KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Green (M):
Det är två siffror - två faktum - som denna debatt och denna fråga handlar om. Den ena är 1 1⁄2 procent, och den andra är ca 10 procent - eller kanske mer korrekt 98 1⁄2 procent och 90 procent.
1 1⁄2 procent, fru talman, är så många av jobben som förmedlades av Arbetsförmedlingens personal. 98 1⁄2 procent förmedlades alltså på annat sätt. 10 procent hittade jobb via Arbetsförmedlingen, de allra flesta av dem genom att leta i Platsbanken.
90 procent hittade alltså nytt jobb utan någon hjälp av Arbetsförmedlingen över huvud taget. Allt detta är enligt officiell statistik och fakta. Fru talman! Utöver detta har Arbetsförmedlingen, när man frågar svenska folket, det allra lägsta förtroendet av alla svenska myndigheter.
Myndigheten har också lägst stöd för hela sitt existensberättigande och är dessutom minst attraktiv som arbetsgivare. Detta, fru talman, är varken acceptabelt eller hållbart. Det är därför som Arbetsförmedlingen måste förändras i grunden och avvecklas i sin nuvarande funktion. Det är bra att vi helt plötsligt har fått en ännu bredare samsyn i riksdagen kring den linje som bland annat Moderaterna har drivit.
Det fanns redan tidigare en majoritet i riksdagen för denna linje, och nu har även Socialdemokraterna och Miljöpartiet gjort en kovändning och anslutit sig till den. Vi föreslår en ny statlig myndighet som framför allt ansvarar för myndighetsutövning, kontroll och uppföljning. Matchningen och rustningen ska i stället huvudsakligen skötas av andra aktörer inom både den privata sektorn och civilsamhället. Dessa ska få betalt efter leverans, och det betyder leverans för de arbetssökande.
Det är nämligen för deras skull vi måste genomföra den här förändringen. Mot bakgrund av de siffror jag inledde med, 1 1⁄2 procent och 10 procent, säger det sig självt att kraven på dessa aktörer kommer att vara mångdubbelt högre - för att uttrycka sig milt - än vad de någonsin har varit på Arbetsförmedlingen. Fru talman!
Människor, i synnerhet långtidsarbetslösa, måste få fler och effektivare insatser som leder till jobb och egen försörjning, inte som i dag få, dyra och ineffektiva insatser.
Mats Green (M):
Man vet inte riktigt var man ska börja med tanke på att Ylva Johansson var en av dem som före valet hårdast gick ut och lovade att detta aldrig någonsin skulle ske. Nu står Ylva Johansson här och skyller på M-KD-budgeten och säger att den forcerades fram. Den kom cirka en månad före januariöverenskommelsen, där man var väldigt tydlig med att man skulle göra allt detta.
När Ylva Johansson frustrerat och påträngt ska försöka förklara detta utåt hänvisar hon till att det är den budgeten som är anledningen till att man nu måste skära ned kraftigt på Arbetsförmedlingen och minska antalet kontor. Då kan jag bara ställa frågan: Varför har regeringen inte tillfört mer pengar till Arbetsförmedlingen i den budget som man presenterade för några veckor sedan? Och, återigen, nedläggning av kontor är väl något som skulle ha genomförts i alla fall, åtminstone om man får tro generaldirektören för Arbetsförmedlingen.
Återigen: Varför har inte regeringen tillfört mer pengar?
Mats Green (M):
Det var kanske svar på någon fråga, men det var inte svar på mina frågor. Regeringen har inte alls återställt några resurser till Arbetsförmedlingen. Det är den bistra sanningen. Det hade regeringen haft alla möjligheter att göra, men det har de inte gjort. Det finns en anledning till det, och det är att allt detta ingår i januariöverenskommelsen. Återigen: Nedläggningarna av kontor hade ni också kunnat stoppa, men det har ni inte gjort.
De är en del av generaldirektörens ambition att förändra sin verksamhet - det säger han själv - så sluta att skylla på Moderaterna och KD!
Mats Green (M):
Man kan undra vad som hade hänt om Ylva Johanssons resonemang hade överförts till Försäkringskassans generaldirektör, men det är ju en annan debatt. Låt mig ta upp fyra saker. För det första och återigen: Bara 1 1⁄2 procent av jobben förmedlades av Arbetsförmedlingens personal. Det är 2 1⁄2 jobb per arbetsförmedlare och år. Det är givetvis helt ohållbart och visar varför Arbetsförmedlingen måste förändras i grunden.
