KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Jag ska kanske börja i en annan ända. De tidigare reglerna för deltidsstämpling gjorde ju att det i extremfallet gick att deltidsstämpla i upp till 18 år. Det är klart att det inte var bra. Arbetslöshetsförsäkringen är tänkt att vara en omställningsförsäkring. Men med den tidigare konstruktionen var det inte längre det utan något slags evig utfyllnad för deltidsarbetslösheten. Nu kan arbetsgivarna inte ducka längre.
Det går inte att låta bli att organisera sitt arbete på ett sådant sätt att man skjuter över kostnader till skattebetalarna eller a-kassorna, utan nu måste man organisera om det. Det är precis det som sker. Deltidsarbetslösheten sjunker kraftigt i kommunerna. Och sedan vi aviserade dessa regler har deltidsarbetslösheten sjunkit med en femtedel. Det är den största sänkningen av deltidsarbetslösheten som vi har sett så länge jag kan se av statistiken.
Jag vill också påminna om att även Socialdemokraterna ville begränsa möjligheterna till deltidsstämpling. Det hörde vi bland andra Peter Eriksson säga här i kammaren för något år sedan. Socialdemokraterna gjorde också det under 80- och 90-talen. Det var 150, 100 och till med 50 dagar som begränsningen gällde för något decennium sedan. Jag kan naturligtvis inte kommentera det enskilda fall som Jennie Nilsson tar upp, och jag kan inte heller utesluta att det finns den typen av konstigheter i systemet.
Det erkänner jag glatt. Men vad jag kan erkänna är att vi naturligtvis hela tiden ser över det regelverk som finns just för att försöka undvika den här sortens exempel som Jennie Nilsson anför. Vi vill naturligtvis ha ett system som främjar arbete och som främjar en återgång till arbete. Vi ska försöka ta till vara alla försök att komma tillbaka till arbete. Detta är komplexa system.
Jag är ödmjuk inför svårigheterna att konstruera det perfekta eller det hundraprocentigt felfria systemet. Men jag är också ödmjuk nog att säga att om vi upptäcker fel som går att rätta till ska vi försöka göra det. I grunden är det arbetslinjen som vi fokuserar på. Allas möjligheter och intresse att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden ska främjas.
Sven Otto Littorin (M):
Jag läser regelbundet Kommunalarbetaren och chattar också med tidningens läsare. För att återgå till interpellationen tog Jennie Nilsson i sitt andra inlägg upp lagstiftning som modell för att komma åt problemet med ofrivillig deltidsarbetslöshet. Problemet är att det riskerar att bli inte en rätt till heltid utan en rätt till nolltid.
Det är vad en förkrossande majoritet bland remissinstanserna också sade i remissförfarandet i samband med att det förslaget väcktes av den förra regeringen. TCO, Saco och Ams var emot. LO har ändrat inställning och är också numera emot. Det sättet att försöka komma till rätta med ofrivillig deltidsarbetslöshet måste vara fel väg att gå.
Huvudorsaken till att vi gjorde förändringarna, alltså begränsningarna av deltidsstämplingen, var just att komma till rätta med arbetsgivarnas överskyffling, eller vad man ska kalla det, av sin oförmåga att hantera organiserandet av det egna arbetet till a-kassorna och skattebetalarna. Det var så det i praktiken gick till. I stället för att organisera sig på så sätt att man erbjöd heltid till dem som ville ha det lät man folk gå och deltidsstämpla i upp till 18 år.
Nu kan man inte komma undan med det, och därför ser vi det som också Sveriges Kommuner och Landsting sagt i flera intervjuer, nämligen att de nya reglerna lett till att kommunerna nu omorganiserar sig just för att kunna erbjuda heltider till dem som vill ha det. Det måste vara själva huvudsyftet med hela förändringen. Ingen ska behöva vara ofrivilligt deltidsarbetslös. Om regelverket behöver förändras är jag ödmjuk nog att säga att vi i så fall ska se över det och naturligtvis göra de förbättringar som behövs. Men återigen, det finns inte ett perfekt system.
Vi hade sett liknande problem om den deltidsbegränsning genomförts som Socialdemokraterna föreslog i budgetarbetet under förra mandatperioden.
