KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nina Lundström (L):
Kvalitetsfrågorna är oerhört viktiga. I utskottet har vi också kunnat ta del av flera rapporter. Frågan är då hur vi ser till att få till stånd satsningen på kvalitet. Jag har räknat upp några av de viktiga delarna. Det handlar exempelvis om resursförstärkningar som är beslutade. Det handlar om på vilket sätt man ska mäta kvalitet, vilket vi har haft uppe i flera debatter tidigare.
Det handlar om att ge möjligheter till de universitet och högskolor som finns att vässa sina profiler och genom samverkan kunna bli mycket bättre på vad man har att erbjuda. Det handlar också om att se till att de som studerar på våra universitet och högskolor kommer med en bra utbildning från grunden.
Ofta när man är ute och åker och träffar företrädare kan man konstatera att en del av de studerande som i dag finns på universitet och högskolor hade behövt ha med sig bättre grundkunskaper redan från grundskolan och gymnasium. Utbildningspolitik handlar om allt från förskola till högre utbildning. Genom att göra satsningar på varje delmoment kommer också kvaliteten att öka. Men det är inte bara en sak som man ska göra utan flera.
Jag har här i debatten i dag bara berört några av alla exempel. Vi har all anledning att i kommande debatter återkomma till hur de satsningarna i slutändan påverkar kvaliteten på högre utbildning.
Nina Lundström (L):
Jag vill tydliggöra att jag verkligen har läst era reservationer för att bilda mig en uppfattning om hur stora skiljelinjerna är. Speciellt när det gäller forskningspolitikens inriktning finns det formuleringar som jag tror att många i kammaren kan ställa sig bakom, till skillnad från de konkreta synpunkter som kom fram i anförandet.
Doktorandernas situation är en väldigt viktig fråga för alliansregeringen. Som jag nämnde pågår det ett arbete i Regeringskansliet för att se över dessa frågeställningar. Frågan är något mer komplex än vad Thomas Strand vill ge uttryck för. Det finns många delar i detta. Det gäller inte minst dem som är ansvariga i verksamheten för att bidra till lösningar.
Om vi långsiktigt ska bli en konkurrenskraftig nation och se till att vi attraherar forskare och forskarstuderande är detta en pusselbit som vi måste titta på. Det pågår en beredning i Regeringskansliet. Jag vill avvakta vad man kommer fram till i detta avseende.
Nina Lundström (L):
Thomas Strand kanske inte riktigt vill säga det, men det här är inte på något sätt en ny fråga. Under tidigare socialdemokratiska regeringar har det också varit mycket diskussion om de här frågorna. Som Thomas Strand säger har en del lärosäten gått före och sett till att hitta bra lösningar som är anpassade till verksamheten. Det finns en komplexitet i frågan.
Som Thomas Strand nämnde finns det även från lärosätena synpunkter på hur detta ska utformas, men också från doktoranderna själva. I slutändan handlar det om att hitta former för fortsatta möjligheter för doktorander att vara doktorander. Min personliga uppfattning - det är också allianskollegernas uppfattning - är att det här är så viktiga frågor att när vi säger att det pågår en beredning i Regeringskansliet så pågår det en beredning.
Som Thomas Strand vet kan vi inte föregripa de konkreta lösningarna. Engagemanget för att hitta lösningar och lyfta upp frågorna kan vi alla bidra till. Det gör Thomas Strand i dag i debatten. Personligen tycker jag att det här är väldigt viktiga frågor. Många av oss har egna erfarenheter av detta, eller också har vi tidigare kolleger eller känner andra som i dag är verksamma inom denna sektor.
Det är viktigt att lyfta fram deras situation. En pusselbit för bra forskning och forskare är naturligtvis hur utbildningen och forskningsmöjligheterna ser ut i bred mening. Jag hoppas att vi kan hjälpas åt att lyfta upp frågorna. Vad de konkreta lösningarna resulterar i får vi återkomma till när beredningen är färdig.
Nina Lundström (L):
Ombildningen är väldigt viktig för många människor, och då talar jag inte minst om dem som bor i hyresrätt. Om man bor i en stadsdel med hundra procent hyresrätter och skulle vilja byta boende och boendeform återstår det bara en sak, och det är att helt och hållet flytta från stadsdelen då man inte hittar det boende man skulle vilja ha.
