KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är ju inga objektiva omständigheter i verkligheten som har förändrats, utan det är bara Centerpartiets parlamentariska situation i den här kammaren som gör att man nu kovänder 180 grader. Det är ändå av ganska stor betydelse var man landar i denna fråga. Vad beträffar den 21 juni handlade detta om huruvida det fanns ett förtroende för regeringen eller inte.
Det gjorde det inte, för ni hade ingått ett avtal på falska premisser. Ni hade låtsats som att ni hade en majoritet som ni i själva verket inte hade.
Att man behandlar riksdagen med charader, som om det vore en lekstuga, undergräver såklart förtroendet för den institution vi nu finns i. Jag hoppas att Centerpartiets lärdom av detta är att man börjar förhålla sig till det parlament som finns, både under den tid som återstår fram till valet och efter nästa val.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att Ola Johanssons grundläggande problem fortsatt är att hans karta inte stämmer med verkligheten. Han refererar till Moderaterna som ett parti som inte har något inflytande, men det är ju vår budget som vi står här och debatterar i dag, Ola Johansson. Detta kommer alltså från en företrädare för ett parti som i huvudsak har använt den gula knappen, det vill säga att avstå, att inte ta ställning, under hela den här höstens avgörande voteringar.
Låt oss dock diskutera strandskyddet, eftersom det efterlystes! Jag noterar att Ola Johansson inte har läst lagrådsremissen, och det beklagar jag. Vad gäller grävda dammar står det explicit i lagrådsremissen att grävda dammar utan naturligt in- och utflöde i dag inte har strandskydd, så där föreslås inga lagändringar. Så mycket för den förhandlingssegern - ni vet ju inte vad ni har gått med på, Ola Johansson. Man föreslår alltså att gällande rätt ska ligga kvar.
När det kommer till småvatten - sjöar under 1 hektar och bäckar bredare än 2 meter - inför ni ett nytt strandskydd kallat fri passage, som i dag inte finns i hälften av alla län i Sverige därför att länsstyrelserna där redan har upphävt det. Det innebär att hälften av alla Sveriges län även här får ett starkare strandskydd än de har i dag.
Problemet, Ola Johansson, är att ni från början har haft en usel förhandlingsposition och att ni inte har en aning om vad ni har kommit överens om. Det är Centerpartiets grundläggande problem, och jag beklagar att ni inte har läst den lagstiftning ni uppenbarligen har satt er kråka på.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Då blir det en sista kunskapslektion för Ola Johansson: Det stämmer att begreppet fri passage har funnits i lagstiftningen sedan 2009. Det var alliansregeringen som införde det, och det var ett misstag. Men det är ju en del i dispensgivning vid strandskyddsdispenser, Ola Johansson, och ni har nu hittat på att detta ska gälla vid vartenda dike, varenda bäck och varenda liten pöl i hela Sverige.
Det innebär alltså en skärpning, för i de områden där strandskyddet vid småvatten i dag är avskaffat - en förändring som alliansregeringen också införde, alltså länsstyrelsernas möjlighet att göra detta - finns i dag inte kravet på fri passage. Nu har ni sett till att det blir en förbudsgata vid varenda liten bäck, för där ska samma regler som vid strandskydd gälla.
En 1 meter bred bäck får alltså en 40 meter bred förbudszon på varje sida om bäcken - tack vare Centerpartiets magnifika förhandlande.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Bara för att man citerar någonting i riksdagens talarstol blir det inte per automatik en sanning. Jag hade också önskat att Momodou kunde stå här och plocka russinen ur kakan som är den moderata bostadspolitiken. Anledningen till att han inte kan det är förmodligen att han inte har läst vår bostadspolitiska motion, som innehåller 70 skarpa förslag för att göra det enklare att bygga bostäder.
Jag tror inte heller att jag och Momodou kommer att bli överens om vad det är som krävs för att vi ska kunna bygga mer i det här landet. Vi tror helt enkelt inte på subventionspolitiken som det allena saliggörande för att det ska byggas mer. I stället bygger vår bostadspolitik på tanken att förutsättningarna för att enskilda ska kunna bygga fler bostäder måste bli bättre.
