KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Jag vidhåller att det ideologiska momentet är det viktigaste här, nämligen att vi förvandlar svarta jobb till vita. Sedan har detta fått andra effekter också. ROT-avdraget har till exempel lett till att kvinnor har fått större inflytande över sina mäns fastigheter och så vidare på grund av att man delar på dem. Men det är en annan sak.
En annan anledning till att jag försvarar att vi har RUT-avdraget har med valfriheten att göra. Det var många som inte tidigare uppfattade att de hade valfrihet eftersom skattekilarna var så höga. Jag erkänner att jag inte vill legalisera knark. Men för att illustrera vad jag menar ska jag säga följande. Jag var på ett företag i Umeå som säljer dessa tjänster.
Jag frågade vilka som var deras två minsta kunder. Den allra minsta var en dam på över 80 år som behövde hjälp en timme i veckan. Kunde hon inte ha fått denna hjälp av kommunen? Jo, det kunde hon ha fått. Det är alldeles uppenbart. Men det fanns en skillnad, nämligen att kommunen inte kunde garantera att det alltid var den person som hon ville ha.
Då sade hon att om kommunen inte kunde skicka samma person till henne en timme varje vecka kunde det lika väl vara. Det finns alltså olika former. Jag menar att denna dam på över 80 år fick ökad livskvalitet genom detta, och hon hade också skapat lite jobb. Jag tror för min del att de flesta i denna kammare likt mig inte har haft en tanke på att utnyttja något RUT-avdrag.
Men jag tror att många människor uppfattar att det finns en valfrihetsmöjlighet i detta. Det är ett starkt ideologiskt argument för att bibehålla denna reform. Jag säger inte att den alltid är perfekt. Det har jag aldrig sagt. Men den har många goda effekter, och därför står jag bakom detta förslag.
Gunnar Andrén (L):
Någonting som är väldigt bekymmersamt är att en sådan som Ulla Andersson är en så fruktansvärt stor kommunalkramare. I går kunde vi se på nyheterna att en privat förskola stängts därför att den inte hållit en bra kvalitet. Det är väldigt bra - lite grann är detta också ett svar till Jennie Nilsson - att åtgärder vidtas när kvaliteten är för dålig. Jag håller med om att det kanske behövs ytterligare åtgärder.
Jag tror inte att vi skapat det perfekta samhället, utan det behöver säkert utvecklas mer. I Kävlinge har en annan skola stängts. Jag tror att skälet också där var dålig kvalitet. Vi måste upprätthålla kvaliteten. Men Ulla Andersson fortsätter som vore det perfekt inom den offentliga sektorn. Hela tiden skjuter hon på pianisten, på den som gör vinster.
Också jag är bekymrad över de stora vinsterna, för sådant sticker, som sagt, i ögonen på folk. Men lösningen finns inte i att vidta åtgärder mot vinsterna, utan lösningen ligger hela tiden i att den offentliga sektorns egen verksamhet måste bli bättre såväl pedagogiskt i skolan som kvalitetsmässigt i äldrevården och så vidare. Fler lärare behöver kunna anställas. Det går inte att bara skjuta in sig på ägarformen. Att göra det är, vill jag påstå, detsamma som en återvändsgränd.
Våra gamla kommer inte att vara glada över att det - om Ulla Andersson får bestämma - inte finns någon valfrihet. Det är bra att det finns sådant som Pysslingen, Cityakuten etcetera.
Gunnar Andrén (L):
Ideologiskt har Ulla Andersson och jag olika syn. Jag sätter hela tiden patienten respektive eleven i centrum. De pengar som också jag tycker att vi ska ta ur den offentliga kassan, från våra skatter, till detta måste vi utnyttja på allra bästa sätt.
Det gör vi, menar jag, genom att öka kvaliteten framför allt inom den offentliga sektorn. Men Ulla Andersson vill inte riktigt se att huvudproblemet är att vi tyvärr inte haft den pedagogiska utveckling till exempel inom skolan som gjort att många föräldrar valt andra skolor.
Det vi nu gör med skolan sätter sig naturligtvis först i de stora städerna, men det kommer sedan också på andra håll. Det är väldigt viktigt att vi har olika former av pedagogisk utveckling. Ulla Andersson gör gällande att det inte finns någon pedagogisk utveckling i de andra skolorna i Sverige, men så är det inte; det vet vi. Fru talman!
