KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Jag noterade i början av Niklas Wykmans inlägg att han gjorde precis det som jag sa: Han talade inte alls om vare sig sin interpellation eller hälso- och sjukvård. Jag antar att du tyckte att det var skönt att slippa. Jag svarade i mitt förra interpellationssvar precis på varför köerna ökade i den svenska hälso- och sjukvården, Niklas Wykman. Återigen gör du denna debatt till något som är på helt fel nivå.
Du mäter olika landsting mot varandra. Vad ska vi säga om Jämtland Härjedalen, där socialdemokrater och moderater styr tillsammans? I fyra landsting styr vi faktiskt blocköverskridande. Detta blir en jättemärklig debatt.
Det är klart att de ansvariga hälso och sjukvårdspolitikerna i respektive landsting har ansvar för de skattemedel man tar in och för att bedriva operativ hälso- och sjukvårdsverksamhet. Sedan har jag ett ansvar för att se till att det utbildas tillräckligt många och att landstingen har sjysta förutsättningar att klara sitt uppdrag.
Därför har regeringen också tillfört betydande medel till landstingen under denna mandatperiod. Jag går inte in och detaljstyr i Landstingssverige. Det hoppas jag att Niklas Wykman vet. Detta är också, tycker jag, oerhört kränkande mot den hälso- och sjukvårdspersonal som varje dag gör ett otroligt bra jobb.
Låt mig ta ett exempel från Västra Götalandsregionen, som styrs av Alliansen tillsammans med Miljöpartiet. Där har man en situation där behoven i akutsjukvården har ökat exponentiellt. Jag träffade för två veckor sedan personalen på akuten på Sahlgrenska och satt och pratade med dem.
Jag träffade bland annat deras chef, som tidigare varit chef för akuten på Östra sjukhuset i fyra år. Han beskrev att antalet besök på akuten under hans tid som chef där ökade med 42 procent. Jag tror att vi alla förstår att vi inte kan lösa de bekymmer vi har i hälso och sjukvården med miljarder med fräcka namn.
Bilden är komplex, och det handlar om att vi är en snabbt åldrande befolkning i Sverige. Människor lever allt längre. Man är multisjuk, och vi har extremt många kroniker. I dag går 80-85 procent av vårdens resurser till patienter med minst en kronisk sjukdom. Detta gör att vi kommer att behöva lägga om den svenska hälso- och sjukvården, något som påbörjades under min företrädare Göran Hägglunds tid.
Han var ändå kristdemokratisk partiledare och tog sig faktiskt väldigt seriöst an frågan. Han tillsatte Göran Stiernstedt, som utredde vården. Detta har vi tagit vidare under denna mandatperiod, just i syfte att se till att vi långsiktigt får en hälso- och sjukvård som är både modern och nära medborgarna och som svarar upp mot de ökade behoven. Parallellt med detta utbildar vi fler och skjuter till resurser för att möta de ökade behoven.
Men jag tror att du också vet att staten står för en bråkdel av resurserna inom hälso- och sjukvården. Den kömiljard som Niklas Wykman talar om hade vilket landsting som helst kunnat införa när som helst. Men den var utdömd av professionen, SKL och många andra företrädare och myndigheter för att den ledde till undanträngningseffekter och inte var effektiv.
Köerna började öka redan tidigt 2013.
Annika Strandhäll (S):
Jag har svarat på Niklas Wykmans frågor, och ärligt talat tänker jag inte bidra till att sänka debatten till den nivå som Niklas Wykman önskar. För att lösa hälso- och sjukvårdens utmaningar, något som är viktigt för varenda svensk, krävs seriösa förslag och en seriös debatt och, för att citera Niklas Wykmans partiledare, vuxna i rummet.
Vi kan konstatera att det finns bekymmer i flera landsting. Västra Götalandsregionen står som sagt för den största ökningen av köerna under den här mandatperioden. Det beror på precis de saker som jag har lyft fram i den här debatten. När det gäller Nya Karolinska Solna är jag inte ensam om att vara upprörd över det faktum att man där har satt sprätt på ungefär 60 miljarder av skattebetalarnas medel.
