Ulla Andersson (V):
Låt mig börja med att upplysa statsrådet om att 60 procent av landets befolkning, det vill säga de med lägst inkomster, får bättre ekonomi med Vänsterpartiets ekonomiska politik, allt enligt riksdagens utredningstjänst. Men nu var det sparbanker vi pratade om, och jag tänker hålla mig till den frågan. Jag tycker att man kan göra det i en sådan här debatt.
Statsrådet har i sitt svar tagit upp stabilitetsavgiften, som om det skulle vara ett sätt att bidra till utvecklingen av fler sparbanker i Sverige. Det är snarare tvärtom. Fler regelverk omfattar även sparbankerna, som har en mindre administration och mindre resurser att hantera regelverken.
Ofta gör man inte skillnad på sparbanker och affärsbanker i utformandet av olika regelverk, vilket självfallet försvårar och fördyrar för sparbankerna. Den avgift som statsrådet tar upp är för den fond som ska gå in om det blir en ny bankkris. Till att börja med täcker avgiften inte kostnaderna för en ny bankkris, och skattebetalarna kommer att stå där igen.
Dessutom stoppar statsrådet in 15 miljarder av skattebetalarnas pengar i fonden, vilket är helt förkastligt. Det är alltså meningen att sparbankerna ska betala till en fond som de inte får dra nytta av. De ska vara med och betala för de stora affärsbankernas risktagande. Det tycker jag är helt olämpligt och definitivt inte ett sätt att stödja utvecklingen av fler banker och ökad bankkonkurrens.
Vidare tar statsrådet upp att Vänsterpartiet har en kaskad av förslag för att stödja privat näringsliv, och förfärar sig. Vänsterpartiet har en kaskad av förslag för att vi vill se en utveckling av landsbygden och fler jobb. Därför lägger vi fram en rad förslag till politisk debatt. Det är så vi tycker att man ska göra. Sedan kan man gilla eller inte gilla förslagen. Statsrådet är väldigt pigg på att använda skattebetalarnas pengar till affärsbankerna. Då är det tydligen helt okej.
Här är det dock fråga om lån och ingenting som man får till skänks. Till på köpet får man betala ränta på lånet. Ett av de förslag vi tagit upp handlar inte ens om att det på något sätt ska gå via staten. Det staten ska göra är att tillåta egenkapitalbevis så att man privat kan gå in och stödja en lokal sparbank. Vad är faran med det, statsrådet? Det borde väl vara något som även ett borgerligt statsråd skulle kunna tänka sig.
Det är en modell som fungerar i Norge. Varför skulle den då inte fungera här? Statsrådet far med lite falsk marknadsföring. Han lovordar en rörelse, säger att den fungerar väl och är till stor samhällsnytta, men har inte för avsikt att göra någonting för att skapa förutsättningar för den att sprida sig. Låt oss titta på det som händer i samhället. I Jämtland har fem bankkontor försvunnit. Man har nu 20 mil till närmaste bank.
Är det en utveckling som statsrådet är nöjd med? Tänker han stå och titta på och låta det ske eller tänker han göra något för att försöka få till stånd en förändring? Har statsrådet någon tilltro till politiken och demokratin eller menar han att man som ansvarig politiker för ett område bara ska stå med armarna i kors, se på och sedan tala om ifall något är bra eller dåligt, utan att ha för avsikt att komma med egna förslag på något område?
Det är så jag tolkar statsrådets inställning i denna fråga. Jag måste säga att jag är mycket besviken, för det positiva anslaget i det skriftliga svaret har nästan helt försvunnit under debattens gång. I stället blir det en form av icke-vilja som uttalas från talarstolen, vilket gör mig besviken. Statsrådet har fortfarande möjlighet att ändra sig.