KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annicka Engblom (M):
Vi i konstitutionsutskottet fick möjlighet att yttra oss över utbildningsutskottets betänkande nr 6, om politisk information i skolan, då det berör frågor om regeringsform och grundlagar om yttrande- och tryckfrihet.
Vi har i sak inget att anföra utan välkomnar dessa förtydliganden eller vägledningar till våra rektorer om hur man ska förhålla sig till partier som på olika sätt vill berätta om sina ideologier och samhällsidéer för våra elever. Det står i 1 kap.
2 § regeringsformen: Det allmänna ska verka för att demokratins idéer blir vägledande inom samhällets alla områden. Det handlar om att kunna förmedla och förankra respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande demokratiska värderingar. Detta är jätteviktigt för våra medborgare, oberoende av ålder.
Framför allt när man börjar närma sig vuxen ålder och fortfarande är ungdom och kanske står inför sitt första val är det viktigt att kunna göra dessa avvägningar. Vi är alla, fru talman, självklart väldigt måna om att vårt demokratiska styre ska få en återväxt av nya bärare av demokrati och folkliga företrädare.
Jag tror att vi alla här i kammaren, när vi har varit i samtal med rektorer och andra företrädare inom skolväsendet, har råkat ut för situationer där de har tvekat, skulle jag säga. Jag vet inte om jag skulle vilja uttrycka det som rädsla. Men de har tvekat inför vilka de vill ge tillträde till skolor för att ge information. Vi ska inte ställa våra rektorer i den situationen.
De ska inte tveka så till den milda grad att de inte tillåter några partier alls. Då går faktiskt våra ungdomar miste om väldigt viktig information för egna ställningstaganden. Fru talman!
Jag ska säga några ord om de reservationer som har lyfts fram av Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna, för det har lyfts fram likalydande reservationer i konstitutionsutskottet. Jag har förståelse för att partierna har olika storlekar och olika möjligheter att närvara på många ställen samtidigt. Det beror på vilket parti det är och vilken storlek det är.
Jag har full förståelse för det. Dock resonerar vi som så i konstitutionsutskottet att det snarare är en fråga för rektorskonferenser och skolledare att prata sig samman om detta. Det är absolut en faktor. Men det är inte en fråga för lagstiftning. Av den anledningen har vi avslagit detta även i konstitutionsutskottet.
Sverigedemokraternas - jag riktar mig till hela gruppen och inte till enskilda personer i debatten - ifrågasättande av objektiviteten gör mig däremot väldigt upprörd.
Jag skulle helst vilja att de var här och bad våra rektorskollegor runt om i landet om ursäkt för att de inte har större förtroende för rektorernas goda omdöme när det gäller att avgöra vad som är objektivitet i detta. Vi ska inte gå in och detaljstyra rektorernas arbete genom lagstiftning på det sättet.
Detta är såklart en töjbarhet för rektorernas goda omdöme. Vi har gott om dem runt om i landet. Den saken är klar. Från konstitutionsutskottets sida har vi tillstyrkt förslaget i detta betänkande och yrkat avslag på de reservationer som har lagts fram.
Annicka Engblom (M):
Tack för svaret, statsrådet! Det finns en anledning till att jag har valt att ta upp den här frågan även i interpellationsform.
Jag har under många år motionerat i frågan om den felande länken, som det har kommit att kallas av oss alla som är intresserade av frågan om sträckan mellan Älmhult och Olofström - 18 kilometer järnväg som skulle underlätta för både godstrafik och viktiga företag som är verksamma i den sydöstra delen.
Jag har också plågat statsrådets föregångare med en skriftlig fråga och fått ett intetsägande svar, vilket det också blev den här gången.
Visst kan jag ha förståelse för att man inte vill gå händelserna i förväg, men så här före jul, och när ni nu utställde så tydliga löften inför valet 2014, tycker jag ändå att man åtminstone kan diskutera frågan om och betydelsen av denna lilla sträcka. Fru talman!
