KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Pettersson (S):
Jo, visst är det så, men när det är nödsituationer måste man naturligtvis vidta de åtgärder som behövs. Det var ju en sådan situation i den där stormen när man behövde evakuera ett tåg. Sedan är det tyvärr ofta så att det inte finns någon väg vid sidan av järnvägen som gör att man kan evakuera. Men det är ett annat problem.
Sedan gäller det vad som står i betänkandet. Det ena är en beskrivning av hur det är i andra länder. Det andra knyter an till de bestämmelser som vi har nu. Man kan ju inte sätta upp regler för hur enskilda tjänstemän ska bete sig - det kan man inte göra. Vi sätter nu ett system. Det man tydligt säger är att man ska sänka avgifterna för mindre överträdelser.
De kan skriva förklaringar till varför något har skett och så vidare, och då får de inga avgifter alls. På det sättet är det också en fingervisning om vad som är viktigt att titta på för dem som handlägger frågan. Det är viktigare att titta på dem som begår systematiska överträdelser, de som verkligen är bovarna, om man får uttrycka sig så, i sammanhanget.
För de utnyttjar personalen på ett otillbörligt sätt, och det kan vi inte godkänna. Det är Nina Lundström också med på. Det tycker jag är det viktiga i sammanhanget. Kör- och vilotider är ju inte till för att jäklas med någon, utan de är helt enkelt till för att chaufförer och anställd personal ska ha drägliga arbetsvillkor. Det är jätteviktigt.
Leif Pettersson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga motioner och reservationer. I den förra debatten, om yrkestrafik, överskred jag min talartid betydligt. Den här gången kunde jag kanske ha nöjt mig med att fatta mig kort och bara framföra mina yrkanden, men det skulle ha varit respektlöst både mot kammaren och mot mina meddebattörer, så jag tänkte säga några ord om det här betänkandet också. Fru talman!
Vi behandlar i dag propositionen En ny kategori av taxitrafik och motioner från allmänna motionstiden. Om motionerna har jag inte så mycket att säga - de kanske talar för sig själva - men propositionen hälsar vi däremot med tillfredsställelse.
Under den förra regeringen riktade den dåvarande oppositionen - det vill säga vi socialdemokrater och ytterligare några partier - ett antal tillkännagivanden till regeringen om utredning av just taxifrågorna. Men det hände ingenting.
I slutet av mandatperioden kom visserligen en proposition om taxametrar, redovisningscentraler och prisuppgifter, men det var allt, och det var ganska magert, tyckte vi nog alla. Vi såg inte heller att detta skulle kunna lösa de stora problem som vi uppfattade fanns i taxibranschen.
I kammardebatten hänvisade man då till att frågorna utreddes i Regeringskansliet: Det var bara att sitta och vänta, och sedan skulle allting bli bra. Men hela mandatperioden gick, och initiativen var väldigt få. Det behövdes ett regeringsskifte för att något skulle hända.
Taxiutredningen lämnade sitt slutbetänkande under förra året och det har nu varit ute på remiss, och nu ser vi resultatet. Det är bred uppslutning bakom det som finns i propositionen En ny kategori av taxitrafik .
Visst ger propositionen inte svaret på alla frågor, men den klargör det viktiga: All taxitrafik, även den nya kategorin, ska enkelt kunna kontrolleras av myndigheter, särskilt av Skatteverket. Det är ett stort framsteg som kommer att innebära att det blir svårare att fuska och att konkurrensen i det avseendet kan ske på lika villkor. Det är viktigt.
All taxiverksamhet, oavsett vad den kallas, ska redovisa sina intäkter på ett rättvist och riktigt sätt. Fru talman! Det finns naturligtvis problem inom taxibranschen som vi måste fortsätta att ta itu med. Det viktigaste och kanske också svåraste problemet är den svarttaxiverksamhet som frodas och bedrivs via internet och Facebook.
Här borde alla, även Facebook, hjälpa till. Att kontrollera detta är dock framför allt en polisiär fråga. Via spaning på nätet och tillsammans med Skatteverket borde det vara möjligt att komma åt de flesta som ägnar sig åt sådan verksamhet. Det är i varje fall min uppfattning. Taxifrågor Fru talman!
