KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Jag tycker att det är väldigt positivt att Åsa Romson har gått från att raljera över supermiljöbilspremien till att i dag konstatera att den fyller en viktig funktion och har bidragit till att verkligen få fart på försäljningen av de absolut klimatsmartaste bilarna. Det är välkommet.
Men att påstå att det är en långsiktig politik att ändra villkoren för premien, när det är ett år kvar till dess att ett helt nytt system ska införas, är för mig väldigt märkligt. När det gäller utformningen av nuvarande stödsystem kan man naturligtvis fråga sig om det inte redan från början skulle ha varit en differentiering av de rena elbilarna och laddhybriderna.
Men det viktigaste när elpremien infördes var att få till försäljning av just de laddbara bilarna totalt sett och att vi satte en gräns så att de bilar med utsläpp som understeg 50 gram skulle få ta del av premien. I praktiken har det blivit rena elbilar och laddbara bilar. Framåt, i det nya systemet, är det viktigt att vi har en differentiering.
Men påståendet att det är långsiktighet att med ett år kvar kraftigt försämra villkoren stämmer inte. Det är allvarligt att man gör det 20 000 kronor dyrare att göra ett klimatsmart val, och det kommer särskilt att drabba dem som bor utanför våra större städer. Det vittnar ännu en gång om att Miljöpartiet inte för en politik för hela Sverige utan har en tendens att snarare se till Stockholms villkor än till hela Sveriges. Avslutningsvis, herr talman, kan jag bara konstatera att sedan klimatministern tillträdde har det blivit dyrare att tanka förnybart.
Det har blivit dyrare att ha en miljöbil som tjänstebil, och nu har det också blivit dyrare att köpa en supermiljöbil. Det beklagar jag djupt.
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Precis som ministern nämnde i sitt anförande har strandskyddet två syften, dels att trygga allmänhetens tillgång till strandområden, dels att bevara goda livsvillkor för djur och växter på land och i vatten. Syftet är gott, och strandskyddet behövs självklart för att uppnå dessa syften.
Vi kan dock inte ha ett regelverk som inte också ger människor goda livsvillkor och möjlighet till bostadsbyggande, jordbruk och annan näringsverksamhet. Vi behöver helt enkelt ett ändamålsenligt strandskydd som tillgodoser nämnda syften men också tar hänsyn till behovet av utveckling i hela vårt land och inte minst möjliggör ett ökat bostadsbyggande.
Det var bland annat mot denna bakgrund och för att åtgärda brister och oklarheter i tillämpningen som alliansregeringen såg över och reformerade strandskyddet 2009 och 2010. Syftet med reformeringen var att göra reglerna mer flexibla och skapa en ökad differentiering i hur reglerna kan tillämpas över vårt land.
Tyvärr blev reformens effekter inte riktigt dem vi hoppades och avsåg. Vi har till exempel inte sett några större lättnader i skyddet i områden som har god tillgång till oexploaterade strandområden. I stället är vittnesmålen från många kommuner att de upplever att många länsstyrelser på senare år snarare har skärpt tillämpningen av strandskyddsreglerna.
Bland annat har de ofta utvidgat strandskyddsreglerna från 100 meter, som ska vara huvudregeln i strandskyddsreglerna, till 300 meter. Detta får man enligt nuvarande lagstiftning göra i det enskilda fallet, men det är bara att konstatera att det enskilda fallet har blivit oerhört många enskilda fall.
Konsekvensen är att huvudregeln i praktiken, tvärt-emot intentionen i lagstiftningen, har blivit att strandskyddet snarare är 300 meter än de 100 meter som lagen egentligen säger. Sverige har en mycket lång strandlinje. Vår fastlandskust från Strömstad i väst till Haparanda i norr uppgår till över 11 000 kilometer.
Vi har därtill över 314 000 kilometer strand längs våra större insjöar och vattendrag. Därutöver har vi över 50 000 kilometer strand kring våra öar. I genomsnitt har vi omkring 860 meter strand per kvadratkilometer. Vi har alltså inte brist på stränder, och vi har tack och lov inte heller brist på oexploaterade eller orörda stränder.
