KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Fölster (M):
Ministern anklagar mig för högt tonläge. Ja, det är ganska lätt att tonläget blir högt, för det här handlar om riktiga människor. Det handlar om barn som bor i Sverige i dag, barn som är på fotbollsklubben, i skolan eller på förskolan. Dessa barns föräldrar vill dina partikollegor nu stämpla som brottslingar. Det är nämligen det utredningen kommer fram till.
Jag blir ganska upprörd, för det framstår ibland som att ministern inte har läst utredningen. Utredningen talar om en så kallad vägransgrund där man ska kunna vägra att erkänna föräldraskapet hos föräldrar som har använt en surrogatmoder utomlands.
Detta går helt emot Europadomstolens tydliga ställningstagande om mänskliga rättigheter, men ändå öppnar utredningen för detta förslag. Skulle man genomföra förslaget blir dessa barn de facto statslösa och föräldralösa, och man stämplar deras föräldrar som brottslingar. Det här gör mig mycket upprörd.
Det rör inte ett hypotetiskt scenario, utan det rör barn och föräldrar som befinner sig i Sverige i dag. Då är det legitimt att ha ett högt tonläge. Alla de frågor som ministern nämner om hur man löser saker rättsligt har lösts i våra grannländer, till exempel i Storbritannien. Den forskning som utredningen själv hänvisar till landar därför i att man ska tillåta surrogatmoderskap.
Ytterst får man fråga sig om man tycker att kvinnor ska ha rätt att bestämma över sin egen kropp eller inte, om man tycker att kvinnor är offer som inte är kapabla att fatta beslut - rätt eller fel, genom påtryckningar eller inte - eller om man tycker att kvinnor på samma sätt som män ska vara kapabla och ha möjlighet och rätt att bestämma om sin egen kropp. Då är det självklart att vara för att legalisera surrogatmoderskap.
Sofia Fölster (M):
Tack, ministern, för svaret - även om jag måste erkänna att jag faktiskt inte är helt nöjd. Det är ganska enkelt att stå här och vara nöjd när det går bra i ekonomin, det är högkonjunktur och tåget generellt sett tuffar på.
Men problemet är att skillnaden mellan olika grupper blir större och att det i dag finns 123 kommuner där över 30 procent av de utrikes födda inte har ett jobb att gå till. Problemet är att skillnaderna är enorma. I Filipstad har 60 procent av de utrikes födda inget jobb att gå till.
Det är detta som är det stora problemet: att ett nytt utanförskap växer fram, där vissa grupper lämnas helt utanför. Tidigare hölls en annan debatt här, om liknande ämnen. Då menade arbetsmarknadsministern att det är en stor utmaning när många människor kommer till Sverige. Det är tufft och jobbigt att etablera människor.
Men jag skulle vilja säga att de människor som nu har kommit till Sverige är personer som tagit sig över halva jordklotet - människor med enorma drivkrafter, som inget hellre vill än att få ett jobb att gå till och är beredda att anstränga sig väldigt mycket. Men då beror det på vilken politik regeringen för.
Om man för en politik där det lönar sig att gå från bidrag till jobb och lära sig svenska och där varje enskild ansträngning gör skillnad kommer också fler människor att anstränga sig mer och kunna komma in på arbetsmarknaden. Men tyvärr är det inte den politiken vi ser.
Skatten på jobb och arbetsgivaravgifterna har höjts samtidigt som mer pengar lagts på ökade bidrag i olika former. Detta gör att det man tjänar om man anstränger sig minskar.
Vi i Moderaterna menar att om man vill få människor i riktiga jobb och inte hittepåjobb som olika typer av pysselsättning måste man också göra det lönsamt att anstränga sig och göra det mer lönsamt för företag att anställa. Då minskar man tröskeln in på arbetsmarknaden. Därför har vi till exempel föreslagit ett bidragstak.
Det är inte rimligt att en familj ska kunna tjäna över 28 000 kronor i månaden utan att jobba en enda timme. Om man å andra sidan anstränger sig, går till jobbet och gör sitt yttersta ska det löna sig mer. Därför föreslår vi en stor skattesänkning, särskilt för dem som tjänar allra minst.
