Inger René (M):
I dagens betänkande behandlas drygt ett 80-tal motionsyrkanden från de senaste två allmänna motionstiderna. De rör ett ganska brett spektrum av familjepolitiska frågor, och de allra flesta har behandlats såväl i utskottet som i kammaren tidigare.
Därför har utskottet varit överens om att behandla drygt 50 av dessa motionsyrkanden i förenklad ordning. Jag yrkar till att börja med bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Den första reservationen i vårt betänkande handlar om registrerande av testamenten. Där pågår ett arbete i EU. Det redovisas att det kommer att komma ett förslag.
Vi vet att Skatteverket dessutom har lämnat en promemoria kallad Bouppteckningar och testamentsregler till regeringen, och regeringen bereder för närvarande den här frågan. Jag kan också nämna att det har dykt upp ett företag som heter Testamentsbanken. De har lyhört agerat på de önskemål som framförts i press och medier.
Det bildades 2007 och är som de själva säger en neutral förvaringsplats för testamenten. Vi sade i utskottet - det var någon här som kommenterade detta tidigare - att utskottsmajoriteten hade varit välvillig till ett bildande av någon sorts testamentsbank.
Vi sade i utskottet, om jag ska citera ordagrant, att "en rad skäl kan anföras för inrättandet av register för testamenten". Det kan möjligen också finnas skäl mot. Det vet vi inte. Därför är det bra att den här frågan utreds. Nästa ärende i betänkandet handlar om namnlagen. Jag nämner det även om det i den frågan inte finns några reservationer.
Det är möjligen lite ovanligt att man nämner sådana fall, men jag kan faktiskt inte låta bli. Skälet är naturligtvis att det nu äntligen tillsätts en utredning. Här kan vi tala om långbänk, när ett enigt utskott vid två tillfällen till och med avgett tillkännagivanden utan att dåvarande regeringen kom till skott.
Nu blir det äntligen en utredning, och det är jag och många med mig glada över. Ett antal motioner handlar om beslutsfattande vid gemensam vårdnad. Man begär en översyn av gällande lagstiftning. Den senaste ändringen beslutades våren 2006 och trädde i kraft under samma år. Det var alltså den socialdemokratiska regeringen som skrev direktiven.
Det var den socialdemokratiska regeringen som tillsatte utredningen som föregick lagändringarna. Man måtte inte ha varit särskilt nöjd med resultatet av det arbete som initierades av de egna direktiven, för redan efter ett halvår begärdes en utvärdering, och det har fortsatt sedan dess.
Hillevi Larsson sade, och det tyckte jag var mycket förtjänstfullt, att vi inte ska skynda på en lösning utan vi ska se till att det blir en så bra och bred lösning som möjligt. Det tycker jag var positivt, för det här är svåra och besvärliga frågor och också, naturligen, mycket viktiga frågor.
En sak är vi alla här överens om och det är att det som är det bästa för barnet också ska vara det centrala för de beslut som fattas.
Det låter nästan lite egendomligt att man ska behöva uttrycka det, men alla vi som har sysslat med sociala frågor tidigare vet att man i väldigt stor utsträckning tog hänsyn också till föräldrarna och jag vågar nästan i talarstolen också säga till föräldrarnas behov av barn. I dag är det uttryckligen barnens bästa som är i förgrunden. Det tycker jag är mycket positivt.
Det är i och för sig inte alltid enkelt om man har varit med om destruktiva och uppslitande separationer att sedan behandla de gemensamma barnen på det för dem allra bästa sättet.
Därför vill vi i alliansen ge föräldrarna bättre stöd att själva lösa konflikter så att de får med sig verktyg för att på ett konstruktivt sätt kunna hantera framtida meningsskiljaktigheter, som vi vet att det alltid uppstår i förhållandet mellan barn och föräldrar.
Kvalificerad medling och förbättrade samarbetssamtal bör därför in i ett tidigare skede som ett alternativ till en påfrestande process.
