KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Berg (M):
Tack, finansminister Magdalena Andersson, för svaret! Jag försökte att ställa interpellationen till kulturministern, men det tycks inte ha varit lämpligt. Därför får vi ta den här debatten. Landsbygden beskrivs ofta som att den håller på att bli en fäbodvall. Låt oss börja med att bortse från det uttrycket.
Jag sitter med i Parlamentariska landsbygdskommittén, och det bor ungefär lika många människor på landsbygden i dag som det gjorde 1950. Det finns rapporter som nu pekar på att Långtidsutredningens mycket negativa siffror kanske är felaktiga, om vi gör rätt saker med dem som sökt sig till Sverige och om vi klarar bostäder och jobb. Det är en ganska positiv bild.
Men det är också viktigt att vi kan bevara en gammal tradition som finns i mitt hemlän Dalarna men även i Värmland, Gästrikland, Härjedalen och Jämtland, för att ta några exempel. Det är en väldigt speciell verksamhet. Just nu har vi ett fall som skapat debatt, och det gäller Karl-Tövåsens fäbod och Tin Gumuns.
Jag vet mycket väl att finansministern inte kan uttala sig om enskilda fall, men det här är intressant eftersom det blir ett prejudikat för hela fäbodjordbruket. Jag har varit på besök på ort och ställe och kan konstatera att mobiltäckningen i stort sett är noll.
Även finansministern vet att om fler ska slåss om den lilla mobiltäckning som finns brukar det sluta med att ingen har någon. Det är inte helt lyckat. Fäbodvallen finns ofta någonstans långt borta, eftersom man velat nyttja skogsbetet.
De beten man hade hemma på gården räckte inte alltid till, utan det gällde att se till att slåttern därifrån gav foder över vintern. Det finns skäl att kunna bevara detta. Väldigt många kvinnor och barn fick slita hårt. Männen kanske var ute i krig eller var hemma och såg till att det fanns foder.
I Sverige finns det några som bedriver denna verksamhet för att bevara kulturarvet. Många gånger uppstår dock en kollision. Länsstyrelsen säger att man inte får sätta upp solceller och att det ska vara på det ena eller andra sättet. Samtidigt säger Skatteverket att det ska finnas kassaregister. Låt oss vara fullständigt överens om en sak. Jag är otroligt positiv till kassaregister.
Jag har suttit i skatteutskottet och är en av dem som har jobbat för detta. Att undantaget för torg- och marknadshandeln har tagits bort är positivt. Om man som företagare ska stupa ska det naturligtvis inte vara på grund av konkurrens från oseriösa företagare. Det är inte detta som debatten handlar om.
Frågan gäller de fall där det är näst intill omöjligt att ha ett kassaregister. Min uppfattning är i varje fall att det då borde finnas en möjlighet till dispens. Nu vet vi ju inte om kammarrättens dom blir en lagakraftvunnen dom eller om Skatteverket driver detta till nästa instans.
För egen del tror jag att man inte behöver vara orolig för att fäbodjordbruket ska komma att klassas som torg- och marknadshandel. Det är så otroligt olika verksamheter. I det fallet behöver Skatteverket nog inte vara oroligt. Jag hoppas verkligen att domen står sig.
Ulf Berg (M):
Det är ju just det finansministern avslutade med som har blivit problemet i det här specifika fallet, eftersom man vill göra allting vitt i enlighet med gällande regler. Hade man flugit under radarn kanske det här aldrig hade upptäckts av någon. Därför känns det extra bekymmersamt.
Har man vita löner, vilket man har i det här fallet, förstår både finansministern och jag att man också måste ha vita intäkter. Annars är företaget snart konkursmässigt. Det är naturligtvis svårt när Skatteverket inte har satt ned foten, men jag har som sagt följt det här arbetet och vet att det har funnits många invändningar från både torg- och marknadshandel. Elsäkerhet och andra saker förs in i debatten.
Jag kan ibland tycka att det är ursäkter som inte håller. Men i det här fallet har jag väldigt svårt att slå hål på fäbodjordbrukarens dispensansökan. Jag kan tycka att mobilmaster, solceller och en hel del annat inte hör hemma på en fäbodvall.
