Sven-Erik Österberg (S):
Det är sant att statsbudgeten är stark, och det är det i och för sig bra att falla tillbaka på. Men samtidigt vet vi som gamla finanspolitiker att vi har en statsbudget som är oerhört konjunkturberoende. Jag kan se med viss oro på att man inledningsvis sade att reformutrymmet för ett halvår sedan kanske var 15-20 miljarder, sedan har det vuxit till 20-25 miljarder, och i det här läget är det uppe i 35 miljarder.
När man anstränger statsbudgeten ser vi att nu Konjunkturinstitutet pekar på att man förmodligen kan ha budgetunderskott 2010, vilket man också säger i en rapport. Trots att det finns stora resurser ligger man väldigt nära det som har varit. Då hamnar vi helt plötsligt i en annan situation som kan vara mycket prekär av andra skäl.
Den 22 augusti höll arbetsmarknadsministerns statssekreterare en presskonferens. Fritt citerat sade hon då att det är bra med avkylning av arbetsmarknaden och att det dämpar inflationstrycket. Jag tolkar det som att hon tycker att det är bra att det inte längre är lika många som får jobb. Det är bra att det är fler som är arbetslösa, för det räddar regeringen från en misslyckad finanspolitik som faktiskt har drivit upp inflationen väldigt starkt.
Till och med i ett läge där man talar om nästan nolltillväxt och en stark avmattning i konjunkturen diskuterar Riksbanken fortfarande om man ska höja räntan. Det går inte att skylla på att citronerna har blivit dyrare, som man gjorde i någon partiledardebatt. Det må väl vara hänt att bensinpriser och sådant inte påverkas av regeringen, men det är regeringen som är ansvarig för politiken och för att se till att vi inte har någon inflation.
Riksbanken kan inte säga: Vi höjer inte räntan nu, för inflationen beror inte på det som händer i Sverige. Deras uppgift är att se till hur räntan är i Sverige, och hur inflationen är är också regeringens skyldighet. Det håller man nu på att retirera ifrån. Därför blir jag väldigt förvånad när arbetsmarknadsministerns statssekreterare uttrycker sig på det sättet, som egentligen går stick i stäv med vad arbetsmarknadsministern säger här om att få så många som möjligt i sysselsättning oavsett hur konjunkturen ser ut.
Här delar jag arbetsmarknadsministerns uppfattning. När det gäller åtgärder och kvalitet vill jag säga att det finns drygt 40 000 i jobb- och utvecklingsgarantin. Fas ett är jobbsökande. Sanningen är ju den att de flesta inte får någon annan insats än att de söker jobb och själva står anmälda för lediga jobb.
När man frågar personer på Arbetsförmedlingen vad de egentligen får för insatser måste man konstatera att de i princip är öppet arbetslösa. De får ingen åtgärd alls annat än att de söker jobb. Det är väldigt få av dem som har fått praktikplats. Av en händelse såg jag att man på arbetsförmedlingen i Borlänge hade varit så uppgivna och ville ha insatser för ett antal personer som behövde komma ut på arbetsmarknaden.
Man hade inga resurser och vände sig därför till socialbyrån i Borlänge kommun och frågade om man kunde avsätta understödspengar till den här gruppen, så att de kunde komma ut och få en praktik. I folkhumorn i Kommunhuset i Borlänge fick det heta att Littorin söker socialbidrag.
Din myndighets människor ute i landet är förtvivlade över att de inte har resurser att sätta in när det behövs. Man ser behoven, men det finns inga resurser. Skattesänkningar och lite lägre arbetsgivaravgift når inte de personer som saknar kompetens och har haft lång frånvaro från arbetsmarknaden. Då ska vi ändå veta att det har varit en god konjunktur. Detta leder ingenstans.
Arbetsmarknadsministern vet lika väl som jag att i mars april nästa år har ungefär 30 000 i jobb- och utvecklingsgarantin passerat sina 450 dagar. Då ska ni leverera svaret på frågan: Vad händer nu? Det har sagts att det ska komma i budgetpropositionen. Vi får väl se vad som händer.