Under de sista skälvande veckorna av den förra valrörelsen, 2014, var Socialdemokraternas dåvarande trafikpolitiska talesperson Anders Ygeman - sedermera avgången inrikesminister - nere i mina trakter i Blekinge. Han ställde då ut ett klart och tydligt löfte om att Sydostlänken skulle byggas vid ett maktskifte. Ingen kunde vara gladare än jag.
Många glada reaktioner kunde man också läsa om i Karlshamns Hamn AB:s tidning Destination Karlshamn. Där kunde man se en leende Ygeman tillsammans med regionrådet, socialdemokraten Christina Mattisson, och Suzanne Svensson, min socialdemokratiska kollega från Blekinge.
Sara Rudolfsson, socialdemokratiskt kommunalråd, sa att hon tolkade löftena de fått om att Sydostlänken ska byggas som definitiva och att det mer var en fråga om när utbyggnaden kan komma igång. Fru talman! Vad gäller denna fråga råder total politisk enighet i Blekinge. Det råder också enighet över våra länsgränser.
Inte nog med det: Det råder enighet med näringslivet både i min valkrets, Blekinge, och i statsrådets valkrets, Kronoberg. Detta är nämligen en järnvägsbit som omfattar Småland, Blekinge och egentligen hela sydöstra Sverige.
Just den sydöstra delen av Sverige har under lång tid inte satsats på i den utsträckning som skulle behövas, framför allt vad gäller järnväg och väg. Detta får både tidigare och nuvarande regering får ta på sig. Statsrådet har i tidigare interpellationsdebatter framfört att man har så enormt mycket mer pengar - 100 miljarder!
Då kan ju 2 1⁄2 procent av dessa, det vill säga de 2,5 miljarder som den här järnvägssnutten skulle kosta, destineras ned till Blekinge. Vi har tidigare i interpellationsdebatterna talat om att ta politiskt ansvar.
Jag tycker att statsrådet är svaret skyldig om huruvida han ämnar ta ansvar för sitt partis politiska löfte 2014.
Annicka Engblom (M):
Jag tycker att det var en intressant vinkling att försöka vända på det hela. Vem är det som är statsråd i denna kammare? Han står mitt emot mig. Vem ställde ut detta löfte 2014, så tydligt och explicit att det uppfattades så av alla? Jo, det var statsrådets parti.
Jag kan inte tänka mig att det tidigare statsrådet och den tidigare trafikpolitiska talespersonen Ygeman gick omkring och yrade utan att ha någon som helst förankring eller kännedom om hur man tänkte inom socialdemokratin inför ett eventuellt maktskifte, utan jag tar detta som intäkt för att det här var någonting som man hade tänkt sig. Det har även statsrådet gjort.
Statsrådet har ju själv motionerat i denna fråga, 2009-2010, så vi torde vara överens när det gäller detta. Du, Tomas Eneroth, och dina medmotionärer har uttryckt er ungefär som jag har uttryckt mig i mina motioner, exempelvis tillsammans med mina socialdemokratiska kollegor. Nu står vi här.
Man inte vill ta ansvar för utställda löften. Man försöker att använda det retoriska knepet att vända på det hela genom att köra ned det i halsen på mig, som att jag skulle stå här och vara statsråd - vilket jag gärna är, men jag är det i så fall inte förrän efter 2018. När vi nu verkar ha en samsyn i denna fråga kan väl statsrådet åtminstone uttrycka att detta är en väldigt viktig investering?
Den skulle också avlasta Södra stambanan, och vi som bor söder om Stockholm vet exakt vad detta skulle kunna innebära.
Det handlar alltså om 2 1⁄2 procent av dessa 100 miljarder, och det är ju heller inte vilka intressenter som helst som skulle kunna tänka sig att medfinansiera Sydostlänken om detta prioriteras av regeringen och läggs tillbaka i trafikplanen.
Det handlar om Volvo Cars, Region Skåne, Region Kronoberg, Region Kalmar, Södra Cell, AAK och det stora färjetransportföretaget DFDS Seaways. Inte minst handlar det om Ikea, ett företag som är välbekant för statsrådet.
De är väldigt intresserade av att de transporter som kommer österifrån skulle kunna gå via järnväg i stället för via väg. Av de 2 1⁄2 miljarder som denna snutt kostar är dessa företag beredda att gå regeringen till mötes med 950 miljoner, alltså nästan hälften.
