KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yvonne Andersson (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Trakterna kring Omberg i västra Östergötland är unika med avseende på historien och de rika naturvärdena. Det är ett av Sveriges mest artrika skogslandskap med ädellövträd, jätteekar och granar. Det finns urskog, orkidéer och svampar liksom en väldigt riklig förekomst av djur.
Hela omgivningen runt Omberg utgör en särpräglad kulturell mötesplats med djupa rötter i vårt lands historia. Redan på stenåldern användes berget för odling, och från folkvandringstiden har det hittats fornborgar, gravar och gravfält.
Naturligtvis blir jag väldigt nyfiken på av vilka skäl detta område inte föreslogs, som statsrådet framhöll i sitt svar, bli ny nationalpark 1989 och vilka av de skälen som över huvud taget är giltiga i dag. Herr talman! Nationalparker föreslås, precis som ministern har sagt, av Naturvårdsverket.
År 2003 blev Omberg en ekopark. Frågan om att göra Omberg till nationalpark blev väldigt positivt bemött i miljö- och jordbruksutskottet 2002/03. Man svarade då att man hade inlett en översyn av den långsiktiga nationalparksplanen. Det är det vi har fått höra.
Men frågan är: Om man har inlett den 2002/03 och om regeringen dessutom har bedömt att det skulle ske 2002, av vilken anledning är den inte klar 2006? Av vilken anledning har man inga som helst resultat av en översyn som påbörjades 2002 när det gäller våra nationalparker?
Visst ska ministern vänta på att Naturvårdsverket, en myndighet, kommer med initiativ. Men nog borde ministern föra en dialog med myndigheten om var nationalparker ska finnas och av vilka värden.
Jag skulle ändå vilja ställa dessa frågor till statsrådet och höra en viljeyttring.
Yvonne Andersson (KD):
Jag fick en fråga av statsrådet om jag ville se en annan process. Jag blir osäker på processen. Om det helt och hållet är Naturvårdsverket som på grund av sitt expertkunnande beslutar om var en nationalpark ska ligga och ministern sedan bara verifierar och genomför beslutet, då vill jag definitivt ha en annan process. Vart tar politikerna vägen?
Att skapa en nationalpark är en viktig del i ett område. Östergötland har i dag inga nationalparker. Det finns 28 stycken runtom i Sverige. Här har vi ett område som östgötarna ser. Det finns en stark opinion för att få en nationalpark. Då måste också politikerna ha möjlighet att påverka.
Om vi inte är överens om det så vill jag ha en annan process. Jag anser fortfarande att politiker ska ha något att säga till om även i den här frågan. Att göra Omberg till nationalpark skulle vara värdefullt inte bara för den biologiska mångfalden utan också genom att det skapar mervärde för länets näringsverksamhet.
Till exempel skulle Östergötland stärkas som turistdestination. Det skulle gynna det lokala näringslivet. Vi kan nämna Tåkern, där man helt nyligen genom EU-medel har fått en rullstolsramp för att förbättra framkomligheten - detta som ett exempel på att turismen har ökat.
Speciellt har det handlat om äldre och funktionshindrade som är turister eller boende i länet har fått möjlighet att komma dit. Man skapar ett incitament för företag och kommuner att säkerställa en mötesplats som är öppen och tillgänglig för alla - det är en nationalpark. Den ger större resurser. Den har en annan status.
Därför är det viktigt att vi ser helheten i detta. I det här fallet har man inte kunnat finna skäl till att Omberg inte skulle kunna bli nationalpark. Jag tycker att man måste få veta de skälen eller hur som helst ha möjlighet att påverka politiskt.
Det kan inte vara enbart en myndighets experter som ska avgöra var en nationalpark ska ligga.
