KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Carlsson (KD):
Sverige behöver en rättspolitik som sätter människors trygghet och rättvisan i fokus. En man dömdes nyligen i tingsrätten för att ha våldtagit en kvinna under en massagebehandling vid ett svenskt spa, men eftersom han förlorat jobbet på grund av brottet och förmodligen inte kan jobba som massör igen valde hovrätten att sänka straffet med tre månader.
Dagens Juridik har rapporterat om fallet som tydliggör en sedan tidigare uppenbar och allvarlig brist inom svensk straffrätt. I brottsbalkens 29 kap. 5 § nämns en rad omständigheter, så kallade billighetsskäl, som gör att domstolen har rätt att döma till ett lindrigare straff än vad som annars är föreskrivet för brottet.
Det är alltså en av punkterna i den här bestämmelsen som gör att kriminella här i landet kan få kortare straff, eller en lindrigare påföljd, om de blir av med jobbet på grund av sin egen brottslighet. Frågan är om det är rimligt. Ska vi verkligen behöva ha det så? Sverige är nu ett av länderna med värst våldtäktsstatistik, enligt World Population Review.
Jag är väl medveten om att våldtäktsstatistiken av flera skäl inte kan jämföras rakt av, men samtidigt har de anmälda våldtäkterna i Sverige ökat med 44 procent, enligt Brottsförebyggande rådet. I flera av våra förorter är varannan kvinna otrygg när hon rör sig i sitt eget bostadsområde.
Jag känner själv flera tjejer som berättat hur de går med nycklarna mellan knogarna och mobilen fastklistrad vid örat av rädsla för att utsättas för brott. Våldtäktsmännen och andra brottslingar får däremot sänkta straff om de förlorar jobbet på grund av övergrepp som de själva har begått.
Var finns brottsofferperspektivet i detta? Och hur står det till med rättvisan i Sverige? Det är mot denna bakgrund som jag har frågat justitieminister Morgan Johansson om han anser att det är rättvist att våldtäktsmän kan få kortare fängelsestraff om de på grund av sitt brott riskerar att förlora jobbet. Av ministerns svar att döma verkar regeringen dessvärre anse att det här är rättvist.
Jag hör i alla fall inte att regeringen är beredd att göra något åt orättvisorna i 29 kap. 5 § brottsbalken. Det tycker jag är djupt beklagligt.
Christian Carlsson (KD):
Min första fråga i interpellationen är inte särskilt svår att besvara. Den handlar om rättvisa. Antingen är det rättvist att våldtäktsmän och andra brottslingar kan få kortare straff om de riskerar att förlora jobbet eller så är det orättvist. Om det är orättvist borde regeringen också vara beredd att förändra brottsbalken.
En rättspolitik som fokuserar mer på brottslingen än på att säkerställa att straffen som utdöms i våra domstolar är rättvisa och faktiskt ger brottsoffret upprättelse är ärligt talat inte mycket till rättspolitik. Rättvisa handlar ju i grunden om att respektera andra människor och deras rättigheter - rättigheter som följer av alla människors lika värde.
Den som väljer att begå brott i stället för att behandla sina medmänniskor med respekt, den som stjäl, slår eller våldtar, den som förtrycker och på så vis är beredd att sätta sig själv över andra skapar en moralisk skuld i förhållande till brottsoffer och samhälle som måste betalas tillbaka för att rättvisans vågskål ska väga jämnt.
I och med straffet upprättas brottsoffret, och det är också genom att avtjäna ett rättvist straff som brottslingen sonar sin skuld. På så vis kan brottslingen förtjäna en andra chans - en chans att ångra sig, en chans att bättra sig. Men det är först när skulden betalas tillbaka genom ett rättvist straff som rättvisa skipas.
Självklart ska det finnas både förmildrande och försvårande omständigheter. Ett rättvist billighetsskäl kan exempelvis vara om gärningsmannen frivilligt angett sig eller försökt att begränsa skadan av sitt brott. Varje omständighet som riksdagen säger får användas i våra domstolar måste dock påverka straffet på ett sätt som är rättvist.
I dag finns det en massa omoraliska straffrabatter och orättvisa billighetsskäl som ger brottslingar kortare straff och som inte går att motivera.
