KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Jag trodde möjligen att Tobias Billström efter de veckor som gått skulle ha något mer argument i en debatt om att göra barnkonventionen till svensk lag. Det handlar om att stärka barns rättigheter på bredden. Vi talar om 54 artiklar. Tobias Billström har inte hakat upp sig på en enskild artikel.
Han hakar inte upp sig på första punkten, som talar om vilken rättigheten är, och inte heller andra punkten, som talar om hur rättigheten ska införlivas, alltså genom att man anpassar svensk lagstiftning. Det han hakar upp sig på är den tredje underpunkten, som exemplifierar vilka omvårdnadsformer som kan finnas. Tobias Billström! Ingen enda remissinstans har ens nämnt risken för att vi skulle få kafalah i Sverige.
Det kanske kan vara vettigt att berätta vad det är, för det kanske inte är känt för alla. Det är en form av omvårdnad i länder som har islamisk lag. Där accepterar man inte adoption, utan man har en egen form som är ett slags blandning av fosterhem och familjehem. Ingen remissinstans har påtalat risken för att detta skulle kunna bli del av svensk lag.
I stället är det de 54 artiklarna som uttrycker rättigheter som blir svensk lag. Hur vi sedan gör detta ska fortsätta att transformeras i den svenska lagstiftningen. Men påstå inte att vi genom exemplifiering av omvårdnadsformer skulle införa en ny placeringsform! Jag hade faktiskt väntat mig mer av Moderaterna, som är ett stort parti, och inte minst av Tobias Billström.
Kan det verkligen vara möjligt att riksdagsledamoten inte förstår hur en konvention är uppbyggd? Eller förstår han möjligen inte hur vi stiftar lag i Sverige?
Lena Hallengren (S):
Tack för repliken, Erik Bengtzboe! Budgeten är känd sedan ganska lång tid, så det är både klokt och möjligt att förbereda sig inför de här debatterna. Men det är de facto så, Erik Bengtzboe, att om du lägger ihop utgiftsområdena 15 och 16 och det som ligger på utbildningspolitiken på både utgiftsområde 17 och 25, där det är helt klart relevant, återstår ändå minus 2 miljarder med Moderaternas politik. Det är ett faktum.
Det kan vi möjligen slåss om över en fika, vad vet jag. Jag kan inte låta bli att fråga, trots att det är Erik Bengtzboe som har begärt replik, vad som är skälet till att ta bort satsningen Samverkan för bästa skola? Vad är skälet till att Skolkommissionen inte följs upp i Moderaternas budgetalternativ? På vilket sätt visar man tilltro till och respekt för professionens gedigna kunskap och för det arbete som har bedrivits?
I Skolkommissionens sammanhang har man gjort det tillsammans med huvudmän, med näringsliv och med forskning. Det blir oerhört svårt att föra en politik grundad på vad vi vet och att försöka göra detta på ett långsiktigt sätt om vi inte har någonting att hålla fast vid. Jag må ha varit lite naiv, men jag hade hoppats och trott att Skolkommissionen och dess resonemang skulle vara en utgångspunkt för oss alla, naturligtvis med lite olika infallsvinklar.
Men ni vill alltså drastiskt ta bort pengarna och tycker inte att vi behöver denna typ av tillskott och en annan fördelning som gör att resurserna fördelas efter behov på vad man ändå får säga är ett ganska avancerat sätt.
Lena Hallengren (S):
Det handlar inte om att ge något carte blanche - absolut inte. Men det som i dag finns i budgeten och som också hann remitteras innan den skrevs är ett tillskott till våra skolor och kommuner - inte på basis av ett visst antal elever utan utifrån de förutsättningar som finns som ett av de steg som Skolkommissionen föreslog. Jag tycker att det är väldigt synd att Erik Bengtzboe från Moderaterna så benhårt står fast vid att denna satsning inte behövs.
Jag tror att det vi behöver ta på allvar, på tal om OECD, är just det faktum att ojämlikheten ökar. Vi har absolut haft problem också med våra kunskapsresultat, och vi tar tag i detta. Men ojämlikheten är ingenting vi kan vifta bort, utan det behövs konkreta insatser som har syftet att ge mer jämlika förutsättningar för skolor, lärare och rektorer att lyckas med sitt gemensamma uppdrag.
Jag vill påstå att vi inte gör detta utan Samverkan för bästa skola och utan att verkligen seriöst diskutera Skolkommissionen och fundera över resursfördelningen. Sedan ser jag naturligtvis fram emot att Erik Bengtzboe lämnar över till mig de satsningar som inte går att utläsa av budgeten och inte heller av budgetbetänkandet, som tvärtom visar att Moderaterna lägger mindre än vad regeringen gör.
