KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Patrik Björck, som har väckt en viktig fråga. Jag är nog också lika förvånad över det svar som Göran Hägglund har lämnat till Patrik Björck, fast ur ett helt annat perspektiv. 2011 sade statsrådet att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget, eftersom han ville tänka större än så här. Man kan ju fundera över varför det har tagit över tre år att tänka större. Man borde fundera över vad som har hänt.
När regeringen i sitt svar hänvisar till SCB:s utredning kan jag berätta för Göran Hägglund att socialförsäkringsutskottet har haft en hearing, och jag undrar om socialministern har läst protokollet från den. Där deltog samtliga partier inklusive socialministerns parti.
Det som då framkom var bland annat det som Hillevi Larsson har redogjort för, till exempel att norske kontantstötte används av dem som inte får tillgång till barnomsorgsplatser. Bristen på barnomsorg gör att man väljer vårdnadsbidrag, inte för att man vill utan för att det inte finns någon annan möjlighet. Detta gäller även dem som saknar arbete.
Jag har fått den uppfattningen att hela regeringen har ansvar för jämställdhet och integrering. Mina frågor är: Hur tar statsrådet ansvaret för dessa frågor utifrån att han ändå vidhåller att vårdnadsbidraget ska vara kvar? Hur tar han ansvar för ekonomisk jämställdhet livet ut och för att kvinnor ska klara sin egen försörjning, när man vet att det här får konsekvenser för kvinnors pension i framtiden?
Flertalet av dem som väljer vårdnadsbidrag är kvinnor. Har statsrådet och regeringen tillsatt någon utredning om det? Jag läser i svaret att statsrådet inte tänker ta något initiativ för att utvärdera vårdnadsbidraget ur ett jämställdhetsperspektiv. Jämställdhetsministern har varit här vid ett flertal tillfällen och sagt att hela regeringen ska jobba med frågan.
Hur jobbar då statsrådet med att jämställdhetsintegrera frågan om vårdnadsbidrag, om det nu får de konsekvenser som bland annat redovisades på socialförsäkringsutskottets hearing? Flertalet av dem som väljer vårdnadsbidrag är kvinnor med låg anknytning till arbetsmarknaden, och det får konsekvenser för framtida insatser för dem på arbetsmarknaden, för deras utbildning och för deras pension.
Men det får också konsekvenser för hur barnen integreras i det svenska samhället, eftersom många av dessa familjer nyligen har kommit till Sverige. Vilket ansvar tar statsrådet för att den politik som han tillsammans med regeringen bedriver får sådana effekter? Det måste ju vara även socialministerns ansvar att titta på vad det får för effekter, utreda dessa och väga dem mot varandra.
Och vad var det som egentligen fick Göran Hägglund att 2011 säga att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget, men fortfarande inte har gjort det?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vet inte om statsrådet tror att han är på KD:s ting eller någonting sådant, men jag vill i alla fall upplysa om att vi ställer frågorna i riksdagen. Vi behöver inte ha partianföranden, utan vi ställer frågor. I mitt anförande hänvisade jag till den hearing där det refererades till det norska exemplet, vad som hade hänt, varför man hade vårdnadsbidrag och inte hade vårdnadsbidrag.
Om statsrådet nu hävdar att det viktigaste är att familjerna får vara med barnen kan vi konstatera att det grundläggande kravet för att få vårdnadsbidrag är att man avstår från att ha barn på förskolan, inte att man är hemma med barnen. Man kan mycket väl kombinera det med att ha ett RUT-avdrag och ha en barnflicka, utan att vara hemma en enda extra minut. Det är regeringens politik. Vi vet att ni tycker att den politiken är bra.
När SfU hade sin hearing tittade man på just vårdnadsbidraget och jämställdhetsbonusen och konstaterade att det ur jämställdhetssynpunkt inte var bra. SKL, som var med på hearingen, konstaterade att det behöver forskas mer om effekterna av vårdnadsbidraget. Det lilla som finns är oroande, säger SKL, såtillvida att det visar sig att de som främst utnyttjar det är personer som står långt ifrån arbetsmarknaden och har svårt att komma tillbaka.
Göran Hägglund visste det förmodligen 2011 eftersom han sade att han var beredd att skrota vårdnadsbidraget - han ville tänka större. Jag frågar mig varför han tänker så lite nu och varför han är så fokuserad på dessa frågor - varför han inte vill ta ansvar för att titta på jämställdhetsintegrering och titta på kvinnors möjlighet att leva ekonomiskt jämställt livet ut, det vill säga hur det påverkar pensionerna för kvinnorna.
