KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Det finns säkert anledning att ompröva många ståndpunkter inom den socialdemokratiska politiken. Det utgår jag från att varje parti gör kontinuerligt, även Maud Olofssons parti. Men det handlar inte om det i just den här frågan. Det handlar om att det man sade före valet genomför man efter valet. Man har åtminstone samma ståndpunkt då, om man olyckligtvis skulle hamna i opposition, som vi har haft.
Det är det som är det intressanta. Ni har sagt: Vi ska ha en viss ordning. Vi ska utannonsera. Vi ska sätta upp kravprofiler. Och ingenting annat än kompetens ska få vara ledande när vi tillsätter de olika tjänsterna. Det var vad ni sade före valet. Vad ni gör efter valet är två saker som man direkt kan peka på: 1.
Ni tillsätter partivänner som har samma uppfattning som ni i en rasande takt efter valet. 2. När inte dessa söker de utannonserade tjänsterna börjar ni leta efter andra. Som socialdemokrat kan jag bara säga att det är fullt naturligt att man gör så, men det var inte så ni sade att det skulle gå till före valet.
I valrörelsen och i opposition förde ni en oerhört högljudd debatt. Nu försöker ni att hyckla. Det som gör mig som socialdemokrat så upprörd är att vi har en regering som säger en sak före valet och handlar på ett annat sätt efter valet. Detta är inget annat än hyckleri, herr talman.
Börje Vestlund (S):
Jag vill börja med att tacka infrastrukturministern för svaret. Ännu en gång ska vi få ett förslag i den fantastiska infrastrukturproposition som ska komma. Den hör man talas om nästan varje gång man är i kammaren. Den ska lösa allsköns problem, nu även flygkapaciteten i Stockholm. Det ska bli intressant att läsa den, vill jag initialt säga i detta sammanhang.
Det intressanta är att i Stockholms kommun har majoriteten, de som har makten i kommunen, varierat sedan 70-talet, och ändå sägs det att Stockholms stad vill ha Bromma flygplats. Hur kan statsrådet säga så? Om ett par år vill Stockholms stad kanske inte alls ha den flygplatsen.
Det är huvudfrågan. Under de innevarande fyra åren vill man ha den. Under de kommande fyra åren kanske man inte vill ha den. Trots det säger statsrådet trosvisst att man vill ha den. Jag skulle vara väldigt försiktig, fru talman, med att göra sådana uttalanden. Man vill ha den för tillfället men kommer förmodligen inte att vilja ha den om två år eller om åtta år, eller vad det nu kan vara.
Majoriteten i Stockholm växlar nämligen väldigt ofta. Det finns det ganska god statistik på. Jag håller med statsrådet om en sak som sades i svaret, nämligen att långsiktiga avtal - naturligtvis - ger möjligheter till bättre investeringar och miljöförbättrande åtgärder.
Det är ju rent allmänt ett problem när man har korta upphandlingstider, men jag kan tycka att det är den enda poäng statsrådet har i svaret. I övrigt handlar det som infrastrukturministern tar upp om att flygplatsen ligger i ett mycket tättbebyggt område. Inflygningen ligger i ett tättbebyggt område.
Om det hände den minsta lilla incident vet vi att det skulle sluta i katastrof. Vi vet att bullerproblematiken är betydande. Man har vid flera tillfällen blivit lovad, inte minst förra gången avtalet skrevs om, att bullret skulle minska. Det har visat sig bli tvärtom.
Jag vet inte om det gjorts några mätningar men åtminstone upplevs bullret som minst lika högt eller till och med högre på grund av det ökade antalet flygrörelser. Hur vi än vänder och vrider på det hela bullrar varje plan när det flyger in och när det flyger ut, och med ett ökat antal flygrörelser ökar också bullret; det gäller i varje fall upplevelsen av bullret.
Det är jättebra att man använder andra avisningsmedel. Det är jättebra att man byter till lysdioder. Jag förstår bara inte varför det i detta sammanhang skulle vara så fantastiskt. Vore det inte något som alla flygplatser egentligen borde göra, inte bara Bromma? Det borde väl vara en ambition i det allmänna miljöarbetet, något som alla verk på transportpolitikens område borde ha.
