KBLab/rixvox huggingface dataset:
Arne Kjörnsberg (S):
Detta med ett steg tillbaks var bara ett sätt att måleriskt tala om att det inte är så där väldigt enkelt, att det inte bara är att köra. Ibland är det faktiskt så. För att inte förväntningarna ska bli alldeles för stora hos mig själv inser jag att det inte är så där enkelt. Det är inte så att man kan göra allting på stubinen, om jag får använda ett så slarvigt uttryck.
Det är ibland i politiken liksom i livet i övrigt lite fram och tillbaks. Det var bara det jag försökte säga. Det är ett sätt att försöka vara ödmjuk, Karin Pilsäter. När det sedan gäller sjuklöneförslaget har jag i en tidigare replik talat om vad jag tycker.
Jag vet dessutom att Karin Pilsäters och mina kolleger i det ansvariga utskottet kommer att väl, i alla dess detaljer, redovisa förslaget för kammaren. Jag tror på modellen. Men vi kanske också där så småningom får ta två steg fram och sedan ett halvt steg tillbaks, vad vet jag? Eller så kanske vi får ta två och ett halvt steg framåt - detta som en bild bara.
När det gäller stopplagen har jag en principiell uppfattning. Den är i och för sig ointressant. Det viktiga är vad mitt parti tycker. Men eftersom Karin Pilsäter frågar mig kan jag säga att jag tycker att det är principiellt fel att man ska tjäna pengar på att folk är sjuka. Jag står för den uppfattningen. Uppfattningarna är lite olika, men jag tycker så.
När det gäller friåret vet Karin Pilsäter naturligtvis att den som får ett friår bara får det under en förutsättning, nämligen att det är någon som är arbetslös som går in i stället. Det kan väl i alla fall vara bra att den som är arbetslös kommer tillbaks till arbetsmarknaden på ett lite mjukare sätt.
Men jag är säker på att min värderade samarbetspartner Yvonne Ruwaida kommer att närmare kunna utveckla detta.
Arne Kjörnsberg (S):
Roger Tiefensee var tidigare ledamot av skatteutskottet när jag var ordförande där. Sedan antar jag att hans parti flyttade honom till finansutskottet, och sedan flyttade mitt parti mig till finansutskottet. Jag lovar att jag kommer att förfölja Roger Tiefensee. Vilket utskott han än går till kommer jag att be min värderade gruppledare Britt Bohlin att jag ska få följa med för att förfölja honom, i ordets bästa bemärkelse, Roger. Missuppfatta mig inte nu. Herr talman!
När det gäller ROT-avdragen och hushållsnära tjänster går Roger Tiefensee i fällan direkt. Det är ju så enkelt. Hela hans resonemang bygger på att det är kvinnor som ska städa. Roger Tiefensee, jag lovar att de erfarenheter som jag har är att jag är bäst på att dammsuga, tvätta, stryka. Måla inte ut det där som kvinnogöra bara!
Det är lika mycket en uppgift för oss, på tal om jämställdhet. Roger Tiefensee går i fällan, och han vill dessutom gillra fällan för andra med skattebetalarnas pengar. Det är vad han vill göra.
Jag har också där en principiell uppfattning: Jag tycker inte att lågbetalda vårdbiträden, undersköterskor, Handelsmedlemmar hemma i Borås med sina skattepengar ska subventionera, för att uttrycka mig något polerat, herr talman, att någon ska ta hand om smutsen efter mig. Det ska jag göra själv.
Arne Kjörnsberg (S):
Jaha, ytterligare en som går precis rakt in i fällan. Låt mig ta några exempel, herr Odenberg. Först och främst har vi budgetsaneringen. Förutsättningen för att man ska ha en hög, uthållig tillväxt är att man har ordning och reda på finanserna. Det hade vi inte för tio år sedan. Jag var med. Vi gick ut i 1994 års valrörelse och sade: Rösta på oss! Vi kommer att höja alla skatter som finns.
Vi kommer att införa nya skatter. Vi kommer att sänka alla ersättningar, för när vi, Sverige, ska betala ut en krona har vi bara 60 öre. 40 öre får vi gå någonstans och låna. Så sade vi. Och så röstade folk på oss. Så sanerade vi ekonomin. "Vi" låter så förmätet. Svenska folket gjorde detta med Socialdemokraterna i ledning. Nu har vi gjort det. Nu har vi ordning och reda.
