Jag kan då notera att Lena Olssons parti nu i opposition har en annan inställning till de organ som har att granska effektiviteten i staten.
När du hade förmånen att vara i majoritet tyckte Vänsterpartiet minsann att det var ganska bra så som det var, och man ville inte se till att vi gick vidare med den rapport som fanns från Riksrevisionen då. Nu tittar Ekonomistyrningsverket på detta och har en hel del allvarlig kritik. Jag tycker att man måste ha med sig detta. Vi i majoriteten ser nu till att styra den svenska polisen via Justitiedepartementet och våra regeringsföreträdare där.
I den formella styrningen och de månatliga kontakterna med cheferna gör vi detta för att se till att pengarna ska användas på ett mycket ansvarsfullt sätt. Frågan om de civilanställda har tagits upp här. Jag tror att den kommer upp i debatten senare också. Och ska jag vara självkritisk - det försöker jag också vara - kan jag säga att jag tyckte att vi möjligtvis hade ett par kronor för mycket i anslag till polisen i början av mandatperioden, för det ledde till en väldigt kraftig ökning av antalet civilanställda.
Det var bra, för det fanns så att säga ännu inga poliser att anställa. Om man nu växlar några av de kanske hundratals för att inte säga tusentals fler civilanställda som finns nu jämfört med hur många det fanns när mandatperioden började är det klart att det inte behöver vara dåligt för verksamheten. Också den civila verksamheten och administrationsstödet utvecklas och blir mer effektiva.
Det är bara att konstatera att Vänsterpartiets lösning igen på eventuella tillkortakommanden vad gäller ekonomin i all offentlig verksamhet är höjda skatter. Det är en annan debatt och en annan fråga. Men för Folkpartiets och alliansens del är inte det vägen framåt. Vi tror inte att vi i den internationella chockkonjunktur vi befinner oss i ska sätta i gång att höja skatten på till exempel arbete. Det vore katastrofalt.
Johan Pehrson (L):
Om vi ska ta allvarligt på det här, vilket jag vet att Lena Olsson gör - det gör jag också - kan jag säga att det är många människor som upplever att det gör "ont, det gör ont, det gör ont". Så som den internationella konjunkturen nu drabbar Sverige, där människor går från jobb till varsel till arbetslöshet, är det fruktansvärt. Jag vill säga att all den kraft som regeringen lägger på att möta detta handlar om att se till att människor så långt som möjligt kan ha kvar sina jobb.
Man ska kunna ha drägliga förhållanden under tiden, och vi vill se till att vi snart får fram de nya jobben så att människor kan gå tillbaka till riktiga jobb. Jag vill understryka den ekonomiska teori som åtminstone vi i Folkpartiet och, vill jag påstå, hela alliansen står helt bakom, nämligen att vi tror att man kan få mer välfärd genom att människor kommer i arbete och sysselsättning. Det är så att säga inte högre beskattning som med automatik leder till att det blir mer pengar i statskassan.
Vi vet om att högre skatt kan driva ut kunskap, kapital och människor från vårt land. Då blir det färre skattebetalare och mindre pengar till sjukvård, arbetsmarknadspolitik och polis. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg en sak.
Jag ska gärna efter den här debatten gå in och titta - vi kanske kan göra det tillsammans, Lena Olsson - exakt hur många civilanställda polisen i dag har hemma i ditt län jämfört med hur många de hade när den här regeringen tillträdde. Jag tror faktiskt att det är fler civilanställda som i dag jobbar, hjälper till och ger viktig stöttning till polisen i ditt län. Enligt de senaste uppgifter jag såg för hela landet är det betydligt fler nu, och då är det rimligen så också för ditt län.
Den där argumentationen förstår jag inte riktigt. Vi ska ha många duktiga civilanställda som dels sköter viktig administration inom polisen, dels gör andra viktiga, tycker jag i alla fall, uppgifter inom polisen som experter. Det är bra för polisen som helhet. Vi måste hålla oss till sanningen. Så länge det är fler civilanställda inom svensk polis än när vi tillträdde kan man inte kalla det en minskning och en katastrof. Då måste det ha varit en tokkatastrof när vi tillträdde.
Johan Pehrson (L):
Jag är glad att Margareta Persson lyfte upp frågan om samarbete, för vi har samarbete på rättsområdet. Vi formulerar just nu detta tillsammans. Vi har möten om inte dagligen så i alla fall veckovis för att processa och se vad som ligger på agendan på rättsområdet för de kommande åren. Vi vill öppet och ärligt redovisa för väljarna vad vi vill göra om de röstar på oss.
