KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Torstensson (C):
Tack för interpellationen! Det är inte så svårt att hålla med både Egon Frid och Lars Tysklind om det som de har anfört. Egon Frid redogjorde till exempel för bristande underhåll. Det är sant - det är en stor del av problematiken. Jag förstår Egon Frids engagemang.
Tyvärr lyckades inte Egon Frid och Vänsterpartiet med sitt engagemang få den socialdemokratiska regeringen att lägga resurser just på våra befintliga spår runt om i landet. Det är inte med speciell stolthet jag kan konstatera att den europeiska järnvägsunionen pekar ut Sverige som det land som har lagt minst resurser på järnvägsspåren runt omkring i landet.
Det är precis den verklighet vi befinner oss i här och nu. Det faller tillbaka otroligt tungt på prioriteringar som den socialdemokratiska regeringen tidigare gjorde tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Låt mig bara referera till den bedömning som Banverket gör. Man säger så här: Med den nuvarande utbytestakten kommer i stort hela det trafiksvaga nätet att behöva stängas av säkerhetsskäl under planperioden 2010-2019. Det är oerhört allvarligt. Banverket bedömer att det är angeläget att rusta upp ca 160 mil lågtrafikerad järnväg. Upprustningen beräknas kosta 5 000 kronor per spårmeter.
Totalt för de 235 milen bedöms det kosta nästan 12 miljarder. 12 miljarder är oerhört mycket pengar. Då man under lång tid har avstått från att vidta några åtgärder finns behovet av de stora resurserna. Det är den problematiken vi har att hantera.
Vi har en mycket tydligare ambition att skapa bra förutsättningar för persontransporttrafik i samband med en regionförstoring. Därmed har de lågtrafikerade banorna oftast en annan roll i ett regionalt transportnät än vad man kanske tidigare hade ett resonemang om.
Det gäller framför allt klimatdiskussionen och vikten av att få ett engagemang och bra alternativ till vägtransporter för människor som pendlar, skolelever och så vidare.
Därför finns det anledning att ge Banverket ett uppdrag att åter se över de utpekade banorna, som man för några år sedan lämnade ifrån sig.
Åsa Torstensson (C):
Jag vill återkoppla till Egon Frid och synpunkten att man inte hela tiden ska hänvisa till tidigare försyndelser. Egon Frid vet ju vad bristande underhåll innebär. Om man inte sköter underhållet på flera årtionden kan det till slut bli så uselt att det inte ens går att restaurera. Den effekten ser vi på både järnvägar och vägar.
Oberoende av de ambitioner man har att sätta olika järnvägsstråk i ett större perspektiv är det ett faktum att 12 miljarder är väldigt mycket pengar. Det är mer än kostnaderna för Citytunneln eller tunneln genom Hallandsåsen, som är otroligt stora och svåra projekt.
Behovet av 12 nya miljarder för underhåll har byggts upp under sanslöst många år. Därtill är det viktigt att vi förstår att den befintliga investeringsplanen saknar 50-60 miljarder.
Det är sådant som Banverket i dag ringar in och där man skjuter investeringarna på framtiden, förbi 2015. Det är detta ekonomiska pussel som jag och regeringen har att hantera. Därför är jag också den första att påpeka vad jag och regeringen har valt att göra då vi har haft fokus på underhåll.
Detta görs för att Banverket snabbare ska kunna vidta åtgärder, så att man får bort problematiken för frustrerade pendlare eller med gods som inte kommer fram i tid på grund av att banorna är dåligt underhållna eller för att man inte ens har trädsäkrat dem. Av den anledningen har jag naturligtvis valt att prioritera underhåll.
Jag vet att man inte får några rubriker genom att prata om vikten av underhåll på våra järnvägar. Det är inte detta som den största debatten handlar om.
Men underhåll är den snabbaste åtgärden för att få i gång godstrafikens flöden, för att få näringslivet att vilja överföra gods till järnväg och för att få människor att vilja ta tåget i stället för bilen i en pendlingssituation.
Därför kommer jag också fortsättningsvis att arbeta för ökade resurser till underhåll av våra järnvägar. Över hela landet är vi i en motsvarande situation som den i Västra Götaland som Egon Frid pekar på.