Ibland kan ändå inte en tvist i domstol undvikas, men då bör processreglerna vara så utformade att fokus är på barnets bästa och på samförståndslösningar i stället för att förstärka föräldrarnas konflikt. Normalt ska föräldrarna gemensamt besluta om frågor som rör barnet.
En utredare har analyserat vilka nackdelar som kan uppkomma för ett barn vid gemensam vårdnad när vårdnadshavarna inte kan enas om frågor som rör barnet. Det har nu remissbehandlats och är under beredning i Justitiedepartementet.
Arbetet pågår när det gäller föräldrar och barn och delad vårdnad. Arbete pågår också när det gäller frågan om verkställighet vid beslut, som LiseLotte Olsson var inne på. Det handlade i en motion om polishämtning av barn.
Där är förarbetena till de bestämmelser som vi har i dag mycket tydliga, och hämtning med polishjälp är extremt ovanligt. Det ska inte förekomma. I dag finns det möjligheter, men det är alltså extremt ovanligt. Enbart det förhållandet att en förälder systematiskt saboterar barnets umgänge med den andra föräldern är inte skäl nog, oavsett vem som har tilldömts enskild vårdnad.
Icke förty har regeringen lämnat ett uppdrag till IMS, Institutet för utveckling av metoder i socialt arbete, att ta fram riskbedömningsinstrument att användas av socialtjänsten i samband med ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Fru talman! Frågor om barns skuldsättning är en problematik som inte minst gamla lagutskottet har arbetat intensivt med.
Vi har bland annat haft flera seminarier med ett mycket stort antal intresserade deltagare. Vi beslutade också 2004 om förändringar som gör att Kronofogdemyndigheten är skyldig att informera överförmyndaren varje gång en omyndig registreras i KFM:s register.
År 2006 beslutade vi att när ett barn uppges äga ett fordon ska barnets förmyndare registreras i vägtrafikregistret. Sådant som parkeringsavgifter och annat ska alltså belasta föräldern eller förmyndaren och inte barnet.
I januari 2009, alltså för ungefär ett år sedan, trädde flera lagändringar i kraft som minskar risken för missbruk av barns tillgångar.
Nu i vår kommer en proposition där regeringen föreslår förändringar i hälso- och sjukvårdslagen samt tandvårdslagen som innebär att en avgift ska belasta föräldrarna, inte barnen. Jag tycker kanske att skrivningarna kring just denna ärendeproblematik har varit lite förvirrande.
Barnet betalar nämligen i de allra flesta fall inte för sjukvård eller tandvård, och inte deras föräldrar heller, för den delen. Det som det är frågan om här är i stället de avgifter som sjukvården och tandvården tar ut när barnet inte har dykt upp på den tid det skulle. Då får man en straffavgift, och det är denna som har belastat barnen.
Denna möjlighet för föräldrarna - om man nu ska kalla det en möjlighet - tar vi nu bort. Förståndiga landsting kan retroaktivt skriva av de skulder som finns från barn, och jag vet flera landsting som har gjort det. Jag kan rekommendera oss allihop att gå hem och prata med våra landsting och se om detta inte är en möjlighet när vi nu inte vill ha retroaktiv lagstiftning.
Till slut: När det gäller frågan om 18-årsgräns för ingående av äktenskap pågår också där ett arbete i regeringen. Även Ungdomsstyrelsen har lämnat en rapport, som heter Gift mot sin vilja . I denna rapport kan vi läsa en ganska förfärande siffra.
Det står att så många som 70 000 ungdomar - och det är dubbelt så många som ryms i min hemkommun, det vill säga två gånger Partille - upplever att de inte kan välja vem de ska gifta sig med. Det handlar om 70 000 ungdomar. Regeringen ska tillsätta en utredning med uppdrag att analysera civilrättslig och straffrättslig lagstiftning för att förebygga och förhindra barnäktenskap och tvångsäktenskap.
Dessa direktiv utarbetas på Justitiedepartementet, och jag ser fram emot den kommande utredningen och lagstiftningen. Jag yrkar återigen bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.