Jag delar helt finansministerns syn att det här är en besöksnäring som kommer att kunna utvecklas. Det kan vi också se i många fall. Det är klart att det är ett jättebra sätt att hålla fäbodvallarna runt om i stora delar av Sverige i drift, så att det inte bara blir något sommarställe, vilket det har blivit av många fäbodvallar - det är något litet ljus i något fönster några veckor om sommaren.
Det här är i stället någonting som lever. Det vi heller inte ska glömma bort är den biologiska mångfald man får när nötkreatur finns ute i skogen och betar. Den skulle vi inte ha utan levande kreatur. Vi har som bekant rovdjur i Dalarna.
Jag frågade Tin när jag var på besök, och hon har ofta pejlhalsband på djuren och kan konstatera att de ibland är kanske sju åtta kilometer från fäbodvallen, men ändå kommer åter i stort sett som en klocka till kl. 16 och vill bli mjölkade. Det är fascinerande i sig.
Jag hoppas att finansministern vid ett eventuellt annat domslut kan fundera över om det finns skäl att se över lagstiftningen ytterligare. Det finns en klar möjlighet till undantag om det är oskäligt att ställa de här kraven. Nu har förvaltningsrätten sagt att det inte är oskäligt, medan kammarrätten har sagt att det är oskäligt.
Jag som ska sluta i denna kammare kan kosta på mig att önska att Skatteverket kan vara lite flexibelt med dispenserna. När vi i skatteutskottet förde en dialog med Skatteverket var man väldigt ivrig att säga att det är bättre att nyttja dispenser om det blir problem, eftersom det var väldigt viktigt att komma igång med lagstiftningen.
Än en gång vill jag säga att jag absolut är en vän av kassaregister, som inte heller innebär speciellt stora kostnader för en företagare i dag. Som vi sa gäller frågan de mycket speciella problem som kan finnas när man bedriver verksamhet långt från ära och redlighet, höll jag på att säga. Även vi som bor där det åtminstone är lite tätare bebyggelse brukar ju ha svårt med mobiltäckningen, och då kan vi tänka oss hur det är på fäbodvallen.
Som sagt hoppas jag att vi har stiftat en bra lag som fungerar i praktiken.
Ulf Berg (M):
Än en gång tack till finansministern för svaret. Det känns positivt. Jag har full förståelse för att det denna dag är en viktig fråga för många i Dalarna. Men med tanke på en folkomröstning finns det annat att ta tag i. Jag önskar finansministern lycka till också i det jobbet. Vi hoppas att det inte blir riktigt så allvarligt som både börser och annat ger sken av.
Ett stort tack för svaret, och också ett stort tack till fru talmannen.
Ulf Berg (M):
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Ygeman om polisens situation. För inte så länge sedan hörde jag statsrådet tala i Stockholms stadshus till nyblivna kollegor inom polisen. Vi kan konstatera att det är ett bekymmersamt läge att så många poliser slutar. Detta måste vi stoppa.
År 2015 slutade över 800 poliser. 275 var under 60 år, och av dem var 154 mellan 40 och 60 år. Det är allvarligt. Då räcker det inte att ta in 300 på polisskolan, vilket inte ens fyller utbildningsstolarna.
Vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att stoppa flykten från poliskåren?
Ulf Berg (M):
Till kursstarten i januari 2016 ansökte 4 589 personer. Av dessa uppfyllde bara 266 minimikraven och klarade testerna. Man hade 300 platser, men bara 257 kom in. Det stod alltså 43 platser tomma. Problemet är att de som jobbar inom polisen inte har förtroende för myndigheten. Det är ju inte allmänhetens problem. Vad gör man för att fylla utbildningsplatserna? Vi vill ha 2 000 poliser till.
Det kommer att bli svårt.
Thomas Nihlén (MP):
Efter att ha lyssnat på Finn Bengtssons anförande tror jag att vi är överens om väldigt mycket.