Nya Karolinska Solna är dessutom inte bara en Stockholmsfråga, utan det är ett av de sjukhus i Sverige som har ett rikssjukvårdsuppdrag och ska serva hela landet. Därför är det väsentligt att Nya Karolinska Solna fungerar. Framför allt är det mitt ansvar som minister och regeringens ansvar att se till att det haveri vi har sett där inte uppstår igen. Därför behöver vi lära oss mer om vad det är som har gått fel på vägen. Det står jag för.
Regeringen har under den här mandatperioden gjort stora satsningar på att stötta landstingen när det gäller att öka och förbättra tillgängligheten. Vi har utbildat tusentals nya medarbetare som kommer att förstärka hälso och sjukvården. Vi har också gett ett tydligt vallöfte om ytterligare 14 000 fler anställda i hälso- och sjukvården fram till 2022. Vi sätter också resurser bakom våra löften och har sagt att vi vill tillföra minst 20 miljarder till välfärden under nästa mandatperiod för att möta de utmaningar som vi ser.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jesper Skalberg Karlsson, för en jätteviktig interpellation! Den är viktig utifrån barns och ungas psykiska ohälsa, som mer än fördubblats de senaste tio åren, och vi ser att ökningen fortsätter. Men det handlar inte bara om barn och unga. Vi ser att den psykiska ohälsan ökar, ganska markant, i alla åldersgrupper och att det i dag är ett stort samhällsproblem i Sverige.
Det kräver att vi ställer om både delar av hälso- och sjukvården och vårt sätt att arbeta för att möta dessa barn och unga mycket tidigare än i dag. När det gäller att konkret svara på huruvida regeringens satsningar har åstadkommit det de var avsedda för kan man väl konstatera att vi under mandatperioden har mer än fördubblat anslaget till psykiatrin.
Vi har gjort särskilda satsningar på just ungdomsmottagningar och på att bygga ut första linjens psykiatri. Mitt svar är väl att jag tror, långsiktigt, att det är helt rätt att göra det, och jag tror att det kommer att vara en väldigt viktig del av den fortsatta utvecklingen av politiken inom detta område.
Det som jag inte, tror jag, nämnde i mitt svar är den satsning som regeringen har gjort under mandatperioden på elevhälsan, som är otroligt viktig. Där har vi tillfört ungefär 200 miljoner mer per år. Och nu, i slutet av mandatperioden, kan vi se att ytterligare 700 personer är anställda i elevhälsan.
Ett av de grundläggande problemen i dag - och då pratar vi egentligen inte så mycket om förebyggande som om hur vi möter dem som faktiskt drabbas av psykisk ohälsa - är ju att den första linjens psykiatri och de som ska fånga upp dessa barn och unga tidigt inte har varit tillräckligt rustade. Där har vi elevhälsan, som ser barnen på ett helt annat sätt än andra delar av hälso- och sjukvården.
Jag tror att vi behöver komma tillbaka med ännu mer och bättre politik för att rusta elevhälsan för att möta barn och unga som i så mycket högre utsträckning har psykisk ohälsa. Detta har man nämligen inte varit rustad för. Det handlar också om att med denna väldigt snabba ökning blir belastningen på den specialiserade barn- och ungdomspsykiatrin väldigt stor.
Barn- och ungdomspsykiatrin besöks också av barn och unga som kanske inte alls borde vara där, eftersom det egentligen inte är rätt vårdnivå för dem. När jag träffar landstingen och företrädare som arbetar inom barn- och ungdomspsykiatrin beskriver de också att de är väldigt belastade av utredningar avseende att sätta diagnoser på barn, till exempel adhd.
Vi har nämligen väldigt många skolor i Sverige som, trots att lagen inte medger det, ställer krav på att man ska ha en diagnos för att det ska sättas in extra stöd. Det är någonting jag vill sätta ljuset på och som jag passar på att lyfta i alla upptänkliga sammanhang. Jag tycker att regeringen har kommit en bit på vägen under denna mandatperiod. Jag är absolut inte nöjd. Mer behöver göras.