Det är den typen av politik som leder till att ansträngning lönar sig mer och till att det lönar sig att kämpa, lära sig svenska och göra sitt yttersta för att komma in i jobb. Det är precis det som behövs just nu, när skillnaderna i Sverige mellan dem som står utanför och dem som är inne på arbetsmarknaden ökar. Här tycker jag att regeringen borde göra mycket mer.
Jag hoppas att arbetsmarknadsministern tar intryck av Moderaternas förslag och av det som jag och mina kollegor säger här i dag och faktiskt gör en förändring, så att det ska löna sig mer att anstränga sig.
Sofia Fölster (M):
Jag vill börja med att kommentera citatet från SNS. Det är ganska enkelt, tycker jag, för oss i politiken att fokusera på vad vi läser i olika rapporter eller på debatter i kammaren. Vi kan låsa in oss här eller besöka olika seminarier. Men det exempel jag gav var ett konkret exempel som rör en specifik familj och en specifik situation. Det finns alltså på riktigt i Sverige.
Det rör människor som funderar på om de ska gå från bidrag till jobb. Ska jag satsa de extra timmarna på att lära mig svenska eller inte? Ska jag satsa på att gå denna utbildning, som kan vara ganska svår, eller inte? Ska jag lägga all min vakna tid på att försöka anstränga mig för att komma in i jobb eller inte? Det finns konkreta exempel på familjer och människor som i dag inte tjänar en enda krona på att gå från bidrag till jobb. Det är verkligheten - det är på riktigt.
Då räcker det inte med att citera olika experter som menar att detta problem inte finns. Åk ut och träffa dessa människor! Åk ut och besök dessa kommuner, där det finns många människor som är arbetslösa - särskilt nyanlända - och fråga dem om de skulle vilja ha 500 kronor mer i plånboken om de gick till ett jobb. Jag tror att de skulle säga ja, för det är detta som det handlar om. Om man pratar med människor och frågar dem om de vill att deras ansträngning ska löna sig eller inte svarar människor: Ja! Det är precis detta som är problemet.
Det måste löna sig bättre att anstränga sig. Det måste löna sig bättre att lära sig svenska. Det måste löna sig bättre att söka jobb och att komma i arbete. När man väl får det där jobbet, som man har kämpat, krigat och ansträngt sig till sitt yttersta för, måste man också tjäna mer pengar när man går till jobbet. Därför har vi föreslagit en skattesänkning som skulle ge 500 kronor mer i plånboken för dem med lägst inkomster. Vi har även föreslagit ett bidragstak, för det ska aldrig löna sig att sitta hemma i soffan när man skulle kunna gå till jobbet.
Jag hoppas verkligen att regeringen tänker om, slutar att föreslå hittepåjobb och i stället gör så att ansträngning lönar sig.
Sofia Fölster (M):
Energiministern talar i sitt anförande om den historiska överenskommelse som vi har lagt fast. Den är historisk, viktig och bra. Det är vi helt överens om. Nu blir frågan hur vi når dit.
Hur når vi målen om energieffektivisering, minskade utsläpp, elektrifiering i transportsektorn och allt det som är helt nödvändigt för att vi ska kunna minska utsläppen och ha leveranstrygghet, konkurrenskraft och också en ekologiskt hållbar energiförsörjning?
Där lyfter jag fram perspektivet att det är helt nödvändigt att vi får ett företagsklimat i Sverige där vi får startup-företag som är de som levererar de nya lösningarna för att kunna gå fram med energilagring, energieffektivisering och alla de andra oerhört viktiga miljötekniker som vi behöver. Det är helt nödvändigt. Vi kan med vår energiproduktion naturligtvis exportera till våra grannländer och de närmast oss.