Sven Otto Littorin (M):
Först och främst vill jag tacka för interpellationen, för om det finns några tveksamheter om tiden är det här ett bra sätt att klargöra vad som gäller tidsmässigt. Jag skulle gärna berätta mer för Jennie Nilsson och för dem som lyssnar på debatten eller läser protokollet, men, som sagt, vi håller just nu på att arbeta intensivt med detta.
Vi har även partssamråd med parterna på arbetsmarknaden och andra intresserade för att kunna lägga fram ett förslag som jag räknar med kommer i budgeten i höst och som tydligare definierar innehållet. Jennie Nilsson har helt rätt. Det här är en riktigt svår utmaning, och den har vi brottats med - höll jag på att säga - oavsett regering och oavsett land. Vad gör vi med personer som har väldigt svag förankring och väldigt lång tid i utanförskap?
Ofta, eller åtminstone inte sällan, vet vi att det är en kombination av olika problembilder som ligger bakom. Det är inte bara, om jag får säga så, långtidsarbetslöshet, utan det kan också vara annat: psykosocial ohälsa, alkoholproblem, sjukdom eller vad det nu kan vara.
Då gäller det att man, precis som Jennie Nilsson säger, hittar olika typer av åtgärder, varaktig samhällsnyttig sysselsättning, som så lite som möjligt har inlåsningseffekter, som tar erfarenheter från andra länder och försöker hitta en framkomlig väg som gör att man i den bästa av världar även därur finner en väg tillbaka till ett normalt arbete. Jag vet att Jennie Nilsson och jag delar den uppfattningen. Men det är som sagt svårt.
När man åker runt och pratar med andra länder - jag pratar inte bara om Laval med de andra medlemsstaterna i Europeiska unionen, utan också om den här målgruppen - inser man att vi har precis samma typ av problem när det gäller personer som befinner sig i långvarigt utanförskap. Hur gör man? På vilket sätt kan man arbeta för att de också ska finnas med på arbetsmarknaden och ha möjlighet att komma tillbaka till en ordinarie anställning?
Jag hoppas att vi kan fortsätta den debatten efter det att vi har presenterat det förslag som vi förhoppningsvis kommer att lägga fram i budgeten i höst.
Sven Otto Littorin (M):
Jag tackar för Jennie Nilssons engagemang i min arbetsmiljö. Men det ska säkert gå bra! Jag ser fram emot Jennie Nilssons interpellationer i det här ämnet framöver. Jag vill jättegärna debattera den här frågan mer och också i den mån det går försöka hitta ett konstruktivt samarbete. Det vore väldigt bra. Det här problemet känner ingen partifärg. Det finns där, och vi måste på olika sätt hantera det. Jag ska för en gångs skull säga något positivt om socialdemokratin och socialdemokratisk politik.
Jag ser en öppning i jobbrådslaget och i debatter i övrigt när det gäller det här området. Jag skulle väldigt gärna föra och ser fram emot en intressant och framåtsyftande diskussion och debatt om detta. Vi kommer alla att ha det här problemet oavsett om vi sitter i regering eller i opposition. Därför håller jag med Jennie Nilsson om att det vore bra att ha en uthållig lösning som håller över mandatperioder och eventuella regeringsskiften, även om jag personligen hoppas att det dröjer länge än. Tack, snälla Jennie Nilsson, för en god debatt, och glad sommar!
Oj, det kanske inte var slut än!
Sven Otto Littorin (M):
Om inte Patrik Björck litar på mitt ord kan han lita på våra handlingar. Vi gör det enklare och billigare att anställa; vi har inte gjort det enklare att sparka. Låt mig säga som så många gånger förr: Det var en borgerlig regering som i maj 1928 införde kollektivavtalslagen i strid mot Socialdemokraterna. Vi gjorde det för att vi skulle få en arbetsmarknadsmodell kännetecknad av arbetsfred, förutsägbarhet och ordning och reda. Det är precis det som det har lett till. Vi har förhållandevis få konflikter.
Vi har arbetsfred under avtalsperioderna - någonting som mina kolleger i EU är väldigt avundsjuka på. Vi har i övrigt en lagstiftning som man kan ha synpunkter på om den är för omfattande eller fram och tillbaka, men jag konstaterar att LAS är dispositiv. Det går att förhandla fram separata lösningar i avtal. Konspirationsteoretikerna hakar på den här meningen: Framför allt bör större hänsyn tas till de små och medelstora företagen. Låt mig förklara vad jag menar.
