KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern, för svaret! Den här interpellationen ställdes, fru talman, för ungefär en månad sedan. Den ställdes med perspektivet att försöka signalera till regeringen att agera, att agera själv och tillsammans i EU, inför frihetsdagen den 25 mars.
Utrikesrådet möttes måndagen den 22 mars, tror jag att det var, och Europeiska rådet hade sitt möte, som blev digitalt, den 25 mars, precis den dag då människor sökte hylla den korta stund av frihet som belarusierna har upplevt. Frihetsdagen är en stor dag för många i Belarus.
Fru talman! När man tittar på EU:s lista finner man personer som har varit listade sedan 2004. Och det är en lång resa som vi har gjort för att försöka vända utvecklingen i vårt nära grannland Belarus, men vi har så här långt inte lyckats.
Det är beklagligt, tycker jag, fru talman, att vi alltjämt ser 299 - det är den senaste siffran som jag sett - politiska fångar och att 400 journalister har gripits, varav jag uppfattar att 11 nu är fängslade.
Vi ser hur man nu attackerar och försöker gripa minoriteter, nu senast en polsk minoritet, som ett hot mot Lukasjenko. Maria Kolesnikova, som stannade kvar och inte lät sig deporteras, har varit fängslad länge.
Hon är en av de modiga kvinnliga ledarna för oppositionen mot Lukasjenko. Fru talman! Nu är det viktigt att EU håller i och är effektivt i sitt arbete. Då handlar det bland annat om att vara tydlig med förstärkta sanktioner.
Modiga kvinnor i 65-75-årsåldern vågade läsa belarusiska författare på pendeltåget. Några av dem greps varav en fängslades. Det är inte rimligt att sådant sker utan att man ökar trycket.
Ett sätt att öka trycket vore också att ta upp frågan och kräva att Magnitskijlistningen också ska omfattas av systematisk korruption och penningtvätt, för om det är någonting som göder systemen är det just korruption, fru talman. Om det är någonting som är förtryckarnas blodomlopp i systemen är det korruption.
Jag hoppas att ett eventuellt korruptionsintresse i EU inte skulle hindra EU från att agera här. Därför är min fråga: Är ministern beredd att driva kravet på att också träffa dem som ägnar sig åt systematisk korruption?
Kerstin Lundgren (C):
Jag ser att det finns ett tydligt engagemang för människorna i Belarus, de modiga som månad efter månad i ur och skur fredligt stått upp mot regimens övervåld.
Det väcker nog starka sympatier hos alla i Sverige att se hur de agerar. Det har varit en inspirationskälla för människor nära Belarus, i Ryssland till exempel, som ser att detta är ett sätt att agera.
Förtrycket ökar, och dess råhet har blivit alltmer synlig. En del är dock inte synligt, och det hör vi också om i många berättelser. Även om jag inte ägnar mig åt att läsa partiföreträdares texter har jag både hört och sett dylikt.
Det är viktigt att vi agerar och gör det gemensamt. Det handlar också om att visa våra baltiska grannar ett starkt stöd, inte minst Litauen.
Litauen ligger nära både Belarus och Ryssland men är ändå modigt och står upp för frihet och människornas krav på demokrati.
Att Lukasjenkoregimen kräver att Svetlana Tichanovskaja ska utlämnas är häpnadsväckande, och givetvis ska vi stå upp för skyddet av henne och säkra hennes möjligheter att verka. Fru talman!
Utrikesministern säger att det finns beredskap att utöka sanktionerna. Är det utrikesministerns krav på kommande utrikesråd att frågan lyfts upp och är beredd? Sedan den senast behandlades, den 22 februari, har det hänt ytterligare saker. Som jag uppfattar det finns det ett litet fönster nu under våren.
Även i Belarus hoppas man på en vår, och man hoppas att den våren ska innebära en möjlighet att flytta fram positionerna, inte för Lukasjenko utan för människorna som har kämpat för att deras röst ska höras och räknas. De vill ha frihet, demokrati och Belarus för sig själva.
De behöver vårt stöd, och då måste man visa att man taggar upp och också träffar med sanktionsregimer. När det gäller det entourage som Lukasjenko omger sig med finns det saker kvar att göra. Det gäller också de stora företagen, inte minst inom industrin för pottaska, som är stor och ger staten stora inkomster.
