KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Monica Green vill inte i första hand beröra Telia utan tala i allmänhet. Då vill jag bara påminna om att den sista frågan i interpellationen är: "Vad avser statsrådet att göra så att företag som staten har delägarskap i föregår med gott exempel?" Om det inte är Telia, är det Nordea? Jag tror att de betalar ganska bra löner i Nordea, så jag tror inte att det är det Monica Green syftar på.
Kan det vara Svensk Bilprovning? Är det etikfrågor i diktaturer? Knappast. Är det SAS? Där har vi andra problem, men det handlar inte i huvudsak om att man har verksamhet i fjärran länder. Ska vi vara ärliga och kalla en spade en spade måste frågan och de debattinlägg Monica Green har här i dag handla om Telia och ingenting annat. Låt oss då tala om Telia!
Det är nämligen Telia det handlar om. Jag vill säga att jag började diskutera frågorna om hållbart företagande med Telia den 20 januari 2011, då jag träffade både styrelseordförande och vd. Jag tog tag i frågan igen den 23 mars 2011.
Det gjorde jag inte för att jag hade några speciella indikationer på problem i Östeuropa och Asien, utan det gjorde jag på grund av min tidigare erfarenhet som chef för en AP-fond som hade en väldig fokusering just på etik- och miljöfrågor. Jag visste att det var svårt att göra affärer med de här länderna. Jag ville veta rent allmänt att Telia tog de här frågorna på allvar och fick då lugnande besked. Det här är alltså över ett och ett halvt år sedan.
Samma dag som Uppdrag granskning sändes kallade jag till mig ordförande och vd i bolaget och kom då överens med ledningen om att utarbeta en ny policy för mänskliga rättigheter. Dagen efter tog vi initiativ till ett möte med de största ägarna som vi sedan hade veckan efter och där jag själv var värd och ordförande.
Samma dag, veckan efter alltså, presenterade Telia Sonera en åtgärdsplan med en ny policy vad gäller yttrandefrihets- och integritetsfrågor. Jag vill påstå att vi från regeringens sida har varit väldigt framsynta i frågan vad gäller Telia Sonera på ett generellt plan. Nu återstår det att se vad utredningarna kommer fram till.
Om det är så att det inte är till fyllest - det har vi visat tidigare och kommer att visa igen - är vår makt i huvudsak att byta ut styrelserna och dess ordförande. Nu är det så att vi är delägare i Telia. Vi måste samverka med finska staten eller andra ägare, men helst med finska staten eftersom den är en så stor ägare.
Vi ska tillsammans med finska staten och övriga ägare se till att Telia får den ledning och styrelse som det fina bolaget är värt.
Peter Norman (M):
Jag kan hålla med om i princip allt som Monica Green säger i sitt sista inlägg. Statliga företag ska agera föredömligt, och det är det som vi har en direkt möjlighet att påverka. Men naturligtvis ska alla svenska företag agera föredömligt. Så är det.
Den borgerliga regeringen har sedan 2006 tagit stora initiativ och gjort stora framsteg på detta område, vilket har uppmärksammats i hela världen. Det är tråkigt att Monica Green själv inte har uppfattat detta, men så är det. Till slut vill jag bara tala lite om att göra affärer i diktaturer.
Jag tror att det är bra och nödvändigt att svenska företag är verksamma i diktaturer och att det är väldigt få som till exempel tycker att vi borde avbryta alla handelsrelationer med Kina. Däremot är det väldigt svårt att göra affärer med diktaturer. Man kan missbrukas som företagare.
Vad gäller telekomindustrin tror jag att det är extra viktigt att man kan ha möjlighet att verka i diktaturer. Telekomindustrin möjliggör kommunikation mellan medborgare och att även surfa på nätet, som annars kanske inte hade varit möjligt. Det är en fantastisk frihetsrörelse för människor som lever under diktaturens förtryck. Det är till exempel svårt att se att den arabiska våren skulle ha kunnat fungera utan sociala medier.
Detta ställer dock väldigt stora krav på företag som verkar i länderna. Det kräver att man gör nogsamma överväganden och har en etisk kompass. Vad gäller Telia blir det mycket spännande att se såväl brottsutredningen som bolagets egen utredning för att se om man har haft det och om man inte haft det vilka åtgärder som i så fall ska vidtas.
