KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jacob Johnson (V):
Låt mig först tacka statsrådet för svaret på min interpellation om Sveriges Turkietstrategi. Turkiet är ett ansökarland till EU och har genom sin storlek och sitt geografiska läge en stor betydelse som eventuell medlem i EU, liksom som en regional stormakt i Medelhavs- och Svartahavsområdet och Mellanöstern.
Vänsterpartiet välkomnar liksom regeringen Turkiet i EU den dag man uppfyller kraven för medlemskap, men som Gunilla Carlsson själv påpekar återstår det mycket vad gäller kraven på demokrati och mänskliga rättigheter eftersom Turkiet i dag inte uppfyller kraven i Köpenhamnskriterierna.
Det är i sig anmärkningsvärt eftersom dessa egentligen är krav för att kunna påbörja förhandlingar om ett medlemskap och inte minst eftersom förhandlingarna nu redan har pågått i mer än sju år. Det verkar till och med som att situationen för mänskliga rättigheter i Turkiet har försämrats sedan 2005, då Turkiet antogs som ansökarland.
Enligt statistik som jag har fått från MR-organisationen HRFT, Human Rights Foundation of Turkey, har till exempel antalet fängslade och häktade ökat kraftigt sedan 2005. Många fängslade politiker och MR-aktivister får dessutom sitta i fängelse i åratal innan deras fall prövas rättsligt.
Ett exempel är advokaten och medlemmen av Internationella PEN, Muharrem Erbey, som fängslades i december 2009 bland annat med motiveringen att han deltagit på ett seminarium om förhållandena i Turkiet här i Sveriges riksdag några månader tidigare. Han sitter fortfarande fängslad i Diyarbakir. Erbey är kurd och ett av tusentals exempel på kurder som fängslats i de pågående så kallade KCK-rättegångarna.
Kurdfrågan är ett av de största problemen för Turkiet när det gäller uppfyllandet av Köpenhamnskriterierna och respekten för demokrati och mänskliga rättigheter. Nyligen besökte Turkiets president Gül Sveriges riksdag.
Jag fick i samband med en mottagning möjlighet att fråga Gül om den turkiska regeringen var beredd att vidta några åtgärder som vapenvila och frigivning av politiska fångar för att stödja den pågående så kallade processen mellan Turkiet och företrädare för den kurdiska befolkningen. Gül svarade i allmänna ordalag och undvikande.
Men det är trots allt glädjande att kunna konstatera att flera frigivanden av politiska fångar har skett och att också den kurdiska sidan tagit steg för att underlätta en fredlig politisk lösning av den kurdiska frågan. Hur kan då Sverige stödja en positiv utveckling vad gäller respekten för mänskliga rättigheter i Turkiet? Min fråga är egentligen om regeringen avser att förlänga den så kallade Turkietstrategin som löper ut i år.
Statsrådet svarar inte riktigt på frågan utan svarar allmänt att regeringen avser att fortsättningsvis stödja Turkiets utveckling mot ökad demokrati och stärkt respekt för mänskliga rättigheter. Jag vill gärna upprepa frågan: Kan statsrådet vara mer specifik? Blir det en fortsättning på den Turkietstrategi som Sida arbetat med under perioden 2010-2013?
Jacob Johnson (V):
Avslutningsvis: Turkiet är ett viktigt land, som vi har sagt här flera gånger, med mer än 70 miljoner människor. Det kommer att få stor betydelse om det väl blir medlem i EU en gång. Sverige har en process för att försöka stödja detta och att Turkiet ska leva upp till de fullständiga kraven enligt Köpenhamnskriterierna.
Det finns många frågor här att diskutera, men vi har naturligtvis inte kommit in på alla. En sådan fråga så här avslutningsvis är Turkiets så kallade antiterrorlagstiftning som måste reformeras, eftersom den har en så väldigt vid tolkning och tillämpning och är så godtycklig. Väldigt många sitter fängslade för åsikter och inte för handlingar.
