Hillevi Larsson (S):
Money talks var en bra ingång till mitt inlägg, för det är precis vad som har hänt i Arabförbundet. Saudiarabien har ju fått med sig andra länder, bland andra Palestina. Palestina är ett väldigt fattigt land, huvudsakligen på grund av ockupationen.
Jag har talat med andra som har träffat palestinier på olika internationella möten sedan det här har skett som säger att de är så fattiga att de inte har råd att stöta sig med Saudiarabien, att det kostar för mycket ekonomiskt. Därför har man gått med i Arabförbundet. Det är alltså verkligen money talks i det fallet.
Men precis som utrikesministern säger i sitt svar har Palestinas ambassadör i Sverige uttryckt ett tydligt stöd för det svenska erkännandet och vårt samarbete med Palestina. Jag tycker att det vore fruktansvärt att döma ut allt detta på grund av att Palestina av ekonomiska skäl har tvingats komma med ett fördömande.
Det var dessutom en tillfällig reaktion efter det som hänt med Saudiarabien, och där har ju relationerna normaliserats när det gäller det ekonomiska samarbetet. När det gäller mänskliga rättigheter och demokrati i Palestina kan man inte komma ifrån att den allra största kränkningen är Israels ockupation av Palestina. Det är det största brottet.
Man kan inte direkt se att ockupationen, förtrycket och mördandet, som det tyvärr också handlar om, inte minst bombningarna av Gaza, har lett till mer demokrati och mänskliga rättigheter i Palestina. Självklart är det en grogrund för extremism. Det kunde man också se när Hamas kom till makten. Det var efter att människor hade hoppats länge på en fredlig lösning men upplevde att utvecklingen gick åt fel håll.
Det var hela tiden nya bosättningar, fattigdom, elände och framför allt förtryck och ockupation. Det är i sådana lägen som extremistiska krafter växer till. Det kan vi se historiskt och i många andra delar av världen. Det blir en perfekt grogrund. Frågan om mänskliga rättigheter och demokrati i Palestina hänger nära samman med ockupationen.
Ska vi långsiktigt förbättra villkoren i Palestina måste vi självklart ställa krav på palestinska myndigheten, men vi måste också ställa krav på Israel. Situationen är ohållbar. Det är en ockupation som bara fortsätter. Nya bosättningar gör att hoppet hos palestinierna släcks.
Det är inte nog med att situationen står och stampar, utan det blir värre i och med att Israel lägger under sig fler och fler landområden genom nya bosättningar. Det pågår ett djupt förtryck av palestinierna. Om man inte har levt under dessa förhållanden kan man nog inte föreställa sig hur det är att i generation efter generation leva utan framtidshopp.
Därför är det avgörande att vi i denna situation ställer krav även på Israel. Man får inte ensidigt göra Palestina till en syndabock och försöka utmåla det som att Palestina har misslyckats totalt och har problem med demokrati och mänskliga rättigheter. Det har Palestina, och det ska vi säga öppet och tydligt, vad gäller såväl rättigheter för hbtq-personer och kvinnor, som yttrandefrihet och mänskliga rättigheter.
Men att göra det till grund för att sparka på den som redan ligger, för Palestina ligger ned sedan länge, vore fruktansvärt. Vi får inte använda beslutet i Arabförbundet som en anledning att säga upp samarbetet. Självklart ska vi fortsätta med samarbetet, men vi ska givetvis också ställa krav. Det har vi redan gjort, och det kommer vi att fortsätta att göra. Men det handlar om krav på både Palestina och Israel.