Men det som är rätt i inriktningen i vår politik är just att man ska rusta de andra delarna av vården och elevhälsan, som kan möta dessa barn och unga tidigt, innan det har gått för långt, för att förebygga att det blir värre. Jag tror att jag stannar där så länge.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jesper, för ditt engagemang i denna fråga och för att du bidrar till att presentera konkreta förslag på vad ni skulle vilja se mer av!
Jag tror ändå att man måste vara väldigt noggrann med att säga att det i någon mån dessvärre är en övertro att tro på ekonomiska incitament för att korta väntetiderna, det vill säga att den befintliga personalen ska träffa ännu fler.
Framför allt har vi alldeles för många som står i kö till barn- och ungdomspsykiatrin som egentligen inte ska stå i kö till barn- och ungdomspsykiatrin, utan de skulle ha fått hjälp betydligt tidigare. Det är helt enkelt fel vårdnivå.
Det är därför som regeringen, utöver satsningarna på att stärka ekonomin för psykiatrin för att man ska ha möjlighet att anställa fler, faktiskt har valt att satsa specifikt på barns och ungas psykiska hälsa, bland annat genom att stärka ungdomsmottagningarnas arbete och öka tillgängligheten där samt genom att stärka elevhälsan.
Vi har i dag 700 fler som arbetar i elevhälsan, jämfört med när denna regering tillträdde. Vi har också skjutit till extra medel till första linjens psykiatri för barn och unga i primärvården.
Jag tror nämligen att det är otroligt viktigt att man kan bli mött på fler ställen utöver BUP, just för att de ska kunna fokusera på de fall som är absolut svårast. Det här är en av våra riktigt stora samhällsutmaningar.
Jag är även ansvarig för aktivitetsersättningen, eller förtidspensioneringen, för unga som man kan få mellan 19 och 29 år om man av olika skäl inte kan arbeta. När den reformen infördes 2003 beviljades åtta av tio aktivitetsersättning på grund av ett fysiskt funktionshinder.
I dag får åtta av tio det på grund av någon form av psykiatrisk diagnos som gör att man inte fullt ut kan delta på arbetsmarknaden. Ungefär 50 procent av dessa unga går sedan vidare till en ordinarie förtidspension. Det här är alltså ett på alla sätt enormt viktigt område att både lägga stora resurser på och hitta långsiktiga lösningar för.
Därför tycker jag att det är glädjande att interpellanten i det här fallet också understryker att det krävs en bred dialog över blockgränserna och långsiktiga överenskommelser för att få stabila spelregler för hur vi möter något som faktiskt är ett av Sveriges riktigt stora folkhälsoproblem i dag. Folkhälsan går ju i rätt riktning inom alla andra områden, förutom just när det gäller psykisk hälsa.
Annika Strandhäll (S):
Mycket har redan blivit sagt under den här debatten, och kärnfrågan är naturligtvis varför det ser ut så här. Där skiljer Sverige tillsammans med en del andra västländer starkt ut sig. Det är verkligen en fråga som vi har brottats med under senare år och som inte har ett utan många olika svar.
Frågan är framför allt hur vi möter upp de barn och unga som ropar på hjälp så tidigt som möjligt så att man inte ska behöva bli så sjuk, som vi i dag ser att många blir, så att man över huvud taget inte ens kommer ut på arbetsmarknaden. Vilken start på livet är det?
Jag kan avsluta med att säga att regeringen också i närtid kommer att komma tillbaka med fler insatser utifrån de erfarenheter som vi har dragit under den här mandatperioden och utifrån vad vi ser är viktigast att fokusera på för att möta problematiken långsiktigt. Jag tackar för en bra och mycket viktig debatt!
Annika Strandhäll (S):
Margareta Larsson har frågat mig om det finns en politisk vilja att upprätta en rättssäker modell inom samhällsvården för att stärka kvaliteten på både kommunernas och landstingens ansvar. Kommuner och landsting har ansvar för att erbjuda en god vård och omsorg i enlighet med lagar och föreskrifter. I detta ingår att bedriva ett systematiskt kvalitetsarbete för att stärka kvaliteten i de tjänster som erbjuds.