Jag vill inte ha mer eller ny lagstiftning, men jag måste väl ändå kunna ha en synpunkt. Om småföretagens organisationer säger att de upplever en snedbalans och om man upplever att man i bemötande, förhandlingar och uppträdande känner att det inte står rätt till måste väl jag kunna säga att jag förutsätter att man, när man sitter i förhandlingar om ett nytt huvudavtal, tar hänsyn till småföretagens upplevda snedbalans i de delarna och att det är något som man måste kunna diskutera.
Jag säger inte att det blir en ny lagstiftning, men jag uppmanar parterna att lyssna på vad småföretagen säger i det här avseendet. Om parterna vill värna den svenska modellen kan inte man göra så att den ena sidan, i det här fallet småföretagen, känner sig totalt överkörda, utan då måste man hitta en lösning som innebär att man har en bättre förhandlingsteknik till exempel.
Det har jag också noterat att Wanja Lundby-Wedin själv säger om ingången i de här förhandlingarna, och det gläder mig väldigt mycket. Det finns en och annan som undrar om det inte är besvärligt att sitta i en regering med Maud Olofsson. Det är verkligen inte besvärligt. Det är tvärtom väldigt roligt. Vi har bra och spännande diskussioner och gör mycket för att underlätta för småföretag att anställa till exempel.
Däremot måste det vara betydligt mer besvärligt att som Socialdemokraterna alla gånger vara beroende av miljöpartisterna som inte gillar tillväxt eller kommunisterna som inte gillar marknadsekonomi eller företagsamhet över huvud taget. Om man menar allvar med en jobblinje måste just det beroendet vara oerhört mycket mer besvärligt.
Sven Otto Littorin (M):
Det är jag som är Sven Otto. Det är jag som är arbetsmarknadsminister. Det är jag som bereder de här frågorna, och det är jag som lägger förslagen till riksdagen. Det pågår inga diskussioner om att försämra LAS, som Patrik Björck efterfrågar. Jag vill lämna ett rakt besked om det. Men låt mig påminna om att allt inom arbetsrättsområdet inte är lagstiftning. Det är klart att vi som olika partier eller olika företrädare förbehåller oss rätten att ha synpunkter även på sådant som inte är lagstiftning.
Det är klart att vi skulle önska att de huvudavtalsförhandlingar som pågår går i lås. Det är klart att vi skulle önska att de synpunkter som småföretagen för fram eller de synpunkter som Eva-Lena Jansson ger uttryck för kommer upp på bordet i de huvudavtalsförhandlingar som nu pågår.
Det är klart att vi skulle vilja se till att ett nytt huvudavtal har en bredare förankring och ett bredare förtroende så att den svenska modellen får en bredare förankring i framtiden än vad den kanske har i dag. Det är klart att jag sätter stor tilltro till de här huvudavtalsförhandlingarna. Jag vet att det finns synpunkter från både den ena sidan och den andra.
Jag pratar till exempel gärna om omställningsförsäkringar, och jag vet att det gör man också från den ena sidan. Den andra sidan pratar gärna om att hitta nya former för konfliktlösning. En del pratar om konfliktreglerna i sig. Jag ska inte ha någon synpunkt på utfallet av de här huvudavtalsförhandlingarna, men jag välkomnar att de pågår.
Jag vill gärna se till att det blir en så bra och bred diskussion som möjligt och att parterna kommer fram med ett nytt huvudavtal som hanterar en del av de problem som vi nu har diskuterat.
Sven Otto Littorin (M):
Eva-Lena Jansson har ställt följande frågor till mig: 1. Om jag avser att vidta åtgärder för att arbetsgivarnas ansvar för ett aktivt arbetsmiljöarbete skärps. 2. Om jag avser att vidta åtgärder för att införa hårdare straffsanktioner mot arbetsgivare som inte bedriver ett aktivt arbetsmiljöarbete. Eva-Lena Jansson nämner också det svenska sjukförsäkringssystemet. Eftersom jag ansvarar för arbetsmarknads- och arbetsmiljöfrågorna begränsar jag mitt svar till de områdena. Jag har i ett antal interpellations- och frågesvar redovisat de åtgärder som vidtagits på arbetsmiljöområdet och skälen för dem samt det arbete som pågår med att utforma den framtida arbetsmiljöpolitiken.
