Martin Kinnunen (SD):
År 1988 fick Sverige nuvarande djurskyddslagstiftning. Den levererades av dåvarande statsministern på Astrid Lindgrens födelsedag som en present. Det som främst uppmärksammades då var att hönsburarna skulle förbjudas. Så blev det också, men det dröjde 16 år efter olika dispenser. Burar finns fortfarande kvar, även om de är något trevligare.
Men de är inte större än 0,06 kvadratmeter per djur i alla fall. Detta säger någonting om hur komplext det kan vara att förändra regelverk. Det är nu 2016 och vår. Det är således hög tid för kattägare att börja kattsäkra sina balkonger. Det borde även vara hög tid för en ny djurskyddslagstiftning. Sedan 2011 har en statlig utredning med det passande namnet Ny djurskyddslag legat på olika regeringars bord.
Exakt vad de borgerliga och rödgröna regeringarna har gjort är något oklart, men något lagförslag har ännu inte levererats. På grund av det blir detta betänkande och denna debatt kanske inte riktigt så spännande som man skulle kunnat önska sig. Vi går fortfarande och väntar på att förslaget till ny djurskyddslagstiftning ska komma.
Det är uppenbart att den här nya socialistiska regeringen inte prioriterar djurskyddsarbetet högre än vad den borgerliga regeringen gjorde. Från Sverigedemokraternas sida anser vi att det finns ett mycket stort behov av att så snabbt som möjligt få en ny djurskyddslagstiftning till stånd.
Vi delar utredarens ambitioner om att djurskyddsarbetet ska bli mer målstyrt än regelstyrt utan att man för den sakens skull gör avkall på de höga ambitioner som man har för det svenska djurskyddet. Det tycker vi är en mycket bra utgångspunkt. Det är min förhoppning att vi nu kan räkna med att lagförslaget kommer till hösten och att nya förseningar uteblir. Herr talman!
En fråga som kan kopplas till detta gäller debatten som har kretsat kring kontrollprogram, som har kritiserats av flera djurskyddsorganisationer. Oron är förståelig. Samtidigt är det viktigt att understryka några saker. Enskilda regler är inte grunden till ett starkare djurskydd, utan grunden måste vara djurens välbefinnande. Att arbeta för att modernisera regelverk och inkludera branschen i arbetet med att utarbeta metoder för att öka djurens välbefinnande är positivt.
Sverigedemokraterna ser således inget problem med kontrollprogram utan betraktar dem som en tillgång. De kan bidra till att öka kontrollen, utöver den kontroll som länsstyrelserna genomför i dag. Det är mycket viktigt att understryka att kontrollprogrammen aldrig får bidra till att minska djurskyddet. Utöver detta finns det många viktiga förslag i utredningen till ny djurskyddslagstiftning.
När det kommer till sällskapsdjur föreslås olika åtgärder för att höja statusen för katter och andra sällskapsdjur. Det är ett mycket viktigt arbete där utredningen, precis som vi i vår reservation, förordar ett förbud mot att överge djur. Utöver detta återfinns förslag bland annat om krav på märkning, åldersgränser, kompetens, förbud mot skadlig avel med mera.
Det blir en delikat uppgift, förhoppningsvis till hösten, att avgöra hur långt man ska gå när möjligheterna till kontroll är något begränsade samtidigt som ny lagstiftning kan bidra till att förändra normer och höja djurens status och på så vis också förbättra djurskyddet i Sverige. Vi kommer att få all anledning att återkomma till dessa frågor till hösten. Herr talman! Vi har ett djurskydd att vara stolta över.
Samtidigt ska vi erkänna att det finns stor förbättringspotential och att en del andra länder faktiskt har kommit i kapp Sverige på detta område. Det finns också många hot som man inte får blunda för och som man måste ha förståelse för. Vi har bönder som kämpar med en problematisk situation på världsmarknaden, och det är inte förvånandet att visst fokus från branschens sida i dag också läggs på att problematisera det svenska djurskyddet.
Det går nämligen inte att komma ifrån att ett starkt svenskt djurskydd visserligen är bra för djuren här i Sverige, men det leder samtidigt till att våra bönder får det tufft att konkurrera på en öppen och fri marknad. Som varm anhängare av frihandel och marknadsekonomi måste man se något annorlunda på just denna konkurrenssituation. Länder som värnar djurs välbefinnande förlorar, och länder som inte bryr sig så mycket är vinnare.
På grund av vårt EU-medlemskap har vi också dessvärre begränsade möjligheter att fullt ut kompensera våra producenter för den konkurrensnackdel som de i dag har. Det är inte heller alltid lätt att argumentera för att lågavlönade barnfamiljer ska betala mer för svenska köttprodukter när vi har kommuner och landsting som köper kyckling från Thailand där såväl djur som arbetande människor har en, i alla fall med svenska mått mätt, fruktansvärd tillvaro.
Trots allt detta kan vi i dag se att konsumtionen av svenskt kött har ökat och att priserna på flera köttprodukter har stigit. Det är en positiv och trendbrytande utveckling. Jag vill understryka att vi måste fortsätta arbeta för ett stärkt svenskt djurskydd samtidigt som vi arbetar för att öka producenternas konkurrenskraft. Det är där som fokus måste ligga.
I stället för att fokusera på ett försvagat svenskt djurskydd är min förhoppning att fokus ska läggas på de alltför låga djurvälfärdsersättningarna, på en undermålig företagarpolitik från den rödgröna regeringen som gör det tufft att bedriva näringsverksamhet i det här landet och på skatter och andra pålagor som slår mot mycket hårt mot bönderna. Om vi kan komma till rätta med dessa saker ska det inte behöva finnas lika stora konflikter mellan en levande och välmående svensk animalieproduktion och ett ännu starkare djurskydd.
Vi måste också bli bättre på att påpeka skillnaden som det svenska djurskyddet faktiskt gör för djuren. Att vi har ett starkt svenskt djurskydd betyder inte bara högre kostnader. Det betyder också direkta konkurrensfördelar gentemot andra länders produktion, då informerade människor faktiskt bryr sig om djuren. Herr talman! Jag vill avsluta med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 2 i detta betänkande.