Yvonne Andersson (KD):
Jag är naturligtvis tacksam för flera av de budskap som vi fick här i statsrådets replik. Som kristdemokrat är jag fångad av förvaltarskapstanken, och jag tycker fortfarande att vi har stora intressen i vårt land. Jag ser då till Östergötland, som vi inte riktigt har förvaltat så pass bra som vi kan göra.
En nationalpark blir ju också internationellt gångbar. Den blir viktig för människor som turistar i vårt land. Vi är ett litet land, och vi behöver aktualisera, världen över, vilka tillgångar vi har också i detta avseende. Därför ser jag, herr talman, att det är väldigt viktigt att vi orkar och vågar lyfta fram det här ännu tydligare, och här kan vi alla medverka. Jag har stor respekt för Naturvårdsverket, i Östergötland.
Också jag tycker att de gör ett väldigt bra jobb. Men genom att vi lyfter frågan i den här kammaren och lyfter den på olika sätt kan vi också skapa den opinion som jag tror är viktig för att man ska se att någonting kan hända här. Jag har alltså inte i något avseende funderat på ändrade riktlinjer från ministerns sida till Naturvårdsverket eller när det gäller översynen.
Men jag är naturligtvis väldigt intresserad av att veta när översynen kan vara klar. Kan vi lägga ett stoppdatum där, ett bortersta datum? Nu väntar man nämligen, och det har gått lång tid sedan 1989 när nya nationalparker bildades.
Därför är min sista fråga just i dag, även om den här frågan kommer att återkomma på min agenda: När kan vi få veta om Omberg kan bli en nationalpark? Dessutom vill vi, om Omberg inte blir nationalpark, veta varför. Det tycker jag är ett krav som man har rätt att ställa. Med det vill jag tacka statsrådet för intresset för min interpellation.
Yvonne Andersson (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Interpellationen har kommit till just med tanke på de direktiv som finns och om det finns anledning att se över dem. Det var kanske lite fel att formulera mig på det sätt jag gjorde. Intresset är inte enbart att kunna byta yrke.
Det är väldigt viktigt om vi får in polisstuderande som kanske inte alltid vet vad de går in på att de då har en möjlighet att gå vidare inom andra områden. Akademisering av polisutbildningen har inte enbart att göra med att poliser ska kunna byta yrke utan också att de statusmässigt ska kunna finnas på samma nivå som deras kolleger på andra ställen i Europa.
Där har vi ett stort antal som har den utbildning som enligt högskoleförordningen ska vara byggd på vetenskaplig grund och forskning. Att kunna beforska sitt eget verksamhetsområde är en väldigt viktig del av forskningen.
Man kommer helt enkelt inte in på forskarutbildning om man inte har högskolepoäng. Risken i dag om vi inte har en akademisk polishögskola är att det blir ett slags återvändsgränd för dem som kanske tillfälligt vill gå vidare.
De vill kanske beforska sitt område och därmed utnyttja sin breda erfarenhet som polis för att kunna bistå med ytterligare kunskaper inom sitt område eller kanske gå vidare till en annan yrkeserfarenhet. Då är studiemedlen uppätna av en högskoleutbildning som inte ger de poäng som gör att de kan komma vidare.
Polisens professionalitet är i dag så otroligt omfattande. Tittar man i samhället i övrigt har man i princip i alla människovårdande yrken forskarbaserad kunskap eftersom man har gått på en högskoleutbildning. Det är därför väldigt viktigt att vi får in den.
Vän av ordning och säkert ministern kan då tillföra att i dag är redan ett antal kurser förlagda på universitet och högskolor och är baserade på vetenskap. Men examen som sådan är ingen akademisk högskoleexamen. Jag tror att det är viktigt att vi öppnar för det. Det innebär inte nödvändigtvis som många har anfört att utbildningen ska teoretiseras. Så är det inte alls.
Utbildningen kan mycket väl varvas med teori och praktik och erfarenheter integrerat med andra kunskapsområden även om den ger akademiska högskolepoäng. Jag funderar mycket på hur ministern har tänkt sig fortsättningen och hur man kan öppna för att vi också får en genuin beforskning av området som är polisens yrkesområde.