Däremot har vi en enorm bostadsbrist och problem med urbanisering och att landsbygden har svårt med attraktionskraften. Därför behövs ett reformerat strandskydd. Herr talman! Ministern sa i sitt anförande: "Ett väl fungerande strandskydd kräver ett ändamålsenligt regelverk och en god tillämpning." Jag delar helt och fullt den uppfattningen.
Givet den formuleringen måste jag fråga ministern: Anser regeringen att vi i dag har ett ändamålsenligt regelverk med god tillämpning? Om inte, kommer regeringen att lägga fram förslag på hur regelverket kan göras mer ändamålsenligt och med bättre tillämpning?
Johan Hultberg (M):
Jag fick inget rakt svar på om ministern anser att dagens regelverk fungerar ändamålsenligt eller om man har för avsikt att reformera det. Det var ett ganska undvikande svar. Ministern säger att man följer frågan noggrant och tittar på utvärderingar och Strandskyddsdelegationens arbete och så vidare. I tidigare svar på frågor och interpellationer, herr talman, har dock regeringen hänvisat till bland annat länsstyrelsens översyn av det utvidgade strandskyddet.
Det gjorde ministern även i detta svar. Men den översynen är gjord. Sedan har man hänvisat till Strandskyddsdelegationens arbete, men nu är det arbetet avslutat och slutbetänkandet överlämnat. Jag tycker inte att regeringen kan ducka längre. Nu behöver regeringen inte bara följa frågan och dess tillämpning utan också följa riksdagens vilja. För vi har ett tillkännagivande från riksdagen.
En majoritet i riksdagen har klart och tydligt uppmanat regeringen att återkomma med ett förslag till hur strandskyddsreglerna kan göras mer ändamålsenliga i syfte att både nå strandskyddsreglernas syfte och möjliggöra ökat bostadsbyggande, mer näringsverksamhet, jordbruk och så vidare. Det är alldeles riktigt att strandskyddet inte är det enda eller ens det största problemet när det gäller bostadsbristen, men det är en pusselbit.
I det område där vi nu befinner oss, Stockholms län, finns det över 30 markrestriktioner som tillsammans gör att det är slut på byggbar mark i länet. I Stockholms län saknas över 120 000 bostäder. Om man vill komma till rätta med det problemet måste man faktiskt erkänna att strandskyddet och andra markrestriktioner utgör ett hinder.
Man måste vara beredd att inte bara prata om att man ska följa utvecklingen utan också vidta åtgärder. En majoritet här i Sveriges riksdag har skickat ett tydligt tillkännagivande till regeringen med uppmaning att återkomma med reformerade strandskyddsregler. Jag förväntar mig att regeringen följer riksdagens vilja. Det är trots allt den ordningen vi har här i vår demokrati.
Jag upprepar min fråga: Har regeringen planer på att återkomma med förändrade regler, eller tycker regeringen och ministern att nuvarande regler är ändamålsenliga och att tillämpningen fungerar bra?
Johan Hultberg (M):
Ministern lyfter vid upprepade tillfällen fram att det ser olika ut i Sverige. Just därför behöver vi se över strandskyddsreglerna på nytt, eftersom de reformer som alliansregeringen gjorde 2009 och 2010 inte har fått de effekter som vi önskade. Vi kan ta en kommun, Arjeplog, som har 8 700 sjöar. Det finns 3 kilometer strand per invånare i den kommunen.
Självklart måste vi öppna upp för möjligheten att låta Arjeplog ta vara på möjligheterna att bygga i strandnära, attraktiva lägen för att utveckla sin kommun. Det finns konkreta förslag från Sveriges Kommuner och Landsting. Det är till exempel att undanta vattendrag och sjöar med lågt skyddsvärde, att kommunerna får större inflytande över dispensärenden och att kravet på att nya hus ska byggas i anslutning till befintlig bebyggelse i glest befolkade kommuner tas bort.
