KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Arnholm (L):
Jag delar Gunvor G Ericsons uppfattning att kvotering är en bra metod. Det är också den vi har använt i politiken. Det har både ditt parti, mitt parti och Ylva Johanssons parti gjort.
Med ett medvetet arbete har vi sett till att skapa mångfald i styrelser, regering, riksdag, kommunala beslutsnämnder och nu också i de statligt ägda företagen där vi med ett medvetet kvoteringsarbete fått en fifty-fifty-situation i styrelser, och så småningom kommer vi också att få det i ledningsgrupper.
Vi är överens om kvotering som metod. Vi är också överens om att det är oacceptabelt och förfärligt att näringslivet inte har kommit längre än vad det har gjort. Det vi inte är överens om är vilka metoder vi ska använda. Jag kan också känna uppgivenhet och frustration.
Jag stänger inga dörrar, men i dagsläget tycker jag inte att jag har prövat de vägar till samtal och påverkan som jag också har att använda. Därför är jag och regeringen fortsatt negativa till att lagstifta om kvotering till börsbolagens styrelser.
Den undersökning om kvinnors företagande som jag inte har hört talas om tidigare sträcker sig från 1993 till 2008. Det finns mycket att göra, men enligt de siffror jag känner till har andelen kvinnor bland nyföretagare ökat fram till dags dato.
De åtgärder som regeringen vidtar spelar någon roll, och jag tror att det är viktigt att utvärdera dem, att fortsätta med dem och att söka nya lösningar hela tiden.
Maria Arnholm (L):
Jag upprepar det som jag har sagt tidigare, nämligen att jag tycker att kvotering är en bra metod. Jag tycker inte att det är en bra princip att också lägga den på näringslivet.
Jag har sagt tidigare och jag säger igen att det finns en gräns, det ska jag inte neka till, där jag liksom Anders Borg slutar tro på att näringslivet kan klara av det på egen hand, men jag är inte där ännu. Vi kommer nog inte längre i den delen av vårt samtal.
När det gäller EU-kommissionär Readings initiativ har Sveriges riksdag avvisat de idéerna mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen, så oavsett vilken ställning man har i sakfrågan handlar det också om huruvida det här är ett förslag att hantera på den här nivån.
När det gäller företagandet är det så som Gunvor G Ericson säger att kundval och valfrihet gynnar det småskaliga företagandet. Det är intressant att se att det är ett antal av våra kommuner till exempel som använder sig av LOV, och att sådana företag växer fram.
Jag hyser gott hopp om att vi är på rätt väg, men självklart finns de strukturer som ligger bakom löneskillnader, mäns våld mot kvinnor och en massa andra saker som jag jobbar med dagligen också närvarande i näringslivet och i företagen, och de behöver bekämpas där också.
Maria Arnholm (L):
Gunilla Svantorp har frågat mig om jag kommer att arbeta för att skapa fler platser inom yrkeshögskolan.
Yrkeshögskolan har ända sedan den startade mött stor uppskattning, inte minst bland arbetsgivare eftersom deras förutsättningar att rekrytera arbetskraft med kvalificerade yrkeskunskaper ökar när de ges möjlighet att aktivt delta i såväl planeringen som genomförande av utbildningarna.
Det växande antalet personer som ansöker om att antas till utbildningar inom yrkeshögskolan visar också att utbildningsformen är attraktiv. Riksdagen har efter regeringens förslag i flera omgångar tillfört ytterligare resurser till yrkeshögskolan, bland annat i form av tillfälliga satsningar för att möta en svår arbetsmarknadssituation.
År 2014 satsas 1,7 miljarder kronor på yrkeshögskoleutbildningen, att jämföra med 2006 då 1,1 miljarder kronor tillfördes dess föregångare, den kvalificerade yrkesutbildningen.
Det är till och med så att redan mellan det att Gunilla Svantorp kom in med sin interpellation och i dag då jag svarar på den har ytterligare 1 500 årsplatser kommit till på yrkeshögskolan. Utöver detta tillförs från och med i år 200 särskilda platser med enbart studiestöd. Detta visar att regeringen sedan länge prioriterat yrkeshögskolan.
