KBLab/rixvox huggingface dataset:
Abir Al-Sahlani (C):
Tack för ditt svar, statsrådet! Som liberal tycker jag att reformen är väldigt bra. Sverige har länge saknat flera vägar in. Den enda vägen har varit flyktingvägen in i Sverige. Det har skapat ett beroende av staten och en offermentalitet. Det har även har skapat en omhändertagandepolitik. Det är något som inte har tjänat vare sig den som har kommit till Sverige eller Sverige.
Därför tycker jag att arbetskraftsinvandringslagen är en väldigt bra reform utifrån min ideologiskt liberala hållning men även för den framtida svenska välfärden. Utan människor och arbetskraft kan vi inte bibehålla samma standard. Ju fler som blir äldre, desto färre är det som jobbar och genererar skatter.
Det är så vi finansierar vår välfärd. Fru talman! Utan de 600 000 personerna som kommer från ett annat land än Sverige skulle vårt land stanna. Jag ser bara fördelar. Självklart har integrationspolitiken en helt annan dimension av detta. Men nu handlar det om arbetskraftsinvandringen. Det är människor som är färdigutbildade och kommer direkt till ett jobb. De är mindre kostsamma än en infödd.
Det gäller till exempel en sjuksköterska som inte har kostat någonting i pengar för dagis eller skola. Det finns de som är oroliga och har inställningen att invandringen kanske inte är så bra. För dem vill jag säga att antalet jobb inte är en statisk siffra. Det är en dynamisk siffra som växlar och varierar med befolkningens sammansättning och storlek.
Ju fler människor vi har, desto fler jobb kan vi skapa i Sverige. Den tidigare talaren ställde frågan: Hur kan man lösa de demografiska utmaningar som finns i Sverige i och med att vi blir färre som arbetar? Min tanke var: Vi kan ju tvinga alla att bli sjuksköterskor. Men vi kan inte tvinga våra ungdomar till vissa utbildningar om de inte vill själva.
Därför kan vi inte heller säkra den nödvändiga arbetskraften inom vissa sektorer och vissa branscher. Vi kommer därför att behöva människor som vill utföra och är utbildade för att utföra dessa jobb. Min tanke är snarare: Hur ska vi göra det lättare att komma till Sverige i stället för att göra det svårare? Ett av Centerpartiets förslag har till exempel varit yrkesneutrala tillstånd. Personen är då inte bunden bara till en arbetsgivare.
Det är kanske lite intressant att diskutera med statsrådet för att få veta vad du anser.
Abir Al-Sahlani (C):
Tack, Sven-Olof. Jag uppskattar att du uttalar mitt namn rätt. Ni vill inte ha särrättigheter. Det har inte jag heller nämnt. Varken Alliansen eller Centerpartiet står för särrättigheter. Problemet med Sverigedemokraterna är att ni har särkrav på invandrare.
Det krävs inte av en svensk att han ska kunna svenska för att bli medborgare, men det krävs av en invandrare. Ni vill ha både språktester och kulturtester. Det tycker jag är att ställa särkrav. Då har man inte samma möjligheter och heller inte samma rättigheter.
Man kan tycka att det inte är bra med skattefinansierade jobb. Problemet är att man har krånglat till det så i Sverige att det är svårt även för en svensk att förstå sig på reglerna om man ska starta ett företag till exempel, vilket många med utländsk bakgrund försöker för att skaffa sig ett jobb.
Även om man har både den utbildning och de kvalifikationer som krävs men heter Muhammed i förnamn eller efternamn har man 50 procents mindre chans att bli kallad till en jobbintervju än vad en Erik har. Det finns en diskriminering av dessa människor. Oavsett hur mycket man anstränger sig och hur mycket man vill verkar Sverigedemokraterna aldrig bli nöjda.
Det är någon sorts godtycklighet som gäller för invandrare, men inte för svenskar. Det är riktigt problematiskt att man inte ser människor som individer och på det sättet särbehandlar människor. Det handlar inte om några flådiga integrationsprojekt. Det handlar om konkreta politiska åtgärder som inte bara innebär att stänga gränser. Vad finns det mer, Sven-Olof Sällström?
