Per Lodenius (C):
Som vattendroppar sommöts kind emot kind innande flyter ihop ochsamtalar genom de olikaunika kroppsspråk somsignalerar mellanhjärtans slag ochframkallar ett lika värdesflow av glädje Med den här dikten av Lena Eldståhl inledde jag den aktuella debatten om assistansen som hölls här i riksdagen för ett och ett halvt år sedan, närmare bestämt den 28 oktober 2016.
Lena, som skrivit dikten, har själv behov av assistans och då, för ett och ett halvt år sedan, märkte hon tydligt hur det blev svårare och hårdare i bedömningarna av tilldelningen av hennes assistanstimmar. Då, för ett och ett halvt år sedan, fanns det en stor oro över att hon skulle behöva dra ned på att arbeta och på sina fritidsaktiviteter. Det var en oro som nu har infriats.
Lena hade vid det tillfället, för ett och ett halvt år sedan, precis fått besked om att hennes assistanstimmar kraftigt skulle minskas. Och hon får än i dag slåss för varenda assistanstimme. Hon orkar inte längre vara aktiv på samma sätt som tidigare. Kraften går i stället åt till att överklaga och till att ta fram underlag och bevis om hennes behov. Och kraften går också åt till oron över ekonomin, oron över att det inte längre går ihop då man inte längre kan arbeta och samtidigt måste betala för delar av stödet ur egen ficka.
Inte minst går kraften till oron över att över huvud taget överleva utan den hjälp som hon behöver men inte längre får. Kommer det att finnas en hjälp där när jag behöver den för mitt eget liv? Det är detta debatten måste handla om. Den måste handla om varje individ som genom det rättsläge vi i dag ser inom assistansen hamnar utanför samhället och om varje individ som i stället för att använda sin kraft och ork till ett arbete och en aktiv fritid måste använda den till att överklaga och bevisa sina behov.
Debatten måste handla om varje individs oro och rädsla. Vart tog grundintentionerna i assistanslagstiftningen vägen? Vad hände med intentionen att dessa människor ska kunna leva som andra? Hur kunde regeringen med Socialdemokraterna och Miljöpartiet hamna så fel? Fru talman! Centerpartiet värnar grundintentionerna i assistanslagstiftningen. Centerpartiet värnar individens valfrihet. För Centerpartiet är möjlighet till jobb och utbildning viktiga delar för att kunna vara delaktig och aktivt delta i vårt samhälle.
En förutsättning för valfrihet är att man själv kan styra över sitt stöd och sin assistans - att man till exempel fritt kan välja utförare. Att vara delaktig är viktigt för individens utveckling, och det är viktigt för vårt samhälles utveckling. Vi har inte råd att ställa individer utanför. Men för att kunna vara delaktig behöver man också ha förutsättningarna för detta. Därför genomförde den borgerliga regeringen på 90-talet LSS-lagen och lagen om personlig assistans.
Assistans är ju enligt lagen personligt utformat stöd åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sådant som personlig hygien, måltider, att klä sig och att kommunicera med andra. Dessa är basala behov för att i nästa steg kunna vara delaktig och aktiv i samhället. Att regeringen genom exempelvis regleringsbrev och utredningsdirektiv har utmanat grundintentionerna med den personliga assistansen är helt uppenbart.
Till exempel har antalet personer som får statlig assistansersättning tydligt minskat sedan 2015, trots att all statistik säger att det borde ha varit fler som beviljats den statliga assistansersättningen. Bifallsfrekvensen för nyansökningar låg under flera år stabilt omkring 40 procent. År 2016 halverades dock denna frekvens till runt 20 procent, och statistiken från inledningen av 2017 visar på en fortsatt ökning av avslagen på nyansökningar.
Det handlar alltså om ett ökat antal personer, individer och människor som inte får personlig assistans beviljad eller som har blivit av med sin assistans eller, som Lena, fått den kraftigt sänkt. Att detta påverkar möjligheten att kunna leva som andra är uppenbart. Livsförutsättningarna och möjligheten till ett aktivt liv, om det så handlar om jobb eller fritid, påverkas självklart.
Men, fru talman, detta är som sagt inte bara siffror i en tabell. Det är inte bara statistik. Det handlar om individer - om personer som kanske genom en olycka eller sjukdom fått sina förutsättningar kraftigt försämrade eller förändrade. Det handlar om personer som inte får det stöd och den hjälp som de är i behov av, som en direkt följd av regeringens politik under denna mandatperiod.
Det är en kombination av passivitet - det vill säga att regeringen har valt att inte i tid lägga fram förslag i ett läge då domstolar och myndigheter fattar beslut som vi anser strider mot intentionerna i LSS - och en lång rad konkreta beslut som slår direkt mot assistanssystemet. Var finns tron på människan och allas lika värde? Fru talman! Från Centerpartiets sida är vi tydliga med att intentionerna i lagen måste återupprättas.
Syftet med den personliga assistansen och LSS-lagen är ju att ge ett kontinuerligt och sammanhållet stöd, så att personer med funktionsnedsättning har möjlighet att såväl ha en fungerande vardag i det egna hemmet som att delta i samhällslivet, ägna sig åt fritidsaktiviteter och ha ett arbete eller studera. För oss i Centerpartiet är det helt grundläggande att lagstiftningen och tillämpningen av lagen lever upp till detta. Därför är nu vår viktigaste uppgift att återupprätta grundintentionerna med den personliga assistansen.