Detta är en del av förklaringen till den utmaning vi står inför, totalt sett.
Jag inser också att de senaste årens fokusering på alternativ till vägtransporter gör det viktigt att vi återigen ser över det underlag som Banverket har lämnat till regeringen de senaste åren.
Åsa Torstensson (C):
Tack Egon Frid och Lars Tysklind för den här interpellationsdebatten! Järnväg, såväl lågtrafikerad järnväg som höghastighetståg, kommer att fortsätta att diskuteras framöver.
Var och en, kan jag se, har sin roll i det svenska transportnätet men på vitt skilda sätt. Det ena tåget har som ambition att stanna vid varje hållplats, medan det andra tåget har krav på sig att gå så snabbt som möjligt.
Inte desto mindre krävs det åtgärder för att ta igen det bristande underhåll som den tidigare regeringen och Egon Frid själv är delansvarig för. Det är en stor utmaning. Många av de här lågtrafikerade järnvägarna är så nedgångna att det krävs oerhört stora resurser.
Inte desto mindre har jag nu ambitionen att verka för att Banverket ser över de utpekade lågtrafikerade banorna, som Banverket sedan tidigare har pekat ut, av den anledningen att jag ser att förutsättningarna till viss del kan förändras och har förändrats.
Debatten om att skapa förutsättningar för persontransport på järnväg kommer att vara i fokus. Klimatberedningens underlag är naturligtvis en hävstång för den inriktning som vi framgent kommer att arbeta med när det gäller Banverket och järnvägens roll i fråga om både godsflöden och persontransporttrafiken i Sverige.
Jag tackar för den här interpellationen. Jag tror att vi kommer att återkomma till de här spännande utmaningarna, att skapa en modern järnväg i Sverige.
Åsa Torstensson (C):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka initiativ jag kommer att ta för att fler resenärer ska kunna använda sig av tåg som färdmedel mellan Stockholm och Arlanda samt om jag är beredd att ta initiativ till att omförhandla det nuvarande avtalet om Arlandabanan och därmed bryta det 45-åriga privata monopolet. Jag anser det angeläget att fler resenärer ska kunna använda sig av tåget som färdmedel för att ta sig mellan Stockholm och Arlanda flygplats.
När den tredje rullbanan för Arlanda flygplats tillståndsprövades sattes ett utsläppstak för mark- och lufttransporter till och från Arlanda. Taket innebär att utsläppen av koldioxid och kväveoxider inte får överstiga de utsläppsnivåer som fanns 1990. Inte minst detta tak gör att det finns mycket höga incitament att öka resandet med tåg till och från Arlanda. Antalet passagerare på Arlanda Express har sedan 2003 stadigt ökat.
Marknadsandelarna har ökat från drygt 11 procent första hela verksamhetsåret till drygt 15 procent 2006. A-Train AB upplåter också Arlanda Link till trafikutövare som vill trafikera Arlanda Central. För närvarande trafikerar SJ AB och Uppsala länstrafik banan med sammanlagt ca 150 tåg per dygn.
I dagsläget pågår ett aktivt arbete i Arlanda Forum och Kraftsamling Stockholm mellan Banverket, trafikoperatörer och berörda kommuner om hur spårkapaciteten till Arlanda bättre kan utnyttjas. Detta arbete kommer förhoppningsvis att resultera i att fler i Stockholmsregionen väljer tåget som färdmedel till Arlanda. I avtalet om Arlandabanan finns en option som möjliggör en eventuell inlösen av järnvägstrafiken på Arlandabanan 2010.
För närvarande pågår en översyn mellan A-Banan Projekt och A-Train AB av detta avtal. Denna översyn följer jag noga.
Åsa Torstensson (C):
Det är beklagligt om tidigare ministrar har lagt sig till med sådana olater att de inte ens läser det underlag som finns att tillgå. Men det är upp till varje interpellant att förklara sig i det sammanhanget.
Tack vare att den här regeringen har givit underhåll av spårverksamheten i och kring Stockholm prioritet skapar vi bra förutsättningar för ökad kollektivtrafik, för att människor ska kunna komma i tid och känna mindre frustration när tåg och pendeltåg inte kommer i tid.