Enligt OECD-statistik satsar vårt land mest per capita på forskning och utveckling av alla industriländer i Europa. Det kan säkert bli mer, men det är väl inte så hemskt dåligt? Svartmåla inte, Mikael Odenberg! Det är en del som kan tro på dig. Och det vore ju - om inte katastrof så i varje fall inte bra om alla tror att det är så förskräckligt dåligt i vårt land. Det är faktiskt ganska bra, men det kan bli bättre.
För att inte förföljas, herr talman, av det där med två steg fram och ett tillbaka vill jag ytterligare en gång säga att det var bara mitt sätt att uttrycka att allting i livet och i politiken inte är så enkelt. Man ska brinna av övertygelse. Man ska ta kampen.
Men man ska också inse att man ibland, som jag lärde mig en gång när jag gjorde militärtjänst, får göra en omfattning - vänster för min del, höger, antar jag, för Mikael Odenberg - för att nå målet. Det kan symbolisera det där med ett steg tillbaka.
Arne Kjörnsberg (S):
Jag börjar bli lite nervös. Mikael Odenberg håller med mig på den ena punkten efter den andra. Då börjar jag fundera. Är jag fel ute på något sätt? Men jag ska tolka Mikael Odenberg på ett positivt sätt i stället. Vad gör vi? Vi ökar den inhemska efterfrågan.
När jag är ute hos småföretag i Sjuhäradsbygden säger de inte - "flaska", höll jag på att säga - ett ord om 3:12-regler. De säger: Vi vill sälja våra grejer, för det tjänar vi pengar på. Vi ökar den inhemska efterfrågan. Jag påminner om kompensationen för delar av egenavgifterna. Jag påminner om det höjda grundavdraget.
De tre vise männen, som de brukar kallas, kommer med sitt förslag vad gäller 3:12-reglerna i slutet av den här månaden, tror jag. De har blivit lite försenade. Det är ganska komplicerad materia, som naturligtvis Mikael Odenberg känner till. Vi har avsatt pengar för det. Arvs- och gåvoskatten slopas.
Det enskilt viktigaste skälet för detta, sade jag i mitt huvudanförande, är att underlätta generationsskiften i små företag. Vi satsar på utbildning och forskning. Vi satsar på att göra Sverige öppet för nya influenser. Vi tycker att det är viktigt. Jag försökte lite skissartat, jag erkänner det, tala om detta med jämställdhet.
Där har vi alla ett ansvar, och där ska fler få bidrag. Eftersom detta är min sista replik i denna debatt vill jag säga en sak som jag hoppas att någon vill bära med sig. En budget är siffror och statistik. Det är stapeldiagram och cirkeldiagram, och det är procent hit och procent dit.
Men om man tränger in i dessa siffror, trycker sig in mellan stapeldiagrammen, är det människor av kött och blod. Det är det som denna debatt egentligen handlar om, och det är det som vi, i varje fall jag och mina kolleger, kommer att bära med oss.
Arne Kjörnsberg (S):
Det var inte med Föreningssparbanken finansministern skulle utbyta tankar. Det var med människor av kött och blod. Det var med Föreningssparbankens kunder i Hyssna och Borås han skulle göra det. Mikael Odenberg framställer det som att jag försöker att svänga mig med vackra ord, men jag tycker om uttrycket "Trygga människor vågar pröva sina vingar".
Det är politik, mina värderade kolleger. Man vet att om man blir arbetslös klarar man att köpa bröd, smör och mjölk och kläder till barnen. Då är det lättare att ta ett nytt jobb.
Om man blir sjuk och vet att man inte behöver gå ifrån hus och hem, eftersom vi har en allmän generell sjukförsäkring som är inkomstbaserad, blir man tryggare. Då går det lättare, och det går inte nedåt. Det var bara det jag försökte att säga på mitt, jag erkänner det, lite annorlunda sätt.
Jag gjorde det i stället för att hemfalla till det som Mikael Odenberg i sitt huvudanförande lite föraktfullt kallar för sifferexercis. Sedan hade han sifferexercis jag vet inte hur länge. Det var bara det som det handlade om.
Arne Kjörnsberg (S):
I två och ett halvt år har de som vet allt bäst, ekonomerna, talat om: Nu går den ekonomiska konjunkturen upp, nästnästa kvartal kommer jobben. Vi gick på det för länge. Vi trodde på ekonomerna. Vi trodde på experterna. Men sedan ett år tillbaka tror vi inte på dem längre. Det har hänt någonting. Jag menar inte att det är argan list.
