KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Andersson (M):
Arbetsmarknadsministern säger att Moderaterna är fixerade vid skatter. Jag skulle vilja säga att det Socialdemokraterna som är fixerade vid skatter, för skulle inte skatterna vara så höga skulle vi inte stå här i dag. Vi har högst skatter i hela världen. Jag tycker att arbetsmarknadsministern är mer fixerad vid bidrag än vid arbete. Det är ett stort bekymmer.
Det alliansregeringen gjorde var att vi sänkte skatten för alla. Alla med jobb fick en helt ny månadslön med jobbskatteavdragen. Nu berömmer den rödgröna regeringen de fina tillväxtsiffrorna i Sverige.
Men låt oss komma ihåg att er budget bara har gällt i två månader. Ni styrde ju på alliansbudgeten förra året. När det gäller marginalskatter talar vi inte om den traditionella gruppen, de rika och förmögna.
Ni brukar ju ofta säga att det är de rika som ska betala marginalskatt, men här talar vi om barnmorskor, poliser och andra samhällsbärare. Varje gång en socialdemokrat eller en vänsterpartist försvarar dessa höga skatter vill jag att man ska ha barnmorskan och polisen i åtanke, för det är dem vi talar om.
Socialdemokrater brukar säga att det handlar om dem med miljoninkomster, men så är det inte. I den stora skattereformen från 1990 var ett av huvudsyftena att minska de höga marginalskatterna. År 1980 var marginalskatten uppe i 85 procent. Astrid Lindgren fick till och med betala 102 procent i skatt. Det är klart att människor svarar på ekonomiska incitament.
Därför ska det löna sig mer att arbeta än att gå på bidrag. Varför lönar det sig inte för alla akademiker att utbilda sig? Det finns akademiska utbildningar som inte lönar sig alls jämfört med en gymnasieutbildning. En akademisk utbildning ger i genomsnitt endast 16 procent i högre lön än en gymnasieutbildning. För många grupper lönar det sig inte alls att utbilda sig.
Det gäller viktiga grupper såsom högstadielärare, gymnasielärare, bibliotekarier, biologer och arbetsterapeuter. Tråkigt nog är det värst för kvinnor. En kvinna med akademisk utbildning får endast 7 procent högre lön än den med gymnasieutbildning.
Detta går att läsa om i Sacos studie om akademiska studiers påverkan på livslöner. Fru talman! Det är ingen bra utveckling i ett land som tidigare har haft lysande entreprenörer och uppfinnare som Ericsson, Asea och Laval. En stor risk med de höga marginalskatterna är att man inte vill arbeta extra. Man tar inte den extra timmen.
Det blir helt enkelt inte lönsamt att arbeta. Jag menar att den beräknade inkomsten av marginalskattehöjningen från 57 till 60 procent är ett slag i luften. Regeringen tror att man kommer att få in 2,7 miljarder på detta, men i beräkningarna ser man bara hur det har varit och inte hur människor faktiskt agerar. Det är en stor brist.
Jag tror inte att ni kommer att få in de där 2,7 miljarderna på ökad marginalskatt.
Erik Andersson (M):
Sverige är en exportberoende nation, fru arbetsmarknadsminister. Vi ska vara glada för att exporten går bra just nu, men du kan inte ta det till intäkt för att det är den socialdemokratiska politiken som har gjort att ungdomsarbetslösheten har minskat. Ni har ju bara regerat med er budget i två månader, och vi får se hur många månader till det blir.
Om vi tittar på problematiken ser vi att Sverige har de högsta skatterna i världen. Socialdemokraterna är fixerade vid att klämma åt de rika, säger de, men vilka är de rika? Jo, det är dem jag nämnde tidigare, nämligen barnmorskan och polisen. De får betala mer än 50 procent skatt på marginalen, i alla fall en del av dem. Hälften av alla poliser får göra det.
Man kan jämföra med exempelvis punktskatterna, där man vill styra konsumtionen på så sätt att man har höga punktskatter på produkter som man tror är skadliga för hälsan eller miljön. Socialdemokraterna tror att det fungerar på ett bra sätt. Detta gäller givetvis även skatt på arbete. Om man har hög skatt på arbete kommer såklart mindre arbete att utföras.