Det tänker inte Göran Hägglund göra någon utredning om, och det är beklagansvärt.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag kan meddela näringsministern att regionförbundets styrelse - som har företrädare för alla partier, men jag tror inte riktigt att alla partier var med på beslutet - har antagit en skrivelse där man påpekar de svårigheter som nu uppstår. Den kritiken har man också skickat över till Näringsdepartementet.
Jag konstaterar också att de som är näringslivschefer eller liknande beskriver en situation som de är väldigt allvarligt bekymrade över. Problemet med riskkapital är betydande, och det är svårt att kunna få stödet. Det är därför jag ställer frågan.
När jag läser de synpunkter som regeringen skickade in den 28 juni 2013 står det tre synpunkter under regionalt investeringsstöd, men man nämner inte alls kartan. Det är bland annat två kommuner som finns med som är tillväxtkommuner. Jag ifrågasätter inte att de kan ha behov. Men om man tittar kommunerna Umeå och Luleå, som är två stora tillväxtkommuner, kommer de att fortsätta att omfattas, om jag förstod det rätt.
Om de nu har tagits bort är det en sak. Men de fanns med på en annan karta som jag såg tidigare. De är alltså borta därifrån? Det man har gjort är att man har frångått Luleå och Umeå tätorter. Jag vill veta: Kan man någonstans ta del av synpunkterna som regeringen skickat in? I så fall vill jag kunna ta del av dem från Näringsdepartementet.
Det framgår här att man har sagt någonting. Men det finns inte med i det jag har kunnat läsa mig till. Vad är det mer man ska kunna hänvisa kommunerna till när det gäller stöden? De beskrivningar jag får från lokalpolitikerna och regionalpolitikerna är att det i dag saknas pengar för att kunna söka eftersom det är så begränsat bland annat på länsstyrelserna. Det vore bra om näringsministern kan utveckla den frågan.
Eva-Lena Jansson (S):
Då var det precis som i den beskrivning som jag försökte göra av kommunerna att man hade kringgått själva tätorterna men att områdena runt omkring hade fått stöd. Så var det. Då är vi i varje fall överens om den bilden. Det är klart att kommunerna och regionen i Örebro län kommer att fortsätta att jobba med tillväxtfrågor, precis som de gör i dag. Det jag har försökt beskriva är att man är bekymrad över detta. Men tycker att det är en tråkig utveckling och att regeringen borde ha drivit på hårdare.
Regeringen säger att det är kommissionen som fattat beslut och att man inte har kunnat göra någonting. Det väcker frågor om hur vi ska jobba vidare med dessa frågor på regional nivå men också på riksdagsnivå. Jag tycker att det är viktigt att belysa den situation vi har haft i Örebro län. De diskussioner vi haft om industrin tas upp senare i debatten om Börje Vestlunds interpellation. Det handlar om en viktig tillväxtfaktor i Sverige som står för en stor export.
Om mindre företag ska expandera i kommunen och bygga fastigheter kommer det att vara svårt att kunna investera. Det vi behöver i kommunerna är nya investeringar. Men då måste de också kunna få möjlighet att få stödet som vi har pratat och debatterat om. Jag kommer att fortsätta att bevaka den frågan.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka Anders Borg för svaret! Bakgrunden till interpellationen är den vilda västern man nu kan se inom byggbranschen. Många oseriösa företag dyker upp. Vi ser hur pengar som skulle gå till det allmänna försvinner. Enligt vad Sveriges Byggindustrier och fackförbundet Byggnads beskriver är byggbranschen mer utsatt för fusk och svartarbete än många andra delar av svenskt näringsliv.
Man anser därför att byggbranschen borde bli pilotbransch och införa en enkel månadsrapportering av löner till Skatteverket. Enligt Skatteverket kostar svartarbete över 60 miljarder kronor i uteblivna skatteintäkter. Byggindustrierna tillsammans med Byggnads konstaterar att ungefär 10 miljarder är kopplade till byggbranschen som en direkt konsekvens av att oseriösa företag finns där.
Jag ställde mina frågor med utgångspunkten att det här är 60 miljarder som kan användas till massor av saker i det svenska samhället. Vi har nyss haft en infrastrukturdebatt, och vi har pratat om skolor och välfärd. Det finns många ställen att lägga investeringarna. Jag frågade vad finansministern skulle göra med anledning av riksdagens tillkännagivande och om han avser att vidta några nya åtgärder för att stoppa skattefusk.
