KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Jag vill gärna svara på frågorna så långt jag har möjlighet att göra det. När det gäller frågan som rör om anläggningen behövs är både min och regeringens uppfattning att en sådan här inomhusträningsanläggning ytterligare skulle förbättra förutsättningarna för att utveckla Försvarsmaktens förmåga inom just det här området. Jag är precis som Edward Riedl glad över att det finns en så hög kompetens inom det här området i den svenska försvarsmakten.
Det ger en trygghet för oss alla, eftersom vi såklart allihop, tror jag, känner en oro över vilken effekt användning av den här typen av vapen skulle kunna få på det svenska samhället och vilka skador det skulle kunna orsaka. Regeringen är angelägen om att det finns en hög kompetens, och jag är glad att en sådan kompetens redan existerar. Självklart är vår ambition att skapa så goda förutsättningar som möjligt för den här verksamheten.
Samtidigt är det en ambitiös försvarspolitik som nu har antagits av den svenska riksdagen i bred samsyn och som medför investeringsbehov på många olika områden. Det är en omfattande materielanskaffning som står för dörren, både inom flygvapnet och marinen och inom andra delar av den svenska försvarsmakten. Självklart kommer det att ställa krav även på investeringar från Fortifikationsverket när det gäller till exempel byggnader, anläggningar och liknande.
Därför har regeringen ett stort ansvar för att noggrant bedöma de olika önskemål som kommer från olika delar av Försvarsmakten och försvarsverksamheterna. Vi har ansvar för att de pengar vi avsätter och investerar gör största möjliga nytta. Vi gör allt vi kan för att hantera frågorna så snabbt som möjligt och göra en sådan samlad bedömning. Jag kan garantera att min ambition är att det här ärendet inte ska dra ut på tiden alltför länge.
Någon tidsplan för exakt när ett sådant beslut kan fattas kan jag inte presentera i den här debatten. Men förhoppningen är som sagt att kunna återkomma med ett besked i frågan så snabbt det bara går.
Per Bolund (MP):
Jag vill passa på och tacka Edward Riedl för interpellationen. Den väcker frågor om ett viktigt område. Självklart ser vi mycket positivt på att vi får ännu bättre och utökad kompetens när det gäller just hanteringen av den typen av hot.
De är tyvärr en realitet i den värld vi nu lever i. Det krävs att vi ser till att Försvarsmakten har förmåga att bygga upp och bibehålla kompetens på området. När ett projekt fördyras på det här sättet - det är en kostnadsökning på mer än 50 procent - måste man göra en förnyad prövning av värdet och väga det mot andra angelägna investeringar som behöver göras.
Men vi ser att det finns ett behov och att en inomhusträningsanläggning skulle kunna spela en viktig roll för att ytterligare förbättra möjligheterna att utveckla förmågan inom Försvarsmakten när det gäller till exempel just kemiska stridsmedel, kemiska olyckor och liknande. Vi arbetar intensivt med att hantera frågan. Jag ser fram emot att diskutera frågan i framtiden.
Förhoppningsvis kan vi då också ge tydligt besked.
Per Bolund (MP):
Niklas Wykman har frågat finansminister Magdalena Andersson vilka implicita garantier som staten utfäster till bankerna och hur stor andel av de offentliga finanserna dessa garantier utgör. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Implicita garantier till bankerna är knappast sådant som staten utfäster utan snarare konsekvensen av marknadsaktörernas förväntan om att staten inte skulle tillåta att systemviktiga banker fallerar.
Staten förväntas garantera bankens överlevnad och därigenom implicit garantera värdet på långivarnas fordringar på banken, vilket i sin tur leder till lägre finansieringskostnader för banken. Marknadsaktörernas förväntningar borde rimligtvis ha förändrats efter att EU:s krishanteringsdirektiv genomförts i svensk rätt genom bland annat lagen om resolution, som trädde i kraft den 1 februari i år. Resolution innebär att staten tar kontrollen över till exempel en fallerande bank för att rekonstruera eller avveckla den under ordnade former.