Troligen kan de som kan ekonomisk historia inte tala om för oss vad det var som hände förrän om tio år. Det kanske är ett paradigmskifte. Det är därför vi med början i budgetpropositionen förra hösten satte in dessa mycket skarpa medel. Jag förstår att Mikael Odenberg försöker att få bort detta med systemskiftet.
Det är inte högsta sanning längre. Jag kan tala om var systemskiftet har dolt sig. Det har försvunnit men är återfunnet, för att möjligen travestera Lukasevangeliet.
Systemskiftet finns i detta betänkande från finansutskottet med början på s. 92 under rubriken Reservationer. Där finns systemskiftet.
Om man tjänar 200 000 kr och är pensionär och är 66 år ska man få 10 400 kr mer i skatt än om man är 64 år och tjänar lika mycket. Där har ni systemskiftet, på tal om att hålla ihop generationerna.
När det gäller sjukersättningen, förtidspension, förtiger ni hela tiden att förtidspensionerna ska omprövas vart tredje år för att människor ska kunna få hjälp. Jag erkänner att vi inte är världsbäst på det. Vi måste bli bättre för att människor ska kunna komma tillbaka. Jag har ett lika öppet sinne som Hans Hoff hade i går. Det var det ena.
Det andra är att förtidspensionärerna dessutom får bostadsbidrag om de har låg förtidspension.
Arne Kjörnsberg (S):
Mats Odell tycker tydligen att det är helt okej att debattera med mig i motsats till vissa andra debattörer här vars ära det går förnär att göra det. Men tack så mycket för de vänliga orden. Jag har funderat mycket på detta med ohälsan. Jag undrar om inte vår kollega här i riksdagen, Kaj Nordquist, har en poäng.
Han brukar säga så här: Vi fokuserar alldeles för mycket på det som man inte kan göra och för lite på det som man kan göra. Sedan delar han upp en arbetsuppgift i tio delar. Då kanske man av något skäl, till exempel att man är blind, inte kan göra fyra av dessa tio saker. Men man kan göra sex av dessa saker jättebra. Varför koncentrerar vi oss då inte på de sex sakerna?
Jag tror att Kaj Nordquist har en stor poäng i detta. Nu var jag tvungen att karikera lite grann. Men jag undrar om det inte är där som vi ska söka lösningarna. Låt oss främst inrikta oss på vad människor kan göra och inte på det som de inte kan göra. Och så stöttar vi dem gemensamt genom generella system. En för alla, alla för en, höll jag på att säga. Men det var kanske inte så bra.
Jag har en fråga när det gäller karensdagar. Menar Mats Odell att vi ska ha två karensdagar till? När det gäller kollektivavtal kan vår utgångspunkt formuleras utomordentligt enkelt: I Sverige gäller svenska lagar och svenska kollektivavtal. Jag förutsätter att EG-domstolen kommer att klara ut rättsläget.
Det tar tid, men det kommer man säkert att göra. Men ska vi i avvaktan på det gå förbi domstolen? Ärendet är ju där nu.
Arne Kjörnsberg (S):
Jo, det kan vi enas om. Men det måste vara ett tillägg. Vi måste ställa krav på de arbetsgivare, offentliga och privata, som dessa människor ska tillbaka till. Jag kan inte leda detta i bevis, men har det inte hänt någonting också på svenska arbetsplatser eftersom sjuktalen faktiskt har blivit så mycket större? Har det inte hänt någonting?
Jo, man har slimmat organisationerna allt hårdare. Det gäller också offentlig sektor, särskilt efter det saneringsarbete som vi var tvingade att göra efter valet. Det vet Mats Odell, och jag ska inte säga mer om det. Det behövs alltså både-och, inte antingen-eller.
Men då måste man ha ett öppet sinne och inte bara försöka genomföra ett systemskifte. Det är det som ni är på väg att göra. Ni vill genomföra ett systemskifte. Jag läser i er reservation att ni till och med vill ifrågasätta avtal. Jag kan tala om vilken sida som det står på, om Mats Odell vill ha reda på det.
Till sist: I den debatt som vi hade i går, då vi företräddes av Hans Hoff, bidrog ni på något sätt till att devalvera arbetslöshetsproblemen genom att ni räknade in allt som rör sig. Det gör ni i dag också. Jag har på nytt hört siffran en och en halv miljon.