Det finns ett hårt tryck och en stor efterfrågan. Löftet är utställt men inte infriat. Intresset är brett politiskt och regionmässigt, och det är ett intresse som finns både hos politiken och hos näringslivet. Vad i hela friden är det som stoppar att man kan infria löftet från statsrådet? Bjud på julklappen nu!
Annicka Engblom (M):
Nej, jag går inte på det där retoriska knepet. Det hör inte hemma här. Jag tycker att vi kan vara mer seriösa. Det är många som är intresserade av den här frågan i flera län. Vi talar om Skåne och Kronoberg, till vissa delar även om Kalmar men framför allt om Blekinge. Hur ska jag då tolka svaret?
Regeringen borde ändå vara beredd att pytsa in pengar om man visade ett lite större intresse i det här fallet, när man har varit så tydlig tidigare i opposition. Det borde visas lite omsorg om alla trafikmässiga situationer i södra Sverige.
Man bygger faktiskt mycket från Europa och uppåt, men det möts inte av motsvarande satsningar norrifrån och söderut, det vill säga i den svenska delen av den sydöstra delen, där vi har ett ökat godsflöde från framför allt södra och östra Europa.
Jag hade hoppats att statsrådet kunde ha varit lite mer positiv denna julvecka och åtminstone ha uttryckt sitt intresse för detta. I stället försöker han med retoriska knep. Det tycker jag är lite tråkigt. Jag är inte en sådan politiker som hänger mig åt sådana excesser, utan jag tycker att vi ska hålla på med reell och praktisk politik i den här kammaren.
Därmed får jag väl tolka det som att jag får se tiden an och hoppas att ert vallöfte ändå infrias. Men om det ska verkställas till 2018 ger jag inte mycket för det.
Annicka Engblom (M):
Tack, statsrådet för svaret! Det här är rubriken på en artikel i dagens Blekinge Läns Tidning: "Penisbilder och tafs är vardagsmat". De som berättar om det här är två 16-åriga flickor. De såg trakasserier omkring sig redan i mellanstadiet.
När det handlar om barn och trakasserier från lärare gentemot elever ska inte statsrådet prata med sin regeringskollega Fridolin?
Annicka Engblom (M):
Uppe på läktaren har jag med mig Elvira och Vera, som går tredje året på samhällsprogrammet på Knut Hahnsskolan i Ronneby, två mycket unga och brighta damer som liksom jag bekymrar sig över den lärarbrist vi ser de närmaste åren, när 100 000 lärare behöver rekryteras. Varannan lärare som nyanställdes under det föregående läsåret saknade pedagogisk högskoleexamen, visar nu statistik från Skolverket.
Mest drabbade av detta är elever inom grundskolan och sfi, men även på gymnasienivå. Värderade kollegan Christensson lyfte detta ur ett perspektiv. Jag ska be utbildningsminister Gustav Fridolin att också fundera över detta område. Hur ska vi lösa de akuta problem med lärarbrist som vi ser, inte bara när det gäller rekryteringar in i utbildningsväsendet utan också när det gäller att få dem som är inne i systemet att stanna kvar?
Annicka Engblom (M):
När det gäller det där sista har vi kanske lite olika bilder. Framför allt träffar självklart utbildningsministern i sitt ämbete fler lärare än jag kanske gör i min vardag. Men jag har koncentrerat mig på att träffa 100 lärare, framför allt förstelärare men även lärare i grundskolans alla stadier, i Blekinge, och jag får en lite annan bild. Jag är väldigt bekymrad över själva skolsituationen men också över att man tappar sugen för det som tidigare var ett kall.
Hur ska vi göra läraryrket mer attraktivt?
Annicka Engblom (M):
I riksdagsarbetet hade jag för en månad sedan med mig praktikanten Hugo Lundström, som för övrigt har kommit hit särskilt i dag och sitter på läktaren. Hugo går åttonde året på Maria Elementar här i Stockholm. Han följde den utrikespolitiska debatt som då var för en månad sedan och studsade till, vilket föranledde att han vill ställa följande fråga till statsministern. Statsministern!