Jag undrar fortfarande om statsministern någonsin frågade arbetsmarknadsministern, numera superministern, om höjd skatt på arbete leder till fler jobb och vad arbetsmarknadsministern i så fall svarade.
Erik Andersson (M):
Jag tror i och för sig att de som lyssnar på debatten förstår precis vad den handlar om. Men när det gäller evidens och fakta tror jag att Eva-Lena Jansson är så full av socialistisk ideologi att hon inte ser verkligheten. För det vi tar upp här är just fakta och verklighet utifrån de undersökningar som har gjorts av hur påverkan blir av förändringen av RUT-avdraget.
Det allvarligaste är inte att det är ganska få som använder tjänster för över 25 000, utan det allvarligaste är att vi skapar en oro i branschen, och det skadar jobben. Det slår hårt mot jobben och mot våra nyanlända svenskar. Man kan titta på de beräkningar som finns. Med en RUT-vänlig politik skulle vi kunna få 36 000 personer som har sysselsättning i den här branschen, jämfört med 20 000 som växte fram från 2007.
Det är alltså 16 000 fler arbetstillfällen som ni säger nej till. Det kommer givetvis att skada nya och blivande svenskar som får in en fot på arbetsmarknaden. Just mot bakgrund av att man ska utöka tjänsterna till att även gälla flyttjänster, it-tjänster och trädgårdsarbete är det väldigt dumt att halvera RUT-avdraget. Då är det bättre att bibehålla det, på 50 000 kronor, så att de jobben kan bli fler.
Till och med regeringens egen generaldirektör Mikael Sjöberg är väldigt orolig för utvecklingen. Han menar att arbetslösheten för inrikes födda ligger på 4,8 procent och för utrikes födda på 21,8 procent. Det är en skillnad på 17 procentenheter. Så får det inte vara. Det är inte bra. Vi kan titta på kvinnor som är födda utanför Europa. Hälften av dem har inte ett arbete. Det är katastrof, skulle jag vilja säga.
Det kallar jag utanförskap om något. Det är väl bara arbetsmarknadsministern, Jonas Sjöstedt och LO som kanske tycker att det här är en bra utveckling. Men det tycker inte jag. Er ideologi är skadlig och dålig för Sverige. När Arbetsförmedlingens generaldirektör menar att RUT-jobben bidrar till att skapa jobb till personer med svag anknytning till arbetsmarknaden borde det vara faktabaserat på något sätt.
Han säger vidare att vi måste jobba med olika typer av förslag som skapar arbetsuppgifter som passar människor lite längre från arbetsmarknaden. Enligt vår bedömning är många RUT-tjänster av sådant slag att det passar den här gruppen.
När vi pratar om svarta jobb som har blivit vita och hur skattemoralen tenderar att se ut på den punkten kan jag säga att det var en undersökning som presenterades alldeles nyligen - jag har för mig att det var av Demoskop - som visar att det är flera som kan tänkas arbeta svart, och det är flera som kan tänkas anlita svart arbetskraft.
Det är ju inte en slump att det är så just nu när RUT-avdraget har försämrats. Eva-Lena Jansson tar sig för pannan.
Erik Andersson (M):
Det jag kan konstatera utifrån den här debatten är att regeringens politik slår hårt mot jobben, den slår hårt mot nyanlända och den slår hårt mot kvinnor. Det är väldigt dumt i ett läge när man har utvidgat RUT att gälla fler tjänster att halvera det hela, för då är det klart att människor inte kommer i arbete.
När jag har besökt RUT-företag och pratat med medarbetarna där säger det att det är jättebra. Man får in en fot på arbetsmarknaden, man lär sig språket och man kommer in i ett socialt sammanhang, vilket är väldigt viktigt. Sedan, om man vill och har lust, kan man när man har etablerat sig på den svenska arbetsmarknaden gå vidare till andra jobb.
Med anledning av ideologi - det är ju det det handlar om, för det kan ju inte handla om ekonomi eftersom det är så lite intäkter som staten skulle tjäna på detta - väljer man alltså att försämra för jobben, för nyanlända och för kvinnor.
