Anders Sellström (KD):
Den ekonomiska krisen är nu på väg att klinga av i vårt land. Vi har en rekordhög tillväxt, sjunkande arbetslöshet och urstarka statsfinanser. Vi kan nu se att alliansregeringens politik för att värna statsfinanserna har gett resultat trots den ekonomiska kris som svept över världen och fortfarande skakar om i land efter land. I stället för att, som i exempelvis Grekland och Irland, tala om massiva nedskärningar i de sociala trygghetssystemen talar vi om de satsningar på välfärden vi ska göra.
I stället för att tala om skattehöjningar kan vi tala om framtida skattesänkningar för pensionärer, låginkomsttagare och företag. Vi får samtidigt inte glömma att vi som land är oerhört beroende av vår omvärld och av hur den ekonomiska utvecklingen där ser ut. Sveriges bnp:s beroende av vår förmåga att exportera överstiger alltjämt 50 procent. Kort sagt: Verkligheten och hur den ter sig framöver styr påtagligt vår egen utveckling.
Av den anledningen ska vi vara aktsamma om den fortsatta hanteringen av statsfinanserna och därmed föra en politik som minimerar risken för ekonomiska bakslag. Illa skött ekonomi i den offentliga sektorn slår direkt tillbaka i form av nedskärningar och skattehöjningar. Det drabbar alltid i din tur dem som är mest beroende av en fungerande välfärdssektor. Låt oss vara ödmjuka inför detta faktum.
Som kristdemokrat är jag glad över att tillhöra ett av de fyra partier som står bakom den budget vi debatterar i dag. Kommunsektorn får extra tillskott, förutom den tidigare utlovade permanenta höjningen av statsbidraget - allt för att säkra den sektor som bedriver välfärdssystemets kärnuppgifter. Pensionärerna har att se fram emot ytterligare skattesänkningar. De kan även se fram emot höjningar av pensionen på grund av kopplingen till utvecklingen av ekonomin som helhet.
Vi är också nöjda med det samarbete vi har i Alliansen och den samsyn vi har med våra kamrater om hur den ekonomiska politiken i huvudsak ska föras och om vikten av att ha ordning och reda i statens finanser, men vi är naturligtvis inte helt överens i alla detaljer. Vi är stolta men inte nöjda, om uttrycket tillåts. Vi vill gå längre i flera frågor som ligger oss kristdemokrater varmt om hjärtat, och det är ju helt naturligt. Vi är ju trots allt fyra partier i en koalition.
Kömiljarden har betytt mycket för att minska väntetiderna i vården. Införandet av vårdnadsbidraget under förra mandatperioden är ett steg på väg mot mer jämställda villkor när föräldrarna väljer barnomsorgsform. Här behöver dock mer göras av regeringen för att fullt ut nå dithän att föräldrarna har en reell valfrihet mellan av kommunen erbjudna omsorgsformer och deras egna val.
Tandvårdsreformens tredje steg kan snart genomföras till gagn för dem i en speciellt utsatt situation. Regeringens satsningar på de mest sjuka äldre är ytterligare exempel på välfärdssatsningar som görs av Socialdepartementet under ledning av Kristdemokraternas Göran Hägglund. Politikens gränser är en fråga som vi kristdemokrater gärna diskuterar. Var finns balanspunkten mellan statens åtaganden och den enskildes ansvar och vilja till ansvarstagande?
Var ska politikens gränser dras, och vad händer med ett samhälle när politiken rör sig åt det ena eller andra hållet utefter den skalan? För varje ny lag, varje ny riktlinje och varje beslut som fattas av det offentliga blir konsekvensen vare sig man vill det eller inte ett ökat ingrepp i det enskilda ansvarstagandet.
Den offentliga sektorn måste naturligtvis bestämma, styra och ställa över många av våra gemensamma åtaganden för ett fungerande välfärdssamhälle, men någonstans i våra många gånger vällovliga ambitioner tappar vi bort insikten om att ropet på lagar för att ställa till rätta och styra upp skapar ytterligare rop på lagar som ska ställa till rätta det som inte den förra tillrättaställandelagen hanterade.
Och för varje ny lag hittas nya luckor som i sin tur måste täppas till med nya lagar. Det finns dock aldrig så många lagar att det kan ersätta den inre vägledande moraliska kompassen hos var och en i vårt samhälle. Låt oss i stället tillvarata denna kompass och mer förlita oss på att den också fungerar i de allra flesta fall.
De beslut som hittills har tagits av alliansregeringen har förflyttat möjligheterna till att göra fler egna val från staten till den enskilde på ett positivt sätt. Jobbskatteavdraget har i det hänseendet varit effektivt, och nu tas ytterligare steg för att öka livsutrymmet för våra pensionärer. Vi kristdemokrater är mycket nöjda med den här utvecklingen. Herr talman! Ett civilt samhälle är av största vikt för en levande demokrati och ett mänskligt samhälle.
Staten ska stå bakom medborgarna och inte framför. Därför måste stat och kommun främja och uppmuntra engagemang som finns i olika medborgarsammanslutningar. Det civila samhället utgörs av naturliga gemenskaper som familjer, släkt, grannskap, intresseföreningar som idrotts- och fackföreningsrörelsen, hjälporganisationer och trossamfund.
Vi kristdemokrater vill öka möjligheten att vitalisera och stärka den ideella sektorn och främja människors ansvarstagande för varandra. Därför talar vi så mycket om att i Sverige, i likhet med nästan alla andra industrialiserade länder, snarast införa ett skatteavdrag för gåvor till ideella organisationer. Att införa ett avdrag för gåvor till ideella organisationer skulle vara ett viktigt steg i en ambition att stärka det civila samhället.