I den delen är Vänsterpartiets politik helt kliniskt befriad från förslag. Vad vill ni göra åt problemen med riksintressena, Momodou Malcolm Jallow? Vad vill ni göra åt att det tar för lång tid att få fram detaljplaner? Vad vill ni göra åt att det är så svårt att bygga hus för enskilda utanför detaljplanerat område? Vad vill ni göra åt att det tar ett år att få en tomt avstyckad hos den monopolmyndighet som heter Lantmäteriet?
Är det rimligt, Momodou Malcolm Jallow? Svaret är naturligtvis nej, men den regering ni har stött i sju år har inte gjort någonting för att förändra detta faktum. Det är ju det grundläggande problemet. Jag förstår att ni aldrig kommer att se det, och jag förstår att ni kommer att stånga er blodiga för att återinföra investeringsstöd.
Det är därför Vänsterpartiet behöver hållas utanför och inte ha inflytande i bostadspolitiken, liksom i de flesta andra politiska sammanhang.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag får börja med att ge Momodou rätt i det att Vänsterpartiet har haft ett historiskt stort inflytande under den här mandatperioden. Det beror i huvudsak på Centerpartiet, men den frågan har vi avhandlat sedan tidigare. Jag har inget principiellt emot att alla partier försöker skaffa sig det inflytande de kan, och i vissa specifika sakfrågor kan vi göra upp med Vänsterpartiet.
Jag bara säger att grunden för Vänsterns bostadspolitik inte kommer att föra det här landet framåt. Det kommer inte att befrämja byggande av sådant som efterfrågas, och det kommer inte att befrämja att vi får igång flyttkedjor och därmed bättre kan tillgängliggöra bostadsbeståndet och göra det mer varierat.
Vänsterpartiet saknar dock fullständigt förslag i den delen, och jag förväntar mig inte heller att vi ska bli överens om saken.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att Ola Möller utnyttjade hela replikskiftet till att prata om någonting som inte över huvud taget har med denna debatt att göra - Socialdemokraternas bostadspolitik i största allmänhet. Därefter ställde han en helt ovidkommande fråga. Det är naturligtvis inte sant att vi moderater inte skulle bry oss om hyresgäster eller att vi skulle vilja försämra för hyresgäster.
Jag redogjorde väldigt tydligt i mitt anförande för vad vi vill göra. Vi vill att det ska vara möjligt att bo i hyresrätt i det här landet även i framtiden. Men det måste bygga på att någon vill äga hyresrätter - eller hur? Problemet med ert lagstiftningsförslag är att ni bara ser till den förmenta intentionen och inte till vad effekten av förslaget blir.
Effekten blir att färre lägenheter kommer att kunna renoveras i en situation där vi står med en gigantisk underhållsskuld, fru talman. Det är alltså detta vi måste diskutera: Hur lockar vi kapital till en sektor som är i skriande behov av upprustning? Men det perspektivet anläggs inte alls.
När man lyssnar på Ola Möller i den här debatten får man hela tiden intrycket att en hyresrätt ska vara det sämsta möjliga boendealternativet med den lägsta möjliga standarden. Det är ert entydiga perspektiv, och jag tror inte att människor som bor i hyresrätt känner igen sig i det eller vill ha det så.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag vill påminna ledamoten om att det blir en bättre debatt om vi inte ägnar våra replikskiften åt att slåss mot väderkvarnar som inte finns. Du argumenterar mot halmgubbar som du själv konstruerar, och det för inte debatten framåt.
Jag har naturligtvis aldrig argumenterat utifrån perspektivet att man måste kunna hämta hem investeringen första året, för vi har redan trappningsregler som gäller i upp till fem år. Problemet är att ni vill utsträcka det, ibland ännu längre än den här femårsperioden. Då hamnar vi i en situation där det blir extremt svårt att få ihop kalkylerna för renovering.