Vi har också initierat att skapa förutsättningar för en kraftsamling för att få bättre kollektivtrafik och ett bättre flöde genom att utgå från människors vardag. Därför är Kraftsamling Stockholm så oerhört avgörande.
Där samverkar ett flertal aktörer, de aktörer som finns i Stockholmsområdet, för att skapa förutsättningar för att fler ska ta tåget. En av de 40 punkter med åtgärder som Kraftsamling Stockholm har pekat ut är just Arlandabanan.
Jag utgår ifrån att interpellanten är medveten om det arbetet eftersom han hör hemma i Stockholm. Jag ser fram emot det. Vi kan också se effekter av att människor börjar bli tillfreds med att tågen nu i större utsträckning kommer i tid i och omkring Stockholm. Det är naturligtvis en del av kraftsamlingsarbetet.
Jag har också svarat på den andra frågan, som berör avtalet. Det står tydligt. Interpellanten kanske inte bryr sig om att läsa sådana här enkla snabba svar. Det står mycket tydligt att det pågår en översyn mellan A-Banan Projekt AB och A-Train AB om avtalet.
Det är det arbetet och det översynsarbetet som jag följer.
Åsa Torstensson (C):
Det är oerhört intressant att höra Bosse Ringholm prata om miljön. Det var inte någon djup diskussion när det gäller miljöfrågan. Det är naturligtvis monopoldiskussionen som är mest intressant för Bosse Ringholm att diskutera. Miljösituationen i Stockholm har inte Bosse Ringholm och den tidigare regeringen lagt så mycket kraft på.
Därför svarar jag att Kraftsamling Stockholm är avgörande för att vi ska kunna skapa bra förutsättningar för transporter med kollektivtrafik i Stockholm.
Arlandabanan är en del av alla åtgärder som Kraftsamling Stockholm har tagit sig an att förbättra genom samverkan, olika operatörer och de kommunala företrädarna.
Det är ju i syfte att skapa bättre förutsättningar för människor att ta tåget och därmed skapa bättre förutsättningar för att välja Arlandabanan. Det är på det sättet man stärker inom befintliga avtal. Man stärker för hela regionen. Det måste ju integreras med andra transporter.
Det kanske inte intresserar Bosse Ringholm i det här sammanhanget. Om det pågår en översyn av ett avtal måste jag ju avvakta den översynen.
Åsa Torstensson (C):
Jag ska nu göra en ringholmare och upprepa mig, upprepa mig och upprepa mig. Uppenbarligen har Bosse Ringholm ingen närkontakt med situationen i Stockholm och förstår inte vikten av att olika transportslag samverkar just för att skapa bra flöden för resenären.
Arlandabanan har mycket tveksamheter i sig utifrån att man inte har en integration med övrig tågtrafik. Då är det naturligtvis avgörande att man just har fokus på detta för att skapa smidigare system så att människor vill ta Arlandatåget.
Nu förstår jag att det inte är miljöfrågan eller resenären som Bosse Ringholm är intresserad av. Det handlar mer om att ta en diskussion om Arlandaprojektet som sådant och i detta sammanhang diskutera om privat monopol. Det har ingenting att göra med intresset för Stockholms miljö eller resenärernas vilja att ta tåget till Arlanda.
Men inte desto mindre har denna regering fokus på miljöåtgärder. När Bosse Ringholm hade möjligheter att i regeringen skapa förutsättningar för bra pendling och bra möjligheter för resenärer i Stockholm valde man bort det. Den här regeringen tar ansvar för detta, och vi skapar förutsättningar för att det ska bli bättre möjligheter att just i detta sammanhang ta Arlandabanan.
Åsa Torstensson (C):
Jag har lämnat svar på fyra tidigare interpellationer - breda, informativa svar om vad som gäller för Förbifart Stockholm. I svaret sägs mycket tydligt att den här regeringen inte tagit ställning till Förbifart Stockholm.
Det säger jag med anledning av att Karin Svensson Smith uppenbarligen har en fascination för Förbifart Stockholm.
