KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ertsborn (FP):
Ja, Folkpartiet kommer att driva på frågan. Den är i allra högsta grad levande. Som många säkert känner till håller vi nu på att arbeta om vårt partiprogram, och i det ingår frågan om jämställdhet överlag, inte bara vad beträffar bolagsstyrelser.
Det måste till ett antal nya åtgärder för att öka jämställdheten i samhället. Vi hade så sent som i förra veckan en diskussion om detta. Det pågår alltså ett arbete inom Folkpartiet. Just nu kan jag inte lägga fram några konkreta förslag.
Det kommer ytterligare förslag, men det kommer inte att bli lagstiftningsvägen när det gäller aktiebolagens styrelser.
Jan Ertsborn (FP):
Jag känner stor tillfredsställelse över det inlägg som justitieministern gjorde där hon förklarade och betonade inställningen att myndigheterna måste samverka. Vi kan inte ha det så att man kan skjuta över kostnaderna från den ena budgeten till den andra, utan vi måste naturligtvis se till helheten. Det gäller både riksdagen och regeringen.
Där tycker jag att justitieministern gett oss ett mycket klart besked. Vi befinner oss i december månad, och jag vet att ministrarna arbetar med regleringsbreven till de olika myndigheterna.
Jag vill uttrycka en förhoppning om att det som justitieministern sade i sitt förra inlägg om samverkan mellan myndigheterna blir tydligt i regleringsbreven, inte minst det till Kriminalvården, så att vi slipper se övervältring av kostnader mellan olika budgetar.
Jan Ertsborn (FP):
Riksrevisionen har satt strålkastarljuset på en synnerligen viktig fråga, nämligen hur regeringen och de ansvariga myndigheterna i rättsväsendet hanterar brottsligheten på ett samlat och effektivt sätt. Man har särskilt satt upp fyra mål, som vi har hört tidigare: minskad brottslighet och återfall i brott, ökad uppklarning och kortare genomströmningstider. Det är viktiga målsättningar.
Det är naturligt att regeringen inte delar alla synpunkter och rekommendationer som kommer från Riksrevisionen i anledning av den genomförda granskningen. Men regeringen instämmer helt i att måluppfyllelsen ska öka och att resultatet i rättsväsendet måste förbättras. Detta tror jag att vi alla här i riksdagen är överens om. Frågan gäller hur man ska åstadkomma detta.
Som Krister Hammarbergh angav har det gjorts en hel del förändringar av regeringens styrning av myndigheterna under de år som granskningen har pågått. Samtidigt har man gjort en stor satsning på rättsväsendet. Antalet poliser, åklagare och domare är nu större än någonsin tidigare. Allmänheten, och naturligtvis också vi här i riksdagen, vill självfallet se resultat av dessa satsningar.
Men här har vi vissa svårigheter med att mäta effektiviteten på detta område. För min del, och för Folkpartiets del, tror vi att ett nyckelord i sammanhanget är en ytterligare utvecklad samverkan mellan de olika aktörerna samtidigt som man fortsätter att arbeta med mer kompetens- och kunskapsstöd. Det är säkert oerhört viktigt.
Jag ska nämna något lite om reservationerna i betänkandet. Vi är säkert alla överens om att de civilanställda inom polisen utför mycket viktiga uppgifter, och vi tror också att det finns utrymme för att öka antalet civilanställda. Men i denna fråga är jag helt på samma linje som Krister Hammarbergh; detta ska inte skötas inom ramen för detta betänkande och ett riksdagsbeslut.
Det ska antingen ske via budgeten eller genom att Rikspolisstyrelsen sköter det hela inom ramen för de befintliga ekonomiska resurserna. Just nu är det dessutom viktigare att vi får till stånd den förändrade polisorganisationen. I det sammanhanget kan säkert personalsituationen också komma upp till bedömning. Jag förstår mycket väl om oppositionen tycker att det dröjer med förändringar av polisutbildningen.
Ibland får vi acceptera att det blir vissa fördröjningar, men vi hoppas att det ska komma något ganska snart. Vad gäller reservationen om utslussningspeng kan den vid första tanken vara tilltalande.
