Monica Green (S):
Det är en häpnadsväckande nöjd socialminister vi får höra här. Han är nöjd med det mesta. Han tycker att det är jättebra. Sverige har klarat allting jättebra! Vi är bäst för det mesta, och vi har det bättre än andra länder. Här pratar vi om barnfattigdom. Här pratar vi om de 200 000 barn som är fattiga i dag, och vi pratar om de barn som har blivit vräkta. Och socialministern säger: Nej, men det har gått så bra för Sverige!
Vet inte ni att det har varit lågkonjunktur? Jo, det vet vi. Vi vet faktiskt det. Det sade jag i mitt första inlägg, och det har jag sagt i alla inlägg i andra interpellationsdebatter. Vi vet att det är lågkonjunktur, men vi tycker att ni har förvärrat krisen eftersom ni har stängt människors möjligheter att utbilda sig och skaffa sig ett arbete.
Ni har förvärrat krisen genom en otrygghetschock i detta land, eftersom ni sänkte a-kassan och såg till att det blev en stupstock i sjukförsäkringen. Människor är oroliga. Vem tar hand om vårdbiträdet när hon blir sjuk? Göran Hägglund står här och skryter över att hon har fått skattesänkningar, men hur blir det när hon blir sjuk efter att hon har fått ett mycket stressigare arbete? Göran Hägglund säger: Ja, men vi har gett mer pengar till kommunerna.
Ja, men hur var det egentligen? Ni sade: Nej, nej, nej, kommuner och landsting ska inte ha mer. Till slut sade ni: Jo, men ni kan få en slant nästa år när det är valår. Det sade ni i höstas. Då hade kommunerna och landstingen redan gjort sina budgetar. De hade redan planerat att säga upp människor. Nu kunde de skjuta på uppsägningarna, men de fick bara veta ett år i förväg hur det skulle bli.
Om nästa år vet kommunerna och landstingen ingenting. Ni gav ett tillfälligt bidrag till kommuner och landsting under valåret. Sedan säger Göran Hägglund: Ja, men vi har kunnat justera våra siffror. Det går mycket bättre nu. Jo, just det, det är valår i år. Nu gäller det att se till att justera siffrorna så att det ser bättre ut. I själva verket har klyftorna ökat, Göran Hägglund.
Om det nu har gått så bra för Sverige som Göran Hägglund står här och skryter om undrar jag: Varför har han valt att försätta dessa barn i den situation som han har gjort? Hur kan han vara nöjd med den situationen när 200 000 barn i dag betraktas som fattiga i Sverige och när över 500 barn har blivit vräkta? I den situationen står Göran Hägglund och är nöjd. Jag blir faktiskt förvånad.
Jag trodde att Göran Hägglund hade mer empati. Jag har till och med tyckt det tidigare. Vi i den tvärpolitiska barngruppen och i den socialdemokratiska barngruppen blir ofta uppvaktade av barnorganisationer, Unga Örnar, Rädda Barnen, Majblomman och Bris.
Alla har berättelser om dagens Sverige, om verklighetens barn, om hur barn nu blir drabbade när krisen har slagit till och hur ni har slagit undan benen på föräldrarna, eftersom de nu har mycket svårare att ta sig in på arbetsmarknaden. De som har förlorat ett arbete under den här krisen kanske inte kommer tillbaka till ett reguljärt arbete. Det har regeringen skrivit i sin egen proposition.
Långtidsarbetslösheten ser ut att stiga, och de som nu förlorar sitt arbete kanske inte kommer tillbaka någon gång. Vad tänker Göran Hägglund göra åt det? Vad tänker Göran Hägglund göra för att barnen till dessa arbetslösa människor faktiskt ska få ett hopp, en framtidstro, en möjlighet att utbilda sig, en bra skola och en trygghet om föräldrarna är i kris?
Det handlar om en trygghet någon annanstans, i förskolan, i skolan och på fritidshemmet, och att det finns fler vuxna där. Vad tänker Göran Hägglund göra mer än att stå här och säga att han är nöjd?