Jag noterade att Fredrik Reinfeldt tog upp denna problematik när president Gül var här, även om Reinfeldt uttryckte sig diplomatiskt. Men det kanske man gör när man har gäster. Det är också värt att notera att det pågår en process med den terrorstämplade PKK-ledaren Öcalan, trots att PKK står på EU:s terrorlista.
Jag tror att omvärlden ser mycket positivt på den fredliga process som kanske har påbörjats. Till slut kan vi kanske få se en demokratisk öppning i kurdfrågan. Det talade premiärminister Erdogan ganska mycket om, åtminstone tidigare. Därför är det viktigt att Sverige kan fortsätta med sitt stöd för att stärka demokrati, yttrandefrihet och jämställdhet.
Jag har kommit med några synpunkter, och jag ser fram emot en kommande beredning i regeringen. Jag hoppas att Sverige kan lyfta upp frågor om jämställdhet och press- och yttrandefrihet lite särskilt.
Jacob Johnson (V):
Detta är regeringens största satsning i budgeten, och den är beräknad till 16 miljarder kronor. Huvudskälet är enligt regeringen att den internationella konkurrensen gör att bolagsskatten måste sänkas. Hur är det då egentligen? Det beror lite på hur man räknar och vilka länder man jämför sig med.
Om man till exempel tittar på Sveriges tio största handelspartner ligger deras genomsnittliga bolagsskatt över den svenska bolagsskatten. Den ligger på 29 procent. Typiska siffror är 30 procent för Tyskland och 28 procent för Norge. Tyskland och Norge är våra dominerande handelspartner.
Det är att jämföra med dagens svenska bolagsskattenivå på 26,3 procent innan sänkningen till 22 procent. Det finns många andra europeiska länder som ligger på den nivån. Även de nya BRICS-länderna ligger ofta på en nivå på runt 25 procent och högre.
Dessutom är den reella bolagsskatten någonting annat än den formella om man tar hänsyn till de avdragsmöjligheter och periodiseringar man har på olika sätt. Man kan se i Skattestatistisk årsbok var man hamnar om man tar hänsyn till det och jämför inbetald skatt från aktiebolagen relativt företagens resultat efter finansnetto.
Enligt de siffror jag har tittat på hamnar man på ungefär 15 procent för den skatt de företag som går med vinst i genomsnitt har betalat under 2000-talet. Företag nöjer sig inte med att titta på den formella bolagsskattenivån och säga: Oj, oj, oj, vad hög den är i Sverige. De tittar också på reglerna och ser att reglerna är förmånliga.
Den föreslagna stora bolagsskattesänkningen har inte direkt applåderats av näringslivsföreträdare. Det finns företrädare för de största företagen som applåderar. Men från de mindre företagen hade man hellre sett andra saker.
Vi delar också uppfattningen att dessa pengar skulle kunna gynna Sverige, kampen mot arbetslösheten och också förutsättningarna för företagen bättre. Det kan till exempel ske genom att man förbättrar infrastrukturen och ser till att vi får en utbildad arbetskraft. Det är bättre använda pengar och bättre prioriteringar.
Det ger mer jobb, mer rättvisa och skapar goda näringslivsförutsättningar i Sverige också framdeles.
Jacob Johnson (V):
Jag menar som sagt att den här rapporten visar att man i ungefär 25 procent av fallen egentligen ägnar sig åt skatteplanering. Det är klart att det ska vara förmånliga villkor för aktiva småföretagare och fåmansföretagare, men om man inrättar företag endast för att kunna göra denna skatteplanering är det något annat. Det är dessa kryphål man ska försöka täppa till.
Den här interpellationen handlar om åtgärder. Jag har aldrig hävdat att ESO-rapporten var en fullständig utvärdering av 3:12-reglerna, men på sätt och vis efterlyser man där en fullständig utvärdering. Finansministern är dock inte intresserad av att göra en sådan. Jag tycker att det är allvarligt om man i 25 procent av fallen använder detta för skatteplanering.