Men är det inte egentligen också här fråga om att förstärka samverkan mellan de olika berörda myndigheterna - och jag betonar åter ordet samverkan mellan de olika aktörerna eller myndigheterna - i stället för att man bara kommer med yrkanden om att det ska ut mer statliga pengar? I övrigt ansluter jag mig till vad Krister Hammarbergh har anfört i sitt anförande.
Johan Löfstrand (S):
Först gäller det den första delfrågan. Ja, självklart, har man 20 anställda har man oftast kanske en anställd eller en deltidsanställd som jobbar med lönehanteringen. Men jag tror inte att det med de här väldigt avancerade data- och löneadministrationsprogrammen skulle ta så oerhört mycket extratid att få fram sjukfrånvarosiffror för ett år.
Jag tror att de här programmen är utformade så att de med väldigt lätt teknik kan användas på det sättet. Så jag ser inte det som någon gigantisk kostnad. Sedan gällde det huruvida materialet ska användas för att minska sjukfrånvaron eller för att analyseras. Jag tror att de frågorna går hand i hand.
För att man ska kunna se olika typer av trender på arbetsmarknaden tror jag att det är viktigt att man har ett väldigt brett datamaterial för att man på så sätt ska kunna göra analyser och se vad det är i samhället som faktiskt gör att vi har ett problem med många sjukskrivningar. Jag tycker att de två frågorna går hand i hand. Vi måste ha ett stort material som vi kan analysera för att få svar på vad vi har för problem med den höga sjukfrånvaron.
Johan Löfstrand (S):
Bertil Kjellbergs första fråga gällde att vi måste prioritera. Det är ju så att vi gång på gång hamnar i en situation där vi måste välja vilken lagstiftning som ska utredas först, på grund av att det inte finns oändliga resurser. Borgerligheten vill ju, om jag har förstått det hela rätt, minska på regeringens resurser, vilket i så fall gör att det blir ännu svårare att kunna göra de här prioriteringarna.
Så självklart pågår det hela tiden ett prioriteringsarbete. Ja, Bertil Kjellberg, självklart är det så att vi har prioriterat det extra verktyg i verktygslådan som Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänstern vill ha och därför lagt det ganska långt fram på listan.
Det är därför vi har sagt att vi vill ha en utredning och sedan vidare ett förslag på en ny bolagsform för begränsat vinstintresse. Självklart finns det en majoritet för det, och det finns även ett ideologiskt ställningstagande, om man nu vill se det så, i den här frågan, för att vi vill ha den här bolagsformen.
Johan Löfstrand (S):
På den punkten är vi eniga, därför att vi vill inte heller ha någon särlagstiftning. Vi vill att det ska vara avtalslagen som ska gälla. Om det finns två stycken förhållandevis jämlika parter är det faktiskt de som ska komma överens om det. Sedan om det visar sig att det finns en svagare part har vi konsumentlagstiftningen i dagsläget. Men jag tror att två stycken näringsidkare måste vara jämlika.
Det är därför som majoriteten är emot att en sådan här jämkningsrätt införs.
Johan Löfstrand (S):
Också jag vill börja med att tacka statsrådet Mats Odell för det svar han har lämnat till Egon Frid. Jag ser samma problem som Egon. Jag tycker att Egon i sin interpellation mycket väl beskriver de problem som jag tror att vi kommer att få se på bostadsmarknaden under de kommande åren. Det gör mig oerhört bekymrad.
Med de förslag som regeringen har lagt fram kommer vi att få se en bostadspolitik där det inte kommer att byggas så många hyresrätter och studentlägenheter. Det är oerhört viktigt att vi breddar bostadsmarknaden så att alla har möjlighet att få ett gott boende.
Civilutskottet tog i dag del av en skrivelse från Uppsala kommun där jag tycker att man på ett bra sätt beskriver problemet. I brevet skriver man: "Angående slopandet av investeringsbidraget. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att investeringsbidraget till vissa bostäder ska avskaffas från den 1 januari 2007.