Staten ansvarar för att utforma lagar och tillse att lagstiftningen följs. Inspektionen för vård och omsorg, IVO, har inrättats för att utöva tillsyn över hälso- och sjukvården och socialtjänsten. I enlighet med IVO:s instruktion ska tillsynen planeras och genomföras med utgångspunkt i egna riskanalyser om inte annat följer av lag, förordning eller särskilt beslut från regeringen.
Tillsynen ska även innefatta kontroll av hur verksamheterna inom vård och omsorg fullgör sin skyldighet att bedriva egenkontroll. Tillsynen ska genomsyras av ett patient- och brukarperspektiv och granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter.
Resultatet av tillsynen ska redovisas till de granskade verksamheterna och till det landsting eller den kommun som berörs och bidra till lärande och utveckling av verksamheterna. För att IVO ska kunna bedriva en effektiv tillsyn har regeringen förstärkt myndighetens förvaltningsanslag permanent med 70 miljoner kronor från och med 2017. Myndigheten har även fått tillfälliga medel för att effektivisera verksamheten.
Regeringen har dessutom stärkt kommuners och landstings möjligheter att erbjuda god och säker vård genom kraftigt ökade anslag under mandatperioden med såväl riktade som generella statsbidrag. Avslutningsvis bedömer jag att det därmed finns goda förutsättningar för att såväl förebygga som upptäcka missförhållanden inom vården och omsorgen.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Margareta Larsson för interpellationen.
Låt mig inledningsvis understryka att jag verkligen uppskattar Margareta Larssons engagemang i frågan om att inga fler barn som växer upp i Sverige någonsin ska behöva uppleva och genomgå samma sak som de barn som kommit att bli föremål för insatser från Ersättningsnämnden. Detta är naturligtvis oerhört viktigt.
Anledningen till att jag i interpellationssvaret inte har berört Ersättningsnämnden i någon utsträckning är att Ersättningsnämnden formellt sett inte finns med i frågeställningen. Interpellantens frågeställning handlar ju om en rättssäker modell inom samhällsvården för att stärka kvaliteten på kommunernas och landstingens verksamheter.
Det är också så att de frågor som rör Ersättningsnämnden och det område som Ersättningsnämnden arbetade inom ligger på min kollega Lena Hallengrens bord - tidigare Åsa Regnérs bord. Frågor som rör Ersättningsnämnden är Lena Hallengren absolut den som är bäst lämpad att svara på utifrån sitt ansvar.
Som Margareta Larsson nämner var bakgrunden till Ersättningsnämnden en bred politisk överenskommelse mellan många partier. Syftet var just att utge kompensation till dem som hade varit utsatta på ett eller annat sätt. Min bild är att det arbete som gjordes av Ersättningsnämnden var oerhört svårt.
Men som sagt skulle jag vilja be Margareta Larsson att ställa vidare frågor som specifikt rör Ersättningsnämnden till statsrådet Lena Hallengren. Däremot är jag naturligtvis som ansvarigt statsråd för hälso- och sjukvården oerhört engagerad i frågan om hur vi åstadkommer en säker vård och omsorg i Sverige.
Jag delar Margareta Larssons ingång även i den del som handlar om att det naturligtvis inte är så att pengar löser allting. Men samtidigt vet vi att de verksamheter som vi diskuterar här i dag behöver goda förutsättningar för att kunna bedriva sitt arbete på absolut bästa sätt och med hög kvalitet.
Det är också anledningen till att jag nämner att vi under mandatperioden har stärkt Inspektionen för vård och omsorgs möjligheter att bedriva en effektiv tillsyn av vårdens och omsorgens verksamheter.
Det är delvis utifrån att den permanent har fått ökade resurser på grund av att den har haft en väldigt stor arbetsbelastning men också med utgångspunkt i att den under perioden har fått tillfälliga medel specifikt för att bli mer effektiv i sin verksamhet.
Vi har också under mandatperioden gjort ett tillägg i instruktionen till IVO som innebär att tillsynen ska genomsyras av ett patient- och brukarperspektiv. Syftet med ändringen är att tydliggöra att tillsynen ytterst handlar om att se till att patienter och brukare får god och säker vård.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Margareta Larsson, för inlägget! Jag var i mitt förra inlägg inne på IVO:s uppdrag och det som ligger på mitt bord. Det gäller också Socialstyrelsens uppdrag. Den har tagit fram föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete och sådant.
