KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Lindblad (M):
Jag vet inte om jag uttryckte mig otydligt i förra inlägget. Jag sade till Barbro Holmberg att jag hälsat de nya reglerna med glädje och att jag menar att det kommer att kunna bli mycket bättre när de tillämpas. Det var alltså inte fråga om någon regeländring. Jag sade också i mitt inlägg, vilket Barbro Holmberg kanske missade, att jag var ute efter den etiska hanteringen inom Migrationsverket och efter att regeringen i regleringsbrevet skulle klara ut hur verket ska agera när man har med människor att göra.
Det gäller samtliga statliga verk som har med människor att göra och där man ska agera med empati, inte med formalia, och där man ska följa regelverket så att man garanterar rättssäkerheten men ändå vara klar över att det är människor man har att hantera. Jag har 20 års erfarenhet som tandläkare på ett fängelse. Där hade vi att professionellt på ett trevligt sätt hantera de allra otäckaste förbrytarna.
Jag förväntar mig att även Migrationsverkets tjänstemän genom direktiv från regeringen ska kunna få klart för sig att alla asylsökande som kommer ska hanteras med värdighet. Det här måste regeringen faktiskt kunna klara ut i regleringsbrevet.
Göran Lindblad (M):
Jag får väl säga att det är en närmast öronbedövande enighet i denna kammare om den här frågan. Men det är väldigt viktigt, tycker jag, att man får hjälp från utrikesförvaltningen utan att ha en bråkig riksdagsledamot som jagar på. Det ska gå med automatik även för sådana som inte kommer fram. Alla har inte den företagsamheten att de ringer till mig, Annelie Enochson eller någon annan.
Därför är jag mycket glad att utrikesministern här är mycket tydlig om detta. Men jag kan garantera Carl Bildt att vi kommer att följa det här och jaga utrikesministern för såvitt det i fortsättningen inte blir så bra som intentionerna förefaller vara.
Göran Lindblad (M):
Jag är glad att statsrådet engagerar sig i den här frågan eftersom det är ett mycket viktigt område. Det är också bra att frågan utreds av Socialstyrelsen. Det finns dock ingenting som hindrar att man redan nu lättar upp bestämmelserna så att företag och andra arbetsgivare, även offentliga förstås, får möjlighet att lagra läkemedel till sin nyckelpersonal. Vacciner i all ära. Jag anser att man ska vaccinera alla mot allt som går att vaccinera mot.
En av de mest folkhälsofrämjande åtgärder som finns är att vaccinera mot allehanda sjukdomar. Problemet med vacciner är att man inte är riktigt säker på vad man ska vaccinera mot förrän man har pandemin på gång. Ibland kan det också ta lite tid att få fram ett effektivt vaccin. Då behövs det någon form av läkemedel. Jag ser heller inget hinder för att man kan sprida kostnaderna från staten och skattebetalarna till företag som är beredda at ta den kostnaden under tiden för sina nyckelpersoner.
Jag hade gärna sett att man snabbade på avvecklingen av apoteksmonopolet, för det skulle underlätta försörjningen av inte bara antivirala medel utan även mycket annat. Det har vi inte berört så mycket i debatten; jag berörde det marginellt i min fråga. Jag ska ge ett exempel på hur det är nu. Häromdagen skulle jag skriva ut ett enkelt preparat som jag har använt i praktiken i många år. På apoteket sade man att det är slut hos leverantören. När jag väl fick preparatet stod Apoteksbolaget som leverantör.
Så kan vi inte ha det. Med en konkurrens på det området skulle servicen kunna bli helt annorlunda. På samma sätt kan en mångfald i lagringen av vissa läkemedel underlätta för befolkningen att fort få tillgång till dem. Men då måste vi bestämma hur mycket vi ska lagra och om vi alls ska lagra, som jag var inne på tidigare.
Klaus Stöhr från WHO i Genève tycker definitivt att man ska lägga upp rätt stora lager, men det finns som sagt olika uppfattningar. När det gäller skyddet av befolkningen vill jag återkomma till att jag tycker att man ska kombinera antivirala medel med andra förebyggande åtgärder, där handhygien är någonting alldeles avgörande.