Uppsala kommun vill med anledning av detta framföra följande. I Uppsala finns 1 050 studentbostäder och 430 hyresrätter som är färdigprojekterade men som på grund av överklaganden av detaljplaner inte kommer att klara en igångsättning före den 31 december 2006.
Det är kommunens bedömning att de flesta av dessa projekt inte kan påbörjas utan investeringsbidrag, varför de under överskådlig tid inte kommer till stånd."
Längre ned i brevet skriver man: "Stora resurser och tid har lagts ner i alla dessa projekt och det är inte rimligt att de nya reglerna ska drabba de projekt som under flera år tagits fram med gällande regelsystem och nu är färdigprojekterade, men p.g.a. omständigheter utanför byggherrens eller kommunens kontroll inte kan komma igång till årsskiftet."
Min fråga till Mats Odell blir: Vad ska Mats Odell svara sin borgerliga kollega Gunnar Hedberg som har skrivit under skrivelsen från Uppsala kommun? Vad ska han svara Gunnar Hedberg om hur man ska lösa problemet för Uppsala kommun?
Ska alla de pengar och alla de resurser som Uppsala lagt ned i projekteringsarbete och annat tidskrävande arbete för att kunna bygga studentbostäderna och hyresrätterna vara förgäves? Ska all tid, kraft och pengar man har lagt ned gå förlorade, eller finns det möjlighet att man ska kunna fortsätta byggnationen av studentbostäder och hyresrätter även i framtiden?
Jag lämnar över en kopia på den skrivelse som civilutskottet har tagit del av.
Johan Löfstrand (S):
Mats Odell talar om långsiktighet, och det blir lite fascinerande i sammanhanget. Hur kan man då avbryta ett investeringsstöd? Jag tror att de flesta byggare i Sverige i dag trodde att det skulle finnas ett fortsatt investeringsstöd. Det hade åtminstone den socialdemokratiska regeringen sagt.
Jag tror att det finns väldigt många aktörer i byggbranschen i dag som känner sig oerhört besvikna. Jag tror att Uppsala kommun bara är ett exempel av många på att man känner sig besviken. Det är självfallet viktigt med fungerande planeringsprocesser. Det är någonting som jag tror att vi måste jobba med. Där finns det olika aspekter, miljöaspekter och annat, som vi måste ta hänsyn till. Där tror jag att vi kan bli mycket bättre i Sverige.
Jag tror att det är precis som Egon Frid säger, nämligen att framför allt under de kommande fyra åren kommer hyresrätten att bli missgynnad, men den frågan får vi kanske återkomma till vid ett annat interpellationstillfälle. Jag tror att tiden inte räcker till just nu. Så till min fråga, Mats Odell. Vad ska regeringen göra åt den kapitalförstöring vi nu kommer att få se runtom i landet i ett antal kommuner?
Vad ska vi göra åt all den tid och alla de resurser som har lagts ned i planeringsarbete och på annat sätt? Ska det bara gå till spillo? Vad ska vi i civilutskottet meddela kommunstyrelsens ordförande Gunnar Hedberg när han kommer till utskottet för att uppvakta oss?
Ska vi säga att vi är ledsna och att alla de planer, alla de resurser och all den tid de har lagt ned för att skapa 1 000 nya studentbostäder och 430 nya hyresrätter är förgäves?
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för det svar som jag har fått. Sommarjobb och feriejobb är en aktuell fråga. Vi närmar oss sommaren med stormsteg, och det finns många ungdomar som längtar efter ett sommarjobb eller ett feriejobb.
Många ungdomar runt om i Sverige är inte lika glada för eller positiva till det svar som arbetsmarknadsministern ger och framför allt den sista biten där han säger: "Mot bakgrund av det goda arbetsmarknadsläget och att antalet feriejobb nu ökar utan statliga subventioner avser jag för närvarande inte att vidta några åtgärder på området."
När man hör dessa ord känner man att det är samma gamla vanliga borgerliga politik som förs. Det är marknaden som ska sköta dessa delar. Jag tror inte att marknaden klarar av allt. Vi kan se att runt om i landet försvinner det sommarjobb och feriejobb.