Abir Al-Sahlani (C):
En norrlänning behöver inte anpassa sig till Skånes uppsättning av kulturella koder. Men en irakier måste både det ena och det andra, och måste ta av sig vissa klädesplagg för att passa in i den svenska bilden. Vem äger begreppet att vara svensk?
Det här är kanske mer en ideologisk intellektuell diskussion än en konkret arbetsmarknadspolitisk diskussion. Jag tycker att det är problematiskt med Sverigedemokraternas särkrav på människor. Ni ser inte till vad man vill och hur mycket man vill. Ni tittar snarare på det yttre som man inte kan välja, eller det som man kan välja, till exempel en slöja.
Det betecknar inte vad man går för, vilka ambitioner man har och hur mycket språk man kan. Som jag sade tidigare blir 50 procent av män med muslimskt klingande namn som har språkkunskaper och svensk högskoleutbildning inte kallade till intervju på grund av att de inte är svenskar med ett svenskt efternamn. Man kan tycka att instegsjobb kan vara diskriminerande.
Min far kom till Sverige när han var 43 år. Han var doktor i fysik. Hans utbildning hade inte kostat Sverige något. Om han hade fått bli lärare hade man haft en ganska billig lärare.
Om vi ska se på människor på det här sättet kan vi nog se fördelar med att satsa pengar nu och få avkastning i framtiden.
I slutet av dagen är det viktigt att man inte sätter prefix på människor att de är invandrare och därför har kulturella krav på sig. Vi ska se på dessa människor som individer som vill. Då kommer de att bli individer som vill och inte söka sig till den andra gruppen som inte vill.
Abir Al-Sahlani (C):
Tack, Bodil Ceballos, för dina frågor! Jag tror inte att jag förstod dina två första frågor, men du kanske kan återkomma till dem. Jag lyfte precis i mitt anförande att det är oerhört viktigt att vi inte hycklar, att vi tittar på vad vi gör både inom EU och i varje land.
Det handlar om hur vi hanterar och bemöter de mänskliga rättigheterna i de nationella staterna men också internt i EU, som en byråkratisk apparat. Hur hanterar man EU-medborgare, och hur ser den demokratiska processen ut däremellan? Det tycker jag är viktigt. Det är nämligen någonting som jag har lärt mig av mitt arbete, till exempel när jag var i Irak och pratade om att man i demokratiska stater gör så här.
Då är det lätt att slå hål på min argumentation genom att bara säga: Men ni i väst låter ju inte kvinnor bära slöja. Är det demokratiskt att en kvinna inte får välja sin klädsel? Hur hanterar vi våra egna processer? Hur ser vi på mänskliga rättigheter i våra egna kretsar, i våra egna länder? Det är oerhört viktigt. Detta är inte bara nyttigt för oss som politiker. Det är jätteviktigt för våra medborgare att vi har den respekten för deras rättigheter som individer.
Men det är också viktigt för vår trovärdighet som en aktör internationellt för de mänskliga rättigheterna. Jag är inte alls rädd för ett införande av en intern revision och en intern utvärdering. Tvärtom förstår jag inte varför det inte har hänt tidigare. Samtidigt är det viktigt att vi, när vi har en sådan här intern utvärdering och en revidering, har instanser dit människor kan vända sig och klaga, så att de får någon form av upprättelse och en lösning på det problem som man har hittat.
Jag får kanske återkomma till företagsansvar i nästa replik. För jag blev lite eld och lågor över det här, så jag hinner nog inte nu.
Abir Al-Sahlani (C):
Jag har själv en gång i tiden varit flykting. Jag blev lovad guld och gröna skogar av min smugglare, som självklart ville åt våra pengar för att smuggla in mig till Sverige. Det är klart att det höjde ribban för mina förväntningar. Och så var inte verkligheten 1991 och 1992. Det var någonting helt annat än vad smugglarna utlovade och vad jag hade för bild av Sverige.
Förväntningarna kanske inte motsvarar verkligheten, men jag tror att det är oerhört viktigt att bevara rättssäkerheten i asylprocessen, att det inte blir en godtycklighet när det gäller vilka som får stanna. Det är viktigt att man har en rättsprocess som respekterar mänskliga rättigheter. Det är oerhört viktigt. Men det är en migrationsdiskussion.