I det sammanhanget kan jag därför inte se att det skulle vara något som är bra enbart för Bromma. Snarare är det ett underbetyg till regeringen för att man inte satt ordentligt tryck på de andra flygplatserna att göra på motsvarande sätt. Jag måste säga att det är ett ganska svagt svar på en fråga som oroar väldigt många stockholmare.
Börje Vestlund (S):
Jag ska inte vara lika osjyst som statsrådet är när jag debatterar. Jag brukar inte angripa mina motståndare när de inte har något inlägg kvar. Jag kan bara för Sylvia Lindgrens del säga att problemet är, statsrådet, att Bromma praktiskt taget har varit nedlagt för allt trafikflyg under ett antal år för att sedan upptas igen. Det var en borgerlig majoritet som upptog trafiken.
Jag vill i det sammanhanget erinra om att det skedde mot Centerns vilja. Infrastrukturdebatten är oftast väldigt regional. Det är sällan statsrådet behöver stå och diskutera snöskoterleder och sådant med oss stockholmare. Har det hänt? : Jo, men inte när det gäller Stockholm.) Det har inte hänt med oss stockholmare. Jag tror inte att vi diskuterar andra frågor, andra vägar och andra järnvägar som ligger utanför vårt område.
Det brukar vara extremt regionala frågor. Det är klart att vi inte kan kräva något jätteengagemang i denna fråga. Jag har en kommentar om Arlanda. Man säger så här: Varför tas det inte hänsyn till de boende vid Arlanda? Jag är medveten om de miljöproblem och andra problem som finns kring Arlanda. Men det gör ju inte situationen på Bromma så mycket bättre!
Skillnaden mellan Arlandas och Brommas situation är måhända att det vid Arlanda är några kilometer mellan de boende och flygplatsen. I Bromma är det några hundratal meter. Det är stor skillnad, och det gör att vi har en annan situation när det gäller Bromma flygplats. Den ligger mitt bland de boende.
Såvitt jag vet finns det ingen flygplats i Sverige och ganska få i Europa som har ett sådant läge. Detta är intressant. Jag tycker att man ska ta del av debatten om Heathrows flygplats, som ligger lite för nära bebyggelsen. Men den ligger inte så nära som Bromma.
Börje Vestlund (S):
Jag ber att få tacka för svaret. Vita elcertifikat motsvarar de gröna certifikaten, men man ska inte fokusera på hur energin framställs, utan det avgörande är energisparandet. Statsrådet och jag tycks vara överens om att det är ett bra sätt att få människor att anstränga sig ytterligare för att spara energi.
Men det är tråkigt att näringsministern inte ens kan ange om det finns någon tidsplan för eller några tankar på att införa de vita elcertifikaten. Enligt mitt förmenande är detta inget annat än ytterligare ett exempel på att regeringen inte har någon initiativförmåga i energidebatten. EU:s mål att minska energianvändandet med 20 procent till år 2020 är ett åtagande som kommer att kräva alla metoder som vi kan hitta.
Vita certifikat är ett av de medel vi kan använda. Vi socialdemokrater föreslår därför i vår motion om energipolitiken att man inför vita elcertifikat, men vi inser också att det är ett redskap bland många andra.
Andra sektorer som måste minska sin energianvändning är framför allt transportsektorn och bostadssektorn, men även industrin behöver vara med för att vi ska uppnå de här målen. Jag tror att vi är överens även om detta. Men sedan kommer det tragiska. Näringsministern konstaterar att dessa åtgärder behöver vidtas, men verktyget vita certifikat saknas helt och hållet i näringsministerns verktygslåda. Det är tragiskt.
Jag har tydligt nämnt att vita certifikat inte är någon enkel åtgärd. Sannolikt tar det ett par tre år att få ett sådant förslag i hamn och på plats. Men man vill inte ens börja med detta, utan man vill utvärdera hur de gröna elcertifikaten har använts. Låt mig då säga vad vita certifikat är.