Nato har sedan kalla krigets dagar varit en försvarsallians där varje medlemsland utlovat varandra en garanti om varandras stöd om man skulle bli angripen av främmande makt. Så är Nato fortfarande utformat. Att Sverige också skulle omfattas av en sådan garanti kan väl bara vara positivt. Men regeringen har ju en väldigt negativ inställning till ett svenskt Natomedlemskap. Vad är problemet?
Annicka Engblom (M):
Min fråga går till utbildningsminister Gustav Fridolin, för även denna vecka har jag praktikanter med mig i mitt riksdagsarbete, Ida och Mira från Jändelskolan 0-8 utanför Karlskrona. De har en fråga från sin vardag i skolan, som de gärna skulle vilja att jag ställer till utbildningsministern. Det handlar om idrott som ett av betygsämnena. Eleverna betygsätts bland annat i hur fort de kan springa eller hur högt de kan hoppa.
Lärarna bedömer alltså elevernas kunskap baserat på förutsättningar eller idrottsintresse och inte baserat på hur mycket man som individ har lärt sig under tiden i skolan. Hur bra man är på idrott beror ju på förutsättningar och kroppsbyggnad. Till exempel påverkar längden hur långt och hur högt man kan hoppa. Detta tas det inte hänsyn till över huvud taget, upplever Ida och Mira.
Varför betygsätts man på detta sätt när alla är så olika?
Annicka Engblom (M):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Ida och Mira tycker att idrott ska vara roligt och visa på vikten av att röra på sig och inte vara något som många känner ångest över och inte vill delta i. De undrar om utbildningsministern tror att fler skulle delta på lektionerna om man tog bort betygen eller åtminstone ändrade på hur man bedömer eleverna individuellt.
Annicka Engblom (M):
Jag är jätteglad att Vasiliki Tsouplaki nappade på min invit från talarstolen. Jag råkar nämligen också komma från Västerås och känner väl till Skultuna. Jag har varit där väldigt mycket, även på museet. Som svar på frågan från Vasiliki Tsouplaki kan jag säga att det som gynnas med avgiftsfria entréer är storstaden.
Man ska bo i Stockholm - man kan inte ens bo utanför Stockholm, utan man ska ta sig till Stockholm eller till de stora statliga museerna. Det är ju till statliga museer entréavgiften är avskaffad, inte till alla museer runt om i hela landet.
Besökssiffrorna gick upp något efter entréavgiftens avskaffande - efter 2016 - men är nu tillbaka på ungefär samma nivåer som tidigare. Man måste se detta över tid, för besökssiffror måste sättas i relation till turistsatsningar och så vidare.
Mellan 2011 och 2017 - det vill säga med entréavgifter och utan entréavgifter - skiljer det ungefär 200 000 besökare. Det är innehållet i museiverksamheten som avgör. Det är besökssiffrorna för alla museer - inte bara de statliga - som vi kan höja genom de skattesänkningar som vi bidrar till.
Annicka Engblom (M):
Jag väljer att titta på siffrorna och analyserna från den oberoende Myndigheten för kulturanalys, som har påpekat precis det motsatta till vad Vasiliki Tsouplaki framför här. Avskaffandet av entréavgifterna har gått till storstäderna, till vana besökare som bor i storstäder och framför allt till turister. Syftet var vällovligt, men det har inte fått den effekt som avsågs.
Det har dessutom koncentrerats till storstäderna. Jag tycker att jag brukar höra från Vänsterpartiet i debatten att man vill ha en levande landsbygd och att man vill ha en fördelningspolitik som ska nå alla. Varför lägger man då fram förslag som träffar väldigt få och som framför allt träffar storstadsbor vad gäller möjligheten att besöka vår viktiga kulturarvsverksamhet?
Med våra förslag stärker vi familjernas budget - främst när det gäller låg- och medelinkomsttagare - och kommunernas budget. På detta sätt ökar vi också möjligheten till kulturutövande.