Men om vi ska få Kina, Indien och andra länder att ställa om måste vi också kunna exportera energiteknik. Här ser jag en del utmaningar. Det är i form av regelkrångel som försvårar för företag och där företagare upplever att regelkrånglet har ökat den här mandatperioden. Här finns utmaningar i skattesystemet där det har blivit dyrare att anställa nyckelpersoner. Det har blivit svårare att rekrytera nyckelkompetens och nyckelingenjörer från andra länder.
Man kan också titta på frihandelsfrågan där det behövs ett ännu tydligare ställningstagande från båda regeringspartierna om vilka förutsättningar för frihandel man vill se. Jag menar att det är helt nödvändigt och sammankopplat. Vi måste ha ett gott näringslivsklimat för att kunna nå målen och inte bara tala om målsättningarna. Här skulle jag vilja veta om ministern är nöjd med det näringslivsklimat vi har och om han tror att de nödvändiga startup-företagen kommer att starta i Sverige.
Sofia Fölster (M):
Det gläder mig att höra att energiministern i varje fall delvis håller med om det jag säger. Det gläder mig att vi delar intentionen i detta. Men sedan gäller det också att presentera skarpa reformer för att komma dit och nå de viktiga mål vi i dag fastställer. Här ser vi att företagen upplever ett ökat regelkrångel under den här mandatperioden. De menar att det försvårar möjligheten att både starta företag och att växa.
Det är ett problem som vi måste ta tag i. Det är helt nödvändigt om de startup-företag som utvecklar ny energiteknik också ska kunna exportera den. Frihandelsfrågan är en annan viktig fråga. Där är visserligen våra två partier överens. Men Socialdemokraternas regeringspartner har inte ens bestämt sig. Där är inte alla överens i sin riksdagsgrupp om man vill ha frihandel med Kanada.
Det är ändå ett land som har en mer progressiv energi- och miljöpolitik än till exempel Kina och många av de stora asiatiska utsläpparna. Det finns ändå viktiga frågor att ta tag i även för regeringen för att kunna se till att vi får ett företagsklimat där nästa energiteknik skapas i Sverige.
Låt mig avsluta med att säga att vi ibland har en övertro på att det är vi i den här kammaren som ska lösa alla problem, att det är vi som kommer på alla nya uppfinningar och att det är vi som tar de stora klimatkliven. Det är inte det. Den som kommer på och utvecklar den elbil som blir så pass billig att den blir billigare för den indiska och kinesiska bilägaren att köpa än en bensinbil är den som tar det största klimatklivet.
Kan vi göra förändringar för att få ett näringslivsklimat som är gott inte bara i högkonjunktur utan också i lågkonjunktur kommer vi att ta de största klimatkliven. Ett stort medskick till regeringen är att ta vara på detta och att vara mer progressiv även vad gäller regelförenkling, frihandel och möjligheten för företagen att starta och växa här.
Sofia Fölster (M):
Låt mig börja med att säga att denna debatt och denna fråga inte är någon tävling om vem som kan satsa mest av skattebetalarnas pengar eller strössla ut mest pengar på olika saker. Tävlingen borde handla om vem som lyckas få ut mest resultat för pengarna, alltså vem som lyckas få utsläppen att minska i stället för att öka, som de har gjort de senaste åren.
Med anledning av det har regeringen i och med satsningen på höjt investeringsstöd för solel också fått ganska mycket kritik, bland annat av Riksrevisionen. Man menar att det inte finns några analyser som visar att detta ger någon särskild effekt, och man menar att skattepengarna skulle kunna användas mycket mer effektivt någon annanstans. Riksrevisionen säger till och med att riksdagen inte har haft tillräckligt goda underlag för att kunna fatta beslut i frågorna.
Mot bakgrund av detta och av den kritik som har kommit från branschen - den bransch som nu alltså ska subventioneras mer med regeringens satsning på solenergi - skulle jag vilja ställa en fråga till Patrik Engström. Tycker Socialdemokraterna och regeringen att det är ansvarsfullt att använda skattebetalarnas pengar på det här sättet?
Sofia Fölster (M):
Det är oerhört viktigt att vi, som sitter på ansvaret att fördela skattebetalarnas pengar, ser till att varje skattekrona används så effektivt som möjligt, särskilt inom miljö- och klimatpolitiken. Vi står ju inför ett enormt klimathot.
