Andreas Carlgren (C):
Ann-Kristine Johansson har frågat mig om jag kommer att se över möjligheten att låta bland annat Värmland bli försöksområde för tillåten jakt på varg. Interpellanten har också frågat när jag kommer att presentera en rovdjursproposition. Våren 2001 beslutade riksdagen om en sammanhållen rovdjurspolitik.
Det övergripande målet är att Sverige ska ta ansvar för att björn, järv, lo, varg och kungsörn finns kvar i den svenska faunan. Arterna ska också enligt målet kunna sprida sig till sina naturliga utbredningsområden.
För att utreda frågan om effekterna av rovdjursstammarnas utveckling samt frågor knutna till att uppfylla målen i en sammanhållen rovdjurspolitik tillsatte den förra regeringen 2006 en utredning. Utredningen om de stora rovdjuren överlämnade i december 2007 betänkandet Rovdjuren och deras förvaltning . Betänkandet är mycket omfattande.
Resonemangen rör frågor och problemställningar som berör och engagerar många människor. En frågeställning som utredningen behandlar är om ansvaret för förvaltningen av rovdjuren i högre utsträckning skulle kunna ske på regional nivå med större möjligheter till lokal delaktighet. Betänkandet har varit ute på en bred remiss hos berörda myndigheter och organisationer.
Flertalet remissinstanser är positiva till en ökad regionalisering. Av betänkandet framgår dock inte hur en modell för en regionalisering ska kunna utvecklas beträffande bland annat regionala mål och förvaltningsplaner i förhållande till nationella mål och internationella åtaganden.
Regeringen gav därför tidigare i höst Naturvårdsverket i uppdrag att, efter samråd med berörda myndigheter och organisationer, utarbeta ett förslag till hur ett ökat regionalt ansvar och lokal delaktighet i förvaltningen av rovdjursstammarna bör organiseras.
I uppdraget ingår bland annat att Naturvårdsverket ska göra en analys av om genomförandet av en ändrad förvaltning bör ske fullt ut, i etapper artvis eller som försöksprojekt inom något eller några län. Naturvårdsverket ska redovisa sitt uppdrag den 15 februari. Jag vill invänta verkets redovisning innan jag tar ställning till hur regionaliseringen bör genomföras.
Min uppfattning är dock att vi ska ha en regionalisering av förvaltningen som framför allt ska bidra till snabbare beslutsprocesser. De senaste bedömningarna visar att etappmålet för varg om 20 föryngringar per år är uppnått.
I riksdagens beslut om sammanhållen rovdjurspolitik anges att med etappmål avses delmål för stammarnas tillväxt mot en nivå där artens fortsatta existens i Sverige kan anses långsiktigt säkrad. Vidare anges att när etappmålet nåtts bör en förnyad bedömning göras om mål för arten.
Det bör även genomföras en grundlig genomgång av konsekvenserna av vargförekomsten. När jag fick beskedet från Naturvårdsverket den 5 december lät jag omedelbart påbörja förberedelserna för den av riksdagen begärda utredningen. Arbetet med att utvärdera etappmålet kommer att påbörjas inom kort.
Jag kommer då att ge närmare besked om vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta med anledning av att etappmålet nåtts. Värmland är ett av de län där vargstammen är etablerad sedan länge och där stammen vuxit snabbast.
Regeringen delar utredningens uppfattning att det är viktigt att vargstammen ökar i antal i sådan takt att människor på landsbygden hinner anpassa sig till de nya förutsättningar som det innebär att leva med varg. Jag är medveten om att det finns olika sätt att se på rovdjursfrågorna. Jag har därför nyligen haft överläggningar med företrädare för olika intresseorganisationer.
Mitt mål är att föra dessa intressen närmare varandra. Att människor accepterar att samexistera med rovdjuren är den viktigaste förutsättningen för en framgångsrik förvaltning och för bevarande av rovdjuren.
Jag vill nu i första hand avvakta resultatet av Naturvårdsverkets utredning, men jag är inte främmande för att i någon form, inom ramen för rådande direktiv och internationella åtaganden, skapa ett ökat utrymme för förvaltning av vargstammen.
Det är dock viktigt att vi i de enskilda förvaltningsbesluten tar hänsyn till att vargstammen är sårbar ur genetiskt perspektiv, eftersom de skandinaviska vargarna stammar från totalt tre individer. Jag har dock med glädje noterat att en invandrande varg från Finland etablerat sig i Sverige. Därmed har förutsättningarna ökat för ett nytt genetiskt tillskott till vargstammen.
Jag avser att återkomma med dessa resonemang samt frågan om ökat regionalt ansvar för beslut som rör förvaltningen av rovdjursstammarna i en proposition om rovdjuren och deras förvaltning före sommaren 2009.