Det är min och regeringens övertygelse att yrkeshögskolan fortsatt ska vara en viktig aktör i arbetet med att tillgodose företagens behov av efterfrågad yrkeskompetens.
Maria Arnholm (L):
Tack, Gunilla Svantorp, för möjligheten att diskutera denna väldigt viktiga och populära utbildningsform som utgörs av yrkeshögskolan. Jag känner inget som helst behov av att förfalska någon historieskrivning. Det är en utbildningsform som - precis som Gunilla Svantorp påpekar - har vuxit fram sedan mitten av 1990-talt med stöd av alla. Som företagsledare i början av 2000-talet hade jag förmånen att anställa flera personer som kom från KY-utbildningen.
Jag har goda erfarenheter av det och ser det som en förmån att få vara med och fortsätta att utveckla den skolformen. Jag tycker ändå att man måste kunna få slå sig för brösten när det 2006 fanns 18 000 platser inom Myndigheten för yrkeshögskolan, och 2014 kommer det att finnas 28 000 platser.
Det är en substantiell ökning som mer än väl överträffar befolkningsökningen. Det är ett uttryck för en väldigt stark vilja att se till att en lyckad skolform - där det finns fyra sökande till varje plats och där nio av tio får ett jobb efter avslutade studier - fortsätter att växa.
Samtidigt ska man komma ihåg att det är en utbildningsform som inte längre kryper men som knappt bara går - det finns mycket kvar att göra. Det är bara sex av tio som får jobb med det de har utbildat sig för. Det är någonting som måste bli mycket bättre.
Det är fortfarande problem med hur vi ska lösa utbildningsbehovet när det krävs en större kontinuitet och en större säkerhet än vad som kan erbjudas när man får söka om vartannat år. Det handlar om att förse arbetsmarknaden med tandsköterskor och ett antal andra yrkesgrupper som det finns ett ständigt behov av men också tekniktunga utbildningar där investeringarna är stora.
Därför har regeringen tillsatt en särskild utredare som under våren och fram till oktober 2014 på dessa och ett antal andra punkter ska se över hur utbildningen kan bli ännu bättre.
Men jag känner mig stärkt av den goda utvecklingen och känner mig också övertygad om att regeringen satsar på ett rimligt och bra sätt på att fortsätta att använda sig av yrkeshögskolan för att ge fler möjligheter till arbete och försörjning.
Maria Arnholm (L):
Den här regeringen satsar mer på utbildning än vad den föregående regeringen gjorde. Oavsett mantrat "satsar på sänkta skatter i stället för utbildning" vill jag möta det med mantrat: Den här regeringen har sänkt skatterna och satsat mer på utbildning. På vuxenutbildning har vi gått från 6 miljarder till 8 miljarder under de här åren. Det tycker jag talar sitt tydliga språk.
Den här interpellationsdebatten handlar om yrkeshögskolan. Där har antalet platser ökat från 18 000 till 28 000. Det är tydliga, konkreta siffror. I år är det 40 000 studenter som utbildar sig till bagare, it-specialister, betongingenjörer och undersköterskor med demensinriktning. Det är konkreta utbildningsplatser som den här regeringen har satt på plats.
Vi kan träta om det är tillräckligt många platser och om vi gör rätt satsningar, men vi är ändå överens om att det här är en bra skolform som vi vill satsa på, utveckla och bygga ut vidare. Jag vill då föra över ljuset till en fråga där vi möjligen inte är överens. Just nu bedrivs det 400 olika kurser inom yrkeshögskolan.
200 av dem bedrivs av privata, vinstdrivande utbildningsföretag. Socialdemokraterna har fattat beslut om att "avsevärt begränsa vinsterna" i välfärdens företag. Det oroar mig.
Därför är min första fråga till Gunilla Svantorp: Ingår dessa utbildningsanordnare i de företag som ditt parti föreslår ska få sin vinst avsevärt begränsad? Min andra fråga berör Vänsterpartiet som det regeringsparti eller det regeringsunderlag den regering behöver som Gunilla Svantorp förordar. De är än mer tydliga. De vet redan nu att de vill förbjuda yrkeshögskolans företag att gå med vinst.