Eftersom detta är den sista debatten jag kommer att delta i här i kammaren vill jag sluta med att tacka mina partivänner i trafikutskottet, mina motståndare i samma utskott samt vår härliga och duktiga kanslipersonal. Tack ska ni ha för att ni gjort min tid här i riksdagen till den fina tid jag tycker att den har varit! Nu tystnar min stämma från den här talarstolen, men jag kommer inte att tystna helt.
Debatten måste alltid hållas vid liv för demokratins skull. Tack ska ni ha!
Leif Pettersson (S):
Min fråga går till statsrådet Peter Eriksson. Vi har nu en regering som ser hela Sverige och därför har ändrat i målet för bredbandstäckning så att alla människor i Sverige faktiskt omfattas. Vi lämnar inte 1 miljon utanför, som den tidigare regeringen gjorde.
Därför ledde det till viss glädje när Radio Norrbotten i början av veckan rapporterade att det nu bara skulle kosta 5 000 kronor att ansluta sig till bredband. Jag var något skeptisk till uppgiften eftersom vi inte hört talas om detta tidigare riktigt på det sättet. Jag skulle vilja att statsrådet närmare berättar hur det är tänkt med dessa 5 000 kronor.
Detta är ju väldigt viktigt för många människor - de som bor längst ut i Sverige.
Jacob Johnson (V):
Jag får på vägnar av Wiwi-Anne Johansson, som tyvärr är förhindrad att delta i dag, tacka infrastrukturminister Åsa Torstensson för svaret. Åsa Torstensson säger i sitt svar inledningsvis att järnvägen spelar en självklar roll för att transportsektorn ska bidra till minskade utsläpp av koldioxid och andra klimatpåverkande gaser. Jag kan bara instämma i den bedömningen.
Infrastrukturministern argumenterar sedan för ökad konkurrens inom transportsektorn och underförstått för järnvägstrafiken. Vi i Vänsterpartiet delar inte alliansens övertro på konkurrens som avgörande för effektivare, attraktivare och hållbarare transporter. Vi menar att erfarenheterna hittills av konkurrensutsättning av järnvägstrafiken knappast är särskilt goda.
Tvärtom ser vi våra järnvägar som en grundläggande del av samhällets fysiska infrastruktur som vi anser ska ägas och drivas i offentlig regi. Wiwi-Anne Johanssons interpellation handlar också om Bohusbanan och andra hotade järnvägssträckor som är i behov av upprustning och underhåll. Nu senast illustrerades behovet av det skred som före jul förstörde såväl Bohusbanan som E 6:an utanför Munkedal.
Wiwi-Anne Johansson har frågat infrastrukturministern specifikt vad hon avser att göra för att de här banorna ska kunna räddas och utvecklas. I denna del av sitt svar är Åsa Torstensson mycket undvikande. Hon hänvisar till en ny planeringsomgång för transportinfrastrukturen, en kommande proposition, uppdrag till Banverket med mera. Banverket har ju tidigare gått igenom 55 bansträckor som kallas för lågtrafikerade.
Eftersom de medel som staten har anvisat inte räcker har verket flaggat för att 17 järnvägssträckor, däribland Bohusbanan, under en fyraårsperiod kommer att läggas ned på grund av bristande anslag. Även om dessa banor inte alltid används i stor utsträckning i dag är det ett stort resursslöseri att avskaffa redan befintlig infrastruktur. I stället bör vi se värdet i att försöka utnyttja den här infrastrukturen som vi redan har betalat för.
Den största investeringen är redan genomförd i och med att banan finns där. Vi behöver ett ekologiskt hållbart transportsystem, och här utgör järnvägen ett modernt, effektivt och miljövänligt sätt att förflytta både gods och människor. Banverket har också i sin framtidsplan för perioden 2004-2012 redogjort för att det under planperioden saknas 8 miljarder kronor för banunderhåll med mera, och man vill minska tågförseningarna med 50 %.
Vi i Vänsterpartiet har beaktat det i vårt budgetalternativ för 2007 och anslagit nödvändiga medel för det. I sitt svar säger sig Åsa Torstensson inte vara beredd att anslå ytterligare medel, och det oroar mig mycket. Den slutsats som man tyvärr måste dra av ministerns svar är att Bohusbanans sträcka mellan Smedberg och Strömstad kommer att läggas ned med nuvarande regerings politik.