Det är alltså inte jag som säger detta, utan det är Sveriges samlade fastighetsägare som gör det, de som äger de här hyresfastigheterna och som ska göra renoveringarna. Detta, fru talman, tror jag leder oss till en plats där dagens hyresgäster kommer att ha det sämre. De kommer att få leva med sämre standard. De kommer att få bo i lägenheter som hade mått bra av att renoveras.
Underhållsskulden blir då allt större, och det blir kanske irreparabelt vid ett visst tillfälle. Detta, fru talman, är jag mycket glad att vi kan stoppa i och med att vi avslår en del av detta lagförslag, som i grunden bara tjänar till att försöka blåsa upp en konflikt som egentligen inte finns. Det finns ingen konflikt rörande huruvida hyresgäster ska ha det bra.
Jag är övertygad om att alla i den här kammaren är av den uppfattningen, men då måste det också finnas förutsättningar att renovera de lägenheter som människor bor i.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är väl ingen hemlighet att Moderaterna inte tror på stora offentliga stöd som inte har effekt i målet. Det är slöseri med skattepengar, och man kan tycka att ett vänsterblock som gärna talar om vinster i välfärden också borde ha gjort reflektionen att varje skattekrona ska användas så effektivt och rättvist som möjligt.
Vi tycker helt enkelt inte att det är effektivt och rättvist att ge pengar till hyresvärdar som under lång tid har eftersatt underhållet. Det är ju i grunden det som dessa stöd bygger på: att man ska få dem när lägenheterna är eftersatta. Vad som är ett fungerande kök eller inte kan vi säkert ha ett långt seminarium om.
Jag tror kanske att Emma Hult har en annan syn på det än de som faktiskt bor i lägenheterna. Läckande kökskranar och diskbänkar som bara är 80 cm höga är säkert fungerande i Emma Hults värld, men för att göra hyresrätten som boendeform mer attraktiv kanske det också behöver finnas olika nivåer av standard.
Det är klart att det är en lovvärd ambition att den som bor i en hyresrätt ska kunna bo kvar där efter renoveringen. Det bör man naturligtvis hålla fast vid. Det är därför vi har trappningsregler. Men det måste finnas en balans, annars hamnar vi snett och i en situation där underhållsskulden eskalerar i stället för att betas av.
Jag är inte säker på att någon av oss vill vara där, men jag är säker på att regeringens förslag hade lett oss i den riktningen.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det läggs ut dimridåer här, uppfattar jag, för det detta förslag handlar om är helt enkelt att både sträcka ut och förflytta puckeln för intrappningen. Vi menar att det riskerar att leda fel, för då hamnar vi i en situation där hyresvärden inte kan få rimligt betalt inom rimlig tid för den upprustning man har gjort av fastigheten.
Därmed faller incitamenten för att renovera. Det tror vi är problematiskt, och vi tror också att det är att göra hyresgäster en björntjänst i det långa loppet. Vi har en stor underhållsskuld, och den behöver vi beta av. Då kan vi inte komma hit till kammaren med förslag som verkar i motsatt riktning.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Vi fick just höra det som måste vara ett av de mest formidabla exemplen i den här kammaren på att göra en halmgubbe, det vill säga att man hittar på argument och sedan själv står och argumenterar emot dem i två minuter. Det är inte särskilt befrämjande för debatten.
Om Markus Selin hade läst hela vår debattartikel eller, för den delen, ägnat oss uppmärksamhet på utskottssammanträdena och där kunnat ta del av vårt förslag hade han sett att vi föreslår att man avskaffar det generella strandskyddet - men att vi också föreslår att kommunerna ska ges möjlighet att peka ut lokalt strandskydd.
Det innebär att vi stärker den lokaldemokratiska aspekten därför att vi tror att kommunerna är bättre skickade att avgöra var man har skyddsvärda områden. Problemet, fru talman, är att dagens stränder är otillgängliga. De är otillgängliga som en konsekvens av att man inte får bygga bryggor och inte röja sly ned mot vattnet.
