KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linus Sköld (S):
Jag kan till viss del instämma i Martin Kinnunens påstående, att man skulle få en mer adekvat styrande effekt om skatten kunde sättas utifrån nikotininnehåll.
Efter att ha vägt olika faktorer mot varandra framgår det tydligt för den som läser propositionen att man har gjort överväganden som handlar om att det skulle leda till extremt komplicerade regler, en försvårad uppföljning och en ökad administration som skulle vara kostsam och olämplig.
Samtidigt bedömer man att den styrande effekten när det gäller dessa produkter kommer att kunna upprätthållas även om man beskattar volymen och inte nikotininnehållet. Det verkar ju smart att minimera administrationen, ha lätta och överskådliga regler och samtidigt upprätthålla en god styrande effekt. Tycker inte Martin Kinnunen också det?
Linus Sköld (S):
Det är ju enligt uppgifter av återförsäljare som man har kommit fram till att 10 milliliter motsvarar 100 cigaretter. Vi delar uppfattningen att priset inte bör vara högre för e-cigarretter än för vanliga cigaretter.
Om skattesatsen hade varit i paritet med hur man beskattar tobaksrökning hade priset för varje förpackning ökat från 40 till 236 kronor. Då hade e-cigaretter beskattats åtta gånger hårdare än det som nu är förslaget. Den beskattning som vi föreslår ligger rätt mycket lägre än beskattningen av tobaksrökning.
Kinnunen anför också att 10 procent av Sverigedemokraternas riksdagsgrupp har slutat röka tack vare e-cigaretter. Där är urvalet 40 medlemmar, och det kan knappast kallas vetenskapligt. Man ska vara försiktig med att kasta sten i det glashuset.
Linus Sköld (S):
Jag vill vända mig till landsbygdsminister Sven-Erik Bucht och lyfta en fråga som oroar en massa människor i Sverige. SOM-institutet har gjort en mätning som visar att 55 procent av svenskarna är mycket oroliga för ökad antibiotikaresistens. Det är fler än de som oroar sig för till exempel organiserad brottslighet eller ökande främlingsfientlighet. Oron är allt annat än grundlös.
Bara förra året var fler än 15 000 anmälda fall av infektioner i Sverige orsakade av resistenta bakterier. Min fråga till landsbygdsministern i dag blir: Vad gör regeringen i kampen mot antibiotikaresistens?
Linus Sköld (S):
Regeringen är alltså mycket aktiv. Precis som landsbygdsministern säger är antibiotikaresistensen ett globalt problem. Varje år dör minst 700 000 människor världen över på grund av resistens mot olika mediciner. I djur- och fiskeuppfödningar används årligen många tiotusentals ton antibiotika. Det framstår som helt orimligt.
Det finns fortfarande många länder där det är alltför enkelt att som privatperson få tag i antibiotika. Vad gör vi konkret?
Linus Sköld (S):
Urbaniseringen är en stark kraft, så stark så att den ibland framstår som en naturlag. Den här mandatperioden har det blivit uppenbart att politisk vilja gör skillnad. Hemma i Norrbotten gläds vi åt att ha en regering som bryr sig om att det ska gå att leva ett gott liv i hela landet, också i de stora arealer av vårt land som är glest befolkade. Vi gläds åt regeringens offensiva bredbandssatsningar och åt beslut om stora investeringar i vägar, järnväg och sjöfart.
Vi gläds också åt en tydlig agenda att decentralisera Myndighetssverige och öka den statliga närvaron i hela landet. Vi kan se att civilminister Ardalan Shekarabi åker runt i landet och inviger de servicekontor som det har fattats beslut om för att öka tillgången till statlig service i hela landet. Senast i tisdags var civilministern i mitt grannlän Västerbotten och invigde ett kontor i Sorsele. Men nu undrar jag över regeringens fortsatta ambitioner.
När dessa tio kontor har etablerats, vad blir då nästa steg för en levande landsbygd och för att öka den statliga närvaron i landets alla hörn?
Linus Sköld (S):
Jag tackar för frågan. Jag vill inleda med att göra en liten resumé av de förslag som Moderaterna har lagt fram under åren i fråga om standardiserade tester och andra summerande bedömningar.