Jag tror att vi är överens om att den felaktiga läkemedelsanvändningen är ett stort samhällsekonomiskt, medicinskt och folkhälsopolitiskt problem, att vi har en läkemedelsanvändning bland våra äldre och framför allt våra dementa som inte är trygg och kvalitetssäkrad och att det här skulle kunna ses som ett hot mot patientsäkerheten för våra äldre.
Vi är också överens om att det behövs kraftfulla åtgärder och att läkemedelsgenomgångar inte är lösningen på hela problemet.
Det vi inte är överens om är det som vi i oppositionen är överens om: Det behövs en kommission för läkemedelssäkerhet som ska utreda och kartlägga omfattningen i hela landet av den felaktiga läkemedelsanvändningen och läkemedelsrelaterade problem. Då ska man även beräkna de samhällsekonomiska kostnaderna, vem som har drabbats och varför.
För oss är det självklart att det är helt nödvändigt att veta hur nuläget ser ut för att vi ska kunna utvärdera och följa upp de åtgärder som sätts in för att förbättra situationen. För mig är det obegripligt att regeringen är totalt ointresserad av att kartlägga och utreda hur stort problemet verkligen är.
Finn Bengtsson tar i sitt anförande och även nu i replikskiftet upp att regeringen har satt in en lång rad viktiga insatser och aktiviteter. Men tycker inte Finn Bengtsson att det är viktigt att veta om de här åtgärderna och insatserna verkligen har någon effekt eller inte?
Thomas Nihlén (MP):
I mitt anförande nämnde jag att ungefär sju gånger fler personer dör av undvikbara skador inom hälso- och sjukvården än i trafikolyckor. Jag tycker kanske inte att det är helt bra att jämföra felaktig läkemedelsanvändning och dödsfall på grund av felaktig läkemedelsanvändning med trafikolyckor.
Men när det gäller trafikskadade vet vi exakt hur många som skadas och som dör i trafiken varje år. Det satsas miljarder varje år på trafiksäkerhetsåtgärder för att minska antalet skador och dödsfall, och det finns en nollvision. Borde det inte vara lika självklart som inom trafiksäkerhetsarbetet att man vet exakt hur många som skadas och dör inom vården av läkemedelsrelaterade orsaker?
Jag fick inget riktigt svar på det. Är det inte viktigt att veta om alla de insatser som görs och åtgärder som regeringen nu vidtar har någon effekt eller inte? För att komma tillbaka lite till läkemedelsgenomgångar vill jag säga att man i den senaste rapporten från Socialstyrelsen har gjort en uppföljning mellan 2005 och 2008 i tre landsting.
Där såg man att situationen hade försämrats vad gäller felaktig läkemedelsanvändning. Alla parametrar visade att det har blivit än mer allvarliga brister, trots att man har genomfört mycket åtgärder och läkemedelsgenomgångar.
Då känns det för oss i Miljöpartiet och även inom oppositionen självklart att vi måste kartlägga hur stort det här problemet är, så att vi har någonting att följa upp och någonting att utvärdera, ungefär som man gör inom trafiksäkerhetsarbetet.
Thomas Nihlén (MP):
Miljöpartiet tog initiativ till en aktuell debatt här i kammaren den 24 oktober som handlade om felaktig läkemedelsanvändning för våra äldre. Bakgrunden var den intensiva debatt i medierna som speglat den läkemedelsskandal, som en del kallade den, som visat att våra äldre riskerar liv och hälsa genom en omfattande felaktig läkemedelsanvändning.
Den som framför allt fått personifiera alla dessa tusentals äldre som utsatts för allvarliga biverkningar till följd av felaktig läkemedelsanvändning är Gulli Johansson. SVT-programmet Uppdrag granskning den 24 september i år berättade en skrämmande historia om Gulli som förlorade elva år av sitt liv på grund av biverkningar av läkemedel. Hur många fler Gulli finns det?
Hur många äldre har drabbats och kommer att drabbas av denna form av läkemedelsvanvård? Även här är svaret enkelt: Ingen vet. Miljöpartiet vill ta reda på detta genom att tillsätta en haverikommission för läkemedelssäkerhet - en haverikommission eftersom vi ser det som en katastrof att våra äldre riskerar att drabbas av läkemedelsvanvård.
