Kenneth G Forslund (S):
Till att börja med vill jag yrka bifall till utrikesutskottets förslag till beslut i betänkande 2 under utgiftsområde 7. Den rödgröna regeringen fortsätter ambitionen att nå det nya enprocentsmålet.
Utifrån att systemet för nationalräkenskaper och bni-redovisning gjordes om i september 2014 blev det så att Sverige, och säkerligen också ett antal andra länder, inte längre låg på samma nivå som man hade sagt att man skulle göra. För att nå den nya nivån som enprocentsmålet innebär ökar vi biståndet under 2016.
Vi kommer att nå 0,98 procent av den nya nivån, och räknat enligt den gamla standarden handlar det om att vi når 1,02 procent. Totalt handlar det, herr talman, om att Sverige lägger 43,4 miljarder kronor i bistånd. Det är 886 miljoner kronor mer än föregående år.
En sak vill jag särskilt peka ut av det vi satsar på, som har varit uppe tidigare i debatten här, och det är ett kapitaltillskott till Swedfund på 400 miljoner kronor. Vi socialdemokrater har ju tidigare varit kritiska till de borgerliga regeringarna som gjorde kapitaltillskott till Swedfund under den tid då organisationen fick mycket kritik för brister i sin verksamhet. Vi ser nu att dessa brister är åtgärdade.
En lång rad åtgärder har vidtagits, många av dem av den tidigare borgerliga regeringen men också av ledningen för Swedfund. Vi anser i dag att det är rimligt och motiverat att öka kapitalet i Swedfund, helt enkelt för att de ska kunna fortsätta sin verksamhet som syftar till att skapa jobb för människor i de länder som i dag lever under stor fattigdom.
Jobb, herr talman, är nämligen enligt oss socialdemokrater grunden för utveckling. Om människor har arbete och en inkomst har de möjlighet att försörja sig och överleva.
Det är genom svenskt bistånd och världens samlade bistånd som vi kan lindra den akuta nöden men också skapa långsiktigt hållbar utveckling som gör att människor kan försörja sig själva, kan leva i demokrati och kan leva i en verklighet med hållbar utveckling - ett samhälle som fungerar.
Det är det som det svenska biståndet ska bidra till, denna långsiktiga utveckling som ytterst syftar till att människor ska slippa leva i nöd och slippa drabbas av naturkatastrofer och annat. I den händelse sådant ändå inträffar ska de själva i sina samhällen ha möjligheten att hantera de utmaningarna.
Givetvis måste vi ha en solidaritet i världen även i framtiden, att vi hjälps åt när det oförutsedda händer. Så är det även för Sveriges del. Vi kan också behöva hjälp ibland när något oförutsett händer. Men det måste finnas en inneboende styrka i varje samhälle så att man klarar den första akuta situationen själv.
Det är det som är motståndskraften, och målet måste vara att alla länder ska ha en sådan egen motståndskraft. Sverige är ett av fyra fem länder som har en mycket hög ambition vad gäller biståndet, en ambition som delas av sju partier i den här riksdagen i form av enprocentsmålet.
Det är ett mål som beslutades av Sveriges riksdag efter lång debatt redan 1968. Inriktningen var att nå enprocentsmålet 1974, men på grund av oljekrisen dröjde det till 1975 innan Sverige nådde det. Tyvärr är vi fortfarande efter 40 år ett relativt unikt land i världen med att hålla enprocentsnivån.
Vi har hållit den nivån under 27 av de senaste 40 åren, både med socialdemokratiskt ledda regeringar och med borgerliga regeringar. Sverige gör en stor och viktig insats, och det ska vi fortsätta att göra.
Men det vore önskvärt att fler länder åtminstone uppfyllde FN:s 0,7-procentsmål för avsättning till bistånd eller ännu hellre att de satte av 1 procent. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag rikta ett tack till tjänstemän, till biståndsarbetare, till frivilligorganisationer, till alla de människor i vårt land som under året och kanske framför allt också under de kommande dagarna, så här inför jul, kommer att ge bidrag till olika insamlingar. Tack allihop, oavsett insats och arbetsuppgift!
Tillsammans jobbar vi långsiktigt för en hållbar global utveckling. Det är så vi kan bygga en bättre värld.