Det är till exempel kunskapskrav i förskolan, återinförande av de nationella prov som vi har gjort frivilliga för skolenheterna, uppflyttningsprov för varje årskurs och betyg från årskurs 4. Sammanfattningsvis är det många förslag om att summera och räkna vad som hände i går och färre förslag om att prata om vad vi ska göra för att det ska bli bättre i morgon.
De står inte i konflikt med varandra - uppföljning står inte i konflikt med att göra utvecklingsinsatser - men jag skulle vilja säga: Kom ihåg att mata grisen! Ett ansvarsfullt införande av digitalisering av de nationella proven och central rättning tar tid att genomföra. Ett försök med 100 skolor är igång just nu.
Denna process sattes igång under den förra mandatperioden av den förra regeringen - S-MP-regeringen. Om det är så bråttom, varför sattes då inte processen igång under den föregående mandatperioden, när Maria Stockhaus parti satt i regeringsställning, eller mandatperioden innan dess, när Alliansen hade egen majoritet?
De digitala framstegen sedan 2006 har inte varit så stora att vi har större möjligheter att bygga denna typ av system nu än vad vi hade då.
Linus Sköld (S):
Jag tackar för att jag blev korrigerad av Maria Stockhaus. Givetvis har vi haft en teknikutveckling sedan 2006. Tekniken fanns dock - det var ingalunda omöjligt att sätta igång ett digitaliseringsprojekt 2006, skulle jag vilja förtydliga. När det gäller utskottsinitiativet delar jag Maria Stockhaus avsikt.
Möjligheten att kombinera gymnasieutbildning med elitsatsning på idrott är viktig, som jag sa, både för individens möjlighet att växa med sin passion och för att vi ska kunna få fram idrottstalanger också i framtiden.
Linus Sköld (S):
Jag tänkte ta tillfället i akt att prata lite grann om skillnaden mellan militär förmåga och att placera ut vapen i rymden, eftersom Robert Stenkvist lyfte just den frågan i sitt anförande. Jag tänker att vi har en ganska bred enighet i denna kammare om att vi vill bygga en svensk militär förmåga eftersom vi har ett osäkert omvärldsläge. Behovet av det har ökat de senaste decennierna, skulle man kunna säga.
Vi är överens om att vi vill göra försvarsinvesteringar. Försvaret använder rymden på ett sätt som tangerar civila ändamål, i ganska stor utsträckning. Det står också tydligt uttalat i strategin att det finns synergier mellan de system som är för civila ändamål och militär användning av samma information. Det handlar i första hand om navigering och om kommunikation, tänker jag mig.
Det finns en skillnad mellan att använda den information man kan samla in från rymden eller med rymdsystem och att placera ut vapen för att skjuta på varandra från rymden. Jag tänker: Det ena tycker vi är ett rimligt ändamål och, faktiskt, ett argument för att ha en stark rymdverksamhet. Det kan bygga vår försvarsförmåga och vår militära förmåga. Det andra tycker vi är ett förkastligt sätt att bedriva krig på.
Krig är ju förkastliga på alla sätt. Från vår horisont tänker vi att internationell samverkan för fred och säkerhet är nyckeln, och rymden ska inte vara en arena för några konflikter på jorden. Då skulle man kunna fråga Robert Stenkvist: Hur ställer du dig, som nationalist, till idén om internationell samverkan?
Linus Sköld (S):
Strategin pekar ju ut en styrning, en riktning, och en prioritering. Om man läser hela dokumentet, vilket man får anta att de som ska styras av dokumentet gör, kan man se de perspektiv som jag lyfte fram som utgångspunkt, det vill säga samhällsnytta, fred, internationellt samarbete, kunskap och innovation. Jag tänker att det ändå blir en ganska tydlig prioritering.
Det är den riktningen som vi pekar ut. Jag skulle vilja fortsätta att fråga Robert Stenkvist om samarbete. Ni vill ju lämna Europeiska unionen och är mycket mer intresserade av sådant som är nyttigt för Sverige än sådant som är nyttigt för alla.
Då kan man fråga sig: Vem vill samarbeta med någon som bara vill samarbeta i sådant som gynnar deras egna intressen? Om vårt motiv för att samverka med någon annan hela tiden handlar om vår egennytta, vem kommer då att vilja inleda ett samarbete med en sådan nationalstat?