Min andra fråga till Gunilla Svantorp är därför: Vilka konsekvenser bedömer du att det skulle få för yrkeshögskolan om inga privata företag alls kommer att verka där? Blir det lättare eller svårare att bygga ut utbildningsformen ytterligare om hälften av dem som i dag levererar utbildning inte ska få en krona i vinst?
Maria Arnholm (L):
Det är 35 procent av de utbildningsanordnare som ansöker om att få en utbildning som får det. Det är ett ständigt ökande antal, och det är en rätt fast andel, 35 procent. Av dem som inte får det är det en del som erbjuder utbildningar som inte är på eftergymnasial nivå. Framför allt är det utbildningar som inte fyller något arbetsmarknadsbehov.
Jag ser framför mig en utveckling där antalet platser inom yrkeshögskolans ram kommer att växa på sikt. Jag är samtidigt noga med att vi ska se till att kvaliteten höjs ytterligare, att man efter sina studier får jobba med det man har utbildat sig till och att vi klarar långsiktigheten. Det finns alltså mycket kvar att göra.
Det som oroar mig är om vi efter valet i september har en regering som vill dra undan mattan för hälften av de leverantörer som vi i dag har av de här väldigt efterfrågade utbildningarna. Det tycker jag borde oroa även Gunilla Svantorp.
Maria Arnholm (L):
Isak From har frågat mig dels hur jag avser att arbeta för att öka antalet attraktiva offentliga mötesplatser för unga oavsett bostadsort, dels hur fördelningen av offentliga medel till unga kan göras mer jämställd. Jag anser att det är mycket angeläget att det finns attraktiva mötesplatser för alla unga i landets olika delar.
Regeringen ger stöd för utveckling av mötesplatser för ungdomar genom det verksamhetsutvecklingsbidrag som Boverket fördelar. Bidraget syftar till att anpassa allmänna samlingslokaler till ungdomsverksamhet inom kultur- och fritidsområdet samt till att stimulera sådan verksamhet och utveckla ungdomars mötesformer.
Även Ungdomsstyrelsen har enligt sin instruktion till uppgift att verka för förnyelse och utveckling av ungdomars fritids- och föreningsverksamheter. Samma myndighet, Ungdomsstyrelsen, är en av de myndigheter som under 2013 och 2014 ingår i regeringens särskilda projekt för jämställdhetsintegrering i statliga myndigheter.
Ett av de delmål myndigheten själv har satt upp är att "kvinnor, män, tjejer och killar ska ta del av de bidrag som fördelas i lika hög utsträckning". Regeringen har uppdragit åt Boverket att fördela stöd till utvecklingsprojekt som bidrar till jämställda offentliga miljöer i städer och tätorter. Flickors och pojkars intressen och behov ska särskilt uppmärksammas.
Boverket har också i uppdrag att ta fram en vägledning om planering och utformning av barns och ungas utemiljö, bland annat skolgårdar. Därutöver har regeringen gett Ungdomsstyrelsen i uppdrag att under 2014 genomföra en tematisk analys av unga kvinnors och unga mäns fritid. I genomförandet ska särskilt beaktas arbete och metoder för jämställdhetsintegrering och antidiskriminering inom andra områden.
I uppdraget ingår också att beskriva nationella och lokala initiativ som vidtagits för att utveckla analyser, uppföljningar och utvärderingar när det gäller ungas fritid och organisering. Fru talman! Jag delar Isak Froms engagemang för bra mötesplatser och jämställda villkor för det unga föreningslivet, och jag konstaterar att mycket som vi båda två kan glädjas åt nu sker.
Maria Arnholm (L):
Den rapport, Fokus 13 , som Isak From citerar ur är ett uttryck för hur vi i regeringen försöker jobba med de här frågorna. Vi satsar på att ta fram kunskap och att sammanställa och sprida den.
Vi har den som underlag för fortsatt arbete för att bekämpa och bemästra de könsmaktsstrukturer som jag aldrig skulle drömma om att påstå kommer från Socialdemokraterna - inte från några andra vänsterpartier heller för den delen. Det är någonting som vi gemensamt arbetar med för att göra bättre.
Jag tar gärna emot konkreta förslag från Isak From på vad vi mer ska göra. Vi tar fram och investerar våra skattemedel i ambitiösa rapporter som visar det som vi nu kan diskutera: det häpnadsväckande och tråkiga faktum att obalansen mellan tjejers och killars organisering har ökat.