Det räcker alltså inte bara med att göra satsningar och ha en feelgoodpolitik - där man vidtar symboliska åtgärder och sedan sover gott om natten - som inte ger den största möjliga effekten. Det är just detta som vi har kritiserat.
Om det finns svidande kritik inte bara från Riksrevisionen utan också från branschen själv måste man åtminstone ha en ordentlig analys och ordentligt underlag för att motivera varför en viss subvention är den mest effektiva, mot bakgrund av alla andra saker man skulle kunna lägga skattepengar på. Jag skulle återigen vilja fråga Socialdemokraterna och regeringen: Litar man inte på Riksrevisionens granskning?
Delar man inte den uppfattning som Riksrevisionen har, eller står man upp för att det är rätt att använda skattepengar utan att ha ett ordentligt underlag och ordentliga analyser som grund för hur vi använder dem? Och tror inte även Patrik Engström att det finns bättre sätt att använda skattebetalarnas pengar när det tydligt framgår av den rapport som har kommit att denna satsning troligtvis inte har större effekt än andra möjliga satsningar?
Sofia Fölster (M):
Energipolitiken berör många områden. Klimatfrågan är ett område som vi ofta debatterar. Men en annan fråga som energipolitiken numera går in på är säkerhetspolitiken. Energidebatten har fått en enorm sprängkraft i och med Rysslands planering av Nord Stream 2. Detta innebär att Ryssland får ett utökat inflytande över Östersjön.
Det cementerar också beroendet av naturgas för hela Europa. Det gör att bygget av Nord Stream 2 är oerhört allvarligt både ur säkerhetssynpunkt och ur klimatsynpunkt. Här har regeringen agerat ganska passivt under senare tid. Och inte minst har den S- och MP-styrda majoriteten i Karlshamn sagt ja till att ryska rör ska lagras där.
Jag är oerhört oroad över den utveckling som sker i Ryssland, där Ryssland blir mer auktoritärt, men också över den energipolitik där det nu finns en risk att Nord Stream 2 byggs. Jag skulle därför vilja fråga Lise Nordin, som representant för ett av regeringspartierna: Är regeringen för eller emot Nord Stream 2?
Sofia Fölster (M):
Jag tyckte att jag ställde en ganska konkret fråga till Lise Nordin, nämligen om regeringen är för eller emot Nord Stream 2. Den här frågan har vi ställt gång på gång från oppositionens och Alliansens sida. Vi är också oroliga. Vi är också glada att frågan kommer upp på agendan och att regeringen vill diskutera frågan i EU. Men det viktiga är ju inte bara att frågan diskuteras, utan även vad man säger i de diskussionerna.
Om man på riktigt vill påverka EU:s ställningstagande i den här frågan och vill påverka våra nordiska grannländer att hjälpa oss till exempel i den här debatten måste man ha ett tydligt ställningstagande om huruvida man är för eller emot Nord Stream 2. Jag tycker att det är självklart att regeringen borde kunna sätta ned foten och säga: Vi ser det här som ett stort säkerhetshot. Vi är emot Nord Stream 2 och kommer att göra allt som står i vår makt för att det inte ska bli ett bygge av den här gasledningen.
Detta har jag ännu inte hört från regeringen, men jag hoppas på att kanske få det svaret i nästa replik, så jag ställer frågan igen: Är regeringen för eller emot ett bygge av Nord Stream 2?
Sofia Fölster (M):
Jag vill börja med att säga att det är bra att regeringen går fram med en rad andra förslag om hur det ska bli enklare för ofrivilligt barnlösa par att skaffa barn. Många av förslagen är vi överens om. Dock rör dessa förslag delvis andra typer av par, och en rad förslag är inte möjliga för de par vars enda möjlighet är surrogatmoderskap, exempelvis homosexuella par, där möjligheterna är oerhört små.