Här skulle jag vilja säga att nationalismen i Robert Stenkvists parti är rent kontraproduktiv när det kommer till vår möjlighet att vara en framstående rymdnation.
Linus Sköld (S):
I regeringsförklaringen sa Stefan Löfven inte bara att hela landet ska leva utan att hela landet också ska växa. De som bor glest måste då ha samma samhällsservice som de som bor tätt. De statliga bolagen måste, sin affärsmässighet till trots, kunna svara upp mot denna ambition. Postnord, till exempel, gick med stora underskott förra året. Så kan det inte få fortsätta. Samtidigt kunde vi i Piteå-Tidningen i februari i en artikelserie läsa om postutdelningen i vissa delar av Arjeplogs kommun.
Hushåll i södra Arjeplogs kommun ska börja få sin post utdelad bara tre dagar i veckan i stället för fem. Invånarna i byn Bellonäs måste antingen flytta sina postlådor så att de hamnar i brevbärarens färdväg 8 kilometer från bostaden eller välja att skaffa en postbox i tätorten 43 kilometer från bostaden. Vad avser näringsministern att göra för att de statliga bolagen ska svara upp mot regeringens ambition att hela landet ska växa?
Linus Sköld (S):
I skolan läggs grunden för vårt samhällsbygge. Det startar i förskolan, och det fortsätter i grund- och gymnasieskolan. Det följer sedan människorna genom livet som en möjlighet till livslångt lärande. Alla har erfarenheter från skolan som har färgat deras kunskaper, uppfattningar och sätt att vara i olika utsträckning. Därför är skolan också avgörande för det samhälle som vi har och återskapar. De värden som vi vill att vår samhälleliga gemenskap ska bäras av måste därför prägla skolans verksamhet. Jämställdhet är ett sådant värde.
Skolan har också mycket riktigt uppdraget att bidra till att eleverna utvecklar sin förmåga att kritiskt granska könsmönster och hur dessa kan begränsa människors livsval och livsvillkor. Om vi tittar på resultaten - alltså hur detta faller ut i skolresultat, i psykisk hälsa och i snart sagt varje samhällssektor - är det uppenbart att skolan inte riktigt lyckas. Jag vill därför fråga jämställdhetsministern: Hur ser statsrådet på skolväsendets roll för att skapa ett mer jämställt samhälle?
Linus Sköld (S):
Patrick Reslow undrar vad som har lett till den ojämlikhet vi har i det svenska skolsystemet. Den bygger egentligen på två faktorer. Den ena är ökande ekonomiska klyftor i det svenska samhället. Den andra är ett skolsystem som är utformat som en marknad. En marknad, Patrick Reslow, kommer alltid att innebära att den starka har fördelar framför den svaga.
Den kommer alltid att segregera. Patrick Reslow och det block han tillhör driver en ideologisk, dogmatisk linje om att individer i konkurrens med varandra kommer att prestera bättre och att det kommer att leda till ett bättre samhälle snarare än om vi alla hjälps åt.
Det är grunden för den ojämlikhet som vi nu ser fara som en farsot genom vårt land, och det är också grunden för ojämlikheten i skolan. Nationalromantik, säger Patrick Reslow. Det är SD:s paradgren. Ledamöterna i kammaren nickar.
Ja, det är SD:s paradgren, och allmän och särskild kurs i matte, svenska och engelska är ett alldeles ypperligt exempel på när SD plockar fram något gammalt som man kan känna igen sig i, drömmer om något fantastiskt bra med detta som kanske aldrig har funnits och lägger fram detta förslag helt utan stöd i vetenskapen.
Låt oss använda sådana saker som var bra med ett system som var planerat och gemensamt uppbyggt, och låt oss förkasta de saker som inte var bra i samma system. Verkar inte det vara en bättre väg, Patrick Reslow?
Linus Sköld (S):
Elever ska få välja skola, Patrick Reslow, men skolor ska inte få välja elever. Det är detta som är min huvudsakliga invändning mot det system som vi har nu. Kötid som urvalsgrund är oerhört orättvist.
Den fria etableringsrätten för friskolor är ett problem som gör att friskolor etablerar sig i områden där det är möjligt att rikta sig till elever som kommer från socioekonomiskt starka hem och där man kan sänka lärartätheten och göra vinst. Det är ett jätteproblem. Patrick Reslow kan skaka på huvudet bäst han vill.