Det är tre konkreta förslag som jag tycker att ministern och regeringen borde ta till sig och ta med i en proposition till riksdagen. Herr talman! För att sammanfatta ministerns svar har regeringen inga planer på att ändra strandsskyddsreglerna och skapa bättre förutsättningar för byggande och utveckling i strandnära områden. Regeringen har heller inga konkreta planer på hur tillämpningen av dagens regelverk ska förbättras, utan man säger bara att man följer frågan och att man nu ska bereda Strandskyddsdelegationens förslag.
Men, herr talman, vi har en majoritet här i riksdagen som har uppmanat regeringen att återkomma med ett förslag till förändrat regelverk. Det behövs. Nu måste regeringen agera - och det skyndsamt. Tack för en bra debatt!
Johan Hultberg (M):
Jag vill inledningsvis tacka Staffan Danielsson som har lyft fram denna oerhört viktiga och svåra frågan till diskussion. Jag vill också, precis som Staffan Danielsson, tacka ministern för ett balanserat svar som ändå ger uttryck för en öppning, såsom jag läser svaret, för att fortsätta diskutera denna mycket viktiga men svåra frågan. Svåra frågor ska vi inte ducka för i den här kammaren.
Svåra frågor ska vi inte sopa under mattan, utan svåra frågor ska vi lyfta upp på bordet, diskutera och vrida och vända på. Jag hoppas därför att ministern vill bidra till en fortsatt diskussion.
Såsom jag läser svaret är ministern ändå öppen för, om inte att tillsätta en parlamentarisk utredning som ska ha i uppdrag att ta fram ett förslag till hur frivillig dödshjälp skulle kunna lagregleras och tillåtas i Sverige, att kanske ändå tillsätta en utredning som tittar just på de etiska frågorna och som ger oss som beslutsfattare ett bättre underlag för att föra den fortsatta diskussionen.
Jag tycker nämligen att det är på sin plats att vi tar denna diskussion ett steg framåt. Detta är ingen partifråga, utan det är just en etisk fråga. Därför valde jag inför denna debatt att ta av min partinål och delta som en enskild ledamot i denna debatt.
Detta är ingenting som handlar om vilken partifärg man har, utan det handlar om etiska avväganden och som jag tycker att vi måste diskutera i större utsträckning och låta utreda. Jag tycker att Staffan Danielsson klarade av argumentationen för frivillig dödshjälp genom att citera Harald Norbelies debattartikel i Dagens Nyheter.
Men en aspekt som möjligtvis inte lyfts fram så mycket i den och i Staffan Danielssons inlägg är att erfarenheterna från Oregon och den lagstiftning som har funnits där i snart 20 år visar att möjligheten till frivillig dödshjälp faktiskt har varit någonting som i någon mening har varit värdefullt i utvecklandet av den palliativa vården.
Att en svårt sjuk patient som är bortom bot och bättring och som lider svårt har vetskap om att han eller hon när som helst kan välja att avsluta sitt lidande och att avsluta sitt liv är någonting som faktiskt bidrar till ökad livskvalitet.
Därför tycker jag att det är viktigt att se frågan om frivillig dödshjälp som en del av den palliativa vården och inte som någonting som står i motsats till en god palliativ sjukvård. Jag stannar där och hoppas att ministern är beredd att tillsätta en utredning som ytterligare går på djupet i de etiska frågorna.
Johan Hultberg (M):
Jag delar ministerns uppfattning att man inte ska göra det enkelt för sig i den här diskussionen och bara tala om ja eller nej till dödshjälp. Men jag tycker ändå, herr talman, att diskussionen måste börja i en principiell diskussion om huruvida jag, ministern och alla individer har rätt till sitt eget liv och således också till sin död.
För mig är det självklart att svaret på den frågan är ja och att man således, som en konsekvens av det ställningstagandet, måste ta ställning för frivillig dödshjälp. När man har gjort det ställningstagandet kommer man in på den svåra diskussionen hur vi ska utforma en sådan lagstiftning. Var går gränserna? Vad ska sjukvården vara skyldig att bistå med? När är beslutet frivilligt?