Allra sist vill jag ta upp en sak som Ulla Andersson bortser från i det här sammanhanget, nämligen människors valfrihet. Man har möjlighet att välja något annat än den landstingskommunala verksamheten eller den rent kommunala verksamheten. Det är bra att det finns konkurrens, men valfriheten är det stora.
Jag känner inte till att någon någonsin har klagat på att de har blivit behandlade på S:t Eriks Ögonsjukhus. Det är bättre att bli behandlad där än att stå i kö. Jag är helt övertygad om det. Man måste vara lite klarsynt ibland, fru talman.
Gunnar Andrén (L):
Det sägs att riksdagsledamöter på väg till riksmötena under Karl XI:s tid i slutet av 1600-talet möttes av devisen: Vad göras skall är allaredan gjort. I herredagsmän reser icke så fort. Jag kom att tänka på det när jag läste det här betänkandet om kommunala och regionala frågor.
Jag ska uppehålla mig vid en enda punkt, nämligen valkretsindelningen och proportionaliteten i val till kommunfullmäktige. Det synes mig vara en av de konstitutionella frågor som inte väcker allmänhetens intresse att döma av hur många som nu sitter på läktaren. Flera av oss har väckt motioner i den här frågan.
De besvaras med att utskottet säger att regeringen avser att tillsätta en utredning och att man avstyrker motionerna. Det är naturligtvis resultatet som är det viktigaste. Om kammarens ärade ledamöter lovar att inte berätta det för någon kan jag säga att jag har väckt den här motionen vid några tillfällen tidigare. Den har rönt samma oblida öde då, nämligen ett avstyrkande.
Likväl är det en definitionsfråga om det är bifall till eller avslag på motionen. I själva verket tillsätter regeringen en utredning. Det är just det som är syftet med motionen. Det kommer att registreras som avslag, men i själva verket är det ett bifall. Det är det viktiga.
De som har varit med om att få sina röster räknade på ett sådant sätt att de inte får någon inverkan på kommunfullmäktigevalen är glada över att man ser över detta och öppnar för möjligheten till ett utjämningsmandat. Nu ser vi vikten av att varje röst räknas på ett korrekt sätt.
Häromdagen togs det upp i Valprövningsnämnden att en enda röst i Stentorps valdistrikt i Skövde avgjorde om det skulle bli omval eller inte i hela västra Götalands valkrets. Herr talman! Det är viktigt att se till att varje röst är viktig. Det gäller att få god proportionalitet.
Det här är inte enda gången som det blir avslag på motioner som i praktiken blir bifallna. Under det förra riksmötet var jag med om dessa två beslut: Vi avslog en motion om att införa skattefri el i hamnar. När regeringen kom med samma förslag godkände samma riksmöte det - ett avslogs och ett bifölls.
Det viktiga var att det gick igenom. Jag ska berätta en anekdot. Jag har vid åtskilliga tillfällen aktualiserat frågan om tonnageskatt.
Jag fick ett herostratiskt ryktbart svar av dåvarande finansministern Bosse Ringholm som förklarade att detta var något som absolut inte ingick i det svenska skattesystemet och aldrig skulle kunna tänkas. Nu är det högsta mode.
Jag förväntar mig att den nuvarande regeringen så småningom ska kunna omsätta detta som en gång inte var möjligt att över huvud taget tänka sig i Sverige. Det står nu bland annat Socialdemokraterna bakom. Det tycker jag är bra. Det visar att man ska vara försiktig med att avvisa under den allmänna motionstiden. Tiden kan göra att motioner som en gång var inaktuella blir bra genomförda.
Gunnar Andrén (L):
Vad är Sverige känt för - Björn Borg eller "Foppa" Forsberg, ABBA, Ingmar Bergman, i dessa dagar Zlatan möjligen, Anders Celsius i forntiden, Strindberg, Olof Palme, Carl Fredrik Reuterswärd, Raoul Wallenberg eller Carl von Linné?
Enligt min mening finns det en enda svensk som är internationellt mycket känd. Vi firar hans dödsdag varje år den 10 december, nämligen Alfred Nobel. Jag har nionde året i år skrivit en motion om Alfred Nobel, men jag yrkar inte heller i år bifall till den, den kommer att avslås. Den har annorlunda karaktär, fru talman, än de andra i det här betänkandet och borde därför kanske lyftas ut.