Några nya åtgärder har han inte, utan han hänvisar till gamla förslag och nämner en utredning. Finansministern hänvisade i sitt svar till remissinstansernas synpunkter. Vilka har finansministern lyssnat på? Han har uppenbarligen inte lyssnat på Byggnadsarbetareförbundet, inte på Sveriges Byggindustrier och inte på de småföretag som finns i branschen. Varför lyssnar han inte på dem?
Finansministern sade att regeringen avser att återkomma till riksdagen med anledning av riksdagens tillkännagivande. När? Varför vill han inte berätta vad som händer? Jag vet att finansministern normalt aldrig svarar på de frågor vi ställer i interpellationsdebatterna utan väljer att använda sig av redan färdigskrivna svar. Jag hoppas i alla fall att finansministern ska svara på frågorna.
Jag har med mig ett medskick från Svenska Byggnadsarbetareförbundet och Sveriges Byggindustrier som tar upp dessa frågor.
Det är möjligt att finansministern inte kan ta del av allt, men han ska få dessa papper av mig och en kopia på en rapport från Pia Bergman på Skatteverket, nationell samordnare, som jobbar med frågor om grov ekonomisk brottslighet, På rätt väg framåt .
Svenskt Näringsliv har också ändrat uppfattning i frågan om månadsrapportering. Varför vill inte finansministern redan nu gå vidare? Är det näringsminister Annie Lööf som har satt stopp?
Det finns vädjanden inte bara från Sveriges Byggindustrier, som företräder många, och Svenska Byggnadsarbetareförbundet, utan också fyra småföretagare, Jessica Löfström, Jens Hoffman, Peter Karlsson och Juhani Heikkilä, skriver om hur viktigt detta är. De vill inte förknippas med en svart byggbransch.
Man kan tycka att finansministern borde vara mer intresserad av att ta del av förslag som innebär att man kan få in mer pengar till staten. Herr talman! Varför vill inte finansministern svara på frågorna?
Eva-Lena Jansson (S):
Det är fascinerande med den fascination som Anders Borg och Fredrik Reinfeldt har för Göran Persson. Man funderar nästan om de har någon bild på honom hemma eftersom de gärna vill prata om honom. Men de vill inte stå här och prata om sin egen politik.
Jag väljer att avsluta med att citera vad byggbranschen skriver: "Byggbranschen behöver en lagstiftning som innebär att företagen redovisar, utbetald bruttoersättning, innehållen preliminärskatt och inbetalda arbetsgivaravgifter , för varje anställd varje månad till Skatteverket.
Sammanställningen finns redan i alla seriösa företags administration i och med att detta är uppgifter som behövs för att kunna betala ut rätt lön till medarbetarna varje månad. Merarbetet för de seriösa företagen är därför mycket begränsat, för att inte säga obefintligt. För de oseriösa företagen är dock administrationen omöjlig."
Låter det svårt? Låter det komplicerat? Krävs det timslånga, månadslånga eller årslånga utredningar? Nej, det behövs inte. Det är sant att förtroendet för Skatteverket ökar. Men förtroendet för regeringspartierna sjunker, och det borde finansministern kanske dra några slutsatser av.
För mig är det i alla fall viktigt att vi kommer till rätta med det här problemet, precis som vi ska komma till rätta med de problem som har uppstått i transportnäringen, i byggbranschen, i servicebranschen och i skogsindustrierna. Allting handlar om att komma till rätta med att människor inte får kollektivavtalsenliga löner och att företag väljer att inte betala skatt. Det borde Anders Borg vara intresserad av att komma till rätta med också om han verkligen vill fortsätta att vara finansminister. Men jag tror inte det.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag blir lite förvånad. Statsrådet vill inte svara på frågan om varför informationen från kommissionen är hemligstämplad. Men om man inte vill överlämna den informationen till riksdagen finns det ett utskott i riksdagen som i så fall granskar om man håller sig till riksdagsordningen eller inte. Jag har lite material till arbetsmarknadsministern som jag ska lämna över till henne.
Det är TCO: Statistik visar missbruk av visstidsanställningar men också Visstid på livstid? som är Kommunals rapport. Jag undrar om arbetsmarknadsministern har sett den rapporten och läst den. Arbetsmarknadsministern verkar vara någon annanstans, men hon ska i alla fall få den rapporten av mig. Jag tänkte lämna över den till arbetsmarknadsministern eftersom den visar på att det finns ett missbruk.