Peter Norman (M):
Leif Jakobsson har frågat mig om jag och regeringen avser att följa riksdagens beslut om att lägga fram en proposition om skatteutjämningen under året och vad jag avser att föreslå för kompensatoriska åtgärder för gränspendlarkommunerna om en proposition inte kommer. Sven-Erik Bucht har frågat mig när jag och regeringen avser att lägga fram en proposition om en förändring av utjämningssystemet samt hur länge jag och regeringen, enligt vad Sven-Erik Bucht påstår, avser att nonchalera riksdagens beslut.
Mats Pertoft har frågat mig när jag avser att se till att regeringen lägger fram en proposition om ett nytt skatteutjämningssystem på riksdagens bord. Marie Nordén har frågat mig på vilket sätt jag avser att se till att riksdagens beslut fullföljs och när jag i så fall avser att komma med en proposition om ändrad skatteutjämning. Låt mig först konstatera att frågan om förändringar av systemet för kommunalekonomisk utjämning togs upp av finansutskottet tidigare i år.
I utskottets betänkande som behandlade regeringens skrivelse om utvecklingen inom den kommunala sektorn redovisade utskottet att det erfarit att de förslag som lämnats i betänkandet Likvärdiga förutsättningar - Översyn av den kommunala utjämningen bereds av regeringen. Vidare anges att regeringen ska återkomma under hösten 2012 med en proposition i frågan.
Om en proposition skulle ha lämnats i höst med förslag som träder i kraft redan den 1 januari 2013 skulle planeringsförutsättningarna ha ändrats för kommunerna och landstingen. Detta torde inte ha varit lämpligt eftersom kommunerna och landstingen redan hade kommit långt i budgetarbetet. I budgetpropositionen för 2013 bedömde regeringen att det torde vara lämpligt att genomföra förändringarna i systemet för kommunalekonomisk utjämning den 1 januari 2014. Som framgår av propositionsförteckningen finns inte någon proposition om utjämningssystemet med.
Regeringens avsikt är dock att återkomma med en proposition så snart som möjligt efter årsskiftet. Denna proposition avses att lämnas i sådan tid att riksdagen hinner behandla lagförslagen i god tid före ikraftträdandet.
Peter Norman (M):
Även om inte alla interpellanter tackar för det svar som jag ger vill jag tacka alla interpellanter för interpellationerna, för detta är en jätteviktig fråga. Jag kanske kommer att chocka Marie Nordén när jag säger att jag tycker att frågan är mycket besvärlig. Och jag kommer att hålla med dig i mycket av vad du säger. Men låt mig börja med en annan fråga. Jag har läst utredningen. Jag vet inte hur många som har gjort det.
Den tar väldigt lång tid att läsa. Det är ett extremt komplicerat system. Jag har sagt det förut i riksdagen och kan upprepa det: Det finns de som säger att de två personer som kan systemet inte får flyga med samma flygplan, för om det skulle störta skulle hela systemet haverera. Det fanns också ett uppdrag för utredningen att försöka göra systemet enklare, men det har man inte ens försökt göra.
Det beklagar jag, dels för att det i någon mening är ett självändamål att alla ska kunna förstå systemet och sätta sig in i det, inte bara personer på kommunal nivå utan även andra, dels för att det också har med legitimiteten för systemet att göra. Vi vill att det ska vara likartade förutsättningar för kommunerna i Sverige. Om man har ett system som man inte förstår tror jag att legitimiteten kan skadas. Låt mig nu försöka ta upp några av de saker som kom upp i debatten.
Marie Nordén tycker att det är ett stort problem i dag. Jag håller med. Jag håller med om att det finns orättvisa i dag. Den orättvisan ska vi komma till rätta med. Den tror jag framför allt finns inom barnomsorgen, även om det finns också på andra ställen, men jag tycker att det är ett stort problem där. Jag har ingen annan ambition än att skyndsamt återkomma till riksdagen.
Jag vill dock värja mig en aning för den enkla terminologin att det är en fråga enbart om stad eller landsbygd. Det är det också, men det är inte enbart det. Man kan titta på till exempel Norrbottens län, med tanke på hemvisten för en av interpellanterna.
Jag kan konstatera att med utredningens förslag skulle Haparanda få 1 476 kronor per invånare extra, medan Arjeplog skulle förlora 390 kronor och Luleå skulle förlora 708 kronor. Man kan sedan titta lite på hur det ser ut i Jämtland.
Där blir resultatet att till exempel Krokom skulle vinna 699 kronor per invånare, medan Bräcke skulle förlora 1 007 kronor per invånare. Det slår alltså ganska blint inom olika län, och det slår väldigt mycket.
Dels är det en fråga om vi kan bevara tillväxtskapande faktorer i olika delar av landet, vilket jag tycker är mycket viktigt, dels är det en fråga om legitimiteten, enkelheten.
