KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, Alexandra Anstrell, för ditt stora engagemang i dessa frågor! Regeringen jobbar med att rovdjursförvaltningen ska vara förenlig med våra EU-rättsliga åtaganden och övriga nationella mål. Vi jobbar samtidigt med livsmedelsstrategin som är oerhört viktig för att skapa lönsamhet i hela livsmedelskedjan, från primärproduktionen ända till exporten.
Vi vill precis som ledamoten naturligtvis se mer animalieproduktion - det är ju vad livsmedelsstrategin också säger - och inte mindre. Dessutom behövs gröna näringar för att vi ska få en hållbar utveckling och tillväxt i hela landet. Dessa frågor är, som jag sa, inte lätta. Vi har flera mål att förhålla oss till.
Vi vill ha de stora rovdjuren, men samtidigt vill vi ha de gröna näringarna. Vi måste se till att få det hela att fungera, och vi gör det med hjälp av exempelvis Viltskadecenter och licensjakt, när sådan behövs.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Som ledamoten säger är det otroligt viktigt att vi har myndigheter och att vi ger uppdrag till våra myndigheter när vi vill någonting, som med livsmedelsstrategin, till exempel.
Jag försökte beskriva lite av detta, till exempel att vi gav Formas, Vinnova, Jordbruksverket, Tillväxtverket, SLU, Livsmedelsverket och även länsstyrelserna i uppdrag att bidra till livsmedelsstrategins mål och att vi sedan också gav Tillväxtverket i uppdrag att samordna detta. Jag tror att det är otroligt viktigt också med samordning mellan myndigheterna och en samverkansgrupp.
Detta är inte det enda som vi har gjort för att uppnå livsmedelsstrategin och förenklingar, utan Tillväxtverket fick i uppdrag att fortsätta utvecklingen av den så kallade samtjänsten, att förenkla myndighetskontakter digitalt bland annat genom att skapa tjänster för sammanhållna guidade processer.
I år utökades uppdraget till Tillväxtverket till att också ta fram tjänster för att effektivisera och förenkla för företag inom livsmedelskedjan att anmäla eller ansöka om tillstånd för miljöpåverkande verksamhet. Länsstyrelserna har även ett pågående uppdrag att tillsammans med Vinnova utveckla metoder och samverkansformer för att främja en effektiv samrådsprocess enligt miljöbalken.
Staffan Eklöf frågar om vi kan ge flera myndigheter uppdrag, och det får jag återkomma till. Regleringsbreven är inte klara än, så jag kan berätta om vad som sker just nu och vilka som har uppdraget just nu.
När det gäller proportionalitetsprincipen och att ge myndigheter i uppdrag att samverka krävs det, som Staffan Eklöf säger, flera myndigheter. Det räcker inte med en om vi ska nå de mål som vi gemensamt beslutat om och vill uppnå.
Vi vill ju ha ökad livsmedelsexport, lönsamhet på gårdsnivå och miljö- klimatvänligt och hållbart jordbruk. Vi vill ha hela kedjan från primärproduktion till export.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Som ledamoten Staffan Eklöf säger har vi precis fått en ny lagstiftning på plats. Proportionalitetsprincipen gäller, och för mig innebär det givetvis att det ska finnas proportionalitet i de beslut man fattar.
Det enskilda fall som Staffan Eklöf tog upp kan jag inte kommentera eftersom det är myndighetsutövning, men min upplevelse är att människor kan ha en god dialog med myndigheter och att myndigheter bör eftersträva att jobba med dialog och med att förklara de beslut de fattar.
Är man inte nöjd med beslutet kan man, som ledamoten vet, överklaga beslutet om man vill. Det är kanske inte förvaltningslagen vi ska diskutera i dag. Men vi beslutade gemensamt om den för inte så länge sedan.
Det är bra att det finns proportionalitetsprincip, och den ska givetvis fungera. Vad gäller de myndigheter jag har räknat upp och som vi har diskuterat inom målet för livsmedelsstrategin är det glädjande att många av dem har i uppdrag att främja livsmedelsstrategin och se till att målen förverkligas.
Detta tror jag att både jag och Staffan Eklöf är besjälade av.
I dag berättade jag för miljö- och jordbruksutskottet att den nya strategiska planen innehåller förenklingar, för vi vill att det läggs mer tid på produktion och mindre tid på administration och därigenom en ökad produktion i Sverige av vår goda och säkra mat.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag tackar Staffan Eklöf för hans intresse i dessa viktiga frågor. Som jag sa i mitt anförande är det viktigt att offentliga förvaltningsuppgifter sköts på ett ansvarsfullt och korrekt sätt, och för att stärka enskildas rättssäkerhet och reformera och modernisera förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna antog vi den nya förvaltningslagen.