Vi måste höja kvaliteten inom den här sektorn.
Yvonne Andersson (KD):
Först vill jag förtydliga: Att ställa ett antal frågor när det gäller en viktig utbildning och när det gäller något som en utredare håller på med innebär inte att man har tagit ställning i snäv betydelse. De frågor jag ställde kan besvaras på många olika sätt. Därför är jag glad när ministern talar om hur hon har tänkt sig det och vilka öppningar som ges. Längden på utbildningen tycker jag till exempel är jätteintressant.
Ska man ha en lång grundutbildning och en kortare specialisering eller ska man ha en kort grundutbildning och ytterligare kompetensutveckling och fortbildning efteråt? Det är frågor som en utredning får svara på. Jag tog upp frågan om man kan hamna i en återvändsgränd för att man inte får högskolepoäng. Man kan tänka sig precis det ministern säger, som jag funderade på om man inte skulle kunna utveckla vidare.
Jag har nämligen kollat lite, och det är inte så enkelt i svensk högskola att validera sina kunskaper efter en yrkesutbildning. Det beror på ett system som har planterats och funnits i vårt land långt innan nuvarande regering kom till makten. De som har suttit i två månader kan knappast beskyllas för att detta inte fungerar.
Vi har ett studiemedelssystem som är oerhört snävt när det gäller reglerna för hur man beräknar hur mycket studiemedel man får ta för vissa delar. Det får man titta på. Det är inte akademiska poäng i sig som är frälsningsläran, utan kvaliteten på utbildningen. Jag talar om och funderar på kopplingen till forskning.
I dag har vi det så att man måste ha högskolepoäng för att kunna forska, och forskningen behövs för att vi ska kunna få en bra kunskap inom det aktuella området. Det kan ju lösas med att vi kan validera eller ha ett ackrediteringssystem som gör att man får börja beforska ett område utan att man har traditionella akademiska poäng.
När jag ställer de här frågorna handlar det om vad som är viktigt för en profession att gå vidare med. Om den ska se ut som den gör i dag och vara ett slags exklusiv högskoleutbildning kan man lösa dessa frågor inom den ram som finns i dag. Om den ska in som en högskoleutbildning måste man lyfta upp frågorna på ett annat sätt.
När jag ställde den här interpellationen tyckte jag att det var viktigt att vi lyfte upp frågorna och såg hur man handskas med dem. Det är viktigt att frågorna löses. Jag tror att vi är överens om att frågorna ska lösas på något sätt, och hur de ska lösas får utredningen ta fram.
Jag vill för min del återigen, för att vara övertydlig, uppmärksamma på att vi vill att den kunskap som finns ska komma samhället till del och komma de yrkesverksamma till del. Det måste vi lösa. Vi vill att rekryteringen till polisutbildningen ska öka, och det tror jag att den gör om det finns karriärmöjligheter på olika sätt. Det kan vi också hitta.
Med det vill jag tacka för ordet och för svaret. Jag hoppas att ministern tar vara på dessa punkter och driver den här utredningen vidare på ett bra sätt och så fort som möjligt.
Yvonne Andersson (KD):
Jag vill också tacka för debatten, ministern. Jag vill dessutom uttrycka att jag inte har någon som helst oro för att det här inte ska landa och bli en riktigt bra utbildning. Med ministerns erfarenheter och kunskaper inom utbildningsväsendet ser jag alla möjligheter.
Yvonne Andersson (KD):
Jag ska först gå till frågan om vad jag hade gjort i min egen situation. Visst är jag gammal. Det är helt rätt. Det var nog svårt att ta så mycket lån. Men jag behövde mat för dagen. Jag hade inte några lyxvanor på något sätt. Jag behövde mat och kläder, och jag ville gärna följa med på en och annan språkresa. Det finns saker som man kan vilja göra.
