Johanna Jönsson (C):
Redan under våren 2016, för över ett och ett halvt år sedan, började vi i medierna kunna läsa om fall med dessa orimliga utvisningar. Det handlade om personer som hade tjänat några kronor för lite under en enskild månad eller om att en försäkring eller ett papper saknades. När jag först tog del av dessa rapporter tänkte jag att det måste vara något som har blivit fel.
Jag försökte luska vidare, men det verkade inte ha blivit något fel. Migrationsverket hade följt de regler som gällde. Samtidigt reagerade både vi och människor här utanför starkt för att det som skedde var uppenbart orimligt. Det handlade om två domar i Migrationsöverdomstolen som hade meddelats under 2015.
De var en följd av den lagstiftning som vi hade infört strax innan valet 2014. Den lagstiftningen var en följd av en stor diskussion om missbruk. Det handlade framför allt om bärplockare, och det var där fokus låg när man fattade besluten i riksdagen.
I och med de domar som meddelades efter den här lagstiftningen såg vi att konsekvenserna inte var i paritet med det som man hade tänkt sig. Strax efter sommaren förra året fick jag besök av Work Permit Holders Association. Det är en förening för personer som har arbetstillstånd i Sverige. Man visade hur många personer det var som riskerade att drabbas av detta framöver.
De visade mig fall som jag blev helt bedrövad över, och jag insåg att det inte bara rörde två personer utan det handlade om många personer. Det var också många företag som hörde av sig där man hade råkat att göra fel, men nu visste man att det fanns tio tjugo eller kanske ännu fler som skulle drabbas av detta framöver. Vad ska man göra? Hur kan man rätta till det?
Men vi hade ingen lösning, inget förslag att lämna. I november valde vi i Alliansen att lägga fram ett förslag till socialförsäkringsutskottet om att vi skulle se till att sätta stopp för det här. Som tur var fick vi samtliga partier med oss. Vi fattade beslut här i riksdagen om att man snabbt måste lösa situationen.
Vi sa att man kunde göra tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om arbetskraftsinvandring. Då hade vi kunnat sätta stopp för detta före sommaren.
Vi i Centerpartiet sa också den 6 december förra året att vi ville införa en stopplag, så att de personer som löpte risk att drabbas före sommaren och innan vi hade fått lagstiftningen på plats inte skulle utvisas. Vad gjorde regeringen? Den hade ju fått en tydlig uppmaning från riksdagen om att ta tag i detta. Jo, den drog ut på det hela.
Månad efter månad gick utan att någonting alls kom fram på området. Vi i Alliansen valde under våren att åter rikta ett tillkännagivande till regeringen för att säga: Kom igen nu! Ta tag i det här, för det är bråttom! Då kom regeringen med det förslag om självrättelse som riksdagen nu kommer att rösta igenom. Problemet är bara att det hjälper några men definitivt inte alla av dessa fall. Många gånger handlar det exempelvis om försäkringsmissar.
Dessa går det inte att självrätta. Det kan även handla om tidigare arbetsgivare. Inte heller då går det att självrätta. Det här betyder att förslaget inte kommer att vara till hjälp i de fall som vi nu ser. Samtidigt tillsatte regeringen utredningen. Förhoppningsvis får vi bra resultat med vettiga saker som vi kan gå vidare med efter att utredningen har presenterat sina resultat i slutet av december.
Men innan vi har någonting på plats kommer vi att se många fler fall som dessa. Ska vi politiker stå vid sidan av? Samtliga här i riksdagen är ju eniga om att vi vill sätta stopp för detta. Hur ska vi kunna försvara det här inför människor där ute som inte förstår varför vi inte har kraft nog att sätta stopp? Jag kan verkligen inte försvara det här.
Som Mikael Cederbratt sa har vi i Alliansen försökt att gå fram med egen lagstiftning. Det är ovanligt att göra så, och tyvärr nådde vi inte hela vägen. När vi förstod att Lagrådets rekommendationer innebar att även självrättelsen skulle försenas om vi gick vidare med det här var det självklart för oss att inte göra det just nu. Detta betyder inte att vi har gett upp eller att vi nu kommer att luta oss tillbaka och låta det här fortsätta.
Vi kommer att driva på för att se till att lagstiftningen kommer på plats så fort det går. Vi har i vår reservation satt en tidsgräns, nämligen den 1 maj. Det betyder att vi har försökt att pressa tiden så mycket det går. För tillfället får ungefär 500 personer i månaden avslag på sina ansökningar om förlängning av arbetstillstånd.
Hur många av dem som skulle kunna räddas av våra förslag är svårt att säga. Inte ens Migrationsverket kan säga det. Men om det så bara är en enda kan det ha enormt stor effekt. Vi känner till företag som har nyckelkompetens som bär upp hela företaget. Det är de som programmerar och har koll på programvaran. Om företaget blir av med dessa personer kommer man att tvingas lägga ned företaget eller flytta utomlands.
Det är så här det ser ut. Samtidigt som detta pågår försämras Sveriges rykte i omvärlden hela tiden. Det finns stora forum i Bangladesh och Pakistan, där människor samlas för att fråga vart de ska åka, till vilket land ska de ta sin kompetens och vilket land de ska välja. Hit går person efter person in och varnar dem för att åka till Sverige, inte minst efter det beslut som vi i utskottet var tvungna att fatta häromveckan.
Jag är verkligen glad över att samtliga partier i riksdagen har sagt sig vilja lösa detta. Det är jättebra och viktigt. Samtidigt måste jag vara ärlig om att jag tvivlar på att socialdemokraterna i regeringen verkligen förstår det här problemet. Migrationsminister Heléne Fritzon har sagt att det handlar om ett fåtal personer och att de flesta ändå får stanna.
Ingen från regeringen är heller här i dag för att tala om ärendet. Man fortsätter dra det här i långbänk. Det är verkligen som att man inte förstår hur viktig frågan är. Vi har även sett flera andra mycket otydliga uttalanden om arbetskraftsinvandringen från Socialdemokraterna om hur systemet borde se ut. Det kommer i ett läge där vi har en enorm kompetensbrist. Företagen uppger att de inte kan växa eftersom de inte kan anställa människor.
Det handlar inte bara om högkvalificerad arbetskraft, utan det handlar om arbetskraft generellt. Det här handlar om Sverige. Det handlar om vårt rykte och om vår tillväxt. Det handlar om svenska företag, men det handlar också om enskilda personer och deras familjer. Det finns barn som är födda här och som nu riskerar att utvisas, som kommer att utvisas eller som redan har utvisats till länder där de aldrig har bott.
Det handlar även om personer som inte kan planera sina liv och sin framtid då de inte vet vad som kommer att hända på området. Vi säger att vi vill lösa det här. Men låt oss då lösa det! Centerpartiet fortsätter att driva på för en stopplag tills en ny lagstiftning har kommit på plats. En sådan lagstiftning ska komma på plats senast den 1 maj. Vi måste ta tag i det här. Jag vill yrka bifall till Alliansens reservation.