Lars Tysklind (L):
Det här med naturvård och områdesskydd länkar väldigt väl till den förra debatten om biologisk mångfald. Vi har på bordet förslag om utvidgning av Tivedens och Björnlandets nationalparker. Det är viktiga saker. Den mest värdefulla naturen måste skyddas, och här spelar naturreservat och nationalparker en viktig roll.
Jag kan bara konstatera att år 2009 tillkom nationalpark nr 29. Det var den marina nationalparken i Kosterhavet. Nu har vi förslag till ytterligare två utvidgningar på vårt bord, som vi naturligtvis ställer oss helt bakom. I betänkandet i övrigt diskuteras allemansrätten och sådant.
Från Liberalernas sida tycker vi att det är oerhört viktigt att värna allemansrätten för olika typer av friluftsliv och även som viktig grund för naturturism. Samtidigt är det viktigt att man jobbar med de konflikter som kan uppstå i detta och inte överutnyttjar allemansrätten. Allemansrätten innebär ju både rättigheter och skyldigheter.
Det gäller att man kan få balans däremellan. I betänkandet finns två motionsyrkanden från Liberalerna som handlar om strandskydd kopplat till bostadsbyggandet. De tillstyrks genom det som står i betänkandet. Fru talman! Debatten inleddes med Johan Büser - han har tyvärr gått nu - som sa att vatten är viktigt.
Det är bara att hålla med; det är klart att vatten är viktigt. Jag vill vara tydlig med att vi i Liberalerna anser att det generella strandskyddet på 100 meter har gagnat Sverige. Även det utökade strandskyddet på upp till 300 meter kan ibland vara motiverat, men då ska det verkligen finnas skäl. Situationen 2009 handlade mycket om detta.
Väldigt mycket hade lagts ut schablonmässigt när det gäller 300-metersskydd utan att man egentligen kunde motivera varför det skulle vara just där. Hela syftet med den nya lagstiftningen var att se över detta och motivera varje avsnitt. Nu har det inte riktigt blivit det utfall som var tänkt, men det är viktigt att se över detta igen.
Vår utgångspunkt är att det är oerhört viktigt att vi inte äventyrar strandskyddets syften, som gäller både tillgängligheten och skyddet för växt- och djurliv. Liberalerna är med andra ord en tydlig förespråkare av ett generellt starkt strandskydd och vill verka som en garant för det.
Vi anser dock att det måste finnas stor flexibilitet för att kunna anpassa sig till lokala förhållanden, och det är där som den politiska konflikten kommer. Det är inte per definition så att en lokal anpassning utifrån lokala förutsättningar är en försämring av strandskyddet. Även här handlar det om acceptans av och legitimitet för lagstiftningen.
I olika trakter i Sverige måste man ändå kunna ha en förståelse för värdet av strandskyddet. Det mest ödesdigra som kan hända för strandskyddsbestämmelserna är att man skulle ifrågasätta lagstiftningen som sådan. Fru talman! Strandskyddet har en landsbygdsdimension.
Som har sagts i debatten är landsbygdsutveckling väldigt många saker och handlar om ofantligt mycket, inte minst offentlig service, arbetstillfällen, företagsvillkor och så vidare. Även att kunna bygga på landsbygden i attraktiva lägen är en av de faktorer som har viss betydelse.
Därför ställer sig Liberalerna bakom att reformera strandskyddet för att öka möjligheten till fler strandnära bostäder i landsbygdsområden med lågt exploateringstryck. I debatten tycker jag att det är en fruktansvärd skillnad mellan strandnära lägen och bebyggande av stränder.
Om man läser lagstiftningen ser man att det står att stranden inte får tas i anspråk och att det måste finnas passagemöjligheter. I alla fall i propositionen uttrycks ett avstånd på 30 meter, som måste finnas.
Lokal anpassning innebär att vi ska ha ett strikt strandskydd inom de områden där vi har ett högt exploateringstryck eller om strandskyddets syften påtagligt äventyras. Det är differentieringen och flexibiliteten som är det viktiga.
När alliansregeringen genomförde de tämligen genomgripande förändringarna av strandskyddsreglerna 2009-2010 var det just för att få till denna flexibilitet. Det har dock blivit uppenbart att reformerna inte har blivit exakt som det var tänkt och att de inte har fått genomslag.
Bland andra SKL anser att strandskyddet fortfarande tillämpas på ett onyanserat sätt och hindrar kommuner från att skapa attraktiva boendemiljöer på landsbygden, trots möjligheten att peka ut så kallade LIS-områden, det vill säga landsbygdsutveckling i strandnära lägen.
Eftersom detta inte har fått genomslag tycker vi i Liberalerna att det är viktigt att vidta åtgärder så att den beslutade strandskyddsreformen får det genomslag som var avsikten med det hela och att detta kan vara ett stöd för landsbygdsutvecklingen.
Det låter kanske lite motsägelsefullt, men det är ändå viktigt att säga att det som vi vill åstadkomma är flexibilitet. I grunden handlar det inte om att försvaga skyddet utan om att göra det mer ändamålsenligt, med strandskyddets syften för ögonen. Fru talman!
Jens Holm tog än en gång upp Kosterhavets nationalpark och att man får trålfiska där, jag vet inte för vilken gång i ordningen. Tyvärr är Jens Holm återigen väldigt historielös. Jag tror att Jens Holm egentligen är väldigt medveten om hur bildandet av Kosterhavets nationalpark gick till.
I grunden utgick man från fisket och den så kallade Koster-Väderö-överenskommelsen, som bygger på att särskilt känsliga områden stängdes. Det var vissa passager med koraller och sådant, och det var helt på frivillig väg.
Man utvecklade redskapen och införde att de som fiskade fick genomgå utbildning på Tjärnö marinbiologiska laboratorium, eller Sven Lovén centrum för marina vetenskaper, som det heter i dag. Detta var en grundförutsättning för att nationalparken skulle komma till.
Fram till dess var det total låsning i frågan, och det var tack vare yrkesfiskets öppning som diskussionen kunde föras i hamn. Det tål att sägas att när nationalparken bildades hade man trålat i Kosterfjorden i över hundra år. Vid själva bildandet gjordes som sagt många begränsningar av fisket.
Den beskrivning som Jens Holm gjorde av en bottentrål kan säkert vara sann i vissa stycken, men det finns olika varianter av bottentrålning, även om alla naturligtvis har viss påverkan på botten.
De redskap som används i nationalparken är speciellt anpassade för att orsaka så små skador som möjligt. Det som sas från början - att det skulle vara en brukande nationalpark - var en grundförutsättning för dess bildande. Då är det lite historielöst att komma och säga att detta inte är legitimt längre.
Med det sagt tycker jag att jag har svarat på frågan och än en gång förklarat att allt är inte svart eller vitt när det gäller trålning.