Regeringen har dock naturligtvis chansen att ändra sig. Ni missade chansen att stödja vårt förslag i samband med budgeten för 2007, men ni kan rätta till det misstaget i en tilläggsbudget eller i den kommande vårpropositionen.
Jacob Johnson (V):
Jag uppfattar att Åsa Torstensson i svaret hänvisar till den kommande planen för 2010-2019, att det är då Bohusbanan ska beaktas. Det vill säga att det kommer att dröja tre fyra år innan regeringen lämnar besked. Jag tycker inte att det går att vänta så länge.
Vi har ju en bana som går genom ett befolkat stråk i Bohuslän, som går naturligt mellan orterna. Jag tycker nog att regeringen måste skynda på sitt ställningstagande. Ministern säger också att hon vill skapa förutsättningar för underhåll, men har inte kommit in på den springande punkten och något som Banverket efterlyser, nämligen ett större anslag till Banverket för underhållet.
Jag återupprepar att vi i Vänsterpartiet i vårt budgetalternativ anslog medel just för dessa åtgärder. Jag hoppas avslutningsvis att regeringen kan ta detta till sig och snabbare prioritera de viktiga järnvägstransporterna just av de skäl som ministern själv angav, nämligen både miljöskäl och för att underlätta arbetspendling.
Jacob Johnson (V):
Det står allt tydligare klart att Åsa Torstensson på frågan vad hon kan göra för att det inte ska bli en nedläggning av Bohusbanan och andra hotade järnvägssträckor svarar att hon kan lova en planeringsprocess som tidigast om tre fyra år kan ge besked om Bohusbanan kan investeras för framtiden.
Jag tycker att det är en oacceptabel tidsrymd. Vi blev kritiserade för att vi i tidigare samarbete inte har anslagit tillräckliga medel, men i den senaste budgeten har Vänsterpartiet anslagit tillräckliga medel. Jag tänkte avsluta mitt inlägg med att citera Wiwi-Anne Johansson - jag ersätter ju henne i dag - i hennes interpellation.
Där säger hon: "Bohusbanan ska fungera i det moderna kommunikationssamhället - inte vara en museijärnväg från 1905." Jag är från Uppsala, och där har vi en museijärnväg som man kan åka till Länna med för att bada på sommaren.
Jag hoppas att det inte är det ödet som väntar Bohusbanan utan att regeringen verkligen tar sitt ansvar och tillskjuter medel och instruktioner så att det blir ett livskraftigt, modernt kommunikationsmedel i Bohuslän i framtiden.
Jacob Johnson (V):
Först får jag tacka, å Ulla Anderssons vägnar, för svaret. Hon är tyvärr förhindrad att delta i dag på grund av partiaktivitet i vårt sydligaste län, Skåne. Bakgrunden till den här interpellationen är ju, som finansministern sade, diskussionen i Ekofinrådet den 30 januari om skatteharmonisering.
Det framgår av återrapporten att det tyska ordförandeskapet vill driva på mot en harmonisering av skattepolitiken trots att detta ligger under nationell kompetens och att beslut måste fattas i enhällighet. Av återrapporteringen framgick också bland annat att ett stort antal medlemsstater, bland dem Sverige, framförde tveksamhet eller hade en negativ inställning till denna koordinering av de direkta skatterna.
Det framgick också att finansministern framfört att den nationella aspekten måste respekteras men att Sverige har för avsikt att bidra till det tekniska samarbetet. Ulla Andersson ställde då tre frågor till finansministern. För det första var det vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att resultatet av det tekniska samarbetet av skatteharmoniseringen redovisas öppet och transparent.
För det andra var det vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att Sverige inte ska tvingas in i en skatteharmoniseringsprocess som leder till förlust av intäkter och handlingsutrymme. För det tredje var det på vilket sätt statsrådet avser att informera riksdagen om resultatet av åtgärderna. Jag kommenterar frågorna bakifrån.