I den kommun som jag kommer från, Sundbyberg, har de rödgröna styrt i många år, och där har man till slut möjliggjort ombildning. Det finns starka skäl för det. Vänsterpartiet är inte det parti som har varit den starka påhejaren av detta - det ska jag säga. Men det har ändå genomförts ombildningar i en rödgrön kommun.
Det här är en viktig fråga för de boende, just möjligheten att i ett område med flera tusen lägenheter som är hyresrätter få blandade upplåtelseformer, för att folk ska kunna bo kvar. Det innehåller också bostadsrätter, och man bygger radhus. På så sätt uppnår man en blandning.
Det viktiga här, herr talman, är att om Vänsterpartiets och de rödgrönas förslag skulle gå igenom i riksdagen skulle den här möjligheten inte längre finnas utan detaljplaneförändringar. Det skulle bli svårare och bökigare. I dag kan en ägare ge ett uppdrag till sitt kommunala bostadsföretag att man kan möjliggöra ombildning. Men en ägare kan också peka med hela handen och säga att man inte gillar ombildning därför att de besluten tas i kommunfullmäktige.
Verktygen finns också för den kommun som vill se till att det inte ombildas. Där tycker jag att det är viktigt att makten får finnas.
Nina Lundström (L):
Valfriheten på bostadsmarknaden är väldigt viktig, och för att vi ska kunna ha valfrihet måste det finnas olika upplåtelseformer och olika former av boenden. Där kan jag dela Amineh Kakabavehs bekymmer kring just möjligheten att bygga hyresrätter. I många lägen i inte minst storstadsregioner byggs det bostadsrätter. Men det byggs också hyresrätter på sina håll.
Det är klart att det är en jätteviktig fråga hur man kan styra upp det. Jag nämnde i mitt anförande att en möjlighet som kommuner har i dag är att använda sig av exploateringsavtal vid markanvisningar och att då skriva in upplåtelseform. Detaljplanen är inte det mest ultimata och bästa sättet. Man kan inte ändra användningen av en fastighet utan att ha en ny detaljplaneprocess. Bino Drummond tog upp precis den frågan, att det gör det ännu svårare.
Vi vet redan nu att planberedskapen är en knepig fråga i många kommuner. Att uppnå en ökad blandning där man också har nyproduktion är en viktig fråga. Där kan jag dela målsättningen, även om våra verktyg skiljer sig åt. Vad gäller skyddsreglerna ska denna fråga följas. Jag vill påminna om, som jag sade i mitt huvudanförande, att dessa regler för att skydda hyresgästerna inte fanns. De förstärktes i och med den proposition som kom.
Men det är klart att man ska följa reglerna. I betänkandet från civilutskottet stod det att man ska följa och se hur praxis utvecklas i hyresnämnderna. Jag tror säkerligen att många här i kammaren känner ett väldigt engagemang för att följa frågorna och hur praxis utvecklas. Men där handlar det om att hyresgästen ska ge sitt tillstånd, eller också kan man gå till hyresnämnden och där få ett tillstånd att göra förändringar.
Det syftar till att man ska kunna renovera och underhålla fastigheterna. Men det är viktigt att vi får en rimlig balans, och vi kommer att följa frågan.
Nina Lundström (L):
Oro ska alltid tas på fullt på allvar. Det jag ville framföra är att det är många av oss i civilutskottet som har samtal med hyresgäster och träffar personer som uttrycker den här oron, som man ska ta på fullt allvar. Men jag har också talat med hyresgäster som har känt sig väldigt nöjda. Jag talade nyligen med en äldre kvinna som bor i en hyresrätt där man just nu gör en större renovering. Hon kände sig väldigt väl bemött.
Hon är pensionär, till åren kommen och orkar inte flytta. Hon vill inte ha någon stor förändring i sitt liv, och fastighetsbolaget har varit fullt förstående för detta och gett alla hyresgästerna möjlighet att ta ställning till vilka förändringar man vill göra. Då har man gjort stambyten i vissa lägenheter, men man har inte gjort ytskiktsrenoveringar där man inte vill ha det.
