KBLab/rixvox huggingface dataset:
John Widegren (M):
Jag fick inte svar på min fråga. Den ligger alltså kvar. När det gäller dold identitet låter det på regeringen som att det är något som ska användas väldigt restriktivt. Det är väl bra då. Det är ju det Moderaterna har motionerat om. Då borde vi väl ha sagt ja till den reservationen, tänker jag. Men vi har som sagt inte motsatt oss det hela; vi tycker att det ska användas med stor restriktivitet.
Jag ser större problem med den offentliga kontrollen. Sverigedemokraternas representant lyfte fram många bekymmersamma exempel. Det behöver vi komma bort ifrån. Om näringen eller företagen upplever att det är krångligt med den offentliga kontrollen, att man inte får en rättvis eller rättssäker bedömning, tror jag faktiskt att risken finns att man väljer att lägga ned sin verksamhet i stället för att fortsätta.
Det som vi måste komma fram till är hur hela myndighetsbiten arbetar kopplat till de rent teoretiska förslagen i det här. Därför tycker jag ändå att det är intressant att höra hur Miljöpartiet och regeringen ställer sig till myndighetsaktivism och till att det är en sådan ojämn bedömning beroende på vilken kontrollant man får eller var i landet man befinner sig.
Ska näringsidkaren till exempel kunna begära att få byta kontrollant? Ska företagaren vid en kontroll från kommunen på grund av till exempel dålig personkemi kunna säga "Nej, jag vill att den kommunen kommer och kontrollerar mig i stället. Det här fungerar nämligen inte"? Det skulle vara intressant att få höra Miljöpartiets och regeringens bedömning av de möjligheterna.
John Widegren (M):
Väl resonerat, infrastrukturministern! En annan anledning till att jag valde att ta upp denna fråga är att signalerna från Trafikverket varit lite för klena, eller för dåliga. Jag fick signaler från lokalpolitiker i Norrköping och även från regionen i Östergötland om att de har försökt att lyfta problemet med Trafikverket, men Trafikverket hänvisar till att man inte vill ha digitala möten.
Detta blir ju lite löjeväckande i en sådan här fråga. Dessa kontakter togs mitt i sommaren, och färjan stod still mycket i somras. Jag och ministern tvistar lite om hur mycket, men den har stått still mycket. När man tar kontakt med berörd myndighet och kanske får nonchalanta svar är det ännu viktigare att vi lyfter upp frågan till ett högre plan.
Vi ska inte styra myndigheter, men vi måste förstå att det ibland fungerar dåligt med kommunikationen. När det gör det blir människor lidande. Jag har fått signaler om att det har stått still i två veckor under den här sommaren. Detta är två veckor mitt i skördeperioden och två veckor när det är som mest tryck på turismen i dessa områden.
Redan förra sommaren hade vi, som sagt, stora stillestånd på den här färjan. Hur ska vi ta oss vidare från detta? Det är en fråga som vi måste lyfta upp, förstå och faktiskt ta tag i. Det är ju bra att sätta till pengar, som ministern säger, så att det finns medel. Men kan det vara så att det finns något systemfel någonstans när vi ser problemet återupprepas gång på gång?
Tycker man kanske inte från myndighetens håll att det här är så viktigt? Och hur får vi i så fall ned signalen från högsta nivå att det är viktigt, så att människor inte behöver gå runt och vara oroliga för att detta problem ska återupprepas?
John Widegren (M):
Vi hade ett längre stopp under sommaren. Jag ser i papperet framför mig att färjan den 19 juli var inställd på grund av tekniskt fel. I juli månad inträffade också ett propellerhaveri. Under hösten - i september månad - inträffade ett tekniskt fel. Jag vet att färjan någon gång har ställts in på grund av dimma.
Det kan finnas många anledningar till att en färja står still, och det kan väl accepteras att en färja står still någon dag eftersom det finns problem. Men det får inte hända upprepade gånger, vilket har skett i detta fall. Hur ser det ut med kapaciteten för utbytesfärjor eller lånefärjor? Har man någon kapacitet i Sverige i dag att flytta runt färjor för att lösa problemen när de uppstår under en så viktig tid som det var under sommaren? Det skulle jag vilja veta.