Vad gäller svaret på fråga tre, om sättet att informera riksdagen, får jag tillstå att vi under tiden har fått information till EU-nämnden och till berörda utskott enligt det nya arbetssättet, som ju bör vara tillfyllest om man utnyttjar rutinerna på ett tillräckligt sätt.
Beträffande fråga två, om vilka åtgärder som statsrådet avser att vidta för att vi inte ska tvingas in i den här skatteharmoniseringsprocessen, vill jag tolka finansministerns lite glidande svar som att han kommer att utnyttja sin vetorätt om det kommer skatteharmoniseringsförslag.
Jag vill referera till en intervju i Svenska Dagbladet häromdagen i samma fråga. Där säger finansministern: Skatter kan vara hinder för den inre marknaden. Vi måste då naturligtvis också försöka få bort friktioner på den inre marknaden när skattesystemen blir ett sätt att försöka undvika en öppen och klar konkurrens.
Det gäller för oss och de andra medlemsländerna att hitta en bra avvägning mellan den fria rörligheten för till exempel finansiella tjänster och samtidigt säkra våra skatteintäkter. När konflikter uppstår, säger finansministern enligt intervjun, är det viktigt att EU:s domstol i Luxemburg griper in och tolkar fördraget. Detta menar jag öppnar för en glidande inställning till frågan om det nationella självbestämmandet.
Statsrådet har inte svarat på frågan om vad statsrådet avser att vidta för åtgärder när det gäller det tekniska samarbetet. Jag vill att statsrådet i sitt inlägg förtydligar vad som avses med tekniskt samarbete. Finns det inte en risk att det tekniska samarbetet leder till det sluttande planet som successivt innebär ett uppgivande av det nationella självbestämmandet?
Jacob Johnson (V):
Det vore bra om finansministern utvecklade vad det tekniska samarbetet innebär. Efter det här svaret tolkar jag det som att det innebär att vi ska delta i harmoniseringsprocessen och i alla utredningarna tio år framåt. Det är trots allt positivt att finansministern säger att han avvisar en enkel modell, som harmoniseringsprocessen bygger på.
Över huvud taget är det nog klokt att inte tillämpa för många enkla ekonomiska modeller utan använda en hel del sunt förnuft. Sverige har hittills med sitt eget ansvar för skattepolitiken just kunnat göra avvägningar med generösa avskrivningsregler för tung industri.
Historien hittills har visat att Sverige har varit framgångsrikt när det haft ansvaret för skattepolitiken. Jag går tillbaka lite grann till intervjun i Svenska Dagbladet. Den hade rubriken "Makten över skatten är nödvändig".
Jag tolkar det som att finansministerns inställning är att ett nationellt självbestämmande över skatten är nödvändigt, bland annat för att kunna besluta om välfärdssystemets utveckling i respektive land. Det är en principfråga där jag och finansministern är överens.
Däremot är jag orolig när finansministern talar om utredningar, harmonisering, harmoniseringsprocesser och när han hänvisar till att EU-domstolen kanske ska avgöra gränsdragningsfrågor. Den svenska hållningen är, som också Jörgen Johansson sagt här tidigare, försiktigt negativ.
Jag tycker att den ska vara närmare tydligt negativ. Nu finns det krafter inom Svenskt Näringsliv och inom de borgerliga partierna som har en mer positiv inställning till harmonisering. Jag vill uppmana finansministern att inte lyssna på dessa falska sirener från högerkanten utan hålla en stadig kurs för det nationella självbestämmandet över skattepolitiken.
Han kan framöver lita på Vänsterpartiets stöd för den grundläggande principen. Vi kommer också att nagelfara finansministerns agerande i Ekofin i den här frågan. Vi förväntar oss tydliga redovisningar till riksdagens berörda organ också när det gäller innebörden och eventuell utveckling av så kallat tekniskt samarbete för skattefrågorna inom Europeiska unionen.
Jacob Johnson (V):
Först vänder jag mig till Jörgen Johansson. Jag uppfattade trots allt ditt inlägg som att du representerar krafter som står till höger om Moderaterna och finansministern i dagens debatt. Då kanske benämningen högerparti kan vara ganska beskrivande trots allt.