Lagstiftningen är utformad så att det i första hand är bankens ägare och långivare - inte skattebetalarna - som ska bära de förluster som banken ådragit sig. Det kommer att minska incitamenten för aktörer på finansmarknaden att ta överdriven risk. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att det nya regelverket för krishantering av banker tillåter statliga stödåtgärder, även om möjligheterna att vidta sådana åtgärder är begränsade.
Det kan exempelvis handla om statligt stöd i förebyggande syfte eller kapitaltillskott och tillfälligt statligt ägande inom ramen för resolution. Sveriges goda erfarenheter av statliga stödåtgärder och den tidigare regeringens ansträngningar i förhandlingarna om krishanteringsdirektivet för att möjliggöra sådana åtgärder kan dessutom förstärka marknadsaktörernas förväntningar om att staten ska rädda en fallerande storbank med hjälp av offentliga medel.
Det nya regelverket kommer att bidra till att både förebygga stabilitetsrisker och förbättra handlingsberedskapen för det fall det skulle uppstå stora problem i det finansiella systemet. Bättre reglering och ett stabilare läge på de finansiella marknaderna under senare år har minskat, men sannolikt inte helt eliminerat, värdet av en implicit statlig garanti. Härom råder självfallet full enighet mellan mig och Magdalena Andersson.
Per Bolund (MP):
Jag tror att det finns skäl att upprepa det jag sa i mitt inledningsanförande. Det verkar inte riktigt ha gått fram. Den implicita garantin är en konsekvens av marknadsaktörernas förväntningar utifrån det gällande regelverk vi har. Även om EU:s krishanteringsdirektiv numera är genomfört i Sverige är den implicita garantin sannolikt inte helt utraderad.
Eftersom det är omöjligt att känna till hur nästa chock som drabbar det finansiella systemet i Sverige kommer att se ut förhandlade vi också, under alliansregeringens ledning under den förra mandatperioden, fram en viss flexibilitet i krishanteringsdirektivet när det togs fram. Den flexibiliteten har genomförts i svensk rätt nu. Det är bland annat regler om statliga stabiliseringsverktyg och förebyggande statligt stöd som ingår i det.
Tillsammans med de goda erfarenheter Niklas Wykman refererar till har det lett till en förstärkt förväntan från marknadsaktörerna på att staten ska ta ett ansvar. Det finns till exempel rating-institut som utgår ifrån att Sverige i större utsträckning än andra medlemsstater ska ha rätt att ge statligt stöd till sina banker. Här tycker jag att det är viktigt att poängtera att Sverige följer samma regelverk som andra aktörer.
Vi gör inte andra avväganden, utan vi använder samma regelverk som andra medlemsstater inom EU gör. På det sättet skiljer alltså Sverige inte ut sig. Däremot skiljer Sverige ut sig i hur väl vi skyddar den svenska ekonomin från risker inom finanssektorn, bland annat när det gäller resolutionsreserven. Den byggs upp just för att klara av kriser och ta hand om företag som hamnar i resolution.
Vi bygger upp den reserven extra högt i Sverige, och vi gör det extra snabbt för att kunna ha skyddsvallar och se till att vi inte tar risker i onödan, eftersom vi har en stor finanssektor. Jag tycker att det är en bra princip, och den gör att jag med stolthet kan säga att vi just nu effektivt minskar den implicita bankgarantin. Det tycker jag också är ett bra steg framåt.
Per Bolund (MP):
Hans Rothenberg har frågat mig om jag är redo att göra permanenta undantag i detaljplaner, regler och byggnormer för ungdomsbostäder på samma sätt som för asylboenden. Regeringen beslutade under hösten 2015 om förändringar i plan- och byggförordningen med syfte att underlätta för Migrationsverket att förlägga det stora antal personer som sökte asyl i Sverige.