Kristdemokraterna slår även vakt om ett starkt näringsliv med kraft att växa och skapa arbetstillfällen. Vi anser att det privata näringslivet och enskilda människors innovationer och entreprenörskap alltid varit, är och kommer att vara grunden för Sveriges välfärd. Nya jobb kan inte kommenderas fram av politiker i kommunfullmäktige, riksdag eller regering.
De skapas när enskilda människor finner det mödan värt att starta eller utveckla ett företag, förverkliga en idé och riskera sitt sparkapital. De arbetstillfällen som privat sektor kan skapa utgör basen för finansieringen av offentliga välfärdstjänster. Företag i sig är sociala skapelser där människor genom ekonomiska och sociala utbyten skapar mervärde för sig själva och därmed för samhällsekonomin i stort.
Genom ett livskraftigt företagande ökar människors ekonomiska frihet samtidigt som fler bereds möjlighet att skapa en trygghet som är större än den som staten kan bidra med.
Vi vill att fler ska finna det mödan värt att bli företagare, starta egna verksamheter och skapa arbeten för sig själva, sina närmaste och för samhället de verkar i. Vi anser därför att det är de små och medelstora företagen, som ofta är familjeföretag, som ska stå i centrum för utformningen av näringspolitiken. Trots en del sänkningar är de svenska arbetsgivaravgifterna höga ur ett internationellt perspektiv.
Därför skulle vi i Kristdemokraterna gärna se en regeringspolitik framöver som på sikt sänker arbetsgivaravgifterna med låt oss säga 10 procentenheter upp till en lönesumma på 300 000 kronor per helårsanställd. Herr talman! Hur ser då oppositionens politik ut i rådande världsekonomiska läge? Vi kan börja med att om vi är snälla konstatera att oppositionen består av två delar: den rödgröna och Sverigedemokraterna.
Den förstnämnda försöker nu på olika sätt manövrera sig ur det faktum att man lagt fram en gemensam budgetmotion i denna riksdag. Alltmer lösgör sig Socialdemokraterna från de övriga två kamraterna medan Vänsterpartiet högljutt skäller ut de andra två för att de sviker gemensamma ståndpunkter. Mona Sahlins senaste tal synliggjorde det vi misstänkte: Något samarbete med Vänsterpartiet ville hon aldrig ha.
Det ska löna sig att arbeta, och a-kassan är och ska vara en omställningsförsäkring. Jag minns när jag på mellanstadiet satt vid min skolbänk. Ordning och reda i bänken var det som gällde. Flera i klassen, däribland jag, höll en hög profil runt våra skolbänkar, men problemet var att detta inte gällde insidan. Där låg böcker, skrivpapper och annat i en enda röra.
När läraren var i närheten vågade man aldrig glänta på locket för att därmed avslöjas. Jag tycker att De rödgrönas budgetpolitik stämmer med den här bilden. Mellanstadiets skolbänkspolitik har fått ett nytt ansikte. Hur kan jag då påstå detta? I finansutskottets betänkande avslöjas en del besynnerliga inslag i de rödgrönas budgetmotion. Det betonas från De rödgrönas sida att Sverige ska ha sunda offentliga finanser.
Man betonar vikten av att Sverige snabbt ska komma tillbaka till en situation med stabila offentliga finanser. Samtidigt som det här uttalas har tidsperspektivet i deras budgetalternativ förkortats till ett år.
Riksdagens förhållningssätt betonar att det medellånga perspektivet i budgetsammanhang är grundläggande i den statliga budgetprocessen, just för att motverka kortsiktigheten i utgifts- och inkomstbesluten och göra det möjligt att bedöma om politiken är i linje med överskottsmålet och i förlängningen i linje med långsiktigt hållbara finanser. De rödgröna redovisar inga sådana beräkningar för sina förslag på mer än ett år. Thomas Östros!
Är detta en eftergift åt Vänsterpartiet och Ulla Andersson? Det där med utgiftstak och långsiktighet har ju inte riktigt varit Vänsterpartiets paroll genom tiderna. Men att du, Thomas Östros, och det socialdemokratiska partiet skulle falla in i denna jargong trodde jag faktiskt inte. Skolbänkspolitiken gör sig påmind igen. Det ter sig märkligt i ljuset av att dessa partier skriver att de vill genomföra välfärdsreformer även efter 2011, när så ekonomin tillåter.
Men om inga beräkningar av det statsfinansiella läget görs på medellång sikt ter sig dessa välfärdsreformer som just ord utan reellt innehåll. Socialdemokraternas, Miljöpartiets och Vänsterpartiets ekonomiska politik håller så länge inte läraren lyfter på locket och avslöjar den oordning som råder inne i bänken. Man kan konstatera att Östros, Valterssons och Anderssons gemensamma politiska innehåll inte heller håller måttet vid en närmare granskning.
Ett parti som spelar i samma division är Sverigedemokraterna. Det är enbart en ettårig budget med förslag som i realiteten är omöjliga att genomföra även om en majoritet i riksdagen skulle ställa sig bakom dem. Troligen har detta heller aldrig varit deras ambition. Regeringens föreslagna budget är ett kvitto på en balanserad ekonomisk politik i en tid av ekonomisk oro i vår omvärld. Den bäddar även för fler reformer i framtiden. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag.