Sven-Erik Österberg (S):
Tack för svaret, ska jag säga till ministern, även om jag kanske tyckte att det inte var så mycket till svar på den här frågan. Jag ställde den här interpellationen eftersom jag har viss erfarenhet från tidigare av hur arbetsmarknaden fungerar, inte minst mellan Sverige och Norge. Det upplevs på många sätt som en väldigt integrerad arbetsmarknad, om man bor i Värmland. Det är naturligtvis väldigt många som helt frivilligt har sökt jobb, till exempel sjuksköterskor.
Inte minst byggnadsarbetare har under en lång period också utfört jobb i Norge. Det handlar om Oslo med omnejd, framför allt Oslo-området, kan man väl säga. Man har pendlat mellan länderna. Det är väl det vanligaste. Det är väl helt naturligt att det är på det sättet. Det är inte heller så konstigt att man gör det när man ser att det där finns en försörjningsmöjlighet, om det finns dåligt med jobb på den ort där man själv bor, på den andra sidan gränsen.
Men jag ställde frågan därför att man med Regeringsrättens dom, så som jag tolkar det, gör en bedömning som går längre än vad som har varit fallet tidigare. De andra jobben har tagits på frivillig basis. Man har själv gjort en bedömning. Man har tänkt: Jag tar det här. Jag vet att det kan medföra konsekvenser på olika sätt. Med regeringsrättsdomen säger man att det är en person som är tvingad att ta det här jobbet.
Annars riskerar personen att förlora sin a-kassa eller sina förmåner som personen haft på annat sätt. Det blir ju en stegring i det här mot hur det varit tidigare. Jag ställer interpellationen mot bakgrund av det som jag vet sedan tidigare. Det finns en rad fall som har varit väldigt besvärliga mellan Sverige och Norge, där det inte har fungerat med barnledighet. Tid har inte räknats på samma sätt. Det finns försäkringsfall. Ett antal byggnadsarbetare som jobbade på flygplatsbygget råkade ut för arbetsskada.
Försäkringssystemet fungerade inte länderna emellan. Det handlar om hur man räknar a-kassa, hur man arbetar och sådana saker om man bor på ena sidan gränsen och jobbar på den andra, som skapar problem. Om domen nu säger att man i vissa fall är tvingad är det väldigt svårt. Arbetsmarknadsministern gör det väldigt lätt för sig och säger att det inte är generellt. Nej, det är möjligt att det inte är. Men var går gränsen? Ja, det har vi ingen aning om.
Varken jag eller arbetsmarknadsministern har någon aning om var den gränsen går, där man i så fall anser att personer ska vara tvingade att göra det och där de inte ska vara det. Jag är rädd för att domen skulle söka tydligare på det här, eftersom den här regeringen har gått mycket längre och säger att hela Sverige är sökområde från första dag. Vi har det uppmärksammade fallet med flickan i Piteå som skulle söka jobb i Karlskrona, eftersom det var enligt regeringens regelverk. Det är klart att Norge då blir ganska nära för de flesta i Sverige.
För de flesta människor ligger Norge närmare än Piteå och Karlskrona inom landet, om man tittar på det sättet, vilket komplicerar den här bilden väldigt mycket. Jag trodde att regeringen tog regeringsrättsdomen på så mycket allvar att man tänkte: Är det på det här sättet måste vi också se till att svenska arbetstagare har ett tillräckligt skydd om det händer saker när de jobbar i det ena landet och bor i det andra. Nu har domen slagit fast att man kan vara tvingad mot sin vilja. Man säger: Du är tvingad att ta jobbet i ett annat land.
Annars förlorar du a-kassa. Det är ett längre steg i sig. Det här skakar regeringen och arbetsmarknadsministern bara av sig. Han säger: Jag avser inte att göra någonting. Vi vet ju att det finns en rad bekymmer i det här läget. Jag tycker att det är en uppgradering av problemskalan mot hur det varit tidigare. Jag vet att man tidigare har försökt, genom Nordiska rådet och så vidare, att titta på det här. Det har varit ministerkontakter i tidigare regeringar när det gäller att se på det här regelverket. Men det finns anledning att verkligen peka på att det nu är mycket allvarligare än det varit förut.
Nu har vi nämligen en dom i landet som säger att man ska ta jobb i ett annat land. Men vi kan inte garantera vad som händer om du skulle bli arbetslös, om du skadar dig på jobbet eller om du behöver vara föräldraledig och så vidare. Vi kan inte garantera hur det fungerar i det egna landet. Vi får se vad som händer när du kommer tillbaka. Jag tycker att det är väldigt lättsinnigt att lämna det här svaret, arbetsmarknadsministern.