Förändringarna i förordningen avser tillfälliga anläggningsboenden och innebär att en kommun i sin roll som tillsynsmyndighet ska bortse från krav på hushållning med energi, vatten och avfall, och att vissa andra krav på byggnader ska anpassas till förutsättningarna i det enskilda fallet. Begreppet ungdomsbostäder finns sedan den 1 juli 2014 inte längre författningsreglerat. Boverkets byggregler ändrades då på flera punkter för att göra det möjligt att genom ny- eller ombyggnad uppföra bostäder med mindre ytor.
Jämfört med de regler som gällde tidigare räcker det numera att det till exempel finns utrymme för en säng som också kan användas som soffa eller för ett bord som växelvis kan användas som matplats och arbetsplats. Därmed kan en bostad enligt gällande regler och med tillgänglighet för personer med nedsatt rörelseförmåga byggas inom en yta på ca 21 kvadratmeter. Den 1 juli 2014 infördes också en definition av studentbostad i Boverkets byggregler. En studentbostad är, när det handlar om byggande, en bostad avsedd för studerande vid universitet eller högskola.
I sådana bostäder kan ännu fler funktioner i bostaden tillgodoses inom samma utrymme och en studentbostad kan därför byggas inom en yta på ca 16 kvadratmeter. Kraven på detaljplaner, deras tillämpning och möjligheter till undantag, regleras till skillnad från byggreglerna inte av regeringen eller Boverket. De regleras i lag och tillämpas direkt av kommunerna.
Regeringen delar interpellantens syn att fler bostäder behöver byggas, inte minst bostäder som unga har råd att bo i. Därför inför regeringen ett investeringsstöd riktat mot små klimatsmarta lägenheter med ett krav på överkomliga hyror. Regeringen kommer också att fortsätta arbetet med att förändra plan- och byggreglerna i syfte att förenkla, främja konkurrens och korta tiden från idé till färdigt hem. Vi är beredda att fortsätta utveckla bostadspolitiken tills byggtakten möter behoven på bostadsmarknaden.
Med det syftet har regeringen bjudit in fem oppositionspartier till de bostadspolitiska samtal som för närvarande pågår.
Per Bolund (MP):
Det beklagar jag. Jag tycker att jag har gett tydliga svar om att vi tittar både på överklagandeprocesser och ser var det finns möjligheter att korta ned tiderna och på till exempel byggregler och vilka krav som ställs vid nybyggnation. Det är samtal som vi för där vi också lyssnar på oppositionspartierna. Det är så man gör när man för samtal om viktiga politikområden, det vill säga att man också lyssnar på de förslag som kommer från andra parter. Samtidigt vet vi att förslag måste beredas inom Regeringskansliet.
Det hoppas jag att Hans Rothenberg kommer ihåg från allianspartiernas tid i Regeringskansliet. Vi kan konstatera att allianspartierna under sin tid i regeringen hade åtta år på sig att genomföra åtgärder. Nu kommer de med krav på att vi ska införa permanenta förändringar av regelverken och permanenta undantag i detaljplaner, regler och byggnormer för att kunna bygga mer.
Man kan fråga sig varför de inte tog de initiativen under de åtta år som de hade på sina händer. Vi tittar såklart på de förslag som finns. Om man vill åstadkomma en permanent förbättrad bostadsmarknad tror vi att det är bättre att ha kvar lagstiftningsmakten i riksdagen och inte föra över den till regeringen som ett stort undantag skulle göra. I stället ska man göra förändringar av lagstiftningen där det är relevant för att just skapa möjligheter för ökat byggande. Det är regeringens agenda.
Det är också det vi diskuterar i de bostadspolitiska samtalen. Jag är glad att det nu byggs betydligt mycket mer bostäder än vad det gjorde för några år sedan i Sverige. Det är en utveckling som regeringen fortsätter att understödja där vi kommer att komma med ytterligare förslag. Jag vill gärna se att vi gör det i bred samverkan i Sveriges riksdag. Därför har vi också bjudit in till bostadspolitiska samtal. Vi går in med en väldigt konstruktiv agenda. Vi vill gärna hitta överenskommelser. Vi hoppas på att det finns samma beredskap från oppositionspartierna.