Som avslutning vill jag säga att det känns bra att ministern ser allvaret i detta och tar tag i frågan och tar den framåt. Ministern sa i sitt svar att han förutsätter att Trafikverket ser allvarligt på frågan, och jag förutsätter att även ministern ser allvarligt på frågan.
John Widegren (M):
Jag tackar för svaren. Är Moderaternas vargpolitik bara siffror? Nej, det är verkligen inte bara siffror. Men att vi är tydliga och pratar om 170 vargar, som vi gör just nu, är för att vi vill vara tydliga med signalen om att vi måste minska antalet vargar i Sverige.
Det är en riktigt tydlig signal om att vi ska minska antalet vargar i Sverige, därför att de är på en begränsad yta i dag, och där har vi alldeles för täta stammar. Vi ser gång på gång att skyddsjaktsförfarandet inte heller fungerar. Nu finns ett nytt uppdrag att titta på skyddsjakt. Det är väl snart 20 år sedan man senast förändrade riktlinjerna för skyddsjakt, så det är absolut hög tid. För Moderaterna är inte vargpolitiken bara en siffra.
Men genom att ange en siffra gör vi en tydlig markering om att vi måste sänka antalet vargar i Sverige. Det är det tydligaste beskedet vi kan ge. Sedan är det intressant att i rovdjurspropropositionen som kom 2013, som här lyftes fram av statsrådet, fru talman, står det såklart gynnsam bevarandestatus. Vad gynnsam bevarandestatus är vet jag inte riktigt. I min värld är gynnsam bevarandestatus i princip ett politiskt begrepp. Men det finns ju också ett antal andra mål i rovdjurspropositionen.
Och det enda mål som regeringen faktiskt har lyckats uppnå är just antalet vargar utifrån vad propositionen sa. Alla de andra målen går det ju jättedåligt att uppnå. Vad innebär det då om fårbönder i län som Gävleborg slutar på grund av den förda rovdjurspolitiken? Jo, det innebär minskad livsmedelproduktion i Sverige och igenväxande betesmarker. Är det så vi ska ha det, då säger vi det. Då flyttar vi ned jordbruket till södra Sverige och har det bara där. Är det den melodin vi ska spela efter?
Det tror jag inte att landsbygdsministern vill, utan det är precis som Lars Beckman har sagt i sina tidigare inlägg: Man har kapitulerat för Miljöpartiet i den här frågan. Därför vill jag höra vad Socialdemokraterna vill.
John Widegren (M):
Tack, statsrådet för svaret! Hela min fråga är: Vilket problem skulle lösas med detta? Jag förstår det inte. Vad var det för problem vi skulle lösa? Vad var det som inte fungerade bra innan med det allmänna uppdraget?
Kjell-Arne Ottosson från Kristdemokraterna lyfte upp att det inte var EU som sa ifrån om detta. I svaret sägs att det under en längre tid riktats rättslig kritik mot utformningen av det allmänna uppdraget. Vad var det för rättslig kritik? Vad är det som inte har fungerat? I svaret nämns också att det under åren har genomförts ett antal försök att anpassa det allmänna uppdraget.
På vilket sätt då? Vilket problem skulle vi lösa? Det finns en hel del frågor här, och jag ser fram emot att få några fler svar, som vi inte fick i interpellationssvaret. Jag ser stora bekymmer här. Det som har byggts upp under denna långa tid och som statsrådet lyfte fram, fru talman, är tilliten mellan det offentliga och det enskilda i och med jägarintresset.
Man har byggt upp både en förvaltning av det vilda och eftersöksorganisationer som har fungerat för Sveriges vilt på ett bra sätt. Även om vi inte har sett det är jag orolig för att de kommer att bli lidande av beslutet. Jag är orolig att det leder till en ökande centralisering av jaktfrågorna. Vi har under en tid sagt att vi vill se precis tvärtom.