Om arbetsmarknadsministern egentligen är intresserad av att ändra fakta och statistik kan man fråga sig: Är problemet huruvida det är ett missbruk eller inte? Eller är det ett problem att det i så fall är få som utsätts för missbruk? 65 000 har alltså haft visstidsanställningar i upp till fem år.
Gruppen som har haft visstidsanställningar i upp till tre år ligger någonstans runt 200 000. Det är jättemånga människor! Jag förstår inte att arbetsmarknadsministern inte tycker att det är ett problem. Det är ett problem för de här människorna. Det som jag vänder mig mot är inte att man kan ha visstidsanställning. Jag vänder mig mot att en arbetsgivare år ut och år in tillämpar visstidsanställning för permanent arbetskraft.
Det gör människor otrygga på arbetsmarknaden och gör att de faktiskt inte fungerar fullt ut i det civila livet eftersom det är svårt att få till exempel banklån om man vill köpa hus. Då är det rimligt att arbetsmarknadsministern, när hon har tagit del av EU-kommissionens brev, konstaterar: Ja, det finns ett missbruk i Sverige och ja, regelverket ser ut på det här sättet och det borde man göra något åt.
Man kan inte lösa det bara genom att SCB ska ta fram ny statistik eftersom man tycker att den statistik som finns är felaktig. Det är alltså fråga om två fackliga organisationer. På s. 7 framgår det ganska tydligt att andelen visstidsanställda ökar och andelen tillsvidareanställda minskar.
Är det inte ett problem? Tycker regeringen att det är helt okej? I så fall tycker regeringen att det också är rätt att man som arbetstagare ska kunna vara skyddslös i Sverige. Det principiella är att EU-kommissionen sagt att regeringen måste göra någonting åt regelverket. Regeringen har utrett och utrett, och nu konstaterar regeringen att arbetsmarknadens parter tycker lite olika.
Hade det då inte varit bra att sätta sig ned med arbetsmarknadens parter och försöka hitta en lösning? Det regeringen gör är att man ger SCB i uppdrag att ta fram ny statistik, men man vill inte presentera den information man fått i svarsbrevet från EU-kommissionen. Man vill egentligen inte göra någonting åt regelverket. Frågan till Elisabeth Svantesson blir: Är du helt nöjd?
Och du ska, som sagt, få rapporten.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är tur att det finns granskande medier i Sverige. Sveriges Radios nyhetsprogram Ekot har tagit del av det hemligstämplade brevet, och där framgår att det svenska systemet har många kryphål när det gäller möjligheten att stapla olika former av vikariatsanställningar på varandra. Jag förstår att regeringen hemligstämplar ett sådant brev. Det är tydligt att de regler vi har på svensk arbetsmarknad behöver ändras.
Jag har frågat flera gånger varför regeringen inte vill ge rättvisa villkor och ha ordning och reda på arbetsmarknaden. Det är vad det handlar om. Det handlar om maktbalansen på arbetsmarknaden när det finns visstidsanställningar. Om man kan vara visstidsanställd upp till fem år blir det svårt att planera hela sitt sociala liv. Man är utlämnad till arbetsgivaren som hela tiden ska förlänga ens visstidsanställning. Det innebär att man har en otrygg anställning. Man har svårt att göra sin röst hörd.
Om man kritiserar till exempel arbetsmiljön är det risk för att man inte får fortsätta. Man har som visstidsanställd sämre löneutveckling, och möjligheten att ta semester när man önskar är starkt begränsad. Det finns alltså mängder med problem med visstidsanställning. När vi ser att visstidsanställningarna ökar och vi dessutom vet att de ökar mest där många kvinnor är representerade, då är det inte bara en fråga om rätten på arbetsmarknaden utan också en jämställdhetsfråga.
Och regeringen är nöjd eftersom makten ligger kvar hos arbetsgivaren. Jag borde vara förvånad, men jag är det inte. Däremot är jag besviken över att regeringen inte lyssnar på EU-kommissionen i den här frågan. Vi vill ha ändring av regelverket för visstidsanställningar.
Eva-Lena Jansson (S):
Arbetsmarknadsministern hade flera minuter på sig men kunde ändå inte redogöra för vad syftet var med fas 3 mer än att förvara människor där. Jag har träffat väldigt många som är i fas 3 i Örebro län. I måndags var jag i Örebro och träffade ett gäng män. För inte så länge sedan var jag i Karlskoga och besökte en verksamhet där personer jobbade sida vid sida.