Det är en konsekvens av att man inte får göra någonting utan att söka strandskyddsdispens. Och det är ett dispensförfarande som tillämpas tämligen godtyckligt - det får man väl ändå säga - av 21 olika länsstyrelser. Hela den här ordningen vill man genom propositionen förstärka eller cementera. Jag är den förste, fru talman, att erkänna att Alliansens två strandskyddsreformer var misslyckade.
Skillnaden mellan oss och Centerpartiet och Socialdemokraterna är att vi har dragit några slutsatser av detta: Vi kan inte fortsätta att bygga på ett system som helt uppenbart är trasigt och som landar i fel intresseavvägningar. Vi kommer då att sitta fast med befintlig praxis, och vi förstärker den i de delar som är dåliga. Därför vill vi börja med ett blankt papper och invertera frågan.
Vi vill avskaffa det generella strandskyddet och sedan ge kommunerna möjlighet att utpeka lokalt strandskydd - för att få en nyordning.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Anledningen till att Markus Selin låter som en skiva som har hakat upp sig i replikskiftet är att han står och läser innantill i sina papper i stället för att förhålla sig till vad undertecknad svarar. Det blir naturligtvis inte befrämjande för debatten. Jag kan konstatera att vi vill ha de här förslagen på plats så snabbt som möjligt. Jag kan konstatera att det borde finnas en majoritet i den här kammaren för ungefär den linje vi driver.
Det skiljer sig åt lite grann i förslagen. Som svar på frågan när vi kan få detta på plats skulle jag säga: ett till ett och ett halvt år efter att vi har tagit makten i höst. Det behöver inte ta särskilt lång tid, för det är inte jätteavancerad materia.
Vi kan inte komma ifrån det faktum som präglar hur man låter i den här diskussionen: Å ena sidan vill man bildsätta det här som det största förenklingsförslaget i modern historia, å andra sidan står Markus Selin i replikskiftet och ondgör sig i huvudsak över att vi riskerar att luckra upp strandskyddet alldeles för mycket.
Jag tror inte att logiken är helt glasklar för dem som lyssnar på debatten. Mitt huvudbudskap är att vi har nått vägs ände i nuvarande system. Vi har väldigt mycket strand i det här landet, och ändå har vi ett generellt förbud. För all annan miljöpåverkande verksamhet söker man tillstånd, men för att få göra någonting i närheten av en strand måste man söka dispens från ett förbud.
Det är i grunden en ganska otillständig ordning, och det är det vi vill ändra på. Vi menar att den här propositionen inte bidrar till det över huvud taget utan att den cementerar praxis och stärker länsstyrelsens roll och inflytande över processen - som vi vet är det som har lett fram till den ordning vi har i dag.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack för frågan, Kristina Yngwe! Vi offrar inte landsbygden, utan vi kan konstatera att förslagen i nästan varje detalj är utformade så att de inte gör någon skillnad eller försämrar det nuvarande läget. Okej, man vill minska strandskyddet till 25 meter. Då kan vi konstatera att i hälften av alla Sveriges län är det här i dag en icke-fråga. I hälften av alla län har länsstyrelsen möjlighet att upphäva det här strandskyddet helt.
Då har vi inte ens kravet på fri passage. När det gäller kriterierna för sådana här strandnära utvecklingsområden får man konstatera att de är så snävt uppställda att de i praktiken, väl tillämpade, sannolikt inte skulle leda till någon mer förmånlig ordning än LIS-områdena.
De är nämligen uppställda på ett sådant sätt att det bara handlar om områden där fastighetsvärdena är så låga att det många gånger inte lönar sig att bygga ett nytt hus och där intresset för detta därför kommer att vara mycket begränsat.
Utan att gå in för mycket på tekniska detaljer kan man konstatera att om vi hade plockat ut några russin ur den här kakan - de är väldigt få och inte särskilt välsmakande, men ändå - och sedan avslagit allt annat skulle vi sannolikt hamnat i en situation där man tyckt att förslaget fått en annan lutning och därmed underkastats ett nytt beredningstvång. Då hade vi behövt arbeta med en produkt som i grunden inte är bra.