Erik Andersson (M):
Nu ska jag klaga lite mer på regeringens politik. Det är det som är vår uppgift, även om finansministern kanske inte tycker om det. Omkring den 16 augusti 2014 uttalade finansministern att det är jättedyrt att tanka bensin. Det är jättedyrt som det är, och vi ser inget behov av att höja bensinskatten, menade hon.
Jag tror att just detta var en av de frågor som gjorde att många väljare i Sverige kunde tänka sig att lägga sin röst på Socialdemokraterna, inte minst personer som bor ute på vår landsbygd och som inte har några alternativ. Det finns i princip ingen tunnelbana utanför Stockholms stads gränser.
Det finns bussar som går en eller möjligtvis två gånger om dagen, men för många är det livsnödvändigt att ha bil för att åka till affären, dagis eller arbetet. Det här uttalandet gjordes tre veckor före valet. Det är nästan så att man tror att finansministern inte längre tycker att det är dyrt att tanka bensin.
Hon har tidigare sagt att bensinpriset är så lågt att man skulle kunna höja skatten. När man sedan har frågat om skatten kommer att sänkas om oljemarknadspriset och därmed också bensinpriset går upp har man inte fått något löfte om det. Det är inte bara bensin och diesel som blir dyrare. Det är även skatten på biodrivmedel som kommer att bli dyrare. Som väljare kan man undra: Hur tänkte regeringen?
Hur tänkte Socialdemokraterna? Nu kommer vi att få ungefär 150 miljarder i högre skatter. Jag tror att i grunden förstår svenska folket att man måste kompromissa. Men i den här frågan var det så tydligt att Socialdemokraterna inte skulle höja bensinskatten, och den drabbar så pass många. Jag tror att det är viktigt att man håller sina vallöften.
Det måste ju vara den största målsättning som man har som förtroendevald, för den post man sitter på är verkligen ett förtroende, ett mandat, som man har fått av svenska folket. Jag har noterat i olika debatter med finansministern att hon oftast skyller på den tidigare regeringen och att hon säger att hon har tagit över ett land som var i ekonomiskt moras.
Men sanningen är att det inte går att lura Sveriges riksdag, och det går inte att lura det svenska folket. Statsskulden var ungefär 40 procent av bnp 2006, och nu är den 35 procent av bnp. Finansministern tog alltså inte över ett land i konkurs.
Det vi är oroliga för nu är hur effekten av alla höjda skatter inklusive bensinskatten kommer att drabba landets ekonomiska stabilitet i fortsättningen. Det blir inte lättare att börja arbeta, men det blir lättare att få gå på bidrag. Det är det här som vi klagar på.
I efterhand kan vi konstatera att de allra flesta nog tycker att jag har rätt i det jag säger med tanke på att Socialdemokraterna nu har de lägsta opinionssiffrorna i mannaminne.
Erik Andersson (M):
Jag begrep inte exakt vad finansministern menade. Jag kände nästan att det var lite oförskämt att säga som hon gjorde. Nu diskuterar vi regeringens förda politik med höjda skatter på bensin, och så drar du in decemberöverenskommelsen som Kristdemokraternas riksting valde att säga upp. Det är inte så konstigt att fyra allianspartier agerar gemensamt.
Det är inget mer med det. Om man tankar en liter bensin består 60 procent av det man betalar av skatt. Det är alltså energiskatt, koldioxidskatt och moms. 60 procent. Det anser finansministern är alldeles för lite, så nu ska vi få betala ännu mer skatt på bensin, diesel och biodrivmedel.
Som lök på laxen har du även beslutat om en extra uppräkning och indexering av den här skatten. Det gäller även biodrivmedel. Mitt bekymmer är att hela landsbygden måste leva. Hela Sverige ska leva. Det kommer inte att löna sig att ta sig till ett arbete om man inte bor där det finns kollektiva färdmedel.
Det är nästan uppenbart att Magdalena Andersson vill att folk ska sitta hemma och inte gå till jobbet utan i stället gå på bidrag.
Erik Andersson (M):
Jag anser att finansministern sitter på väldigt höga hästar när hon talar om löftesbrott. Tre veckor innan valet sa finansministern att man inte skulle höja bensinskatten och att det redan var jättedyrt att tanka. Decemberöverenskommelsen var ett löfte mellan olika partier.