Vi måste försöka ta reda på vad detta beror på. Kanske beror det på det man också kan läsa i undersökningen: att unga män är mycket aktiva i idrottsföreningar men också i dator- och roll- och konfliktspelsföreningar, som ökar mycket. Vad gör vi då åt det?
Ja, att den myndighet som fördelar bidragen nu jobbar med jämställdhetsintegrering, som den här regeringen har satsat miljardbelopp på, är ett klokt och bra steg. Att de själva formulerar som en målsättning för sitt arbete att män och kvinnor, killar och tjejer ska få lika stor del av våra gemensamma resurser när det gäller fritidsorganisering är ett utomordentligt bra steg.
Sedan har jag redovisat ett antal uppdrag som ligger på Boverket. Jag nämnde också uteplatser. Det kan vi ta bort; det var två andra uppdrag som ligger i linje med det vi diskuterar här. Jag känner mig stolt över det vi gör och tar gärna emot ytterligare förslag från Isak From.
Maria Arnholm (L):
Att vara statsråd, riksdagsledamot och att hålla på med politik handlar om att ha verktyg för att bemästra eller göra det bästa av ganska många förutsättningar och förhållanden som man inte styr över. En av dem är internationella lågkonjunkturer.
En annan är urbaniseringens krafter, och en tredje är könsmaktsordningen. Jag kan inte ta på vare sig mina eller regeringens axlar att helt utradera dessa problem. Men jag känner mig stolt över hur vi jobbar med alla dessa frågor.
Vi har under snart åtta år, under en av de längsta och djupaste lågkonjunkturerna i Europas historia, lyckats värna de svenska statsfinanserna och den svenska välfärden på ett fantastiskt sätt. Vi har lyckats sänka skatter samtidigt som välfärden har vuxit.
Människor har fått mer i plånböckerna samtidigt som vi kan se förbättringar på välfärdens alla områden. Det får man vara nöjd med samtidigt som det alltid finns saker som vi vill arbeta med och som ska bli ännu bättre. På samma sätt är könsmaktsordningen äldre än vad både jag och Isak From är.
Vi får aldrig ge upp arbetet för att män och kvinnor, killar och tjejer ska ha samma möjligheter att forma sitt liv och att forma samhället. Det gäller ned på nivån för goda fritidsaktiviteter. Jag menar då att en fajt från mitt departement som har gett 10 miljoner till en ungdomspolitisk proposition redan är en vinst. Det leder till att vi kan göra ännu mer, vid sidan av det som jag redan har berättat om.
Ett annat steg är att jobba med jämställdhetsintegrering och att satsa resurser och tid för att våra myndigheter som ansvarar för frågorna ska bli ännu bättre på att nå målet att tjejer och killar ska få lika stor del av de resurser vi avsätter gemensamt. Jag kan avslöja att vi i den ungdomspolitiska propositionen, som ännu inte har skickats över till riksdagen, också kommer att ta upp just frågan om att stödja kommunerna i deras ungdomspolitik.
Det är ett viktigt steg för att öka möjligheterna till likvärdighet och goda möjligheter till fritid runt om i hela landet.
Maria Arnholm (L):
Jag har tillbringat många år i politiken, de flesta av dem i opposition. Man kan vara nöjd med den politik man presenterar, och det är trots allt rätt kraftfullt att ha möjlighet att inför en framtidsdiskussion kunna jämföra med hur andra länder i vår omvärld har lyckats under en mycket besvärlig period.
När resurserna till vård, skola och omsorg fortsätter att öka under en sådan besvärlig tid, samtidigt som människor får mer i plånboken, tycker jag att man får bygga en trovärdig framtid i samma stil även på den historia som ligger bakom en.
Också jag känner mig besviken och oroad över den tendens som vi nu ser till att fler killar än tjejer får del av det offentliga stödet till fritidsverksamhet, och jag är fast besluten att göra vad som står i min myndighetsmakt för att rätta till det så att det blir bättre igen.
Vi har redan en plattform med kunskap som vi kan bygga vidare på. Jag ser fram emot fortsatta debatter, inte minst när propositionen har kommit.