Jag hör vad Margareta Larsson säger rörande sin oro när det gäller den sociala barn- och ungdomsvården och HVB-hemmen. Innan jag blev statsråd var jag förbundsordförande för fackförbundet Vision, som bland annat organiserar personal inom den sociala barn- och ungdomsvården och bland annat på HVB-hem. Jag vet ganska väl hur det ser ut.
Jag kan också understryka att det har funnits och finns fortsatta skäl att jobba med att öka kvaliteten i den sociala barn- och ungdomsvården, inte minst när det gäller kopplingen till HVB-hem. Regeringen har under mandatperioden skjutit till betydande resurser till den sociala barn- och ungdomsvården för att man bland annat ska kunna anställa mer personal och stärka och öka kvaliteten.
En situation som gjorde det behovet helt uppenbart var i samband med flyktingkrisen hösten 2015, när det kom väldigt många ensamkommande barn till Sverige. Det gjorde att vi väldigt snabbt fick ett mycket starkt tryck på den sociala barn- och ungdomsvården.
Vi fick tydliga indikationer på att den inte höll och riskerade att inte klara sitt uppdrag, varvid vi ganska akut sköt till resurser för att stärka den. Precis som Margareta Larsson pekar på har jag följt många av de incidenter som hon lyfter upp.
Det finns definitivt en fortsatt anledning att följa verksamheten och att jobba med att stärka kvaliteten.
Vi har, som jag sa, utöver resurserna till IVO under mandatperioden och utöver riktade resurser till den sociala barn- och ungdomsvården också höjt de generella statsbidragen till kommuner och landsting. En sådan sak som blev helt uppenbar i samband med flyktingkrisen hösten 2015 var att man behövde stärka till exempel på bemanningssidan.
Då måste man ha resurser för att klara det. Det handlar om vikten av att vi gemensamt och också politiskt lyfter upp värdet av att ha en hög kvalitet i de verksamheter som har till ansvar att säkerställa att barn och unga som är i utsatta situationer får bästa tänkbara stöd och skydd.
Det gäller att vi rensar ut sådana aktörer ur verksamheterna som inte ska finnas där.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Margareta Larsson, för inlägget! Som sagt var har vi under den här mandatperioden, utifrån mitt ansvarsområde och de möjligheter jag har, verkligen försökt att arbeta med att stärka förutsättningarna för tillsynen.
Jag refererade också lite grann till vad vi har gjort när det gäller den sociala barn- och ungdomsvården, men jag tror att det behöver göras mer. Jag hör också att Margareta Larsson har väldigt tydliga tankar om de här frågorna och vad hon skulle vilja se för eventuell utveckling.
Därför skulle jag verkligen vilja uppmana Margareta Larsson att ställa motsvarande frågor till statsrådet Lena Hallengren så att även hon kan få delta i en sådan här debatt och dialog. Det tror jag att hon skulle uppskatta mycket. Tack för en bra debatt!
Annika Strandhäll (S):
har frågat mig varför jag pekar ut de äldre, när det är den utomeuropeiska invandringen som är en av huvudanledningarna till sjukvårdens överbelastning samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska denna överbelastning. Låt mig börja med att vara tydlig: Äldre är inte att betrakta som en belastning för vården.
Däremot är en naturlig konsekvens av en åldrande befolkning att vårdbehoven ökar, vilket också är vad som sker i Sverige. Behovet av hälso- och sjukvård påverkas i hög grad av demografiska förutsättningar.
Medellivslängden har ökat dramatiskt under de senaste hundra åren, och prognoser visar en fortsatt ökande medellivslängd inom överskådlig tid, vilket medför att gruppen äldre kommer att fortsätta växa.
Sveriges kommuner och Landsting, SKL, konstaterar i sin ekonomirapport från oktober 2017 att den kraftiga ökningen av befolkningen i äldre och yngre åldrar är betydligt snabbare än den för antalet personer i yrkesverksam ålder.