I grunden är tanken med de vita elcertifikaten att en elleverantör åläggs att effektivisera motsvarande en viss procent av den mängd el man säljer. Företag kan antingen vidta åtgärderna själva eller köpa intyg, så kallade vita certifikat, av någon annan, till exempel bostadsbolaget som har minskat elanvändningen i motsvarande grad.
De här vita elcertifikaten minskar också onödig energianvändning och utnyttjar den energismarta teknikens möjligheter där den finns. Det leder också till ett snabbare effektiviseringsarbete. Vi har haft en del höjningar av energipriserna. Det har vi i princip ingenting emot.
Men det intressanta är att man inte ger speciellt mycket tillbaka till elkonsumenterna. De vita elcertifikaten skulle kunna vara ett sätt att ge detta tillbaka till konsumenterna. Den här veligheten i den borgerliga regeringspolitiken känns väldigt skakig. Man saknar de skarpa förslagen.
Det enda näringsministern säger är att vi ska spara 20 procent till 2020, men hur detta ska göras finns det inga tankar och förslag om. Det finns ingenting som pekar ut inriktningen åt vilket håll man ska gå. Det enda man säger är att vi ska spara till 2020. Är detta inte en väldigt svag politik?
Jag måste därför fråga näringsministern: Om nu de vita certifikaten kan vara besvärliga att få igenom, inom vilka sektorer får vi då ett konkret exempel på vad regeringen kommer att föreslå om hur vi ska kunna uppnå det här resultatet till år 2020?
Börje Vestlund (S):
Jag kan nästan travestera föregående debatt som Maud Olofsson och jag hade: Det gäller ju också att faktiskt göra det man sade i opposition i sitt parti när man kommer i regeringsställning. Det är väl precis det som är problemet med de vita elcertifikaten. Som sagt var: Det är inte okomplicerat att införa vita elcertifikat - det är jag den första att erkänna - men om man inte sätter i gång arbetet så lär det ju inte bli enklare.
De lär inte bli enklare att genomföra 2015 när vi borde ha infört dem 2010. Jag tror att statsrådet och jag är överens om att det kommer att ta ett par tre år innan vi kan ha det här systemet på plats, och under tiden händer ingenting. Nu börjar det dra ihop sig mot halva mandatperioden för den här regeringen, och vi ser inte särskilt mycket.
När det gäller frågan om basindustrin och energieffektiviseringen är vi egentligen totalt överens, därför att där stöder vi gärna regeringen. Det är en politik som ligger helt i linje med vad vi socialdemokrater säger. Det som bekymrar mig däremot är bostadssektorn.
Jag vet inte vilka Maud Olofsson har pratat med på Sabo, men de jag har pratat med på Sabo säger att för att vi ska få en energieffektivisering av bostadssektorn måste vi kunna bygga om miljonprogramsområdena, för hela det beståndet läcker energi dag för dag, timme för timme och minut för minut.
Man har i dag inga medel och inget incitament mer än möjligen sänkta energipriser för att gå vidare med att bygga om det här. Det finns mycket varje fastighetsägare kan göra. Individuell mätning är en viktig och bra sådan åtgärd.
Men det är ändå så att genom detta tar man inte tillbaka 20 procent, näringsministern. Man måste ta de stora greppen även i bostadssektorn, och det saknar jag i regeringens politik. Min interpellation handlar om vita certifikat. Jag skulle kunna skriva en interpellation om också detta, men nu är det ändå näringsministern som har nämnt det.
Även här blir näringsministern svaret skyldig. Det finns inte mycket där heller i verktygslådan. Individuell mätning började man införa för tio år sedan, åtminstone i de bolag jag har suttit i när det gäller fastighetssektorn, så det har påbörjats successivt för ganska länge sedan. Det är väl också bra att man fortsätter arbetet med energirådgivare, men det är knappast någonting som är nytt och som man kan se.
Man har en högre ambition för energieffektiviseringen på EU-nivå. Det är jättebra. Men för att man ska kunna fortsätta det kan man inte säga: Vi har det här i vår verktygslåda, men vi har inte särskilt mycket konkret som vi kan fylla på den här verktygslådan med.
