Helén Pettersson (S):
I dag ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 11 om jakt och viltvård. Många av de motioner som har väckts i år har redan behandlats med hjälp av förenklad beredning, men det är några motioner som antingen är nya eller av någon anledning har lyfts fram i debatten igen. Jaktfrågorna är viktiga för Socialdemokraterna. Jakt och viltvård är en viktig del av många människors vardag.
Det finns ungefär 300 000 personer i Sverige som löser jaktkort varje år. 13 procent av den svenska befolkningen lever i hushåll där någon jagar. Jakt och viltvård är en tradition att bevara. Samtidigt finns det en tydlig koppling till fritids- och turistnäring som erbjuder stora utvecklingsmöjligheter. På det sättet har jakt och viltvård också en stor betydelse för sysselsättningen på landsbygden. Herr talman!
Inom politikområdet jakt är det dock inte bara den traditionella jakten som behandlas. En av de frågor som behandlas i det här betänkandet är eftersök av trafikskadat vilt. Vilt i trafiken är ett stort och ökande problem. Vi ser nu att det är en markant ökning av viltolyckor med till exempel vildsvin, i takt med att den stammen ökar, utöver de problem som vi redan tidigare har haft med viltolyckor.
Varje år inträffar ungefär 40 000 viltolyckor som registreras av polisen. Det är mycket mer än vad folk i allmänhet tror. Oftast skadas djuret illa utan att det dör. Då måste man anordna ett eftersök. Eftersöken utförs nästan uteslutande av jägare, och det sker helt på ideell basis. Många viltolyckor sker på nätterna.
Jägare med egna tränade hundar - tränade på deras egen bekostnad - kan få gå på eftersök hela nätterna utan att få en krona i ersättning, för att sedan åka direkt till jobbet på morgonen. Vi ska vara glada att vi har folk som ställer upp och spårar lidande djur under de förutsättningar vi erbjuder.
En proposition från regeringen om hur man närmare skulle reglera frågorna om eftersök och de ekonomiska ersättningarna var utlovad till den 20 januari i år. Någonstans har regeringen gått bet, för det finns fortfarande ingen proposition i sikte. I betänkandet skrivs det att ersättningen till jägarna ska tas från Viltvårdsfonden. Jag ser det som ett olyckligt förslag.
Viltvårdsfonden finansieras av jägarna själva - det är deras avgifter till jaktkorten som går in i Viltvårdsfonden. Regeringen tycker alltså att jägarna själva ska betala för de eftersök som de på sin fritid utför under Rikspolisstyrelsens ansvar. Jag vill gärna höra en logisk förklaring från de borgerliga ledamöterna i utskottet om hur de har tänkt.
Herr talman! Så till frågan om fjälljakten. Det är en fråga som har engagerat mig och många jägare under den här mandatperioden och som har föranlett ett antal debatter även i denna kammare. Sedan frågan var uppe till diskussion och beslut senast har det framkommit en del nya uppgifter, vilket har föranlett mig att väcka frågan på nytt.
För att göra en väldigt lång historia kort ligger bakgrunden till problematiken i ett beslut som regeringen fattade våren 2007 om att ändra i rennäringsförordningens 3 §. Med anledning av att det totala jakttrycket var extremt högt i den svenska fjällvärlden fanns ett behov av att införa regleringar av den.
I enlighet med praxis i andra EU-länder samt rennäringsförordningens dåvarande skrivning gavs svenska jägare förtur till jakten men detta utan att för den skull neka jägare boende i andra länder att jaga här. Däremot fanns det krav på medföljande jaktguide. Dessa regler gjorde att jakten blev mer kontrollerad och gav ett mindre tryck på vilt och fauna i fjällen. Det var regler som jägare och boende i fjällmiljöerna var mycket nöjda med.
Dessa regler föranledde EU-kommissionen att göra en mycket försiktig förfrågan till den svenska regeringen om man möjligen stred mot bestämmelserna i tjänstedirektivet. Regeringen reagerade med att mycket snabbt ändra i rennäringsförordningen så att alla jägare inom EU fick jaga i de svenska fjällen, utan guide om man så ville, och på samma förutsättningar som jägare boende i Sverige.
Reaktionerna på det beslutet blev många och starka både från jägare och från rennäringens företrädare. Vi visste ju hur det hade sett ut innan reglerna infördes.
I det här betänkandet kan man läsa: "Ändringen i 3 § rennäringsförordningen skedde efter en grundlig analys som utfördes av såväl Kommerskollegium som Regeringskansliet .." Denna så kallade grundliga analys från Regeringskansliet har dock inte funnits att tillgå för dem som har efterfrågat den. De har fått svaret att den inte finns. Det är intressant, tycker jag. Trots påtryckningar från alla håll vill regeringen inte ändra på beslutet från 2007.
Anledningen sägs vara att man är rädd för en anmälan till EG-domstolen. Men sedan det här beslutet fattades har Finland anmälts till kommissionen för att de har särregler som gynnar de i Finland boende medborgarna gentemot andra medborgare när det gäller den finska jakten. Finland argumenterade för sina regler i ett svar till kommissionen och fick rätt.