Jag har mycket större problem med Sverigedemokraternas skolpolitik. Elever som halkar efter ska självfallet ha de insatser som krävs för att de komma igen, hänga med, bli godkända och känna växandets glädje. De ska självfallet ha tillgång till specialpedagogiska insatser och lärare som har kompetens att möta deras behov, men de ska inte delas in efter hur väl de presterar.
Forskningen visar att detta inte leder framåt. Elever ska heller inte hållas kvar - det saknar också forskningsstöd. Att elever får gå om en årskurs leder inte till bättre resultat. Sverigedemokraternas repressiva skolpolitik handlar om att sortera ungar. Nu vill man återigen sortera dem efter elever som presterar bra och elever som inte presterar bra.
Från tidigare debatter kommer vi ihåg att man också vill sortera ut elever som är busiga, som ska gå i andra skolor, och elever som kommer från andra länder, som ska gå på ytterligare andra skolor. Detta är Sverigedemokraternas linje - sorteringsskolan. I den vanliga skolan ska alla elever vara likadana, och de ska helst också vara klädda i skoluniform, om Sverigedemokraterna får bestämma.
Linus Sköld (S):
Tack för de inledande vänliga orden! Jag ska göra mitt bästa för att ta det som en komplimang att mitt anförande lät som en del av Vänsterpartiets förstamajfirande. Den förra mandatperioden visar tydligt hur vi står för den linje som jag levererade med tydlighet i mitt anförande.
Man kan nämna att vi under den förra mandatperiodens sista riksmöte lade fram två tydliga inriktningar, som röstades ned av riksdagsmajoriteten. Detta vet Daniel Riazat. Varför han frågade hur det kunde komma sig att vi var emot under den förra mandatperioden är för mig en gåta, eftersom vi faktiskt lade fram förslagen och de röstades ned i kammaren.
Det handlade om allsidig social sammansättning för skolor och i klasser, och det handlade om att stoppa vinstjakten. Daniel Riazat vet att vi lade fram förslagen. Jag förstår ärligt talat inte frågan.
Linus Sköld (S):
Jag tackar Daniel Riazat för frågan. Jag är fortfarande inte helt säker på att jag förstår. Jag tycker att jag står upp för denna linje mycket tydligt i dag och har gjort det så länge jag har funnits i denna kammare.
Måhända har S-företrädare periodvis tänkt att avregleringen av skolsystemet har varit något bra och att den skulle leda till större effektivitet eller, för den delen, större pedagogisk mångfald, vilket var syftet från början. På det sättet kanske Daniel Riazat har en poäng.
Men om vi går tillbaka till nutid vet Daniel Riazat likaväl som jag att vi behöver det breda samarbetet i mitten av svensk politik för att hålla auktoritära krafter borta från makten. En del i detta har varit att vi har lovat att inte lägga fram några förslag om att begränsa vinstuttaget i välfärden. Detta vet Daniel Riazat, och jag antar att han bara vill få mig att säga det offentligt. Det är så det ligger till.
Socialdemokraterna som parti gör fortfarande detta ställningstagande. Jag är socialdemokratisk företrädare, och jag värnar samarbetet i mitten av svensk politik för att syftet med det är att ta ansvar för landet så att det kan styras. Men jag står för vårt partis linje.
Linus Sköld (S):
Jag tackar Roger Haddad för frågan. Jag ska börja med att vara så gubbhärlig att jag refererar mig själv för att visa Roger Haddad att jag faktiskt berörde just frågan om skolmyndigheterna. Jag sa att januariavtalet stipulerar att regeringen under mandatperioden ska regionalisera skolmyndigheterna, vilket kommer att innebära en större myndighetsöversyn. Även ansvarsfördelning och tillsynsuppgifter kommer givetvis att bli föremål för denna översyn.
Exakt detta sa jag, vilket betyder att jag har adresserat frågan om BEO. Och jag vet mycket väl vet att det finns motioner om detta som tas upp i betänkandet. Barn- och elevombudet kommer att hanteras inom ramen för denna myndighetsöversyn. Och jag vet att Roger Haddad kommer att ha insyn i denna eftersom Liberalerna är en del av regeringsunderlaget.