Vi menar att vi inte vill ha det här systemet. Vi vill ha ett nytt system. Vi vill börja om, på ett blankt papper. I stället för att göra en dålig ändring nu vill vi göra en bra ändring som är på riktigt. Jag hoppas och tror att Centerpartiet efter nästa val, när man har dragit slutsatserna av hur det har varit att vara stödhjul till S, kanske kommer på andra tankar och ser att det finns förutsättningar för oss att göra detta tillsammans.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är aningen magstarkt att vi avkrävs ett gemensamt tillkännagivande från ett parti som så mästerligt har förhandlat fram en proposition att den inte har stöd i Sveriges riksdag. Jag vet inte när det hände senast. Man har vetat att den här propositionen saknar stöd och inte skulle kunna gå igenom i Sveriges riksdag, och ändå sa man: Det här är vårt villkor för att stödja Magdalena Andersson som statsminister. Det får man säga är att sälja sig förhållandevis billigt. Fru talman!
Problemet är att det här förslaget på totalen, även i de allra flesta av de enskilda delarna, utgör en försämring. Jag är inte beredd att vikta enskilda människors äganderätt mot varandra beroende på var de bor. Det är det Centerpartiet i realiteten gör när man inför tydliga skärpningsgrunder i mycket stora delar av landet.
Som jag nämnde blir det väldigt få områden kvar när man lägger på det raster av områden som i propositionen direkt utpekas som områden som inte ska komma på fråga som strandnära utvecklingsområden och kombinerar det med de tre kriterier där det ska vara ett lågt bebyggelsetryck, inte inkräkta om det finns särskilda skäl för strandskyddet och att länsstyrelsen ytterst ges vetorätt.
Fråga människor i Sverige vad de har för erfarenheter av länsstyrelsens bedömningar i strandskyddsfrågor, och du kommer att få svaret att de flesta tycker att de är godtyckliga och hårt åtdragna. Det grundläggande problemet är att Centerpartiet försöker lappa och laga i ett system som i grunden är fel. Det är vår invändning.
Vi har lagt fram ett eget förslag, och jag bedömer att det i en ny borgerlig regering finns goda förutsättningar att komma överens om detaljerna och få på plats en strandskyddsreform värd namnet.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack för inlägget, Rickard Nordin! Jag känner dock att det kan finnas behov av viss korrigering här. Utan att börja bråka alltför mycket om kommatecknen i Svenska kraftnäts systemutvecklingsplan kan man ändå konstatera att det scenario där man bedömer att det fattas 13 000 megawatt alltså är efter uttömd importförmåga. Det är 13 000 megawatt innan eventuella flexibilitetslösningar.
Flexibilitet är ju nysvenska för att inte använda el när man egentligen vill göra det. Jag säger inte att det inte på marginalen kan vara en kommersiellt gångbar lösning att få stora förbrukare att ibland stänga av, men frågan är: Kan man i grunden bygga ett samhälle på den principen?
Det är ju det vi pratar om när vi ska stänga av halva Sveriges elförbrukning för att nå balans med flexibilitet. Är människor intresserade av att få strömmen avstängd på randomiserade tidpunkter mitt i vintern bara för att det inte råkar blåsa? Det är ju det som är slutstationen, så att säga, i den centerpartistiska tangentriktningen.
Sedan skulle jag vilja fråga Rickard Nordin: Tror han att det är ett realistiskt scenario att vi ska kunna överbrygga en brist på 13 000 megawatt med bara flexibilitetslösningar?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är naturligtvis upp till varje ledamot i den här kammaren vilket ägarskap man vill känna för vissa samhällsproblem. Det är uppenbart att Centerpartiet inte vill känna något större ägarskap för de stora problem som tornar upp sig framför oss i det svenska elsystemet.
Saken är ju denna: När vi pratar om en effektbrist på 13 000 megawatt handlar det inte bara om att stänga av några industrier, utan då handlar det om att stänga av vanliga konsumenter i Sverige. Centerpartiet blir fortfarande svaret skyldiga på den frågan.