Folkhälsoministern har en stor uppgift att föra ut det till allmänheten. Man kan få en helt annan minskning av smittspridningen på dagis, inom äldrevården och så vidare om man klarar av just handhygienen. Vanlig sprit biter alldeles utmärkt på virus. Då talar jag om sprit för utvärtes bruk, inte den man stoppar ned i magen.
Göran Lindblad (M):
Först tar jag det här med Apoteksmonopolet. Det är snart 30 år sedan vi hade ett annat system, där vi hade licensierade apotekare och apotek. Det systemet fungerade alldeles utmärkt, ända tills en beskäftig socialdemokrati var inne på att förstatliga allt. Det var nära att man tog bankerna också. Så modellen finns. Sverige är nästan ensamt. I den här delen av världen är det bara vi som har statliga apotek. Annars är det även Kuba, Nordkorea och några till.
Jag har väldigt svårt att tro att man inte enkelt skulle ha kunnat klara ut säkerheten och bestämma att man låter apotekare ta över verksamheten. Man får absolut inte sälja till ett privat monopol, utan det är viktigt att det blir mångfald och konkurrens. I dag är tillgängligheten inte riktigt bra. För mig i Göteborg finns det närmaste nattöppna apoteket i Stockholm om jag ska skriva ut något. I andra länder finns en helt annan servicegrad. Detta behöver man ta tag i väldigt fort.
Jag förstår inte riktigt varför man ska vänta på en utredning. När det gäller lagringen ser jag heller inget hinder. I mitt sista inlägg vill jag fråga statsrådet varför det inte skulle vara möjligt att låta företagen få den här friheten under företagshälsovårdens kontroll. Att man på egen bekostnad får lägga upp lager påverkar ju inte Socialstyrelsens vidare beredning av ärendet. Det skulle tvärtom spara pengar åt skattebetalarna.
Göran Lindblad (M):
Tack för det tydliga svaret, Lars Leijonborg. Jag ska inte förlänga samtalet mer. Jag tycker att det är bra att vi alla har en väldigt tydlig uppmärksamhet på vad som pågår när det gäller spridningen av Konfuciusinstituten och att vi är observanta på den verksamhet som förefaller pågå förutom den rena språkundervisningen. Vi är helt överens om att det är bra att man läser kinesiska språk, men det är definitivt inte bra att man använder de här instituten som någon form av spioncentral.
Låt oss hoppas att det finns en bra revision som kontrollerar att Stockholms universitet uppfyller sina förpliktelser att kontrollera att undervisningen är fri och oberoende och att man inte har några kommunistiska hantlangare i sina led.
Göran Lindblad (M):
Låt mig först instämma i vad justitieministern skriver i sitt svar. Sedan kan man undra om Maryam Yazdanfar och Carina Hägg har läst samma rapport och deltagit i samma beslut. Den här rapporten handlar huvudsakligen om tre saker, nämligen att sätta stopp för trafficking i Europa, se till att vi med polisiära och andra medel kraftigt bekämpar all barnsexhandel och se till att tillämpa mänskliga rättigheter även för prostituerade. Europarådet består av 47 medlemsländer.
Situationen ser olika ut i olika medlemsländer när det gäller lagstiftning om prostitution. Det redogörs mycket tydlig i rapporten för hur läget är i olika länder, och Sverige nämns särskilt. Det finns inga förslag i rapporten om att vi skulle ändra vår lagstiftning. Däremot föreslår rapporten att man ska avskaffa kriminaliseringen av prostituerade i de länder där det i dag är kriminaliserat.
Jag kan inte tänka mig att det råder någon som helst delad uppfattning i denna kammare om att vi inte vill kriminalisera de prostituerade. Sverige har en lag, och jag har inte föreslagit att den ska ändras, och det framgår inte heller av debatten och beslutet i Europas parlamentariska församling. Jag tycker att det är väldigt konstigt att det blir en så kraftig reaktion. Men man kan ju driva politik på olika sätt.
Även om rapporten hade varit pro i den lilla delen hade det ändå varit bättre att rösta för alla dessa kraftiga förändringar som gäller trafficking. Man uppmanar alla medlemsländer att fort ratificera traffickingkonventionen, att implementera den och se till att uppföljningen av att den efterföljs i medlemsländer verkligen fungerar.
