Christina Höj Larsen (V):
Jag tackar åhörarna. Vi ska i dag debattera en lag som helt medvetet har skapats för att göra Sverige till en sämre plats att leva på. Det är en väldigt sorglig politisk idé. Ändå är det just så.
Den lag regeringen i dag vill förlänga har skapats för att låta föräldrar på flykt veta att de inte kan återförenas med sina barn här. Den är skapad för att svårt sjuka och utsatta ska veta att Sverige inte blir en fristad för dem. Den är skapad för att människor på flykt ska känna av osäkerheten i ett tillfälligt uppehållstillstånd och inte på riktigt ska kunna andas ut och bygga sitt liv i trygghet.
Den är skapad för att minderåriga ensamkommande från till exempel det plågade Afghanistan, vilka inte omfattas av gymnasielagarna, ska veta att det tillfälliga uppehållstillståndet omvandlas till en utvisning på 18-årsdagen. Så illa är det, fru talman. Hur hamnade vi här? Tre år har gått.
Vi är många som hade hoppats på och har kämpat för att vi inte skulle stå här i dag inför en förlängning av den tillfälliga begränsningslagen. Jag - och många av er som sitter och lyssnar på läktaren och hemma i dag - hoppas fortfarande att övriga partier tar chansen Vänsterpartiet nu ger dem att låta den tillfälliga lagen bli en skamlig parentes i Sveriges historia och inte förlänga den.
Detta är en lag som har skapat mycket kaos, oordning, sorg och förtvivlan. Ändå kan jag inte säga att jag är förvånad. Tillfälliga lagar har en tendens att bli allt annat än tillfälliga. Jag vill börja med att påminna om hur regeringen argumenterade när lagen infördes.
Vi måste skapa ett tillfälligt andrum för svenskt flyktingmottagande, sa statsminister Stefan Löfven på presskonferensen den 24 november 2015, där den tillfälliga begränsningslagen annonserades som en del i att förmå människor på flykt att inte söka sig till Sverige. Det ville man göra genom att anpassa svensk asyllagstiftning till EU:s miniminivå.
Regeringen målade upp bilden att Sverige stod inför en systemkollaps. Den tillfälliga begränsningslagen skulle skapa en möjlighet att under tiden förbättra kapaciteten i mottagandet av människor på flykt. Det så kallade andrummet byggde på den mycket märkliga idén att Sverige genom att frånsäga sig sitt ansvar skulle få andra EU-länder att ta ett större ansvar.
Ordning och reda var den nya parollen. Hur var det då med dessa argument? undrar vän av ordning kanske. Stod Sverige verkligen inför en så kallad systemkollaps? Det är för övrigt ett ord som lanserats av högerextrema och plockats upp av regeringen. Svaret är nej.
Även om det historiskt stora antal människor som kom till Sverige pressade vissa kommuner och myndigheter på sina håll klarade vi det faktiskt utmärkt. Som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap var tvungen att gå ut och påpeka fanns ingen systemkollaps. Däremot fanns ett samhälle vars välfärd och beredskap inte hade rustats för kris.
Men det fanns ett civilsamhälle som ställde upp och gjorde det som krävdes för att hjälpa myndigheter och kommuner att klara av utmaningen. En del av dessa personer sitter på läktaren här i dag. Har regeringen då sett till att Sverige under tiden för den tillfälliga lagen byggt upp sin mottagandekapacitet? Nej, så har det inte blivit.
Tvärtom stänger Migrationsverket ned boenden och minskar på verksamheten, samtidigt som myndigheten tvingas kämpa med de helt orimliga sparkrav som en blåbrun statsbudget lämnat dem med. Man kan på samma sätt undra om den tillfälliga lagen då lett till att andra länder i EU tagit större ansvar. Nej, nu i efterhand ser vi smärtsamt tydligt att det blev precis tvärtom.
När Sverige släckte sin humanitära fyr för asylsökande blev det ett argument för andra länder att ta ännu mindre ansvar. Det tillfälliga i lagen då, hur blev det med det? Man svarade på den omfattande kritik som kom genom att hänvisa till att lagen skulle vara just tillfällig. Men det blev ju inte så. Här står vi i dag, och en majoritet tänker förlänga detta elände.