Jag hänvisar återigen till detta arbete. Vilka konkreta åtgärder som ska göras återkommer jag och regeringen till. Ansvarsreglerna i arbetsmiljölagen innebär att den som bryter mot ett föreläggande eller ett förbud som meddelats av Arbetsmiljöverket kan dömas till böter eller fängelse i högst ett år. Det finns också bestämmelser om direkta straffpåföljder, till exempel vid överträdelse av vissa föreskrifter utfärdade av Arbetsmiljöverket.
I brottsbalken finns bestämmelser om arbetsmiljöbrott vilka innebär att om någon vållat annans död, vållat kroppsskada eller sjukdom eller framkallat fara för annan genom att åsidosätta vad som ålegat honom i enlighet med arbetsmiljölagen kan dömas för arbetsmiljöbrott till böter eller fängelse i högst sex år. Bestämmelsen om arbetsmiljöbrott omfattar även överträdelse av arbetsmiljöförordningen och föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen och förordningen. Jag ser för närvarande inte något behov av att införa hårdare straffsanktioner.
Sven Otto Littorin (M):
Svaret på den frågan är: Jo, det gör det säkert. Vi vet att arbetsmiljörelaterad ohälsa kostar 50 miljarder per år. Vi vet att ett knappt åttiotal personer per år dör på arbetet i Sverige. Det är orimligt. Det är alldeles för mycket. Det är någonting vi måste göra något åt. Tyvärr har socialdemokratisk arbetsmiljöpolitik bara handlat om resurser till Arbetsmiljöverket och anslag till Arbetsmiljöverket och inte om så mycket mer än det. Det beklagar jag.
Nu håller vi tillsammans med parterna på arbetsmarknaden, forskare och andra intresserade på att utarbeta en ny nationell arbetsmiljöstrategi. Grunden för den är att försöka koppla ihop arbetsmiljöfrågorna med jobbpolitiken på ett mycket tydligare sätt. Enligt min mening räcker det inte med lagar, regler och inspektioner. Det måste också till någonting mer.
Det kan inte bara vara ett golv i arbetsmiljöpolitiken, utan vi måste också ha olika typer av riktningar, incitament och stöd som leder till att fler lyfter sig över golvet och upp till något annat. Här finns det till exempel erfarenheter från Danmark som visar på hur en positivt laddad arbetsmiljöpolitik kan leda till att fler kan gå till jobbet glada och i full förtröstan över att inte behöva skadas eller råka illa ut på arbetet.
De kan också gå hem vid dagens slut, nöjda och glada och friska. Det är ditåt vi måste sträva. Allt det som jag nu tar upp och det som Eva-Lena Jansson tar upp i sin interpellation tittar vi på och återkommer till i den nationella arbetsmiljöstrategi som nu är under utarbetande.
Sven Otto Littorin (M):
Jag välkomnar Eva-Lena Janssons engagemang, och jag hoppas nu att hon deltar inte bara i debatten om Arbetsmiljöverkets ramanslag utan också i utvecklingen av den nya arbetsmiljöstrategin. Det finns goda tillfällen och har funnits goda tillfällen vid seminarier, i samtal och i olika rundabordsdiskussioner, och jag välkomnar Eva-Lena Janssons deltagande i detta så att vi får en så bra arbetsmiljöstrategi som möjligt framöver. Det är den vi nu håller på att arbeta med.
Sven Otto Littorin (M):
Jag blir lite bekymrad, för det är på något sätt som om arbetsgivarna alltid är onda i Socialdemokraternas ögon. Jag ser det inte så. Det finns ruttna äpplen i korgen. Vi ska naturligtvis ha en ordentlig strafflagstiftning som tar hand om dem och som ser till att gardera mot dem. Men det räcker inte med golvet i arbetsmiljölagstiftningen. Vi måste också ha morötter som gör att vi visar för dem som inte riktigt har begripit det än att det är en god idé att ha och erbjuda sina medarbetare en god arbetsmiljö. Som arbetsgivare tjänar man på det.