Om en rånare spränger sig in i en bank och skadas i samband med sprängningen, om ett gäng överfaller en ung man och någon i gänget själv skadas eller om ett brottsoffer av någon anledning har dröjt med sin anmälan kan detta kan leda till flera månader eller flera år kortare fängelsestraff.
Det är inte rättvist i förhållande till brottsoffret, och det är därför som det behövs en utredning för att revidera 29 kap. 5 §. Jag menar att justitieministern borde vara beredd att stödja Kristdemokraterna i detta.
Christian Carlsson (KD):
Tack, justitieminister Morgan Johansson, för debatten! Jag konstaterar att i Sverige kan våldtäktsmän och andra kriminella få kortare straff om de på grund av brottet blir av med jobbet. Det tycker Morgan Johansson är rättvist. Han är inte beredd att göra någonting åt detta. Men det är inte rättvist. Det saknar brottsofferperspektiv och är inte moraliskt försvarbart.
För att rättvisa ska kunna skipas i våra domstolar behöver straffen i stället stå i proportion till brottets allvar och kränkningen av brottsoffret. Frågor som justitieminister Morgan Johansson behöver ställa sig är därför: Blir en våldtäkt mot en kvinna mindre allvarlig för att våldtäktsmannen förlorar jobbet eller behöver byta bransch?
Blir ett förnedringsrån mot en ung kille mindre allvarligt för att rånaren själv skadar sig i samband med brottet? Blir våld i hemmet mindre allvarligt för att mamman som misshandlats dröjer med sin anmälan? Det entydiga svaret på dessa frågor borde förstås vara nej. Därför ska inte heller den sortens omständigheter kunna resultera i kortare straff för gärningsmannen.
Vi behöver säkerställa att rättvisa straff kan utdömas i våra domstolar. Det är bra att regeringen har höjt minimistraffen för sexualbrotten, men i stället för att gömma sig bakom riksdagsmajoriteten är justitieminister Morgan Johansson välkommen att opinionsbilda för förändring tillsammans med Kristdemokraterna.
Det verkar dock som att det krävs en ny regering för att vi ska få en svensk straffrättsreform som prioriterar människors trygghet och syftar till rättvisa.
Christian Carlsson (KD):
Vi är många som vill rädda de fristående resursskolorna. Andelen avslag på skolornas ansökningar om tilläggsbelopp har ökat som en följd av den praxis som finns i våra domstolar. Det gör att barnen med de största stödbehoven inte alltid får det stöd de behöver.
Många föräldrar som hör av sig till mig vittnar om hur flytten till resursskolan för deras barn har inneburit ökade kunskapsresultat men också att familjelivet plötsligt gått från kaos till att fungera. Resursskolorna behöver finnas kvar.
Är utbildningsminister Anna Ekström beredd att samarbeta med Kristdemokraterna för att ge resursskolorna en egen definition i skollagen med en finansieringsmodell som är bättre anpassad till resursskolornas särskilda förutsättningar och elevernas behov?
Christian Carlsson (KD):
Vi måste sätta stopp för bidragsfusket inom studieförbunden. Kristdemokraterna vill ha ett starkt civilsamhälle, men människor här i landet som jobbar hårt och betalar skatt måste också kunna lita på att pengarna går till rätt saker.
Det får inte vara så att skattebetalarnas pengar försvinner iväg till kriminella eller till organisationer med islamistiska eller på annat sätt odemokratiska kopplingar. Min fråga till demokratiminister Amanda Lind är om hon och regeringen är beredda att vidta åtgärder för att ge medborgarna en extern revision och granskning av studieförbundens verksamhet så att vi kan sätta stopp för fusket.
Christian Carlsson (KD):
Jag är medveten om flera av de åtgärder som regeringen vidtar. Men faktum är att man ännu inte har sagt att man är beredd att ge medborgarna en extern revision och granskning av studieförbunden. Jag tycker att vi ser det uppenbara behovet redan nu, och därför är min fråga om inte ministern och regeringen är beredda att vidta åtgärder för en sådan extern revision och granskning redan nu.