Hur ska vi hantera patienter som är dementa? Alla dessa oerhört svåra och viktiga avvägningar och gränsdragningar måste vi diskutera noggrant, analysera och utreda. Jag tycker precis som Staffan Danielsson att det finns anledning att titta på de exempel som finns i flera olika länder i världen.
De finns både här i Europa - vi har Luxemburg, Holland, Belgien och Schweiz - och i USA, där allt fler delstater har infört olika former av lagstiftning kring frivillig dödshjälp. Vi kan dra lärdom av erfarenheterna från de länderna, och det tycker jag att det hade varit lämpligt att tillsätta en statlig utredning för. På det sättet får vi fram ett bra underlag för att föra den fortsatta diskussionen.
Precis som Staffan Danielsson nämnde kom ju Statens medicinsk-etiska råd 2008 fram till att man nog faktiskt borde ha en lagstiftning som möjliggör frivillig dödshjälp. Diskussionen måste självfallet fortsätta om exakta gränsdragningar, men för mig är det principiella ställningstagandet enkelt: Ja, varje människa har rätt till en värdig död.
Johan Hultberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag tycker att det är bra om ministern och regeringen delar min och Moderaternas uppfattning att flygets klimatpåverkan bäst påverkas och tacklas genom internationellt samarbete och gemensamma styrmedel, helst globala men annars till exempel EU-gemensamma.
Att vi får på plats styrmedel som minskar det globala flygets klimatpåverkan är mycket angeläget eftersom flygets utsläpp ökar mycket snabbt och bär en allt större del av ansvaret för den globala uppvärmningen. Fortfarande, herr talman, är det framför allt utsläppen från industrin, till exempel från el- och värmeproduktion, som står för klimatutsläppen, men flygets utsläpp blir allt större.
Enligt organisationen Air Transport Action Group, ATAG, orsakade flyget utsläpp på omkring 700 miljoner ton koldioxid 2013. Det motsvarar omkring 2 procent av de globala utsläppen. Men klimatpåverkan från flyget är faktiskt större än så, eftersom förbränning på hög höjd genererar en förstärkt klimateffekt. Det är lite svårt att säga exakt hur stor påverkan är.
Vi vet fortfarande för lite om till exempel hur kväveoxidpartiklar och kondensstrimmor påverkar. Ofta brukar det ändå uppges att flygets klimatpåverkan är ungefär det dubbla jämfört med utsläppen. Redan i dag är flygets klimatpåverkan betydlig, men det som framför allt är oroande är att flygets utsläpp ökar så snabbt.
Enligt prognoser från ICAO, FN:s luftfartsorganisation, kommer det globala flygets utsläpp att öka mellan 300 och 700 procent fram till 2050 jämfört med 2005 års nivå. Det understryker verkligen behovet av att komma fram i förhandlingarna så att vi får på plats bra styrmedel som på allvar gör att vi kan minska de globala utsläppen från flyget.
Det är, precis som ministern lyfter fram i sitt svar, bra att det nu har fattas beslut i miljökommittén i ICAO om en koldioxidstandard som ställer krav på nya flygplan som tas i bruk 2020. Som jag skriver i min interpellation är detta bra, men det är fortfarande helt otillräckligt. Därför frågade jag ministern i min interpellation hur regeringen arbetar för att ICAO vid sin generalförsamling i höst ska kunna fatta beslut om mer kraftfulla förslag.
Ministern gav, herr talman, tyvärr inte riktigt svar på den frågan mer än genom att säga att Sverige är en aktiv part inom ICAO och EU. Men jag undrar hur. Hur konkret arbetar Sverige för att ICAO vid generalförsamlingen i höst ska kunna fatta beslut om ett betydligt mer ambitiöst system än bara regler för nya flygplan? Det räcker inte med en sådan överenskommelse, även om det är välkommet. Herr talman!
Jag vill inledningsvis fråga infrastrukturministern: På exakt vilket vis driver Sverige på för att Sverige och EU ska vara en stark röst i förhandlingarna i ICAO?