När det gäller till exempel adoption är det inga länder som låter homosexuella par adoptera i dagsläget, och detta är en oerhört svår fråga av just det skälet. Vi kan stå här och prata om oerhört många hypotetiska scenarier - vad som skulle hända si eller så - men faktum är att detta handlar om verkliga par, om verkliga familjer och om verkliga barn som tillkommer genom surrogatmoderskap i Sverige.
Ganska många svenska par åker utomlands varje år. Jag menar att vi, i stället för att fortsätta att tvinga dessa par att åka utomlands och acceptera att vi inte har någon kontroll över hur processerna sker, att det blir pengar inblandade och att det i vissa fall blir rättsosäkra processer, har en möjlighet att införa altruistiskt surrogatmoderskap i Sverige och ställa de höga krav som vi vill ha.
Jag menar att detta borde räcka för att se över denna möjlighet något noggrannare eller åtminstone inte bara sätta stopp utan försöka hitta en lösning för dessa par. Alternativet är att fortsätta att tvinga dem utomlands, och det förstår i alla fall inte jag varför regeringen väljer. Sedan vill jag komma fram till att det handlar om kvinnans egen kropp.
Även om man fattar ett beslut som kanske går emot normen och det som är traditionellt gångbart, till exempel att bli surrogatmamma, är det ett eget beslut som en kvinna själv måste få möjlighet att fatta. Detta är viktigt.
Mikael Dahlqvist (S):
Jag har noterat att Anders W Jonsson har bråttom. Jag funderar på vad ni själva gjorde under åtta års tid vid makten. När det gäller § 9 a i LSS kom det sista rättsliga utslaget 2009. Sedan 2009 har de problemen kvarstått. Vi har nu verkat i sex månader i regeringsställning.
Låt oss få lite tid på oss. Det kommer att tillsättas en utredning med bland annat ambitionen att se över § 9 a. När det gäller vinster i välfärden är det märkligt att Anders W Jonsson är mer intresserad av företagsformen än dess innehåll.
Trots massiva larmrapporter om stora brister, placering av pengar i skatteparadis och bristande omsorg bekymrar du dig för hur vinsterna ska se ut. Vår ambition med utredningen är helt enkelt att få ordning och reda. Socialdemokraterna har varit och kommer alltid att vara för privata utförare.
Men till skillnad av dig som drivs av en ideologi där du inte ser brister ser vi också brister med dagens system. Det innebär följande: Vi vill se företag som sköter sig, har ordning och reda och där vi har insyn och kontroll. Det är skillnaden. De som är assistansberättigade behöver inte alls vara bekymrade. När man talar med den gruppen av människor är det inte i vilken form de får assistans det handlar om utan de är mer oroade över om de får hjälp över huvud taget.
Mikael Dahlqvist (S):
Jag tror att de assistansberättigade är mer bekymrade för att inte få hjälp än för vilken driftsform det är. Men samtidigt tycks du veta mer än jag, eftersom jag inte har sett någon utredning än. Jag har framför allt inte sett något resultat av utredningen. Det är därför vi vill titta på den här frågan. Du tycks tro att ambitionen är att slå undan fötterna på privata vårdföretagare. Det är inte alls ambitionen.
Välskötta och bra entreprenörer ska få fortsätta att driva sin verksamhet. Vi vill komma åt dem som missköter sig. Det borde du också vara intresserad av, Anders W Jonsson, precis som jag är. Vi ser ju att det tyvärr finns en del skräckexempel i branschen. Det handlar helt enkelt om ordning och reda även i den här branschen.
Det är ändå våra gemensamma skattepengar som används, och det är väl bra att vi som förtroendevalda, som ska bevaka allmänhetens intressen, har ordning och reda på hur det utförs. När det gäller § 9 a i LSS är det som jag sa: Vi vill se över hela LSS. Sedan kan det vara möjligt att det blir något snabbspår, för det finns en del frågor som är enkla. Men samtidigt är det lite lustigt att kasta sten i glashuset. Ni har ju haft tid på er sedan 2009.
