Nyamko Sabuni (L):
Tack, Amineh Kakabaveh och Carina Hägg, för att ni tar upp denna fråga till debatt! Det är en berättigad fråga Amineh Kakabaveh tar upp. När det handlar om en försvunnen katt engagerar sig både medier och andra. Skillnaden är att i fråga om katten är det någon som anmäler att den är försvunnen. I det här fallet försvinner barn med föräldrarnas vetskap, och föräldrarna vill inte anmäla det. Då blir det svårt för myndigheter, grannar, skolan och andra att agera.
Trots det tycker jag att man ska agera. Framför allt när barn tar kontakt med ambassader tycker jag att det ska finnas kunskap vid ambassaderna om hur man hjälper och stöder dessa barn så att de kan komma tillbaka hem. När barn försvinner från skolan är det bra att skolan frågar sig vart barnen tagit vägen efter sommarlovet; det gäller speciellt om barnen fortfarande går i grundskolan där vi har skolplikt. I en artikelserie i Sydsvenskan läste jag om en flicka som var elva tolv år gammal och blev bortgift. Hon blev gravid och fick barn.
Historien förtäljer dock inte om flickan fortsatte att gå i skolan. Jag förundras över hur många lagar vi har brutit mot när en tolvåring kan bli bortgift, gravid och få barn. Det är föräldrabalken - föräldrarna har inte tagit sitt ansvar som föräldrar. Det är socialtjänstlagen. Det kan vara skollagen ifall flickan inte kommer tillbaka till skolan. Det är barnkonventionen och så vidare, och så vidare.
Det har vidtagits bra åtgärder för att bygga upp kunskapen hos relevanta tjänstemän runt om i vårt samhälle. Men jag håller med om att det nu är dags att ta nästa steg. Detta steg kan inte tas, och har inte kunnat tas, förrän vi fått en gedigen utredning om hur situationen i samhället ser ut. Vi kan inte lägga fram lagförslag och vidta åtgärder om vi inte vet hur målgruppen ser ut, vem som är mottagare, vem det är lagen ska skydda och på vilket sätt.
Det är inte så länge sedan som vi fick kännedom om fullmaktsäktenskap, det vill säga äktenskap där flickor, och också pojkar för den delen, blir bortgifta i sin frånvaro. Sedan får vi veta att svenska myndigheter godkänner den typen av äktenskap. Det är lätt att säga att det inte borde vara så, men det är trots allt en lagstiftning som funnits sedan lång tid tillbaka och som leder till att man kan erkänna den typen av äktenskap. För att förändra den måste vi ha utredningsförslag på plats, alltså innan vi kan ändra lagstiftningen.
Jag kan lova både Kakabaveh och Hägg att det här är en prioriterad fråga. Vi har utredningsförslag på plats. Vi jobbar så fort vi kan med förslag till åtgärder om hur vi ska kunna stödja de unga flickor och pojkar som det handlar om. Man ska dock inte förakta det som redan har skett. Skollagen har ändrats. Från och med 2011 kommer det till exempel inte att vara tillåtet att slippa skolundervisning med hänvisning till religion och kultur.
Barnskyddsutredningen har lagt fram sina förslag. Man föreslår att det ska vara möjligt att inleda utredningar utan föräldrars godkännande. Man föreslår också att de som är 15 år ska kunna be om stöd, hjälp och insatser från socialtjänsten utan föräldrarnas medgivande. Allt detta är viktigt. Det är viktigt för de barn det handlar om, barn som befinner sig i de beskrivna situationerna.
Vi är alla medvetna, både i denna kammare och i regeringen, om att det tar tid att bereda frågor. Hur snabbt man än vill att det ska gå tar det de facto tid att lagstifta och ändra de befintliga lagarna. Mitt och regeringens mål är att snart återkomma med förslag på en utredare som ska lägga fram lagförslag på dessa områden.