För det andra: Det är bra att vi numera har fått en ännu bredare samsyn om detta efter att Socialdemokraterna och Miljöpartiet gjort helt om i frågan - tvärtemot vad man tidigare sagt och lovat men välbehövligt, och bättre sent än aldrig.
För det tredje: Mot bakgrund av denna kovändning hör man även här i dag Ylva Johansson och andra socialdemokrater frustrerat och högljutt försöka framställa det som att den minskning av antalet kontor som nu är presenterad är en konsekvens av den M-KD-budget som riksdagen antog. Fru talman! Det är helt fel.
Hade regeringen velat ge Arbetsförmedlingen mer resurser hade man givetvis gjort det i den vårändringsbudget som man presenterade häromveckan. Det gjorde man inte.
Det är också fel eftersom Arbetsförmedlingens generaldirektör tydligt slagit fast att även om regeringen hade gett mer anslag till Arbetsförmedlingen skulle antalet varsel ligga kvar för att förverkliga januariöverenskommelsen mellan S, MP, C och L. För det fjärde: Vi moderater anser att innan ett nytt system är på plats bör man vara försiktig med att lägga ned kontor.
Det måste alltid finnas en service nära människor i alla delar av landet.
Mats Green (M):
Arbetsförmedlingens uppgift har varit matchning och rustning, och där har man misslyckats kapitalt. De siffror jag hänvisar till har jag ännu inte hört någon ifrågasätta. Tycker Ali Esbati att det är acceptabla resultat? Även om resultaten hade varit de dubbla eller tredubbla kan de aldrig vara acceptabla. Det här är anledningen till att det nu finns en bred enighet i riksdagen om att detta måste förändras i grunden.
Mats Green (M):
Jag ska i framtiden försöka att inte plåga Ali Esbati med alltför mycket faktakunskaper. Fortfarande är det under inga som helst omständigheter acceptabla resultat. Siffrorna kommer från Statistiska centralbyrån, så det är inte någon som har snutit dem ur näsan. Det är fakta som presenterades under förra året, och de gäller 2017. Fakta är fakta, även för en vänsterpartist.
Mats Green (M):
Jag kommer osökt att tänka på ordet floskelbingo. Jag hade haft stor respekt för Anna Johanssons ingång om den på något sätt hade haft någonting med verkligheten att göra.
En tredjedel av alla de åtgärder som Anna Johansson påstår att den här regeringen har genomfört för att förbättra integrationen är åtgärder som Moderaterna och Kristdemokraterna har fått tvinga fram i gemensamma migrationsöverläggningar med regeringen, ofta mot regeringens uttryckliga vilja.
Jag konstaterar att Anna Johansson naturligtvis inte vill prata om migrationen utan säger att frågan hör hemma i ett annat utskott. Men vi måste ändå vara ärliga, fru talman, och säga att det är helt omöjligt att skilja ut migration från integration. Det är klart att detta hör ihop. Hon säger också att det finns en bred samsyn om att man behöver minska det svenska mottagandet. Det är helt fel.
Hennes partiledare, statsminister Stefan Löfven, slog för några månader sedan fast att man behöver minska det svenska mottagandet. Då gick vice statsministern, Miljöpartiets Isabella Lövin, ut och sa: Nej, det ska vi absolut inte göra. Där finns alltså ingen linje från regeringen över huvud taget. Anna Johansson pratar också om skattesänkningar och satsningar i välfärden. Då kan jag konstatera att det alltså är min replik, fru talman.
Det är ju Socialdemokraterna som sänker värnskatten för de mest välbeställda i Sverige, medan Moderaterna vill satsa dubbelt så mycket på att stötta kommunerna i deras enorma utmaning som den socialdemokratiska regeringen gett dem, så det här går ju inte ihop för fem öre.
Återigen: Vad har Socialdemokraterna för tankar framåt för att fler människor ska komma i arbete, gå ut skolan med fullständiga betyg och lära sig svenska?
