Morgan Johansson (S):
Som jag var inne på i mitt tidigare anförande är det ett antal frågor som vi måste fortsätta att arbeta med. En sådan fråga är just hur vi utvecklar samarbetet med andra länder. Nu har britterna en särskild situation med sina särskilda relationer med ett antal länder som de tidigare har varit kolonialmakt för.
Det gör att de jobbar med Pakistan, till exempel, på ett annat sätt än vad vi kanske har kunnat göra. Å andra sidan är det kanske inte Pakistan som är det viktigaste för oss att inrikta oss på. För oss kan det handla om Syrien. Det kan handla om Irak. Det kan handla om Iran. Det kan handla om Turkiet. Vi bör, så att säga, utveckla möjligheterna tillsammans med de länderna för att samarbeta bättre.
Sedan får vi väl återkomma till i vilken form det ska ske, om det ska vara någon särskild enhet och hur man ska jobba mellan UD och andra departement, men det är i alla fall en modell. Jag tittar gärna på hur Storbritannien och Norge arbetar med det här. Annars har vi redan en lång rad åtgärder på gång.
Vi kriminaliserar stämpling till äktenskapstvång, vilket innebär att vi täpper till den lucka som dessvärre lämnades i den gamla lagstiftningen, den lagstiftning som antogs 2014. Nu täpper vi till den så att vi får ett heltäckande lagstöd när det gäller kriminalisering av hela förberedelsestadiet när det gäller den här typen av brott. Vi utvecklar polisarbetet.
Jag ser fram emot den redovisning som polisen ska lämna till oss i maj. Där tittar man på hur man själv, nationellt, jobbar men också på hur man arbetar tillsammans med Interpol och med Utrikesdepartementet och internationellt för att kunna lösa en del av de här problemen. Sedan gör vi det som jag sa i mitt förra anförande. Vi ska ta fram ett metodstöd för den kommunala kartläggningen.
Jag tror att det är viktigt. Vi ska också, tycker jag, utvärdera 2014 års lagstiftning om äktenskapstvång. Jag kommer ihåg att när vi behandlade den i riksdagen hade vi från vår sida en del tveksamheter kring om det verkligen skulle vara en effektiv lagstiftning, om det verkligen skulle fungera. Vi behöver något mer underlag innan vi kan stå på fast mark när det gäller en utvärdering.
Men att vi ska göra en sådan utvärdering tycker jag är viktigt. Det ska vi göra så snart vi har ett något större underlag. Désirée Pethrus lyfter ytterligare ett par frågor, däribland den frågeställning som kom upp i går när det gäller ensamkommande barn som uppger att det finns vuxna som de är gifta med. Jag fick ett par mediefrågor i går om det och intervjuades om detta.
Jag var väldigt tydlig i det jag sa: Barn är barn och ska behandlas som barn. Vuxna är vuxna och ska behandlas som vuxna. När socialtjänsten utreder de fallen är det viktigt, tycker jag, att man faktiskt utgår från att barn är barn. Jag sa också att jag tycker att alla kommuner som gör de här placeringarna ska göra som Göteborg.
Barnet ska behandlas som ett ensamkommande barn, medan den vuxna i den relationen ska tas om hand av Migrationsverket. Jag inser att det finns en gråzon och att det finns en del svårigheter i de enskilda fallen. Men detta måste vara utgångspunkten. Vi ska inte indirekt medverka till att erkänna barnäktenskap.
När det gäller en del av de här äktenskapen kan det nämligen mycket väl finnas en grund där man helt enkelt har tvingats till äktenskap, och man lever i ett förhållande under stort förtryck.