Förvaltningslagen ger också en grundläggande och central struktur för det som Staffan Eklöf efterlyser, nämligen kontakterna mellan myndigheter och enskilda vid ärendehandläggning. Vissa allmänna förvaltningsrättsliga principer som utvecklats i praxis slogs också fast i uttryckliga bestämmelser, och ett nytt rättsmedel mot långsam handläggning infördes.
Låt mig till sist önska ledamoten god jul. Jag hoppas att han har mycket svensk mat på julbordet, och gärna den sill vi var med och såg till att vi får fiska - fast det blir nog mer midsommarsill än julsill, för julsillen är redan fiskad.
Anna-Caren Sätherberg (S):
har frågat mig om jag avser att verka för att riksdagsbeslutet om 170-270 vargar nu ska verkställas samt om jag avser att tillse att jaktlicenserna på varg anpassas efter trycket på rovdjuret vargen. Naturvårdsverket rapporterade 2013 att referensvärdet för vargpopulationen i Sverige var 270.
Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus är ett värde som inte får underskridas, ett golv för stammen helt enkelt. Enligt EU-kommissionens riktlinjer ska ett referensvärde för gynnsam bevarandestatus tas fram från en sårbarhetsanalys. Det handlar om att hitta en nivå på stammen där den inte löper risk att utrotas.
Den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet kritiserades för att inte beakta de genetiska aspekterna, vilket är ett krav i EU-kommissionens riktlinjer. Regeringen gav därför under 2015 Naturvårdsverket i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus.
Analysen visade att det med hänsyn till populationens inavelsgrad behövs minst 300 vargar i Sverige och att minst en invandrad varg från Finland eller Ryssland behöver reproducera sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Medlemsländerna rapporterar situationen för arternas bevarandestatus till EU-kommissionen vart sjätte år.
Mellan rapporterna behöver länderna uppdatera hur utvecklingen ser ut. Senast Sverige rapporterade, år 2019, angavs att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för varg bedömdes vara 300 individer. Jag uppfattar att Naturvårdsverkets bedömning av referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för vargen i Sverige nu vilar på den vetenskapliga grund som EU-kommissionens riktlinjer kräver av medlemsländerna. Viltförvaltningen i Sverige är regionaliserad.
Det är länsstyrelserna som har ansvar för att samverka inom och mellan länen så att rovdjurstrycket är acceptabelt. Länsstyrelserna har möjlighet att besluta om licensjakt efter varg, när upprätthållandet av vargens gynnsamma bevarandestatus inte försvåras i syfte bland annat för att minska koncentrationen av rovdjur inom rovdjurstäta områden.
Det övergripande och långsiktiga målet för Sveriges rovdjurspolitik är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt EU:s art- och habitatdirektiv, samtidigt som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Rovdjursförvaltningen ska vara förenlig med våra EU-rättsliga åtaganden och övriga nationella mål.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, Lotta Olsson, för dina frågor. Det är väl självklart att det inte bara är Örebro län som ska bära rovdjurspolitiken. Viltförvaltningen är regionaliserad. Det är länsstyrelserna som kan fatta beslut om licensjakt av flera olika anledningar. Men man måste även beakta den gynnsamma bevarandestatusen.
Vi vet att vi gemensamt har åtaganden mot EU vad gäller art- och habitatdirektivet. Vi vet att vi ska ha våra rovdjur, och vi vill ha en gynnsam bevarandestatus. Som ledamoten säger måste vi också få in vargar från andra ställen för att det ska bli en bra stam av vargar.
Viltförvaltningen i Sverige är regionaliserad. Sist när jag tittade var det länsstyrelserna som beslutar om licensjakt. Ledamoten berättade om trycket i Örebro. Nu kan man se att från den 2 januari till den 15 februari får det bedrivas licensjakt.
Länsstyrelsen Örebro har tillsammans med Västmanland och Dalarna bland annat beslutat om att tolv vargar i reviret Haraldsjön och Snösjön ska vara på licensjakt, och även sex vargar i reviret Immen tillsammans med Värmland. Viltförvaltningen är regionaliserad.
Länsstyrelserna har naturligtvis den största kunskapen om hur det ser ut i det egna området och hur de samverkar med andra län. Jag tycker att det är en väldigt god ordning att ha viltförvaltning och rovdjursförvaltning regionaliserad där man vet exakt hur det ser ut.