SKL framhåller att i och med detta tilltar behovet av vård och omsorg mer än det som beräknas kunna finansieras genom ökad sysselsättning och därmed ökade skatteintäkter. SKL framhåller vidare att för att möta denna utmaning måste man intensifiera arbetet med att förändra och utveckla verksamheten, bland annat med hjälp av ny teknik och nya arbetssätt.
Regeringen delar SKL:s bedömning att olika insatser behöver göras för att möta den demografiska utmaningen och gör också ett flertal olika satsningar. Det rör bland annat utbyggnad av utbildningarna till flera viktiga yrkesgrupper, riktade satsningar på vårdens kompetensförsörjning, höjda generella statsbidrag och insatser för att stödja utvecklingen inom bland annat vårdens digitalisering.
I Sverige har vi ju ordningen att det är landstingen som har ansvaret för hälso- och sjukvården, och således är det de som måste göra de konkreta insatserna för att klara de utmaningar man står inför. Jag kan dock konstatera att den här regeringen genomför ett flertal olika insatser för att stödja det arbetet.
Annika Strandhäll (S):
Jag vet knappt vad jag ska säga, Jeff Ahl, men jag börjar med att säga att vi från regeringens sida inte står i riksdagens kammare och ljuger. SKL är tydligt med vad som är det underliggande trycket på välfärdstjänsterna.
Det är inget konstigt på något sätt.
Från 1985 fram till mitten av 00-talet har antalet personer över 64 år i Sverige varit drygt 1,5 miljoner, men under den senare delen av det här decenniet beräknas antalet äldre överstiga 2 miljoner.
Inom de kommande decennierna beräknas antalet 65 år och äldre vara över 3 miljoner. Då måste man naturligtvis på ett realistiskt sätt rigga hälso- och sjukvården för att möta det ökade vårdbehovet. Man kan inte låtsas som att det inte finns. Då kommer politiken inte att kunna lägga fram några lösningar för att möta äldre multisjukas vårdbehov.
Jag konstaterar att vi står inför ökade behov i hälso- och sjukvården och det faktum att en stor andel av vård- och omsorgspersonalen inom hälso- och sjukvården kommer att gå i pension. Fram till 2026 kommer ungefär 500 000 nya medarbetare att behöva rekryteras till den svenska välfärden. Det gläder mig att Jeff Ahl vill rikta ett varmt tack till den heroiska vårdpersonalen.
Det är verkligen på sin plats. De gör ett heroiskt arbete varje dag i en tuff situation där behoven ökar, inte minst på akutmottagningarna. Någonstans mellan 25 och 30 procent av den personal som arbetar inom hälso- och sjukvården i Sverige har annan etnisk bakgrund, det vill säga de är invandrare.
Om de inte hade arbetat i den svenska hälso och sjukvården hade inte heller de äldre fått sina vårdbehov tillgodosedda. Jag träffade för ungefär två veckor sedan samtliga landstingsdirektörer i Sverige på ett möte där vi pratade om framtidsutmaningarna. De ser som en av sina viktiga strategier att de nyanlända till Sverige många gånger har med sig en god utbildning, inte minst de som kommer från Syrien.
Många har med sig hälso- och sjukvårdskompetens, till exempel läkare, sjuksköterskor och undersköterskor. En viktig strategi är att så snart som möjligt se till att de får tillfälle att omsätta sina kunskaper i den svenska hälso- och sjukvården och på den svenska arbetsmarknaden - för att möta inte minst de behov som finns hos vår åldrande befolkning i Sverige.
De ska naturligtvis få en vård av god kvalitet och hög klass. Regeringen har under den här mandatperioden satsat närmare 13 miljarder på just landstingen för att förbättra situationen. Ungefär 3 000 fler har utbildats, och i år byggs läkarutbildningen ut för att möta behoven.
Det här är inget ljug, utan det här är fakta. I samband med att det kom många 2015 var det självklart en initial belastning på hälso- och sjukvården. Men SKL gör även där en bedömning att invandringen över tid varken hjälper eller stjälper möjligheten att finansiera välfärden. Det är ett neutralt nollsummespel, eftersom invandringen tillför arbetskraft.