Då blir det mycket värre för oss alla som ska försöka ordna detta. Sansa er, och glöm systemskiftet, för det är kört!
Arne Kjörnsberg (S):
Jag tar åt mig när någon politisk kollega och motståndare, men även meningsfrände, uttalar sig, som jag tycker, nedsättande om någon som jag har stor respekt för. Jag tycker inte att Karin Pilsäter ska tala om förre finansministerns mentala frånvaro. Jag gör det med en viss skärpa i rösten. Jag tillåter mig faktiskt det.
Karin Pilsäter vet naturligtvis att vi förbereder en parlamentarisk utredning om försäkringssystemen. Förra chefen för Riksförsäkringsverket Anna Hedborg arbetar med frågan. Hon kartlägger, funderar, prövar, undersöker och lägger ut forskningsuppdrag. Syftet är att det ska ända i en parlamentarisk utredning.
Jag skulle uppskatta om vi kunde få en bred parlamentarisk enighet både om att tillsätta en sådan utredning och - något som är ännu viktigare - om resultatet av en sådan utredning. Men av naturliga skäl kommer det att ta viss tid.
För Karin Pilsäter kan jag tala om att riksdagen år 1951 fattade beslut om en allmän sjukförsäkring. Av ekonomiska skäl - Korea, inflation och sådant - fick den dåvarande socialdemokratiska regeringen med statsminister Tage Erlander skjuta upp det hela i fyra eller om det kanske till och med var fem år. Vi hoppas att det inte blir likadant igen. Men det finns goda skäl för att göra en översyn. Där är vi helt överens.
Sedan säger Karin Pilsäter att på grund av bristande försäkringsmässighet kallar folk ersättningarna för bidrag. Men, Karin Pilsäter, folk kallar dem inte för bidrag, utan folk kallar dem för sjukkassa eller a-kassa. Det är ni som kallar dem för bidrag. Det är det som är problemet. Det är ni som mal och mal om detta.
Arne Kjörnsberg (S):
Om det är så att någon hemma på Karin Pilsäters gata har förtidspension och ägnar sig åt andra verksamheter - alltså om det innebär att den här personen arbetar - är jag säker på att Karin Pilsäter vet vad hon ska göra, för det är fiffel och båg att göra så. Då ska man inte ha 65 %, utan då ska man ha 0 %.
Ordning och reda ska det vara! Om talmannen tillåter skulle jag vilja skämta till det lite grann här, för att nu anknyta till Karin Pilsäters huvudanförande. Jag tänkte att detta med Golfströmmen blir en jätteintressant diskussion - det där skulle ju ta 200 år.
En kollega skrev på ett papper som jag har här - jag ska inte säga om det var han eller hon. Han eller hon skriver i alla fall: Har maktpakten någon lösning på detta med den hotande packisen, och är det i så fall sänkta ersättningsnivåer till arbetslösa och sjukskrivna?
Jag gör så här för att få en övergång till en mycket allvarlig fråga. Det gäller byggnadsarbetaren, muraren, som är 58 år och som har slitit hårt, haft hårt fysiskt arbete. Det har varit kallt. Han har åkt hit och dit, fram och tillbaka. Blir han friskare för att han får 65 % ersättning när axlarna inte längre orkar med?
Tror ni verkligen på detta, eller är ni så råbarkade? Jag tittar Mats Odell rakt in i ögonen. Jag tror inte att han är det och inte heller Karin Pilsäter - inte någon av er är det. Så råbarkade är vi inte. Men jag måste ändå fråga: Är ni så råbarkade att ni tror att axlarna på muraren, 58 år, blir bättre därför att han får 65 % ersättning?
Arne Kjörnsberg (S):
För ett par veckor sedan deltog Mikael Odenberg, riksbankschefen, KI-chefen, två professorer och jag själv på ett seminarium som Landsorganisationen hade. Jag frågade just: Vad är det som har hänt? Varför blir det inte som ekonomerna sagt? Hur har mönstret brutits och varför? Har det skett ett paradigmskifte?
Riksbankschefen, KI-chefen, Mikael Odenberg och de två professorerna blev mig svaret skyldiga - av naturliga skäl, för jag hade själv svaret: Vi kan inte se det nu. Men ekonomihistorikerna kommer troligen om tio år att kunna se om det var någonting särskilt som hände. KI-chefen ringde senare upp mig och hade funderingar. Han påstod inte alls att jag hade rätt. Men vi hade ett tankeutbyte - som vi brukar säga.