Moderaterna har drivit att landets viltförvaltningsdelegationer ska få mer att säga till om och att de ska få ta fler beslut. Nu känns det mer som att vi drar makten ifrån landet tillbaka till det offentliga och Naturvårdsverket. Finns det inte orosmoln eller bekymmer i detta? Jägarna brukar inte hysa den största respekt för eller några förhoppningar om Naturvårdsverket. Detta hör och läser man på flera ställen.
Det gör också att man oroar sig över den ökande centraliseringen. Fru talman! Det måste ha funnits en tanke med detta som nog inte har kommit fram på något sätt riktigt än. Jag skulle vilja höra statsrådet resonera och problematisera kring detta. Jag förstår inte, fru talman, vad detta skulle lösa.
John Widegren (M):
Jag tackar statsrådet för svar. Jag förstår att det blir väldigt många frågor att hantera. Men jag tycker att vi ändå har en bra diskussion. Frågan kvarstår såklart: Vilket problem ska detta lösa? Den frågan kommer jag att ha i mitt huvud under lång tid. Men jag vill komma tillbaka lite grann till min oro över att det känns som att vi just nu centraliserar dessa frågor.
Det tror jag är väldigt olyckligt. Det handlar om det som lyfts fram kring eftersöksjägare men också om att förtroendet är ganska lågt för detta statliga verk, Naturvårdsverket, i jägarkåren, och det blir inte bättre. Det är ganska många just nu, fru talman, som känner sig kallade att få ta del av Viltvårdsfondens pengar.
Jag har också ställt en skriftlig fråga om just dessa pengar som statsrådet nog inte har hunnit svara på än. Men det kan vara intressant att få ett klargörande av det. Från Moderaternas sida har vi drivit på om att vi skulle ha ett flerårigt uppdrag. Vi har också drivit på att vi vill ha en minskad centralisering av dessa frågor.
Och vi har också ett tillkännagivande från 2015, tror jag, om en viltmyndighet. Vad jag förstår uttalade statsrådet i samband med att nyheten om den här förändringen kom att det i och med detta inte blir någon viltmyndighet. Är det vad som faktiskt gäller? Är beskedet till den svenska jägarkåren här i dag att det inte blir någon viltmyndighet?
Vilka problem ska det här lösa, och blir det någon viltmyndighet?
John Widegren (M):
Svensk skog står för ungefär 140 miljarder av bnp. Man kan generalisera lite och säga att för varje procent skog vi tar ur produktion försvinner 1 1⁄2 miljard från svensk välfärd. Svenska skogsägare tar hand om skogen på ett fantastiskt bra sätt som värnar både produktion och biologisk mångfald, men många gånger får de ändå gå till domstol för att försvara rätten att bruka sin egen skog.
I somras kom en rapport som visade att vi i Sverige när vi rapporterar skyddad natur underdriver lite jämfört med många andra länder i Europa och på det viset gör oss själva en otjänst. Därför, herr talman, undrar jag helt enkelt om det är rimligt att vi i Sverige rapporterar skyddad natur på ett annat sätt, om det är rimligt att vi tar mer svensk skog ur produktion och om det är rimligt att svenska skogsägare behöver gå till domstol för att få bruka sin egen skog.
John Widegren (M):
I dag kan vi läsa på Svensk Jakts hemsida: "I 28 år har Tord Englund haft får. Men något 29:e blir det inte. Vid fem tillfällen på knappt ett år har varg angripit och dödat får på gården. Nu lägger han ner verksamheten." Detta blir vanligare och vanligare, fru talman, och det börjar på riktigt gå ut över svensk livsmedelsproduktion.
Jag tycker att regeringen nu på ett helt annat sätt måste bli tydlig: Ska vi ha kvar lantbruk och djurhållning i den brutna bygd där vargen faktiskt gör sina härjningar? Eller är det ett rent slättjordbruk vi efterfrågar? I så fall tycker jag att man ska säga det. Och när tänker statsrådet ta tag i rovdjursförvaltningen kontra livsmedelsproduktionen? Det börjar nämligen bli bråttom.