Jag menar att bilden är något vidare än vad frågeställaren vill göra gällande. Men visst ska vi ta oron på allvar. Jag vill läsa upp vad som stod i det utskottsbetänkande som kammaren behandlade i samband med propositionen. Där står att i propositionen framhålls att en samlad utvärdering bör göras när de nya bestämmelserna har varit i kraft under en tid.
Det är också för att det mycket tydligt stod att hyresnämndens praxis ska följas. Det är hyresnämnderna som ska utveckla praxis. Vi ska ta detta på fullt allvar. Men att från denna signal gå vidare till att säga att man inte skulle kunna göra hyresförändringar när man gör renoveringar är ett alldeles för stort och märkligt steg.
Fortfarande är det ju så att renoveringarna ska finansieras, och det bör åligga fastighetsägarna att ta ansvar för sin fastighetsförvaltning. Vi måste alltså hitta en balanspunkt där vi värnar både och.
Nina Lundström (L):
Jag delar den oro som Lars Eriksson ger uttryck för i de här fallen, där hyresgästen inte vill gå med på en renovering och heller inte har kunnat driva frågan vidare. Men det är också väldigt viktigt att komma ihåg att den redovisning som Lars Eriksson tar upp gäller 2002-2010. Det är långt innan den nya lagstiftningen kom på plats.
Vi måste väl ändå utvärdera det som gäller i dag och den förstärkta skyddsregeln för att riktigt veta hur den fungerar? Man gjorde en utvärdering av de gamla reglerna som den socialdemokratiska regeringen kunde ha gjort något åt men inte gjorde. Jag menar att det är viktigt att utvärdera det som gäller i dag. Därför kommer vi naturligtvis att följa den frågan.
Jag känner också oro för de exempel som Lars Eriksson tar upp, men jag ville också visa på de exempel där det har lyckats väl - med samma lagstiftning, observera. Den bilden måste vi också fånga in. Om vi har en lagstiftning som möjliggör en god utveckling i renoveringsarbetet med nöjda hyresgäster kontra de fall där man inte är nöjd är frågan hur praxis ser ut.
Vad ska vi göra för att förstärka hyresgästernas besittningsskydd? Det är ju ytterst det som vi båda två värnar om. Jag tycker att vi ska följa frågan, men vi måste göra en utvärdering av det nu gällande regelverket för att riktigt veta hur lagen fungerar. Då måste det ha gått ett tag, så att vi får en rättspraxis och ser hur utfallen blir. Jag vill än en gång med eftertryck säga att vi naturligtvis känner för alla de hyresgäster som känner oro.
Dem ska vi ta på fullt allvar, och det gör vi.
Nina Lundström (L):
I Folkpartiet liberalerna och i liberalismen är en viktig grundregel att samhällen inte är färdigbyggda. Vi menar att samhällen förändras, och också våra idéer förändras. Det finns inget sluttillstånd där vi vid en viss tidpunkt skulle ha uppnått allt det vi ska uppnå. Vi tror på förändring och utveckling. Vi tror på att tekniken ger oss nya möjligheter. Vi tror också att idéer och visioner utvecklas, och utmaningar i samhället ställer krav på oss.
Det är klart att den här debatten är viktig. Det handlar nämligen om någon form av vision av vad vi vill. Jag inledde med att berätta om - jag hoppas att Jan Lindholm noterade det - hur vi ser på bostadskonsumenternas valmöjlighet. Apropå det här med att citera varandra vill jag bara konstatera att Jan Lindholm själv var ganska hårdför i sin analys av borgerlig politik - jag uppfattade att Folkpartiet ingick där.
Jan Lindholm menade att det bara handlar om marknadskrafter och ägande. Jag var väldigt noga med att poängtera att valfrihet förutsätter olika typer av boendeformer, blandade upplåtelseformer. En person kan tycka att en viss boendeform är bra under en viss tid i ens liv. Med sedan kanske man vill och behöver byta boendeform. Den möjligheten ska finnas genom hela livet. Det här är en del av vår bostadspolitik, att vi ska möjliggöra förändring.