Just i Örebro kan man från den 2 januari till den 15 februari bedriva licensjakt på 18 vargar i de revir som jag just talade om.
Anna-Caren Sätherberg (S):
För ledamotens information kan jag tala om att det är helt rätt: Vi i Jämtland är del av en vargföryngring just nu, men vi är också renbetesland. Om däremot ledamoten tror att det inte finns vargar i Jämtland kan jag tala om för ledamoten att det finns det. Rennäringen kan verkligen berätta för ledamoten om de angreppen.
Men i och med att vi har rennäring i så gott som hela länet har vi inte vargföryngringar på det sättet. Däremot har vi enormt stor andel av de andra rovdjuren, precis som ledamoten också sa.
Däremot tycker jag tvärtemot ledamoten att regionaliseringen är en god ordning, och det vet jag att vi socialdemokrater har tyckt länge. Att besluten fattas nära tycker jag är en god ordning - att vi har viltförvaltningen i Sverige regionaliserad och att man där beslutar om licensjakt.
Om man märker att det finns en fara eller om man kan se någonting annat kan man besluta om antingen skyddsjakt eller licensjakt. Jag tycker att det är en god ordning att låta viltförvaltningsdelegationerna och länsstyrelsen jobba med de frågorna, som faktiskt vet på riktigt.
Lotta Olsson tar med stor emfas upp den oro som finns. Detta är inte lätta frågor.
Vi ska kunna ha levande och livskraftiga landsbygder där man kan bo och verka, samtidigt som vi har tagit på oss att ha en rovdjursförvaltning som har EU:s krav på sig att det ska vara en gynnsam bevarandestatus. Det vilar på den vetenskapliga grund som EU-kommissionen faktiskt kräver av sina medlemsländer.
Oavsett om det är en socialdemokrat eller en moderat som är landsbygdsminister har vi samma åtaganden gentemot EU för vad vi ska uppnå. Med det sagt finns det också saker som görs. Det finns viltskadecenter.
Vi har nu ökat den pott där man förr bara fick 80 procent för förebyggande, till exempel rovdjursstängsel, till 100 procent så att man kan få hela kostnaden. Det finns alltså saker som görs. För min del är det så att vi ska ha rovdjuren, men vi ska också klara av att bo, leva, verka, ha djur och inte ha oroliga barn i Sveriges landsbygder.
Vi måste klara av både och. Då tycker jag att den bästa ordningen är att vi har en regionaliserad viltförvaltning.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag hör att du har ett brinnande engagemang i de här frågorna, Lotta Olsson. Jag kan inte hjälpa att du inte tycker om mina svar. Vi har art- och habitatdirektivet från EU att förhålla oss till, samtidigt som vi har människors väl, ve och boende på landsbygden att förhålla oss till.
Vi måste hitta den här balansen: både ha de stora rovdjuren och samtidigt kunna bo i, verka i, utveckla och älska våra svenska landsbygder. Det gör vi på olika sätt. Även om ledamoten inte tycker att det är bra med regionaliserad viltförvaltning tycker jag att det är bra. Man har bäst kunskaper om sitt eget område.
Vi har viltskadecenter. Vi har på olika sätt försökt se till att vi ska kunna ha en balans och en samexistens. Eftersom detta är mitt slutanförande vill jag önska ledamoten, fru talmannen och alla andra som sitter här en riktigt god jul.
Om ni inte har något annat att göra, åk upp till våra vackra svenska fjäll och kanske till och med till Åre!
Anna-Caren Sätherberg (S):
har frågat mig om jag har för avsikt att införa någon form av krispaket för lantbruket. John Widegren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka det svenska jordbrukets konkurrenskraft.
Magnus Oscarsson har frågat mig om jag tänker ta några initiativ med anledning av de uppgifter som framkommer i Lantbruksbarometern och vilka åtgärder jag tänker vidta för att mildra de effekter på den ekonomiska kris vi nu ser inom svenskt jordbruk. Lantbrukets lönsamhet har under 2021 utmanats av kostnadsökningar som en följd av ökade priser på flera olika insatsvaror.
Kostnadsökningarna påverkar inte bara svenska lantbrukare utan är kopplade till förändringar på råvarupriser och energipriser generellt. Under 2021 och 2022 har samtidigt priserna på flertalet jordbruksvaror ökat, vilket till en del kan kompensera för de ökade kostnaderna. I linje med den svenska livsmedelsstrategin arbetar regeringen aktivt för att långsiktigt stärka konkurrenskraften i svenskt lantbruk.