Det visade sig inte minst i förra veckan när Liberalerna var de som fick föra ut nyheten i offentligheten om att regeringen tillsätter en utredning för att ta fram en nationell plan för trygghet och studiero. Det är ett kvitto på att jag och Roger Haddad jobbar tillsammans när det kommer till trygghet och studiero.
Barn- och elevombudet kommer såklart att bli en del av myndighetsöversynen, som Roger Haddad kommer att vara med och göra.
Linus Sköld (S):
Roger Haddad talade om hämndanmälningar i sitt anförande. Men jag är inte säker på att han använde just detta ord. Men han talade om hot om anmälningar, eller anmälningar som inte har någon grund, som ett stort problem. Han fokuserar på Barn- och elevombudet och vill avskaffa Barn- och elevombudet till följd av dessa anmälningar. Men till Skolinspektionen görs jättemånga exakt likadana anmälningar.
Men Roger Haddad vill krama Skolinspektionen. Han älskar Skolinspektionen. Det är mycket märkligt. För den ena myndigheten si, för den andra myndigheten så. Men det handlar om exakt samma problem. De ökande individärendena hos Skolinspektionen är en konsekvens av marknadssystemet.
Lärarnas individuella lönesättning har skadat lärarnas auktoritet och har skadat kollektivet i kombination med skiftade maktförhållanden i klassrummet som hänger samman med marknaden.
Roger Haddads eget skolsystem flyttar makten i klassrummet från auktoriteten läraren till kunden, det vill säga eleven och elevens föräldrar. Det kräver att man har en inspektion som fungerar som en allmän reklamationsnämnd. När kunden inte är nöjd byter den antingen leverantör eller anmäler till Allmänna reklamationsnämnden.
De överanmälningar som Roger Haddad vänder sig emot och läraryrkets sjunkande status är en direkt konsekvens av det marknadssystem som Liberalerna har varit ledande i att införa i detta land.
Linus Sköld (S):
Jag noterar att Gudrun Brunegård ger uttryck för ungefär samma uppfattning som finns i ett motionsyrkande från Moderaterna i detta betänkande om att man borde organisera om elevhälsan och flytta den till regionen, om jag förstår Gudrun Brunegård rätt. Jag skulle vilja veta mer om hur Kristdemokraterna tänker sig att detta ska fungera.
Från min horisont handlar elevhälsans uppdrag om att arbeta förebyggande och om att vidta främjande åtgärder. Det handlar om att vi ska ha en hälsofrämjande skola som eleverna mår bra av att gå i. Då behöver elevhälsan, som jag förstår det, finnas nära den verksamheten.
Kanske behöver elevhälsan rent av finnas i den verksamheten och vara med i planeringen av strukturerna i den verksamheten - inte som en åtgärdandeinsats när någonting redan har gått fel utan för att med sina specifika kompetenser kunna vara med och planera hur skolan ska inkludera alla barn och hur skolan ska vara hälsofrämjande ur fysisk och psykosocial synpunkt.
Jag tänker att saker som balans mellan kost och motion och saker som goda och tillitsfulla relationer är de helt nödvändiga nycklarna för att människor ska må bra. Om dessa ska införlivas i skolans verksamhet behöver elevhälsan finnas nära den verksamheten - rent av i den verksamheten.
Hur skulle vi vinna på ett lyfta elevhälsan från denna verksamhet och längre bort, till residensstaden eller till närmaste ställe där regionen finns?
Linus Sköld (S):
Jag tror att elevers hälsa vinner på att vi satsar på elevhälsan. Jag tror att elevers hälsa vinner på att vi satsar på en likvärdig elevhälsa och att vi med de nya utredningsdirektiven kan få till stånd en lägsta anständighetsnivå för vad det betyder att ha tillgång till elevhälsa för varenda elev i hela vårt land. Det tror jag att vi vinner på.
Jag tror att vi vinner på att ha nära samverkan mellan skolan - som i undervisande personal - och elevhälsan, innefattande specialpedagogisk kompetens, social kompetens och psykolog, läkare och skolsköterska. Jag tror att vi vinner på denna samverkan.
Vi vinner givetvis också på en bra samverkan mellan skolan, elevhälsan och barn- och ungdomspsykiatrin, eller för den delen den sociala barn- och ungdomsvården på socialtjänsten. Självklart ska dessa samverkansprocesser bli bättre och närmare, och det behöver vi göra insatser för.