Sedan gäller det socialt ansvar i företagande utanför landets gränser och om man är beredd att ha bindande avtal och så vidare. Det är en väldigt tilltalande tanke, Bodil Ceballos. Det erkänner jag. Men jag skulle inte tro att det skulle bidra till att fler i de länderna sattes i arbete.
När jag ser att ett företag, till exempel ett svenskt företag, etableras utomlands blir jag särskilt glad för att människorna i det landet får ett arbete. I andra hand blir jag glad för att det skapar intäkter till den svenska ekonomin. Men i första rummet blir jag glad för att de här människorna får ett arbete och kan lyfta sig själva ur fattigdom. Sedan är det upp till oss konsumenter här i Sverige att faktiskt göra informerade val.
Det är så vi kan få företagen själva att vilja göra rätt för sig. Jag tror inte att fler regler, mer krångel, skulle skapa en större medvetenhet. De goda företagen vill göra rätt för sig, och dem måste vi stötta genom att konsumera mer av deras produkter. Jag är för frihandel, och jag hoppas på mindre krångel, inte mer.
Abir Al-Sahlani (C):
Än så länge är jag glad att vi inte har gjort det, för jag tror inte på vackra ord, fler protokoll och fler tillägg. Jag tror att vi gör oss själva en otjänst genom att skriva på komplicerade tilläggsprotokoll som inte är relaterade till vår verklighet.
Jag skulle hellre vilja se ett annat engagemang, kanske ett bilateralt samarbete med de länder där dessa rättigheter kränks, och därför är jag glad över att vi inte har ratificerat det - än så länge.
Abir Al-Sahlani (C):
Tack, Carin Runeson, för dina frågor! Jag tror inte att det är fel att vara först på banan, först på bollen, men det betyder inte att man är engagerad, att man har ett riktigt engagemang och att man är beredd att betala skattepengar för det. Vi gör det däremot via våra biståndspengar. Vi hjälper till att bygga demokratiska strukturer, vi har jämställdhetsfokus, vi har fattigdomsbekämpning och så vidare.
På det praktiska planet har vi alltså visat att vi är beredda att satsa pengar på det här, och det gör vi. Men det vi också måste hålla i huvudet när vi pratar om människor som blir utsatta för sådana kränkningar och för den typen av förtryck är att deras främsta problem inte är FN:s protokoll. Deras främsta problem, det största problemet som de lider av, är att de lever i icke-demokratiska stater, i ofrihet och med dagliga kränkningar. Det är det vi måste adressera snarare än att bråka om ett protokoll.
Detta måste vi adressera: ofrihet och icke-demokratier. Det får Sverige aldrig blunda för. Där måste vi vara förkämpar. Där gör vi också väldigt mycket, men vi skulle kunna göra ännu mer.
Abir Al-Sahlani (C):
Utifrån Björn Söders fråga tror jag att vi kan fastställa att vi kanske har lite olika inställning till EU. Centerpartiet och jag är väldigt positiva till ett europeiskt samarbete, dock inte lika positiva till ett monetärt samarbete - även om jag personligen är det. Vi är alltså väldigt positiva till det europeiska samarbetet, och vi ser verkligen mervärdet för både Sverige och EU av att finnas där och vara en aktiv part och kanske också ta ledningen i många frågor.
Därför ser jag det inte som en fara när EU öppnar sig, samtalar mer och utbyter mer. Tvärtom tror jag att det är ditåt utvecklingen kommer att gå. Men jag äger inte framtiden. Det gör inte Björn Söder heller och inte våra partier. Jag måste låta den utvecklingen få ägas av dem som kommer att leva och verka då utifrån sina egna förutsättningar och visioner.
Det jag och Centerpartiet i dag ser är att den här unionen inte alls handlar om att länderna ska ingå i EU på något sätt eller att de vill vara en del av Europa. Människorna där är stolta över sina länder. De vill inte vara européer, utan de vill vara marockaner, tunisier, egyptier och så vidare, men de känner att de har ett behov av att samarbeta och tala, för de är också på väg mot demokrati.