Nu är det ett problem i vårt duala inkomstskattesystem, där det är avsevärt lägre kapitalbeskattning än inkomstbeskattning. Dess värre pågår i dag ett slags internationell skattetävlan när det gäller kapitalinkomster - ett race to the bottom - oavsett om det handlar om bolagsskatt eller om höginkomsttagares inkomstomvandling. Man kan här verkligen se en kamp mellan arbete och kapital.
Tyvärr har vi i dag en högerstyrd agenda både i Sverige och utomlands som tyvärr gynnar dessa intressen. Jag vill avsluta den här debatten med ett citat från en debattartikel av nobelpristagaren Stiglitz häromdagen: "Skattesmitning och låga skatter på kapitalinkomster - och den förstärkande effekt de har på ojämlikheten - försvagar vår ekonomi och förvränger vår resursfördelning.
Det leder till underinvesteringar i infrastruktur, teknik och utbildning." Stiglitz skrev detta om USA, men jag tycker nog att denna passus är värd att tänka på också i Sverige.
Jacob Johnson (V):
Jag anmälde mig till debatten därför att jag ville följa upp en fråga som jag ställde till finansministern i december, nämligen frågan om skattefrihet för kreosot. Kreosot är befriat från skatt på bekämpningsmedel. Det motsvarade till exempel år 2011 ett skattebortfall på 120 miljoner kronor.
Det är anmärkningsvärt med tanke på de cancerogena egenskaper etcetera som bekämpningsmedlet kreosot har. Finansministern svarade att beredning pågick inom Regeringskansliet. Han skrev också att mycket har förändrats under de snart 30 år som har gått sedan skatten på bekämpningsmedel infördes. Jag vill fråga om beredningen är färdig.
Och är det inte dags att beskatta kreosot med tanke på dess miljöfarlighet?
Jacob Johnson (V):
Ministern säger att det är viktigt att Ärna som militärt övningsflygfält ska kunna fungera. Javisst, men det är försvarets eget ansvar. Det är inte ett godtagbart argument att ett lågprisflyg där skulle minska försvarets egna kostnader.
Enligt min åsikt har regeringen just godkänt etablering av ett lågprisflyg vid Ärna för att minska försvarets kostnader och låtit detta bli överordnat miljöskäl och lokala demokratiskäl. Det är inte acceptabelt. Regeringen tar inte hänsyn vare sig till miljödomstolens yttrande, med avstyrkan på grund av risker för påtaglig påverkan och omfattande störningar, eller till att kommunstyrelsens majoritet, inklusive Centerpartiet, motsätter sig etablering.
Försvarsmakten har inte heller, som miljödomstolen påpekat, kunnat visa att det inte finns andra, bättre platser för denna etablering, till exempel Västerås eller Skavsta. Uppsala har ju redan en flygplats på nära håll, nämligen Arlanda. Uppsalaregionen har däremot väntat länge på en upprustning av järnvägen och ytterligare spår till Stockholm.
Det är satsningar som minskar miljöbelastningen och är tidsmässigt fördelaktiga, för att fler tar tåg i stället för bil och tåg i stället för flyg. Det är sådana framtidsinriktade investeringar som Uppsalaregionen, miljön och klimatet behöver, inte lågprisflyg som ökar klimatutsläppen, riskerar Uppsalas vattenförsörjning och orsakar buller och andra miljöproblem.
Jacob Johnson (V):
År 2007 redovisade Skatteverket en beräkning av det så kallade skattefelet, det vill säga skillnaden mellan inbetalade skatter och vad som skulle betalas in om alla privatpersoner och företag betalade i enlighet med gällande regelverk. Beräkningen landade på 133 miljarder kronor, motsvarande ca 9 procent av de totala skatteintäkterna eller nästan 20 miljarder mer än alla punktskatter i form av energiskatter och skatt på alkohol, tobak, vägtrafik med mera. Det är alltså en mycket betydande summa.
