Lena Sommestad (S):
Det var många frågor. Låt mig först säga att när det gäller försiktighetsprincipen är riktlinjerna från EU en bas. Det finns ju också många andra internationella riktlinjer, bland annat från Världshälsoorganisationen, som också är viktiga att ta med. Läser vi EU:s riktlinjer så ser vi att där finns inte bara noggranna och bra riktlinjer för hur vi ska vara noga med skärpan i tillämpningen.
Det finns också påpekanden om att man ska se till att man till exempel inte använder det som en protektionistisk åtgärd. De preciseringar som görs i EU:s riktlinjer pekar alltså inte bara i riktning mot skärpningar, utan de pekar också mot att man ska ta hänsyn till handelshinder till exempel. Det återspeglar väl något av de konflikter som råder kring detta.
När Sverige arbetar med detta är, som jag sade i mitt svar, miljöbalken så bred att den omfattar all verksamhet, men det finns ju också en strålskyddslag som mer precist reglerar Strålskyddsinstitutets verksamhet. Även där har vi skrivningar som knyter an till försiktighetsprincipen.
Det står till exempel att den som bedriver verksamhet med strålning ska, med hänsyn till verksamhetens art och de förhållanden under vilka den bedrivs, vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka skada på människor, djur och miljö. Jag kan försäkra Jan Lindholm om att vi inte utnyttjar SSI:s hemsida när vi arbetar mot SSI för att se till att vi har de vetenskapliga underlag vi behöver.
Jag är däremot enig med Jan Lindholm om att det ofta är så att det blir alltför strama sammanfattningar där vi inte får en tillräckligt bred bild av underlagen. Det tycker jag är någonting som alla har skäl att arbeta med. Det är viktigt att vi kan se processen och se vidden av uppfattningar, därför att det bidrar till att skapa förtroende.
När vi redovisar den här typen av forskningsgenomgångar - jag har gått igenom detta noga - ser vi att det finns ett antal studier som pekar på risk. De finns framför allt när det gäller mobiltelefoner. Jag tycker inte att det känns betryggande i den meningen att vi kan vara alldeles säkra på hur forskningsläget här kommer att se ut.
Tvärtom är det så att vi under senare tid har fått ett antal studier på mobiltelefonområdet som pekar mot att det är väldigt viktigt att vi fortsätter med studier här.
Det har ju också SSI tagit till sig, och det är därför man nu går ut på hemsidan och rekommenderar att man ska använda handsfree som en åtgärd som är lämplig att vidta när vi inte har fullgod vetenskaplig bevisning för att det är farligt, men där det finns en svag misstanke om risk som man har skäl att ta hänsyn till.
Jag ser alltså att det finns skäl att fortsätta arbeta för att vi ska få tydligare och bättre kunskapsredovisningar. Jag tror att de är väldigt viktiga för att vi ska få ett förtroende för forskningen. Samtidigt har jag också ett mycket stort förtroende för min myndighet och de redovisningar som jag får från min myndighet.
Det är viktigt att se att till exempel de gränsvärden som SSI sätter anknyter till internationella standarder. Det viktiga är ju att vi pressar ned strålningsnivåerna så långt vi någonsin kan, och de ligger, som Jan Lindholm säkert vet, när det gäller mobiltelefonmaster på tusendelar av gränsvärdet. Det skulle alltså inte spela så stor roll om vi sänkte gränsvärdet något.
Det som spelar roll och som SSI nu arbetar mycket med är att man i alla sammanhang ska få ned strålningsnivåerna så långt som över huvud taget är möjligt. Man pratar ju om " as low as reasonably achievable ", det vill säga att man alltid ska se till att göra det som en tumregel. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi i praktiken når ned till så låga strålningsnivåer vi kan, att vi följer forskningen och att vi är så öppna och transparenta som möjligt.