Visst är det så att de bolag som i dag driver kärnkraft gärna vill driva den vidare, men Centerpartiet lägger återkommande motioner om att vi år 2040 ska ha ett 100 procent förnybart elsystem. Det betyder alltså ett elsystem utan kärnkraftsproduktion. Fru talman!
Sedan är det ju inte, utan att gå in alltför mycket i kalkyler om vätgasproduktion och annat, realistiskt att tänka sig att vi ska kunna ha vätgaslager för kanske två tre vindstilla veckor, för det handlar om sådana gigantiska volymer och kostnader.
Det är klart att det är mer kostnadseffektivt för vartenda bolag som använder vätgas som insatsvara i en industriprocess om de kan producera den kontinuerligt. De har naturligtvis anpassat sig till de förutsättningar som politiken ger, och de ser framför sig att politiken ger förutsättningar med mer och mer oplanerbar kraft. Detta är naturligtvis inte ett optimalt system.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Lorentz Tovatt, för anförandet! Lorentz Tovatt talar om att vi ska ta oss ur de ryska bojorna. Problemet är dock att det är Lorentz Tovatt och hans partikollegor runt om i Europa som har varit med och slagit oss i dessa bojor. Det stora gasbehovet är en konsekvens av den energipolitiska inriktning vi ser i många europeiska länder i dag.
Man har ensidigt satsat på att bygga ut oplanerbar kraft, vilket får som konsekvens att man på kontinenten behöver balansera detta med gas. Och den är i de allra flesta fall rysk. Jag tänkte uppehålla mig vid något annat. Lorentz Tovatt är en flitig twittrare.
Apropå elpriser och kärnkraft twittrade han vidare ett inlägg som gjorde gällande att elen nu blev dyr på grund av att ett kärnkraftverk i Frankrike behövde gå ned för reparation. Lorentz Tovatt gör uppenbarligen kopplingen att driftsstoppad kärnkraft leder till höga elpriser.
Därför vill jag fråga Lorentz Tovatt om han också är av uppfattningen att permanent stängd kärnkraft leder till varaktigt högre elpriser eller om permanent stängd kärnkraft inte har någon påverkan på elpriset.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Miljöpartiet representerar i debatten alltid någon form av Schrödingers kärnkraftsstängning. Ena dagen är det marknaden som har stängt kärnkraftverken, och andra dagen är det Miljöpartiet som förtjänstfullt har gjort detta när man satt i regeringen. Man har gjort det genom informell styrning av Vattenfall. Åsa Romson var mycket tydlig med att kärnkraftsreaktorer skulle stängas under mandatperioden.
Vattenfall säger att det inte hade med olönsamhet i reaktorerna att göra, utan man gjorde det på grund av den effektskatt som regeringen hade höjt strax dessförinnan. Det var då man fattade beslutet. Jag är den första att hålla med Lorentz Tovatt om att CDU i Tyskland har bedrivit en destruktiv energipolitik.
Problemet är bara att de har bedrivit exakt samma energipolitik som Lorentz Tovatt bedriver i Sverige och som hans systerparti bedriver i Tyskland. Det stämmer att en tredjedel av den europeiska gaskonsumtionen går till uppvärmning, och där finns mycket kvar att göra på kontinenten. Men under exempelvis 2021 använde Tyskland gas för att producera 89 terawattimmar el.
År 2000 hade Tyskland 177 terawattimmar kärnkraftsproduktion i sin elmix. Om man hade behållit sin kärnkraft hade man inte behövt producera en enda kilowattimme med gas i dag. Vi har en ordning där folk i dag går på knäna för att de inte har råd att betala sina elräkningar. Det har inget med Vladimir Putin att göra. Det är klart att det påverkar på marginalen.
Men märk väl: Minns hur elpriserna var i december. De var höga därför att det var kallt och vindstilla vid ett och samma tillfälle. Det är den typen av nyckfullheter som Miljöpartiet och dess gelikar på vänsterkanten vill cementera i svensk elproduktion, och det beklagar jag.