Jag kan konstatera att detta inte finns hos oppositionen. Jag ska inte påstå att jag står Margareta Persson nära men jag har förståelse för och vet att vi på detta område har rätt mycket samsyn. Margareta Persson har dock här lierat sig med personer som har naivitet som bärande kännetecken när det gäller att bekämpa grova brott.
Jag ska inte agera äktenskapsmäklare, men Margareta Perssons samarbete med dessa partier försvagar på lång sikt kraften i den svenska brottsbekämpningen, om de mot förmodan skulle få väljarnas förtroende. Det är alltså där problemet ligger.
Jag vill inte demonisera detta utan bara understryka att några av våra kolleger framställde det som att vi var eniga men under ytan finns det personer som är mycket avogt inställda till en effektiv brottsbekämpning, alltså för att möta en ganska grov brottslighet. Margareta Persson är det dock inte, och jag tror att vi även fortsatt kommer att ha en samsyn på en del områden. Sedan ligger det i oppositionens roll att tycka att det ska vara mer och att det ska gå fortare.
Man bortser alltid från det som faktiskt levereras varje dag, inte minst när det gäller att skapa effektivitet i rättsväsendet. Vi återkommer. Vi kommer att tillsammans redovisa vad det är vi vill. Det vore en välgärning om vänsteroppositionen också gjorde det.
Johan Pehrson (L):
Vi står inte direkt handfallna på det här området. Det kommer mängder av propositioner. Om man lyssnar på personer, som man gör ibland, och tar del av vad Lagrådet gör visar det sig att de har en överhettning som de inte upplevt på 150 år. De är helt överbelamrade, vilket beror på att vi levererar så många förslag på det här området. Det gör vi eftersom vi känner att det finns mycket att göra.
Jag hoppas att vi kommer fram till förslag dels vad gäller polisutbildning, alltså kompetensinnehåll hos svensk polis samt organisation, dels att vi snart får regler för teledatalagen. Nu är Vänsterpartiet och Miljöpartiet inte närvarande i kammaren, men för mig som liberal innehåller lagförslaget integritetsöverväganden som är rätt substantiella. Jag tycker inte att det är en lätt fråga. Jag förstår att polisen i bekämpningen av grova brott måste kunna gå in och kolla telefonlistor för att se hur samtal har gått till.
Jag höll dock på att sätta kaffet i vrångstrupen när jag såg att Vänsterpartiet och Miljöpartiet, enligt ett pressmeddelande från Socialdemokraterna eller vad det var, är överens om detta. De har varit emot förslaget sedan EU uppfanns. Det hela är mycket märkligt. Jag vill se samlade förslag. Sedan kan varken Margareta Persson eller Johan Pehrson göra sina liv ogjorda och inte sina politiska historier heller.
Jag tycker att det är bra att vi under den förra mandatperioden hade en bred samsyn. Vi såg till att en i riksdagen svagt förankrad s-märkt regering fick stöd från oppositionen i viktiga frågor när Socialdemokraternas nuvarande kompisar redovisade en naivitet, som jag berättade om tidigare, och framför allt var helt hjälplösa när det gällde att bekämpa brott.
Johan Pehrson (L):
På fråga A är svaret att jag tror att akademisk utbildning är bra. Jag tror att det är viktigt för de poliser som i dag utbildas på universiteten i Växjö och Umeå, eller för den delen ute på Sörentorp - redan rätt många akademiker, mina vänner. De ska samverka med människor inom skola, sjukvård och socialtjänst för att bygga ett tryggare och säkrare Sverige, minska brottsligheten, öka tryggheten och minska misären i vårt samhälle.
Det är klart att det är mycket viktigt att de talar samma språk. Därför tror jag att det är viktigt att detta förs in på universitet och högskolor. Jag kan dock inte nu exakt säga att jag har bestämt mig för om det ska vara en sektorshögskola eller om det ska vara öppet för alla att söka och man sedan direkt ska ha anställningstrygghet. Det tycker jag kräver viss eftertanke. Dessutom kostar saker och ting pengar. Jag tycker att man ska vara noga med att ta reda på vad det kostar.
Det gäller att genomföra reformer som blir bra, för annars blir det ytterligare en socialdemokratisk närpolisreform som kostar miljarder. Två och en halv timme efter det att den genomförts tar man bort den. Vi kan inte hålla på så när vi leder vårt land och har ansvar för skattebetalarnas pengar. Med de tillskott vi har fått blir, tycker jag, polisen allt bättre på att fokusera på den grova brottsligheten.