Men jag förstår fortfarande inte hur kvaliteten i den elevhälsa som eleverna möter dagligdags skulle bli bättre av att skolsköterskans eller skolkuratorns chef sitter i landstingshuset i stället för i kommunhuset eller rent av på skolan, organiserad under rektorn. Det får Gudrun Brunegård gärna utveckla.
Linus Sköld (S):
I stora stycken delar Maria Stockhaus och jag ingången att det ska vara möjligt att undervisa på distans för att lösa vissa problem. Det ska också vara möjligt att använda fjärrundervisning för att lösa vissa andra problem. Det verkar dock som att vi skiljer oss åt när det kommer till hur vi ser på det mellanmänskliga mötet.
Till viss del måste detta betyda att vi skiljer oss åt i synen på vad som är skolans roll och uppdrag. Det som är skolans fostransuppdrag - det som handlar om socialisering och om värdegrund - sköts bäst i mötet mellan lärare och elev. Skoltiden skulle kunna liknas vid en resa.
Vi vill att resan ska vara en äventyrsresa och inte en charterresa. Varje äventyrsresa kräver att man har en guide, och den guiden är läraren. För att en elev ska följa läraren, eller guiden, på den snåriga resa som livet kan vara när man är ung vuxen - vilket det i många av dessa fall handlar om, i alla fall när det blir fråga om distansundervisning - krävs det tillit i relationen.
Relationen mellan resenär och guide kräver att resenären litar på guiden, och detsamma gäller mellan eleven och läraren. Tillit och relationer skapas bäst när vi möts ansikte mot ansikte. Håller inte Maria Stockhaus med om detta?
Finns det inte ett värde i det mellanmänskliga mötet som gör att det är värt att ha kvar närundervisning som huvudregel i både grundskolan och gymnasieskolan?
Linus Sköld (S):
Det handlar inte om brist på tillit till professionen utan om brist på tillit till ett dysfunktionellt marknadssystem, skulle jag säga. De förslag Moderaterna har lagt fram med anledning av denna proposition skulle öppna upp för en helt fri marknad där distansundervisning skulle kunna erbjudas som ett alternativ till närundervisning för alla elever. Det ska vara valbart för alla elever att delta i distansundervisning i stället för närundervisning.
Vi förstår ju vad detta skulle göra med friskoleföretagens kostnader - de skulle sjunka direkt, och det skulle finnas en ny möjlighet att göra vinst på skolbarn. Det är ju egentligen detta som är Moderaternas huvudsyfte här. Det är samma sak när det kommer till att Moderaterna vänder sig emot möjligheten att begränsa elevgruppernas storlek vid fjärrundervisning. Moderaterna vill inte ha någon sådan begränsning, för om man kan ha klasser med 100 elever på fjärrundervisning kan man tjäna jättemycket pengar på den undervisningen.
Det förvånar mig inte att Moderaterna är emot detta, men jag tycker att det skulle vara ett dåligt system. Tycker inte Maria Stockhaus också att det skulle vara ett dåligt system?
Linus Sköld (S):
Jag är norrbottning, som höres. I Norrbotten finns rymdhuvudstaden Kiruna, där IRF, Esrange och rymdcampus utgör ett rymdkluster. Min fråga går till rymdministern, statsrådet Matilda Ernkrans. Sverige är ett litet land och en stor rymdnation. Förra riksmötet antog vi en rymdstrategi som pekade ut riktningen för vår nations prioriteringar i rymdverksamheten.
Största möjliga samhällsnytta var ett nyckelbegrepp. Ett samhällsproblem som rymdverksamheten kan hjälpa till att lösa är klimatutmaningen. Jag skulle vilja fråga statsrådet: Hur ser det arbetet ut framöver?
Linus Sköld (S):
Jag vill fråga utbildningsministern om skolan, som sedan Bildtregeringen genomförde friskolereformen på 90-talet har blivit en marknad som drar till sig olika typer av oseriösa aktörer. Allvarligast är kanske exemplen med en person som bedrivit skolverksamhet och samtidigt av Säkerhetspolisen bedömts vara ett hot mot Sveriges säkerhet.
Nu senast rapporterades det om elever som under skoltid utbildas att fungera skolambassadörer för att marknadsföra friskolor. Hur ser ministern på förekomsten av detta i svensk skola, och vad avser ministern att göra med anledning av det?