Men det är också en fråga om att utredningens förslag - som jag, för att säga det återigen, tycker pekar på ett antal faktorer som i dag är orättvisa och bör rättas till - blir väldigt dramatiskt för några kommuner, inte minst några av dem som jag just räknade upp. Frågan är till exempel: Om man ska gå på utredningens förslag, bör man då ha en övergångsperiod, eller bör man göra det rakt av?
Det kommer att bli dramatiska effekter, och det gäller inte bara storstadsregioner utan även mindre kommuner i landsbygden.
Peter Norman (M):
Låt mig börja bakifrån igen. Till Marie Nordén vill jag säga att självklart satte arbetet i gång på departementet direkt när utredningen var klar. Den skickades ut på remiss, och i samband med det påbörjades arbetet på departementet. Jag är medveten om att kommittén anser sig ha löst tillväxtproblemet i sitt betänkande. Vi har en annan uppfattning.
Det här är ett komplext forskningsområde där man kan stödja sig på olika källor, och jag är övertygad om att kommittén anser sig ha löst tillväxtens problem. Jag hoppas dock få respekt för att vi anser att det kan finnas problem med detta, vilket är vad hela denna fråga handlar om. I övrigt håller jag med Marie Nordén och andra om att det finns orättvisor, och dem ska vi komma tillbaka till.
Mats Pertoft ställde två frågor som jag givetvis ska besvara. Jag hann inte det i mitt förra inlägg. Första frågan löd: När kommer propositionen? Det bästa svar jag kan ge är: så snart som möjligt. Vi är helt överens om att ju tidigare den kommer, desto bättre förutsättningar får de kommunala politikerna att genomföra budgetarbetet. I budgetpropositionen har vi sagt att den 1 januari 2014 är införandedatum för ett nytt system. Vi är som sagt helt överens här.
Vi har inga intentioner att sega ut på det, utan ju tidigare den kommer, desto bättre. Jag kan inte ge ett bättre svar än så. Den andra frågan är lite märklig. Visste jag hur systemet skulle se ut skulle vi redan i dag lägga propositionen på riksdagens bord. Anledningen till att vi inte gör det är för att vi vill gräva vidare i tillväxtproblemet. Därför kan jag inte ge ett bättre svar än att säga: Vi är inte klara.
Kanske chockerar jag Mats Pertoft när jag säger att jag representerar den samlade regeringen i denna fråga när jag är här och svarar på interpellationer. Jag håller med Sven-Erik Bucht om att vi har en bra tradition i Sverige att rätta till felaktigheter, ofta över partigränser. Jag hoppas att vi kan göra det även denna gång.
Både i den här debatten och tidigare har jag sagt att det finns uppenbara felaktigheter och orättvisor i dagens system som ska rättas till. Dessa uppkom inte minst efter att vi fick maxtaxa på dagis. Då blev det många fler barn på dagis än det varit tidigare, och det kunde inte nuvarande systemet hantera. Det är ett av skälen till orättvisorna.
Som Leif Jakobsson vet är gränspendling en fråga för finansministern. Att omförhandla skatteavtalet med Danmark och kräva att pendlarna ska beskattas i hemviststaten är, som både Leif Jakobsson och jag vet, inte en framkomlig väg. Det står sedan länge klart att Danmark aldrig skulle acceptera en sådan ordning.
Internationell vedertagen praxis ger dem också stöd för den nuvarande ordningen med källstatsbeskattning. Sedan tidigare genomför dock Finansdepartementet och det danska skatteministeriet en gemensam ekonomisk utvärdering av den utjämningsordning som Sverige och Danmark kommit överens om i ett särskilt avtal. I dessa frågor får jag dock hänvisa till finansministern.
Peter Norman (M):
Tack för en viktig och bra debatt. Jag kanske uttryckte mig slarvigt om maxtaxan. Jag har inte någon annan uppfattning än att maxtaxan har varit bra för Sverige. Jag försökte bara exemplifiera varför orättvisorna har uppträtt i det nuvarande utjämningssystemet. Det beror i hög grad på maxtaxan.
Eftersom den har lett till att fler barn är på dagis har orättvisorna blivit så stora för olika kommuner. Det var ett slags förklaring och ett försök att vara pedagogisk. Om jag misslyckades med detta ber jag om ursäkt. Mats Pertoft frågade om vi ska ha blocköverskridande samtal. Vi ska börja med att komma fram till vilken typ av proposition regeringen kommer att lägga fram.