Jag måste dock säga att jag hade kunnat leva också med detta om Moderaterna också hade bidragit i de områden där det handlar om att göra skolan mer jämlik, för det förtjänar alla elever.
Lena Hallengren (S):
Med all respekt för att vi alla i många avseenden är lekmän är det ändå meningen att vi ska luta oss mot forskning, beprövad erfarenhet, statistik, rapporter och utvärderingar när vi fattar våra beslut. Jag vill gärna understryka detta. Vi kan inte veta allt av egen erfarenhet; det vore en orimlighet. Jag vill inte på något sätt dyka ned i detaljer.
Jag inser att Robert Stenkvist är anmäld för den del som handlar om högre utbildning och att Stefan Jakobsson, som var här, inte finns kvar för möjlighet att ta replik. Men detta är ett samlat utgiftsområde, och jag måste få ställa en fråga som inte handlar om detaljer utan om det sammanhållna. Robert Stenkvist sa i sitt anförande att vårt välstånd är beroende av högre utbildning.
Jag instämmer väl, men med ett väldigt kraftigt tillägg: Det handlar också om skolan i stort och om långsiktighet. Samtidigt föreslår Sverigedemokraterna en asiatisk skolmodell, en helt ny lärarutbildning och dessutom det som jag får ganska ont i magen av att höra: att segregationen inte ens uttrycks förtäckt - man skäms inte ens.
Vi ska ha ett skolsystem med så många olika skolgrupper att det snart inte går att hålla ordning på dem. Vi ska ha särskilda förberedelseskolor för nyanlända. Stökiga elever ska gå i jourskolor. Misstänkta elever ska gå i pliktskolor och yrkeselever på tvååriga gymnasier. Vi ska ha nivågruppering med särskilda betyg för svaga elever redan från årskurs 4. Om Sverigedemokraterna får fortsätta tror jag att dessa grupper kommer att bli allt fler.
Jag undrar hur Sverigedemokraterna tänker när det gäller långsiktighet. Har inte ni sett det som de flesta andra ser? Jag talar om behovet av att mötas i skolan och om att med pedagogisk kompetens och många olika yrkeskategorier ge elever det allra bästa, som de har rätt till.
Lena Hallengren (S):
Det är fruktansvärt att det händer så hemska saker, som till och med blir rättsfall, där elever utsätts för utredningar och kanske blir dömda; det blir påföljder. Det handlar inte minst om allvaret gentemot den som är drabbad. Men jag fascineras av den fantasi som verkar vara obegränsad hos Sverigedemokraterna i fråga om hur den skola ska se ut där dessa elever ska samlas. Jag begriper inte vad Sverigedemokraterna ser framför sig.
Jag ser framför mig en skola som skolar i kriminalitet. Vad blir resultatet av att föra samman dessa elever, som dessutom är misstänkta? Får de väl en påföljd kommer de att få en annan skolgång, kan jag säga. De kommer att få en helt annan situation. Därför behöver nog inte Sverigedemokraterna uppfinna ett alternativ till HVB-hem, till omhändertagande och så vidare. Det finns redan Sis-skolor och så vidare.
Låt mig också komma in på en annan fråga. Jag hoppas att många lyssnar på debatten och inser det orimliga i den politik som Sverigedemokraterna bedriver. Det är fullt möjligt att samla elever som har särskilda behov i olika ämnen vid olika tillfällen. Man kan besöka vilken skola som helst för att se hur det ser ut. Jag vill fråga om något som inte minst Robert Stenkvist själv ofta återkommer till och som handlar om genus och genusteorier. Vi brukar tala om genuspedagoger när vi debatterar förskola och skola.
Detta brukar Sverigedemokraterna inte se på med blida ögon. Vi ska låta barn vara barn. Då undrar jag: På vilket sätt ska vi bryta könsroller? Har Sverigedemokraterna tagit intryck av hela metoo-kampanjen och det faktum att tjejer, flickor och kvinnor inte bara är underordnade och inte bara har halva lönen utan dessutom utsätts för situationer som är oerhört anmärkningsvärda?
Jag undrar om Sverigedemokraterna inte står bakom skollagen, där det sägs att man har ett uppdrag att motverka traditionella könsmönster och att alla som arbetar i förskola och skola ska ge möjlighet för alla barn och elever att pröva och utveckla förmågor och intressen utan begränsningar utifrån kön.