Det finansministern har gjort är att svika sitt löfte till svenska folket genom att gång på gång föra en så dålig politik att decemberöverenskommelsen sprack på KD:s riksting. Det kallar jag löftesbrott. Om inte finansministern och regeringen hade fört en så dålig politik hade decemberöverenskommelsen möjligtvis funnits kvar.
Men jag tror att svenska folket har fått nog, och opinionsundersökningarna visar att förtroendet för regeringen är botten och riktigt uselt.
Erik Andersson (M):
I vanlig ordning skyller finansministern på den förra regeringen. Men det är faktiskt finansministern och regeringen som har ansvar för att regera landet. Finansministern kan inte lura svenska folket eller riksdagen. Som jag tidigare har nämnt var statsskulden 40 procent av bnp 2006. År 2014 var den 35 procent.
Den höjning som föreslås kommer givetvis att minska företagens vilja att anställa människor med mindre erfarenhet. Det slår framför allt mot ingångsjobben i tjänstesektorn för unga utan utbildning och utlandsfödda. I svaret refererar finansministern till en rapport. I den står det att sänkningen inte har givit någon större effekt men att den har givit ungefär 6 000-10 000 jobb.
När reformen infördes trodde Riksrevisionen att det skulle ge 10 000-12 000 jobb. I rapporten diskuterar rapportförfattarna varför sänkningen inte har fått någon effekt. De säger att arbetsutbudet kanske är begränsat och att många yngre deltar i utbildning eller är ute och reser.
Det kan finnas de som formellt söker jobb men som har så pass bra arbetslöshetsersättning och kan bo kvar hemma hos sina föräldrar att de väljer att göra det.
Det kan även bero på att kapacitetsbegränsningen för företagen gör att lönekostnaden för unga är för hög i förhållande till produktiviteten och att sänkningen är för liten för att kompensera risken med att anställa outbildad arbetskraft. Rapporten visar att detta kan vara orsakerna till att den förväntade effekten har uteblivit.
Men det har trots allt gett 6 000-10 000 jobb. Hur kommer det sig att kommunerna blir kompenserade för detta? Det som framhålls är att de ska kunna fortsätta bedriva en god välfärd. Men det finns ju fler aktörer än kommunerna i välfärden i dag.
Vi har fria välfärdsföretag som antingen är upphandlade eller får peng. De får dock ingen ersättning. Man kan undra hur det är med likställigheten och konkurrensneutraliteten. Det finns många frågor kvar som jag tycker att finansministern ska svara på.
Erik Andersson (M):
Frågan i interpellationen var om finansministern kunde se någon effekt av sänkningen av arbetsgivaravgiften för unga. Om hon inte såg det, hur kommer det sig då i så fall att kommunerna blir kompenserade för detta? Moderaterna, till skillnad från Socialdemokraterna, är ett parti som ständigt omprövar sin politik.
Moderaterna vill vara ett parti i verkligheten och se vad som behöver göras för att Sverige ska bli starkare. Tvärtom har vi sagt att vi vill ha kvar den sänkta arbetsgivaravgiften för de allra yngsta. Det är viktigt att man, om man är ung, kommer direkt in i jobb. Det första jobbet är nog något av det viktigaste som man får uppleva i livet.
Får man inte det första jobbet och åren går kan det sedan vara svårt att över huvud taget få ett jobb. Då kan man hamna i permanent utanförskap. Det vill vi förhindra. Därför har vi i stället lanserat första-jobbet-avdraget. Det är viktigt att öka incitamenten att gå till jobb från bidrag. Tyvärr har vi väldigt höga skattekilar här i Sverige. Vi anser att det ska löna sig att arbeta. Det ska löna sig att gå från bidrag till jobb.
Om jag säger "gå till jobbet", så säger Socialdemokraterna "gå på bidrag".
Erik Andersson (M):
Ju mer jag står i talarstolen inser jag att det bara finns ett arbetarparti i Sveriges riksdag, och det är Moderaterna. Det är väl inte så konstigt att man ständigt omprövar sin politik, men den ideologiska grunden måste stå stadigt. Det är inget märkligt med det.