Likadant att man tar dessa krafttag mot barnprostitution och att man ordnar för de stackars människor som hamnar i prostitutionsträsket så att de får sjukvård, möjligheter till andra sociala rättigheter och även har möjlighet till politiskt inflytande, som det står i rapporten. Sedan vet jag att rapportören, som är en kommunist från Holland, tycker att man ska ha tillåten, lagstiftad och ordnad prostitution. Det står inte rapporten.
Nu är Maryam Yazdanfar ny i Europarådsdelegationen och vet kanske inte att brödtexten som rapportören skriver är hans text, och den har vi inte röstat om. Vi har röstat om resolutionen, och vi har röstat om rekommendationen. Det är precis som vi gör på våra vanliga partimöten här hemma. Vi röstar om klämmarna och inte om texten.
Därför tycker jag att det är förvånande att man har upprörts över detta där huvudsyftet är att se till att de människor som hamnar i prostitutionsträsket i de övriga 46 medlemsstaterna ska ha en möjlighet att få hjälp. Det handlar om att bekämpa just det som både Maryam Yazdanfar och Carina Hägg tog upp här, nämligen människor som tjänar pengar på andra utsatta människor.
Det framgår mycket tydligt att det är oacceptabelt och att det inte ska tillåtas i något av Europarådets medlemsländer. Därför ser jag fram emot en mer saklig debatt i den här frågan i fortsättningen.
Göran Lindblad (M):
Det är intressant och glädjande att riksdagens kammare ägnar en rätt lång tid åt att diskutera ett ärende som har debatterats i Europarådet. Jag vet inte när det hände senast, om det har inträffat över huvud taget. Jag håller med justitieministern om att det är lite konstigt att vi mer debatterar med varandra än använder interpellationsinstrumentet som det är tänkt, men jag känner mig föranlåten, eftersom jag är apostroferad både i texten i interpellationen och många gånger i talarstolen, att fortsätta på den linjen.
Det är också intressant och glädjande att man från socialdemokratiskt håll tyckte att det är bra att vi är många män. Jag vet inte om det är en tillfällighet att det är kvinnor som debatterar på den socialdemokratiska sidan och män som debatterar på den borgerliga sidan. Jag tror inte att det är så att det inte finns något intresse för detta bland männen i Socialdemokraterna. Jag tror att det är en ren tillfällighet. Men det är ändå en tillfällighet att notera. Jag röstar inte som de andra. Nej, därför att jag har läst rapporten.
Det är möjligt att vi tolkar rapporten olika, men jag tycker likafullt att den här rapporten är viktig när det gäller att sätta stopp för trafficking och när det gäller att tydligt markera mot all barnsexhandel och barnprostitution och att bekämpa detta kraftfullt. Dessutom ger den mänskliga rättigheter till prostituerade. Debatten har hittills handlat uteslutande om kvinnor. Nu är det flest kvinnor som är prostituerade, men det finns ju faktiskt också utsatta män som är prostituerade.
Det här gäller prostituerade över huvud taget. Rapporten är könsneutral därvidlag, och det tycker jag är alldeles utmärkt, därför att det är en av Europarådets viktiga uppgifter, som påpekades här förut, att verka för jämställdhet. Jag tycker att det är tråkigt om man låter det bästa bli det godas fiende för att det kan vara någon del som man tycker antyder någonting. Visa mig ett enda ställe i rapporten där man föreslår att vi i Sverige ska ändra på vår lagstiftning!
Det finns ingenting i rapporten som säger att vi ska göra det. Det finns inget i rekommendationerna som man lämnat till ministerkommittén som talar om det. Tvärtom handlar rekommendationerna om trafficking, barnsexhandel och de prostituerades rättigheter.
Tomas Högström (M):
Tobias Billström är förhindrad och jag tar svaret i stället för honom. Det interpellationen handlar om är alltså Minervaskolan i Umeå, som sedan åtskilliga år bedriver utbildningsverksamhet i form av dels en grundskola, dels en gymnasieverksamhet. Det är en framgångsrik, mycket framgångsrik, verksamhet som man ägnar sig åt.
