Jennie Nilsson (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är glädjande att intresset för att diskutera och debattera statligt riskkapital är så stort en tisdagskväll att det ändå är lite folk här i kammaren.
Men jag tror att det är ett uttryck för att vi i grunden har en samsyn kring behovet av statligt riskkapital och behovet av att få kompletterande kapital till segment som inte fungerar enkom i fråga om det privata. Det är bra, och det är glädjande.
Kapitalförsörjningen är mycket viktig för utvecklingen av svensk tillväxt och nya företag. Med detta som bakgrund blir det extra viktigt att vi handskas varsamt med det statliga riskkapitalet. Det är viktigt att man har som utgångspunkt att det ska svara mot det behov som finns. Precis som Mikael Damberg möter jag många företagare. Jag är övertygad om att även ministern möter många företagare.
En av de frågor som nästan alltid kommer upp, egentligen oberoende av företagssegment, företagens storlek eller var någonstans de befinner sig, handlar om behovet av en fungerande kapitalförsörjning. Där spelar det statliga riskkapitalet en speciell roll.
Det som är tydligt i mina samtal med företagare är att det finns en känsla av uppgivenhet för att det statliga riskkapitalet inte på ett tillfredsställande sätt svarar mot det behov som finns. Det är också svårt att som utomstående riktigt förstå hur detta fungerar. Ett av problemen med riskkapitalet är att det är svårgenomträngligt och överlappande.
Det finns kritik mot att det konkurrerar med det privata riskkapitalet. Men det finns också kritik som handlar om att olika typer av statligt riskkapital konkurrerar med varandra och till och med konkurrerar ut varandra. Det kan inte vara en god tingens ordning.
En annan fråga som ofta lyfts fram i debatten är att det som kanske är statens främsta uppgift när det handlar om kapitalförsörjning och riskkapital är att se till att nystartade företag och innovationer får tillgång till kapital och kan komma ut på en marknad i de allra tidigaste skedena. Här är kritiken och bristen som störst. Ibland tänker man att det kanske är för att man inte vet hur det faktiskt ligger till och ser ut.
Men tyvärr bekräftas denna bild i Riksrevisionens rapport som kom nyligen. Där konstateras, vilket jag tror att Mikael Damberg nämnde i sitt anförande, att endast knappt en fjärdedel går till företag i uppstartsskedet. När det gäller så kallade såddföretag, alltså det allra mest sårbara segmentet i hela processen, är det bara 0,2 procent som går till detta segment. Det är givetvis alldeles för dåligt.
Med detta som bakgrund skulle jag vilja att näringsministern i sina kommande inlägg anstränger sig lite mer och lägger lite större vikt vid att försöka reda ut vad statens roll i detta är, bland annat när det gäller ambitioner kring riskkapitalet i stort, där man i det som sägs är överens om att man ska ha en riktning och att man ska göra en prioritering.
Men när man tittar på regeringens faktiska styrning - det framgår mycket tydligt av Riksrevisionens rapport - styr man de facto mot vissa geografiska områden och sektorer. Det är den ena delen. Jag ska ta upp den andra delen. Om vi nu är överens om att riskkapitalet och det statliga riskkapitalet är viktigt, då borde vi också kunna vara överens om att det är viktigt att upprätthålla förtroendet.
Därför vill jag att ministern försöker svara på de frågor som har ställts i interpellationerna om Inlandsinnovation specifikt och de uppgifter i medierna om både vänskapskorruption och annat som har förekommit. Vad gör ministern för att säkerställa att förtroendet för Inlandsinnovation inte förblir skadat?