Hur vi ska göra det är precis vad vi nu sitter och arbetar med tillsammans med parterna, forskare och andra som är intresserade av den frågan, för att ha en ny arbetsmiljöstrategi som inte bara ser arbetsgivarna som skurkar utan som åtminstone potentiella good guys , om man gör saker och ting på rätt sätt. Skurkarna ska vi klämma åt, men vi ska också se till att vi får lite drag i arbetsmiljöpolitiken, så att vi får fler som höjer sig över golvet i den lagstiftning som vi har.
Slutligen vill jag tacka alla interpellanter, talmännen, medarbetarna här i kammaren och på andra håll, alla lyssnare, meddebattörer och vad det nu är för en fantastiskt spännande dag och många trevliga och roliga debatter som vi har haft. Jag tror att det blir 178 stycken hittills. Som jag har sagt tidigare: Vid 200 blir det tårta igen, och jag lovar att bjuda också talmännen med medarbetare på tårta på departementet vid 200.
Med den här takten är vi väl där redan i september, skulle jag tippa! Tack snälla ni, och en glad sommar!
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck har frågat mig om jag avser att följa upp effekterna av den försämring av beräkningsgrunden för normalarbetstiden som gjorts i arbetslöshetsförsäkringen. Patrik Björck! Jag vill börja med att säga att denna förändring är en del i den reformering av arbetslöshetsförsäkringen som syftar till att göra det mer lönsamt att arbeta. Förändringen syftar också till att tydliggöra arbetslöshetsförsäkringens roll som omställningsförsäkring.
Genom att beräkningsgrunden för normalarbetstiden har ändrats får den som arbetat i liten omfattning under den senaste tolvmånadersperioden och sedan blir arbetslös lägre arbetslöshetsersättning än tidigare. Grundtanken med förändringen är att det är individens stadigvarande inkomst som ska återspeglas i nivån på arbetslöshetsersättningen. Jag anser att det är rimligt att det krävs tolv månaders arbete på heltid för att få det maximala inkomstskyddet i arbetslöshetsförsäkringen. Det är en del av arbetslinjen, som den här regeringen konsekvent förordar.
Min uppfattning är att arbetslöshetsförsäkringen tidigare haft för liten koppling till arbete och att detta bidragit till att människor blivit inlåsta i arbetslöshet innan de ens hunnit få en stadigvarande förankring på arbetsmarknaden. Jag vill också poängtera att förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen är en del i ett större reformpaket som syftar till att påverka både utbudet av och efterfrågan på arbetskraft.
Jag är övertygad om att de personer som får en lägre arbetslöshetsersättning på grund av de nya reglerna framför allt har nytta av en politik som ökar deras sannolikhet att få arbete. De sammantagna resultaten av politiken går redan att avläsa i statistiken. Både arbetslösheten och utanförskapet har minskat sedan regeringsskiftet. Regeringen kommer att mer ingående utvärdera vilka effekter förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen har fått när det förflutit längre tid efter genomförandet.
Sven Otto Littorin (M):
"Två diametralt olika åsikter" säger Patrik Björck. Det är helt korrekt. Patrik Björck står konsekvent för höga ersättningsnivåer och konsekvent för en politik som inte tar upp frågan om nya jobb, var de ska komma, hur de ska växa fram, vilka villkor som krävs och hur vi ska få folk tillbaka i arbete. Patrik Björck står konsekvent för tolv års misslyckad arbetspolitik och vill fortsätta den. Jag säger ungefär som Gunnar Hökmark: Om man gör som man har gjort kommer det att gå som det har gått. Det är precis så det är.
Patrik Björck vill tillbaka till en misslyckad jobbpolitik. Vi vill inte det. Vi värnar arbetslöshetsförsäkringen som en omställningsförsäkring. Vi instämmer i den uppfattning som Erik Åsbrink uttryckte på LO:s seminarium i början av november. Han konstaterade att det inte går att bara säga att vi vill ha bättre jobb och därför säger nej till de dåliga nya jobben. Han menar att en höjd a-kasseersättning måste kopplas ihop med hårda krav på de arbetslösa.
Det måste enligt honom tydligt markeras att a-kassan inte är en yrkesförsäkring och inte ger möjlighet till livslång försörjning för dem som inte vill byta yrke eller flytta. Dessa uppgifter har hämtats ur Kommunalarbetarens utgåva den 8 november. Det är tur att en före detta minister lite grann kommit till insikt om en del av de problem som finns med arbetslöshetsförsäkringens tidigare utformning. Med all respekt, Patrik Björck: Jag förstår precis det som du tar upp.