Belaruskalij är ett av de företag som borde stå i fokus för ytterligare sanktioner. Jag hoppas att utrikesministern är beredd att göra ytterligare förberedelser inför kommande utrikesråd så att man inte hamnar i ett läge där det inte finns något förberett eller upptaget på agendan, för detta är det svar vi vanligen får när vi kräver mer vid utrikesrådets möten.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hoppas att belarusierna, när vi möter den 25 mars nästa år, ska få gå ut på gatorna och fira sin frihet. Jag hoppas att EU då ska ses som en del av lösningen och inte som en del av problemet. Det handlar om att EU vågar göra mer än att överväga att känna oro.
Jag tycker att det måste komma till utvidgade sanktioner, som måste träffa korruption och Lukasjenkos entourage. Detta bör göras tydligt. Ryssland har dumaval i september. Det är viktigt att agera innan dess för att komma fram. Lokalval ska hållas i Belarus senast den 18 januari 2022, tror jag.
Man pratar om att samordna en konstitutionell folkomröstning. Låt oss inte hamna i en rysk lösning, som Putin gjorde när han gav sig själv evinnerlig presidentmakt. EU måste agera under det fönster som vi har nu, fram till sommaren i princip.
Det är bra om man kan facilitera en dialog, om man visar att en dialog verkligen är meningsfull och att man kan föra den med oppositionens tydliga närvaro och inte med Lukasjenkos val av opposition. Politiska fångar måste naturligtvis vara fria. Det är inte rimligt att kräva dialog med dem som sitter i fängelse.
Detta har Lukasjenko har fått en fin bild på, men det är inte en väg om man vill acceptera en dialog, fru talman. Den typen av fototillfälle får EU eller Sverige inte ställa sig bakom.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, ministern, för svaret på min fråga! Jag uppmärksammades på läget i Stockholmsregionen när Lidingö kommun inte ville skriva under samverkansavtal på grund av att man helt saknar områdespolis. Det är naturligtvis någonting som är mycket bekymmersamt.
Områdespoliserna var en viktig del i den polisreform som genomfördes. För att knyta polisen närmare medborgarna, klara medborgarlöften och kunna få en brottsförebyggande verksamhet värd namnet är områdespoliserna väldigt viktiga. Jag noterar att ministern i svaret på min interpellation hänvisar till det uppdrag som har funnits regleringsbrevet.
Det kan man ju ha några kommentarer om, fru talman. Ett lokalpolisområde kan vara väldigt stort. Det behöver inte innebära att det är områdespoliser i alla kommuner. Min utgångspunkt och min fråga gällde att alla kommuner ska ha områdespoliser som kan fungera enligt uppdraget att vara områdespolis.
Det handlar om brottsförebyggande och samverkande arbete och att delta i lokalsamhället med den synlighet som det skulle innebära. Det är oerhört viktigt om vi ska kunna klara att minska nyrekrytering till brott och komma till rätta med de vardagsbrott som många människor upplever skapar otrygghet eller andra saker som bidrar till otrygghet ute i våra stadsdelar.
Det är naturligtvis knepigt. Vi kan ta det lokalpolisområde som rör Lidingö. Det är lokalpolisområde Norrmalm. Där ingår stadsdelarna Östermalm, Norrmalm, Kungsholmen och Lidingö. Det är ett väldigt stort område.
Har man inte någon lokal koppling får man inte någon bra samverkan med vare sig kommunen, föreningslivet, näringslivet eller invånarna i kommunen. Därför måste man säkerställa att varje kommun har områdespoliser. Det räcker inte med en, utan man behöver öka antalet. Fru talman!
När jag läser granskningsrapporten från Riksrevisionen noterar jag att man säger att motsvarande det som sägs i regleringsbrevet som hänvisas till i ministerns svar också har givits tidigare. Man har fått svar. Man konstaterar att den markanta ökningen av antalet områdespoliser mellan 2018 och 2019 förklaras av att Polismyndigheten använde en annan metod snarare än en faktisk ökning från ett år till ett annat.
