Peter Hultqvist (S):
På tio rader avhandlades situationen i Sudan i den 14 sidor långa regeringsdeklarationen i samband med den utrikespolitiska debatten häromveckan. Situationen i Sudan är så allvarlig att frågan borde ha större tyngd och ges ett större intresse i det viktiga huvuddokumentet.
Varför använder aldrig utrikesministern och regeringen beteckningen folkmord på det som sker i Sudan? Det var det ord som den förra socialdemokratiska regeringen använde, och det är en relevant och korrekt beteckning. Krig, svält, förödelse och utarmning har lett till hundratusentals döda. Det är en pågående mänsklig och humanitär katastrof. Här tycker jag att Sveriges röst i världen måste bli betydligt starkare.
Utrikesministern betonar i sitt svar att engagemanget måste öka, och det låter bra. Men jag tycker att regeringen så här långt har varit alltför tyst, nedtonad och diskret i sitt agerande när det gäller Sudan, och man frågar sig varför. Jag noterar att utrikesministern i sitt interpellationssvar är betydligt mer omfattande i sina analyser och redogörelser jämfört med vad som har varit normalt i den här frågan. Det är bra - det tackar jag för.
Jag noterar också att utrikesministern sedan vår förra debatt som anknöt till den här frågan har sålt sina aktier i Lundin Petroleum. Det är också bra. : De var sålda redan då, visade det sig.) Det är bra, även om utrikesministern tidigare sagt att han inte kunde sälja aktierna. Nu är de sålda. Men skuggan finns fortfarande kvar som gör att trovärdigheten i den här typen av frågor ifrågasätts.
Jag har stor respekt för Jan Eliassons medlingsarbete för Darfur-Darfur Dialogue and Consultation, Afrikanska unionens insats via AMIS, EU:s civilmilitära insats och fredsavtalets förhoppning om val 2009. Men det går inte heller att blunda för den massiva misstro som finns, de oerhört djupa problemen, den allvarliga situationen.
International Crisis Groups rapport, där det krävs sanktioner mot enskilda personer i Sudans regering och även mot oljeföretag, är intressant. Den utgår från perspektivet att Sudans regering konsekvent nonchalerat FN:s resolutioner och att FN:s insatser motarbetas och försvåras, och ICG har tröttnat. De tycker att man måste snäppa upp det hela och sätta ett hårdare tryck på Sudans regering.
Vilken linje driver du och den svenska regeringen inom ramen för EU? I ditt svar säger du att om FN:s medlingsarbete inte når resultat är det "klart att politiken måste få en ny inriktning". Vad innebär i så fall "en ny inriktning"? Är det sanktioner? Är det den logiska slutsatsen av ditt uttalande om att det råder enighet inom EU om att sanktionsinstrumentet kan behöva aktualiseras?
Vilka villkor bör enligt dig gälla för när EU ska ta upp sanktioner? Vilka kriterier finns på den punkten? Sedan ICG presenterat sin rapport har schweiziska ABB och tyska Siemens ställt in sin verksamhet i Sudan. Lundin Petroleum finns fortfarande representerat som partner i det så kallade Block 5 B, där man borrar efter olja.
Den sudanesiska statens bolag Sudapet är delägare i samma konsortium som Lundin Petroleum. Är det här lämpligt? Kan utrikesministern på något sätt påverka Lundin Petroleum att dra sig ur Sudan? Gagnar det freden att Lundin Petroleum finns med i det här konsortiet?
Jag tycker att det behövs väldigt mycket av tydligt politiskt ledarskap i den här frågan, att det ska göras väldigt tydligt var Sverige står, och det kräver att vi tar ut steglängden i förhållande till vad som hittills har varit fallet.