Inte minst det faktum att ungefär 1 600 elever nu köar har lett till att skolan redan före den 1 april 2003 ansökt om att få starta ytterligare verksamhet. Det gäller en grundskoledel med klass 4-9. Vad händer sedan? Då sker det en skriftväxling.
Naturligtvis kan det mycket väl vara en administrativ process i det här sammanhanget. Men vi står nu nästan ett år senare och fortfarande har Minervaskolan i Umeå AB inte fått besked - trots att eleverna inom kort ska göra sina val. Jag tycker ärligt talat inte att detta är acceptabelt.
Detta är inte acceptabelt av en myndighet som har till uppgift att göra de här prövningarna, särskilt inte med beaktande av att vi ändå kan utgå från att vi har en väl fungerande verksamhet vid Minervaskolan i Umeå. Det omvittnas av elever, föräldrar och lärare.
Interpellationen handlar om vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att korta beslutsvägarna på Skolverket med avseende på tillståndsgivningen. Av svaret kan jag konstatera att det inte berörs. Något svar ges inte av statsrådet med anledning av interpellationen. Man konstaterar att det är en administrativ process. Ja, det är en administrativ process.
Jag skulle vilja sträcka mig så långt som till att det är en byråkratisk process numera. Man kan av svaret också konstatera att det faktum att Minervaskolan i Umeå ännu inte har fått något beslut från Skolverket med anledning av sin ansökan inte beror på att verket skulle sakna resurser för att handlägga denna ansökan. Det har man heller inte ifrågasatt.
Vad man har frågat är: Avser statsrådet att vidta åtgärder för att korta beslutsvägarna på Skolverket med avseende på tillståndsgivning utifrån det exempel vi nu ser? Jag tycker inte att det ska behöva ta ett år. Det här beskedet skulle ha kommit under hösten 2003. Det är rimligt.
Tomas Högström (M):
Jag respekterar att statsrådet redovisar att han inte kan ingripa i det enskilda ärendet. Men vi använder det enskilda ärendet som exempel för att visa på en beslutsprocess som tar väldigt lång tid.
Utifrån det exemplet tycker jag att statsrådet ändå kunde redovisa den generella uppfattningen att Skolverket ska ha en snabb, rättssäker handläggning. Det är ett bra erkännande när det kommer.
Något som man också borde kunna uttala sig om med anledning av det här ärendet är att man har passerat gränsen. Det borde även statsrådet kunna konstatera.
Tomas Högström (M):
Inte blev det tydligare vad statsrådet vill efter att vi har tagit del av statsrådets svar. Jag ska därför vara extra tydlig, och fråga så här: Vad vill statsrådet? Vilken åsikt har statsrådet? Vad anser statsrådet?
Vad tänker statsrådet göra med anledning av de problem jag redovisar i min interpellation, nämligen att landstinget i Västmanland har beslutat att privata sjukgymnaster med så kallat samverkansavtal från och med den 1 oktober inte längre får ersättning för de behandlingar som ges efter remiss från företagsläkare? Det är problemet.
Min fråga ställs med anledning av faktiska händelser i en del av landet, där man också tar stöd i en lag. Som statsråd är det väl rimligt att man redovisar vad man har för avsikt att genomföra under den tid man innehar uppdraget? Det är åtminstone min förhoppning.
Jag har trott att det också är de flestas inställning när man går in och åtar sig uppdraget som statsråd att man avser att göra förändringar. Nu kanske statsrådet är mer av en systemkramare än vad jag någonsin kommer att bli, men trots det var det min förhoppning att statsrådet åtminstone i det här specifika fallet ville redovisa någon åsikt och någon vilja till förändring.
Så här kan det nämligen inte få fortsätta att vara!
Tomas Högström (M):
Statsrådet sade att vi ska ta vara på den kompetens som finns hos företagsläkare och sjukgymnaster. Det gäller i allra högsta grad också privata sjukgymnaster. Det blir lite förunderligt när statsrådet samtidigt skickar signaler om att hon inte tänker kommentera ett missförhållande som råder. Missförhållande var inte statsrådets uttryck utan mitt; det ska jag vara tydlig med.
Men detta är en åsikt som jag delar med många som är verksamma och som kan ta del av verksamheten som den är utformad i landstinget i Västmanland. Konsekvensen av detta är ett slag mot de privatpraktiserande sjukgymnaster som bedriver sin verksamhet. Det är också ett slag mot företagsläkarnas möjligheter att förskriva behandlingar.