Anser finansministern att det har varit fel att barnmorskan, att sjuksköterskan och att lärare, som gör ett fantastiskt jobb i våra skolor, har fått mer pengar i plånboken? När det gäller första-jobbet-avdraget är effekten tre till fyra gånger högre för dem som har lägre inkomster. Är det fel? Jag tycker att det är rätt prioriterat.
Vi måste ju leva i ett land där det lönar sig att tjäna pengar på arbete och inte bara tjäna pengar på ägande eller om man vinner på Lotto. Vi måste öka incitamenten för att det ska löna sig att arbeta. Regeringens politik går ju i helt motsatt riktning. Med ert budgetförslag riskeras 37 000 jobb. Det är helt enkelt sorgligt.
Erik Andersson (M):
Boriana Åberg fick tyvärr ett annat åtagande i dag, så jag tar debatten i hennes ställe. Jag vill givetvis börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Boriana Åberg ställde för ett tag sedan en skriftlig fråga om hur många företag som arbetsmarknadsministern har besökt i tjänsten.
Svaret från ministern var väldigt omfattande, men det nämndes inte ett ord om hur många företag eller vilka företag som det var som arbetsmarknadsministern hade besökt. Enligt vår mening är det viktigt att ledande företrädare för regeringen och i synnerhet arbetsmarknadsministern besöker företag. Utan företag och företagare har vi ingen välfärd i detta land, och utan medarbetare har vi för den delen inte heller någon välfärd.
I svaret i dagens debatt får vi höra att arbetsmarknadsministern har besökt 15 företag. Det låter ganska lite. Vilka företag är det som arbetsmarknadsministern har besökt, och finns det några RUT- eller ROT-företagare bland de besöken? Det ser ut som om företagarnas förtroende för statsministern och regeringen sjunker.
Enligt en undersökning som redovisades i Dagens Industri för ett tag sedan var det endast 5 procent av företagarna som hade stort eller mycket stort förtroende för statsminister Stefan Löfven. Orsaken till detta är givetvis främst den politik som förs av Socialdemokraterna.
Man nämnde bland annat en höjning av marginalskatten från 57 till 60 procent och frysningen av brytpunkten som har gjort att många fler får betala statlig skatt. Vi har försämringen av ROT och RUT, där vi nu ser en kraftig inbromsning av ROT-tjänsterna. Även vinstfrågan har varit en stor osäkerhetsfaktor i den fria välfärden.
Vi har också höjda bränsleskatter, som har drabbat främst landsbygden och företagare i glesbygden. Givetvis har vi också ovissheten och sjabblet när det gäller Förbifart Stockholm och Bromma flygplats. Detta påverkar företagsklimatet. Om arbetsmarknadsministern inte har gjort det anser jag hon ska besöka något RUT- eller ROT-företag.
En rapport som nyligen presenterats visar att 17 procent av ROT-företagen har försvunnit, och tillväxten i RUT-företagen har dämpats kraftigt. Tidigare växte de med ungefär 10 procent per år. Den senaste siffra jag har sett är ungefär 1 procent. En möjlighet är att det inte finns någon efterfrågan på dessa tjänster längre, men jag tror att den finns kvar. Jag gissar att det finns en risk för att svartarbetet ökar.
Det leder givetvis också till en försämrad skattemoral i landet. Det finns undersökningar som visar att det kan vara så. Den andel som säger att man kan tänka sig att arbeta svart har ökat en aning, liksom den andel som säger att man kan tänka sig att anlita svart arbetskraft. De flesta RUT-företag drivs av kvinnor, och de anställer oftast personer som befinner sig långt från arbetsmarknaden.
RUT har skapat mer än 20 000 arbetstillfällen sedan 2007, och det har varit en väldigt lyckosam reform. Därför frågar jag: Vilka företag har arbetsmarknadsministern besökt?
Erik Andersson (M):
Jag tackar givetvis för svaret. Nu fick vi svar på vilka företag arbetsmarknadsministern har besökt. Sedan förstod jag att det är vissa besök som inte kan vara publika av olika skäl. Då undrar man förstås om de ca 15 besök som arbetsmarknadsministern nämnde endast är de publika.
Men med tanke på att förtroendet hos företagen för regeringens förda politik är på botten tror jag att det är bra att regeringens företrädare är ute och besöker företag för att höra vilka åsikter de har och hur man kan förbättra företagsklimatet, för den delen. Man kan titta på RUT-sektorn.
