Jonas Sjöstedt (V):
Det stämmer att det är en ekonomiskt bärkraftig verksamhet att ha bilpooler i olika former. Samtidigt bygger de klassiska bilkooperativen på idealism. Människor arbetar på sin fritid för att bära upp de här kooperativen, och de gör det av miljömedvetenhet. De vill ha gemensamma lösningar som är bättre för miljön. Jag menar att det är någonting som statsmakten kan och bör stimulera.
Jag beklagar avsaknaden av konkreta förslag i den riktningen. Det är riktigt att siffrorna är osäkra när det gäller hur mycket bilåkandet minskar. Vägverket har gjort en studie där man också understryker att det finns en betydande osäkerhet, men man hamnar på siffran 30 procent. Det är en ganska betydande minskning. Det finns de som ersätter att ha egen bil med att vara med i en bilpool och de som ersätter en andra bil med att vara med i en bilpool. Det finns säkert betydligt effektivare åtgärder när det gäller CO2-utsläppen från bilar.
Dit hör både biltullar och CO2-skatt. Det är någonting som vi är varma förespråkare av, till och med varmare än Moderaterna skulle jag vilja påstå. Men det goda måste ju inte vara det bästas fiende. Ett batteri av åtgärder kan ofta vara det bästa, och man kan angripa ett problem från många olika håll. Jag menar att ambitionsnivån i klimatpolitiken är helt otillräcklig.
Vi släpper ut fem eller sex gånger så mycket per person som den här planeten tål. Kyotoprotokollet ligger tyvärr långt under det som krävs om vi ska klara detta. Jag menar att Sverige ska vara en ekonomi som förenar en ansvarsfull hållning i klimatfrågan med att vara en industrination och en välfärdsstat. Då krävs det att vi gör betydligt mer.
Det krävs stora kvalitativa steg, inte minst vad gäller offentliga investeringar. Den svenska koldioxidskatten har mycket riktigt varit en lyckträff. Den var också väldigt förutseende. Den har varit en viktig del av politiken, men den rår inte på detta att vi släpper ut fem eller sex gånger så mycket växthusgaser per person som den här planeten tål. Vi kan inte ha något annat mål än att ligga på det som är globalt hållbart. Därför är det obegripligt att regeringen är så nöjd.
Dessutom vilar en väldigt stor del av de svenska utsläppsreduktionerna på CDM-åtgärder. Vi köper ganska tvivelaktiga åtgärder i andra länder. Många vetenskapsmän säger att detta har en mycket vag eller svårverifierbar effekt för att minska utsläppen av växthusgaser. Vi har en helt otillräcklig politik på hemmaplan.
Vi har en järnväg som förfaller, ett investeringsstöd till bostäder som inte inriktas på energisanering i tillräcklig grad och otillräckliga satsningar på alternativ energi till exempel. Här spelar den ekonomiska politiken en avgörande roll. Jag menar att regeringen saknar trovärdighet i den här frågan. Det ultimata beviset på det är planerna på att sälja Sveriges överskott på utsläppsrätter.
Om den här regeringen gör det slänger man bort det svenska folkets ansträngningar på klimatområdet under många år. Det kommer till exempel att eldas upp, kanske bokstavligen, i ett polskt kolkraftverk. Om ni väljer att sälja överskottet av utsläppsrätter eller inte är ett test på om ni har någon trovärdighet i klimatfrågan. Sammantaget tycker jag inte att det finns någon grund för den här nöjdheten.
Det finns en väldigt dålig koordinering mellan ekonomisk politik och klimatpolitik. Jag vågar säga att det inte finns någon koordinering alls när man ser vad som föreslås i statsbudgeten. Det här behöver vi. Ska vi klara klimatproblemen, ska Sverige bli en föregångare som visar att det här går att kombinera, måste vi ha en helt annan ekonomisk politik i Sverige som väger in effekterna av påverkan på klimatet.