Det är tråkigt, och det gör också att det blir lite tandlöst när man säger att man ska öka energieffektiviseringen till 2020 men inte säger på vilket sätt det ska göras. Då blir politiken lite tandlös och lite ihålig.
Om det är det som är knepigt i det här skulle jag vilja ställa den här frågan till näringsministern: Varför inte då ompröva ställningstagandet och ge Energimyndigheten i uppdrag att ta fram ett sådant här förslag som vi faktiskt kan komma i gång med framåt 2010, 2011 eller 2012, så att vi faktiskt får ytterligare ett redskap i vår verktygslåda.
Börje Vestlund (S):
När jag var liten pojke - det är nu många år sedan, men en gång i tiden var jag det - brukade man säga: Den som sa det, han var det. Det sades när man saknade argument i diskussionerna. Samma sak gäller här. Så snart regeringen inte har något eget förslag säger de att Socialdemokraterna minsann var mycket värre.
Men det är inte det som debatten handlar om utan om hur vi ska hantera dessa frågor. Jag tycker inte att jag fått något svar. Nu säger Maud Olofsson att man vill införa de vita elcertifikaten. Det är jättebra, Maud Olofsson! Det bekymmersamma är dock att Maud Olofsson vill vänta ett tag för att de ska utvärderas.
Sedan ska frågan diskuteras ytterligare och vi ska kunna springa på ytterligare 15 energiseminarier om vi vill, alltmedan vi inte sparar energi. Det bekymrar oss socialdemokrater. Precis som i alla andra debatter som gäller hennes ansvarsområden nämner Maud Olofsson infrastrukturpropositionen. Jag måste säga att jag ska läsa den med stort intresse.
Den måste vara det absolut bästa verk som någonsin lämnats till Sveriges riksdag. Den verkar kunna lösa alla problem som finns i denna värld, om man ska tro vad Maud Olofsson, och inte minst Åsa Torstensson, säger. Visst ska vi ha ansvarsfulla fastighetsägare.
Problemet där är, Maud Olofsson, att den ekonomiska situationen för de allra flesta är sådan att om de ska göra allt som behöver göras - både för att energieffektivisera och, inte minst, för att upprätthålla standarden på lägenheterna - kommer de inte att ha råd med det. Det är det som är bekymret. Vi ser inte att det ges incitament för att göra det möjligt att upprusta miljonprogrammet.
Det ger vi med vår politik. Det är tråkigt att regeringen inte har några ytterligare redskap i sin verktygslåda.
Börje Vestlund (S):
Jag bara konstaterar att jag faktiskt var med här den förra mandatperioden, när Solveig Zanders företrädare hade en argumentation som byggde på att vi måste få en bättre lagstiftning för landsbygden för att lösa denna fråga. Jag vill bara konstatera att hon i det sammanhanget var väldigt tydlig.
Jag delar i princip statsrådets uppfattning att man ibland inte når fram med lagstiftning. En dialog är väldigt viktig. Men någonstans finns det ändå en gräns där man inte via dialog löser problemen.
Jag som har pratat med människorna i Årböle i många år vid det här laget vet att de har fört dialog, dialog och dialog. Till slut har man tröttnat på den här dialogen eftersom den inte har lett till någonting. Som jag sade precis när jag inledde: Jag trodde att jag skulle få gratulera statsrådet till att ha löst det här fallet, fast man måste gå vidare med de andra fallen.
Men det fick jag inte göra nu eftersom man trots allt inte har löst detta med postlådorna i Årböle på ett tillfredsställande sätt. Jag kan också instämma i att det finns andra problem i glesbygden. Dem skulle jag gärna ta upp och diskutera här, men den här gången gällde det just postlådorna. Jag har också haft kontakt med Årböle med anledning av bredbandet, men det kanske jag kan återkomma till i en annan debatt. Vi kanske inte ska blanda in fler frågor i den här debatten.