Det är alltså inte så väldigt enkelt, Roger Tiefensee. Jag måste passa på att ställa en fråga.
På s. 103 i betänkandet säger ni i er fyrpartireservation, reservation 1: "En utgångspunkt är vidare att dagens skatteskala ska gälla för inkomster från olika socialförsäkringar, arbetslöshetsförsäkringen och pensioner."
Ja, pensioner har jag tidigare talat om - vad det är för rimligt i att den som är 66 år ska ha 10 400 kr mer i skatt än den som är 64 år om den som är 64 år yrkesarbetar. I natt läste jag er reservation för, tror jag, sjunde gången. Jag kan inte fatta att jag har varit så blind. Gäller det som sägs också om man får 65 % i sjukförsäkringen?
Skiljer ni mellan dem som yrkesarbetar och dem som är sjuka och har sjukförsäkring? Lägg märke till att jag säger sjukförsäkring , inte bidrag! Har ni tänkt så?
Arne Kjörnsberg (S):
Jag tycker om Roger Tiefensees öppna sinne och sätt att resonera: å ena sidan och å andra sidan. Men det blir mycket "å andra sidan". Precis som Borås kommun, Roger Tiefensee, fick 40 miljoner mer i år jämfört med 2004 har landstingen fått det. Pengarna har inte kommit från himlen.
Därifrån kommer det regn, ibland i varje fall, men sällan i Borås. Pengarna kommer från arbete, och det därför att skatteintäkterna har ökat. Det var därför vi kunde göra dessa satsningar på Roger Tiefensees hemlandsting och på Västra Götalandsregionen där jag råkar bo. De kommer från arbete.
Sedan har jag en fundering - det är ingen anmärkning. Jag tror inte att det är så klokt att tala om mer arbetade timmar. Jag försöker alltid låta bli att tala om att vi måste öka antalet arbetade timmar. Människor tror då att de i stället för att jobba 40 timmar ska jobba 45 timmar i veckan.
I varje fall kommer jag att fortsätta att säga: Fler människor måste få göra det de helst av allt vill: arbeta för att ha försörjning för sig själv och sina närmaste, bidra till det gemensamma bästa, ha jobbarkompisar och ingå i ett socialt sammanhang. Det vill nästan alla människor i Sverige. Så tillägger jag: I alla grupper finns det sådana som sysslar med fiffel och båg, och de ska bekämpas.
Om man gör det ska man inte ha 65 %, man ska ha 0 i ersättning. Det är gammal, god, hederlig arbetarmoral.
Arne Kjörnsberg (S):
I den fortsatta budgetbehandlingen ska vi nu, som talmannen sade, hantera frågorna på utgiftsområde 2. Det handlar, som också talmannen sade, om samhällsekonomi och finansförvaltning. Utgifterna på detta utgiftsområde är knappt 12 miljarder kronor. Det är ungefär hälften av vad barnbidragen till landets alla barn kostar på ett år, för att vi ska få en uppfattning om storleken på det.
Det handlar, för att nämna några exempel, om anslag till Konjunkturinstitutet, som ska hjälpa regering och riksdag att förutse vad som händer i ekonomin i Sverige och i världen. Det är Ekonomistyrningsverket, som också hjälper regering och riksdag och ett antal finansiella aktörer med prognoser: Hur går det med de beslut som riksdagen har fattat? Går det ihop?
Får vi in mer inkomster? Stiger utgifterna? Det är sådant som Ekonomistyrningsverket sysslar med. Ett tredje exempel är Finansinspektionen. Den myndigheten har att övervaka att aktörer på det finansiella området, banker och motsvarande, följer regelverk och hanterar sina kunder korrekt och sådana frågor. Mitt sista exempel, det finns många fler, är Riksgäldskontoret.
Det är de som har att förvalta den statsskuld som vi har, vilket de, såvitt jag förstår, gör på ett utomordentligt bra sätt. I detta betänkande tillstyrker finansutskottet regeringens förslag. Vi behandlar också ett antal motioner, och samtliga avstyrks.
Detta gör de, för att ta några exempel, med hänvisning till att åtgärder redan är vidtagna, att arbete är påbörjat, att arbete pågår och den typen av argument. Enligt min mening är detta välgrundat, men det är upp till riksdagen att bedöma om det är på det sättet.