Karin Svensson Smiths frågor handlar om huruvida Förbifart Stockholm drivs som ett egenvärde, om fyrstegsprincipen använts för att komma fram till en prioritet för Förbifart Stockholm, om miljöeffekterna av Förbifart Stockholm kontra kollektivtrafiken, om samhällsekonomin och nu alltså om Förbifart Stockholm utifrån ett jämställdhetsperspektiv.
Samtidigt tänker jag fortsätta ställa frågan hur oppositionsalternativet ser ut. Hur såg Karin Svensson Smith på dessa frågor när hon själv aktivt röstade för en prioritering av Förbifart Stockholm? Hur var det då med egenvärdet är Förbifart Stockholm?
Var det egenvärdet som gjorde att Karin Svensson Smith valde att rösta ja till en prioritering av Förbifart Stockholm? Var fanns jämställdhetsperspektivet i förhandlingarna när Miljöpartiet, Socialdemokraterna och Vänsterpartiet voterade om detta och Karin Svensson Smith röstade ja till Förbifart Stockholm?
En planperiod från 2004 till 2015 som innehåller en prioritering av Förbifart Stockholm har förhandlats fram av tre partier, nämligen Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Socialdemokraterna. De har aktivt röstat för den listan.
Därför är det ganska intressant att nu höra Karin Svensson Smith försöka dra sig undan ansvaret för sina politiska handlingar. Dessutom försöker Karin Svensson Smith rädda sig genom att hänvisa till att man gjorde ökade satsningar på järnvägen; jag förväntar mig att det kommer i nästa inlägg. Men inte heller det inlägget eller svaret håller.
Det är bara att konstatera att sedan jag tog över infrastrukturministerposten har vi kunnat identifiera vad de prioriterade järnvägsplanerna innehåller. Framför allt saknas mellan 50 och 60 miljarder till Banverket. Den hänvisningen till prioritet järnväg faller hårt. Fortfarande gäller att Karin Svensson Smith aktivt valt Förbifart Stockholm.
Kanske vore det lämpligt att Karin Svensson Smith tog ansvar för detta.
Sedan är det precis som Sten Nordin sade att varje stort projekt, såväl väg- som järnvägsprojekt, som bryter fram genom en ny miljö naturligtvis skapar nya miljöpåverkande situationer för både människor och kommuner.
De ska diskuteras och debatteras, och därför frågar jag: Vad gjorde ni, Karin Svensson Smith, innan ni själva valde att prioritera Förbifart Stockholm?
Åsa Torstensson (C):
Åhörare, protokollsläsare och protokollslyssnare! Karin Svensson Smith har naturligtvis helt rätt och har en rättighet att ställa frågor om Förbifart Stockholm. Jag har svarat fem gånger väldigt utförligt.
Den här regeringen har inte tagit ställning vad gäller den stora trafikleden Förbifart Stockholm, eftersom det är ett objekt som måste tillåtlighetsprövas inom den miljöbalk som vi har att hänvisa till. Någon sådan ansökan har inte inkommit.
Däremot undviker Karin Svensson Smith ständigt att svara på frågan om hur hon aktivt i samarbete med Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Socialdemokraterna prioriterat Förbifart Stockholm. Jag utgår från att man har gjort ett antal bedömningar utifrån jämställdhets-, kollektivtrafik- och miljöperspektiv och av om projektet har ett eget värde eller inte - precis de frågor som Karin Svensson Smith har ställt.
Det vore på sin plats att Karin Svensson Smith trots allt svarade på detta, för det kan ju vara så att det är väldigt många människor i Stockholm som har valt att rösta på Miljöpartiet just för att ni har varit för Förbifart Stockholm. Det vore bra om de visste om du har ändrat dig i din syn på Förbifart Stockholm. De kan ju också läsa protokoll och se att Förbifart Stockholm tack vare Miljöpartiets samverkan med Socialdemokraterna finns prioriterad i nuvarande nationella vägplan.
Det är bra om de väljare som har röstat på Karin Svensson Smith och hennes parti för att man tror att Förbifart Stockholm ska byggas kan få besked av dig om huruvida du har ändrat dig i din syn och i så fall inte står för att du själv var aktiv i att skapa förutsättningar för Förbifart Stockholm.