För många blir det inte en tillfällig fördröjning av familjeåterföreningen, utan en permanent. Redan under de tre år lagen varit i kraft har barn hunnit fylla 18 och därmed förlorat rätten att återförenas med förälder eller familj. När nu lagen förlängs ytterligare kommer än fler att få en permanent splittrad familj i 18-årspresent.
Det som först bara skulle skjutas fram försvann under tiden. Har då regeringens lapptäcke av tillfälliga lagar skapat ordning och reda? Nej, det har det inte heller. Tvärtom blev den tillfälliga begränsningslagen startskottet för en oförutsägbarhet och rättsosäkerhet som saknar motstycke i svensk flyktingpolitisk historia. Fru talman!
Datumet för presskonferensen kom att få en oerhörd betydelse för människor i hela landet. Det blev vattendelaren mellan den som kunde få uppehållstillstånd av humanitära skäl och den som inte kunde. Det utgör den skarpa skillnaden mellan den ensamkommande som kom före den 24 november och kompisen som kom dagar efter.
Det är skillnaden mellan familjer som kommer att få återförenas i fred och säkerhet och familjer som nekas samma rätt eller har sett sin möjlighet till återförening försvinna på grund av hårda försörjningskrav. Ingen av de lagändringar man drivit igenom har föregåtts av normal beredning eller utredning. Inte heller har man utvärderat de konsekvenser vi nu har sett under de senaste tre åren.
I stället har lagändringarna baserats på signalpolitiska kompromisser och överenskommelser med det uttalade syftet att avskräcka människor från att komma till Sverige. Konsekvenserna har blivit att Sverige är sämre på att ge en fristad till människor som behöver det samt försämrad rättssäkerhet och ett allt större skuggsamhälle. Fru talman!
Vi var många som förutsåg de problem och brister som den hastigt och hafsigt framtagna lagen skulle medföra, däribland ett femtiotal remissinstanser, Lagrådet och vi i Vänsterpartiet. Nu har det visat sig att vi hade rätt på varje punkt. Tyvärr har verkligheten på många sätt visat sig ännu värre, eftersom hastverket gjorde det väldigt svårt att förutse alla de dumheter vi nu ser.
Jag skulle kunna prata länge och ge exempel efter exempel. Det skulle vid en första anblick verka spretigt, och det är för att det är just det. Rättsosäkerheten och svårigheten i att jämföra de olika fallen gör att det blir väldigt diffust. Rådgivningsbyrån och Röda Korset har med varsin rapport utvärderat konsekvenserna av den tillfälliga lagen.
Röda Korset har granskat de humanitära konsekvenserna. Rådgivningsbyrån, som nu heter Asylrättscentrum, har granskat de juridiska. Båda utvärderingarna visar att det saknas stöd för att lagen skulle ha uppfyllt sitt syfte. För nej, fru talman, att färre söker asyl i Sverige i dag än tidigare beror inte på den tillfälliga lagen. Flyktingmottagandet hade gått ned rejält redan när den tillfälliga lagen klubbades igenom.
Det beror på att det är svårare att ta sig in i och igenom Europa. Det beror på att de som vill söka asyl i Europa i stället är fast i libyska flyktingläger där de utsätts för grova övergrepp och säljs som slavar, att de beskjuts vid den turkiska gränsen, att de dör på vandring genom Sahel eller drunknar i Medelhavet.
Det svenska andrummet bygger på en kohandel med diktaturer och skurkar. Den insikten borde få varje ledamot i denna kammare att skämmas. Röda Korset beskriver hur den tillfälliga lagen, framför allt vad gäller familjesplittringen och de tillfälliga uppehållstillstånden, leder till försämrad integration och etablering.
Oron över familjemedlemmar skapar stress och försvårar möjligheterna att etablera sig. Tillfälliga uppehållstillstånd leder till ökad psykisk ohälsa och försvårar såklart möjligheterna att bearbeta trauman.
Rådgivningsbyrån konstaterar att asylprocessen har blivit alltmer rättsosäker till följd av den tillfälliga lagen eftersom den har flyttat makten från lagstiftaren till rättstillämparen att avgöra om beslut strider mot konventionsåtaganden. Det är en väldigt svår uppgift som läggs på enskilda handläggare och som av förklarliga skäl tolkas väldigt olika.