Respekten för skattesystemet och dess trovärdighet är ju i hög grad beroende av att vi alla, såväl enskilda som företag, betalar skatt i enlighet med fastställda regler. Det är därför viktigt att återkommande kunna följa hur skattefelet utvecklas för att se om åtgärder mot skattefusk verkar så att skattefelet och skattefusket minskar. Vi har från Vänsterpartiets sida efterlyst en ny uppskattning av skattefelet.
Vi välkomnade därför att regeringen i regleringsbrevet för 2013 gav Skatteverket ett uppdrag som bestod av tre delar, nämligen att ta fram en ny skattefelskarta, att kvantifiera skattefelet och att beskriva felets förändring mellan 2007 och 2012. Skatteverket redovisade i början av detta år sitt uppdrag.
När det gäller de olika delarna kan man konstatera att Skatteverket varken lyckades kvantifiera skattefelet, trots det tydliga uppdraget, eller presentera en ny skattefelskarta. Man redovisar i stället en skatte informations karta samt gör bedömningen att resultatet tyder på att skattefelet har minskat mellan 2007 och 2012.
Verket stöder sig då främst på olika enkätundersökningar som visar att företagare och privatpersoner har en mindre tillåtande attityd till skattefusk än tidigare. Det är naturligtvis glädjande men knappast något bevis för att skattefelet i verkligheten har minskat. Skatteverket redovisar även så kallade top-down-undersökningar utifrån nationalräkenskaperna.
Å ena sidan indikerar dessa att de svarta inkomsterna i hushållssektorn har minskat sett över en längre tid, men å andra sidan redovisas mycket enhetliga - närmast konstanta - värden för den period som uppdraget avser, alltså 2007-2012.
Exempelvis uppskattades de svarta inkomsterna i hushållssektorn ligga mellan 5 och 9 procent av bnp i början av 1970-talet men förvånansvärt konstant på drygt 2 procent för perioden 2005-2011.
Dessa beräkningar tyder på att de svarta inkomsterna i hushållssektorn verkligen har minskat sedan 1970-talet, men inte under perioden 2007-2012, vilket är den period som skulle granskas. Finansministern säger i sitt svar att det är glädjande att Skatteverkets samlade bedömning är att skattefelet minskar.
Det kan jag förstå att ministern tycker, men han borde väl vara mindre nöjd med att Skatteverket inte vare sig lyckats kvantifiera felet eller redovisat en ny skattefelskarta.
Hur säker känner sig finansministern på att skattefelet verkligen minskade under perioden 2007-2012 med tanke på de konstanta bedömningarna av svartarbetet inom hushållssektorn med hjälp av top-down-beräkningar från nationalräkenskaperna?
Jacob Johnson (V):
Det är naturligtvis glädjande att attityderna till skattefusk har förbättrats. Men som jag sade tidigare: Det är inget strikt bevis för att skattefelet har minskat. Tyvärr kunde inte Skatteverket i sin undersökning göra en kvantifierad bedömning av skattefelet, som man uppskattar till 133 miljarder kronor.
Man har hänvisat till att man kanske behöver göra slumpmässiga kontroller. Det som finansministern säger är intressant - att man avser att ge ett uppdrag och att titta på andra metoder för att ta fram det här. Det är klart att den gamla skattefelskartan, som ganska noggrant talade om vilka branscher som hade störst skattefel och om det var fråga om svartarbete, internationella transaktioner och så vidare, var ett bra underlag för detta.
Man bör naturligtvis kunna ha något slags kombinerad metod, där man går in djupare och har ett större urval på sådana områden där det är större risk och där man har ett mindre urval på områden med mindre risk. Jag har också hört den här siffran, drygt 60 miljoner kronor, som generaldirektör Hansson berättade om när han var i skatteutskottet och pratade om detta.
I och för sig är detta inte någon årlig kostnad, för man förväntas inte göra en skattefelskarta varje år. Men det kanske vore lämpligt att göra det till exempel vart fjärde år. Då får regeringar leva upp lite grann till utvecklingen, och man kan följa upp det här. Skatteverket lyckades alltså inte redovisa någon ny skattefelskarta.