Annicka Engblom (M):
Det är bra av Sverigedemokraterna att de i sina reservationer lyfter fram bland annat kultur och hälsa. Det var ett initiativ som togs under alliansregeringen, bland annat. Det har mycket att göra med den diskussion vi hade tidigare om att kroppen är en helhet och att kultur och skapande är en väsentlig, om inte en dominerande, del av den.
Jag pratade tidigare om Bengt Saltö, nere i min hembygd. Detta är någonting som han verkligen har ägnat sig åt. Han har på ett fantastiskt sätt byggt upp människor så att de har kunnat komma tillbaka från exempelvis socialt utanförskap och långvarig sjukdom. Han har till och med genom sitt skapande kunnat detektera när människor inte mår bra och kunnat fånga dem i tid.
Det är ett otroligt viktigt område. Det gäller likaså kulturkanon, förstås. Där vill jag understryka det som ordföranden Christer Nylander lyfte fram i ett tidigare inlägg: att det även här ska vara en armlängds avstånd. Det är inte politiker som ska peka ut vad som är bra, dålig eller läsvärd litteratur, utan det måste professionen göra.
Men, herr ålderspresident, vad som framför allt fick mitt finger att leta sig till knappen för att begära replik var ett uttryck som jag har hört två gånger, både i ett tidigare inlägg från en kollega till Aron Emilsson och nu av Aron Emilsson själv. Vad i hela friden menar ni med "estetisk hållbarhet"?
Annicka Engblom (M):
Tack, Aron Emilsson, för dessa klargöranden! Då vet jag precis vad Sverigedemokraterna avser med kulturkanon. Jag kan låta hälsa att politikerna absolut ska utebli från att peka ut vad som är läsbart eller inte. Det ska definitivt professionen göra.
Vi har olika uppfattningar vad gäller politikens involverande i vad som ska ingå i en kulturkanon eller inte. Aha! Vad bra - då vet jag precis vad Aron Emilsson och Sverigedemokraterna menar med estetisk hållbarhet.
Det här är lite intressant, för Aron Emilsson, Jonas Andersson, jag och Anna Hrdlicka - som råkar vara civilingenjör i byggnadsteknik - har haft ett litet meningsutbyte via insändare när det gäller precis just detta. Jag och Anna Hrdlicka råkar båda bo i kulturarv. Jag bor i Karlskrona, och Anna bor i Visby.
Det är oerhört intressant vad gäller estetisk hållbarhet, för det Sverigedemokraterna säger är att nuvarande byggnadsprocesser, bedömningar och breda förankringsprocesser vad gäller utformning av nybyggnation i gamla kulturarv underkänns. I så fall skulle jag vilja veta i vilka avseenden det inte fungerar bra som det gör i dag. Jag kan lyfta fram en väldigt intressant diskussion.
Det är klart att Karlskrona har gamla byggnader från 1600-talet, och Visby har betydligt äldre byggnader. Men mitt i detta planeras bland annat fantastiska kulturbyggnader som speglar vår tid, och så borde det vara i samhället. Vi kan inte bara bygga romerska kolonner i evighet.
Vi måste också göra avtryck i stadsbilden 2019.
Annicka Engblom (M):
Jag har förmånen att under den här veckan ha med mig två unga damer, Astrid och Sofie från Futuraskolan International Bergtorp i Täby. De sitter uppe på läktaren och vill via mig gärna lyfta en mycket angelägen fråga här i kammaren. I dagens samhälle lider en av tio av alla barn och ungdomar av psykisk ohälsa. Det är hemska siffror.
Psykisk ohälsa är ett väldigt farligt tillstånd, och ju längre tid man lever med det utan att få vård, desto sämre blir man. Målet är att alla som står i kö till barn- och ungdomspsykiatrin ska få hjälp inom 90 dagar, men det är sällan det målet uppnås. Det rapporteras om att barn och ungdomar på olika håll i landet har fått vänta i över ett år innan de får hjälp. Det är allvarligt då vården ska vara lika för alla, och var du bor ska inte spela någon roll.
Astrids och Sofies fråga till statsrådet Hallengren är alltså: Hur ser statsrådet på de enorma köerna till barn- och ungdomspsykiatrin över hela landet, och hur ska man åstadkomma en jämlik vård för alla?