Röda Korset pekar dessutom på att de tillfälliga uppehållstillstånden skapar osäkerhet i vården. Medicinsk personal väger in möjlighet till långsiktig behandling och uppföljning, vilket gör att människor i behov av till exempel organdonation eller missbruksvård inte får det. Konsekvensen av det för den enskilde kan vara en fråga om liv eller död. Tittar vi på remissvar inför lagens förlängning i dag är svaren helt liknande.
Svaren från civilsamhället i Vi står inte ut visar på en verklighet där just oförutsägbarhet, kaos och rättsosäkerhet är vardag. Regeringen har å sin sida inte visat något intresse av att utvärdera lagen själv. I stället har regeringen bett Migrationsverket göra en konsekvensanalys av hur antalet asylsökande skulle påverkas om lagen inte förlängs.
Analysen visar på en liten effekt och en ännu mindre effekt av att återinföra rätten till familjeåterförening. Vi står alltså här i dag med en lag som inte lever upp till sina syften, som skadar integrationen och etableringen och orsakar stort mänskligt lidande. Vänsterpartiet menar att lagen aldrig skulle ha stiftats och att den absolut inte ska förlängas.
Därför yrkar jag avslag på propositionen och bifall till reservation 1. Vänsterpartiet vidhåller den kritik vi riktade mot den ursprungliga tillfälliga lagen. I dagens förlängning har mindre förbättringar gjorts.
Vi välkomnar självklart att regeringen tillsammans med L och C ser till att Sverige åtminstone följer grundlagen genom att skapa möjlighet till familjeåterförening för alternativt skyddsbehövande. Mindre än så vore ärligt talat knappast möjligt. Samtidigt ser vi, precis som en lång rad remissinstanser, en rad områden där lagen verkligen behöver förbättras. Jag kommer att nämna några av dem.
Vi står fortsatt bakom våra förslag att låta permanenta uppehållstillstånd bli huvudregel. Men i dag har jag valt att bara lyfta fram en del uppenbart felaktiga och stötande saker som kräver förändringar som flera partier i kammaren borde kunna ställa sig bakom. Det gäller först och främst barnperspektivet.
I den tillfälliga förlängningen av lagen ska man endast göra undantag vid särskilt ömmande skäl för barn om det strider mot konventionsåtaganden. Regeringen tycker att det är tillräckligt att hänvisa till en portalparagraf i utlänningslagen om barnets bästa. Det är en väldigt märklig slutsats, eftersom det var just bristen på tillämpningen av den paragrafen som gjorde att man införde regeln om särskilt ömmande skäl för barn.
Denna försämring av skyddet för barn sker trots att barnkonventionen blir svensk lag den 1 januari 2020. Det är väldigt bra att en ny humanitär skyddsgrund ska drivas i den nya migrationspolitiska kommittén. Men det är svårt att förstå varför lagstiftningen ska vara undermålig och rättsosäker under tiden kommittén arbetar. Det svarar inte överenskommelsen mellan regeringen och Centern och Liberalerna på och inte heller propositionen.
När det gäller familjeåterförening finns det mycket att säga. För att få familjeåterförening enligt förlängningen av lagen krävs ett visst legaliserat sammanboendeskap innan man kommer till Sverige. Vem kan leva tillsammans?
Vi vet att det kan till exempel inte homosexuella, bisexuella, transpersoner, queerpersoner, par vars relation inte accepteras av familjen i det som kallas hedersrelaterat våld. Jag undrar om det verkligen är avsiktligt. Kan det vara meningen att det är just dessa personer, några av världens mest utsatta i en del länder, som ska nekas att leva tillsammans här? Det måste ändras.
Det andra gäller rekvisitet välgrundade utsikter till permanent uppehållstillstånd. Det är något som är ännu en bedömningsgrund, förutom försörjningskravet. Det är väldigt svårbedömt även enligt Migrationsverket och andra remissinstanser. Om man vill ha ordning och reda måste den godtyckligheten bort. Fru talman! Familjeåterförening handlar ofta om kvinnor och barn.
Det är för att man inte vill ta med sig hela familjen genom lägren i Libyen eller på havet. Röda Korset har i en granskning av domar visat att det är betydligt svårare för kvinnor att leva upp till de hårda försörjningskrav som finns för familjeåterförening i dag.