Lena Hallengren (S):
Eftersom det kommer en företrädare för Moderaterna även efter mig tar jag mig friheten att ställa några korta frågor. Det här förvånar mig. Jag vill gärna instämma i det som Anna Ekström tidigare sa. Att göra en överenskommelse över blockgränserna vore det bästa för skolan i den här frågan liksom i många andra, men jag har väldigt svårt att förstå utgångspunkten från borgerligheten, framför allt från Moderaterna.
Varför ska Sverige vara unikt i världen med att tillåta ett vinstuttag? Det är svårt att tolka på annat sätt än att man inte vill driva en skola om man inte får göra vinst och ta ut vinst. Känns det som en rimlig drivkraft för att utbilda våra barn och unga att man vill göra vinst? Det går ju att driva skolor i annan regi utan vinst i övriga världen. Det är bara Sverige som har detta undantag.
Jag undrar också varför man dessutom måste ta ut stora vinster. Det är nämligen så att man får 100 procents skattefinansiering. Vi har inte ett system som innebär att man bara får 70 eller 30 procent och att man ska ta ut resten i avgifter eller skrapa ihop det på annat sätt. Var ligger den stora risk som ett företag tar när det driver en skola i Sverige? Det skulle vara väldigt spännande att få svar på dessa frågor.
Om ingenting görs åt vinsterna utan vi i stället ska garantera att pengarna används klokt genom att skärpa regelverken, delar inte då Ida Drougge och Moderaterna uppfattningen att det kan bli väldigt detaljreglerat och att det kanske inte är den vägen vi ska gå när det gäller svensk skola? Tvärtom ska vi försöka ge frihet till skolan och tillit till skolor att bedriva en verksamhet.
Om vi skulle styra upp skolstorlekar, klasstorlekar, lärarlöner och så vidare kan jag säga att de regelverken skulle bekymra mig väldigt mycket. Det skulle lämnas noll frihet över. Vi borde ta bort en del av misstänkliggörandet.
Lena Hallengren (S):
Maj Karlsson har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att den funktionspolitiska rörelsens röster hörs i det fortsatta utformandet av reformen. Maj Karlsson har också frågat om jag är beredd att komma med ett tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om LSS för att säkerställa intentionen i lagstiftningen och korrigera för de domar som fallit sedan 2007. Svar på interpellationer Den 3 maj beslutade regeringen om ett tilläggsdirektiv till LSS-utredningen. Vi har nu tagit bort de krav på besparingar som tidigare fanns i direktiven.
Förslagen ska inte heller leda till att behovet av anslagna medel ökar jämfört med dagens nivå. Den förändringen gjorde vi för att ge utredaren rätt förutsättningar att fokusera på att skapa en tydlig, stabil och långsiktigt hållbar lagstiftning. Maj Karlsson vill se ett tilläggsdirektiv till LSS-utredningen som ska korrigera för domar sedan 2007 och säkerställa lagens intentioner. Låt mig vara tydlig. Den som har behov av assistans eller annat stöd ska ha rätt till det.
I direktiven till utredningen anges att syftet med uppdraget är att skapa en lagstiftning som främjar jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhället. Lagens intentioner är således utgångspunkten för utredningens helhetsöversyn. Det innebär att utredarens uppdrag redan i dag täcker de frågor Maj Karlsson vill lägga till som tilläggsdirektiv. Precis som Maj Karlsson framhåller kom lagen till i nära samarbete med funktionshindersrörelsen. Det första pilotprojektet för assistans var det independent living-rörelsen, inte staten, som drog igång. När vi nu ska modernisera lagen behöver vi kroka arm igen.
Den dialogen utlovade jag redan min första dag som minister, och den dialogen har jag också inlett. För mig är det självklart att regeringen ska samarbeta med dem som närmast berörs av reformen. Det handlar om transparens och om kvalitetssäkring. Funktionshindersrörelsen finns med i LSS-utredningens referens och expertgrupp och kommer självfallet att vara remissinstans till betänkandet när det kommer. Min bedömning är att vi kommer att behöva en ambitiös dialog om det här för att kunna presentera förslag på en bättre lagstiftning.
Jag kommer också att säkerställa att frågan om den reformerade lagstiftningen ligger högt på agendan vid alla våra samtalsforum, såsom sakråd och funktionshindersdelegation. Lagen om stöd och service är en grundbult i vår välfärd, en rättighetslag som har inneburit ökad frihet och självständighet för många människor. Vi behöver modernisera lagen så att den fungerar bättre, så att den blir förutsägbar för dem som behöver den och så att den leder till de högt uppsatta målen om självständighet och delaktighet. Den nya lagstiftningen ska vara långsiktigt hållbar och kostnadsmässigt effektiv.
Inget annat duger; det har jag varit tydlig med sedan jag tillträdde som minister.