Mats Green (M):
Vi gick till val på att sänka skatterna för alla, i synnerhet för dem med låga inkomster. Socialdemokraterna gick till val på motsatsen. De gör alltså motsatsen: De sänker skatterna för de mest välbeställda - så är det - men vägrar att sänka skatterna för exempelvis undersköterskor. Där ser man hur de stolta slagorden i valrörelsen förbyttes till sin motsats.
Moderaterna har alltså satsat dubbelt så mycket på Sveriges kommuner som den här regeringen vill göra. Regeringen vill dessutom öka det svenska mottagandet. Samtidigt ser man till att kommunerna, som blir sittande med svartepetter, inte har några ekonomiska eller övriga möjligheter att hantera detta. Det går inte ihop, och det löses inte genom en myndighet, det vill säga Delegationen mot segregation som inte tillför någonting.
Det som behövs är aktiva åtgärder och hårdare krav på att komma in i arbete, försörjning och att lära sig svenska från dag ett.
Mats Green (M):
Jag skulle vilja fråga Leila Ali-Elmi två frågor med anledning av inlägget här. Statsminister Stefan Löfven har sagt att man behöver minska Sveriges mottagande. Sedan har din partiledare Isabella Lövin sagt att man absolut inte ska minska något mottagande över huvud taget.
Vad är det som gäller? En annan sak är att Leila Ali-Elmi påstår att arbetslösheten bland nyanlända har minskat under de senaste åren.
Jag hänvisade tidigare till att vi har en rapport från riksdagens utredningstjänst, RUT, som visar att det bara är 6 procent av de nyanlända som efter två år har ett arbete utan stöd. Jag skulle vilja ha lite kommentarer kring det. Vad har Miljöpartiet för tankar och idéer om hur fler ska kunna komma in i egenförsörjning och arbete snabbare?
Ingen kan, fru talman, vara nöjd med just de siffrorna.
Mats Green (M):
OECD säger att Sverige har en väldigt ambitiös integrationspolitik. Men de säger inte under några som helst omständigheter att den fungerar väl i någon del, ärligt talat. Leila Ali-Elmi säger att statsministern bara har uttalat sig för sitt parti. Så kan man inte riktigt göra. Det är just sitt parti man företräder i regeringen.
Eftersom Leila Ali-Elmi här är regeringsföreträdare vill jag fråga: Är det regeringens uppfattning att det svenska mottagandet ska minska? Det var vad den tidigare talaren Anna Johansson sa. Jag har inte riktigt uppfattat det så för Miljöpartiet. Jag skulle vilja ha ett klarläggande där. Återigen: Det är 6 procent av de nyanlända som är i arbete utan stöd efter två år. Det är naturligtvis helt oacceptabelt.
Vad vill Miljöpartiet göra åt det?
Mats Green (M):
Jag vänder mig starkt emot att Ali Esbati idylliserar det läge och den trend som vi har sett sedan ett antal år tillbaka när det gäller arbetsmiljö och arbetsplatsolyckor i Sverige. Då kan vi inte idyllisera det system som finns nu. Uppenbarligen - bevisligen - har det systemet stora tillkortakommanden.
Att i en tid när det finns många arbetstagare som väljer att inte vara medlemmar i en facklig organisation då lämna dem utanför, eller egentligen utesluta dem från, ett aktivt arbetsmiljöarbete och från att inta övergripande positioner i det arbetsmiljöarbetet - vi måste fråga oss om det är rätt väg att gå. Nej, det är det självfallet inte.
Vi avvisar inte systemet med regionala skyddsombud, men vi säger att innan man gör en utökning - och man går dessutom in med statliga bidrag - är det rimligt att utvärdera systemet. Sedan var det min kommentar till den socialdemokratiska internpolitiken. Jag konstaterar att vi har pratat med statssekreterare och i viss mån fått information från ministern.
Men var det en öppen dialog eller diskussion? Vi fick ett färdigserverat förslag - take it or leave it. Det är inte så man gemensamt tar ansvar för en förbättrad arbetsmiljölagstiftning. Förneka inte den oroväckande trenden vad gäller arbetsplatsolyckor som har setts under lång tid i Sverige.
Om det befintliga systemet hade fungerat så väl, varför har vi den situation vi har? Där skulle jag uppskatta ett svar från Ali Esbati och Vänsterpartiet.