Sist som slutligen är det också i det här fallet patienterna som drabbas genom att deras möjligheter att få del av vad som synes vara en självklar rättighet för andra beskärs på det här sättet. Landstinget i Västmanland intar en särställning i det här fallet, och säger sig göra det med stöd av lag.
Då är det väl rimligt att vi ändrar lagen, eller vad tycker statsrådet?
Tomas Högström (M):
Vi kan också ställa oss frågan i ett nationellt perspektiv där vi hävdar likvärdighet och rätt till likvärdig vård på lika villkor. Det kan väl vara rimligt att också fråga sig varför man inte i ett landsting ska få samma möjligheter som ges i ett annat landsting.
Här tillämpas det särregler för privata sjukgymnaster som i samverkan med företagsläkare vill jobba för att rehabilitera patienter. Dessa regler tillämpar man tydligen med stöd av statsrådet. Samtidigt har regeringen själv den målsättningen att man ska halvera kostnaderna för sjukskrivningarna.
Om man ska lyckas med det, förutsätter det väl också att man lyckas få en fungerande vårdkedja. Sedan kan man också ställa sig frågan, vilket jag tycker är i allra högsta grad rimligt, om inte verksamma sjukgymnaster och företagsläkare ska få agera på lika villkor.
Det tycker jag är en i allra högsta grad rimlig regel som bör gälla nationellt. När lagen ger ett sådant utrymme förutsätter det att lagen ändras.
Tomas Högström (M):
Som seden bjuder får jag börja med att tacka för svaret. Det är väl inte ett utförligt svar på den fråga som interpellationen handlar om, nämligen vilka åtgärder utöver det förslag som föreligger som ministern ämnar vidta för att ge människor ökad trygghet i rovdjurstäta områden. Det kanske vore bra att vara lite mer framsynt än att bara stanna vid en redovisning av vad som redan i många fall har beslutats.
Att frågan är besvärlig för regeringen är en sak. Det är väl därför svaret i vanlig ordning går ut på att det har gjorts lite, att en utredning är tillsatt och att vi får vänta på vad den kommer fram till. Det är en sak. Det är en helt annan sak att människor i områden där varg etablerar sig känner oro, frustration, ja, rentav rädsla.
Deras situation förtjänar att tas på allvar och ska inte avfärdas med det vanliga svaret från regeringsföreträdare: Det har tillsatts en utredning. Vargfrågan framstår för dem som bor i de områden där det finns varg som en vi-och-de-fråga, där "vi" är de som bor i vargområden. Det är familjer som vill bo nära naturen.
Det är glesbygdsboende småbrukare, jägare, skogsägare, människor med och utan djur. "De" står för boende utanför vargområden, byråkrater, akademiker från storstäderna, tyckare som lever långt ifrån den vardag som boende i vargområden vistas i. Det är uppfattningen bland dem som bor i rovdjurstäta områden.
Jag tycker att det är fel att avfärda deras oro med förslag om att sätta pinglor på hunden eller, som en socialdemokratisk riksdagsledamot föreslog, att man skulle importera 30-40 nya vargar från Ryssland. Förslag av det här slaget bekräftar den bild av vargfrågan som jag har beskrivit och som finns bland de boende i dessa områden. Apropå förslaget om pingla på hunden kommer jag att tänka på den ryske vetenskapsmannen Pavlov.
I en studie om betingade reflexer provade han att vid varje tillfälle som hundarna skulle matas pingla i en klocka. Efter ett tag vande sig hundarna vid den rutinen. Pavlov kunde sedan konstatera att hundarna började dregla vid varje tillfälle som pinglan pinglade, oavsett om de fick mat eller inte. Det finns nog en risk för att vargen kommer att lära sig att pingelutrustade hundar är detsamma som att maten är serverad, men det återstår att se.
Fru talman! Den oro människor känner ska tas på allvar. Det vi hittills har sett har inte varit tillräckligt. Bland annat behöver vi utöka rätten att försvara sina tamdjur, ge bättre ekonomisk ersättning om varg slår tamdjur, ändra reglerna för skyddsjakt och se till att besluten ska tas på lokal nivå.