Den handlar om framtiden trots att det är en historisk företeelse. När alla vi som nu sitter i kammaren är döda kommer fortfarande Alfred Nobel att vara den mest kända svensken, det är jag helt övertygad om. Att få ett Nobelpris är någonting som är så otroligt stort att vi i Sverige nästan har vårt att förstå detta. Jag menar att vi har förblindats av att vi själva råkar bo i Sverige.
Men en dag om året sänder nästan alla tv-stationer runt om i hela världen från Nobelprisfirandet. Nobels testamente var väldigt framsynt. Det betonade självständigheten från staten, både från den svenska staten och från den norska staten, och den måste vi bevara och se till att staten inte blandas in.
Trots att vi har stora svenska företag som Ikea, Hennes & Mauritz, Ericsson, Volvo och till och med Astra, om det nu är svenskt fortfarande, tror jag att Alfred Nobels pris i den vetenskapliga världen, fredspriset i Oslo i den fredsälskande världen och ekonomipriset kommer att inta en särställning.
Det som jag och nu Barbro Westerholm, när Karin Pilsäter och Tobias Krantz har lämnat riksdagen, efterlyser är ett starkt initiativ från Sverige och Norge.
Vi har föreslagit som en möjlighet att riksdagens talman och Stortingets president skulle ställa sig i spetsen för en internationell insamling för att på något sätt manifestera den framtid som ligger i särskilt de vetenskapliga priserna, som ju är oerhört eftertraktade. Fru talman! När man kommer till olika platser i världen är det väldigt lätt att se var man är. När man kommer till New York ser man FN-byggnaden.
Ingen har varit i Australien och Sydney utan att ha lagt märke till Sydneyoperan.
Gunnar Andrén (L):
Alla som lyssnade på den här debatten kunde höra att Peter Persson med en exemplarisk noggrannhet gick förbi de 133 miljarderna, hur de hade uppstått. Det var inte ett ord om detta. Jag är också indignerad men inte alls på den grund som Peter Persson gör gällande. Jag är indignerad över att Peter Persson får det till att jag skulle försvara skattefusk eller bidragsfusk eller någonting sådant. Jag gör inte det. Det gör inte mina vänner i Alliansen heller.
Så enkelt är det. Raimo Pärssinen kommer säkert att tala om hur man ska ta itu med taxinäringen. Där kan man också diskutera om vi har nått ända fram. Det kan jag medge. Men Peter Persson påstår gång efter annan att vi skulle försvara skattefusk. Det är andemeningen i vad du säger. Det är inte sant.
Jag godtar inte det, att jag vid ett enda tillfälle skulle ha godtagit skattefusk i den här kammaren. För att styrka någonting läser Peter Persson ur Dagens Nyheter från den 27 januari om något utredningsförslag. Ska vi svara för detta utredningsförslag? Någon ordning får det väl ändå vara, Peter Persson! Man kan mycket väl diskutera den här frågan, som jag inte känner till. Jag har inte tagit ställning till denna fråga.
Det har säkert inte Peter Persson heller gjort. Men varför ska vi svara för andra saker än detta? Peter Persson! Nu har du två minuter på dig. Jag skulle vilja ställa en enda fråga till dig: Hur kunde de här 133 miljarderna, eller något mindre, uppstå under de år som ni var ansvariga? Ville ni detta? Nej, det tror jag inte. Jag ska gärna svara åt Peter Persson också. Jag tror inte att ni ville detta.
Det var en effekt av att man hade ett system där människor fann att det på många håll var orimliga skattesatser. Jag tror inte att de här människorna ville fuska. Allra sist, fru talman, ska jag säga något om ROT-avdraget. När man tar upp ROT-avdraget måste man ställa frågan, oavsett vem som har använt det: Kommer det eller kommer det inte att bli fler människor som ställs utanför arbetsmarknaden?