Däremot redovisar man en så kallad skatteinformationskarta, där Skatteverket klassificerar vilken informationsnivå som olika skatter har. Skatteverket bedömer om man har god tillgång till information för att kunna sätta rätt skatt. Ju högre nivå, desto bättre är det.
Högst informationsnivå, enligt Skatteverket, har till exempel fastighetsavgiften, energiskatten samt inkomst av tjänst, alltså alla vanliga löntagares arbetsinkomst. Där har Skatteverket full koll, så att säga. Lägst informationsnivå har enligt sammanställningen skatteslag som moms och bolagsskatt. Hur ser finansministern på de stora skillnaderna i informationsnivå för olika skatter?
Det var en sak som slog mig när jag läste rapporten. Momsen ger en bra bit över 300 miljarder kronor i skatteintäkter. Och när det gäller bolagsskatten finns det fortfarande generösa avdragsmöjligheter. Man kan till exempel titta i den skattestatistiska årsboken för 2013.
År 2011 - det är de senaste siffrorna - betalade företag bara 13,4 procent i skatt som andel av resultatet efter finansnetto, trots att bolagsskatten 2011 formellt var 26,3 procent.
Man skulle alltså kunna säga att det reella bolagsskatteuttaget 2011 var ungefär hälften av den formella skatten. Finns det anledning, finansministern, att vidta åtgärder så att skatteinformationsnivån för exempelvis bolagsskatten höjs, till exempel genom att man minskar olika avdragsmöjligheter?
Jacob Johnson (V):
Det var lite felciterat där, Fredrik Schulte. Jag erkände inte att skattefelet har minskat; jag ifrågasatte tolkningen av Skatteverkets rapport. Däremot välkomnade jag att attityderna till skattefusk har förbättrats. Det är trots allt en viss skillnad. Jag tolkar finansministerns besked här om det nya uppdraget som ett slags underkännande av Skatteverkets uppdrag.
Man klarar bara en halv av tre möjliga uppgifter, egentligen. Det kom ingen kvantifierad beräkning, det kom ingen ny skattefelskarta och man kunde inte visa direkt hur skattefelet har utvecklats under perioden 2007-2012. Det är väl positivt att man gör ett omtag med hjälp av forskare. Jag har en uppföljande fråga till Anders Borg: Hur ser tidsperspektivet ut?
Och har finansministern en åsikt om ifall vi då kan få se en ny kvantifierad skattefelskarta? Det handlar naturligtvis också om åtgärder mot skattefusket. Från Vänsterpartiets sida anser vi att det bör tas fram en nationell handlingsplan mot skattefusk, svartjobb och social dumpning. Det ska vara en plan som sträcker sig över lång tid och som omfattar flera myndigheter med uppdrag att samverka.
Vi efterlyser till exempel personalliggare inom byggbranschen och på sikt också inom andra branscher som städ- och flyttbranschen. Vi vill ha Månadsuppgiftsutredningens förslag om individuell redovisning av löner och skatter på månadsbasis. Jag får avsluta med att tacka för debatten och ge ministern en liten läxa och ett litet medskick: bättre uppföljning av skattefelet, och där har vi fått ett halvt löfte. Vi vill också ha fler konkreta åtgärder mot skattefusket.
Jacob Johnson (V):
Jag anser trots allt, även om det finns positiva steg, att Sverige och EU är alldeles för flata när det gäller KCK-rättegångarna mot bakgrund av Köpenhamnskriterierna och den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Nu har till och med konstitutionsdomstolen i Turkiet i några uppseendeväckande domar före jul beslutat att fängslandet av ett antal folkvalda parlamentariker i några andra rättsfall var olagligt.
Det gäller bland annat några parlamentsledamöter från det prokurdiska partiet BDP. De har nu frisläppts och har kunnat sväras in i det turkiska parlamentet. Konstitutionsdomstolen fann som domskäl att fängslandet av folkvalda parlamentariker strider mot folkets vilja och att de fängslade politikerna hade suttit häktade under oproportionerligt lång tid. Det är naturligtvis ett positivt steg att konstitutionsdomstolen har kommit till ett sådant ställningstagande. Men det måste fullföljas.