Men jag delar uppfattningen att det är fler frågor som är intressanta för glesbygden. I det här sammanhanget brukar det vara så, och jag tycker att vi har en ganska gemensam uppfattning kring detta i den här kammaren och i andra lagstiftande församlingar, att vi skapar lagstiftning för den svagare parten. Vi brukar säga att en viss lagstiftning behövs för den svagare parten gentemot en starkare.
Vem kan i det här sammanhanget påstå att en grupp bybor ute i Årböle eller för all del någon annanstans kan vara stark i förhållande till staten? Där spricker hela den romantiska idé Åsa Torstensson för fram om att klara ut de svåra problemen med hjälp av en dialog.
Någonstans i botten måste det finnas en lagstiftning med en tydlig reglering när dialogen inte fungerar. Men det vill Åsa Torstensson inte höra talas om. Hon säger bara att det ska ske en uppgörelse med PTS och detta råd. Men var finns rättigheterna om man inte klarar av att lösa problemet med hjälp av rådet?
Ska svenskarna vara tacksamma för vad PTS och Posten AB säger och sedan hålla truten? I de här sammanhangen får man minsann ingen hjälp från den sittande regeringen. Det är att dra tillbaka sitt ansvar från hela postpolitiken. Detta är representativt för hur man hanterar postfrågorna just nu i regeringen.
Jag är fortfarande, Åsa Torstensson, ingen regelkramare - absolut inte. Jag tycker att man ska luckra upp så många regler som möjligt för att göra det enklare för människor. Men där det verkligen behövs regler för att skydda den svagare parten måste det till regelverk - för att se till att människors liv i glesbygden inte äventyras.
Om inte myndigheter och Posten AB begriper detta måste den svenska regeringen och riksdagen förstå det - men uppenbarligen gör inte den nuvarande majoriteten det.
Börje Vestlund (S):
I ett avseende tror jag att statsrådet och jag är väldigt överens, och det är att jag också tror att dialog och lokala lösningar är det som kan lösa mycket av landsbygdens problem.
Det som uppenbarligen skiljer statsrådet och mig åt - jag noterar att även andra centerpartister har krävt det, i varje fall när man inte har regeringsmakten - är uppfattningen att det någonstans måste finnas ett regelverk som slår till när dialogen inte ger ett resultat.
Jag bor i ytterstaden i en storstad, och där har vi delvis samma problematik som stora delar av glesbygden har, att den kommersiella och den offentliga servicen minskar. Jag vet vad det innebär att sitta och se sin bygd dö ut på det sättet. Den erfarenheten har jag ganska långt inne i min ryggrad.
Därför menar jag att det här är en viktig fråga. Men det som är allvarligt är att jag inte kunde få gå till kammaren i dag och vara glad över att frågan hade lösts för Årböleborna. Tvärtom är det en tillfällig lösning, och man har inte hittat en lösning på lång sikt. Det är i alla fall vad Årböleborna har upplyst mig om.
Jag tycker att det är tråkigt. Man menar att det här ska ske genom en dialog. Var kan vi se det i de förslag som har kommit från regeringen? Vad säger det om alla andra problem, som exemplet från mitt utskott med pumpstationer?
Jag ser inte var det finns i regeringens politik för närvarande och framför allt inte när det gäller dessa postlådor, för då vill man ingenting. Det är också tråkigt.
Börje Vestlund (S):
Låt mig först kommentera momsen. Vi får väl se när överenskommelsen kommer. Alla 27 stater ska vara överens exakt samtidigt om vad momsen ska innehålla. Det är vad som är problemet. Det var också därför den dåvarande socialdemokratiska regeringen var lite ljum i de frågorna. Det fanns inga förutsättningar att komma överens vare sig åt det ena eller det andra hållet. Det var det stora problemet. Det vore väl jättebra om man nu kom överens. Men jag måste säga att jag är lite tveksam till det.
Sedan säger Maud Olofsson något intressant. Hon tror att det är höga lönekostnader. Det trodde jag också en gång i tiden till dess man började undersöka det. Brå gjorde ett par intressanta undersökningar för sju åtta år sedan där man verkligen tittade på detta. Det visade sig att det inte alls var så ofta det var höga lönekostnader som gjorde att folk började fiffla. Det var snarare tillfälligheter som hade gjort det.