Regeringen tycker tydligen inte att det är viktigt att söka svaren på dessa frågor. Det har nu socialministern också konfirmerat.
I en artikel i Aftonbladet som undertecknats av socialministern och äldre- och folkhälsoministern och som publicerades den 24 oktober - samma dag som den aktuella debatten - kunde man läsa följande: "Trots högljudda rop efter haverikommission har felmedicinering förstås också skett under alla de tolv år som oppositionen varit ansvariga för vård och äldreomsorgen.
Om det finns ett haveri att tala om så är det vänsterkartellens eget haveri." Att ansvariga ministrar inte tar sitt ansvar utan skyller på tidigare regeringar har vi fått vänja oss vid att höra här i kammaren.
Men att man i en artikel uttrycker sig så ointresserat och raljant över ett seriöst förslag som handlar om felaktig läkemedelsanvändning bekräftar bara bilden av regeringens oförmåga att ta ansvar för frågan om felaktig läkemedelsanvändning. Den felaktiga läkemedelsanvändningen i samhället kostar i storleksordningen 10-30 miljarder. Kanske är det ännu mer, men vi vet inte hur mycket.
Vi vet att många människor skadas och dör av felaktig läkemedelsanvändning - om det är hundratusentals eller tusentals vet vi inte heller.
Miljöpartiet vill veta hur stort detta problem är och vad det består av - framför allt för att få en möjlighet att kunna utvärdera och följa upp om den felaktiga läkemedelsanvändningen ökar eller minskar och om regeringens insatta åtgärder har någon effekt eller inte. Det vet vi inte om vi inte har något att utgå från. Men regeringen och socialministern tycker tydligen inte att detta är viktigt att ta reda på.
Något som jag tror att vi alla är överens om är att vi ska ha en rationell, säker och effektiv läkemedelshantering och att rätt läkemedel ska ges vid rätt tillfälle i rätt dos och till rätt patient med adekvat uppföljning.
För att nå dit måste man så långt det är möjligt identifiera och vetenskapligt belägga hur stora problemen med felaktig läkemedelsanvändning i verkligheten är, vilket skulle vara den föreslagna haverikommissionens uppgift.
Thomas Nihlén (MP):
Först vill jag tacka socialministern för en bra debatt. För mig och Miljöpartiet har den här debatten varit klargörande. Den har tydligt visat att socialministern och regeringen inte har för avsikt att vidta några som helst åtgärder för att utreda omfattningen, kostnaderna och orsakerna till den omfattande läkemedelsrelaterade sjuklighet och död som den felaktiga läkemedelsanvändningen skapar.
Det innebär också att socialministern inte har några möjligheter att bedöma om regeringens egna föreslagna och genomförda åtgärder har någon som helst effekt i form av en minskning av den felaktiga läkemedelsanvändningen. Det är det som är vår stora poäng. Åtgärderna är naturligtvis det viktiga.
Vi har lagt fram ett stort antal konkreta politiska förslag på hur man ska minska den felaktiga läkemedelsanvändningen. Ett av de förslagen är just att vi ska ta reda på hur stort problemet är så att vi kan se om de åtgärder vi vidtar har någon effekt eller inte.
För att avslutningsvis vara lite optimistisk hoppas jag att den här debatten har gjort att socialministern har fått sig en tankeställare, och att regeringen kanske tänker om och tar den här frågan på större allvar. Kanske får vi här i kammaren uppleva att regeringen återkommer med ett förslag som skulle åtgärda de brister som Miljöpartiet har påtalat, även om regeringen inte kallar sitt förslag för kommission för läkemedelssäkerhet.
Jag vill också tacka Finn Bengtsson för hans inlägg som jag uppfattar som ett stöd för att den här frågan behöver uppmärksammas mer.
Thomas Nihlén (MP):
Mats Pertoft har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till åtgärder över hela landet som likt Hallandsmodellen syftar till att underlätta för lärlingar att nå ut på arbetsmarknaden. Låt mig börja med att konstatera att regeringsskiftet 2006 innebar en omställning till en ny arbetsmarknadspolitik - en arbetsmarknadspolitik med tydligt fokus på arbetslinjen och på att bekämpa utanförskapet. Regeringen har vidtagit ett flertal åtgärder som underlättar för personer att få ett arbete och dessa gynnar även lärlingars möjligheter att nå ut på arbetsmarknaden.