Därför har tre handlingsplaner för livsmedelsstrategin beslutats. Handlingsplan 1 innehåller satsningar på drygt 1 miljard kronor via nationella medel och öronmärkta medel i landsbygdsprogrammet. Handlingsplan 2 innehåller satsningar på 122 miljoner kronor årligen 2020-2025 samt en extra förstärkning 2020 på 114 miljoner kronor.
Handlingsplan 3 innefattar ytterligare satsningar om 74 miljoner kronor årligen 2021-2023. Regeringen beräknar att för åren 2024-2025 tillföra 36 miljoner kronor årligen och för åren 2026 och framåt 11 miljoner kronor per år. Handlingsplanerna omfattar bland annat satsningar på forskning och innovation, regelförenkling och kompetensförsörjning.
Dessutom aviserades en ytterligare förstärkning på 10 miljoner kronor årligen för 2022-2025 i budgetpropositionen för 2022 till vildsvinspaketet, som är en åtgärd i handlingsplanerna. Regeringen har därtill gjort stora satsningar i budgeten för 2022 för att stärka infrastrukturen och servicen på landsbygden.
Utformningen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik är därutöver ett viktigt verktyg för att stärka det svenska jordbruket. En central utgångspunkt när Sveriges strategiska plan för den gemensamma jordbrukspolitiken har utformats är att den ska stärka jordbrukets lönsamhet och underlätta möjligheten att nå livsmedelsstrategins mål.
Totalt under perioden 2023-2027 omfattar den strategiska planen drygt 60 miljarder kronor. Utöver detta beräknas cirka 4,3 miljarder kronor under samma period tillföras nationella åtgärder som möter målen i CAP. Hur utvecklingen av priset på insatsvaror och jordbruksvaror förändras framöver kommer att vara en viktig faktor för jordbrukets lönsamhet.
Jag har en nära dialog med näringen kring dessa frågor i syfte att analysera och följa situationen.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Regeringen och jag ser att detta är en allvarlig situation. Insatsvarorna har ökat. Importen av vissa insatsvaror är inte heller helt enkel. Det är en enormt allvarlig situation. Samtidigt måste man som regering analysera situationen, och det är också det vi har gjort.
Vi vet vilken kostnadsutveckling det har varit, men vi måste också titta på intäktssidan. Har den mött upp? Nej, vår bedömning är att den inte riktigt har mött upp men att det, som jag sa i mitt förra anförande, har hjälpt lite att man har kunnat se ett högre avräkningspris och annat.
Men situationen är allvarlig för många bönder ute på landsbygden. Vad gör vi då? Jo, det är det jag säger: Vi analyserar. Både näringen och min statssekreterare med flera kommer att komma till miljö- och jordbruksutskottet och låta utskottet ta del av den analys som kommer att tas fram.
Jag kommer att träffa näringen igen i snar närtid. Efter det kommer också Jordbruksverket med sin rapport den 3 februari, så att ledamöterna vet, där de också har analyserat hur det ser ut med både utgifter och inkomster för jordbruket. Med det sagt vill jag säga att vi ser situationen.
De förslag som vi har fått från näringen är också mycket det som Utredningen om fossiloberoende jordbruk tar fasta på. Den utredningen är nu ute på remiss och kommer strax tillbaka till oss. Där finns det många intressanta förslag. Först ska den vara ute på remiss i två veckor till, tror jag, och sedan kommer vi att få tillbaka den så att vi kan börja behandla den. Men vi gör också andra saker här och nu.
Som ni vet ligger det i livsmedelsstrategin bara för i år 200 miljoner kronor. Vi vet också att det krävs en långsiktighet. Situationen är här och nu, men för att vända på utvecklingen och få lönsamhet på gårdsnivå krävs det också andra åtgärder.
Jag tycker att den strategiska planen tar hand om lite av det, där vi går mot ett mer aktivt jordbruk, ser till att fler unga jordbrukare får större möjligheter och ser till att livsmedelsproduktionen förhoppningsvis ökar i och med att jordbruket blir mer aktivt. Det görs alltså saker långsiktigt, men det görs också saker nu som är viktiga.
Andra satsningar på landsbygden som också är viktiga om man driver ett jordbruk kan vara bredband eller att man i Klimatklivet nu kan söka stöd för en biogasanläggning. Omställningen är ju också viktig, det vet vi - att vi inte har det här beroendet av insatsvarorna. Vi ser hellre en produktion i Sveg än att hela tiden behöva vänta på import från Saudiarabien och inte veta kostnaderna för den.