Gunnar Andrén (L):
Ja, nu fick vi ett svar om de 133 miljarderna, och det var det svar som jag gav. Er avsikt var inte att de skulle uppstå. Ni ville inte det. Vi vill inte heller detta. Vi har aldrig önskat detta. Här står vi på samma moraliska grund. Peter Persson har tidigare anklagat oss för att vi skulle vara sämre människor för att det här har uppstått. Nej, jag ställer inte upp på det över huvud taget. Detta är inte bara en skattefråga. Det är en moralisk fråga, hur ni argumenterar.
Den diskussionen fortsätter jag gärna. Är solidariteten i andra länder sämre än i Sverige? Jag skulle vara försiktig med att diskutera frågan om hur det är med andra länder. Däremot tror jag att det finns en sak som är bra i Sverige - och det försvarar jag gärna - nämligen att vi har effektiva myndigheter, inklusive Skatteverket, som tar in 98 1⁄2 procent, eller kanske till och med ännu mer, av de debiterade skatterna.
Och det kommer in ännu mer av andra orsaker, så att säga. Jag tror att det finns en skillnad där, att myndigheterna i en del andra länder inte är lika effektiva. Men om detta har att göra med den moraliska halten hos andra europeiska människor vill jag låta vara osagt. Jag är glad över att vi har ett bra och effektivt skatteverk.
Jag är bekymrad över det som den tidigare skattedirektören Mats Sjöstrand sade vid något tillfälle när några av oss var med, nämligen att internationell skattebrottslighet har en tendens att ta väldigt stora resurser. När Skatteverket hos oss äntligen har fått fatt på de här brottslingarna tar den internationella revisionsbyrån över de värsta. Det är ett jättebekymmer att det är på det sättet.
Där måste vi se till att Skatteverket har den kapacitet som man har. Fru talman! Nu har inte Peter Persson rätt till någon mer replik. Men om det skulle bli tillfälle för Peter Persson att diskutera ROT-avdraget tror jag att han ändå skulle fundera på om det här från etisk synpunkt är en ganska bra reform, oavsett vem som använder den. Är det på det sättet eller inte?
Gunnar Andrén (L):
Ursäkta att jag inte tog upp den här frågan i mitt anförande. Den ligger ju lite vid sidan av det vi diskuterar nu, men det är likväl en viktig fråga. Jag ska gärna medge att jag är väldigt bekymrad över en sådan utveckling mot stora koncerner. De gör visserligen många gånger bra saker, vilket jag har sagt tidigare i denna kammare. Vi har till exempel Sankt Eriks ögonsjukhus, Pysslingen och Cityakuten. Det tycker jag var väldigt bra företag.
Man öppnade upp för att det skulle finnas andra vårdformer och ny pedagogik i förhållande till den kommunala verksamheten, skolan och så vidare. Men här har vi fått någonting som jag vill kalla en avart med olika koncernkonstruktioner och så vidare. Frågan är då: Är det dessa riskkapitalisters fel, som Jacob Johnson säger, eller är det vårt fel?
Ska vi rannsaka oss själva för att vi inte har tillräckligt skarpa regler så att man inte kan få ut sådana här vinster? Jag håller ju med: Detta är på något sätt orimliga vinster. Det är inte bra. Mitt parti, och jag tror att regeringen med Jan Björklund i spetsen kommer att instämma i detta, menar att detta måste vi se över, för detta var inte avsikten. Avsikten var att få komplettera en skola med god pedagogik. Fru talman!
Jag råkar ha haft mina barn i Adolf Fredriks skola som är en kommunal skola här i Stockholm. Socialdemokraterna ville en gång lägga ned den, men det gick inte. Jag tror att det är ett exempel på hur man kan göra i den kommunala delen. Man måste specialisera sig och göra intressanta saker. Det har man inte riktigt gjort.
Jag tror också att alla de personer, Jacob Johnson, som har blivit behandlade på Sankt Eriks ögonsjukhus är tacksamma över att slippa stå i en offentlig kö.
Gunnar Andrén (L):
Nej, det tänker jag inte göra, och jag ska berätta varför. Jag tycker att anledningen till att det har kunnat bli så här, koncernbildning och så vidare, det är ett bekymmer. Det kan jag hålla med om. Men det största bekymret, fru talman, är något helt annat, nämligen att produktiviteten och uppfinningsrikedomen och allt möjligt inom den offentliga sektorn har varit för dålig. På det viset har det kunnat uppstå ett sådant här behov.