Några hade fas 3-anställning, några hade en OS-anställning och några hade en lönebidragsanställning. Det som skilde dem åt var villkoren. Fas 3 innebär att de inte har möjlighet att studera och dessutom inte har samma ersättning som de andra har. Lönebidrag och offentligt skyddad anställning ger åtminstone den tryggheten att man har en lön. Man kan fundera på vad syftet är med fas 3.
Jag fortsätter nämligen att kalla det för fas 3 i stället för att säga sysselsättningsfasen. På en del ställen är det naturligtvis en sysselsättning. Men vi får också höra att man på andra ställen sitter och läser tidningar, tittar på tv, ägnar sig åt det man kanske skulle ha gjort hemma på kvällen, läser börssidor, släktforskar, tittar på film - vad vet jag? Hur det skulle kunna leda dessa människor till arbete begriper inte jag.
Jag förstår inte hur arbetsmarknadsministern kan tycka att det är bra att regeringen ser till att privata företagare får 5 500 kronor i månaden per person. Om man har 10 stycken får man alltså 50 000, och om man har 20 stycken får man 100 000 kronor i månaden för att ta hand om de här människorna utan att ge dem något som helst stöd. Vi har ett alternativ.
Jag trodde att arbetsmarknadsministern hade läst Socialdemokraternas förslag. Vi har föreslagit att människor som är i fas 3 i stället ska kunna få extratjänster inom välfärden. Vi vet att det finns många brister, och vi vet att det finns mycket som man skulle kunna göra i stället för att vara i fas 3. Det handlar om den förnedring som en hel del känner.
En del säger: Jag har en bra verksamhet, men min ekonomi är helt sabbad. Jag tycker att det är viktigt att den som är ansvarig för politiken förklarar vad syftet är med att 35 000 människor ska vara i en förvaring utan rimlig ersättning. Ni införde fas 3 och tog bort det som vi kallade för plusjobb. Där hade människor lön, semester och en anställning. I stället satte ni in detta.
Vi vill som sagt ha extratjänster i välfärden. Vi vill också säkerställa att människor ska få utbildning så att de ska kunna ta de jobb som Patrik Björck beskrev att svenskt näringsliv har. Man har jobb som man inte kan tillsätt därför att det saknas kompetens. Samtidigt är 35 000 människor inlåsta i fas 3. Är det verkligen en rimlig politik? Jag tycker inte det, och jag är förvånad över att regeringen vidhåller detta. Herr talman!
Det kanske vore rimligt att arbetsmarknadsministern svarade på frågan: Vad är syftet med fas 3?
Eva-Lena Jansson (S):
Å ena sidan säger arbetsmarknadsministern att det är en hög omsättning i fas 3. Å andra sidan säger hon att det är människor som har varit arbetslösa väldigt länge. Det är ju svårt att få ihop argumentationen för vad syftet med fas 3 är, mer än att det har blivit som en förvaring.
Jag har mött deltagare, och jag har också mött handledare, till exempel Alf, som sysselsätter människor som tidigare hade plusjobb och gröna jobb, Lotta, som försöker att peppa sina deltagare på ett tvätteri för att säkerställa att de har en meningsfull tillvaro, trots att en del av dem har extremt låg ersättning.
Det som jag har mött hos dessa människor, oavsett var de befinner sig, på vilken verksamhet de än är och hur lite eller mycket de än får göra, är att de vill ha ett jobb att gå till. De vill ha en lön. Jag uppfattar att väldigt många av dem har arbetsförmåga. De vill göra rätt för sig, men de får inte den möjligheten.
En del saknar utbildning och en del har varit arbetslösa länge, men deras vilja till arbete kan inte någon tvivla på. De gör allt för att få ett jobb. Nu har många av dessa människor blivit hänvisade till fattigdom och en meningslös sysselsättning.
Det tycker jag att regeringen måste ta på allvar, och då är det inte så enkelt som att man bara byter namn från fas 3 till sysselsättningsfasen. Det räcker inte med att Fredrik Reinfeldt får moderater att hoppa och jubla på en partistämma och börjar prata om arbetskraft i stället för arbetslösa. Den här regeringen väljer att prata om hur många som har blivit sysselsatta sedan 2006. Det var det året som den socialdemokratiska regeringen styrde. Börja räkna från 2007 och se hur många som har blivit sysselsatta.
Men titta också på de nästan 400 000 som är arbetslösa och de 35 000 som finns i fas 3. Se de människorna och gör någonting!