Christian Carlsson (KD):
För vissa är slöjan hijab ett personligt val. För andra är den bara ett tvång och en del av ett hedersförtryck. I vilket fall är slöjan ett uttryck för en syn där kvinnor förväntas dölja sig själva för att betraktas som anständiga. Slöjan lägger ansvaret för mäns sexualitet på flickorna, vilket också är själva kärnan i hederskulturen.
Min fråga till jämställdhetsminister Märta Stenevi är om hon och regeringen anser att det är rätt att små flickor kan skickas till förskolan eller skolan iklädda slöja eller om hon likt Kristdemokraterna är beredd att förbjuda detta.
Christian Carlsson (KD):
Hederskulturen ska förstås bekämpas, och det görs bäst genom riktiga satsningar på att motverka hedersförtrycket. Det är därför Kristdemokraterna exempelvis satsar mer pengar än regeringen på att stärka rättsväsendet, så att vi kan bekämpa hedersbrotten. Men vi anser också att man bör förbjuda slöjor på småflickor i förskola och skola.
Vi tycker att det är viktigt att barnen ska få vara barn, och det hoppas vi att regeringen också kan ta fasta på.
Christian Carlsson (KD):
Jag vill börja med att yrka bifall till Kristdemokraternas reservation 22. Jag brukar säga att en bra skola börjar med bra lärare som inspirerar till kunskap och klarar av att hålla ordning i klassrummet. Men en bra skola börjar faktiskt också med en bra rektor. Sveriges rektorer är några av Sveriges viktigaste chefer.
Om vi ska förbättra kunskapsresultaten måste vi också se till att vi har de bästa tänkbara rektorerna och att de väljer att stanna kvar inom yrket. Häromveckan träffade jag Matz Nilsson, förbundsordförande för Sveriges Skolledarförbund. Vi pratade bland annat om att rektorer nu lämnar sitt uppdrag oftare än tidigare. Rektorer stannar i snitt inte ens tre år på sin post.
Vissa kommuner tidsbegränsar också rektorsuppdraget. Det borde de sluta med. Men det finns också flera andra förklaringar. För tio år sedan uppgav 2 procent av rektorerna och skolledarna att de utsatts för otillbörlig påverkan, kränkningar, hot eller våld. I dag har den siffran stigit till 30 procent.
Jag tycker att det är ett exempel som visar att skolan från och med nu måste bedrivas på lärares och rektorers villkor så att fler stannar kvar inom yrket. Men Skolinspektionen behöver också få i uppdrag att utreda vad det i övrigt beror på att så många rektorer slutar efter så kort tid. Fru talman! Alltför många barn sviks i dagens Sverige.
I SVT:s Uppdrag granskning: Bokstavsbarnen fick vi träffa Ture. Ture får ångest när han är i skolan, men han får också ångest när han inte är i skolan för att han inte är där.
Detta talar för att vi behöver göra upp med den här likriktningsskolan som innebär att många elever mot sin vilja undervisas på samma sätt och i samma klassrum, trots att det drabbar dessa barn och deras familjer väldigt mycket. Vi behöver fler speciallärare, det särskilda stödet behöver stärkas och särskilda undervisningsgrupper bör erbjudas av varje skola så att fler barn får chansen att klara skolan. Fru talman!
Jag skulle vilja säga några ord om den tragiska händelsen på Malmö latin då en artonårig elev beväpnad med yxa och kniv gick till brutal attack mot två kvinnliga lärare - två älskade och omtyckta lärare, som nu har förlorat livet.
Vi är många som känner starkt med personalen och eleverna på Malmö latin, inte minst dem som befann sig på skolan vid tidpunkten för attacken och dem som deltog vid minnesceremonin efteråt. Framför allt går tankarna naturligtvis till kvinnornas familjer och vänner. Det gör ont att behöva konstatera att detta var den tredje skolattacken på ett halvår i Skåne - Eslöv, Kristianstad och nu Malmö.
Vi här inne behöver nu göra vad vi kan för att förebygga denna typ av brott. Vi behöver se till att fånga upp varningssignalerna i tid. Vi behöver stärka elevhälsan så att varje barn kan komma i kontakt med elevhälsan varje dag och erbjudas rutinsamtal. Kristdemokraterna vill också att barn och ungdomshälsovården ska ta ett samlat grepp även kring elevhälsan.