Det är klart att man kan förbjuda det, men den verkliga lösningen ligger någon annanstans, och det var det jag ville säga med exemplet Adolf Fredrik som kom redan 1939: Får man inte en ökad produktivitet och uppfinningsrikedom, ökad frihet och ett ökat ansvar för den egna personalen inom de kommunala och landstingskommunala verksamheterna så kommer man inte att kunna konkurrera på det här sättet.
Vad man ska göra först menar jag är en ideologisk fråga. Det finns väldigt många saker som görs i väldigt många landsting, men jag tror inte att man skulle ha hjälp av Jacob Johnson. Däremot har jag stort hopp om att det finns många socialdemokrater som tycker att det är bra med nya alternativ och valfrihet för patienterna och eleverna och deras lärare.
Valfrihet, fru talman, det är inget ord som med lätthet - även om jag inte säger aldrig någonsin - kommer över Jacob Johnsons läppar. Men de här eleverna och patienterna har ju valt ett alternativ som de tycker är bättre, och det tror jag är vettigt. Lösningen ligger därför i att den offentliga sektorn måste bli mycket bättre på att tillfredsställa de behov som finns.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar för synpunkterna från Hans Olsson. På den första punkten, införsel av alkohol, tror jag också att det är angeläget att vi har en bred politik. Exakt vilka verktyg vi ska använda kan man alltid diskutera. Det som vi blev av med på 90-talets slut är som det är. Hans Olsson kommer sedan in på frågan om införandet av trafikförsäkringsskatten.
Det var en skatt på försäkringar rent allmänt sett. Jag tror att det från början var 37 procent, och så småningom blev det 32 procent. Man kan fråga sig om vi har fått någonting för det. Ja, vi har fått en sak. Detta bidrog nämligen till en häftig - 7-8 miljarder om jag inte minns fel - finansiering av tillkomsten av det första jobbskatteavdraget.
Jag vet att ni var emot det, och det hade ni säkert också varit rent allmänt sett. Men vi fick väldigt mycket där. Så här måste det vara om man ska ha finansiering för någonting någonstans. Jag säger inte som vi sade då - att man skulle göra som i Finland, som var förebilden när det gäller att sprida kostnaderna till trafikförsäkringen.
Det har inte blivit genomfört under den mandatperiod som gick, men det kan ju komma tillbaka. Jag minns inte exakt hur det var med de 500 miljonerna, men jag har ingen anledning att betvivla att LRF sade detta. Där är det samma sak; när man ska finansiera en så stor reform blir det så här. Bönderna fick också nytta av detta.
Men när ni säger att ni ska återföra 300 miljoner till näringen menar jag, om inte jag är alldeles tosig, att det i konsumentledet kommer att få en prishöjande effekt. Om man höjer en skatt med 300 miljoner får det en prishöjande effekt, och det är jag emot.
Gunnar Andrén (L):
Jag håller med om att finansieringen av jobbskatteavdraget hade många olika komponenter. Vi kan lämna det därhän just nu. Jordbruket vill nu att man återför 300 miljoner kronor till näringen. Jag är övertygad om att det inte finns någon jordbrukare som vill ha återinförd handelsgödselskatt. Det är inte någon enda som har hört av sig till mig om det.
Varje jordbruk fick betala kanske 1 miljon eller någonting sådant. Det handlar om stora pengar. Jordbruket vill nu att detta ska användas till forskning. Jag menar att det är en farlig väg som ni är inne på om ni ska ta pengar från ett enda ställe och säga: Detta ska vi använda!
Vi är inne på den farliga vägen med trängselskatten, där man finansierar olika projekt med dessa pengar. Jag är skeptisk till detta, och jag kan inte tycka att det är bra. Jag är emot återinförandet av konstgödselskatten nu.
Jag säger inte att det alltid kommer att vara så, för om det visar sig att vi får de skador som bland andra Jacob Johnson har talat om med väldiga kadmiumhöjningar måste man kanske av miljöskäl göra någonting i alla fall. Men jag är inte för specialdestinerade skatter; det kan jag säga. Jag hoppas att regeringen inte kommer att gå in mer på den vägen. Jag tycker att gränsen går vid trängselskatterna.