Då finns det förutsättningar för att skapa ett långsiktigt och stabilt regelverk som gör att det finns möjligheter för byggherrar att bygga betydligt mer än vad som görs även i dag.
Per Bolund (MP):
Mathias Sundin har frågat mig vad jag och regeringen gör för att säkerställa att Sverige är snabbt med att implementera PSD2. Först och främst vill jag poängtera att jag instämmer i Mathias Sundins analys att den framväxande fintechsektorn är viktig. Därför har jag besökt och haft dialog med aktörer i branschen. Jag ledde också själv en delegation av fintechbolag till Hongkong i början av året, i syfte att främja svenska innovativa bolags tillväxt.
Förra året gav vi Finansinspektionen i uppdrag att utreda hur bolag som agerar inom gräsrotsfinansiering bör regleras, för att skapa långsiktiga spelregler. PSD2 - eller det reviderade betaltjänstdirektivet, som det också kallas - antogs av Europaparlamentet och rådet den 25 november 2015 och ska vara genomfört senast och tillämpas från och med den 13 januari 2018.
För att säkerställa ett snabbt och korrekt genomförande av PSD2 beslutade regeringen redan den 1 april 2015, det vill säga innan direktivet antogs, att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att bland annat föreslå de lagändringar som krävs i svensk rätt för att genomföra direktivet. Utredningen, som antog namnet 2015 års betaltjänstutredning, ska slutredovisa sitt uppdrag senast den 30 juni 2016.
Utredningens betänkande kommer att remitteras i vanlig ordning, varefter beredning inom Finansdepartementet och andra berörda departement vidtar. Med hänsyn till att bestämmelserna som innebär ett genomförande av direktivet inte ska börja tillämpas förrän den 13 januari 2018 kan inte lagstiftningen träda i kraft tidigare än så.
Per Bolund (MP):
Jag vill tacka Mathias Sundin för interpellationen och för engagemanget i denna fråga och denna sektor. Det är välkommet. Jag hoppas att det är en uppfattning som vi kan dela brett i politiken att vi måste försöka samverka och hitta gemensamma lösningar för hur vi kan skapa bättre förutsättningar för dessa företag. Det handlar såklart om, som det ofta gör när det gäller nya företag, många olika faktorer. Det handlar om regelverk och lagar och att man får tillgång till exempelvis information på det finansiella området. Det jobbar vi med.
Det handlar också om sådana saker som tillgång till kapital för att man ska kunna utveckla sin verksamhet. Vi har hört andra aktörer som har talat om bostadsmarknaden. Där jobbar vi stenhårt för att försöka se till att vi får fler bostäder, så att det inte blir en flaskhals. Skattesystemet är också någonting som vi hela tiden försöker utvärdera för att se om vi kan hitta nya och bättre lösningar som passar för dessa aktörer.
Från regeringens sida finns det ingen tvekan om att vi ser den utveckling som nu pågår i Stockholm och i Sverige, där det kommer otroligt många nya och spännande företag som verkligen kan driva svenskt näringsliv och svensk ekonomi framåt, som en stor möjlighet som vi måste ta till vara.
Vi är väldigt inriktade på att backa upp den här branschen så mycket vi bara kan. Vi ska skapa goda så möjligheter som förutsättningarna tillåter för att man ska fortsätta leda den tekniska utvecklingen och leverera dessa tjänster på en global marknad. Jag är inriktad på att dels fortsätta ha en väldigt tät dialog med branschen - och självklart, som alltid, med myndigheten så att den också är på banan - dels fortsätta verka internationellt för att sätta Stockholm och Sverige på kartan.
Jag tycker nämligen att vi har en enorm möjlighet här som är för bra för att inte tas till vara. Vi står alltså i allra högsta grad upp för den här sektorn och för de nya innovationerna och lösningarna. Vi ser detta som en enormt stor och bra möjlighet för Sverige. Min förhoppning är som sagt att vi kan göra det i bred samverkan i Sveriges riksdag.
