Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Även om det är så som vissa här har påpekat, att man tidigare och löpande genom åren har behövt göra olika justeringar och förtydliganden, har det aldrig varit så här osäkert och turbulent. Trots att det under årens lopp vid flera tillfällen har gjorts utredningar och tillägg i lagen finns en viss problematik kvar. Problematiken består bland annat i en inkonsekvent rättstillämpning till följd av oklara rättsregler.
Detta bidrar såklart till att rättssäkerheten inte kan garanteras. Det här påvisas tydligt i inte minst en dom från Högsta förvaltningsdomstolen 2015. En kvinna som har haft personlig assistans i 15 års tid förlorar den plötsligt helt och hållet.
Hon blir helt utan assistans efter att Högsta förvaltningsdomstolen gjorde en tolkning av lagen som radikalt förändrade innebörden i lagen, så som den var tänkt från första början. Jag skulle tro att det kommer att fortsätta råda osäkerhet vad gäller rättstillämpningen, inte minst för personer med psykiska funktionsnedsättningar.
En annan dom som har tagits upp här handlar om huruvida sondmatning kan utgöra grund för personlig assistans. Det var fantastiskt bra och viktigt att den kom på plats, men den ställer saken lite på sin spets. Den innebär nämligen att den tolkning som har gjorts tidigare under de senaste åren i någon mening har stridit mot lagen. Nu har det sagts att lagen ska tolkas på ett visst sätt, och så har den inte tolkats förut.
Jag känner mig därför trygg med att säga att man tidigare i viss mån har stridit mot lagen. Det finns personer som har drabbats hårt av beslut som har visat sig stå i strid med hur lagen var tänkt. Svaret på frågan hur det står till med rättstillämpningen är att det i vissa fall faktiskt ser väldigt illa ut. LSS är en rättighetslag. Därför måste rättstillämpningen kunna fungera. Förarbetena måste vara tydliga, och lagens intentioner måste vara väldigt tydliga.
Vi står här i talarstolen och säger hela tiden att vi vill värna lagens intentioner, som de var från början. Det vill vi alla. Därför är det intressant och trevligt att höra från statsrådet att breda överenskommelser måste komma till. Jag förutsätter och hoppas att det kan bli så. Jag vet ju att vi alla vill dra åt samma håll. LSS är som sagt en rättighetslag.
Därför känns det lite märkligt att vi ens ska behöva debattera frågor om huruvida vi tillämpar våra lagar på rätt sätt. Fru talman! Jag har under mina år i riksdagen lagt fram förslag om att utreda begreppet om grundläggande behov. Jag är absolut inte ensam om att vilja se över vad som gäller och vad som ingår. Jag har påtalat problemen med hur Försäkringskassan bedömer grundläggande behov.
Med det har jag velat att regeringen ska utreda hur man kommer till rätta med problemen och utifrån det vidta åtgärder. För mig är det uppenbart att mycket ligger i frågan om vad som omfattas och hur vi ska se på grundläggande behov.
Det blir smått bisarrt när vi här diskuterar huruvida sondmatning ska räknas som ett grundläggande behov eller att man diskuterar huruvida det är ett grundläggande behov att andas. Vi är väl alla överens om att det naturligtvis är så det borde vara. Det jag däremot inte kan förstå är regeringens ambition om hur det hela hänger ihop.
Alla ska visserligen få den hjälp de behöver och har rätt till, men samtidigt får utredningen inte komma med förslag som ökar kostnaden.