Du har helt rätt. Det är ingen av oss som vill se att det ska vara 80, 70 eller 65 procents ersättning. Det är en åsikt som Patrik Björck sade att vi delar. Varför då inte ha en politik för arbete utan bara en politik för ersättningar? Det duger inte med det. Det är lite drygt 130 000 personer som har lämnat utanförskap och arbetslöshet och kommit in på arbetsmarknaden sedan vi vann valet.
Det är 400 personer om dagen som i stället för att gå i utanförskap och ha 65 procent i ersättning - eller var det nu kan tänkas vara, 80, 70 eller 65 procent - har en lön att leva på. De har en anställningstrygghet, en gemenskap att känna trygghet i och en framtid att se fram emot. Vad är det för fel på det?
Sven Otto Littorin (M):
Nyss var jag oengagerad, och nu är jag också hjärtlös, tack för det. Hjärtlös är den politik som varaktigt ställde var femte svensk i arbetsför ålder utanför arbetsmarknaden. Med all respekt var det vad ni lämnade efter er. Svaret på frågan hur vi ska få fler jobb var höjda ersättningsnivåer för dem som tjänar mycket. Hur har ni tänkt er att det skulle gå ihop?
Hur har ni tänkt er att lösningen på den politik som ledde fram till detta kaos på arbetsmarknaden skulle vara mer av samma? Det var er lösning, och det var också det ni förlorade valet på. Under förra mandatperioden fick vi 140 nya förtidspensionärer i Sverige varje dag.
Efter valet, under det dryga år som har gått, är det över 400 personer som varje dag har lämnat utanförskap, kommit tillbaka till arbetsmarknaden, fått ett jobb att gå till, en arbetsgemenskap att känna trygghet i, en lön att leva på och en framtid att se fram emot. Det är resultatet av konkret politik. Bakom det ska vi naturligtvis ha departement som jobbar med de makroekonomiska analyserna, som Patrik Björck så föraktfullt kallar det för. Det är personer. Det är Leif som är 39 år som varit förtidspensionär i 14 år och som nu har fått ett jobb.
Eller Urban som är 42 år, som jag träffade i Gävle för inte så länge sedan, som efter fem års arbetslöshet nu har ett jobb att gå till och en lön att leva på. Det är konsekvenser av den politik som driver arbetslinjen konsekvent. Det är vad det är. Innebär det att vi kan vara befriade från att fatta tuffa beslut? Nej, det innebär det inte. Ibland måste man också fatta tuffa beslut. Jag står för dem.
Vi kommer naturligtvis, liksom Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen gjorde alldeles nyligen, att titta på konsekvenser, analysera och se och också vara beredda att göra en del förändringar som behöver göras. Det gjorde vi när vi öppnade nystartsjobben för offentlig sektor från den 1 januari. Vi måste med all respekt driva en annan politik än den som Socialdemokraterna drev och som ledde fram till moraset på arbetsmarknaden. Den politiken har vi drivit i ett år.
Vi ska fortsätta att driva den så att fler än de drygt 130 000 som nu har kommit tillbaka till arbetsmarknaden ska ha möjlighet att göra det. Det var vårt vallöfte. Vi kommer att stå fast vid det och kommer att leverera på den politiken.
Sven Otto Littorin (M):
I artikeln i Kommunalarbetaren som jag citerade nyss står följande i ingressen: Erik Åsbrink minns med rysningar hur han som socialdemokratisk finansminister tricksade med statistiken om antalet arbetslösa. Nu försöker Patrik Björck att göra ungefär samma sak. Det har vi hört också Mona Sahlin göra i riksdagsdebatter.
Det handlar om 93 000 nya jobb under det sista året under den förra mandatperioden. Om man räknar med friår, utbildningsvikariat, plusjobb eller vad det nu var kommer man väl upp i den siffran. Med all respekt - det som har kommit efter valet är fasta anställningar, jämnt fördelade mellan män och kvinnor. Och det är huvudsakligen tillsvidareanställningar. Vi kan hålla på att tricksa med siffror hur länge som helst.
Men kvar står Patrik Björck och Socialdemokraterna i naket majestät med en politik som inte leder till arbete.