I den konjunkturavmattning vi nu ser är det viktigt att bygga vidare på den politik som grundar sig på att det ska vara mer lönsamt att arbeta, enklare och billigare för arbetsgivare att anställa samt mer attraktivt att starta och driva företag. Arbetsförmedlingen har också nyligen omorganiserats, bland annat för att få en förbättrad styrning genom att en rak och tydlig ansvars- och beslutslinje etableras inom organisationen. Jag anser att Arbetsförmedlingen numera har goda förutsättningar för att flexibelt kunna prioritera och omfördela resurser dit där behoven finns.
Mot denna bakgrund bedömer jag det därför för närvarande inte som nödvändigt med ytterligare initiativ inom området.
Thomas Nihlén (MP):
Tack för svaret, Maria Larsson. Jag tycker att det är ett ofullständigt svar eftersom ministern inte har svarat på den första av de tre frågorna i interpellationen. I interpellationssvaret är min första fråga över huvud taget inte kommenterad, vilket jag anser vara anmärkningsvärt. Det är väl ändå meningen att ministern och regeringen åtminstone ska försöka besvara en fråga i en interpellation.
Jag tolkar tystnaden och avsaknaden av svar på den första frågan som en bekräftelse på Miljöpartiets uppfattning att regeringen inte tar de här frågorna riktigt på allvar. Vad det än beror på att ministern inte svarar på frågan vill jag ge Maria Larsson chansen att korrigera misstaget genom att nu här i kammaren förklara varför hon inte har svarat på frågan och ge ett tydligt och klarläggande svar på min första fråga.
Den lyder: Med anledning av den senaste rapporten från Socialstyrelsen om felaktig läkemedelsanvändning hos äldre undrar jag om ministern har skaffat sig heltäckande kunskaper och fakta om hur stort detta problem är på riksnivå eller om ministern avser att ta fram fakta.
Den rapport som jag hänvisar till är den rapport där Socialstyrelsens regionala tillsynsenhet i Jönköping 2005 i ett projekt gjorde en analys av läkemedelsbehandlingen av ungefär 300 äldre patienter i Östergötland, Kalmar och Jönköping. Resultatet presenterades i en rapport där slutsatsen var att det fanns allvarliga brister och att felbehandling med läkemedel var vanligt förekommande.
Samma typ av analys gjordes även 2008 i form av en uppföljningsrapport som nyligen publicerats. Resultaten är anmärkningsvärda. Det konstateras att felbehandlingarna har ökat. Antalet läkemedel per patient har ökat. Förskrivningen av lugnande medel och sömnmedel har ökat, antalet D-interaktioner har ökat och dubbelanvändningen av läkemedel har mer än fördubblats.
Denna allvarliga försämring av läkemedelsanvändningen hos våra äldre har alltså skett trots att det i de tre aktuella landstingen faktiskt har genomförts en hel del åtgärder. Man har bland annat genomfört ett stort antal läkemedelsgenomgångar vilket uppenbarligen inte haft någon märkbar effekt.
Tycker inte ministern att det är alarmerande och närmast en skandal att Socialstyrelsens rapport visar att de allvarliga brister som man pekade på 2005 har förvärrats ytterligare och att det på alla punkter har skett försämringar i läkemedelsanvändningen hos våra äldre? Tydligen inte, eftersom ministern inte ens har kommenterat det i interpellationssvaret.
Jag hoppas att jag nu får ett tydligt och klarläggande svar på min första fråga.
Thomas Nihlén (MP):
Jag konstaterar att Maria Larsson inte heller nu tog tillfället i akt att svara på frågan. Vi vet att många av våra äldre i Sverige i dag drabbas av skador och sjuklighet och dör på grund av felaktig läkemedelsanvändning och av läkemedelsrelaterade orsaker. Det som finns i min fråga är att det saknas uppgifter om hur många det är som drabbas och varför.