När vi är klara med det ska vi fatta beslut om hur vi ska gå vidare med riksdagens behandling. Det kommer av demografiska och andra skäl att ställas stora krav på kommunerna när det gäller vård, skola, omsorg och andra verksamheter.
Om det blir incitamentsförändringar genom ett nytt skatteutjämningssystem som leder till att en kommun fattar beslut som i huvudsak inte inriktas på tillväxt utan på andra typer av åtgärder är det ett problem, inte bara för den kommunen utan för alla kommuner i Sverige. Alla kommuner i Sverige är ju landet självt.
Därför är tillväxtfrågan så viktig, och därför vill vi göra en riktig djupdykning i den. Svårare än så är det inte. Vi ska komma ihåg att detta är ett nollsummespel, inte bara för vissa regioner utan för hela Sverige. De som vinner på det nya förslaget kommer naturligtvis att vara väldigt glada och högljudda, och de som förlorar säger ingenting, så man får en skev bild av debatten i Sverige om man bara lyssnar.
Peter Norman (M):
Kent Persson har frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att Vattenfalls ägardirektiv gäller Vattenfalls försök att påverka miljölagstiftningen och de ekonomiska villkoren för elproduktion på de marknader där företaget verkar. Han har också frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att det är förenligt med det uppdrag regeringen har gett Vattenfall att bolaget på det sätt som beskrivs i interpellationen processar mot Tyskland.
Vattenfall har sedan 2010 riksdagens uppdrag att affärsmässigt bedriva energiverksamhet så att bolaget är ett av de bolag som leder utvecklingen mot en miljömässigt hållbar energiproduktion. Det är viktigt att bolaget tydligt förhåller sig till detta uppdrag. Det innebär bland annat att vi som ägare har sagt att Vattenfalls strategi bör innehålla fortsatta investeringar i förnybar energi. Det är ägarens roll att fastställa bolagets uppdrag och tydliga mål för vad vi förväntar oss att bolaget ska uppnå.
Det är sedan Vattenfalls styrelse och ledning som ansvarar för att bolagets operativa verksamhet bedrivs så att målsättningarna uppnås. Beslutet att fasa ut all kärnkraftsproduktion i Tyskland till år 2022 innebar en omfattande förändring av förutsättningarna för Vattenfalls verksamhet i Tyskland, med en påtaglig inverkan på bolagets ekonomiska ställning. Vattenfalls styrelse och ledning är skyldiga att tillvarata bolagets ekonomiska intressen.
Frågan om eventuell kompensation för beslutet att fasa ut kärnkraften, och de rättsliga åtgärder som vidtas för att erhålla sådan kompensation, är därför ett ansvar för bolagets styrelse och ledning. Jag förväntar mig att Vattenfall agerar korrekt och på ett lämpligt sätt för att tillvarata bolagets intressen. Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta ytterligare åtgärder.
Peter Norman (M):
Jag och Kent Persson brukar vara överens om det mesta. Här kanske vi har en sak där vi inte är överens, och det är lite uppfriskande. Låt mig börja med att säga att Vattenfall har tre typer av problem. Det är holländsk gas, det är tyskt kol och tysk kärnkraft. År 2000 släppte Vattenfall ut i princip noll ton koldioxid.
År 2006, sex år efter, släppte Vattenfall ut 100 miljoner ton per år. Detta skedde under en socialdemokratisk regering där även Miljöpartiet hade representant med i den politiska ledningen i Näringsdepartementet som hade ansvaret för Vattenfall. Jag vet att Vänsterpartiet har haft en helt annan uppfattning, och den respekterar jag naturligtvis. Det här är bakgrunden.
Vi säger: Okej, det är 100 miljoner ton. Till att börja med ska vi dra ned det till 65 miljoner ton år 2020. Det är en början i alla fall. Sedan säger vi att Vattenfall ska investera mer än vad konkurrenterna gör i förnybar energi.
Det första Kent Persson tog upp är, vad jag förstår, Vattenfalls medverkan i den så kallade Magrittegruppen, som har uttryckt åsikter om subventioner inom Europas energipolitik.
Min uppfattning av Magrittegruppen är att den tycker att man inte ska ha selektiva subventioner utan i så fall hellre höja priset på utsläppsrätter på koldioxid. Jag är väl medveten om att ett antal olika aktörer har tolkat Magrittegruppen mer så som Kent Persson säger, och jag inser att det är ett problem att Vattenfall sitter i denna grupp.