Det är en av de utmaningar vi har. Om man byter metod när man värderar detta kommer man att få svar som inte går att använda för att dra slutsatser om vilken åtgärd som måste vidtas. Fru talman! En annan bit i det hela är erfarenheter som många berättar om. Det är inte tydligt vad det är att vara en områdespolis.
Nu finns det ambitioner att göra en utbildning så att man kan tydliggöra vad det innebär. Bilden av vad områdespoliser är måste få en ökad tydlighet och en större tyngd i polisverksamheten om man ska lyckas rekrytera. Annars klarar man inte rekrytering. Vi har erfarenheter från närpolisreformen som fanns en gång i tiden. Den hade ungefär likartade problem.
Låt oss inte göra om de misstagen utan låt oss lära av det.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, ministern, för kompletterande svar! Självklart är det en uppbyggnadsfas som vi nu går igenom. Vi har ju gemensamt arbetat för att tillföra ökade resurser för att få en tillväxt i Polismyndigheten.
Självklart har vi initialt också en ökad andel civilanställda, vilket är viktigt för att utbildad polis ska kunna göra det som utbildad polis har specifik kompetens för. Det är angeläget och finns skäl att understryka att man drar lärdom av problemen med närpolisreformen.
När närpolisreformen genomfördes var ju syftet att få nära kontakter mellan polisen och det omgivande samhället och att medborgarna skulle kunna känna tilltro och trygghet.
Det skulle vara grundläggande för förståelsen av hur samhället ser ut, så att man skulle kunna påverka och förhindra nyrekrytering till brott, komma åt småbrottsligheten och snabbt kunna vända en utveckling som är på väg att gå åt fel håll. Där misslyckades man i mångt och mycket.
Det var en otydlighet, och man kanske var för få för att få tillräcklig kraft i arbetet. Erfarenheten blev också att man rycktes än hit, än dit. Det är en del av det som ministern också nämner när ministern nämner områdespolisen och fredad tid.
Om områdespolisen växer till namnet men inte till gagnet kommer man ju att få besvikelse både i myndigheten och hos dem man ska samverka med. Myndighetslöften som har givits, medborgarlöften som har givits och samverkansavtal som finns kommer då att bli en restpost, så att säga, i systemet eftersom man hela tiden rycks bort.
Jag noterar återigen hur det var i rapporten från Riksrevisionen. Det var en bild från 2018 i redovisningen. Då ansåg 79 procent att de hade ett utpekat geografiskt ansvarsområde, och 11 procent uppgav att de kunde arbeta fredat till 70 procent.
År 2019 var det 59 procent av områdespoliserna som hade ett geografiskt avgränsat område. Men det var väldigt tydligt att många fick arbeta med ingripandeverksamhet och att de rycktes bort. Då får de inte möjlighet att vara den närvarande polisen.
Och det är ju den närvarande polisen som väldigt många medborgare efterfrågar och som jag tror att vi gemensamt kämpar för att försöka åstadkomma. Jag hoppas verkligen att ministern är beredd att försöka följa upp detta, och inte bara ge regleringsbrev, för att säkra att det inte blir en områdespolis bara till namnet.
Om man inte ser områdespolisen därför att den alltid är på en annan plats kommer hela reformen att fallera.
Kerstin Lundgren (C):
Ja, tillväxten måste göra skillnad. Polisen måste vara synlig, finnas nära och ha den lokala förankringen. Den lokala förankringen är oerhört viktig. Den tekniska delen och den tekniska utvecklingen är angelägen. Men det är också viktigt att ha lokal kännedom och kunskap om man ska kunna jobba förebyggande och bygga tilltro till att polisen finns och kan göra sitt jobb.
Vi kan titta på tillväxten i Stockholmsregionen. Det fanns en bild av att man skulle öka från 7 000 till 9 000 anställda i polisregionen till 2024. Under den tiden skulle områdespoliserna öka från 100 till 300. Det skulle då vara i storleksordningen 3 procent, om det är 300 av 9 000 anställda.
Det är en bild som man har anledning att fundera kring. Fru talman! När det gäller uppföljning tycker jag att man ska fundera på om man inte också ska följa upp tydligheten: Vad är en områdespolis, och vilka förväntningar finns? Vad har man för grundläggande krav? Jag ser att vissa har assistentnivå.