Gunnar Andrén (L):
Det var just det som jag vände mig emot - att man skulle minska de snedvridande effekterna genom att öka skatterna på annat. Jag tycker inte att det är någon bra idé att göra detta, till exempel genom att belägga ytterligare medier med skatt. Det tror jag inte på, utan jag hoppas att vi under denna mandatperiod kan få bort skatten åtminstone för de kommersiella tidningarna. Helena Leander! Den diskussion som jag tog upp om vad man använder miljöstyrande skatter till är viktig.
Vi är absolut överens om att vi ska använda sådana. Jag menar att när det gäller näringsverksamhet, till exempel ett bondeföretag, köper man inte mer insatsvaror än vad man behöver. Men jag skulle till exempel tycka att det vore roligt att åka ned till Hans Olsson i Viskafors och titta på hans son som spelar fotboll i Rydboholm.
Då spelar det naturligtvis en roll för mina kostnader för bilen hur mycket bensinskatt jag ska betala härifrån, från denna region, och dit ned. Det kan vara avhållande. Där spelar priskänsligheten en stor roll. Man får vara noga med priskänsligheten; den är olika på olika varor. Ta en vanlig tidning, till exempel! Det är klart att om man höjer priset till det dubbla sjunker upplagorna.
Däremot är det kanske så att om man höjer priset på tågbiljetten mellan Uppsala och Stockholm är det nästan lika många som åker i alla fall, för de känner sig tvingade att åka tåg för att kunna ta sig fram den vägen. Sedan finns det andra problem med att tågen inte går, men det är en annan sak. Därför är priskänsligheten någonting som man måste diskutera, och det var det jag försökte göra i sammanhanget med handelsgödselskatten.
Jag ska gärna medge att jag har fått läsa in mig på detta ganska ordentligt med Margareta Winbergs utredning och så vidare för att komma fram till den ståndpunkt jag har nu. Och jag kan inte garantera att jag aldrig kommer att ändra mig på denna punkt och att vi en gång kommer att återinföra skatten. Vi får se på utvecklingen hur det blir.
Gunnar Andrén (L):
Jag har egentligen inte så mycket att tillägga när det gäller reklamskatten. Där har vi helt enkelt olika uppfattningar. Jag håller i grund och botten med Helena Leander om allting hon säger om priskänsligheten, men jag har en annan åsikt, vilket skiljer sig från fakta, när det gäller hur mycket insatsvaror som varje näringsidkare köper.
Jag har egentligen aldrig träffat på någon näringsidkare som köper mer varor än vederbörande, man eller kvinna, behöver för att producera det som man producerar. Det kan vara en liten säkerhetsmarginal och så vidare. Jag tror väldigt mycket på miljöstyrande avgifter. Helena Leander vet att vi är för detta. Jag tror att det är effektivt för att till exempel se till att jag inte kör så mycket bil. Det fungerar väldigt bra där.
Däremot tror jag att det fungerar mindre bra på en bonde i Tingsryd som ska producera de varor som vederbörande har köpare till. Jag tror inte att den bonden köper ett enda kilo handelsgödsel mer än vederbörande behöver.
Gunnar Andrén (L):
Jag har nästan inget att invända mot Fredrik Olovsson som i skatteutskottet alltid gör samma sakliga prövning.
Det finns en enda punkt där vi kommer till olika slutsatser, och det gäller huruvida man bäst kan påverka den här fördelningsnyckeln som ni i grunden, även om ni inte säger det, redan gör en sakprövning av som motiv för att säga nej till subsidiaritetsprincipen.
På den punkten gör vi en annan värdering, nämligen att vi kommer att kunna påverka fördelningsnyckeln bäst om vi fullt ut är med i det fortsatta arbetet. På just den punkten skiljer vi oss åt. Det var jag som använde begreppet "på läktaren".
Det var kanske väl hårt sagt, men det är klart att om man vill vara med i en förhandling och påverka någonting, då är det alltid bäst att vara just där förhandlingen sker. På den punkten menar jag att ni har kommit fram till en mindre klok ståndpunkt.
Vi har i grunden samma värderingar när det gäller hur vi ska uppnå olika saker med att säkra Sveriges konkurrenskraft. Men på den här punkten tycker jag att den majoritet som nu har uppstått i skatteutskottet säger att vi klarar detta bättre genom att inte vara fullt ut närvarande vid förhandlingarna. Det tror jag inte är en bra metod.