Mats Green (M):
Det sista är min replik! Det är jag som ska fråga Ali Esbati varför han är så ängslig för att man ska ge alla arbetstagare, även dem som har valt att inte vara fackligt anslutna, möjlighet att bli regionala skyddsombud. Det är de facto vad Ali Esbati vill, vad han säger och dessutom vad han föreslår. Det här, herr talman, är naturligtvis ett helt oacceptabelt angreppssätt.
Tvärtom behöver man involvera fler arbetstagare, fler organisationer och i högre utsträckning den ansvariga myndigheten. Vanligtvis brukar inte Ali Esbati stå och applådera att det är icke-offentliga organisationer som ska ta över det som egentligen är en del av myndighetsutövningen - men det gör man här.
Återigen är det Ali Esbati som ska svara på frågan varför han vill utesluta de allt fler som av olika anledningar inte har valt att vara fackligt anslutna. Vi har absolut inte något emot regionala skyddsombud. Vi har inte något emot att de är fackligt anslutna, men det ska inte vara ett direkt eller indirekt krav.
Sluta med att utesluta de grupper som ofta står långt från arbetsmarknaden och som inte är fackligt anslutna från att ta del av arbetsmiljöarbetet. Sedan konstaterar jag också att under de åtta alliansåren gjorde Arbetsmiljöverket betydligt fler förbättringar än under de år då Vänsterpartiet kunde påverka budgeten.
Vi har uppgifter om alla år utom 2017. Vänsterpartiet har en hel del att bevisa och en del frågor att besvara vad gäller detta.
Mats Green (M):
Jag kan konstatera att även Socialdemokraterna, föga förvånande eftersom det är de som har lagt fram förslaget, idylliserar det system som bevisligen har många tillkortakommanden. Vi kan inte stå här och förneka den trend vad gäller arbetsmiljö och arbetsplatsolyckor som har framgått under de senaste åren.
Då är det rimligt att staten gör en formell utvärdering av systemet. Visst finns Google och en massa andra sökmotorer, men fortfarande ska det väl ändå vara staten som utvärderar det system som staten via skattebetalarna och lagstiftningen själv reglerar och stöttar ekonomiskt.
Det är väl bra och naturligt med olika partsinlagor, och det ska naturligtvis vägas in i en helhet. Jag tycker att det skulle vara intressant om Johan Andersson kunde reflektera lite över det faktum att ni har lyckats få en majoritet av Sveriges riksdag emot er.
Fem tämligen olika partier har sagt att detta inte är ultimat. Detta är ett dåligt förslag.
Ni socialdemokrater har valt att göra internpolitik av något som egentligen borde vara mycket viktigare och där vi egentligen borde komma överens - naturligtvis under förutsättning att alla går in i en sådan diskussion med ett öppet sinnelag. Hur ser Johan Andersson på att ni inte har lyckats få majoritet för förslaget? Jag vill påstå, herr talman, att det talar sitt tydliga språk.
Mats Green (M):
Jag har aldrig påstått att det finns någon samhörighet mellan regionala skyddsombud och socialdemokratin. Vad jag säger och framför allt beklagar är att ni i dessa LAS-tider och i andra diskussioner har valt att göra någon sorts socialdemokratisk internpolitik av en fråga som faktiskt borde stå över partipolitiken och där vi alla ärligt talat borde ha kommit överens.
Att stå här och påstå att det befintliga systemet, det system vi har, är ultimat är att förneka den utveckling vad gäller arbetsmiljö och arbetsplatsolyckor som vi sett under ett antal år. Att det här skulle vara lösningen på det finns det egentligen inte någonting som talar för.
Jag kan också förvånas över att socialdemokratin här är så mån om att man ska överlåta mycket av det som borde vara myndighetsutövning - särskilt när det som händer och hur läget är på vissa arbetsplatser definitivt borde vara föremål för ganska skarp myndighetsutövning - och att man är så mån om att andra organisationer, partsorganisationer, ska hantera detta.
Jag kan säga att jag hade invänt också om det varit enskilda arbetsgivare som skulle hantera detta enbart utifrån arbetsgivarperspektivet. Det är självklart att vi här måste ha tydlig och ganska skarp myndighetsutövning. Återigen: Sluta idyllisera det befintliga systemet! Trots det har vi bevisligen en ganska beklaglig utveckling vad gäller arbetsmiljö och arbetsplatsolyckor i Sverige.