Andra har helt andra kravbilder när de anställer. Jag tror, fru talman, att det är angeläget att områdespoliserna inte blir något som uppfattas som ännu ett projekt i systemet. Det är en mening med den nära polisen, som ska finnas i vår region, Stockholmsregionen, men också i hela landet.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, näringsministern, för svaret på min kollega Magnus Eks interpellation! Han har tyvärr inte möjlighet att vara här i dag och har bett mig att i hans ställe ta emot svaret. Självfallet ska SJ AB drivas på affärsmässiga grunder. Detta har riksdagen, precis som ministern säger, lagt fast.
Det hindrar inte att man som ägare har möjlighet att ta ansvar för att företaget agerar på ett rimligt sätt. Som ministern säger är det ett statligt ägt bolag som ska agera föredömligt och på ett sätt som åtnjuter offentligt förtroende. Där, herr ålderspresident, kan man nog fundera. Vi befinner oss tyvärr fortfarande i en pandemi.
Vi har från riksdagens sida givit många skattekronor till många olika verksamheter för att kunna upprätthålla dem trots pandemin och för att säkra att Folkhälsomyndighetens regler kan efterföljas.
I det här fallet är det en fråga om hur just man som ägare styr SJ enligt Folkhälsomyndighetens regelverk. Det fanns ett avtal. SJ och Mälab har haft ett incitamentavtal, som det så vackert heter, där operatören tar alla vinster men också alla förluster.
I avtalet, herr ålderspresident, fanns det naturligtvis ingen kunskap om att en pandemi skulle slå till, och ett tidigare lukrativt avtal blev alltså plötsligt inte vinstgivande utan genererade förluster.
I det läget valde SJ - det föredöme som ska finnas - att säga upp avtalet och avsluta trafiken från och med september. Under pågående förhandlingar sa man att man upphör med trafiken från och med september.
Detta innebär att många människor kommer att drabbas av att inte ha möjlighet att åka med Mälab under hösten, när vi hoppas att vi ska kunna starta upp Sverige på nytt. Det nya avtalet för Mälarregionen börjar gälla från december. Där hamnar uppenbarligen tredje man, som vi vill ska åka kollektivt, i kläm.
48 procent av arbetsplatserna finns i denna region, och många väljer att åka kollektivt. Detta har varit syftet, också för att uppnå de trafikpolitiska målen och de miljö- och klimatmål som vi har lagt fast i riksdagen. Tredje man hamnar alltså i kläm när SJ upphör med trafik därför att man inte får ersättning.
Finns då möjligheter att få ersättning?
Enligt de anvisningar som angivits av staten och regeringen är det möjligt att få ersättning utifrån de regionala kollektivtrafikhuvudmännen för den trafik och de biljettintäkter som de har förlorat, men inte för den här typen av konstruktion därför att biljettintäkter för regionala trafikhuvudmän inte ingår.
Det finns alltså en lucka här. Anvisningar saknas. SJ ska utgöra ett föredöme men kommer från och med september, för väldigt många människor i regionen, att visa sig vara ett riktigt dåligt exempel på statligt ägarskap. Jag undrar: Vad har näringsministern för avsikt att göra för att SJ ska ta sitt ansvar?
Kerstin Lundgren (C):
När jag lyssnar på näringsministern låter det snarare som att han fortfarande är nästan sur, skulle jag vilja säga, över att riksdagen har fattat ett beslut som näringsministern en gång reserverade sig mot. Ministern har i olika skepnader funnits med i regeringar en tid, men det har inte hänt någonting annat där.
I ärlighetens namn låter det nästan som att näringsministern känner att han egentligen inte har någonting med SJ att göra. Det finns inget utrymme för näringsministern att ta något initiativ. Det finns inte någon möjlighet att instruera affärsföretaget SJ att agera.
Men då funderar jag naturligtvis på följande, herr ålderspresident: På vilket sätt ska företaget då vara ett föredöme? Hur kommer föredömet att visa sig för människorna i Mälardalsregionen från september när alla kommer att stå där och skälla på att SJ inte längre kör? Jag är en av dem som brukar åka med dessa tåg, men de kommer inte att gå.
