Hannah Bergstedt (S):
Jag tackar ministern för svaret. Under de senaste åren har vi fått läsa ganska mycket om uppmärksammade sexualbrott och sexuella trakasserier i medierna. Och det finns krafter i vårt samhälle som gärna vill påskina att detta är någonting som är nytt. Tyvärr är vi alltför många som kan vittna om att så inte är fallet, och i dag är det många som faktiskt vittnar om det.
Det är någonting som har skett genom en normförändring, inte minst genom att man i sociala medier tydliggör att de som är utsatta inte är ensamma om sina upplevelser. Men det finns fortfarande en mycket stereotyp bild av mäns och kvinnors sexualitet, och det påverkar oss genom hela livet. Det påverkar oss även när det gäller hur vi ser på ansvaret kring sex och sexualitet.
Jag tror att det mest klassiska ändå är att kärlek börjar med bråk och slutar med barnbidrag, vilket man kan skämta om. Men detta tror jag att många känner igen. Killar får lära sig att de har rätt att ta för sig av tjejers privata rum, och vi som kvinnor får lära oss att vi ska acceptera det. Samtidigt får unga killar också veta att de förväntas ha mer intresse av sex och att det aldrig är okej att säga nej. Tack och lov ändras detta, men det handlar om normer.
Och för att en normförändring ska ske måste någonting hända. Aktuell statistik från Brå visar att flest fall av sexuella trakasserier sker i gruppen 16-24 år. Dagligen anmäls 46 sexualbrott mot kvinnor, och de flesta som begår dessa övergrepp är män.
Amnesty tittade i en undersökning på attityder kring sexualbrott och övergrepp, och det visade sig att man tycker att kvinnors ansvar ökar när de dricker alkohol och blir utsatta för sexualbrott - men att mäns ansvar minskar om de utsätter någon och har druckit.
Den föreställningen handlar om stereotypa utgångspunkter i synen på flickors och kvinnors sexualitet och att den bara existerar i förhållande till att män vill eller inte vill. Det är som bekant väldigt svårt att lagstifta om normer, och jag tror inte att vi kommer att lyckas utan att göra någonting.
Det behövs ett långsiktigt arbete för att komma åt normer och värderingar, och då blir skolan otroligt viktig i sammanhanget. Vi vet redan nu att tillgången till normkritisk sexualundervisning varierar kraftigt i landet och att skillnaden i kvalitet i undervisningen är väldigt stor.
År 1999 gjorde Myndigheten för skolutveckling på den dåvarande socialdemokratiska regeringens uppdrag en utvärdering som visade på stora kvalitetsbrister och brister i likvärdigheten. Nu ska det som sagt utvärderas igen. Det är såklart väldigt bra, men om vi redan vet att normer och värderingar påverkar vårt agerande i samhället - och ser att det skapar problem - är ju frågan hur vi kommer åt det.
För mig är svaret enkelt: Det handlar om mer och bättre utbildning. Regeringens uppdrag till Skolverket att ta fram och genomföra nationella skolutvecklingsprogram för att utveckla arbetet med skolans värdegrund är mycket bra, och det är välkommet. Men vi ser också att sexualundervisningen inte alltid ingår i detta utan faller utanför. Genusfrågor och diskrimineringsfrågor täcks in.
Mot den bakgrunden undrar jag vad regeringen avser att göra för att säkerställa att sexualundervisningen ingår i uppdraget att säkerställa en god kvalitet i undervisningen på alla skolor och för alla åldrar.