Vi tror att vi på så vis skulle kunna säkerställa mer resurser. Oavsett vad man tycker om det behöver vi nu hjälpas åt att fånga upp fler barn i tid. Så får fler barn möjlighet att klara skolan, och så gör vi också samhället tryggt.
Christian Carlsson (KD):
Det framstod nyss som att det skulle vara ett alternativ till Kristdemokraternas förslag att satsa på mindre barngrupper i förskolan. Ingenting kunde vara mer fel. Syftet med Kristdemokraternas politik när det kommer till barnomsorgen är nämligen just att skapa tid för barnen. Oavsett om man väljer en dagmamma - ett familjedaghem - eller en förskola ska det finnas tid för barnen.
Vi i Kristdemokraterna har genom vårt samarbete med Moderaterna och Sverigedemokraterna skjutit till pengar just till mindre barngrupper i förskolan. Det är pengar som gör skillnad redan i år. Men vi vill gå vidare med detta. Vi vill införa ett maxtak för småbarnsgrupperna på tolv barn. Är Miljöpartiet beredda att stötta Kristdemokraterna när det gäller ett sådant maxtak?
Christian Carlsson (KD):
Annika Hirvonen nämner likvärdighetsbidraget och att satsningarna på mindre barngrupper i förskolan främst ska gå via likvärdighetsbidraget. Men behöver inte alla barn tid att bli sedda? Har barn i utsatta områden verkligen större behov av mindre barngrupper än barn i andra områden? Den synen på barn har inte jag.
Jag tycker att alla barn behöver en bra elevhälsa, oavsett vilket socioekonomiskt område de kommer ifrån. Alla barn behöver också småbarnsgrupper, oavsett vilket område de kommer ifrån. Jag tror att Miljöpartiet har tänkte lite fel här. Mindre barngrupper behöver åstadkommas på andra sätt. Det är tråkigt att Miljöpartiet inte är berett att ansluta till Kristdemokraternas krav på ett maxtak för småbarnsgrupperna.
Men jag uppfattar ändå att det finns en vilja att minska barngruppernas storlek, och det är positivt. Skulle Annika Hirvonen kunna lova att vi kan samarbeta om att föräldrarna även i fortsättningen ska ha rätt att välja de alternativ som finns inom barnomsorgen? Vi är beredda att möta er i arbetet för mindre barngrupper. Vi är beredda att gå längre än Miljöpartiet.
Men kommer Miljöpartiet att stå upp för föräldrars rätt att välja den barnomsorgsform som de menar kan ge barnen den bästa och tryggaste starten i livet?
Christian Carlsson (KD):
Alltför många barn får tyvärr aldrig möjlighet att lyckas i svensk skola i dag. Förra året saknade 13 procent av eleverna gymnasiebehörighet när de slutade grundskolan. Det handlar alltså om nästan 16 000 elever.
Vi kristdemokrater anser att tidiga kunskapskontroller och stödinsatser behövs för att fler barn ska få möjlighet att lyckas i skolan. Vi menar att alla barn behöver testas för läs- och skrivsvårigheter redan tidigt. Det ska finnas krav som säkerställer att alla skolor jobbar med diagnostiska prov, alltså prov som mäter elevernas kunskapsutveckling.
Det behöver ske återkommande under skoltiden. Det handlar också om att vi måste se till att tidiga stödinsatser följer på de tidiga kunskapskontrollerna, exempelvis i form av utökad undervisningstid, läxhjälp och lovskola. Men det handlar också väldigt mycket om speciallärarstöd och särskilda undervisningsgrupper. Det är något vi tycker borde finnas på alla skolor.
Det finns nog ingen bättre åtgärd för att höja kunskapsresultaten än mer tid till undervisning med ämneskunniga lärare som har höga förväntningar på eleverna och förmåga att inspirera så att de vill lära mer.
Men när det gäller just den obligatoriska lovskolan är det tydligt att det inte funkar särskilt bra så som det ser ut i dag. I en granskning som Ämnesläraren har gjort visas att inte ens var femte elev får gymnasiebehörighet efter att de har gått en sommarlovskola efter att ha blivit underkända i nionde klass.