Det görs alltså mycket. Det jag kan säga i det akuta läget är att vi fortfarande tittar på situationen. Jag vet att ni som sitter i miljö- och jordbruksutskottet kommer att få träffa både näring, statssekreterare och andra redan, tror jag, första veckan i februari.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, alla ledamöter, för inspel och dialog om de här frågorna! Jag tror att ledamöterna, precis som jag gör, ändå förstår en sak. Ni har ert möte med näringen och statssekreteraren i början av februari. Jordbruksverkets analys kommer den 3 februari.
Jag tror att alla tre ändå har förståelse för att ministern inte tänker stå i kammaren i dag och utlova något. Man måste ha en analys framför sig när man gör det. Frånsett det är det en problematisk situation. Det är det på grund av de dyra insatsvarorna. Men jag vill också se vad det har gjort på intäktssidan. Det är därför den analysen görs.
Vi talar om självförsörjningsförmågan. Den är otroligt viktig. Det handlar om förmågan. Det är vad vi kan importera men också vad vi kan producera. Att vi vill se en ökad livsmedelsproduktion står vi allihop bakom. Då tror jag att den nya CAP:en kan hjälpa till. Där kan man gå mot ett mer aktivt jordbruk.
Det är aktivitet som gör att man får stödet. Det tror jag gör att vi kommer att se en ökad livsmedelsproduktion och en ökad självförsörjningsförmåga. Torkkrisen togs upp och att det då kom stöd. Det är helt riktigt. Alla kriser ser olika ut.
Det är klart att det finns likheter även mellan den här krisen och torkkrisen. Om det blir så som ledamoten Widegren nämnde i sitt anförande att vi kan se brist på insatsvaror kan det bli samma situation. Vad jordbruket hade då var den totala bristen på insatsvarorna.
Det gjorde den krisen på något sätt annorlunda än den här krisen, om man ska jämföra dem. Vad man måste veta är att svenska bönder först hade torkkrisen 2018. Sedan har man sakta kommit upp och är nu kanske i fas. Sedan kommer det nya kriser på grund av att insatsvarorna blir för dyra.
När det gäller reduktionsplikten ligger nu uppdraget hos Energimyndigheten att göra stoppet i mitten. Man skulle göra ett kontrollstopp. Där ska man också titta över precis hur det slår på olika sätt mot företag och medborgare och hur det helt enkelt fungerar.
Det gör Energimyndigheten just nu. Jag skulle vilja nämna någonting i allt detta så att det inte låter som att allting är väldigt mörkt. Då vill jag säga att livsmedelsexporten faktiskt ökar, och det har den gjort i flera år. Man får inte glömma att den var en del av livsmedelsstrategin.
När vi pratar självförsörjningsförmåga och annat ska vi veta att det ändå är positivt att se att svenska produkter och svenska råvaror ökar och att livsmedelsexporten ökar med, tror jag, typ 6 procent per år. Det måste jag säga är positivt.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag vill tacka alla tre ledamöter för ert stora engagemang. Jag vill också tacka för att ni så lätt säger att vi har en landsbygdsminister. Jag lovar att jag ska leverera mer än att bara vara en. Ingen ska tro att vi inte följer och analyserar situationen. Det vill jag verkligen tala om.
Men med det sagt: Det finns flera möten inplanerade för att göra detta. Det är klart att livsmedelsstrategin ska genomföras. Den innebär innovation och investeringar och att nya jordbrukare kommer in i sektorn. Vi har också CAP, som erbjuder mer investeringar och fler unga jordbrukare.
Jag vill inte heller se det som ledamoten John Widegren talar om när det gäller områden som har det tuffare. Det här innehåller också ett ökat kompensationsstöd för områden där det är lite svårare. Jag vill avsluta med en helt annan sak, och då tänker jag på livsmedelsstrategin. I går fick jag vara med digitalt i Bjuv, där jag fick inviga Sveriges första proteinfabrik.
Varför var det bra? Jo, det är alltid bra när det kommer nya innovationer. Varför var det bra? Jo, för att vi har ledamöter i kammaren som bor där. Varför var det också bra? Jo, för att man tar med varenda ärta. De ärtor som man använder i proteinfabriken är ärtor som man annars ratar för att de inte går att sälja.
För en socialdemokrat var det alltså bra för att alla ärtor ska med, för att det var en ny innovation, för att detta både görs, förpackas och ska vidareförsäljas i Sverige och för att det finns en marknad i Sverige och runt om i världen för den här proteinfabriken. Det tänkte jag avsluta med att säga.