John Widegren (M):
Jag tackar för svaret. Det är jättebra att vi kanske, förhoppningsvis, får till licensjakt. Men ett sådant exempel som det jag nu läste upp kräver faktiskt skyddsjakt, och de riktlinjerna är väldigt fyrkantiga. Framför allt är de snart 15 år gamla. Vi har inte uppdaterat dem, samtidigt som människor upplever större och större problem. Är det inte hög tid att uppdatera riktlinjerna för skyddsjakt?
John Widegren (M):
E22 förbi Söderköping i Östergötlands län är en väldigt problemfylld sträcka, och det känner infrastrukturministern väl till. Sträckan har utretts i över 60 år, och nu har kommunen och Trafikverket äntligen enats om en bra plats dit förbifarten kan förläggas. Men då säger länsstyrelsen nej på grund av att det finns hasselsnok i området.
Hasselsnok finns det ganska gott om där och i områdena runt omkring, och dessutom klassar EU denna art som livskraftig. Det är klart att vi när infrastruktur runt om i landet ska utvecklas och nya projekt tas i bruk alltid kommer att hitta miljövärden, men någonstans måste vi ju ha vår nya infrastruktur. Söderköping har i det här läget väntat otroligt länge och har, särskilt under sommarmånaderna, rent katastrofala situationer med trafiken. Hur länge ska man behöva vänta?
Och hur mycket ska sådana här saker betyda när vi ska ha ny infrastruktur?
John Widegren (M):
Det är inte bara i Skåne som det är vår och vårbruk. Även i det bördiga Östergötland har våren kommit, och vårbruket har dragit igång. Därför tänkte jag att statsrådet Damberg skulle få prata lite jordbruk. Precis som lyftes tidigare ser vi återigen en ökning av stölderna nu på vårkanten. Det handlar om gps-utrustning, växtskydd och annat. Det är för lantbruket ganska värdefulla varor som försvinner.
Det är hjälpmedel som i dag krävs i ett modernt jordbruk för att man ska kunna vara precisionsodlare och ligga i framkant, som svenska bönder ofta gör. Blir man av med sin gps-utrustning står man utan den under stora delar av året som kommer, och då kan man inte använda den moderna tekniken. Mitt eget jordbruksföretag har drabbats av stölder. Vid dessa stölder kommer inte polisen, för det finns inte medel till det. Regeringen säger ofta att man ökar antalet poliser. Man vill göra gällande det.
När ska också landsbygden se att det blir mer poliser och mer poliser som tar denna typ av brott på allvar?
John Widegren (M):
Det är jättebra, för jag menar att det stora problemet är just att man inte ser poliser och att man känner att polisen inte bryr sig om den här typen av brott. Det är klart att värdena varierar. Det kan vara allt från en motorsåg, som är värd 10 000 kronor, till en gps-utrustning, som kanske är värd 200 000 kronor. Men det är ändå ett ganska hårt brott mot den som drabbas.
Därför vill jag återigen trycka på att jordbruket och Sveriges landsbygd behöver få se att det är poliser i rörelse som gör nytta.
John Widegren (M):
Tankarna går en sådan här dag såklart till något helt annat. Vi tänker på våra bröder och systrar i Ukraina. Men jag tänker också att demokratin behöver få gå vidare. Det är trots allt, som en klok man sa, detta de strider för i Ukraina just nu. Nu handlar det om miljö- och jordbruksutskottets betänkande 13, Märkning och registrering av katter .
Först av allt, fru talman, vill jag yrka bifall till reservation nummer 1. Det är en reservation som innebär avslag på propositionen. Från Moderaternas sida tycker vi inte att detta är en proposition som löser de problem som i dag finns med lösspringande katter, katter som förökar sig okontrollerat och så vidare.
Vi vet också att våra myndigheter har framfört ganska skarp kritik mot detta lagförslag och menar att det helt enkelt inte finns förslag till lösningar i propositionen. Så, fru talman, jag tänker avrunda och säga att vi yrkar avslag på propositionen från Moderaternas sida.
