Anders Borg (M):
Låt mig redovisa hur sakförhållandena ser ut. Vi har för inte alltför länge sedan fått en gedigen och noggrann genomgång av hur svensk äldreomsorg står sig i förhållande till andra länder. OECD har jämfört och tittat på hur utvecklingen ser ut och hur vår status är. Man konstaterar att Sverige har de mest omfattande offentliga resurserna av alla EU-länder och alla jämförbara industriländer.
Vi lägger 3,6 procent av bnp på långsiktig äldreomsorg, och det är mer än vad något av våra grannländer gör. Det är också väsentligt mer än vad några andra jämförbara länder gör. OECD konstaterar även att Sverige har den högsta personaltätheten av alla jämförbara länder när det gäller personal i äldreomsorgen i förhållande till antalet äldre - den högsta i världen.
Man drar också slutsatsen att Sverige har det högsta antalet långvariga vårdplatser för äldre i sitt sjukvårdssystem av alla jämförbara länder. Vi lägger alltså störst resurser, vi har mest personal och vi har flest äldreomsorgsplatser. Det är den situation vi har. Det är den vården Peter Persson beskriver på ett sätt som närmast för tankarna till helt andra länder med helt andra system.
När man diskuterar äldreomsorgen i Sverige kanske det är viktigt att också komma ihåg hur den fungerar. I Sverige har vi via skatteutjämningssystemet en finansiering av äldreomsorgen som gör att vi kan erbjuda bra äldreomsorg i hela Sverige, också i de bygder och områden där den egna skattekraften inte räcker till.
I Sverige är det också så att alla grupper får del av den offentliga äldreomsorgen - den är driven så att alla människor, oavsett inkomst, social status eller utbildning, har möjlighet att få del av världens mest välfinansierade och välskötta äldreomsorg. Det är viktigt, därför att det är ett bra sätt att bygga sammanhållning att vi erbjuder alla människor, oavsett bakgrund och oavsett var de bor i Sverige, en bra gemensam service.
Det har inte alls så negativa och skadliga effekter på tillväxten och arbetsmarknaden som om man till exempel bygger ut olika typer av omfördelningssystem. Vad är det som gör att vi har råd att ha den här välfärden? Det är två faktorer. Den ena är att i Sverige arbetar fler människor än i andra länder. Vi har i dag den högsta sysselsättningsgraden av alla EU-länder. Vi har passerat Holland och tagit oss upp i topp.
Vi har fler som kliver in på arbetsmarknaden och fler som vill betala skatt i vårt land. Det gör att vi har bättre intäkter att klara hög kvalitet i omsorgen och att omfördela över landet så att alla får en bra omsorg. Den andra viktiga faktorn är att vi har en konkurrenskraft som gör att lönerna i Sverige kan stiga.
Det finns andra länder som har klarat sig bra på arbetsmarknaden, till exempel Tyskland, men där har det köpts till priset av obefintlig eller mycket svag reallöneutveckling under de senaste 10-20 åren. Då har man inte de skatteintäkter som behövs för att ha den absolut bästa välfärden. Det här är alltså en politik som har fungerat väl.
Om vi inte prioriterar att höja skatterna, så att vi flyttar ut från Sverige, om vi inte vill bygga ut bidragssystem som låser fast människor i utanförskap och om vi inte borrar hål i skattesystemet för att ge gräddfiler åt de allra rikaste, ja, då har vi resurser, tillväxt och reallönetillväxt nog för att få skatteintäkter som gör att vi har råd med en bra och högkvalitativ välfärd för alla. Det är här det blir så tydligt hur valen ser ut i svensk politik.
Bygger man politik för konkurrenskraft, för att alla ska vara i arbete och för att man inte ska ha ett omfattande utanförskap, då klarar man välfärden. Börjar man undergräva konkurrenskraften, slå ut jobb och driva ut företag från Sverige försämrar man också förutsättningarna för välfärd.