Johan Pehrson (L):
Nu när vi ska diskutera allmänna polisfrågor i detta betänkande denna underbara sommarkväll får man passa på att göra det ordentligt, så jag tänkte använda en stund till att göra några reflexioner över det vi har framför oss.
Jag vill börja med att notera Maria Ferms inlägg som började med barnfattigdomen - den fattigdom som i absoluta tal har minskat med 30 procent de senaste tio åren. Jag tycker att det är att gå rätt väg, för det är väl klart att i fattigdom skapas elände, och i fattigdom kan skapas miljöer och destruktiva beteenden som i förlängningen kan leda till kriminalitet.
Jag tycker dock att man ska vara väldigt noga med att slå fast att det faktum att man har lite pengar i plånboken inte betyder att man blir kriminell. Det är ett väldigt konstigt synsätt i så fall. Det är inte det det handlar om. Det visar sig dessutom snarare vara tvärtom; om man tittar på brottsstatistiken är det en massa människor med en massa pengar som begår massor av brott.
Men det är klart, ägnar man sig åt Miljöpartiets retorik kan man ju tänka sig att vi utrotar barnfattigdomen om alla människor blir förtidspensionärer eller lever på friår och vi hämtar pengarna någon annanstans ifrån. Det skulle nästan utrota den relativa barnfattigdom som Miljöpartiet gärna mäter. Men nog om detta, herr talman.
Polisen i Sverige har en enormt stor utvecklingspotential. Det reformarbete som har genomförts på senare år har byggt mycket på att se till att det finns ett tillräckligt antal poliser. Innan man kan organisera poliser, innan man kan utbilda poliser och innan man kan se till att poliser har rätt arbetsmetoder och kan förbättra sitt uppträdande och allt det som är viktigt - ledarskap, resurser och så vidare - för en bra polis gäller det att det finns ett visst antal. Det har vi nu levererat på plats.
Där tycker jag att det är viktigt att lyfta fram Socialdemokraternas förändrade tonläge som någonting positivt, det vill säga att man gärna ser annat än antal poliser. Jag förstår att Socialdemokraterna själva inte vill räkna antalet poliser, för det enda de svarade på varenda fråga under ett antal år i riksdagen var: 4 000 nya poliser! Vad ska vi göra åt brottsligheten? Svaret blev: 4 000 nya poliser! Och så där höll det på i varenda fråga. Problemet var att det knappt blev några nya poliser netto. Nu har vi netto runt 20 000 poliser.
De ska jobba betydligt mer effektivt. När vi nu tittar på ytterligare satsningar uppfattar jag det som att också oppositionen är öppen för att man jobbar med andra begrepp och ser vilka duktiga civila experter och civila utredare och vilken viktig administrativ stödpersonal som behöver komma till för att vi ska få en riktigt effektiv polis. Men man kommer inte runt att det handlar rätt mycket om organisation. Det är mycket som efterlyses här från tidigare talare.
När det gäller till exempel kampen mot barnsexturism är jag mer positivt inställd till Maria Ferms inlägg, vill jag understryka. Där behöver vi göra mycket mer. Det kan vi göra där, och det kan vi göra mot vapenbrott. Vi kan också göra mer mot grov organiserad brottslighet. Det är detta som Polisorganisationskommittén arbetar med att titta på. Det är inte optimalt med de myndigheter vi har i dag. Det är för många myndigheter som inte har tillräckligt med kraft.
Jag och Folkpartiet menar att det exempelvis för vissa brottstyper inte heller är tillräckligt med de stora myndigheterna. Om vi tar människosmuggling av det värsta slaget är inte ens storstadsmyndigheterna tillräckligt stora för att långsiktigt kunna jobba med att bekämpa den typen av brottslighet. För Folkpartiets del har vi kommit ganska långt på den skiss som vi nu vill leverera till Polisorganisationskommittén.
Vi ska få en nationell polis, som vi ser det, och det ska vara ett tydligt regionalt ansvar. Vissa centrala uppdrag för specialiserade och svåra brott ska kunna samlas i en central, kraftfull verksamhet.
Exakt hur den ska se ut vill jag inte föregripa, men polisen står enligt min bedömning och Folkpartiets önskemål inför ganska stora och omfattande förändringar. När det gäller några av de frågor som tas upp tycker jag att frågan om provokation är intressant.
Om man på allvar vill komma åt den absolut grövsta brottsligheten - den som de facto kränker och tar livet av människor - måste man vara beredd att i vissa fall kunna ägna sig åt provokativa åtgärder. Det ska naturligtvis ske under domstolsprövning, och det får bara ske i en proportionalitetsbedömning. I dag tycker man lätt akademiskt att det är tillåtet med bevisprovokation men förbjudet med brottsprovokation.