Om nu Eva Sonidsson tänkt sig att man skulle gå till socialen för att få göra det är det inte alla som vill det, åtminstone inte när man är student och inte heller annars. Europadirektivets ram på 200 euro är väl rätt rimligt. Men jag förstår egentligen inte Socialdemokraterna. Det finns en knepighet i detta.
För det första vill man inte se att människor kan ha ett tillfälligt jobb och få in de pengarna och betala tillbaka lite snabbt. Det finns också människor i det här samhället som är fattiga, Eva Sonidsson. Det andra är att ni i utskottet röstade för 500 euro när EU-direktivet skulle behandlas. Har ni sänkt det beloppet? Ni lägger er på en lägre nivå och halverar beloppet.
Av vilken anledning sker detta?
Yvonne Andersson (KD):
Jag vill först säga att jag tycker att det är mycket rimligt. Om jag vill följa med på en språkresa i juni och kan ha ett sommarjobb i juli och betala igen de pengarna skulle jag välja det snarare än att sitta på en bank och försöka övertyga dem eller få en rik moster att bli borgensman för ett kort lån och betala en uppläggningskostnad och en ränta.
Eva Sonidsson kan gärna gå hem och räkna ut om det är så otroliga summor för ett kort lån om en sms-kreditgivare ger det eller om en vanlig bank ger ett lån på det sättet. Det ska jag inte gå vidare med. Jag fick fortfarande inte svar på frågan.
När man diskuterade konsumentkreditdirektivet i Europaparlamentets utskott för den inre marknaden och konsumentskydd diskuterades gränserna 200 euro och 500 euro, och Socialdemokraterna röstade för 500 euro. Har ni ändrat er?
Yvonne Andersson (KD):
Jag står bakom det som Jan Ertsborn och mina kolleger tidigare har sagt här. Jag finner inte att vi är oeniga i de här sakfrågorna. Att vi sedan principiellt avvaktar de utredningar som finns tycker jag är givet. Också jag skulle vilja ta ett exempel med en släkting, relativt nära, som jag satt och diskuterade detta med.
I det förhållandet hade han två barn och gifte sig med en kvinna som var barnlös. När de köpte en relativt dyr lägenhet utgick de ifrån att hon i vilket fall får finnas kvar i den alldeles oavsett vad som händer. Så funderar man på vad som egentligen gäller, och då blir jag lite fundersam.
Känner folk till de förhållanden som gäller i ett läge där vi i år, 2008, trots allt likställer äktenskap med samboförhållande och registrerat partnerskap? Oavsett form tror människor att ärvdabalken gäller på samma sätt.
Jag tror att det är väldigt viktigt att i avvaktan på att regeringen bereder detta också ge ut ytterligare information och kunskap om det här. Jag kommer åter och åter tillbaka till det här. När jag har suttit i civilutskottet den här perioden har jag väldigt ofta tänkt på mina rötter i utbildningssammanhang.
Det finns mycket som vi behöver utbilda mer om så att människor blir medvetna om vad som faktiskt gäller så att de inte står där och inte riktigt vet. Jag vill med de orden öka uppmärksamheten på vikten av kunskap och att man informerar sig om vad som gäller. Jag hoppas på att regeringen kommer tillbaka med ett förslag som passar det vi tycker här.
Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.
Yvonne Andersson (KD):
Eftersom jag trodde att LiseLotte Olsson skulle ta upp precis den frågan med sin bas i en lång rad av förutfattade meningar om Kristdemokraterna har jag skrivit ned vad jag faktiskt sade, nämligen: Kärnfamiljen finns kvar som verklighet och som ideal fortfarande i vårt samhälle, därför att fortfarande lever de flesta med båda sina biologiska föräldrar.