I Motala kommun i Östergötlands län kunde man förra året erbjuda över 70 feriejobb. Den moderatledda kommunledningen har nu avskaffat feriejobben helt och hållet. Ett annat exempel är Stockholms stad där man tidigare år har lagt ned över 20 miljoner kronor. I år spenderar man bara en spottstyver på feriejobb.
Detta är stora förändringar som kommer att göra att många ungdomar inte kommer att kunna få sommarjobb i sommar. Det är viktigt att man kommer ut på arbetsmarknaden tidigt. Jag vet själv hur det var när jag fick mitt första sommarjobb och fick känna på hur det var att kliva upp tidigt på morgnarna och få min första lön i handen.
Det är viktigt med sommarjobb och feriejobb. Det är något som kommunerna och staten ska lägga ned både tid och resurser på. Jag tror att arbetsmarknadsministern och jag är ganska överens om att erfarenhet och utbildning är de två absolut viktigaste delarna för att få - egentligen alla människor i jobb, men framför allt för att få unga människor i jobb.
Om man då minskar möjligheten att få komma ut och testa att jobba under somrarna kommer det också att bli svårare att lära sig hur arbetsmarknaden fungerar. Det blir nog också jobbigare att faktiskt komma ut i arbetslivet.
Detta kan man lägga ihop med de andra förändringar som den borgerliga regeringen nu genomför, till exempel att man förändrar a-kassan, att man till och med gör a-kasserutinerna för ungdomar sämre än den a-kassa som finns för vuxna. Samtidigt kan man se att vi har ett problem med långtidsarbetslösheten för ungdomar.
Långtidsarbetslösheten bland ungdomar har under det senaste året ökat markant, och det tror jag beror på avsaknaden av utbildning och avsaknaden av lämplig praktik.
Så jag vill avsluta med att fråga arbetsmarknadsministern en gång till: Om vi nu är överens om problemet kring att det är viktigt att man kommer ut och får praktik och utbildning, ser inte arbetsmarknadsministern något som helst problem med att vi får färre feriejobb runt om i landet?
Min andra fråga till arbetsmarknadsministern är: Om man tar bort feriejobben, tror inte arbetsmarknadsministern att detta också i förlängningen kommer att göra att det blir svårare att komma ut på arbetsmarknaden nu när även annan praktik försvinner?
Johan Löfstrand (S):
Det var många siffror från arbetsmarknadsministern, och jag ska faktiskt ta del av artikeln. Det lovar jag. Men jag har själv med mig en egen artikel från min lokala tidning hemma i Östergötland. Man har gjort en rundringning och pratat med kommunerna och hört. Man får det rakt motsatta budskapet.
Där är budskapet att de flesta kommunerna kommer att ge färre feriejobb i år än man har gjort tidigare år. Och det rör sig faktiskt om ganska mycket färre antal jobb. Ur mitt perspektiv som östgöte är det väldigt beklämmande.
Det som är ännu mer beklämmande är att de kommuner som i dag minskar antalet feriejobb i mångt och mycket är borgerligt styrda eller moderatledda kommuner. Där har man sagt, och tydligt prioriterat, att feriejobb är något som vi inte ska pyssla med. Det här är något som arbetsmarknaden klarar själv. Jag tror faktiskt inte att det är så.
Och jag tror att det finns en annan poäng med feriejobb. Det är att man faktiskt kan ge de ungdomar som kanske har hamnat lite snett i samhället en möjlighet att få tjäna lite extra pengar och känna sig behövda.
För att man ska kunna ha den mekanismen krävs det att det är kommunala jobb och att det faktiskt levereras fler jobb än just de specifika jobb som går till dem som kanske är lite mer av bråkstakar, så att inte de blir utpekade. Därför tror jag att feriejobb fyller fler funktioner än att bara vara en del i sysselsättningen.
Den effekten kommer att försvinna, åtminstone i Östergötland. Arbetsmarknadsministern pratade om ungdomsgarantin. Vi kanske återkommer till den senare under eftermiddagen. Jag kan inte låta bli att lyfta upp en liten del.