Åsa Torstensson (C):
Peter Eriksson, Karin Åström och Désirée Liljevall har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att människor och småföretagare, oavsett bostadsort, ska garanteras tillgång till fast telefoni.
Jag vill börja med att framhålla att jag tycker det är mycket viktigt att alla i Sverige har tillgång till fast telefoni. Att Telia Sonera AB har sagt upp vissa kunders abonnemang och i andra fall ersatt fast telefoni med så kallad fastmobil gör inte att jag ändrat min uppfattning i denna fråga. Enligt lagen om elektronisk kommunikation ska alla i Sverige ha tillgång till fast telefoni till överkomliga priser.
Om det behövs kan Post- och telestyrelsen utse en operatör som ska tillhandahålla detta. Lagen är alltså tydlig i detta fall. Den förra regeringen beslutade att börsintroducera Telia och minska det statliga ägandet. Detta har lett till att Telia Sonera numera är ett kommersiellt bolag som verkar på telemarknaden i konkurrens med andra telebolag.
Telia Sonera har under lång tid känt till att det ska ske en frekvensändring som påverkar abonnenterna i Överkalix och skulle kunna ha förberett sig och sina kunder för att inte tekniska problem skulle uppstå. För att tillförsäkra att alla i Sverige har tillgång till fast telefoni utreder Post- och telestyrelsen frågan. I dagsläget finns det ingen teleoperatör som är skyldig att tillhandahålla fast telefoni.
Post- och telestyrelsens bedömning har varit att marknaden tidigare har sett till att alla haft tillgång till detta. Post- och telestyrelsen har inlett ett arbete för att se om ett beslut ska fattas om att utse en teleoperatör som ska vara skyldig att se till att det finns fast telefoni för konsumenter och småföretagare i glesbygden.
Jag har full tilltro till Post- och telestyrelsen och förutsätter att styrelsen vidtar de åtgärder som krävs för att alla ska ha tillgång till fast telefoni. Post- och telestyrelsen har även inlett ett tillsynsärende mot Telia Sonera avseende tjänsten fastmobil - detta mot bakgrund av de anmälningar som kommit om att fastmobil inte fungerar tillfredställande.
Tillsynen gäller frågan hur fastmobil fungerar i stort i hela Sverige, och detta kommer att utredas under våren 2008. Jag har fullt förtroende för Post- och telestyrelsens tillsyn i detta ärende. Mitt svar till Peter Eriksson, Karin Åström och Désirée Liljevall är att fast telefoni ska kunna användas på ett tillförlitligt sätt av samtliga grupper i samhället.
Jag kommer därför att noga följa utvecklingen och vad Post- och telestyrelsen kommer fram till. Om utredningen från Post- och telestyrelsen skulle visa att det krävs lagändringar så tvekar jag inte att vidta de åtgärder som krävs för att konsumenter och småföretagare ska få tillgång till fast telefoni.
Åsa Torstensson (C):
Inte desto mindre är det en debatt som berör hela landet. Jag ska be Peter Eriksson om ursäkt.
Då måste jag ställa frågan: Är Karin Åström jättestolt över Socialdemokraternas försäljning och utförsäljning av Telia och börsintroduktionen av Telia? Är ni stolta över att en tidigare landshövding i Norrbotten inte har gjort analyserna av effekterna för vanliga människor av den anledning som vi står här i dag?
Det är en effekt av att ni inte gjorde en analys. Ni brydde er inte om hur människor skulle få det efter att Telia infördes på börsen. Ta ansvar för era egna brister!
Jag börjar inse att min uppgift är att reda upp en massa ogenomarbetade förändringar som Socialdemokraterna har genomfört och som i dag drabbar människor negativt, till exempel i den situation vi behandlar i dag.
Peter Eriksson, det är naturligtvis oerhört frustrerande i ett läge när man kan konstatera att det här inte hade behövt bli akut. Telia Sonera visste precis när den länken skulle släckas ned. Den frustration som människor känner har jag full förståelse för. Jag tycker också att det är en bra interpellation.