De menar att vi inte har haft så mycket krig, Europa har varit stabilt och vi har en kunskap som vi kan ge av. Det här är ett samarbete från båda håll, och därför är det väldigt viktigt. Eftersom det handlar om parlamentariker är det på något sätt jämlikar som sitter och pratar med varandra. Jag är inte en bättre parlamentariker för att jag är från Sverige, utan jag är parlamentariker och du är parlamentariker även om du är från Tunisien.
Vi är valda på lika villkor, och därför blir det inte något av överhet och underlägsen ställning, vilket är väldigt unikt. Jag skulle vilja veta vad Sverigedemokraterna föreslår för andra forum för ett sådant samarbete.
Abir Al-Sahlani (C):
Tack, Björn Söder, för dina frågor! Jag började med att dra hur många svenska företag som finns till exempel i Tunisien, Egypten och Marocko för att visa att Sverige redan finns i dessa länder, oavsett vad Sverigedemokraterna tycker. Det finns omedelbara intressen för svenska företagare att finnas där.
Jag som svensk riksdagsledamot känner att jag också måste ta till vara deras intressen, inte enbart för att jag vill säkerställa svensk vinst i skattemedel till vilket pris som helst utan också för att säkerställa att Sverige blir representerat i dessa länder på ett bra sätt där respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska processer faktiskt äger rum i alla led, även när det gäller företag. Medelhavet finns i Sverige.
Det finns jättemånga människor här som har sitt ursprung i dessa länder, och att den svenska politiken följer vad som händer i området är deras rättighet. En demokratisk utveckling i den regionen är av stor betydelse även för oss här i Sverige. Det kan vi inte komma ifrån, även om Sverige geografiskt ligger långt ifrån till antalet kilometer.
Men till antalet företag, till antalet procentenheter i handel, till antalet människor som får flytta mellan Sverige och denna region är det inte alls lika långt bort som Björn Söder vill ge sken av. Jag skulle verkligen vilja veta - återigen, men det finns ju ingen replik kvar - vilka andra församlingar som finns där Björn Söder anser att parlamentariker kan träffas och som fyller denna funktion.
Det handlar inte om premiärministrar, andra ministrar av olika slag, presidenter eller kungar, utan just parlamentariker. I dagsläget finns det inget sådant förutom just den här delegationen.
Abir Al-Sahlani (C):
Jag deltar inte i denna debatt. Det är inte för att jag duckar för någonting som centerpartist. Jag är rädd för att jag ska bli så jävla förbannad nu i debatten och kanske korsa några gränser som jag inte ska göra som riksdagsledamot. Jag blir förbannad på det sätt som den här debatten används.
Man använder tragiska människoöden och död för att vinna politiska poäng. En tyst minut ska vara på riktigt. Man skriver lögnaktigt att det är ökat antal dödsolyckor när företrädare för oppositionen själva erkänner här i talarstolen att det inte är ökat antal dödsolyckor på arbetsplatser. Sedan kallar man det för döden på jobbet.
Det heter faktiskt dödsolyckor på arbetsplatsen. Det är bra att man benämner saker vid sitt rätta namn. Trots att man tidigare har satsat mer pengar har man inte kunnat uppnå samma resultat som alliansregeringen har gjort. Det har blivit bättre. Det behöver inte göras på det traditionella socialdemokratiska sättet för att det ska bli bra.
Det behöver inte vara så om man sätter människan före system och är människoivrare snarare än systemivrare. Då kanske vi kan nå bättre resultat och ha en hederligare debatt.
Abir Al-Sahlani (C):
Självklart ska vi göra allt vi kan för att inga människor ska behöva sätta livet till när de går till jobbet och vill tjäna hederliga pengar för att kunna leva ihop med sina familjer. Det är klart att vi ska göra allting för att motverka det.