Alla regelverk som låser in stadsutveckling - det gäller exempelvis det här med att man ska låsa in upplåtelseform i detaljplan - förhindrar utveckling. Det gynnar inte utveckling, i och med att man kan uppnå samma mål med andra verktyg. Vi tror också mycket på att vi ska ha ett samhälle som utvecklas med frihet och socialt ansvar. Vi ska tänka på de mest utsatta.
Ett sådant exempel är frågan som handlar om misshandlade personer, brottsoffer, som ska få ett ökat stöd. Ja, frihet och ansvar kan man arbeta med parallellt för ett bättre samhälle.
Nina Lundström (L):
Neutraliteten är en otroligt viktig fråga. Det är dock inte en ny fråga. Jag tror att man kan konstatera att många i denna riksdag har diskuterat och funderat över hur man ska lösa detta. Om lösningen hade varit enkel hade det säkerligen redan varit gjort, oavsett vilka som styrt. Men den är inte helt enkel. Det är en jätteviktig fråga att beakta. Hur skapar vi förutsättningar för att vi ska få den här mångfalden av boendeformer och för att vi ska kunna ha konsumenter som kan välja boende?
Det behövs goda förutsättningar för att man ska kunna se till att de här upplåtelseformerna finns. Neutralitetsfrågan är en väldigt viktig fråga. Det pågår ett arbete för att se över beskattningsregler etcetera. Det är många faktorer som ska vägas in i detta. Jag kan säga till Jan Lindholm att den arbetsgrupp som Folkpartiet har när det gäller bostadsfrågor också tittar på den frågan.
Jag tror att många partier här i kammaren arbetar internt med de här frågeställningarna. Det är en viktig fråga. Sedan gäller det verktygen i övrigt. Det handlar om markanvisningar. Markpolitiken i kommunerna är jätteviktig. Vi alla i denna kammare vet att ansvaret för bostadspolitik är delat mellan kommuner och riksdag och regering. Här sätter vi ramverket. Kommunerna har också en rad verktyg. Det är viktigt hur exploateringsavtalen fungerar.
Jag gillar ägarlägenheter och tror att det skulle vara fantastiskt om den möjligheten utvecklas. Det handlar om att vi ser till att det generellt sett byggs mer, för då lättar det för alla på bostadsmarknaden. Det finns mängder av åtgärder som vi behöver vidta. Herr talman! Om jag hade haft längre tid i replikskiftet hade jag gärna tagit upp hela programmet. Men det hinner jag inte. Det får jag återkomma till.
Nina Lundström (L):
Lars Eriksson påtalar att det råder bostadsbrist. Jag delar helt den uppfattningen, för så är det. Även i de täta regionerna i Sverige är läget detta. Men som ministern var inne på: Att återgå till subventioner är för min del helt obegripligt, med tanke på hur lite verksamt det har varit. Jag minns debatterna som vi hade när Socialdemokraterna hade regeringsmakten 2002-2006.
Exempelvis hade länsstyrelsen i Stockholm inte avsättning för de pengar som fanns eftersom investeringsbidragen inte fungerade. De stuvades om, och regelverken gjordes om, men de fungerade inte. Det är som ministern säger: Om de här bidragen hade fungerat hade väl inte den svenska produktionen på marknaden sett ut som den har gjort. Detta har vi prövat. Jag tycker inte att man ska backa tillbaka bandet och återgå till det som inte har fungerat.
Det finns däremot några andra saker som inte har nämnts så mycket. Jag är själv en varm vän av att se över möjligheterna att införa ägarlägenheter också i befintlig bebyggelse. Det skulle kunna vara ett viktigt komplement. Man skulle också kunna se till att de som finns på marknaden hittar sätt att finansiera dem i nyproduktion. Det är en viktig åtgärd. Det finns väldigt mycket annat som jag redan har varit inne på som man kan titta på.
Men att backa tillbaka bandet och införa det som inte fungerar känns inte som ett nytänkande. Småhusen och villorna är naturligtvis en viktig fråga. Där måste vi alla fundera vidare på vad som gäller. Men ett viktigt steg är att man i kommunerna ser till att planera mark för småhusbebyggelse. Det är inte alltid helt lätt, och där finns det också en konflikt mot de täta städerna, som ur kollektivtrafiksynpunkt är en viktig kombination.