När det gäller enigheten i EU-nämnden är det helt riktigt att i den grundläggande frågan om försvar av det nationella självbestämmandet har jag uppfattat att EU-nämnden är helt enig. Sedan gäller det detaljerna om vad det tekniska samarbetet innebär. Där har vi en oro från Vänsterpartiets sida att det leder oss in i en harmoniseringsprocess som vi inte vill vara med om.
Frågan var vad som avses med det tekniska samarbetet. Finansministern svarar ungefär med: Det är ett utredningsarbete som pågår ett tiotal år. Men i uttrycket tekniskt samarbete ligger också att man börjar tekniskt förändra det praktiska samarbetet.
Man påbörjar ett tekniskt samarbete och en harmoniseringsprocess. Vi menar att vi måste avvakta med det och ta ställning till det först i utredningar och sedan i ett eventuellt ställningstagande. Jag tackar för debatten. Vi kommer att fortsätta att granska finansministerns agerande skarpt och försöka hålla honom kvar i att försvara det svenska självbestämmandet över skattepolitiken.
Jacob Johnson (V):
Jag delar jordbruksministerns beröm av det landsbygdsutvecklingsprogram som Vänsterpartiet har varit med om att ta fram och den nya inriktningen med mer miljöhänsyn i jordbruket. Men det står inte i motsättning till att vi på lång sikt måste vända utvecklingen mot ökande köttkonsumtion, som jag ser det. Jag har bett riksdagens utredningstjänst att titta lite närmare på hur det utvecklar sig i Sverige.
Enligt betänkandet Bilen, biffen, bostaden , som kom för något år sedan, har vår konsumtion av nötkött ökat med 54 procent mellan 1990 och 2005. Det finns liknande siffror från Jordbruksverket som visar att köttkonsumtionen i Sverige har ökat med 23 procent per capita mellan 1996 och 2005.
Det överensstämmer för övrigt ganska väl med Sveriges inträde i EU. Sedan vi gick med i EU dricker vi mer alkohol och äter mer kött. Det är saker som vi måste ifrågasätta av både folkhälsoskäl och miljöskäl. Det finns många andra siffror som illustrerar det ohållbara i en ökande köttkonsumtion. FAO pratar om en fördubbling av köttkonsumtionen. Vi måste minska våra växthusgasutsläpp.
Vi måste värna den biologiska mångfalden. Vi måste ta vara på jordens vattenresurser etcetera. Att producera vegetabilier kräver mellan 0,1 och 0,9 kilowattimmar per kilo, medan kött kräver mellan 5 och 13 kilowattimmar per kilo.
Omräknat efter proteininnehåll är bönor, ärter och soja cirka fyra gånger effektivare än griskött, för att ta ett exempel. Vi måste helt enkelt minska köttkonsumtionen.
Jag tycker att jordbruksministern bör tänka igenom saken ordentligt och komma tillbaka till riksdagen med en handlingsplan för minskad köttkonsumtion - för klimatets skull, för miljöns skull, för våra barnbarns skull och för den internationella rättvisans skull.
Ett handlingsprogram för minskad köttkonsumtion skulle kunna innehålla slopade subventioner, miljöskatt på kött, alternativt miljöavgift på de vegetabilier som används till djuruppfödning, ett nytt miljömål om minskad köttkonsumtion, informationsinsatser om vegetarisk mat, inte minst för skolungdomar och forskning kring alternativa proteinkällor.
Samhället kan också via den offentliga upphandlingen ställa krav på en minskad köttkonsumtion. Jag upprepar: Vi får inte glömma bort att debatten förs mot bakgrund av målet att minska växthusgasutsläppen med 60-80 procent. Det är en enorm utmaning. Alla sektorer måste vara med och bidra, även boskapssektorn.
Det är köttkonsumtionen som driver dagens stora utökning av världens boskapssektor, som svarar för 18 procent av de globala växthusgasutsläppen.
Jacob Johnson (V):
Låt mig avslutningsvis återupprepa att köttkonsumtionen i Sverige på tio år har ökat med 23 procent per capita. Det är dags att vända skutan, både globalt och nationellt. Ett första etappmål skulle kunna vara att minska köttkonsumtionen i Sverige till nivån före EU-inträdet. Vi kunde leva ganska bra då också. Livsmedelspolitiken är en stor koloss som det tar tid att vända.
