Hans Backman (FP):
Jag tackar samhällsbyggnadsministern för svaret. I svaret hänvisar Mona Sahlin till folkomröstningen om kärnkraften. Det är nu 25 år sedan vi röstade om kärnkraften i Sverige. Den energipolitik som regeringen för bygger på resultatet av folkomröstningen 1980. Men sedan dess har flera helt avgörande faktorer förändrats. Det stora energipolitiska vägval vi i dag står inför kan sammanfattas så att antingen väljer vi ökade koldioxidutsläpp eller också väljer vi att behålla kärnkraften. Med åren har svenskarnas inställning till kärnkraften blivit alltmer positiv.
I dag är det bara 9 % av svenskarna som anser att en avveckling är miljöpolitikens viktigaste mål. Mona Sahlin sade att varken kärnkraft eller fossila bränslen är delar i det långsiktigt hållbara energisystem där visionen på sikt är att vi baserar hela vårt energisystem på förnybara bränslen. Men under en överskådlig tid blir ju ersättningen för att avveckla kärnkraften ändå olja, kol och gas. Sveriges elproduktion bygger i dag på vattenkraft och kärnkraft som inte alls ger mycket koldioxidutsläpp.
Sverige är också ett av de i-länder som har de lägsta utsläppen av klimatpåverkande gaser. Jag tycker därför att det är märkligt att regeringen ändå verkar vara fast besluten att överge den produktionsstrukturen för att i stället i praktiken öka koldioxidutsläppen - utsläpp som resten av världen i övrigt är i full färd med att bekämpa - senast genom beslutet att stänga Barsebäck. Det är inte den kontrollerade utfasning av kärnkraften som Mona Sahlin talar om i sitt svar.
Vid det behov av el som kommer att uppstå blir Sverige tvunget att importera el bland annat från kolkraftverk i Danmark. Sverige stänger därmed kärnkraftverk för att utnyttja kolkraft som smutsar ned vår miljö. Då måste jag fråga: Vari ligger miljövinsten med detta? Sverige har i dag problem med elkapaciteten och produktionskapaciteten i vissa lägen, exempelvis efter stormen i Sydsverige. Då känns det inte bra att man driver en linje som innebär att befintlig produktion ska ställas av.
Det slår bland annat mot den elintensiva industrin. Landets viktiga skog- och stålföretag är också oroade. Mona Sahlin säger i sitt svar att de förnybara energikällorna utvecklats mycket starkt de senaste 20 åren, och visst har de utvecklats. Men faktum är att till exempel vindkraften stod för endast 0,9 terawattimmar av Sveriges energiförsörjning år 2004, att jämföra med vattenkraften som stod för 59,5 terawattimmar och kärnkraften som stod för 75 terawattimmar.
Mer än hälften av den el som användes i Sverige kom alltså från kärnkraften. Sandviks vd sade när riksdagens näringsutskott nyligen besökte företaget att den stora frågan för industrin är vad som ska ersätta kärnkraften när kärnkraftsreaktorerna i Sverige blir noll. Den osäkerhet och tveksamhet som industrin i dag känner inför landets energipolitik gör att investeringar i Sverige stoppas.
Sandviks vd såg att det av konkurrensskäl inte finns några möjligheter att ta ut de ökade energikostnaderna för en fortsatt kärnkraftsavveckling på kunderna via prisökningar. Vad han efterlyste var en tydlig signal om att kärnkraften blir kvar i 40 år. Med andra ord efterlyste han en långsiktig, förutsägbar energipolitik. Det är vad industrin efterfrågar.
Industrins oro är uppenbarligen inte stillad av att stängningen av Barsebäck skjutits upp i fyra år. Mona Sahlin säger att hon är övertygad om att det svenska näringslivet behöver långsiktighet och stabilitet i energipolitiken. Jag vill därför fråga Mona Sahlin om hon inte har noterat att det svenska näringslivet anser att en stängning av kärnkraftverk utan att det finns hållbara alternativ är raka motsatsen till en långsiktig och stabil energipolitik.
Det vore också intressant att höra när Mona Sahlin anser det vara rimligt att uppnå slutmålet noll kärnkraftverk i Sverige och vilka miljövänliga energikällor hon då tror har vuxit fram för att ersätta kärnkraften.