Låt oss i stället ta gemensamma tag för att se hur vi kan förbättra det befintliga systemet men också se vad det finns för andra möjligheter att hantera detta på ett mer ultimat sätt.
Mats Green (M):
Jag vill börja med att säga att jag vet att Eva Nordmark har ett stort och långt engagemang för arbetsmiljöfrågor. Jag tror ändå att det är viktigt att nämna det. Jag skulle dock vilja ha svar på frågan vad ministern drar för slutsatser av att man ändå har misslyckats med att få stöd för propositionen.
Vi har hört argumentationen från de andra kollegorna inom ramen för januariöverenskommelsen, och det borde ändå säga någonting att man har varit så totalt lomhörd och ovillig att diskutera och ge och ta i den här frågan. Vad drar ministern för slutsatser av det? Vi kommer strax att votera i kammaren, herr talman, och då kommer detta att falla.
Vi kommer då att utvärdera det, men hur kommer ministern att vilja gå vidare utifrån det - så att vi ändå gemensamt kan ta krafttag i de här frågorna? Jag skulle såklart också kunna stå här och orda om det ganska anmärkningsvärda i att man från Socialdemokraternas sida dessutom, för bara några veckor sedan, sa nej till längre utökade preskriptionstider för arbetsmiljöbrott.
Även övriga partier har motionerat om det. Det kan jag alltså tycka är lite egendomligt och anmärkningsvärt i sammanhanget. Vilka slutsatser drar ministern av detta, och hur tänker ministern gå vidare så att vi gemensamt kan sätta oss ned och ha en mer konstruktiv diskussion för att komma vidare i de sakpolitiska frågorna?
Det är nämligen det som är det viktigaste, herr talman.
Mats Green (M):
Vi behöver ändå komma vidare i sakfrågan, och då har vi ett antal frågor att komma vidare med.
Jag nämnde utökade preskriptionstider tidigare, och vi behöver även ta en diskussion om att värna den svenska modellen och om att involvera arbetstagare och arbetsgivare - liksom om det offentliga och myndighetsperspektivet, som behöver förstärkas så att man har större möjligheter och kan vara tydligare i sin myndighetsutövning.
Ministern nämnde ett antal arbetsplatser där man har sett svårigheter. Då får vi väl ändå konstatera att det hade varit svårt att se hur det skulle hanterats där även om man hade haft ett utökat RSO-system.
Liberalernas ledamot sa här att det blir ganska egendomligt när man bland annat vill överlåta på organisationer som bygger på ett frivilligt medlemskap att hantera det som egentligen är myndighetsutövning. De har naturligtvis sin roll i detta, men framför allt behöver vi se till att myndigheterna och det offentliga tar sitt ansvar - också för trovärdigheten i systemet.
Vi måste, återigen, också se till att involvera alla de arbetstagare som har valt att inte vara medlem i en facklig organisation. Vi har som sagt många diskussioner att ta i dessa frågor, för vi behöver komma vidare sakpolitiskt.
Mats Green (M):
Till att börja med vill jag instämma i vartenda ord som min liberala kollega Gulan Avci anförde i sakfrågan tidigare och naturligtvis även det som Désirée Pethrus från Kristdemokraterna och Martin Ådahl från Centerpartiet framförde. Jag har två frågor till ledamoten Serkan Köse mot bakgrund av de brösttoner som vi har hört här.
Förutsättningen för att den rödgröna regeringen ska få igenom den här propositionen är att man tar aktivt stöd av Sverigedemokraterna. Min första fråga är: Hur känns det?
Min andra fråga är: Om andra partier, exempelvis Moderaterna, hade gjort så här i kammaren, hade inte Socialdemokraterna då stått och skrikit från hustaken om detta? Dessa två frågor skulle jag vilja ha svar på.
Mats Green (M):
Serkan Köse svarar fortfarande inte på mina frågor. Jag konstaterar återigen att Socialdemokraterna och Miljöpartiet tar spjärn tillsammans med Sverigedemokraterna för att driva igenom den här lagstiftningen. Hade någon annan gjort så hade Socialdemokraterna stått och skrikit från hustaken. Jag kan tycka att det är hyckleri och ganska anmärkningsvärt.