De GOB:ar som nu finns för grov organiserad brottslighet regionalt är ett viktigt steg för att markera att en enda myndighet inte själv kan ta ansvar för kriminella nätverk som verkar över en stor yta - ibland över en stor yta internationellt. Därför tycker vi att det här har varit bra. Men jag skulle gärna se att man kunde kraftsamla ytterligare.
Jag tycker också att man ärligt ska säga att det för Folkpartiets del inbegriper en större reform där det gäller att sy in Ekobrottsmyndigheten och andra myndigheter och att se över hela departementsstrukturen. Inte heller det görs på en dag. Också detta kräver eftertanke. Jag förstår att det är svårt för oppositionen att använda sig av begreppet "eftertanke".
Johan Pehrson (L):
Jag vill understryka att jag, till skillnad från Thomas Bodström, inte gör en enskild fråga till en sorts avgudabild som säger: Bara vi genomför teledatalagringsdirektivet kommer freden att infinna sig i stort sett i hela världen och alla brottslingar att springa och gömma sig. Det är faktiskt så att teledatalagring redan används.
Exakt nu, denna sekund, tror jag att det finns de som sitter och jobbar med detta och säkert på flera myndigheter i Sverige, så detta finns. Men det finns också en oro för att tillgången till dessa viktiga data för att kunna utreda och klarlägga när det gäller misstänkta personer - efter rätt tydliga rättssäkerhetsgarantier, precis som finns i dag - begränsas i framtiden när telekommunikationstjänsterna förändras.
Därför tror jag att det är viktigt att införa regleringar också för telefonfakturor helt enkelt. Men när man gör det måste man ha en viss respekt för att detta ändå innebär att man, att staten, kan ta reda på var du har befunnit dig. Thomas Bodström, du har en känsla av att allt är svart och vitt. Vi försöker se det hela något mer komplicerat. Det handlar om det. Därför är frågan inte färdigutredd ännu. Vi vill göra vissa överväganden som är svåra. Du vill göra allting enkelt.
Det är på samma sätt när det gäller enmyndigheten. Jag sade väl i mitt anförande att det när du senast omorganiserade polisen blev katastrof. Man måste någorlunda veta vart man vill. Nu ser vi utvecklingen när det gäller enheten för grov brottslighet, kriminalunderrättelsetjänsterna. Vi ser att vissa myndigheter tillåts få nya ledningsstrukturer. Det är ett sätt att pröva sig fram. Men det är klart att det börjar bli dags för oss att ta ett helhetsgrepp.
Tyvärr måste jag upplysa Thomas Bodström om att detta kommer att föregås av en utredning, så det kommer att ta ytterligare en tid. Det är inte så att man i morgon kan trycka på en knapp efter det att du ritat något på ett papper och diktat till det. Så fungerar det inte.
Johan Pehrson (L):
Ja, jag skulle vilja att det var möjligt. Orsaken till att vi inte har kriminaliserat det är att det framförts rättssäkerhetsaspekter från rätt tunga laginstanser. Det finns ganska tunga invändningar mot detta. När jag pratar med svenska poliser som jobbar med säkerhet på våra vägar pratar de om mängder av saker. Ibland kommer frågan om eftersupning upp. De har hört eller själva varit med om att detta förekommit.
Senast jag var på en utfrågning om detta rörde det sig om ett tjugo-trettiotal fall per år där detta påstods. Ofta kan man ändå bevisa att personen faktiskt har dragit i sig en sjuttifemma brännvin efter att ha kört på någon i en trafikkorsning med förklaringen: Jag mådde så dåligt och blev så nervös. Som det funkar med utandningsprov och blodprov kan man i regel bevisa att personen har gjort detta efteråt, och då blir personen dömd.
I något enstaka fall kan en person tänkas klara sig undan med detta. Det har funnits några sådana exempel. Slutet på detta långa svar är: Jag kommer inte att ge upp tanken på att detta är något som vi eftersöker. Men jag borde också meddela Socialdemokraterna att för oss i Folkpartiet är frågorna om rättssäkerhet mycket centrala, och vi slarvar aldrig med dessa frågor. Vi kommer inte att kunna leverera ett förslag förrän vi har hittat ett förslag som får godkänt ur rättssäkerhetsaspekt.
Det är orsaken. Jag är lite förvånad över att Socialdemokraterna ser så lättvindigt på detta med rättssäkerhet när det gäller också den här typen av brottslighet.
Johan Pehrson (L):
Jag vill be Kerstin Haglö reflektera över att om Socialdemokraterna regerade i tolv år utan att komma fram med något förslag kan det tänkas att det hade att göra med att detta är lite komplicerat. Den tanken slår i alla fall mig. Den norska lagstiftningen ligger på mitt rum, och jag har tittat på den.
