Beatrice Ask (M):
Det är lite grann två debatter när det gäller den här interpellationen, men det må väl vara så. När det gäller Riksrevisionens rapport är det som jag redovisade tidigare så att regeringen har svarat på de synpunkter som framfördes och delvis hållit med i flera av de synpunkter som lades fram. Låt mig dock säga att Riksrevisionen är ganska generell i sin kritik - det är lite svårt att ta på - men att vi har vidtagit en rad åtgärder som ligger i linje med de synpunkter och önskemål Riksrevisionen hade.
Sedan har man ju inte återkommit, för allt finns det inte resultat på. Vi har dock vidtagit ett antal åtgärder, som det stora genomförandet av en ny polisorganisation, reformen En modernare rättegång, en ny delgivningslag, satsningen mot grov organiserad brottslighet med mera - jag skulle kunna göra en lång lista. Vi arbetar nog alltså väldigt medvetet för att åtgärda en del av de problem jag tror låg i de generella slutsatser som drogs.
Vi har lagt ned mycket arbete på att titta på utredningssituationen. Där ligger flera uppdrag. Sedan är frågan varför man inte får bättre resultat på utredningssidan. Ja, den som kan svara på det är välkommen att ringa mig direkt. Det finns många olika skäl. Ett skäl som det är riktigt svårt att sätta fingret på gäller kriminalitetens förändring.
Det finns det som tyder på att den digitalisering och internetverksamhet som i dag kommer in i kriminaliteten blir en extra utmaning i utredningsarbetet. Det kan vara en faktor. Det är alltså komplicerat. Jag har stor respekt för att man vill ha bättre resultat, och vi arbetar medvetet med det. När det gäller åklagarorganisationen i Norrland är situationen naturligtvis besvärlig.
Jag delar uppfattningen att rättssäkerheten måste kunna garanteras, och då har vi två perspektiv som vi hela tiden måste fundera på. Det ena är förutsättningarna för att rekrytera personal. Vi har stora problem att rekrytera personal både till polisen och till andra delar av rättsväsendet, bland annat i delar av Norrland och i inlandet.
Det är ett bekymmer, och det gör att vi i rättsväsendet måste arbeta för att få moderna arbetsplatser och att göra arbetet så meningsfullt som möjligt. Det är en aspekt som man inte ska glömma. Utan rätt personal blir det aldrig en bra rättssäkerhet. Det andra perspektivet som vi måste fundera på är att vi behöver få arbetsplatser som inte är så sårbara.
Det ligger i sakens natur att om enheterna blir väldigt små, med hela den karta av ärenden man har att hantera, är risken stor att kvaliteten brister. Det är ett av skälen till att man till en del samordnat bland annat åklagarna. I regeringens direktiv till myndigheten framgår mycket tydligt att man ska samordna sina bedömningar med polis och andra delar av rättsväsendet eftersom det är en kedja. Det finns också ett medborgarperspektiv i detta.
Jag utgår från att poliser som känner att det inte fungerar kontaktar Åklagarmyndigheten och att åklagarna är lyhörda för de synpunkter som finns. Jag vill verkligen inte underskatta det faktum att det kan finnas synpunkter. Vi har inte haft någon åklagare i Lycksele sedan 1997, och i Skellefteå centraliserade man 2003, om jag minns rätt. Jag förstår problemen med avstånden och att man reser.
Men man ska notera att när vi tar kontakt med Åklagarmyndigheten för att höra hur det fungerar visar det sig att genomströmningstiden vid tingsrätten i till exempel Lycksele är jag ska inte säga fantastisk men mycket bra. Detsamma gäller i övrigt. Måluppfyllelsen når man ganska väl. Där tror jag alltså inte att problemet sitter. Sammanfattningsvis vill jag säga att det här inte är enkelt.
Det finns tydliga direktiv om samordning som ser till helheten, och jag hoppas att det fungerar.