Vi pratar om att den långa ungdomsarbetslösheten har stigit under de senaste åren och att det nu är nästan 10 000 ungdomar som står utanför arbetsmarknaden, och har gjort det under en längre tid. Jag ser det som ett oerhört stort problem. Jag tror att det bästa sättet att få tillbaka dessa ungdomar på arbetsmarknaden är utbildning och praktik.
Den borgerliga regeringen har sagt att det inte är vägen. Den väg som jag uppfattar är den borgerliga lösningen är att man ska sitta 30 timmar på arbetsförmedlingskontoret och söka jobb. Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Hur ska ungdomsgarantin fungera? Hur ska coachningen av de enskilda ungdomarna fungera utan att man ger Ams ökade resurser?
Det kanske vi får återkomma till i nästa debatt. Jag vill ha reda på hur viktigt det är med feriejobben. Jag tror att det är viktigt. De siffror som jag har från mitt hemlän visar att vi kommer att få en minskning.
Johan Löfstrand (S):
Det fungerar väl. Man kan ta fram dagens Metro och läsa: Dramatisk ökning av unga arbetslösa. Senare i artikeln står det: En del av ökningen förklaras med neddragning av arbetsmarknadspolitiska program men också av att många ungdomar saknar gymnasiekompetens. Hur var det nu med den strålande solskensdagen? Jag tror att det finns ett antal mörka moln på himlen.
Som jag sade i mitt inledningsanförande handlar det om att vi måste skapa praktikplatser och utbildningsplatser. Och då måste vi satsa mer på ungdomarna. Jag tror nämligen att till och med arbetsmarknadsministern tycker att den här rubriken och artikelns innehåll faktiskt innebär att man behöver lägga en och annan krona på utbildning och praktik i stället för att sänka fastighetsskatten och förmögenhetsskatten.
Jag har en fråga till arbetsmarknadsministern. Är det ett sådant solsken som arbetsmarknadsministern vill ge sken av, eller finns det ett par moln på himlen?
Johan Löfstrand (S):
Det var skönt att höra att Mats Odell lyfter upp frågan om hyresrätten och vikten av hyresrätten som boendeform. Jag läste ett pressmeddelande som kom i dag där man just lyfter upp dessa frågor och för samtal kring dem. Det ser jag som oerhört positivt. Då är det viktigt att också föra en diskussion om att det ska finnas neutralitet mellan de olika boendeformerna.
Det hoppas jag att regeringen tar i beaktande när de diskuterar detta. Något som inte diskuteras särskilt mycket är de problem som vi kommer att få gällande bostadsrätter. Nyproducerade bostadsrätter kommer att få ganska stora hyreshöjningar. Också det ser jag som ett problem.
Därför menar jag att det är oansvarigt av regeringen att så abrupt skära bort det system som faktiskt funnits under ganska lång tid. Sedan har Mats Odell rätt i att vi får göra bokslut 2010.
Jag tror att bokslutet kommer att visa att det blev väldigt få nyproducerade hyreslägenheter, för med den politik som nu förs kommer det inte att finnas möjligheter att bygga hyreslägenheter, framför allt inte i de kommuner där det i dagsläget inte är speciellt attraktivt att bygga över huvud taget. Så har vi frågan om studentbostäder.
Vad är Mats Odells svar till Göteborgs och Uppsalas studentbostadsbolag, som under de senaste åren byggt ett antal tusen lägenheter? Ska de lägenheter som byggts, eller som planeras att byggas, få stå tomma?
Blir man tvungen att stoppa ett antal tusen nyproducerade studentbostäder i malpåse för att det inte finns pengar att bygga dem? Kommer de nyproducerade studentbostäderna, de som alltså redan byggts, att få stå tomma för att ingen har råd att bo i dem? Om hyran stiger med 500 kr i månaden kommer det inte att finnas många studenter som har råd att bo där.
Mats Odells svar på detta är att vi ska gå 40 år tillbaka i tiden. Man ska som student eller annan ungdom få flytta in i källaren hos någon gammal dam!