Jag har diskuterat detta med Vattenfall; vi får väl se vad utfallet blir. Jag tycker så här: Vattenfall bör i frågan om kompensation i Tyskland agera utan att ta några speciella hänsyn till att det är ett statligt ägt bolag. Man ska agera för att se till att aktieägarna får det så bra som möjligt.
Det intressanta element som Kent Persson för in i debatten är det förtroende som Vattenfall har i Tyskland. Kolbrytning i Tyskland baseras på ett beslut som Tyskland självt har fattat. Sedan är Vattenfall där och gör jobbet. Att själva kolbrytningen äger rum är någonting som naturligtvis har beslutats av Tyskland. Nu har man bestämt att kärnkraften ska avvecklas på sikt.
Man har sol och vind i större omfattning och kommer antagligen att få betydligt mer av det. Däremot behöver man fortfarande något slags baskraft. Då har man ett problem när kärnkraften är avvecklad. Man är hänvisad till rysk gas i stor omfattning eller till kolbrytning. Vad jag förstår är det uppenbart att kolbrytningen kommer att öka i Tyskland de närmaste åren. Det finns ingen annan väg ut från detta dilemma.
Jag köper Kent Perssons argumentation att Vattenfall i sin ekonomiska kalkyl måste tänka på vad deras förtroendeskapande åtgärder betyder i Tyskland. Jag utgår från och är övertygad om att Vattenfalls styrelse har denna komponent med sig när den fattar beslut.
Jag har ingenting emot att försäkra mig om att så är fallet vid framtida samtal med Vattenfall.
Peter Norman (M):
Vattenfall har driftsansvaret för två kärnkraftverk i Tyskland. Det är Krümmel, där man äger 50 procent, och Brunsbüttel, där man äger 66,7. Därtill är man minoritetsägare, med 20 procent, i kärnkraftverket Brokdorf. Förvärven gjordes under den förra, socialdemokratiska, regeringen. Det bokförda värdet i förvärvet var 9 miljarder kronor.
Vattenfall har efter det behövt skriva ned det med 10,5 miljarder kronor. Att det är större nedskrivningar än vad det var bokfört vid förvärvet beror på avvecklingskostnader, det vill säga 117 procent av anskaffningsvärdet. Om vi talar om expropriation i allmän mening kan det också beröra fattade demokratiska beslut.
Om man till exempel ska dra fram en väg där hus som man måste riva står i vägen utgår kompensation till den som äger huset. Även om demokratiskt fattade beslut innebär problem för ett företag eller ett hushåll tycker jag rent allmänt att det är rimligt att det utgår kompensation.
Jag inbillar mig att det borde vara så att om kärnkraftverken har sådan kvalitet att de inte kommer att kunna startas, även om man hade haft tillstånd till det, kommer Vattenfall - vad jag förstår - ha ett svagt förhandlingsläge för att få några pengar för just de kärnkraftverken.
Däremot tycker jag att det är rimligt att Vattenfall begär, och även får, kompensation för de kärnkraftverk som fungerar väl och som måste stängas av. Jag kan bara upprepa, och i den meningen hålla med Kent Persson om, att man inte bara ska titta på krona för krona eller euro för euro.
Man måste också väga in hur Vattenfalls varumärke kommer att uppfattas såväl i Tyskland som i Sverige och på andra marknader och lägga in det i vågskålen när man fattar sitt slutgiltiga beslut om hur man väljer att attackera den tyska staten.
Peter Norman (M):
Den tyska energipolitiken är minst sagt mångfasetterad. Enligt de analyser och framskrivningar vi har tagit del av innebär beslutet att lägga ned kärnkraften att man växer sig fast i ett koleldat energisystem åtminstone fram till 2050, med betydande ökningar.
Många, och jag är nog en av dem, skulle nog tycka att den lösningen inte är att föredra ur miljösynpunkt jämfört med den man hade tidigare. Här kan vi dock tycka olika. Vi fick ärva ett Vattenfall som släppte ut 100 miljoner ton om året genom tvivelaktiga investeringar i Tyskland.
Detta kan jag bara beklaga. Nu måste vi se till att Vattenfall kommer på rätt kurs, och ett av de första stegen vi tar är att se till att utsläppen går ned till 65 miljoner ton till 2020.
Naturligtvis måste Vattenfalls varumärke och förtroende analyseras kontinuerligt och vägas in när man fattar beslut om hur man ska lämna Tyskland.
Jag är övertygad om att styrelsen har detta för handen, och jag kan lova Kent Persson att jag tänker ta upp frågan med dem och se om det behövs ytterligare åtgärder på den sidan. Tack för interpellationen!