Lena Hallengren (S):
Utredningen har, som jag sa i mitt svar och som Maj Karlsson tydligt utläste, inte något uttalat uppdrag att särskilt korrigera för enskilda domar. Jag ska försöka förklara varför. Intentionen med LSS-utredningen är att åstadkomma en förstärkt kvalitet, en ökad jämlikhet och en förutsägbarhet i fråga om LSS-insatser som finns och som ingår i dagens lagstiftning.
Om jämlika levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet ska främjas är det lagens intention, och det är detta som utredaren ska återkomma med. Att begränsa det till att handla om enskilda domar som det ska korrigeras för vill vi inte göra, men det finns absolut ingenting som hindrar utredaren från att redan i betänkandet korrigera för domar där man anser att det behövs utifrån vad lagens intentioner är. Men jag vill ändå understryka att om vi ska lyckas måste utredaren ha ett brett mandat att åstadkomma det som är lagens intentioner.
Vi har ingen ambition att begränsa utredarens uppdrag. Jag vill verkligen understryka att utredaren har ett stort och ett fritt mandat att åstadkomma en lagstiftning som gör att vi säkerställer lagens intentioner. Det är gott nog med ett stort engagemang från både Maj Karlsson och många andra i denna kammare och i funktionshindersrörelsen. Men det kommer att krävas mycket jobb och ett stort ansvar när utredaren väl kommer med sitt betänkande.
Då ska vi tillsammans lyckas se till att vi har en lagstiftning som svarar mot både de intentioner som då fanns och de utmaningar som vi har sett under tiden. Jag vill gärna ta tillfället i akt att understryka att vi redan under förra mandatperioden såg att det kom domar som kom att förändra i assistansen på ett sätt som, om jag ska vara lite personlig, jag upplevde som oerhört frustrerande när jag då satt i socialutskottet. När den dåvarande regeringen kallades till utskottet hade vi en bra diskussion.
Många kände sig ganska tveksamma. Men jag kan konstatera att den gemensamma upprördheten från utskottet då inte ledde till några som helst initiativ. Det hade förstås underlättat om utredningen redan då hade tillsatts. Då hade vi förmodligen inte stått där vi står i dag. Nu finns det en utredning som har ett brett mandat, och jag ser mycket fram emot utredarens förslag så att vi kan ta detta vidare. Jag är också glad att det nu inte görs några tvåårsomprövningar fram till att vi har en ny lagstiftning.
Lena Hallengren (S):
Jag vill också tacka Maj Karlsson både för frågan och för tonen i debatten. Vi vet ju alla hur svårt det kommer att vara de kommande månaderna inför valet. En sak är de diskussioner vi kan föra i små kretsar, men det är svårare att föra en god diskussion och dialog i riksdagen, i medierna och så vidare.
Jag har i alla fall en egen ambition att bidra till ett tonläge som gör att vi inte skickar några andra signaler, för det är klart att alla de som har behov av LSS och assistans lyssnar och också hör om det verkar finnas en väg framåt eller om frågan används som ett slagträ i debatten.
Jag tänker själv göra mitt allra bästa för att bidra till att vi har en god samtalston, och jag hoppas och tror att vi kan påbörja ett arbete som innebär att vi söker politiskt breda lösningar på en svår och viktig framtidsfråga.
Lena Hallengren (S):
Det vilar ett stort ansvar på Tobias Billström och Moderaterna, som så kraftigt missleder i en debatt som handlar om att göra barnkonventionen till lag och se till att barns rättigheter ytterligare stärks.
Jag har stor respekt för att man åberopar remissinstanser som har synpunkter som delas av ens eget parti, men att stå och missleda och påstå att man skulle kunna plocka bort vissa ord eller vissa meningar ur en konvention som vi ratificerade för 30 år sedan tycker jag är ganska absurt. "Ett barn som tillfälligt eller varaktigt berövats sin familjemiljö eller som för sitt eget bästa inte kan tillåtas stanna kvar i denna miljö skall ha rätt till särskilt skydd och bistånd från statens sida."
Det är det som svensk lagstiftning redan i dag reglerar genom socialtjänstlagstiftningen. Det kan vara genom familjehem, adoptioner eller till och med omhändertagande. Den rättigheten innebär inte ett krav på att införa nya placeringsformer i Sverige. Vi har redan detaljerade bestämmelser för att säkerställa alternativen för placering av barn enligt vår nationella lagstiftning.