Jag vill att vi i den här debatten åtminstone kan bortse från det vi hela tiden har lärt oss, att det är så det fungerar, att det är så vi alltid har gjort och att det är så vi ska fortsätta. Alliansen har kunnat visa att resurser som används på smart sätt kan göra mycket större nytta för våra medborgare och medmänniskor. Det måste alltid vara det viktigaste. Vi ska vara människoivrare och inte systemivrare.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Jag kommer i mitt korta anförande att fokusera på samma fråga som ni andra har gjort, nämligen punkt 1 om könsfördelning i bolagsstyrelser med mera. Förslaget om bolagsstyrelser var uppe redan förra mandatperioden. Flera instanser avstyrkte då förslaget och menade att det innebar ett ingrepp i de grundläggande rättigheterna för ägarna av bolaget att själva tillsätta sin styrelse.
Jag menar att förslaget till kvotering av bolagsstyrelser är ett oroväckande steg mot detaljreglering av civilsamhället från politikens sida. Vår roll som politiker är att stödja och inte att detaljstyra. Vi har ett ansvar för vår politik, och vi ska naturligtvis också ta detta ansvar. Men när politiken börjar handla om att fatta beslut åt människor menar jag att vi överträder gränsen till skapandet av en totalitär stat.
Jämställdhetsområdet är ett område som jag menar är viktigt och som vi bör jobba med. Så missuppfatta mig inte! Men jag menar också att jämställdhetsområdet har blivit ett område som alltmer börjar innefatta diskriminering och som skapar en statlig kontrollapparat för att nå jämställdhet. Kvotering innebär för mig i mångt och mycket även diskriminering.
Jämställdhetsfeminismen är en fråga om makt, målad i jämlikhetens färg men avsedd att etablera en totalitär kontrollapparat. Herr talman! För oss sverigedemokrater handlar det om att skapa ett samhälle där alla har rätt att forma sitt eget liv och förverkliga sina inneboende möjligheter. Jämställdhet handlar för oss inte om att bolagsstyrelserna ska innehålla lika många män som kvinnor. Så kan vi inte mäta jämställdhet, och så bör vi inte heller mäta den.
Jag menar att jämställdhet inte heller kan mätas i procentsatser utan endast i värderingar. För mig handlar det om att det är upp till varje bolagsstämma att själv välja vilka som ska sitta i styrelsen och vilka som ska företräda dem. Personlig lämplighet baserad på erfarenhet och kunskap ska styra, och inte statliga regelverk.
Vi vill inte riskera att hamna i ett system där vissa är valda på grund av sin betydelse för bolaget medan andra är valda på grund av sin könstillhörighet. Om man tror på människan och möjligheten att göra kloka val väljer man bort statliga kontrollapparater och system som låser in människor i stället för att göra dem till fria individer. Då röstar man också nej till de motionsförslag om kvotering till bolagsstyrelser som föreligger, och följer utskottets förslag.
Med detta, herr talman, tror jag att det har blivit uppenbart att jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Den europeiska köplagens intentioner är bland annat att förenkla för konsumenten vid gränsöverskridande handel. Jag menar att detta är bra intentioner, även om jag likt Jonas Gunnarsson inte är helt övertygad om att problemen är så stora som i dag görs gällande. Civilutskottet har haft en tydlig linje från första början att detta bör ske på frivillig väg och att förslaget snarare ska ses som ett verktyg att ta till vid behov.
Jag är inte helt övertygad om att detta har införlivats. Sverige tvingas på detta sätt att införa en parallell lag vid sidan om den befintliga, en lag som således står över vår nationella lag. Den europeiska köplagen blir alltså tvingande för Sverige som land men frivillig för konsumenterna.
I regeringens svar är det inte heller glasklart att förslaget inte kommer att strida mot subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, vilket ger ytterligare osäkerhet. Frågetecknen är alldeles för många, och ingen kan i dag svara på hur förslaget slutligen kommer att se ut.
I praktiken tror jag inte heller att den europeiska köplagen kommer att innebära ett direkt aktivt val från konsumentens sida eller att konsumenten kommer att veta vad de olika förslagen innebär. Konsumenten ska då ha vetskap om skillnaderna i de båda lagarna och huruvida det innebär en förenkling eller inte. Det ställer jag mig väldigt tveksam till.