Det finns mer att göra - men inte att återupprepa gamla misstag.
Nina Lundström (L):
Här, nu och i dag - ja, vi har, Jonas Gunnarsson, möjligheten att fortsätta diskussionen och beredningen av det viktiga lagförslaget. Vi kan från och med nyåret faktiskt göra skillnad för dem som söker bostad. Det är en viktig modell, och den kan säkerligen fortsätta att diskuteras vidare i framtiden.
Anledningen till att det saknas konkreta förslag från Socialdemokraterna, bland annat på den här punkten, kanske är att det skett ett avancerat tankearbete kring hur man skapar en takmodell för hur hyran ska sättas. Jonas Gunnarsson antyder att det är bättre att titta på de lån som enskilda har. Jag tror att det är väldigt bekymmersamt, inte minst för att det inte blir rimligt på fastighetsnivå.
Man ska titta på folks privatekonomi och koppla den till en modell som prövar om folk har lån eller inte. Från skuldsättningsperspektiv är det inte en bra modell. Jag tror att dagens modell är det närmaste man kan komma en så rättvis modell som möjligt. Jan Lindholm hade kloka synpunkter på de krångliga reglerna för studentbostäder.
Där har bostadsministern flera gånger varit inne på att det finns ett uppdrag till Boverket som man ska återkomma till för att se hur det går att bygga smidigare, enklare, med färre regler och fortfarande ha en mycket god boendestandard. Det är viktiga diskussioner, och riksdagen har ett viktigt arbete att göra. Som sagt, jag hoppas att här, nu och i dag blir ledorden i den fortsatta beredningen av de viktiga lagförslag som riksdagen har att ta ställning till.
Nina Lundström (L):
Det som tidigare talare varit inne på är viktigt. Detta handlar inte bara om Stockholm, vilket man kan tro ibland när vi debatterar de här frågorna. Det handlar om hela landet och om att hela landet kan leva. Det är en viktig ambition för regeringen att titta på helheten. Förutsättningarna och utmaningarna ser olika ut beroende på varifrån i landet vi kommer.
När det gäller infrastrukturfrågan minns jag mycket väl när Mats Hellström, den dåvarande landshövdingen i Stockholm, 2003 presenterade sin rapport om samplanering mellan infrastruktur och bostadsbyggande. Det blev ingenting av med det. Därefter har andra uppdrag tillkommit, och nu - med detta fantastiska inspel - har vi äntligen förhoppningar om att kunna få till stånd denna viktiga samplanering och det viktiga arbete som regeringen jobbar med.
Strandskyddet var en annan faktor, apropå att hela landet kan leva. Det var en debatt vi hade många gånger i kammaren. Mängder av orter ute i landet, där det fanns ett tryck i frågan och hur mycket strand som helst, kunde inte bygga strandnära. Där ville inte den dåvarande S-regeringen göra några förändringar. När det gäller den byggmomssänkning som utlovades och som i stället blev ett investeringsbidrag hade vi en helt annan uppfattning. Socialdemokraterna gick på sin lösning, men det löste inte utmaningarna.
Vi hade en stor debatt om reformerad hyressättning där de tre parterna ville ha en lösning men där regeringen inte ville agera. Det var den här regeringen som 2011 lade fram ett förslag och jobbade utifrån de tre parternas initiativ, vilket var mycket välkommet. Det var nej till ägarlägenheter. Det var den här regeringen som genomförde reformen så att vi äntligen har möjlighet att bygga ägarlägenheter. Min talartid är nästan slut. Jag hade gärna räknat upp många andra förslag.
Men det är långsiktiga spelregler som gäller, och jag ser fram emot att få fortsätta att debattera Socialdemokraternas motion.
Nina Lundström (L):
Det är en intressant interpellation. Jag instämmer helt i bostadsministerns svar på frågan. Det är en komplex bild som interpellanten öppnar upp för med sin fråga. Det är svårt att se om ekonomiska villkor speglar prissättningen eller om det uteslutande är skattedelen av neutralitetsfrågan. Jag noterar att frågan har debatterats mycket länge.