Till detta betänkande finns nämligen fogat sex reservationer och fem särskilda yttranden, som riksdagen om några timmar ska ta ställning till. Med detta, fru talman, vill jag överlämna ärendet till riksdagens behandling.
Lars Bäckström (V):
Frågan var ju om jag kan ställa mig bakom skrivningen. Svaret på den frågan är ja. Det är ett bra, rejält, tydligt och enkelt besked. Naturligtvis skulle vi önska att vi hade starkare statsfinanser. Om vi sänker skatten är jag säker på att vi inte får starkare statsfinanser. En av åtgärderna som Folkpartiet föreslår är sänkt skatt.
Sedan får man förklara för alla och envar i valrörelsen hur sänkt skatt bidrar till starkare offentliga finanser. Det är en svår uppgift, kanske inte en omöjlig, men man kommer nog att övertyga några om det, det är jag alldeles säker på. Men jag tror inte att huvuddelen av svenska folket kommer att tro på det. Sedan finns det en annan metod för att få bättre offentliga finanser, och det är att få fler i arbete. Det är en väldigt bra metod som vi gemensamt hävdar att vi har en politik för.
Jag tror att vi har en bättre politik eftersom vi inte skapar denna otrygghetschock. Vår politik leder till en ökad effektiv efterfrågan. Sedan kommer vi att sänka en del skatter som gynnar tillväxt. Vi har till exempel slopat arvs- och gåvoskatten. Det har vi gjort för företagens skull.
Vi vill ha avdrag mot skatten i företag för forskningsinsatser, stärka riskkapital och kompensera med motsvarande inkomstförstärkningar - detta för att hålla kontroll på statsfinanserna. När det gäller Eurostat är vi ett av de få länder i Europa som skulle kunna klara av att vara med i EMU, om vi var så dumma och okloka att vi valde att vara det. De andra som var så okloka att de gick med klarar inte av att vara med i klubben.
Det visar styrkan i våra offentliga finanser.
Lars Bäckström (V):
Jag utgår från det Karin Pilsäter talade om. Globaliseringens utmaningar ställer hela Europa inför problem. Det drabbar även Sverige. Det är inte regeringen eller på sin tid Carl Bildt som har skapat ekonomiska problem i Sverige, det är marknadsekonomin som ibland skapar problem och ibland ger möjligheter. Vi har hittills klarat denna utmaning bäst i Europa. Karin Pilsäter har fel.
Man kan inte till någon del finansiera sjuksköterskors anställningar med fler sjuksköterskor. Det är helt omöjligt. Man kan inte lyfta sig i håret. Offentligt anställda kan långsiktigt bara finansieras med fler arbetade timmar i icke skattefinansierad verksamhet. Det är ju elementa! Debattera inte med motståndare som inte finns!
Vi behöver kunskap om detta på högskolorna, och vi vill ha mer forskning för pengarna. Det är vi överens om. Här har vi ett konkret förslag från Vänsterpartiets sida. Industriforskningsinstitutet ska stärkas. Vi behöver industriella utvecklingscentrum även på tjänstesidan. Det finns ett sådant för musik i Hultsfred, för att prata dagsaktuella saker. Man kan göra sådana satsningar även på tjänstesidan. Vi behöver ett bättre samarbete mellan statliga företag och privatindustrin.
Det var det som en gång drev fram att vi fick LM Ericsson, och tillsammans med Televerket utvecklades globalföretaget Ericsson. Det var en unik svensk satsning. Sådan samverkan måste vi få tillbaka för att stärka svensk industri. Det är absolut sant. Jag är överens om detta med fackförbunden - LO, TCO, Saco - och med progressiva delar av svenskt näringsliv, som Bennet och andra. Jag tror till och med att Urban Bäckström kan ansluta sig till detta. Lösningen är inte sänkta skatter för tillväxten.
Ni sänker skatteintäkterna med 37 miljarder 2006 och 42 miljarder 2007. Det gräver hål i en redan ansträngd ekonomi. Om ni lyckas finansiera det skapar ni en otrygghetschock hos hushållen, som gör att vi får en sämre efterfrågan på arbetskraft. Ni har ingen bra politik, och ni är inte ens överens om hur ni ska göra med sjukförsäkringen. Moderaterna finansierar i alla fall på 65-procentsnivå, men ni låtsats som om ni inte behöver finansiera.
Ni ska inte lära oss!