Det är klart att många då kommer att fundera på följande: Varför ska SJ vara statligt om näringsministern och regeringen inte kan agera alls? Vad finns det då för skäl om näringsministern känner sig helt handlingsförlamad i detta läge? Det är en pandemi som pågår.
Och pandemin har gjort att vi har gått in på flera områden, till exempel flyget och andra områden, med olika ersättningar för att kunna upprätthålla Folkhälsomyndighetens regelverk. Mälardalstrafik ska inte köra med mer än 50 procents beläggning på sina tåg för att det ska gå att hålla avstånd.
SL, kollektivtrafiken i Stockholmsregionen, uppmanades att fortsätta köra. De har haft ett biljettintäktstapp på 3,9 miljarder kronor och fått ersättning från staten med 1,3 miljarder kronor. Men de fortsätter att köra. Frågan är varför.
Jo, därför att man vill försöka se till att människor kan ta sig till sina jobb, de som inte kan stanna hemma under pandemin. Det är klart att vi hoppas att vaccinationen har klarats av till hösten så att människor då kan åka till sina jobb.
Men människor i Mälardalsregionen - Katrineholm, Örebro, Västerås, Linköping, Norrköping, Uppsala, Sala och så vidare - kommer inte att kunna åka med Mälardalstrafik under hösten eftersom SJ har sagt att man upphör med trafiken. Herr ålderspresident!
Då funderar jag naturligtvis på om det inte finns den minsta lilla möjlighet för näringsministern att i ägarsamtal eller på annat sätt signalera att man förväntar sig att SJ kommer att uppfattas som ett föredöme i Mälardalen också framåt och att SJ går tillbaka till förhandlingsbordet i så fall.
Mitt under förhandlingarna lämnade man dem och sa att man upphör med trafiken. Om det är den typen av agerande som är ett föredöme för det statligt ägda SJ funderar jag på hur näringsministern och regeringen vill signalera och beskriva begreppet föredöme.
Kerstin Lundgren (C):
Jag tackar näringsministern för att han ändå signalerar att han önskar att man når fram. Det är någonting som jag uppfattar att man också önskar från Region Östergötland, Region Sörmland, Region Västmanland, Region Stockholm och Region Uppsala.
Jag noterar att Monica Johansson, vice ordförande i Mälardalstrafik, säger att hon upplever att det är så märkligt att SJ redan uppfattar förhandlingarna som avslutade. Från till exempel Region Uppsala sägs: Det rimliga är givetvis att SJ i likhet med oss regioner tar ansvar för att upprätthålla trafiken under pågående pandemi tillsammans med sina ägare.
Det är klart att det här är andra som finns med. Men problemet är att man bestämmer sig för att man ska upphöra med trafik därför att man inte får kostnadstäckning. Det har också uttalats, herr ålderspresident, att regionerna har fått ersättningar.
Men de ersättningar för kollektivtrafik som har betalats ut har betalats ut till regionerna, men inte för denna typ av regionöverskridande trafik. Även Mälardalstrafik är likt SJ ett aktiebolag och agerar på samma villkor. I det fallet får inte de resurser som vi tillsammans har gett användas. Då måste anvisningarna ändras.
Där befinner vi oss i dag. Jag hoppas att näringsministern ändå har känt att det finns en möjlighet att agera för att tåg ska gå i höst, trots att det är ett beslut som regeringen och näringsministern inte gillar.
Kerstin Lundgren (C):
I Stockholms skärgård finns omkring 30 000 öar, varav cirka 200 är bebodda. De flesta öarna är väglöst land utan färjeförbindelse. Skärgården är en del av Stockholms läns betydande landsbygd, någonting som man kanske inte tänker på när man vistas i Riksdagshusets närhet.
Men det är en landsbygd avseende restider och transportkostnader som snarast kan liknas vid Norrlands inland. För att öbygderna ska vara tillgängliga för många även under de mörka dagarna på året är det viktigt att grundläggande förutsättningar för människor finns för att hålla öarna levande.