Det är tydligt för oss att en välfungerande familjeåterförening som gäller alla även är viktig och avgörande feministisk politik. Vidare slår försörjningskravet väldigt hårt mot pensionärer, funktionsnedsatta och personer som inte kan arbeta fullt ut. Det är diskriminerande. Vi ser redan att mer än 15 000 personer har fått avslag.
Vissa har till och med fått välja vilket barn de vill ta hit. Förstår ni? Kan ni föreställa er en sådan situation? Det är hårresande. Försörjningskravet måste slopas. Det är även svårt för människor med helt vanliga jobb och löner. Det ska inte vara beroende på hur rik man är om man ska få leva med sin familj.
För en familj med förälder som är här som sökt om familjeåterförening med tre barn krävs en lön på drygt 27 900 kronor före skatt i månaden. Vet ni vad medellönen för en lärare med arbetslivserfarenhet på 9 1⁄2 år är? Den är ungefär 27 399 kronor, alltså för lite. För bilmekaniker är medellönen 21 691 kronor.
Det skulle inte heller gå. För servitris med fem års erfarenhet är den 19 077 kronor. Det säger sig självt att många inte kommer att klara det. Ska inte återförening vara för vanligt folk, fru talman? Tremånaderskravet ställer ytterligare till det, inte minst för kvotflyktingar. Det kan ta några månader mellan beslut och att man får resa hit. Det är viktig tid som tickar i väg. Men det gäller även för andra.
Jag vet att det här på åhörarläktaren sitter personer ur den eritreanska gruppen där 400 personer nekas familjeåterförening. Jag känner till en pappa som inte får hit sina barn och sin fru trots att han har två jobb och en lägenhet. Så kan vi inte ha det, fru talman. Det sista jag vill nämna är gruppen våldsutsatta kvinnor. Det är en diskussion vi har haft ofta när det gäller tvåårsregeln i utlänningslagen.
Redan där har vi stora problem, men i den tillfälliga lagen finns inte det undantag som finns i den vanliga utlänningslagen. Den säger att om man har kommit hit som kärleksinvandrare och under de två åren utsätts för våld kan man få permanent uppehållstillstånd och få stanna även om relationen bryts.
Det undantaget finns inte med i den tillfälliga lagen. Jag undrar såklart hur en feministisk regering kan acceptera det. Det är inte bara två år med den tillfälliga lagen. Det är fem år i en situation som är så utsatt och svår. För att kunna rätta till allt detta yrkar jag bifall till vår reservation 3.
Till slut, fru talman: Jag sa redan i inledningen av mitt anförande att vi i dag debatterar en lag som har skapats för att göra Sverige till en sämre plats att leva på. När jag tittar upp på läktaren i dag ser jag människor som varje dag kämpar för det exakt motsatta. De tar ansvar för varandra när politiken flyr sitt ansvar och sätter sig i ett hörn och andas i en papperspåse. Jag ser familjehem som kämpar för sina nya familjemedlemmar.
Jag ser hjälpare i nätverk som kämpar för trygghet och amnesti för ensamkommande barn och unga som har farit illa. Jag ser familjemedlemmar som gör allt de kan - som har dubbla jobb och lägenhet - och som ändå inte klarar försörjningskrav. Jag ser unga som har sittstrejkat för sina ensamkommande vänner och som inte ger upp utan stannar till slutet. Jag ser systrar och bröder från olika trosgemenskaper som enas i kampen för asylrätten.
Jag ser kämpar som arbetar för asylsökande barn i familjer som hotas av utvisning till ett Afghanistan som de aldrig har varit i. Jag ser att alla ni är det Sverige som jag älskar och är så fruktansvärt stolt över.
Och jag tänker att vad vi verkligen behöver är en politik som överbryggar det där glappet mellan den verklighet som ni upplever varje dag och den lagstiftning som vi ser. Det är en politik som siktar på att göra Sverige till en bättre plats för oss alla att leva på - inte en sämre. Vänsterpartiet kommer att vara en stark och tydlig röst för en sådan politik i den nya kommittén.
En robust välfärd tillsammans med ett starkt försvar för mänskliga rättigheter - det är vad som krävs.