Sedan sade jag så här: Familjer kan se olika ut men karakteriseras av närhet och gemenskap. Jag har inte klassat kvaliteter i olika familjer. Däremot lyfte jag fram en grundprincip som också barnkonventionen har lyft fram.
Jag tycker att den var lite tydlig i programmet Spårlöst , som jag såg på tv för lite sedan, där barn letar efter sina föräldrar. Vad jag sade var att det finns en önskan hos varje barn och en rätt för varje barn att få möta sina biologiska föräldrar i den mån detta är möjligt.
Är det inte möjligt får man naturligtvis försöka lösa det på annat sätt. Att det finns en idealbild är inte särskilt märkvärdigt. Men därmed kan man inte betygssätta kvaliteten på de olika relationerna. Det har inte jag gjort.
Yvonne Andersson (KD):
Ja, det är sant att jag tycker att det finns en idealbild, att det är väldigt fördelaktigt om barnen får växa upp med båda sina biologiska föräldrar. Men ibland går det inte. Den bilden stämmer inte alltid, och då kan det finnas väldigt många goda lösningar på annat sätt, och kanske blir det till och med lika bra. Men det finns en situation där jag tycker att de biologiska barnen ska ha rätten till båda sina föräldrar. Det är riktigt.
Jag har däremot inte sagt något om kvaliteten i andra familjerelationer. När det gäller utredningarna och hur lång tid de tar beundrar jag vår regering som tillsammans har klarat så mycket av knäckfrågor.
Det är fyra partier som har arbetat med flera tunga, svåra frågor och som steg för steg och med handlingskraft har kommit fram i fråga efter fråga. Jag har under två tidigare mandatperioder varit ledd av en annan regering som skulle samarbeta med två partier och kan jämföra med hur lång tid det tog i väldigt många frågor.
Jag känner nu en stolthet och tycker att det skulle vara närmast pinsamt att stå och anklaga vår regering, som har samarbetat i två år, för att inte mer har kommit fram. Det kommer fram förslag, och när förslagen kommer fram är de genomtänkta och manglade genom fyra partier som har samordnat sig och brutit många svåra frågor mot varandra.
Vi kan förvänta oss goda, bärkraftiga och långsiktiga förslag från vår regering när utredningen kommer, och det ser jag fram emot.
Yvonne Andersson (KD):
Jag tycker nog att i det här meningsutbytet negligeras den biologiska relationen. Jag tror att det är en starkare relation än vad Hillevi Larsson ger uttryck för. Den är nämligen en viktig del, därför att man kan aldrig kräva samma föräldraansvar av en icke biologisk förälder som det som kan anses ligga till grund för en biologisk förälder.
Jag tycker tvärtom att det är alldeles för lite av ansvarstagande för barn som kommer till världen genom två människors förhållande till varandra. Jag kan inte tänka mig att stoppa adoptionerna. Tvärtom kan jag tänka mig att öka adoptionerna av barn som mår dåligt och för vilka det inte fungerar.
Jag tror att jag också gav uttryck för att det är väldigt många relationer som inte blir som man har tänkt sig och att man därför måste hitta andra lösningar. Då väljer samhället en så nära relation som möjligt för barnet, nämligen att barnet får adopteras till ett par som önskar ta hand om och ha omsorg om det. Där skapas naturligtvis riktigt starka band.
Men det innebär inte att man för den skull kan negligera de biologiska relationerna.
Yvonne Andersson (KD):
Kristdemokraternas utgångspunkt är just den som också FN:s barnkonvention slår fast, nämligen att barn så långt som möjligt ska ha rätt att få omsorg av sina biologiska föräldrar. Därför är vi tveksamma till att lagstiftningen redan från början utgår från att detta inte ska vara fallet.
Vi vill stötta de barn som finns och som av olika skäl inte kan få den omsorg de har rätt till. Då ska samhället gå in och hjälpa till med all kraft för att stötta dem. Oavsett om det kommer barn från andra länder eller inte är det en viktig del. I den frågan kommer nog inte Hillevi Larsson och jag närmare varandra, utan här kvarstår en åsiktsskillnad.
