Carl Bildt (M):
Tack för denna möjlighet att ånyo diskutera dessa frågor! Vi brukar ju göra det med relativt jämna mellanrum, och det kan förvisso finnas skäl till det. Låt mig bara upprepa vad jag sade i mitt svar, som är rätt grundläggande: Turkiet befinner sig fortfarande inne i en delvis rätt komplicerad omvandlingsprocess. Den är alls inte okontroversiell inom Turkiet självt, och man har att nu manövrera fram och framför allt att få till stånd en överenskommelse om en ny författning.
Den gamla författning man har är från 1982, från militärstyrets tid. Den innebär bland annat en kodifiering av en ställning för ett rättssystem som ibland domineras av krafter som kanske har en annan inställning vad gäller mänskliga rättigheter, och icke minst vad gäller den kurdiska frågan, än det som i övrigt också den turkiska statsledningen skulle vilja se.
Ändringar av författningen är en avgörande förutsättning både för att man på ett bättre sätt ska kunna värna de mänskliga fri- och rättigheterna och för att man ska få ett rättssystem som inte begår sådant som också vi har anledning att ha stora frågetecken för ibland. Det handlar om omfattande arresteringar och väldigt långa tider innan detta leder till avgörande i domstolar. När vi för samtal med den turkiska stats- och partiledningen och AKP har de samma oro för detta.
De vill göra de förändringar som gör att man kan komma fram till ett rättssystem som är mer i enlighet med europeiska normer och europeiska principer. Jag tror att det är alldeles avgörande för att de här frågorna ska kunna föras framåt. Den kurdiska frågan är av avgörande betydelse; det råder ingen tvekan om den saken. Den är komplicerad. Den går till själva roten av den turkiska nationens historia och identitet. Den rör sig framåt på ett mycket påtagligt sätt.
Mycket av det som nu är möjligt och till och med självklart i Turkiet var omöjligt och till och med förbjudet för bara några år sedan. Vi ska erkänna den betydelse som både EU-processen och den nuvarande turkiska ledningens ansträngningar har haft i sammanhanget. Det pågår med all sannolikhet en kulturkamp också inom PKK. Det handlar om dem som vill fortsätta terrorns väg och om det som vi nu har sett i form av upptrappat våld - det ska vi inte glömma.
Det inleddes med att PKK eller möjligtvis delar av PKK sade upp vapenvilan och gick till väpnade attacker som sedan har besvarats på ett sätt från den turkiska sidan som har lett till allt detta. Jag vill inte på något sätt ifrågasätta interpellanternas avsikter eller åsikter - sudda bort varje misstanke i den delen!
Men jag tror att det är bra för vår trovärdighet i dessa frågor om vi har tydliga avståndstaganden också från PKK och den otvetydiga terrorism som organisationen har ett ansvar för. Det gäller att motarbeta de krafter som är för våldslösningar på bägge sidor och bereda vägen för den dialog som kan föra framåt också i denna fråga. Konstitutionsförändringen är en avgörande del av detta.
Vi vet att det har förekommit politisk dialog och politiska kontakter. Men vi vet också av erfarenhet från motsvarande processer i andra delar av världen att det alltid finns de som vill kasta granater och bedriva terror också mot dem som vill bedriva en försoningsprocess. Jag tror att det är denna typ av motsättningar som vi nu står inför också i Turkiet. Då är det viktigt att vi ger stöd till den turkiska stadsledningens strävan i dessa avseenden.
Vi ska också stödja de krafter inom det kurdiska samhället, och möjligtvis också inom dessa organisationer, som faktiskt nu är för att samtal återupptas, samtal fortsätter och samtal leder fram till en lösning.