Ola Johansson (C):
Som nämns i slutet av Lindhagens svar planeras förslag som underlättar för förstagångsköpare. Detta välkomnar vi såklart. Men det som ger snabbast effekt om man vill underlätta för förstagångsköpare är att avstå från att återinföra det amorteringskrav som har pausats under pandemin. Finansinspektionens tes tycks vara en oro för hushållens motståndskraft vid kriser. Under pandemins värsta tid, då motståndskraften förväntas vara ännu lägre, väljer man att pausa amorteringskraven.
Analogt med detta skulle det bästa, om man vill förbättra hushållens motståndskraft om och när pandemin klingar av, vara att aldrig återinföra det. Men Lindhagen låter oss veta att Finansinspektionen under året, efter ett tillkännagivande i riksdagen, ska göra en samlad utvärdering av sig själv. Den ger jag inte mycket för. Det uppdraget borde gå till någon annan som är utomstående och oberoende.
Man kan fråga sig om just amorteringskravet är lösningen på problemet med hushållens skuldsättning. Många delar inte den uppfattningen. Att möjligheterna för hushåll att ta sig in på marknaden för ägda bostäder har påverkats negativt säger sig självt. Frågan är om det har påverkat utbudet. Ett minskande utbud av bostäder är det som driver upp priserna, och vi behöver sannerligen fler bostäder.
Men det är fler unga nu än tidigare som tar bostadslån, invänder Lindhagen, men detta beror på att utbudet av alternativ minskar. I våra storstäder är det inte ovanligt att behöva vänta tio år eller mer på att ta sig längst fram i bostadskön. Och många fastighetsägare ställer dessutom krav på ekonomin i form av inkomstkrav. Då försöker man hellre köpa något, trots att det kommer att kosta 6 000 kronor i månaden att amortera.
Det är en glädjande utveckling att människor gärna vill äga sitt boende, men ännu bättre vore det om fler gavs denna möjlighet. Utan kreditrestriktionerna skulle 50 procent av 25-29-åringarna haft en tillräcklig inkomst, sa jag i mitt första anförande. Det är möjligt att de resterande 30 procenten fortfarande måste hållas utanför bostadsmarknaden, men till vilken nytta? Då är det bra med rika föräldrar, fru ålderspresident, och det är ännu bättre om det är de som tar lånet eller köper bostaden.
Andelen unga med en minst 18 år äldre medlåntagare lär ha ökat från 15 procent 2016 till 24 procent 2018. Två av tre unga tjänstemän i Stockholm tog hjälp av sina föräldrar, men alla har inte den förmånen. Att hänvisa till IMF, OECD med flera är missvisande. Man påstår till exempel att bostäder i Sverige skulle vara övervärderade med 20-60 procent. Det förekommer säkert, men det tillhör undantagen.
Man tar heller inte hänsyn till räntorna, som har fallit trendmässigt under lång tid. Fru ålderspresident! Varningsklockorna ringer, men på felaktig grund, medan Lindhagen reflexmässigt trycker på sin egen larmknapp utan att själv ifrågasätta varför. Vår debatt är kanske på väg mot sitt slut, så min fråga till Lindhagen är om hon lyssnar till andra studier än dem hon räknade upp inledningsvis.
Är det Finansinspektionens utvärdering av sig själva som ska vägleda henne i hennes stöd för deras linje, eller är hon beredd att tillsätta egna och oberoende experter som granskar och utvärderar kreditrestriktionerna? Det har ställts frågor till mig och meddebattören, men jag avvaktar med att besvara dem tills Åsa Lindhagen besvarar min ursprungliga fråga om vilka skäl som skulle få henne och regeringen att ifrågasätta ett återinförande av amorteringskravet den 31 augusti.