Inte desto mindre måste jag komma in på det som ibland känns tråkigt att referera till. Vi har en lagstiftning. Lagstiftningen är till att följa, och den garanterar att alla människor som önskar ha telefon har rätt att ha telefon i det här landet. Den är teknikneutral. Det innebär fast telefon, fast mobiltelefon. Det säger lagen inget om. Men tekniken och telefonen ska naturligtvis fungera.
Jag tror att du och jag inte ska fastna i vilken teknik det är. Då har vi nog låst oss i dåtid i förhållande till vilken teknik vi kan använda oss av framöver. Vi ska inte ha en lagstiftning som styr tekniken. Post- och telestyrelsen gör i dag en utredning på grund av att man har fått in anmälningar att den fasta mobilen inte fungerar, att tekniken inte fungerar.
Det är därför vi har en utredning i dag som Post- och telestyrelsen har i gång. Samtidigt har man det specifika uppdraget som man prioriterar med anledning av den akuta uppkomna situationen i Norrbotten som i många sammanhang måste upplevas som oerhört absurd av människor som bor där.
Post- och telestyrelsen tog ett tidigare beslut att utse Telia som ansvarig operatör för att tillhandahålla fast telefoni. Peter Eriksson refererar till länsrätten som upphävde det beslutet. Man hänvisade till att det inte fanns något belägg från Post- och telestyrelsens sida att det fanns personer utan fast telefoni vid den tidpunkten. Det var därför länsrätten upphävde det beslutet.
I dag fortsätter Post- och telestyrelsen med samma lagstiftning som grund arbetet på grund av den uppkomna situationen för att just identifiera om det är en nyuppkommen situation.
Åsa Torstensson (C):
Det är med hjälp av lagen, Peter Eriksson, som vi också styr rätten till telefoni här i landet, och det är den lagstiftningen jag hänvisar till. Det är en myndighet som har till ansvar att med lagen som redskap se till att alla människor som önskar ha telefon också har möjlighet att få det.
Det är lite tråkigt att återigen hänvisa till lagstiftningen, men skulle detta i slutändan inte fungera utifrån Peter Erikssons frågeställning har Post- och telestyrelsen möjlighet att återgå till att utse en operatör som ska tillhandahålla den fasta telefonen utan ersättning.
Om det då skulle visa sig att kostnaderna för den aktuella operatören skulle bli oskäligt betungande - vilket som alltid är en värderings- och tolkningsfråga - är det återigen Post- och telestyrelsens ansvar att sköta upphandlingen av tjänsten så att människor som önskar telefon får det.
Det är så myndigheten arbetar, och det är det som är myndighetens uppdrag i förhållande till regeringen.
Inte desto mindre ska jag inom närtid ha ett möte med Telia av den anledning som Peter Eriksson lyfter fram, nämligen att det i dag är kanske 40 000-50 000 människor som berörs av teknikskiftet. Men den lagstiftning vi har i dag, vill jag ändå återkomma till, är teknikneutral.
Vi har en teknikutveckling, men även med ny teknik ska telefonen naturligtvis fungera. Det räcker inte att ursäkta sig med att man övergår till fast mobiltelefoni och därmed säga att det får fungera som det vill. Så är det inte. Vid övergång till annan teknik ska telefonen i alla fall fungera.
Det är därför Post- och telestyrelsen har en utredning på gång.
Kära lyssnare och läsare! Det är enbart som aktieägare på styrelsesammanträden som man som statlig ägare kan vara med och påverka företaget. Man kan inte i detalj bestämma hur företaget ska sköta sina kundrelationer.
Jag tror att det är bra om läsare och lyssnare förstår att Karin Åström tydligen hade missat den analysen och den utredningen i sin beskrivning av arbetet innan Telia börsintroducerades. Telia Sonera är ett kommersiellt bolag som verkar på telemarknaden i konkurrens med andra telebolag. Det är de förutsättningar som gäller.
Det kanske är på sin plats att Karin Åström också för sina väljare, sina invånare, beskriver att man faktiskt missade att göra tillräckliga utredningar av Telia innan man valde att börsintroducera företaget.