Carl Bildt (M):
Jag har under de senaste vad det nu kan vara, de senaste 15-20 åren kanske, varit i Colombia inte alltför många gånger, men ett antal gånger under en mycket lång tidsperiod. Jag har alltså haft möjlighet att personligen se den förändring som har skett. Bogotá var en stad där det inte var aktuellt att över huvud taget gå ut på gatan.
Det var ett land som var i sammanbrott, totalt förstört av strider, gerilla och narkotika. Det fanns anledning att vara mycket pessimistisk om Colombias framtid. I dag är det annorlunda. Utvecklingen har vänt. Bogotá är med latinamerikanska mått mätt en mycket säker huvudstad. Narkotikakartellerna, till och med på ett ställe som Medellín, har trängts tillbaka högst avsevärt.
Farcgerillan har trängts tillbaka. Senast i går kapitulerade en av deras ledande kommendanter, vilket är ett allvarligt avbräck - ett gott sådant - för deras verksamhet i en del av landet. Vi ser att det pågår en process för demilitarisering av de paramilitära grupperingar som Luciano Astudillo med rätta påpekar har stått för väldigt många av övergreppen, även om denna demilitariseringsprocess är förenad med sina svårigheter. Vi ser en betydande ekonomisk utveckling. Det innebär inte att alla problem är över. Det är de inte.
Colombia har fortfarande en väg att gå, och vi ska försöka hjälpa Colombia, inte minst med en konstruktiv attityd när det gäller hur man ytterligare kan förbättra respekten för de mänskliga rättigheterna. Men det är ingen tvekan om att Colombia är ett av de länder i Latinamerika som är på rätt väg. Det finns anledning att betona detta mot bakgrund av att just detta land har varit utsatt för och fortfarande är utsatt för det elände som narkotikahanteringen är.
Narkotikahantering i den omfattning vi har sett i Colombia är förödande för ett samhälle, också för att den finansierar både den extrema vänstergerillan, finansierar de paramilitära grupperingarna och, som Luciano Astudillo påpekar, ger möjlighet att korrumpera det politiska systemet. Pengar har en viss makt, och vi ser vilken effekt detta har haft. Men jag vill ändå säga att utvecklingen har vänt och för närvarande är på väg åt rätt håll.
Då är det viktigt för oss, tycker jag, att i en politisk dialog av den art som vi har fört och som jag, som sagt, förde senast i fredags med Colombias president, försöka stödja denna utveckling. Den har betydelse för den latinamerikanska utvecklingen i dess helhet. Sedan ser vi, som påpekas, spänningar också i förhållande till grannländerna, Ecuador och Venezuela i det här konkreta fallet.
Det har väl sin bakgrund delvis i att, åtminstone ett av de länderna har blivit ertappat med fingrarna i syltburken när det gäller alltför nära samröre med organisationer av en terroristisk natur som man inte ska ha samröre med, vilket det finns anledning att beklaga. Men det finns också anledning att notera att den colombianska reaktionen på detta har varit med hänsyn till omständigheterna förhållandevis begränsad. Det kunde ha lett till mycket allvarligare konsekvenser.
Vad gäller samarbetet eller den möjliga försäljningen av krigsmateriel känner vi båda till regelverket, så jag behöver inte upprepa detta. Jag vill bara säga att jag i och för sig kan se betydande fördelar i att det övervakningssystem som vi har i Brasilien och Mexiko och som diskuteras i vissa av de andra länderna integreras för att bekämpa narkotikahanteringen. Det behövs ett sådant system.
För närvarande opererar amerikanerna ett sådant med amerikanska militära medel utifrån en bas i Ecuador. Om länderna själva vill ta ett ökat ansvar för denna övervakning och detta ingripande mot narkotikasmuggling är det från principiella utgångspunkter ingenting som jag har anledning att se negativt på.