Jag hoppas att denna debatt har bidragit till att öka medvetenheten om nödvändigheten av en mer miljö- och klimatanpassad livsmedelsförsörjning. Jag får tacka jordbruksministern för debatten. Det må vara att jag inte lyckats övertyga honom i dag, men jag kan lova honom att jag och Vänsterpartiet tänker återkomma i frågan.
Jacob Johnson (V):
Jag är inte riktigt nöjd med Cecilia Malmströms svar vad gäller innehållet i uttrycket "kärnan i det europeiska samarbetet". Det som Cecilia Malmström anför att det innebär, "deltagande, ansvarstagande och förankring" och att vara aktiv, tycker jag är bättre formulerat och täcks in av regeringsförklaringens skrivning om att vara en aktiv och pådrivande kraft i Europeiska unionen.
Jag förstår inte riktigt vad regeringen avser med att tillhöra "kärnan i det europeiska samarbetet". När det sedan gäller frågan om folkomröstning vill jag säga att det i dag finns ett demokratiskt underskott i denna församling genom att vi inte har diskuterat frågan tillräckligt inför valet.
Visserligen är det nu så att förslaget i dess nuvarande form kommer att falla eftersom man i folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna har sagt nej till förslaget. Men det är troligt att det kommer tillbaka, huvudsakligen med många inslag som finns i det vilande förslaget.
Bilden av en riksdag som inte kan anses ha mandat i EU-frågan förstärks av en enkätundersökning som nätverket folkomröstning.nu genomförde innan valet.
De tio första namnen på varje riksdagslista, av ca 290 namn i varje riksdagsparti, tillskrevs och fick tre frågor om konstitutionen: hur kandidaterna ställde sig till folkomröstningen, hur de tänkte rösta i riksdagen om konstitutionen kom upp och vad de ansåg om det rättsliga samvetet.
Av Vänsterpartiets och Miljöpartiets kandidater svarade 40-45 % av de tillfrågade och med ett fåtal undantag i enlighet med partiets officiella inställning. Inom de övriga partierna svarade endast var sjunde av 1 400 tillfrågade. I den absoluta botten låg Socialdemokraterna och Moderaterna.
Det är naturligt med ett visst bortfall, men det nästan totala bortfallet av svar från de stora partierna Socialdemokraterna och Moderaterna måste tolkas som ett avsiktligt agerande för att inte vilja diskutera frågan. De EU-positiva partierna framhåller ofta och gärna vikten av att föra in EU i den politiska debatten, men när deras riksdagskandidater tillfrågas om sin inställning vill eller vågar endast en bråkdel bekänna färg.
De som har kommit in i riksdagen sitter alltså på ett mandat som är synnerligen svagt att besluta i denna fråga. Det beror sannolikt på att de mer EU-kritiska kandidaterna är mer benägna att svara än de EU-positiva. De EU-positiva, som oftast fanns på valbar plats, vet att deras åsikt inte överensstämmer med väljarnas, och de svarar över huvud taget inte.
Mot bakgrund av att EU var en icke-fråga i valrörelsen är det mycket allvarligt om regering och riksdag medverkar till att delar av den fallna konstitutionen antas när väljarna inte gavs någon reell möjlighet att väga in frågan innan de lade sin röst. Du säger själv, Cecilia Malmström, att det är viktigt att förankra EU hos medborgarna. Vore inte en folkomröstning ett väldigt bra sätt att förankra den här frågan hos svenska folket?
Jacob Johnson (V):
Jag ska inte i denna sena timme förlänga debatten så mycket mer. Frågan om folkomröstning och den nya konstitutionen är en fråga som vi har framför oss kanske under hela mandatperioden. Det kanske är först fram mot ordförandeskapstiden, 2009, som det kan bli aktuellt. Jag kommer att återkomma i den här frågan, och Vänsterpartiet kommer att återkomma.
Vi anser, som sagt var, att det föreligger ett demokratiskt underskott och att det här skulle vara ett verkligt sätt att förankra förändringarna i EU. Man överlåter ju ännu mer makt till EU. Vi har frågor om militariseringen av EU och andra väldigt grundläggande saker och menar att detta bör underställas svenska folket i en folkomröstning.