Skulle man föra en mer RUT-vänlig politik där avdraget skulle behållas och byggas ut till fler tjänster skulle det leda till ungefär 16 000 fler arbetstillfällen inom den sektorn än vad vi har i dag. Men tyvärr valde man att halvera RUT-avdraget, och det innebär att tillväxten i branschen inte växer.
Nu vet jag att arbetsmarknadsministern kommer att svara mig att halveringen av avdraget endast berör 1 procent av svenska folket. Men saken är den att när man gör förändringar i fungerande system skapar det en osäkerhet i branschen. Jag menar att det är väldigt olyckligt.
Nu kommer RUT-avdraget, med anledning av den överenskommelse som finns mellan regeringen och några partier i Sveriges riksdag, att utökas till flyttjänster, it-tjänster och trädgårdsarbete. Då vore det väl ypperligt om man kunde återställa RUT-avdraget till 50 000, som det var tidigare, just för att man har fått in nya tjänster som det ska kunna göras avdrag för.
Då kanske vi får ned arbetslösheten ytterligare.
Erik Andersson (M):
Jag vill hälsa dig, Beatrice Ask, välkommen som talman vid dagens sammanträde. Jag vill tacka statsrådet för det väldigt långa svaret. Ibland brukar jag fundera på hur det hade varit om en alliansregering, en borgerlig regering, hade gjort extrautdelningar från de statliga bolagen.
Jag tror att hela den socialdemokratiska rörelsen - LO, partiet och en massa andra grenar här och där - skulle klaga enormt mycket och anklaga oss för att mjölka bolagen på pengar. Så skulle det ha varit. I svaret hänvisar statsrådet till målen som den borgerliga regeringen antog.
Jag förstår att en del av verksamheten givetvis ska finansieras med eget kapital och annat med lån, eftersom det är billigt att låna pengar i dag. Det har jag alltså full förståelse för. Men det finns de som är oroliga för de extrautdelningar som har gjorts. Min fråga var först och främst varför man inte bygger studentbostäder, eftersom det är sådan brist på dem.
Man skulle kunna bygga ännu fler och samtidigt belåna så att man kommer ned i soliditet, till de mål som statsrådet hänvisar till. Det viktigaste är vad vi gör åt bristen på studentbostäder. Regeringen, som är ägare till Akademiska Hus, har valt att ta ut 6,5 miljarder ur bolaget. Man har redan tidigare gjort en utdelning på 1,45 miljarder. Det är ganska mycket pengar som försvinner.
Vi har också utdelningar från SJ. Det har inte med den här frågan att göra, men där tog man först ut 230 miljoner och sedan 1,7 miljarder. Utdelningarna ökar från ungefär 17 miljarder 2014 till 26 miljarder 2016. Det är mycket pengar som mjölkas från de statliga bolagen. Det är klart att jag undrar.
Okej, man har tagit ut 26 miljarder. Men den viktiga frågan är vad man ska göra med de pengarna. Vad ska pengarna användas till? Vad gör man med pengarna, om man inte bygger studentbostäder då det är bostadsbrist? Hamnar de i den stora kassan hos staten, för att finansiera ökade bidrag? Det vore en dum investering.
Regeringen skryter om att man satsar på högskolan. Vi har också hört talas om satsningarna på mindre och klimatsmarta bostäder. Men faktum är att jag inte har sett till vare sig Kaplans bostäder eller Kaplan själv. Då undrar jag vad som händer i frågan. Statsrådet menar att man är intresserad av att bygga billiga lägenheter för unga.
Hur har man tänkt finansiera det? Jag vet att det har funnits en plan. Men vad är en billig hyra, enligt statsrådet? Avslutningsvis är det viktigt att bygga studentbostäder. Om man som ungdom ska få tag i en bostad i dag krävs det att man har jobb, ifall man ska kunna låna pengar för att köpa en bostad. Om man ska få ett förstahandskontrakt krävs det också en inkomst. Därför är studentbostäder så pass bra.
Då kan just studenter bo i dem och behöver inte ha de säkerheterna bakom sig. Vet statsrådet hur många som står i kö för en studentbostad här i Stockholm?