Är det den borgerliga regeringens nya bostadspolitik att man ska flytta in hos gamla damer eller herrar eller i familjehus och få ett rum att dela med ett antal andra? Är det vad vi vill ge våra ungdomar som i dag vill flytta hemifrån? Vi ska alltså erbjuda dem en källarlokal i någons villa eller också får de dela lägenhet med en gammal dam.
Jag ser inte det som ett nytänkande och inte heller som ett alternativ. Jag anser att vi ska bygga nya lägenheter så att våra ungdomar får möjlighet att komma in i samhället på ett så tidigt stadium som möjligt.
Min fråga till Mats Odell är: Är Mats Odells och den nya regeringens enda vision på bostadsområdet att man ska ge studenter och andra ungdomar möjlighet att bo i källaren eller villan hos någon annan? Är inte visionen större än så?
Johan Löfstrand (S):
Jag har träffat ett antal bostadsrättsinnehavare som är oerhört oroliga för att deras bostadsrätter kommer att bli dyrare. Vi kan kanske återkomma till detta i en annan interpellationsdebatt. Ja, jag ser också att det finns flera visioner i den borgerliga bostadspolitiken än bara att man ska bo i källaren eller hos den gamla damen.
Den andra visionen framhävs av Mats Odell i svaret där han säger: "Konkurrens ska främjas, inte minst inom byggsektorn." Det håller vi alla med om. "Arbetskraftsinvandring underlättas för att motverka arbetskraftsbrist. Detta kommer att ge möjlighet till byggande av såväl bostadsrätter som hyresrätter."
Jag håller med om att arbetskraftsinvandring är bra, men när jag läser dessa meningar tillsammans får jag en känsla av att arbetskraftsinvandringen ska användas för att pressa tillbaka lönerna inom byggsektorn. Jag är inte säker på att vi vill ha lönedumpning och att det ska vara en vision för den borgerliga bostadspolitiken under den kommande mandatperioden.
Det är en minst lika usel vision som den om att man ska bo i någon annans källare. Jag vill lyfta fram Fredrik Olovssons fråga en gång till. Jag hoppas att vi kan få svar på den innan vi avslutar debatten här i dag. Vad är Mats Odells prognos om bostadsbyggandet under den kommande mandatperioden?
Tror Mats Odell att det kommer att byggas flera eller färre lägenheter än under den senaste mandatperioden? Det kan bara framtiden utvisa. Vi kan väl under våren 2010 ha en ytterligare debatt, för då har vi ju facit. Men det vore trevligt att få en prognos innan den här debatten avslutas.
Slutligen vill jag fråga Mats Odell: Är hans och den borgerliga regeringens besked till studenterna och studentbostadsbolagen att det tyvärr blir högre hyror och att det inte blir några flera boenden?
Johan Löfstrand (S):
Anti Avsan tar i sitt anförande upp två delar i min argumentation som han tycker är beklämmande. För det första menar han att det är helt normalt med en remisstid på tio månader och att det är brukligt. Jag vet att den borgerliga majoriteten i vissa ärenden haft remisstider som varit under en månad. Tio månader verkar därför som en ganska lång tid.
Samtidigt borde Anti Avsan i sin utövning som domare vara väl bevandrad i att en normal remisstid är tre månader. Att frågan inte dragits i långbänk tror jag inte någon kan hävda. Frågan landade i regeringens knä i mars. Sedan fick frågan ligga på regeringens bord i ett antal månader utan att någonting gjordes.
Utredaren hade en plan för hur detta hade kunnat genomföras så att lagen varit implementerad från och med den 1 januari. Jag tror inte att någon kan säga att den planen var orealistisk. För det andra menar Anti Avsan att det finns ett bästföredatum för det beslut vi ska fatta i dag.
I vår motion står det "omgående". Vi vill att beslutet ska fattas omgående. Vi tror att det är möjligt. Min fråga till Anti Avsan är om det är så att jag i dag inte kommer att få svar på när propositionen kommer. Om den nu bereds kan det väl inte vara så svårt att komma med ett datum. Vad är det som måste beredas ytterligare? Och vad är det för kompromiss Regeringskansliet pratar om?