Den har dock långt ifrån löst problemet med supande och bilkörning i Norge. Det här är en detalj, om än viktig. Rättssäkerhet är alltid en kostnad. Vi kommer att behandla intressekonflikten mellan effektivitet och rättssäkerhet i nästa debatt.
Om en nykter person har varit med om en trafikolycka och blir chockad och häller i sig brännvin som ligger i vägkanten, ska den personen ändå dömas? Det är en konstig syn på människor som mår dåligt. Jag håller med om att de flesta antagligen ljuger men om det är sanning ska man ha rätt att bevisa sin oskuld. Du kommer inte runt problemet, Kerstin Haglö. Det kommer ändå att bli blodprov som ska prövas och så vidare.
Jag uppskattar att du begärde replik på mig, Kerstin Haglö, men ser man på hela straffrätten och vad vi gör där har du verkligen fokuserat på en detalj. Rattfylleri är en viktig fråga, men det finns större grepp att ta om man vill komma till rätta med detta. Ett är att se till att de som kör ihjäl folk får skärpt straff. Sätter man sig i en bil måste man ta ansvar.
Att köra onykter kan liknas vid att springa runt med en osäkrad pistol och skjuta prick. Då kan folk drabbas. Nu skärper vi straffen, och det är ett viktigt steg på vägen.
Johan Pehrson (L):
Frågan om tortyr har funnits på dagordningen sedan 1986. Brott som att slipa av tatueringar med vinkelslip, sticka folk med knivar och bränna folk med cigarretter är förbjudna i svensk lag i dag; det är inte straffritt. Frågan är om det ska finnas ett särskilt tortyrbrott. Vi tar ett steg för att ytterligare markera genom att skärpa straffen för mycket grova brott som är organiserade.
Vi kommer naturligtvis att fortsätta titta på och bereda frågan om tortyrbrott, men inom FN tycker man inte att vi tar för lätt på detta - framför allt inte efter vår skärpning av synen på denna typ av bestialiska brott. Vad gäller folkmord hoppas jag att vi kan återkomma ganska snart. Samma sak gäller dock här. Det är inte tillåtet att springa runt och mörda folk i mängd.
Det finns dock komplicerade folkrättsliga förbindelser som vi ska bemöta. Vi hoppas som sagt kunna återkomma i frågan. Det är det besked du kan få av mig. Jag gick lite hårt åt Vänsterpartiet när det gällde narkotikan. Jag tror inte att det ligger någon knarkromantik bakom ditt engagemang, Lena Olsson. Du vill helt säkert också minska narkotikans skadeverkningar.
Bland dem jag träffar ute i verkligheten som jobbar i frontlinjens knarkträsk med dem som drabbas av brotten, begår brotten och skapar misären är det ingen som efterfrågar en avkriminalisering av självdrogandet. Att det är kriminellt är ett sätt att bekämpa det. Det ser man också på straffskalan. Man låser inte in folk på tio år för eget bruk. Det gör man om de har smugglat 20 kilo amfetamin.
Den som tar amfetamin måste hela tiden störas, motiveras och påverkas i syfte att kunna delta i behandling. Gör man inte detta redan på brukarstadiet slutar bruket i 99 fall av 100 i ett missbruk med brott, våld och misär som följd.
Johan Pehrson (L):
Det går alltid att göra mer och bättre. Människor som är inskrivna på opiatavdelningen på Beroendecentrum vid Universitetssjukhuset Örebro får varje dag avancerad hjälp att sluta knarka. Ibland är det dock kö till programmet, så det behöver alltid göras mer. Det talar jag med de ansvariga på Örebro läns landsting om. Så ser det ut oavsett landsting och oavsett politisk färg.
Det är klart att man alltid kan ge mer vård. Jag har ingenting emot det. Jag misstror inte Lena Olsson och Vänsterpartiet, men ni är extremt naiva. Det finns ingen gräns för hur naiva ni är i er syn på narkotika. Ni påstår att avkriminalisering av personligt bruk ska leda till en förbättrad situation. Jag är chockad. Jag ser ingenstans där det har lyckats.
Från Oslo i norr till Lissabon i söder och Dublin i väster har vi sett effekten av detta försök till "harm reduction" och mjukhet mot droger. Det blir mycket värre. När jag träffar människor från de länderna säger de: Ge inte upp era hårda restriktiva linjer när det gäller droger och alkohol! Fortsätt att vara tydliga!