Ni har känt till den här problematiken, som jag sa i mitt anförande, i sju åtta år. Varför har ni inte gjort någonting själva? Men det är roligt att höra att ni har höga ambitioner och en stor tro på att regeringen är snabb. Vi kommer att leverera så småningom.
Mikael Dahlqvist (S):
Tack, Bengt Eliasson, för de snälla orden! Jag är övertygad om att vi i grund och botten har samma målsättning och engagemang i de här frågorna. Det har jag märkt de gånger vi har tampats på konferenser. När det gäller regeringens ambition i fråga om hjälpmedel är det precis som jag citerade ur regeringsförklaringen. Vi har sett, precis som du också ger en bild av, brister på hjälpmedelsområdet.
Det är olikheter i landet. Vi har olikheter när det gäller regelverk och olikheter när det gäller kostnader för enskilda. Jag ska vara ärlig och säga att direktiven till den utredningen inte är fastställda än. Men diskussionen som finns inom Socialdepartementets område handlar naturligtvis om det som jag sa. Vi vill se över detta. Kan man få ett nationellt sammanhängande regelverk?
Kan man få en mer rättvis fördelning och mer jämlika kostnader? Låt oss återkomma till det och ha en väldigt öppen och bred diskussion, för vi vill väl för alla! Du frågar mig också om möjligheten för enskilda att välja hjälpmedel. Jag får ärligt erkänna att jag inte är riktigt påläst på det området. Jag får sätta mig in mer i vad det innebär.
Men grundtanken är väl ändå: Eftersom det i den dagliga livsföringen är viktigt att man får rätt och funktionella hjälpmedel borde det vara rimligt att man får de hjälpmedel man behöver. Det tycker jag. Men det är min personliga tolkning.
Mikael Dahlqvist (S):
Tack, Bengt Eliasson, än en gång! Jag vill understryka att jag delar din uppfattning. Jag värnar också om kommunalt självbestämmande. Det tycker jag är viktigt, för där har faktiskt medborgarna lokalt chansen att påverka. Är man inte nöjd med dem som sitter i kommun eller landsting kan man välja nya.
Men när vi nu är i rollen som nationella företrädare är det klart att vi också måste se över hela landet: Är det jämlikt och rättvist? Man får väga in de två aspekterna utan att angripa det lokala självbestämmandet för mycket. När det gäller rätten till hjälpmedel kan jag inte, som jag sa, frågan tillräckligt bra.
Men min principiella uppfattning är att man om det är möjligt ska få välja hjälpmedel och få dem utprovade och anpassade utifrån den funktionsnedsättning eller det behov man har. Jag tar med mig frågeställningen.
Mikael Dahlqvist (S):
Jag skulle egentligen behöva ställa en motfråga direkt till dig, Maj Karlsson. På vilket sätt skulle förslaget inte leda till fler jobb? Vad är motsättningen? Jag har svårt att se den. Det måste väl ändå vara rimligt och bra att ställa krav på dem som söker ekonomiskt stöd.
Om de har möjlighet och förmåga att ta ett jobb har de det kravet på sig - naturligtvis, vilket jag sa i mitt anförande, under förutsättning att man har fysisk eller psykisk hälsa. Jag kan ta ett exempel från min hemkommun. För fem sex år sedan började vi ställa kravet på ungdomar som kom till socialtjänsten att de måste vara med i någon form av arbetsmarknadspolitiskt projekt. Vi såg då att dessa människor mådde bra av det.
De växte, fick gå upp på morgonen och kunde ta initiativ. De fick också så småningom förmågan att kanske skaffa sig en fullödig utbildning, vilket de tidigare saknade. Jag förstår inte varför vi ska ha ett "kravlöst" samhälle. Dessutom ger ju detta en tydlighet, inte bara för myndigheterna utan också - framför allt, som jag ser det - för den enskilde att veta vilka krav och förväntningar som ställs på en, Maj Karlsson.
Det innebär också att man kan undvika det som i dag sker alltför ofta, nämligen att människor hamnar mellan två stolar. Nu är det tydligt i det här förslaget att det är socialtjänstens och Arbetsförmedlingens ansvar.