Jag tycker att det är starka anklagelser som Tobias Billström riktar mot samtliga barnrättsorganisationer - att de skulle vilja införa någon form av islamisk rätt. Jag tycker att det snarare svarar mot en debatt där det känns att det inte är långt kvar till valet. Jag hoppas att debatten den 13 juni blir mer saklig och mer seriös och att vi då inte blandar ihop äpplen och päron på det sätt som Tobias Billström gör nu. Barnkonventionen ska inkorporeras i svensk lagstiftning. Det anser regeringen och sannolikt också en majoritet av Sveriges riksdag.
Men det innebär inte att vi inför några nya placeringsformer. Kom inte och låtsas som det!
Lena Hallengren (S):
Sverige var 1990 ett av de första länderna i världen som ratificerade barnkonventionen. Jag tycker att det hedrar Sverige, inte bara att vi ratificerat en konvention utan också att vi bedriver ett framgångsrikt barnrättsarbete både nationellt och internationellt. Flera av de nordiska länder vi brukar jämföra oss med och många länder i övriga Europa har också gjort barnkonventionen till lag vid sidan av en fortsatt transformering.
Vi ska hela tiden arbeta med att den svenska lagstiftningen på allra bästa sätt möter upp de konventioner som finns, men för att se till att vi når hela vägen fram ska vi också göra barnkonventionen till lag. Jag är väldigt stolt över att vi nästa vecka förmodligen inte bara kommer att debattera utan också besluta att barnkonventionen blir lag.
Jag hoppas att vi då kommer att ha en debatt och en diskussion där vi talar om barnens rätt - hur viktigt det är att barns perspektiv kommer fram - och att vi talar om vilka rättigheter som garanteras i och med att barnkonventionen blir lag. Vi kommer inte att införa några nya placeringsformer, Tobias Billström. Du känner mycket väl till detta, men vi får väl ägna ytterligare ett tillfälle åt att försöka reda ut det. Det är helt klart så att de placeringsformer vi har valt i Sverige är instiftade av Sveriges riksdag.
Finns det någon i Sveriges riksdag som vill införa nya placeringsformer, vilket jag aldrig har hört talas om, får den frågan också prövas av Sveriges riksdag.
Lena Hallengren (S):
Jag vill verkligen säga tack, Erik Slottner, för denna interpellation. Detta är ett av tillfällena att belysa vikten av något som verkligen är ett problem och en utmaning i samhället. Jag vill bara lite kort nämna statistik som jag själv har tagit del av. När Brottsförebyggande rådet gjorde en nationell trygghetsundersökning 2016 uppgav 3 procent av männen i åldrarna 16-79 att de blivit utsatta för misshandel av närstående.
Motsvarande siffra för kvinnor i samma åldersgrupp var 40 procent. Våld mot män i nära relationer är också mer sällan grovt och upprepat. Det betyder inte att det aldrig är det, men det är mer sällan. Socialstyrelsen utreder regelbundet vissa fall av dödligt våld mot vuxna i nära relationer. Av sammanlagt 52 brottsoffer 2012-2017 var 49 kvinnor och 3 män.
Jag säger absolut inte detta för att negligera den enskilda individ som drabbas, oavsett om det är en man eller en kvinna, men det är lite grann förklaringen till rubriken och till att den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor heter som den gör. Som jag nämnde i mitt svar är dock mäns våld mot kvinnor en omskrivning av våld i nära relationer. Det har varit en ambition från regeringens sida att tydliggöra vad det mycket ofta handlar om.
Det har tidigare funnits en kritik mot att vi lite grann döljer det faktum att män använder våld i nära relationer som ett maktmedel, väldigt ofta mot kvinnor. När det gäller tjej- och kvinnojourer är det, som jag sa, 14 procent som också tar emot män. Dilemmat och det som jag fick anledning att särskilt sätta mig in i efter Erik Slottners fråga är hur många jourer vi har som bara vänder sig till män. Vi kunde faktiskt inte hitta några sådana jourer.
Detta handlar också om att stimulera, uppmuntra och se till att det finns incitament för i detta fall organisationer, om jourer ska drivas ideellt. Kommunerna har alltid ett ansvar för brottsoffer, oavsett om brottsoffret är en man eller en kvinna och oavsett om det finns en ideell kvinnojour på plats eller inte.
Men de ideella kvinnojourerna arbetar sedan decennier för att möta alla de kvinnor med barn som utsätts för våld, väldigt ofta av män i en relation. Återigen: Det finns resurser att söka för ideella organisationer som vill driva eller möjligen utöka en jourverksamhet för män.
Jag skulle se positivt på att detta utvecklas. Men under den tid vi väntar är det också positivt att vi har tjej- och kvinnojourer som ser till att ta ett ansvar oavsett om det är en man eller en kvinna som drabbas av våld i en nära relation.