När det gäller påföljder finns det förslag från Vänsterpartiet om att man ska ha halvtidsfrigivning i vissa fall. Vi tycker att några straff ska skärpas. Det är inte lösningen på hela brottsligheten, men för några personer som är extremt kalkylerande och obehagliga är en längre tids inlåsning bra, riktig och försvarbar.
Johan Pehrson (L):
Jag vill ge Kent Ekeroth rätt. Av reservationen framgår det att konfrontationer ska vara frivilliga, och det var väl tur det. Jag förhastade mig lite. Det som jag tyckte var väldigt konstigt var snarare att man vid framtagande av behandlingsplanen inte ska ha en dialog med den unga personen. Jag tillhör dem som menar att man ska ha den dialogen och att det är väldigt viktigt.
Däremot ska man inte nicka och säga amen till allt som den här unga människan säger för stunden. Men man kan visa respekt och lyssna till den här trasiga personen när den framför sina önskemål. Någonting kanske man kan ge när man är beredd att ta så mycket, det vill säga låsa in den här unga människan under ganska lång tid. Jag tycker att det är väldigt konstigt att Sverigedemokraterna vill säga nej till det.
Men det står att konfrontation ska vara frivillig, för annars hade det varit väldigt konstigt. Det tror jag att Ekeroth håller med om. Jag ska passa på att ta upp detta med konfrontationer och så kallad medling. Det är ett problem vi har. Detta förekommer i dag inte bara inför den här typen av brott där man kan dömas till ungdomsvård, utan även när en ung människa har utsatts för brott kommer frågan om medling upp.
Man tror att det är bra sätt att mötas och försonas. Vi i Folkpartiet motsätter oss inte detta generellt, men vi har riktat ett varningens finger, och fortsätter att göra detta, för att risken finns att gärningsmannen, när vi pratar om unga människor, utnyttjar detta som en påtryckning på offret eftersom man kan få en lindrigare påföljd om man har ägnat sig åt medling.
Detta kan göra att man inte alltid ska sjunga medlingens eller konfrontationens lov. Det är inte garanterat att det används positivt i vårt rättssystem om man ser det brett.
Johan Pehrson (L):
Detta är ett litet udda ärende. Vi har en situation där Sverigedemokraterna, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har gjort en ringdans där man har funnit varandra och känner: Nu är det dags att agera. Jag tillhör dem som, när jag uppfostrar mina barn, nogsamt säger: Allt man kan göra, det ska man inte göra eller bör man inte göra. Det ni håller på med nu är fullt möjligt att göra. Men det är extremt olämpligt.
Ni ställer den svenska förvaltningsprocessen på ända. Jag har mycket svårt att förstå syftet med detta, annat än att det är ett gemensamt intresse från fyra partier i opposition, i er iver att krama varandra och dela ut nålstick till regeringen.
Med detta sagt kan man konstatera att frågan är väckt med anledning av att Domstolsverket har ett uppdrag att ständigt se över sin inre och yttre organisation, vilket är ett rimligt uppdrag till en myndighet, i det här fallet just till Domstolsverket när det gäller våra domstolar. Ser man det historiskt kan man se att vi har genomgått en hel del renodling av verksamheten som det har rått bred enighet om.
Däremot har det varit en hel del diskussion om den yttre organisationen. Man kan konstatera att det också tidigare har varit debatter när vi har haft den här ordningen. Även om vi från tidigare opposition aldrig har kommit på att ta några utskottsinitiativ så har vi diskuterat lämpligheten. I rask takt slogs det ju svenskt rekord i domstolsnedläggningar.
De låg som på pärlband och avskaffades och lades ned av Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet. Jag är dock lite glad att man nu - vad jag förstår av förslaget i betänkandet - har insett att det kanske inte alltid var det bästa. Det är ingen slump att de domstolar som nu diskuteras i en promemoria från Domstolsverket är kvar.
Det var därför att vi då lyckades rädda dem undan nedläggningarna. Socialdemokraterna hade säkert velat gå längre. Under detta ligger en stor utmaning: att utveckla svenska domstolar. Jag vill hålla med föregående talare om att vi får diskutera det vid ett annat, lämpligare tillfälle.
Det är ju klart att vi måste ta upp frågan med rekrytering, autonomi och hur vi - oavsett den yttre organisationen - långsiktigt försörjer våra domstolar med de absolut bästa juristerna, för att känna att vi har en rättsstat i den toppklass som vi alla är överens om att vi ska ha även framgent.
Just nu är det förvånande att se hur fyra oppositionspartier gör det man kan, fast man inte borde, i sin vilja att välta upp och ned på svensk förvaltningstradition. Det är inte särskilt imponerande. Bifall till reservationen!