Per Bolund (MP):
Fredrik Schulte har frågat mig om regeringen kommer att lägga fram förslag på provisionsförbud vid förmedling av fonder och hur konsekvenserna av liknande förslag kommer att drabba konkurrensen på den svenska fondmarknaden. Frågor om provisioner och andra tredjepartsersättningar ingår i det lagstiftningsprojekt som pågår för att i svensk rätt genomföra Mifid II-direktivet. Målet med reglerna är att stärka konsumentskyddet och ta bort intressekonflikter som riskerar att leda till att värdepappersinstitut lämnar råd som inte är i kundens intresse.
Det är också viktigt att värna om konkurrensen på den svenska finansmarknaden, så att konsumenter och andra investerare kan välja från ett brett urval av finansiella produkter och leverantörer. Som svar på de två första frågorna kan jag säga att jag nyligen har meddelat att regeringen inte avser att i samband med genomförandet i svensk rätt av Mifid II lämna förslag om ett sådant långtgående provisionsförbud som det som 2013 års värdepappersmarknadsutredning har föreslagit.
Vad gäller de två sista frågorna kan sägas att sparbankerna är en viktig del i ett geografiskt spritt distributionsnät och att det därför är viktigt med en balanserad utgångspunkt i det regelverk vi nu tar fram. Som Fredrik Schulte och Konkurrensverket framför är minskad konkurrens på fondmarknaden en möjlig effekt av ett långtgående provisionsförbud. Det är en av anledningarna till att vi inte avser att införa ett sådant provisionsförbud. Genomförandet av Mifid II är ett led i arbetet för att stärka konsumentskyddet.
Resultatet av de nya reglerna och branschens fortsatta självreglering kommer att behöva utvärderas för att man ska kunna avgöra om problemen med intressekonflikter kvarstår även efter det att direktivet har genomförts och de nya reglerna har börjat tillämpas. Om problemen kvarstår på marknaden för rådgivning om finansiella instrument i Sverige, trots det nya regelverket, bör ytterligare lagstiftningsåtgärder övervägas. Frågorna bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Avsikten är att regeringen ska kunna fatta beslut om lagrådsremiss under senhösten 2016.
Det är ännu alltför tidigt för att kunna säga något närmare om utformningen av kommande lagförslag, och jag hänvisar därför till kommande lagrådsremiss och proposition.
Per Bolund (MP):
Tack för en väldigt viktig och central fråga! Det här är ett område som jag är väldigt glad över att det nu pågår mycket aktiviteter omkring. Det finns ett stort intresse och starkt engagemang från finansmarknadens aktörer att just se hur man kan bidra till en mer hållbar världsutveckling.
Det kanske allra mest glädjande är att den konflikt som man förut har trott varit väldigt dominerande, att man måste välja hållbarhet eller lönsamhet, är en myt som håller på att falla. Tvärtom ser vi att de som investerar hållbart också är de som gör de bästa affärerna och får mest avkastning. Det öppnar möjligheterna för finansmarknadsaktörerna att vara mer ambitiösa och göra mer. Jag tror att vi kan göra mycket.
Vi ser över regelverken och har bett om underlag från Finansinspektionen när det gäller de klimatrisker som finns i det svenska systemet. Hur påverkas den finansiella stabiliteten i Sverige av klimatförändringen och åtgärder mot den? Hur ser bankerna på klimatrisker när de lånar ut pengar till olika typer av projekt?
Per Bolund (MP):
Som jag sa i mitt tidigare svar pågår mycket arbete runt om i hela världen, och det gäller även från politiskt håll. Till exempel håller vi nu inom EU på att sätta igång det som brukar kallas kapitalmarknadsunionen. Även där finns det just gröna förtecken när det gäller hur man kan se till att finansmarknaden rör sig i takt med de miljö- och klimatmål som EU har satt upp och som vi arbetar för internationellt.