Vi måste också, och det är det viktigaste, lyssna och låta dem som bor med varg inpå knutarna vara med och påverka besluten. Först då tror jag att förtroendet för beslutsfattarna i Stockholm med omnejd kan återställas bland dem som bor i områden där varg har etablerat sig.
Tomas Högström (M):
Jag fäster mig vid ett uttryck som ministern använde. Hon talade om "legitimitet i hela befolkningen". Det är just det som är den svaga punkten i regeringens politik och jordbruksministerns resonemang. Ni har inte legitimitet hos hela befolkningen. Framför allt har ni inte stöd och förtroende hos den del av befolkningen som bor i de här områdena.
Jag har inget emot förebyggande åtgärder. Tvärtom. Jag välkomnar många av de åtgärder som har föreslagits. Men de åtgärder som jordbruksministern har redovisat kommer i stället för andra åtgärder som har bättre effekt. Jag har pekat på några sådana exempel i mitt anförande.
Det är åtgärder som vi efterlyser just för att få en bättre rovdjurspolitik som samlar hela befolkningen.
Tomas Högström (M):
Därmed har jordbruksministern bekräftat den bild jag har gett.
Nu har jordbruksministern bekräftat att detta görs i stället för konkreta förslag, samtidigt som ministern medger att stammen inte skulle påverkas i nämnvärd omfattning om man gör förändringar och utökar rätten att försvara sina tamdjur.
Det är ett klarläggande, tycker jag, och det bekräftar den bild som finns bland människor som bor i de områden där tamdjur utsätts för rovdjursangrepp. Det bekräftar bilden av "vi och de". Gruppen "de" tillhör jordbruksministern.
Mariam Osman Sherifay (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag har interpellerat statsrådet efter att ha fått ett mejl från en kemist som har bott i Sverige i elva år. Han beskriver i sitt mejl sina egna upplevelser av den diskriminering han har drabbats av. Trots sina goda meriter som kemist och flera projektanställningar får han inget jobb.
Han har till och med omskolat sig till kemilärare, men det har inte hjälpt. Herr talman! Länge har många känt av den strukturella diskriminering som kemisten beskriver i sitt mejl. Det känns väldigt smärtsamt och förödmjukande när man förnekas jobb gång på gång, oavsett vilket.
Vi behöver nämligen inte bara prata om högutbildade; också många människor som är lågutbildade lider faktiskt av precis samma sak. För mig är alla jobb bra jobb, och alla har rätt till ett jobb.
Samtidigt känner jag att några tror att det kan vara problematiskt att anställa en person som på ytan är olik dem man är van att anställa. Jag vill hävda att det har varit svårt att få andra att förstå det man har upplevt själv. Det är inte lätt att beskriva den osynliga diskriminering som bedrivs i vårt samhälle.
Det har varit lättare att känna sig som ett offer, men så lätt ska det inte vara. Det är ju därför jag har engagerat mig politiskt. Herr talman! Det är viktigt att motverka all sorts diskriminering, både synlig och osynlig, eftersom all diskriminering är av ondo.
Människor med invandrarbakgrund uppfattas ofta som en grupp vars beteende beror på deras kultur, tradition, hudfärg, tro och brist på det som är svenskt. Arbetsgivaren tror sig veta precis hur människor med invandrarbakgrund är och ser dem inte som individer.
Jag möter många människor och hör olika berättelser om vad de utsätts för när de söker jobb. En del byter i ren desperation namn eller ändrar hårfärg.
För afrikaner, som enligt Integrationsverkets senaste rapport har det svårast, återstår väl att byta hudfärg, vilket är omöjligt och absurt. Det finns också de som lämnar Sverige och får jobb i något annat europeiskt land.
Sedan finns alltid de som är kvar och tvingas leva på bidrag. Att byta namn eller ändra hårfärg hjälper nog inte heller, för brytningen finns alltjämt där. Som någon sade: Man måste kunna uttala svenska perfekt. Att bara kunna tala, skriva och göra sig förstådd räcker inte.
De som skyller enbart på invandrarnas språkbrister har fel. Folk får inte jobb i vårt land för att de anses vara mindre värda och mindre vetande - annorlunda, helt enkelt.