John Widegren (M):
Jag tackar för ett spännande och intressant anförande. Jag skulle vilja säga att det är lite grann som vanligt. När Socialdemokraterna står i den här kammaren och håller sina anföranden målar de upp fantastiska bilder och visioner. Det tycker jag är bra. Man ska ha visioner om vart vi ska. Men det är precis där vi inte är just nu. Det är nu som vi har problem att hantera.
Det är nu som vi måste ha visioner om hur vi faktiskt ska få jordbruket att klara den likviditetskris som vi har nu. Fru talman! Nu är det primärproduktionen i livsmedelskedjan som vi är inne på. Utan den står sig hela livsmedelskedjan ganska slätt. Socialdemokraterna kommer inte undan här.
De har nu haft regeringsmakten i snart åtta år, och vi står inför en jättekraftig kris. Svenskt jordbruk har en fördel just nu av att det är ganska höga produktpriser på det som man säljer. Det är det som gör att det finns något som helst hopp om att man ska klara detta år, 2022.
Men vad händer om vi får ett nytt 2018? Man sår nu när det är höga priser på insatsvaror och lägger ut mineralgödsel som det är väldigt höga priser på, men sedan blir skörden kanske inte ens hälften. Vad händer då? Vad tänker Socialdemokraterna? Här målar Socialdemokraterna upp långsiktiga visioner och långsiktiga mål om vart vi ska, och det är bra. Vi behöver prata om långsiktighet också.
Men, fru talman, hur får vi svensk livsmedelsproduktion att inte minska 2022?
John Widegren (M):
Nu tror jag inte att det är Moderaternas fel att Socialdemokraterna inte klarade av att skaffa sig en majoritet för att få sitta kvar i regeringsställning. Jag blir lite besviken. Jag tycker ändå att det största partiet i Sveriges riksdag, det parti som sitter i regeringen - visserligen en minoritetsregering - inte har några som helst konkreta förslag utan säger att man lyssnar in och följer utvecklingen.
Sedan får vi se huruvida de 25 procent av bönderna som sa att de inte skulle så, som lyftes fram här tidigare, faktiskt sår eller inte. Om de inte sår minskar vi vår livsmedelsproduktion i år, när vi närmar oss slutdatum för den svenska livsmedelsstrategin som är satt till 2030. Det var då den skulle öka. Vad händer då med de jordbrukare som slutar i de mindre gynnsamma områdena, för det är där som vi kommer att se flest bönder som slutar? Kommer de att starta igen?
Finns det några som helst tankar om att de nog kommer att börja igen om bara prisnivåerna på insatsvaror, om det finns några, hamnar lite mer rätt? Jag tycker att regeringen och Socialdemokraterna i detta läge inte visar ledarskap. Jag hade förväntat mig mer. Om Socialdemokraterna efter det som vi får höra från LRF och Jordbruksverket under morgondagen kan leverera mer är det väl bra.
Men just nu lyser det med sin frånvaro.
John Widegren (M):
Det var kort och koncist! Vad som saknas kan jag inte svara på. Men det är också därför vi vill ha den här utredningen. Vi kan uppleva, och vi hör framför allt från näringarna, att det finns stora problem med stora viltstammar. Vi vet att den jaktlagstiftning som finns i dag har handlat väldigt mycket om att bygga upp viltstammar i stället för att kanske förvalta dem.
I det här läget handlar det om att förvalta för att kunna begränsa skador och minimera antalet trafikolyckor med vilt inblandat. Hade detta varit möjligt med dagens jaktlagstiftning hade vi väl hanterat det på ett bättre sätt. Jag vet också att jägarkåren nu på ett föredömligt sätt har minskat vildsvinsstammen - eller vi tror att vildsvinsstammen har minskat. Det återstår att se efter den föryngring som sker ungefär nu.
Det finns också tecken på att det kan vara en del sjukdom inblandad i att vildsvinsstammen håller på att gå tillbaka. Det återstår också att se. Jag pratade i onsdags med en forskare om just detta. Det är ganska tydligt att det kan finnas en stor sjukdomsinblandning i den nedgång som sker just nu när det gäller vildsvinen.