Serkan Köse står här och pratar om lönedumpning mot bakgrund av den fria rörligheten. Om man ska försvara EU så kan man väl konstatera att EU har varit väldigt tydligt emot lönedumpning. Det fanns liksom inget sådant innan heller, så det var ju inte sant.
Jag skulle vilja att Serkan Köse utvecklade det. Det här förslaget handlar tyvärr inte främst om omsorg om arbetstagare och svenska konsumenter, om sjyst konkurrens eller den svenska arbetsmarknadsmodellen.
Det här handlar framför allt om att utöka fackliga organisationers möjlighet att på felaktiga och oproportionerliga grunder vidta stridsåtgärder. Det handlar inte om sjysta villkor för arbetstagare, utan det handlar mer om huruvida det ska finnas ett kollektivavtal eller inte.
Stå inte här och påstå att det handlar om något annat! Det är anmärkningsvärt och beklagligt, fru talman. Jag vill passa på att önska fru talmannen och mina kollegor i debatten och i kammaren en riktigt god och trevlig sommar under de förutsättningar som råder.
Mats Green (M):
Det finns numera ett ganska stort antal grundläggande frågeställningar - och de blir egentligen fler varje vecka - vad gäller januaripartiernas tänkta reformering av Arbetsförmedlingen som måste besvaras.
I mitt inledningsanförande berörde jag oklarheten kring kommunernas roll och det faktum att kommunerna över huvud taget inte nämns i januariavtalet kopplat till den diskussion som nu finns vad gäller Arbetsförmedlingens verksamhet i hela landet. Även Serkan Köse var inne en del på det.
Men det som har uttalats från arbetsmarknadsministern och övriga om att Arbetsförmedlingens skyltar ska finnas i hela landet, vad innebär det? Innebär det att det bara ska finnas en skylt men egentligen ingen verksamhet över huvud taget? Eller innebär det att det också ska finnas verksamhet i alla kommuner?
Vi har hört företrädare för ett av januariöverenskommelsens partier, Centerpartiet, lova att Arbetsförmedlingen ska finnas i alla Sveriges kommuner, även förtydligat med alla Sveriges 290 kommuner. Gäller detta? Hur kommer den närvaron då att se ut?
Men framför allt: Är det bara Arbetsförmedlingens skyltar som ska upp, eller ska det också finnas någon verksamhet ute i alla Sveriges kommuner?
Mats Green (M):
Det är ett problem att man egentligen inte får några som helst svar på frågorna. Det visar också att detta inte är någon genomtänkt reformering över huvud taget. När det handlar om kommunernas roll hänvisas här till Arbetsförmedlingens egen utredning.
Då ska man komma ihåg att Arbetsförmedlingen inte fick ett helhetsuppdrag att titta på den nya Arbetsförmedlingen utan bara ett antal deluppdrag, så att säga, allt för att regeringen inte ville ha hela bilden där.
Vidare när det gäller kommunernas roll förutsätter jag att alla har tagit del av Sveriges Kommuner och Regioners, SKR:s, skrivelse till regeringen, där man är minst sagt kritisk dels till alla de frågetecken som finns kring kommunernas roll, dels till hur Sveriges kommuner egentligen behandlas. För oss moderater är det självklart att kommunerna måste ha en roll i detta, men den är tydligen fortfarande oklar.
Vi har också en utredning som verkligen har urholkats sedan arbetsmarknadsministerns presskonferens till att nu bara handla om att på något sätt belysa rättsläget, och det kanske inte är jättehöga ambitioner för en utredning. Och ska man vara ärlig behövs det inte ens en utredning för att titta på det.
Jag återkommer med en dåres envishet till att vi behöver besked vad gäller kommunernas roll. Framför allt behöver kommunerna det. Men återigen: Arbetsförmedlingen ska finnas i alla Sveriges 290 kommuner, säger Centerpartiet. Arbetsförmedlingens skyltar ska finnas i hela landet, säger arbetsmarknadsministern. Vad innebär dessa utfästelser och löften konkret?
Man kan faktiskt inte säga en sak och sedan begära två, tre eller fyra månaders betänketid för att konkretisera vad man egentligen menade. Vad innebär det att Arbetsförmedlingens skyltar ska finnas i hela landet?