Maria Arnholm (L):
Monica Green har frågat mig vad jag som folkbildningsminister avser att göra för att öka den digitala kompetensen och minska det digitala utanförskapet. Jag anser, precis som frågeställaren, att det digitala samhället ska vara öppet för alla.
Bland annat därför antog regeringen redan 2011 den digitala agendan för Sverige med ambitionen att alla som vill ska kunna använda de möjligheter som digitaliseringen erbjuder oavsett personliga förutsättningar.
En bred samling företag, myndigheter och organisationer har undertecknat agendan och angett de insatser de avser att göra inom sina olika verksamheter. Att folkbildningen valt att ansluta sig till denna agenda gör mig särskilt glad.
Under min tid som minister för folkbildningsfrågorna har jag uppfattat att det görs ett mycket gediget arbete av studieförbund och folkhögskolor när det handlar om att öka den digitala kompetensen. Omvärldsförändringar har inneburit att arbetet för digital delaktighet i dag ingår som en naturlig del i ett mer övergripande folkbildningsuppdrag.
Folkbildningens organisationer har själva angett sin vilja att gå i spetsen för att utveckla nya lärformer och en modern pedagogik som tar till vara den nya tekniken.
Inom ramen för statsbidraget till folkbildningen har Folkbildningsrådet ett särskilt utvecklingsuppdrag om 8,5 miljoner kronor gentemot studieförbund och folkhögskolor för att öka den digitala delaktigheten och utveckla en ökad användning av internet som en naturlig del i undervisningen. Som frågeställaren noterar deltar även folkbildningen i kampanjen Digidel, som delvis är finansierad av regeringen.
Herr talman! Regeringens uppfattning är att det är angeläget att folkbildningen med utgångspunkt i sin pedagogiska värdegrund tar till vara digitaliseringens möjligheter för utveckling av pedagogik och metodik. Folkbildningen ges årligen ett betydande statligt stöd som fördelas av Folkbildningsrådet till studieförbund och folkhögskolor.
Jag anser att folkbildningen i mycket hög utsträckning själv ska avgöra hur dessa resurser ska användas på bästa sätt. Därför övervägs för närvarande ingen ytterligare styrning av anslaget mot berörda ämnesområden. Regeringen kommer dock även fortsättningsvis att föra dialog med företrädare för folkbildningens aktörer i dessa frågor.
Maria Arnholm (L):
Jag delar Monica Greens oro, men jag vill ändå understryka att Sverige är det land i Europa som har störst andel digitalt delaktiga i befolkningen. Det hindrar inte att vi ska se till att vi blir ännu bättre, men låt oss komma ihåg att det är från den utgångspunkten vi startar.
Jag vet inte i vilken utsträckning it-Titti har bidragit till att vi har kommit så långt - det ska jag be att få lära mig mer om - men förutom Monica Green finns det naturligtvis många andra som har bidragit. Det är lärare i folkbildningen och i våra civilsamhällsorganisationer som har hjälpt till och sett till att vi har nått så långt.
För att komma ännu längre är jag övertygad om att vi måste hitta ännu bättre sätt att nå dem som vi traditionellt sett inte når och som heller inte folkbildningen når. Där vill jag peka på det arbete med engagemangsguider i civilsamhället och folkbildningen som har pågått under några år. Där har man med lyckade resultat nått människor och engagerat dem i civilsamhälle och folkbildning.
Det är den typen av insatser som jag tror är nödvändiga om vi ska komma ännu längre. Folkbildningen, det vill säga folkhögskolorna och studieförbunden, har ett årligt bidrag om 3,5 miljarder kronor. Det är en stor summa pengar som man gärna själv vill bestämma över.
I folkbildningens egna framtidstankar i Folkbildningens vägval & vilja som presenterades för en tid sedan understryker man också sin vilja att engagera sig i de här frågorna. Jag tror att det är många fler än folkbildningen som behöver engagera sig om vi ska nå den ytterligare miljon som Monica Green pratar om.
För att säkerställa användar- och tillgänglighetsperspektivet inrättade regeringen 2012 ett användningsforum som har som uppgift att främja en kontinuerlig dialog kring tillgänglighet och användbarhet. Skolan är en oerhört viktig plattform för nya grupper. I skolans styrdokument finns det här nu tydligare reglerat än tidigare.