Tillfället gör tjuven, heter det ju. Man kom på hur enkelt det var, och fortsatte. Ibland blev det så tragiskt att det slutade med ren kriminell verksamhet och riktigt allvarligt med både knarklangning och annat. Det gäller inte i de allra flesta fall, men det kunde bli effekten på hela resan. Från att ha fuskat med en enda liten beställning inom restaurangbranschen hade man i princip ett tillhåll för kriminella element.
Det handlar alltså inte enbart om lönekostnader. Det kan vara en del, men det är oftast inte det som är den avgörande orsaken. Jag måste kommentera konkurrenslagen. Vi har diskuterat regler och krångel. Det kan vi säkert återkomma till. Jag tror att jag har samlat underlag till en interpellation medan jag har diskuterat detta med statsrådet, men jag nöjer mig med att ta upp näringsförbudet nu. Det är den del som skärps. Men det är också den enda lilla skärpningen.
Kriminaliseringen är till exempel borttagen. Det är inte mycket nytt som har kommit till i den nya konkurrenslagen. Det är också det som är det enda. Om detta är att visa musklerna tycker jag att Maud Olofsson borde börja med ett riktigt träningsprogram.
Börje Vestlund (S):
Jag kan hålla med om att den typ av debatt som förs på infrastrukturområdet ibland kan bli väldigt lokal. Det vet vi som har debatterat detta under ett antal år i riksdagen.
Jag delar statsrådets uppfattning att det inte är bra om man börjar gå in på de lokala frågorna som avgörs av fullmäktige. Jag avsåg inte att köra över Stockholms läns landsting med min fråga, utan jag tyckte att det var viktigt att klargöra vilka signalerna från samhället ska vara.
Det som statsrådet säger stämmer faktiskt inte. Klimatberedningen har diskuterat lägre priser i kollektivtrafiken och kommit fram till att det är viktigt för att minska klimatpåfrestningarna. Då måste man fråga sig: När ska detta arbete påbörjas? Ska man se att man höjer kollektivtrafikpriserna? Det har varit grunden för min fråga. Jag kan hålla med om att jag kunde ha formulerat frågorna lite smartare än jag gjorde.
Men jag får väl i så fall återkomma med något annat för att kunna debattera detta med miljöministern. En jämförelse mellan Nybro och Stockholm är ganska klumpig. Det går inte att i samma andetag jämföra dessa. Det stämmer att man ökar från tre till fyra passagerare, eller vad Malin Löfsjögård sade. Så är det naturligtvis.
Men det ser inte alls ut på det sättet i Stockholm. Man säger att kollektivtrafikresandet i Stockholm har ökat. Ja, men det intressanta är att allting har ökat. Fler har flyttat till Stockholms län, och fler använder bil. Andelen som använder kollektivtrafik ökar följaktligen också väsentligt när fler flyttar hit.
Jag har tyvärr inte siffrorna med mig, men antalet människor i Stockholms län har ökat ganska ordentligt de senaste åren. Forskningen visar ganska tydligt att priset är avgörande för om man använder kollektivtrafiken.
Men naturligtvis spelar inte bara priset på kollektivtrafiken in utan även möjligheten att åka från dörr till dörr på ett bra sätt.
Man ska till exempel, som statsrådet beskriver, kunna byta från bil till kollektivtrafik eller mellan olika former av kollektivtrafik utan att det är för krångligt att åka från punkt A till punkt B. Det är givetvis viktigt i detta sammanhang.
För att vi ska hitta en form för att öka kollektivtrafikresandet kan vi inte bara säga att kundnöjdheten har blivit större och fler reser. Fortfarande är det så att biltrafiken ökar.
Trots att man har infört trängselskatt har den inte fått den effekt som den hade när försöket genomfördes. Jag tror att jag vet orsaken till detta. Man gjorde flera saker under försöket. Man införde enhetstaxa, man hade infartsparkeringar, och man ökade turtätheten.
Det följde inte med denna gång, och det är orsaken till att det inte har fått samma effekt. Men det får man utvärdera senare.