Men gränsdragningen är vid en närmare diskussion ganska knepig. Samtidigt vet vi att det finns situationer där det kan vara nödvändigt med en provokativ åtgärd för att skydda och rädda liv, om den prövas och kontrolleras noga. Det får inte gå över styr. Utskottets majoritet pekar här på att utredningen föreligger och att vi jobbar med frågan.
Men jag vill säga att den är komplicerad. Det hela måste uppfylla de krav på rättssäkerhet som vi alla ställer. I betänkandet lyfts frågan om transporter fram. Det är något som jag tycker är angeläget. Om svensk polis ska användas effektivt är en sak som de ska få göra att just vara poliser. Det gäller inte minst om det blir så att vi snart får en ny polisutbildning, vilket jag hoppas.
Jag håller med Socialdemokraterna om att detta är riktigt, men då ska polisen ägna sig åt polisarbete och inte åt att vara transportjänst i den omfattning den är i dag. Polisen kan behöva rycka in och köra transport av personer när det är direkt nödvändigt och när personer är våldsamma eller farliga. Men någon annan måste ta en hel del av dessa stafettkörningar som görs inom landet. De är enormt tids- och kostnadskrävande för polisen.
Också när det gäller detta är vi i ett arbete som vi ser slutet på, och jag hoppas att vi kan komma tillbaka med ett förslag där polisen avlastas en del. Det råder åsiktsskillnader här i kammaren inte minst i frågan om tillgången till elektronisk kommunikation. Här är skiljelinjerna tydliga. Jag tillhör de som hävdar att det är mycket svårt att säga att Internet ska vara en frizon där man ska få göra precis vad man vill. Internet är ett fantastiskt verktyg.
Det skapar enorma möjligheter. Men där sker också kränkningar av människor som är nog så allvarliga som dem som sker i verkliga livet, så att säga. Här tycker jag att det på vissa håll i oppositionen finns en lätt naiv inställning till det som sker. Jag menar till exempel att de människor som blir kränkta på nätet - ett brott som i dag omfattas av bötesstraff - i många fall kan få sina liv förstörda.
Det är allvarligt, och det är också en integritetskränkning, menar jag. Mycket handlar om den organiserade brottsligheten. Vapenfrågorna lyfts upp av en del. Jag tycker också att man bör ha en skärpt syn på vapenfrågorna. Detta är också under beredning. Jag tillhör dem som ofta hävdar att det verkligen är dags att min egen regering levererar till exempel en vapenamnesti som sedan följs upp med en skärpt syn. Det handlar om personer som springer omkring med vapen på allmän plats.
Då pratar jag inte om jägarna som går in och handlar mjölk på Ica och har vapnet inlåst i bilen - om man nu ens får ha det - utan jag pratar om människor som har vapen för att skydda sig själva och sin brottsliga verksamhet eller för att hota andra. Det är ingen slump, och straffvärdet där måste skärpas. Det är det enda som hjälper. Det är tråkigt, men jag tror att det är så. Slutligen ska jag säga en sak som hänger ihop med polisens framtid. Vi pratar om utbildning. Polisen ska göra rätt saker. Jag nämnde transporterna.
Också beredskapspolisen är uppe till diskussion i betänkandet. Jag tycker att den frågan är intressant och relevant. Här har vi ett ansvar att återigen se till att polisen används på det mest effektiva sättet. Poliserna är välutbildade redan i dag, men om de dessutom formellt sett ska bli högskoleutbildade är det inte okej att de står och vaktar Vasaloppet. Jag tycker inte det. Man kan inte ha högskoleutbildade personer till detta.
De ska inte heller delta i mängder av andra enklare bevakningsarrangemang. Man hör ofta från Polisförbundet och andra att det kan bli våldsamt, att polisen kan behöva ingripa, att det kan bli stökigt och så vidare. Men ursäkta mig - det kan det bli jämt! Då ska man inte ha ordningsvakter på krogen, och framför allt inte på en fotbollsmatch med tanke på utvecklingen på senare tid. Det är helt otänkbart. Men det tycker man är okej. Jag menar att man bör hitta ett mellanting där personer som är sunda och någorlunda utbildade kan rycka in och göra en insats för enklare bevakningsuppdrag.
Det frigör resurser för polisen så att de till exempel kan ägna sig åt att bekämpa barnsexturism, vapenbrott och grov brottslighet. Här är det inte riktigt klart vad som kommer att hända. Vi tittar på detta. Beredskapspolisen i sig är kanske inte optimalt lagreglerad i dag. Det kanske inte är optimalt när det gäller hur man tar ut dem och inte heller när det gäller hur organisationen ser ut. Men här har vi ett ansvar att återkomma, och det är ett ansvar som vi delar med alla partier i utskottet. Vi ska fundera på hur man ska få fram dessa.
Herr talman! Solen skiner en stund till härute i det vackra Stockholm. För Folkpartiets del yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.