Jag vill säga att om var femte elev av de som går sommarlovskolan ändå får möjlighet att lyckas är det fantastiskt viktigt. Det är viktigt att möjligheten finns och att de får chansen. Men 70 procent av de elever som skaffar gymnasiebehörighet genom sommarlovskola klarar sedan inte gymnasiet, enligt siffror från Skolverket.
Jag tror att det här beror på att de elever som behöver gå på sommarlovskola bara har ett par veckor på sig att läsa upp de ämnen som de har fått underkänt betyg i. De hinner helt enkelt inte kompensera för de bristande kunskaper de kanske har med sig sedan lågstadiet.
Förslagen som ligger på bordet i dag handlar om att den lovskola som ska erbjudas elever i nian som riskerar att inte nå godkänt ska utökas med 25 timmar. Det är ett förslag som vi kristdemokrater gärna ställer oss bakom. Men det räcker inte. Vi ser en uppenbar risk att regeringen och Socialdemokraterna återupprepar gamla misstag.
Man sätter in stödinsatserna för sent. Därför har vi ett par gemensamma yrkanden med Moderaterna här i dag. Jag vill passa på att yrka bifall till Moderaternas och Kristdemokraternas reservation 4. Obligatorisk lovskola bör erbjudas redan i lågstadiet för dem som professionen bedömer är i behov av lovskola.
Vi anser att det behöver finnas extra studietid eller läxhjälp för barn i behov av det också redan från lågstadiet, därför att den extra undervisningstiden eller läxhjälpen kan vara helt avgörande för att man ska komma i kapp. Sverige ska ha en skola där ingen hålls tillbaka, ingen lämnas efter och fler barn får möjlighet att lyckas.
Då behövs de tidiga kunskapskontrollerna, men det behövs också stödinsatser som sätts in i tid.
Christian Carlsson (KD):
Visst är det trevligt att Daniel Riazat är nyfiken på vilka skolor jag besöker. För ett par veckor sedan var jag ute på en Smålandsturné; det är valår och viktigt att träffa såväl lärare som rektorer och inte minst elever och föräldrar för att lyssna in hur de upplever att skolan fungerar. Nu får jag möjlighet att prata om besöken.
Jag besökte bland annat en skola i Växjö, i ett av Växjös mest utsatta områden. Jag besökte också en skola i Kalmar där man samma dag som jag reste ned till Småland hittade en ihjälskjuten man. När vi kom dit hade de ännu inte tvättat bort blodfläckarna.
I de här utsatta områdena, där man har stora problem, hade en skola varit just nedläggningshotad. Anledningen till att man har skolan kvar är att en friskolekoncern, en sådan som gör vinst, har etablerat sig där så att föräldrarna och eleverna kan fortsätta att ha nära till en skola i det utsatta området.
Jag har träffat människor som vet vad det betyder när en skola riskerar att läggas ned och en fristående aktör har kunnat bidra till att den kan finnas kvar. Det är viktigt. Det är alltid lätt hänt när vi för de här diskussionerna i riksdagen att det framstår som om det är någon annan skola som ska läggas ned. Det är samma sak med Socialdemokraterna.
I Tingsryd finns en jättepopulär friskola som jag har besökt. Socialdemokraterna där tycker att det är det bästa som finns att den friskolan har etablerats. Men ändå driver man en politik som leder till nedstängningar, för man tror alltid att det är någon annan skola som ska läggas ned. Er politik drabbar vanliga människor. Det är dags att ni inser det.
Christian Carlsson (KD):
Jag får konstatera att Daniel Riazat är svensk mästare i härskartekniker, oförskämdheter och respektlöshet i den här talarstolen. Det är inte många gånger detta har drabbat mig, men jag har sett hur Daniel Riazat har betett sig i debatterna. Sluta att lägga ord i min mun! Jag är representant för alla väljare som har röstat på Kristdemokraterna. Jag representerar inget skolföretag eller någon skolkoncern. Det är lågt att bedriva den typen av argumentation. Nu ska jag vara väldig tydlig.
Jag ska svara på din fråga, Daniel Riazat. Jag tror att de flesta här i kammaren hörde vilket förslag Kristdemokraterna lägger fram här i dag, som Vänsterpartiet har möjlighet att stödja. Det handlar om att införa en nationell skolpengsnorm som beaktar förutsättningarna för glesbygdsskolorna, att vi behöver ha ett likvärdigt särskilt stöd i hela landet och likvärdighet mellan kommunala och fristående skolor.
Det regeringen har gjort är att lägga fram ett ensidigt förslag som bara syftar till att slå mot friskolorna. Det kommer att leda till att elever, föräldrar och lärare får se sina skolor stänga om den här regeringen och det rödgröna vänsterunderlaget får fortsätta att styra. Det är ansvarslöst att lägga fram den typen av politik, och vi sätter stopp för den i dag.
Christian Carlsson (KD):
Kristdemokraterna arbetar för så likvärdiga förutsättningar som möjligt mellan fristående och kommunala skolor och mellan skolor i olika delar av landet. Skolplaceringsansvaret är någonting som skiljer fristående och kommunala skolor åt även om, som vi har varit inne på tidigare i dag, det ansvaret inte ligger på de kommunala skolenheterna utan på kommunen som helhet.
Kostnaderna för detta utgör inte heller underlag för hur skolpengen ska beräknas. Men det finns andra saker som skiljer också. Friskolorna har inte samma möjlighet att dra av momskostnader som kommunala motsvarigheter. Det finns olika regler för rätt till skolskjuts. Det finns en olikvärdighet när det gäller det särskilda stödet för elever med de största stödbehoven.
Det socioekonomiska stödet varierar - om kommunerna ens har något sådant eller om de har satsat jättemycket på det. Vi har också strukturersättningen till landsbygden som helt enkelt skiljer sig åt. Vi vet att skolpengen varierar väldigt mycket mellan olika kommuner.
Men i stället för att lägga fram ett förslag om en nationell skolpengsnorm som kan ta ett bredare perspektiv på frågan om skolans finansiering och faktiskt få likvärdiga förutsättningar mellan fristående och kommunala skolor och mellan skolor i olika delar av landet har skolministern lagt fram ett ensidigt förslag som handlar om att sänka skolpengen för elever som väljer just friskolor.
Det drabbar enskilda elever som kan få se sina skolor stänga. Om syftet med det här förslaget är att skapa likvärdiga förutsättningar, varför har man då lagt ett så ensidigt förslag från regeringens sida? Nu ser det ut som att det faller och regeringen får komma tillbaka med ett nytt och genomarbetat förslag. Skulle en nationell skolpengsnorm kunna vara vägen framåt?
Christian Carlsson (KD):
Till att börja med är en nationell skolpengsnorm där man har gemensamma bestämmelser för hur skolpengen ska räknas fram inte samma sak som att skolpengen skulle vara likadan i hela landet. Vi får möjlighet att återkomma till vårt förslag om en nationell skolpengsnorm. Det ifrågasätts om det ska behövas en hel utredning kring skolans finansiering, och det är just det jag förväntar mig av skolministern: en hel utredning om skolans finansiering för att vi ska kunna få likvärdiga förutsättningar mellan kommunala och fristående huvudmän.
Om man inte har helhetsperspektivet kommer man inte att träffa rätt med de förslag man lägger fram. Det har regeringen inte heller gjort. Man har en ensidig politik som bara slår mot de fristående skolorna, och man löser inte de stora likvärdighetsproblemen i svensk skola. Jag vill avslutningsvis säga att jag tycker att det är sorgligt att se hur skolministern och andra försöker skylla skolans alla problem på friskolorna och det fria skolvalet.
Vi är ärliga med att det absolut finns anledning till förbättringar på friskoleområdet. Men det viktigaste glöms ju bort, nämligen att det är tack vare det fria skolvalet och landets friskolor som vi som föräldrar inte längre är maktlösa i den stora välfärdsstaten. Vi vill inte sätta stopp för en massa välfungerande skolor som får lärare och elever att trivas och som levererar fina kunskapsresultat bland barnen.
Men om Socialdemokraterna vinner valet i höst blir konsekvensen att elever, lärare och föräldrar kommer att få se sina skolor stänga. Vad säger du till dem inför valet, statsrådet?