Men inte desto mindre - jag har också besökt Södermanland, som Kjell-Arne Ottosson lyfte upp som ett exempel tidigare, där tusentals hektar jordbruksmark ligger för fäfot, för man anser det inte längre vara värt att odla på grund av de stora viltstammarna. Då säger någon: Men jakträttsinnehavaren och markägaren kan väl förvalta viltstammarna? Men det har gått så långt att de inte klarar det.
Då är det väl på tiden att vi får en genomlysning av en jaktlagstiftning som är lite omodern och behöver ses över?
John Widegren (M):
Jag tackar för frågorna. Jag tycker att jag redogjorde ganska väl för varför det finns luckor som vi kanske behöver se över och som gör att vi behöver en översyn av jaktlagstiftningen. Vad gäller älgens föda, till exempel, tror jag inte att det är så lätt. Jag tror inte att det enbart hänger på skogsbruksmetoder. Jag kan se till mig själv - jag är markägare och jägare. Vi jobbar väldigt mycket med naturligt viltfoder på mina marker.
Vi jobbar med bryn, och vi lämnar mycket av RASE:n som viltfoder. Ändå har vi väldigt kraftig försommarbetning på tall av någon anledning. Jag vet inte. Jag har inte svaren, för jag är inte forskare. Men jag tror att det finns ett större problem med älgen och betning av tall, i alla fall i södra Sverige. Gynnsam bevarandestatus för vargen är ett politiskt mål. Det är en siffra som man har satt politiskt.
MVP, däremot, minsta livskraftiga stam, har man tagit fram vetenskapligt. Den siffra som Naturvårdsverket har angett, 300 vargar, är politiskt bedömd från deras sida. De hänvisar till forskning som de har beställt. Men den tydligaste forskning vi har är fortfarande den som Skandulv har redovisat.
När det gäller gynnsam bevarandestatus menar vi att vi måste anta ett politiskt mål. Där har vi för Moderaternas del satt 170 vargar. Sedan finns det inavel, absolut, och där har vi problem.
Men skulle vi minska vargstammen till de nivåer som vi nu talar om kanske det finns möjlighet att plocka in fler individer för att blanda upp det blod vi har. Men de kommer förmodligen inte norrifrån av sig själva. Det tror jag inte. Men kan vi ha en mindre vargstam kan vi också göra mer mot inaveln, för det kommer att finnas en helt annan acceptans för vargen.
John Widegren (M):
Jag uppfattade egentligen inte någon fråga, så jag tänker att jag väl kan resonera lite fritt kring det här. Det första förslaget när det gällde utfodring sa en majoritet nej till. Från Moderaternas sida sa vi nej även andra gången, för varken första eller andra gången kunde man presentera några vetenskapliga belägg på att detta skulle få effekt, utan det var mer en känslomässig bedömning från regeringen när man lade fram förslaget.
Jag vet att det pågår försök som visar på kraftigt ökade viltstammar, men det finns också tydliga exempel där det inte har varit utfodring som har lett till detta. Det är alltså inte hela sanningen. Man löser inte hela problematiken med ett utfodringsförslag.
Jag är lite förvånad över att Socialdemokraterna är så negativt inställda till att se över jaktlagstiftningen. Vi måste väl hitta alla vägar vi kan för att komma till rätta med det här problemet? Bönder i produktiva jordbruksområden väljer att sluta producera livsmedel för att de anser att vilttrycket är alldeles för hårt och att de inte kan hitta samarbeten. Då har vi ett problem.
Socialdemokraterna brukar ofta slå sig för bröstet för en livsmedelsstrategi som kom till 2017, där man har skapat tre handlingsplaner. Men man vill inte ta i det här problemet, som innebär kraftigt höjda viltstammar.
Jag vet, fru talman, att Socialdemokraterna och Isak From tänker mycket på norrländska förhållanden, på älgjakten i Norrland och i Isak Froms hembygder, men det är inte det problemet vi vill lösa med detta.