Även den dåvarande S-regeringen innan alliansregeringen kom till makten noterade att frågan fanns men landade inte kring något förslag eftersom frågan är komplex. Jag noterar också att de tre parterna - Sabo, Hyresgästföreningen och Fastighetsägarna - inte längre uttrycker frågan som neutralitet utan som balanserade villkor mellan upplåtelseformerna, just eftersom frågan är komplex.
Att ta det här stora greppet och vända på varje sten och titta på hur man kan skapa förutsättningar för varenda upplåtelseform som bostadsministern har gjort är utomordentligt. Konsumenterna efterfrågar både äganderätter och hyresrätter. Hur skapar man då de goda förutsättningarna? På skattesidan nämnde bostadsministern fastighetsskatten som har blivit avgift.
Jag skulle också vilja lägga till presumtionshyrorna för att underlätta nyproduktion av hyresrätter. När det gäller de långsiktiga spelreglerna tycker många av oss att bostadsministern är utomordentligt tydlig. Det har nästan blivit ett mantra att långsiktiga spelregler är det som behövs på marknaden. Vi vet alla att riskpremien för att bygga finns där.
Om man har långsiktiga spelregler, transparens och tar bort onödiga hinder skapar det också bättre ekonomiska förutsättningar och långsiktighet. Bostadsministern kommer säkerligen att få en stor eloge 2018. Det tar nämligen så lång tid att få igenom förändringarna. Vi kommer alla att hjälpas åt att påminna om alla insatser som görs just nu. Civilutskottet var hos Riksbanken i går.
Där fick vi det breda perspektivet på hur allt hänger samman. Det finns inte en faktor; det är många faktorer som hänger ihop. Därvidlag tycker jag att det sätt på vilket bostadsministern hanterar frågeställningen är viktigt, genom att alltid påtala de finansiella förutsättningarna tillsammans med regelverken.
Hos Riksbanken noterade vi i går att bostadspriser, konsumtion, företagsfrågor, kreditförluster, förtroende, finansieringskostnad och skulder hänger samman. Ja, det finns mer att göra. Men det jag inte riktigt kan få grepp om i debatten, än så länge, är vad Lars Eriksson och Socialdemokraterna egentligen menar. Vilken åtgärd ska leda till balanserade ekonomiska villkor?
Jag noterar att i den budgetmotion som Socialdemokraterna har lagt har man föreslagit ökade investeringsstöd för endast ett år, 2015. Är det lösningen för att uppnå balanserade villkor, eller vad handlar lösningen om? Det vore intressant att få höra mer från Lars Eriksson kring hur Socialdemokraterna kommer att se till att det uppstår neutralitet, eller om man nu väljer att kalla det balanserade ekonomiska villkor mellan de olika upplåtelseformerna.
Jag ser fram emot svaret.
Nina Lundström (L):
Jag kan konstatera att det är väldigt lätt att skylla ifrån sig och fråga vad som hände för åtta år sedan. När det gäller de utredningar - Cyklingsutredningen och den andra utredningen - som har kommit den senaste tiden och som har beretts är det Socialdemokraterna och Miljöpartiet som har lagt fram förslaget. Det är ni som har lagt fram propositionen för Sveriges riksdag. Där saknas ett viktigt förslag.
Jag tycker att regeringen, som har lagt fram propositionen, och de partier som stöder regeringen ska förklara varför de inte är beredda att göra nya överväganden. Det går alldeles utmärkt för Leif Nysmed och alla som representerar regeringspartierna och som tycker att förslaget är bra att rösta ja till Folkpartiets reservation i eftermiddag kl. 16. Vi har ett tillkännagivande om att återkomma snarast med ett förslag och komplettera.
Min fråga till Leif Nysmed är: Kommer du och övriga socialdemokrater att rösta ja till Folkpartiets reservation? Den möjligheten finns. Jag tycker att det är viktigt att vi gör något konkret väldigt snabbt. Det är viktigt för hållbara transporter att vi stöttar cyklismen. För mig är det obegripligt att man skyller ifrån sig på en regering som inte längre har makten. Ni har möjlighet att göra något här, Leif Nysmed. Jag vill veta vad ni kommer att göra.
Första steget är om ni kommer att rösta ja till Folkpartiets reservation i eftermiddag.