Det handlar om att det i läroplanen för grundskola, förskoleklass och fritidshem anges att varje elev efter genomgången grundskola ska kunna använda sig av den moderna tekniken. Det finns också tydligare angivet i examenskraven för lärare att man ska kunna överföra den här kunskapen.
De som Monica Green talar om som inte kan använda sig av myndigheters och bankers tjänster är föremål för ett särskilt uppdrag som Post- och telestyrelsen har för att öka tillgängligheten och användbarheten inom elektronisk kommunikation och posttjänster.
De har 145 miljoner kronor per år för att bedriva det här arbetet för personer med funktionsnedsättning och för äldre personer. Post- och telestyrelsen är utsedd av regeringen som en av 14 svenska strategiska myndigheter för genomförande av funktionshinderspolitiken och gör ett gediget arbete på detta område.
Till exempel finns ett försöksprojekt, It-support direkt, som leds av Hjälpmedelsinstitutet och dit personer med funktionsnedsättning och personer över 65 år kan ringa för att få kostnadsfri telefonsupport. Det här är exempel på andra satsningar vid sidan av det som folkbildningen gör som jag gärna vill berätta om.
Maria Arnholm (L):
Det är en svårighet när man ligger längst fram att få vara stolt över det och samtidigt vara arg, besviken och frustrerad över att man inte har kommit ännu längre. Jag tror att vi klarar av att både vara nöjda med var vi är och också känna att vi inte ger upp utan fortsätter. Det är en väldig tur att vi har en sådan stark folkbildningstradition och så starka folkbildningsorganisationer i Sverige.
Jag är övertygad om att det faktum att de har ett unikt stort stöd och det faktum att de har en mycket stor frihet att själva bestämma hur de vill utföra sitt uppdrag bidrar till att de gör det på ett så effektivt och bra sätt. Jag vill slå vakt om den friheten.
Jag kommer inom kort att lägga fram en proposition för regeringen som vi ska skicka till riksdagen som handlar om en utvecklad folkbildningspolitik, bland annat om behovet av att ännu mer nå ut till dem som man vanligtvis inte når. Det är ett uppdrag som jag tycker att vi kan skicka med.
3,5 miljarder skickar vi med, och jag tycker att det är en bra plattform för att fortsätta att arbeta med det här. Jag hann halvvägs tidigare i en uppräkning av vad vi i övrigt gör när det gäller detta. Jag berättade vad Post- och telestyrelsen gör. Handisam har ytterligare ett uppdrag, det finns Seniornet och det finns satsningar i skolan. Det är alltså en bred palett av olika verktyg som vi har för att föra samhället framåt och som vi använder på det här området.
Jag tycker att vi inte ska slå oss för bröstet och vara övernöjda utan fortsätta arbeta i den riktningen.
Maria Arnholm (L):
Det finns en uttalad och stark vilja från regeringens sida att vara med och bidra till att det digitala gapet minskar och sluts. Regeringens övergripande mål för e-förvaltningen är att det ska vara så enkelt som möjligt för så många som möjligt att utöva sina rättigheter och fullgöra sina skyldigheter samt att ta del av förvaltningens service.
Regeringen antog i december 2012 en strategi för en digitalt samverkande statsförvaltning som heter Med medborgaren i centrum . Strategin har tre mål. De målen är att skapa en enklare vardag för medborgare, att skapa en öppnare förvaltning som stöder innovation och delaktighet och att uppnå högre kvalitet och effektivitet i den offentliga verksamheten.
Det innebär att det är ännu viktigare att alla har tillgång till det och att alla känner att de kan ta del av det. Digidel är ett utmärkt exempel på vad som händer när folkbildningen, skolväsendet, Handisam och Post- och telestyrelsen samverkar. Framtiden och fortsättningen för denna samverkan måste också ligga i deras händer.
Jag känner mig förvissad om att vi gör ett bra och gott arbete tillsammans med många andra, och jag vill benhårt hålla fast vid principen att det är folkbildningen som själv ska styra över sina resurser och över hur man vill utvecklas.