Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för det utvecklade svaret. Det handlar mycket om vad alliansregeringen gjorde eller inte gjorde, men den socialdemokratiska regeringen - även om den har ändrats lite till och från - har ändå styrt i åtta år. Då kan man tycka att den skulle ha gjort något vad gäller den civila beredskapen under de åtta åren.
Det finns en historisk satsning med en mängd pengar som ska gå till det civila försvaret, men det hade aldrig kommit till stånd om inte Moderaterna och några andra partier faktiskt hade tryckt på eftersom regeringen ville sänka ambitionsnivån. Utredningar i all ära - de är jättebra - men någonstans måste man också kavla upp ärmarna och genomföra det man har tänkt sig på både kort och lång sikt. Det finns i dag ungefär 15 000 heltidsarbetande lantbrukare i Sverige.
Det är de som går upp tidigt på morgonen, i ur och skur, och sköter om djur och jordbruk. För dem är situationen just nu helt akut. De höga priserna på el och bränsle innebär en ohållbar situation för Sveriges bönder i ett land som leds av Socialdemokraterna. Det rapporteras att läget nu är värre än under torkan 2018. En bonde berättar att hans totala kostnader har ökat med ungefär 1 miljon mot föregående år - bara på hans gård.
Samtidigt som efterfrågan på livsmedel ökar - vi är fler som bor i Sverige - har produktionen minskat. I början av 1990-talet producerade Sveriges bönder 75 procent av Sveriges livsmedel. I dag finns betydligt fler svenskar, men vi producerar inte mer mat utan mindre. Vi litar på importen. Ungefär varannan tugga, herr talman, är importerad mat.
Självförsörjningsgraden har sjunkit till 50 procent jämfört med vårt grannland Finland där den ligger på ungefär 80 procent. Sverige är i stort sett självförsörjande på mjöl, socker och morötter. Och det är gott, men inte särskilt länge. Den bistra sanningen är att vårt land inte längre har mat till alla sina invånare.
Vi märker inte av bristen i fredstid, men vi skulle bli smärtsamt medvetna om bristen om det blev kris och något skulle hända vid vårt lands gränser. Vårt land kan inte längre föda sitt folk, och vid en kris gapar hyllorna tomma i butikerna. Det går fort. Enligt Civilförsvarsförbundet är centrallagren tömda efter ungefär tio dagar. Vi kunde se detta i början av pandemin när vissa livsmedel snabbt tog slut.
Hur skulle det då inte se ut om det blir ännu värre vid våra gränser? Då har vi inte ens nämnt situationen för barn och vuxna vid landets skolor, äldreboenden och sjukhus. Det är viktigt att prata om dessa frågor. Jag ser fram emot den rapport som ministern nämnde om att Livsmedelsverket, Jordbruksverket och Statens veterinärmedicinska anstalt ska återkomma med om status i deras uppdrag med att inleda uppbyggnaden av livsmedelsberedskapen.
Jag säger återigen: I den lista över propositioner som regeringen avser att återkomma med det närmaste halvåret finns dock ingenting som rör försörjningsberedskap. Det är därför jag undrar vilken beredskap som ska finnas om vi snabbt kommer in i en ny kris. Det är ingenting som säger att det tar tio år innan det blir en ny kris. Herr talman! Jag är orolig på riktigt! Varje medborgare förväntas ta ansvar för sin egen matförsörjning. Men den stora frågan är varifrån maten ska komma när det väl gäller.
Vi behöver ett robustare samhälle. Det faktum att Sverige har varit förskonat från krig i över 200 år är ingen ursäkt för att släppa kontrollen och förlita sig på import, just in time delivery och annat. Omvärldsläget i vår värld ser osäkert ut. Herr talman! Alla behöver inse att det här är ett problem som vi inte kan blunda för. Det vore väl bättre om vi kunde förebygga katastrofen än att bara ha utredningar i handen när den väl inträffar?