Johan Hultberg (M):
Jag tror att det är klokt att man ger de representanter som förhandlar å Sveriges och EU:s vägnar ett ganska öppet mandat. Det är resultatet av förhandlingarna som är det absolut viktigaste. Jag har själv varit på plats på ett par klimatförhandlingar och vet att man inte når framgång genom att ha alltför låsta positioner. Det är ett givande och tagande. Jag delar uppfattningen att det absolut viktigaste är att vi får till stånd ett avtal som gör att vi äntligen kan få styrmedlen för flyget på plats.
De har saknats helt. Det finns till och med internationella överenskommelser om att man inte får beskatta flygbränsle, vilket hade varit det träffsäkraste och bästa sättet att minska flygets klimatpåverkan; man sätter då helt enkelt ett pris på utsläpp. Men nu är vi där vi är, och de här förhandlingarna är mycket viktiga. På samma sätt som det är bra att ge ett öppet mandat i förhandlingarna måste man också ge en tydlig instruktion om att använda EU:s utsläppshandel som ett viktigt verktyg i förhandlingarna.
Jag tycker också att det är oerhört viktigt att Sverige och EU når framgång när det gäller det som ministern nämnde sist i sitt första inlägg, det vill säga att avtalet innehåller skrivningar om att överenskommelsen ska utvärderas och skärpas.
Jag kan tycka att en rimlig modell hade varit att titta på utfallet av klimatförhandlingarna i Paris, där avtalet säger att man vart femte år ska se över ambitionerna som parterna har för att hela tiden försöka ha en process där man skruvar upp ambitionsnivån. Det hoppas jag att Sverige och EU kan driva. Jag ser gärna att ministern kvitterar det.
Det finns sedan 2012 en överenskommelse om att medlemsländerna frivilligt ska inkomma med handlingsplaner till ICAO. Transportstyrelsen inkom å Sveriges vägnar med en sådan i fjol. Jag är nyfiken, herr talman, på att höra vilka åtgärder ministern tycker är viktigast i den handlingsplanen och hur arbetet fortskrider.
Johan Hultberg (M):
Det handlar om att underlätta för bilpooler att parkera, på bekostnad av vanliga bilar. Vi vet att en bilpoolsbil i regel ersätter åtminstone fem vanliga bilar. Således leder det till mindre trängsel här i Stockholm, Göteborg eller Malmö och andra snabbväxande städer såsom min egen, Europas grönaste stad Växjö. Jag tycker att detta är en viktig fråga och någonting som regeringen borde agera på.
Ministern försvarade sig lite i sitt första inlägg med att regeringen inte har haft åtta år på sig att återkomma till riksdagen med en definition. Det är alldeles riktigt. Men regeringen har mycket material på sitt bord, tack vare de initiativ som alliansregeringen tog. Vi vet att FFF-utredningen, Fossilfrihet på väg , innehåller tankar om hur man kan underlätta för just bilpooler. Tyvärr fastnar det ofta på grund av avsaknad av en definition.
Om vi ska kunna gå vidare med att underlätta för parkeringar eller ändra skattereglerna, förmånsbeskattningar och allt möjligt, krävs det en definition för att vi ska kunna veta vilka bilar vi vill underlätta för. Vad som är en bilpoolsbil är, som ministern säger, inte alldeles givet. Därför behövs en definition. Vi ser en snabb utveckling på området, inom delningsekonomin, med Uber och olika former av bildelningstjänster och samåkning.
Var går gränsen mellan en bilpool och att jag och ministern helt enkelt gör upp om att samåka? Det är inte alldeles självklart. Det behövs en definition. Regeringen måste ta ett sådant initiativ. Herr talman! Vi har många bollar i luften. När det gäller skatten var det inte EU som sa till Sverige att höja skatten. Det var regeringens tolkning av statstödsreglerna som gjorde att man lade fram förslag. Den tolkningen var felaktig. Jag är glad över att regeringen kryper till korset och erkänner sitt misstag. Jag kan tyvärr konstatera att det har fått förödande konsekvenser.
Jag uppmanar regeringen att försöka agera mer skyndsamt än att vänta med en skatteförändring till augusti. Vi ser nämligen att drivmedelsmarknaden håller på att kollapsa.