Vi jobbar också både i Sverige och på andra marknader med att förbättra informationen och kunskapen för alla oss som ju är sparare och investerare på de finansiella marknaderna, antingen genom vårt pensionssystem eller genom privat sparande. Här finns ett väldigt snabbt växande engagemang från konsumenterna, från oss sparare. Vi vill gärna göra rätt, men vi behöver information. Till exempel har Frankrike nu fattat beslut om krav på koldioxidredovisning när fonder ska säljas till privatkonsumenter.
Och vi tittar just nu på förslag om hur vi kan förbättra informationen till svenska sparare om klimatrisker och vilket klimatavtryck olika investeringar har.
Per Bolund (MP):
Jag tackar Jessika Roswall. Regeringen ser med stor oro på utvecklingen när det gäller kreditutvecklingen och framför allt överskuldsättning. Det handlar både om att alltför många människor har suttit fast i skuldsättning under alltför lång tid och om att allt fler människor tyvärr hamnar i kronofogdens register och skuldsättningsproblematik. Detta kan få stor inverkan på familjens situation och de barn som eventuellt finns där men också på hela samhällsekonomin.
Samhället gör ganska stora förluster när människor inte kan vara aktiva i ekonomin. Regeringen har därför tagit fram en strategi mot överskuldsättning, som finns i den budget som nu ligger på riksdagens bord.
Strategin handlar om både förebyggande åtgärder, såsom att öka kunskapen och det regionala arbetet för att hjälpa människor som hamnar i skuldproblematik, och rehabiliterande åtgärder, såsom att ge fler människor en möjlighet att få skuldsanering, söka upp människor som skulle kunna få hjälp med skuldsanering och öka engagemanget hos finansinstituten.
Per Bolund (MP):
Regeringen arbetar aktivt med dessa frågor. En av de åtgärder vi har vidtagit redan nu är att i den budget som ligger på riksdagens bord kraftigt öka resurserna till Kronofogdemyndigheten så att den kan arbeta med överskuldsättning och ge möjlighet till skuldsanering. Det handlar mycket om ett uppsökande arbete och om att få tag på alla som skulle ha rätt till skuldsanering men som inte vet om det eller inte har kapacitet att ta de kontakter som behövs.
Det handlar om 10 miljoner kronor till detta arbete under de första åren, och sedan ökar det till 15 miljoner kronor. Regeringen jobbar också med ny lagstiftning som ser över skuldsaneringslagen för att göra det möjligt för fler att få hjälp och så att man kan gå in tidigare. Det ska inte behöva ta så lång tid att gå in med insatser. Vi jobbar hela tiden med att effektivisera myndigheternas arbete och se till att regelverk och lagstiftning är på plats, men vi har också möjlighet att jobba långsiktigt.
Vi tittar till exempel på preskriptionstid för lån, vilket är ett system som finns i andra länder och som möjligen kan bli aktuellt om åtgärderna inte visar sig fungera.
Per Bolund (MP):
Tack, Eva Lindh, för en viktig och central fråga. Det är uppenbart att det finns ett starkt tryck och önskemål från konsumenterna att kunna göra mer. Man använder de verktyg som finns. Man använder miljömärkning, man köper gärna ekologiskt och man köper rättvisemärkt för att öka den sociala hållbarheten. Ett problem som många konsumenter känner är att de inte har tillräckligt mycket verktyg, inte tillräckligt mycket information för att kunna fatta de väl genomtänkta beslut som man vill fatta, helt enkelt för att påverka världen i positiv riktning.
Vi tittar på hur vi kan förbättra möjligheterna för konsumenterna, till exempel genom Miljömärkning Sverige som arbetar med att hela tiden se över sin redovisning. Men det handlar också om att se om det finns möjligheter att ge incitament och stöd för att öka till exempel produktionen av hållbart producerade produkter. Jag vet att det är en del av den livsmedelsstrategi som landsbygdsministerm håller på att arbeta med. Där tittar vi också på hur vi kan göra det lättare för bönderna att ställa om till ekologisk produktion.
I dag är efterfrågan på ekologiska produkter ofta större än tillgången. Kan vi skapa en bättre matchning är det bra.