Dessutom menar jag att det turkiska agerandet när det gäller de fängslade kurderna är mycket svårförståeligt och kontraproduktivt för en lösning av den kurdiska frågan. Hösten 2012 genomförde tusentals fängslade kurder hungerstrejker som varade i månader och som avbröts först på uppmaning av den fängslade kurdledaren Öcalan.
Våren 2013, alltså för ett år sedan, uppmanade Öcalan PKK att dra tillbaka sin gerilla från Turkiet. Jag var själv på plats i Turkiet i maj förra året när gerillan påbörjade sitt uttåg. Med tanke på den långvariga konflikten mellan turkar och kurder måste man välkomna att PKK på Öcalans uppmaning drog tillbaka sin gerilla. Det var ett konkret steg för att främja en fredlig demokratisk lösning på kurdfrågan.
Det krävs knappast någon professorshatt i statsvetenskap för att förstå att den kurdiska sidan förväntar sig att Turkiet också anstränger sig så att fredsprocessen, eller den demokratiska öppning som Erdogan talade om för några år sedan, kan ta ett ytterligare steg framåt. Jag anser att Turkiets hanterande av KCK-rättegångarna med till exempel den snart femåriga fängelsevistelsen för Muharrem Erbey snarast kan ses som ett steg bakåt, och inte som ett steg framåt.
Utrikesminister Bildt hänvisar i sitt svar till att Sverige anser att det stora antal personer som har gripits i samband med KCK-rättegångarna är mycket anmärkningsvärt och att Sverige tycker att den vida definition av terrorism som används är högst problematisk. Men jag tycker, fru talman, att ord som anmärkningsvärd och problematisk inte är tillräckliga nu när det snart har gått fem år. Det måste skickas ett mycket tydligt krav till Turkiet att det räcker nu.
Denna rättsfars måste få ett slut. Enligt den information jag har fått kommer rättegången i Diyarbakir att återupptas den 14 april, exakt fem år efter det att fängslandena i KCK-rättegångarna påbörjades.
Tänker utrikesministern utnyttja detta tillfälle till att ställa konkreta krav på turkiska myndigheter - med hänvisning också till den turkiska konstitutionsdomstolens beslut före nyår - på frisläppandet av människorättsföreträdaren Muharrem Erbey och övriga medåtalade i KCK-rättegångarna?
Jacob Johnson (V):
Tack för den här debatten, utrikesministern! I slutet av mars åker jag åter ned till Kurdistan, till Amed, för att följa valet som valövervakare. Jag ser fram emot och förväntar mig ett demokratiskt och fredligt val och att myndigheterna respekterar valresultatet och till skillnad från valet 2009 helt upphör med fängslandet av för dem kanske misshagliga men trots allt folkvalda politiker.
Jag förväntar mig också och kräver att Erbey och hans medåtalade friges allra senast den 14 april, på femårsdagen av massarresteringarna. Jag anser som sagt att de här rättegångarna strider mot Köpenhamnskriterierna som ju Turkiet egentligen ska ha uppfyllt innan man börjar förhandla om medlemskap i EU. Rättegångarna är kontraproduktiva när det gäller att få till stånd en fredlig lösning på den kurdiska frågan.
Det finns naturligtvis därutöver också starka humanitära skäl att frige personer som på vaga och obevisade grunder, menar jag, har suttit fängslade i snart fem år. Många av dem har under tiden dessutom drabbats av allvarliga sjukdomar och behöver avancerad läkarvård, vilket de förvägras.
Jag förväntar mig till sist att den svenska regeringen kraftfullt agerar gentemot turkiska myndigheter så att dessa orättfärdiga och farsartade rättgångar kan avslutas, de oskyldiga friges och ett betydelsefullt steg tas mot en fredlig lösning av den kurdiska frågan och utvecklad demokrati i Turkiet.