Johan Hultberg (M):
Den här debatten är kanske inte den spänstigaste som åhörarna följer. Det finns en stor enighet i de här frågorna, vilket i grunden är bra. Det handlar om att förbättra beredskapen, och det kanske inte direkt är en partipolitisk fråga.
I dag är det tydligt att ansvaret ligger på verksamhetsutövaren, men i praktiken är det inte alltid utövaren som tar ansvaret. Ministern nämnde att försäkringsbolaget för berörda fartyg nu har stått för en del av kostnaderna, men det är bara just en del. Staterna Sverige och Danmark krävde omkring 180 miljoner, vill jag minnas, och den förlikning som ingicks innebär att försäkringsbolaget betalar omkring 105 miljoner.
Kostnaderna har tyvärr i väldigt stor utsträckning landat i knät på Sveriges skattebetalare, särskilt skattebetalarna i Tjörns kommun, och det är väldigt olyckligt. Det har pågått en utredning i domstol om ansvarsfrågan. Nu har den processen lagts ned på grund av att den internationella åklagarkammaren inte har fått in svar från Belgien och Malta på de förfrågningar man gjort.
Ett medskick till ministern är att han kan försöka driva på lite grann på EU-nivå för att skärpa efterlevnaden av de skyldigheter som åvilar flaggstaten. Nu ser jag att infrastrukturministern kommit in i kammaren, så det kan vara ett medskick också till henne att vi måste säkerställa att flaggstater lever upp till sina åtaganden.
Johan Hultberg (M):
Det är bra att ministern lyfter fram och välkomnar de åtgärder som alliansregeringen gjorde för att underlätta och skapa en bättre och mer effektiv jakt. Men det räcker som sagt inte. Ministern var inne på att den stora utmaningen och det viktigaste vi har att göra är att säkerställa att mer kött når ut på marknaden och att köttet inte fastnar i jägarnas frysboxar.
Många gånger jagar jägarna vildsvin tills den egna boxen är full. När boxen är full slutar de jaga eftersom de enligt lag är förbjudna att sälja kött vidare i småskalig omfattning till sin granne eller kollega. Varför är de det? Jo, för att det, som ministern redogjorde för, kan finnas trikiner i köttet. Herr talman!
Med krav på att man har testat köttet för trikiner och att man har grundläggande kunskap och utbildning i livsmedelshantering, hygien och annat viktigt vore det fullt rimligt att man i begränsad omfattning får lov att sälja vildsvinskött. Jag tror på intet sätt att det slår undan benen för vilthanteringsanläggningarna.
Tvärtom tror jag att om fler konsumenter hade fått smaka vildsvinskött och fått upp ögonen för denna fina råvara hade affären för vilthanteringsanläggningarna blivit bättre och intresset för att jaga vildsvin ökat. Jag beklagar att ministern avfärdar mitt förslag om hur man skulle kunna skapa ökad avsättning och efterfrågan på vildsvinskött.
Jag konstaterar att ministern då också avfärdar ett förslag som är ytterst efterfrågat av Sveriges jägarkår, och det beklagar jag. Vad föreslår ministern i stället? Är svaret "ingenting"? Vad har ministern för förslag för att underlätta för vilthanteringsanläggningarna eller för att göra administrationen av trikinprovtagningen ännu enklare?
Den är redan i dag enkel, och kostnaden är inte särskilt hög - men det finns säkert möjlighet att göra ytterligare. Ministern och regeringen är svaret skyldig. Man avfärdar de förslag som jag och andra har presenterat. Men man kommer inte med så många, om en några, egna förslag och idéer. Herr talman!
När man diskuterar livsmedelssäkerhet och frågan om trikinprover är det viktigt att ställa sig frågan om dagens regler och byråkrati är rimlig. Står den i proportion till den risk som finns? Jag tycker inte det. Ministern sa att det i fjol sköts 90 000 vildsvin. Vet han hur många av dem som bar på trikiner?
I hur många av de djur som sköts hittade man trikiner?