Följden riskerar, likt Jonas Gunnarsson påtalar, att bli att konsumenter kanske helt avstår från köp. Herr talman! Frågetecknen är alltså alldeles för många i dagsläget. Jag väljer därför att yrka bifall till reservationen.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Magdalena Andersson står här i talarstolen och ger sken av att Sverigedemokraterna skulle vilja införa krav på skriftligt godkännande av avtal. Magdalena står också i talarstolen och insinuerar att vi inte skulle ha läst skrivelsen angående att införa skriftlig bekräftelse. Jag skulle därför vilja fråga om Magdalena Andersson själv har läst min reservation eller motion. Jag har nämligen inte ställt mig bakom detta.
Min motion och reservation handlar om 14 dagars ångerrätt. Där skulle jag också vilja fråga: Om Magdalena Andersson är så emot ångerrätt, menar då Magdalena att branschens initiativ om en veckas ångerrätt också är felaktigt? Jag vill påtala att jag tycker att lagen om leksakers säkerhet är bra. Jag struntar inte i att det är ett fullharmoniseringsdirektiv.
Jag säger däremot att om det finns en möjlighet att få till stånd en skärpning genom att motivera detta ur ett miljöhänsynsperspektiv, då tycker jag också att vi ska använda den möjligheten. Enligt Magdalena borde vi inte ha rätt att uttala oss i frågor eftersom vi är emot EU. Ska jag då inte kunna ha synpunkter på de förslag som beslutas där, bara därför att jag är emot EU? Ska jag till exempel inte kunna ha synpunkter på restaurangmoms bara därför att jag är emot det?
Jag tycker att man har rätt till sina åsikter, oavsett om man är för eller emot ett förslag. Jag utgår från att Magdalena i någon mening kanske är emot att Sverigedemokraterna sitter i riksdagen. Skulle det innebära att Magdalena inte ska ha synpunkter på vår politik? Jag tror att vi hamnar lite snett då, måste jag säga, och då finns det kanske inte någon större mening med att vi har något här i kammaren.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Om jag tolkar Magdalena rätt ska man egentligen få lov att ha synpunkter bara på förslag som man är för. Låt oss ta restaurangmomsen som exempel. Om jag absolut inte vill ha restaurangmoms, ska jag då inte kunna ha åsikter och synpunkter på hur den utformas, om den väl ska bli av? Ska jag inte kunna ha synpunkter på hur EU arbetar och ha synpunkter på förslag bara därför att jag är emot EU?
Det handlar om våra barns säkerhet. Hade vi inte varit med i EU hade jag likväl stått och kämpat för att det skulle vara giftfria leksaker. Då tycker jag att jag har rätt och kan förbehålla mig att ha den åsikten även om vi är med i EU. Jag vidhåller fortfarande min ståndpunkt att man måste få lov att ha åsikter om sådant som man är emot. Det är trots allt därför vi står här. Vi lyfter inte bara fram saker vi är för utan diskuterar också saker som vi är emot.
Menar Magdalena verkligen att vi får ha synpunkter på ett förslags utformning bara om vi är för förslaget som sådant?
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Det skulle vara intressant att veta vilka invändningar Marianne Berg har mot reservation 19. Där står det att "äktenskapet är en samlevnadsform . mellan makar". Jag skriver att man ska stärka barnens trygghet. Jag skriver också att man bör prioritera äktenskapet som samlevnadsform och att vi med politiska medel bör underlätta för familjer och stödja barnfamiljer. Jag nämner lättillgänglig familjerådgivning och så vidare.
Vad i detta tycker Marianne Berg är så hemskt?
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Jag skriver att äktenskapet bör prioriteras som samlevnadsform. Jag vet att det i motionen även står att man bör lagstifta om detta med att förhindra. Det står jag inte bakom. Därför har jag bara delvis yrkat bifall. Jag ser inget konstigt i att man i mångt och mycket försöker behålla kärnfamiljen. Det står jag för. Jag tycker ändå att det är märkligt. Vi talar ju om positiva saker - om att medla och försöka hålla familjerna intakta.
Jag talar om makar , inte nödvändigtvis om man och kvinna. Det gäller att försöka behålla familjen som sådan, och man ska ha det stöd som man kan få innan en separation kommer till stånd. Jag förstår inte varför man ska bli så upprörd av detta.