Yvonne Andersson (KD):
Jag tror att jag vet en del om hur den socialdemokratiska regeringen arbetade. Jag tror inte att Johan Löfstrand då var särskilt väl införstådd med hur Göran Persson skulle agera som statsminister och hur man skulle sköta förhandlingarna i regeringen. Det är inte heller jag. Jag har full tilltro till vår partiledare. I den mån han ställer sig bakom en proposition gör naturligtvis jag det också.
Yvonne Andersson (KD):
För det första vill jag korrigera en sak. Jag sade att den överenskommelse som min partiledare står bakom kommer också jag som partiets representant i civilutskottet att stå bakom. För det andra: Om det är våld i relationer kommer andra aspekter in.
Det finns en sedvanlig ordning där ett par som kanske har funnit att det är struligt att hålla kvar relationen har en tid på sex månader för att fundera ytterligare och kanske få stöd och hjälp med att reda ut livssituationen. Det tycker jag är bra. Men finns det våld i relationerna träder helt andra skyddsmekanismer in. Då måste man se det på ett annat sätt. För det tredje gömmer jag mig inte bakom ett barnperspektiv.
Jag tycker att det är rent oförskämt att påstå det. Det är faktiskt min drivkraft i det politiska arbetet. Jag har själv både barn och barnbarn, och jag är fullt medveten om att framtidens samhälle inte ligger i vad vi i den här kammaren tycker och säger utifrån våra behov i samtidens samhälle. Vi ska ha inriktningen på hur våra barn kommer att få det.
Vilket samhälle kommer det att bli om vi bryter upp en rådande ordning och struktur varom mycket har kretsat hittills? Familjer har ansvar för barnbarn och tidigare generationer. Vi har ett helt system och en struktur i vårt samhälle som är uppbyggt på vissa grundläggande delar. Med detta har jag inte uttalat något som helst värde i det enskilda fallet och i det enskilda kärleksförhållandet.
Jag har uttalat mig om vad lagstiftarna ska ha ansvar för och inte om vad som händer i sovrummet hos folk. Därför hävdar jag med bestämdhet att barns möjligheter till kontakt med sina biologiska föräldrar är A och O. Föräldrar har alltid ansvar för sina barn, och barn har alltid rätt att förvänta sig omsorg av sina föräldrar.
Yvonne Andersson (KD):
Jag beklagar att LiseLotte Olsson redan har glömt vår replikväxling om det förra betänkandet där jag var väldigt tydlig och sade att kärnfamiljen kan vara ett ideal, men att vi har andra familjebildningar som också stöttas. Det är de näraliggande relationerna som är viktiga. Jag sade också att det är jätteviktigt att man alltid säkrar barnens situation i de fall det inte fungerar i någon familjebildning.
Man måste göra allt för att ge dem den trygghet de så väl förtjänar. Det är vårt vuxenansvar att ge dem det. Jag har inte värderat något i det fallet.
Vi är inte rädda för något, men vi värnar ett begrepp som väldigt många andra människor också värnar därför att det har ett oerhört stort värde i den betydelse det har i dag. Det har ett kulturellt värde, ett juridiskt värde, ett traditionellt värde och ett värde utifrån den kontext som också finns i de konventioner som vi har ratificerat. Därför tycker vi att det är viktigt att behålla det här begreppet.
Med tanke på att äktenskapet och partnerskapet har samma ansvar och är förknippat med den typen av ansvar, rättigheter och skyldigheter finns det ingen anledning att bryta upp detta. Det är vår inställning. Det är med de utgångsvärdena som vi nu sitter i en regering där vi har olika uppfattningar. Det är en svår fråga för regeringen.
Men regeringen har klarat många svåra frågor hittills, och jag är övertygad om att också den här frågan kommer att få en lösning.