Det är de fastboende som också har en viktig roll som ögon och öron i vårt totalförsvar - säkra inloppet till Stockholm och Stockholms stad. I Stockholmsregionen, som vi nu befinner oss i, har länsstyrelsen och kommunerna under lång tid sökt förutsättningar för människor att leva i skärgården. Och man har utvecklat satsningarna på så kallade kärnöar.
Där finns det en stor samsyn över olika blockgränser i Region Stockholm. Det är stödjepunkter för kommersiell offentlig service i skärgården för att göra det möjligt för människor utan fast landförbindelse att utan alltför långa restider och alltför långa avstånd få tillgång till service.
För en stor del av skärgården gäller många särskilda regler. Och frågan om strandskydd är endast en av dem, men den har stor påverkan eftersom delar av öarna dessutom omfattas av ett utökat strandskydd. Fru talman! Jag väckte denna interpellation den 15 juni, innan något misstroendevotum hade väckts i kammaren.
Det är snart tre månader sedan. Jag väckte den just för att det var viktigt att uppmärksamma regeringen på att när man bereder Strandskyddsutredningen är begreppet kärnöar och de särskilda förutsättningarna en viktig del att uppmärksamma. Jag förväntar mig inte, fru talman, att statsrådet Baylan i dag - eller statsrådet Bolund, som interpellationen ställdes till - ska kunna ge ett besked.
Men det är viktigt att se begreppet kärnöar som en förutsättning för att inte riva sönder den satsning som man ändå har gjort från Stockholmsregionen.
Därför frågade jag om ministern var beredd att pröva nya regelverk och säkra att de inte förhindrar utvecklingen av skärgårdens landsbygd, och om man är beredd att balansera skärgårdens utvecklings- och bevarandeintressen genom att ta stöd i och utveckla begreppet kärnöar som en grund för att differentiera strandskyddsreglerna.
Fru talman! Jag tycker inte att jag har hört något svar. Jag ser de gemensamma satsningar som har gjorts - Centerpartiet tillsammans med Liberalerna och regeringen - i fråga om dagligvaruhandel, bredbandsutbyggnad och dylika frågor men inte något svar på de frågor som jag väckte.
Jag hoppas därför att statsrådet kommer att kunna ge svar om detta i denna debatt.
Kerstin Lundgren (C):
Ja, låt oss då hoppas att det är så att politiken från regionen går hand i hand med politiken från staten när det gäller möjligheterna att utveckla begreppet kärnöar - också när regeringen arbetar med den proposition om strandskyddsreglerna som omnämns. Som jag nämnde förväntar jag mig inte en inblandning i beredningsprocessen, fru talman.
Men jag vill uppmärksamma ministern - vilket också var syftet med min fråga, nämligen att uppmärksamma den ansvarige ministern - på att detta är en viktig del att se.
Miljoner i all ära, oavsett om de går till dagligvaruhandel, bredbandsutbyggnad eller landsbygdsprogrammet, men om vi har regelverk som lägger krokben för förutsättningarna räcker inte miljonerna, fru talman. De kan inte kompensera.
Det man fasar för är en utveckling där man i stället för att kunna arbeta med kärnöar, vilket kan skapa förutsättningar för fler att vara fastboende i skärgården - på vår landsbygd i den här regionen - drivs boende bort därför att man inte får möjlighet att arbeta med de utvecklingsplanerna på grund av hur regelverken ser ut.
Det är därför det är viktigt att differentiera strandskyddsreglerna, för att säkerställa att kärnöar får möjlighet att leverera till många av de fastboende på de 200 av de 30 000 öar vi har i vår landsbygd i Stockholms skärgård.
Även om statsrådet Baylan inte är ansvarig för propositionsskrivandet är ju regeringen ett kollektiv och fattar beslut kollektivt.
Då vet nämligen inte den ena handen vad den andra gör, fru talman, och då brukar det aldrig bli speciellt bra. Om jag förstår saken rätt ska den här propositionen komma innan landsbygdsministerns aviserade avgång.
Jag förväntar mig därför att det samtal vi har här i talarstolarna kommer att leda till resultat i en kommande proposition, där landsbygdsministern har säkrat kärnöarna som en utvecklingsmöjlighet - och differentierat strandskyddsreglerna för att göra det möjligt.