Varför vill inte ministern utreda och kartlägga hur stort problemet med felaktig läkemedelsanvändning till våra äldre är i Sverige? Det stora problemet är att så länge vi inte har en nulägesbeskrivning av problemets omfattning, vilka som drabbas och varför har vi inte någon som helst möjlighet att veta om alla åtgärder och insatser verkligen har någon effekt eller inte.
Det är det som är det allvarliga. Min andra fråga i interpellationen handlar om vilka åtgärder ministern planerar att vidta för att motverka försämring av läkemedelsbehandling av våra äldre. I svaret presenteras ett stort antal åtgärder, och många av dem är bra och kan jag ställa mig bakom. Det handlar framför allt om olika former av förbättrat IT-stöd, om nya rekommendationer och riktlinjer och om läkemedelsgenomgångar.
Åtgärderna som handlar om förbättrat IT-stöd är viktiga och nödvändiga, men det kommer förmodligen att dröja flera år innan vi eventuellt kan se de positiva effekterna av dem. När det gäller problemet med nya riktlinjer och rekommendationer är att vi vet av erfarenhet att de har väldigt dålig följsamhet.
Och vi vet att det än så länge inte finns en kraftfull tillsyn som gör att dessa riktlinjer och rekommendationer verkligen följs. När det gäller läkemedelsgenomgångar visar väl inte minst Socialstyrelsens rapport som jag hänvisade till att den åtgärden inte är någon långsiktig lösning. Vad är det då för åtgärder och insatser som verkligen har någon effekt på felaktig läkemedelsanvändning?
Finns det några åtgärder som är evidensbaserade? Ja, det finns det faktiskt. Den 6 maj, för två dagar sedan, presenterade SBU en rapport som heter Äldres läkemedelsanvändning - hur kan den förbättras ?
Nu vet jag inte om Maria Larsson har sett den eller läst den, men en av de viktigaste slutsatserna i den rapporten är att ökad utbildning och information till läkare och förskrivare leder till minskad felaktig läkemedelsanvändning. Detta kan man tydligt vetenskapligt belägga, och det är en av de åtgärder som har starkast evidens.
Min fråga till statsrådet blir följaktligen: Varför väljer inte regeringen att i första hand satsa på åtgärder mot den felaktiga läkemedelsanvändningen för våra äldre som har ett starkt vetenskapligt stöd?
Thomas Nihlén (MP):
Poängen med min fråga var att den åtgärd som enligt SBU-rapporten hade kanske starkast evidens inte finns med i det åtgärdsprogram som presenteras i svaret. Att en sådan här kartläggning har påbörjats är en jättestor nyhet, måste jag säga.
Jag tror dock inte att denna kartläggning riktar in sig på just det jag tog upp om den felaktiga läkemedelsanvändningen, antalet skador och dödsfall och så vidare. Min tredje fråga i interpellationen handlade om en skärpt lagstiftning mot läkemedelsvanvård i form av en lex Gulli. Miljöpartiet har i riksdagen framfört ett stort antal förslag på konkreta åtgärder för att minska den felaktiga läkemedelsanvändningen för våra äldre. Ett av förslagen är att införa en lex Gulli.
Gulli Johansson drabbades av en allvarlig läkemedelsvanvård som gjorde att hon förlorade elva år av sitt liv. Hennes fall beskrevs i Uppdrag granskning i höstas. Med anledning av fallet Gulli Johansson, och många andra som drabbats av samma öde, anser vi att det behövs en tydlig anmälningsskyldighet om man misstänker att någon drabbats av felaktig läkemedelsanvändning som leder till läkemedelsvanvård. I svaret menar ministern att dagens lex Sarah skulle kunna användas för anmälningar av läkemedelsvanvård.
Problemet med läkemedelsvanvård är att det faller mellan två olika lagstiftningar: hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Därför är vi övertygade om att det behövs en lex Gulli som innebär att inte bara personal utan även anhöriga ska kunna göra dessa anmälningar. Ser inte ministern problemet med att det i dag saknas en effektiv lagstiftning som uppmärksammar problemet med läkemedelsvanvård för våra äldre?