Det besked Finland har fått är att det är okej att ha särregler för jakt som gynnar de boende i Finland. Inte heller detta föranledde vår borgerliga regering att riva upp sitt beslut. Man ville inte göra det med enbart det finska fallet som stöd, säger man. Efter Finland har det inkommit en klagan på Norge för att de har särregler för boende i Norge.
På den norska statsallmänningen får den som har bott i Norge i ett år lösa jakt- och fiskekort. Den som är norsk medborgare och bor i ett annat land har däremot inte rätt att göra det. Norge gjorde som Finland: Man svarade kommissionen och argumenterade för de särregler man hade för de boende i Norge. Även Norge fick rätt i sin sak.
I en skrivelse från Efta som har kommit till Norge i januari i år fastslås att EU får ha särregler för dem som bor i landet och att det inte på något sätt strider mot EU:s definition av frihet för tjänster. EU har alltså återigen fastslagit att statens försäljning av jaktkort inte ligger inom fördraget. Både Norge och Finland argumenterade för sin sak, och de har fått rätt.
Sverige försökte inte ens argumentera - man lade sig platt, till synes helt utan anledning.
Det står även tydligt skrivet att jaktarrangörer kan få acceptera begränsningar i tillgång till jakt och att de kan få acceptera att deras avgifter är högre än andras. Dessa rekommendationer i sig slår hål på alla regeringens argument i den här frågan. Konsekvenserna av de ändrade reglerna har inte heller låtit vänta på sig.
Andelen jägare som inte bor i Sverige och som jagar i svenska fjällen ökar, och när det inte längre finns regler för medföljande guider blir det konsekvenser även av det. Många vittnesmål finns om hur det ibland blir ett enormt jakttryck på små områden. 40-50 jägare kan ibland befinna sig på ytor där det vore mer rimligt med en handfull jägare.
I Jämtland fanns det under förra säsongen jaktområden som fick avlysas efter en veckas jakt därför att trycket hade varit för hårt på marken. Statistik visar att en svensk jägare i snitt fäller en ripa per dag när man är ute och jagar, och en utomnordisk jägare tar i snitt fyra. Statistiken visar också att återrapporteringen av jakten är väldigt bristfällig.
Närmare 50 procent av de jägare som inte bor i Sverige rapporterar inte in sin jakt. I Västerbottens län var det under förra jaktsäsongen över 50 procent av de jägare som löste jaktkort som kom från andra länder. Trycket på fjällvärlden och riporna är stort. Under nästa säsong har Norge infört restriktioner på grund av en allt svagare ripstam. I Norge finns 100 000 ripjägare.
I Finland införs ännu striktare restriktioner under nästa säsong. Men till Sverige är alla välkomna. Tror regeringen att de svenska fjällen tål hur stort tryck som helst? I Sverige har vi en god etisk jaktkultur och en mycket gedigen jägarexamen. De vittnesmål som kommer från fjällvärlden nu visar något helt annat än vad vi är vana vid. Det är trångt på fjället.
Det är jakthundar som drivs till utmattning och i vissa fall till och med lämnas kvar på fjället när husse åker hem. Det är olaga jakt på fridlysta fåglar. Man lämnar sopberg efter sig. Man har ett omotiverat högt jaktuttag. Allt detta visar på ett starkt behov av medföljande jaktguider. Herr talman! Argumenten för ett återinförande av de regler som gällde före 2007 är många.
Nu är det upp till bevis. Jag vet att det finns flera borgerliga ledamöter som också vill se ordning och reda i fjälljaktsfrågan. Det har uttryckts ett antal gånger. I dagens votering är det bara att välja knapp, så kan problemen rättas till. I oppositionen är vi eniga. Jägarorganisationerna håller med. Samernas riksförbund håller med. Regeringen står ensam, och står envist fast vid ett felaktigt beslut.
Bevisen som nu finns för att Sverige inte bröt mot några som helst EU-regler före 2007 är tydliga, och de ligger på bordet. I dag har vi möjlighet att sätta stopp och punkt för den här debatten en gång för alla. Herr talman! Den sista punkten jag vill nämna är också kopplad till EU, och det gäller jaktfrågornas roll inom EU i stort.
EU-ländernas geografiska förutsättningar är enormt olika, likaså tillgången på vilt, jakttraditioner och jaktetik. Alltmer hör vi dock hur man diskuterar vilt- och jaktfrågor i EU-sammanhang, och diskussioner förs om gemensamma krav och villkor i olika jaktrelaterade frågor. Det är inte rimligt med de extremt olika förhållanden och förhållningssätt som ryms inom EU.
Vi anser att regeringen vid ministermöten och i sina kontakter med EU-kommissionen ska hävda bestämt att dessa frågor är nationella och ska lämnas utanför den gemensamma lagstiftningen. Jag yrkar härmed bifall till reservationerna nr 1 och 2, även om jag självklart står bakom samtliga socialdemokratiska reservationer. I anförandet instämde Anders Ygeman och Jan-Olof Larsson .