Annicka Engblom (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det här är ju en fråga lyft av Astrid och Sofie, och den kommer från deras verklighet och vardag. Det finns en frustration hos både dem och, tror jag, alla som lever runt omkring framför allt barn och ungdomar som lider av psykisk ohälsa. De känner en förtvivlan över att man inte får professionell hjälp i tid, och ju längre tid som går ökar också benägenheten för suicid eller för att man inte hanterar sig själv rätt.
Barn och unga måste prioriteras.
Annicka Engblom (M):
Fysisk aktivitet genom livet är oerhört viktigt för kropp och själ såväl för barn som för medelålders och framför allt för äldre. 70 000 människor får söka vård för fallolyckor i hem och äldreboenden, och det leder också till 1 000 dödsfall per år. Att röra sig när man blir äldre har inte bara en preventiv effekt utan också en positiv effekt på kosthållningen, framför allt bland många äldre som äter många mediciner.
För ganska precis ett år sedan lovade finansminister Magdalena Andersson och socialminister Lena Hallengren en stor satsning på bland annat idrott för äldre. Moderaterna och Kristdemokraterna gick från ord till handling och lade in detta i sin budget. Döm då om vår förvåning när det gjordes en 180 graders helomvändning på stället - som tidigare militär vet jag vad det är för någonting - och man tog bort detta i sin vårändringsbudget.
Vad har ansvarigt statsråd Amanda Lind att svara på det?
Annicka Engblom (M):
När det gäller den dialogen är man från pensionärsorganisationernas och Idrottssveriges sida besviken när man nu inte kan göra den här folkbildningssatsningen på mat och måltid och tillgänglighet vad gäller att ingå i en verksamhet och i föreningsliv. Att man kan bryta ensamhet är en sak, men den fysiska aktiviteten är otroligt viktig. Det handlar om 60 miljoner kronor, och det är inga småpengar.
Kommer ansvarigt statsråd att ändra sig i nästa budget?
Annicka Engblom (M):
Jag har förmånen att under denna vecka ha med mig två unga damer, Amanda och Ebba, från årskurs 8 i Stenbackaskolan i Asarum, norr om Karlshamn, i Blekinge. De sitter uppe på läktaren och vill via mig ta upp en för dem väldigt angelägen fråga med statsministern. I Sverige är det brist på lärare, vilket leder till att de lärare som finns inte hinner ge alla elever det stöd och den hjälp som de behöver i skolan.
Amanda och Ebba säger: Vi i årskurs 8 har till exempel ingen behörig fysiklärare, utan rektorn får sätta våra betyg. Nästa år går vi ut grundskolan, och våra slutbetyg sätts. Det är många elever som känner sig oroliga inför det, eftersom vi saknar lärare som kan hjälpa oss. En stor anledning till bristen på lärare är lönen eller oroligheterna i klassrummet.
Amandas och Ebbas fråga till statsministern är: Vad ska statsministern göra åt bristen på lärare?
Annicka Engblom (M):
Tack för anförandet, Azadeh!
I själva skrivelsen och de bedömningar som Riksrevisionen gör, och som regeringen svarar på, är en bärande del att den här reformen, oavsett om man är för eller emot den, inte ska påverka museernas förutsättningar att utföra sitt huvudsakliga uppdrag.
Ändå talar museerna i fråga, bland andra Nationalmuseum där Azadeh Rojhan Gustafsson själv var närvarande, om det motsatta, det vill säga att de tillskjutna medlen inte räcker till. Detta var förvisso före de extra 10 miljonerna som regeringen sköt till, men det täcker i alla fall inte de behov som finns på dessa 18 museer.
Jag vill gärna att Azadeh Rojhan Gustafsson kommenterar detta. Sedan kan jag ändå inte låta bli, fru talman, att ta upp fri entré-reformen som sådan. Det var en lovsång från ledamoten, som sa att man vidare ser över fri entré till regionala museer och så vidare. Jag hörde också en massa uppräknande av Stockholmsbaserade museer.
Det är lätt som ledamot från Stockholm att tycka om den här reformen. Men runt om i landet finns det så enormt många andra museer som blöder och har olika ägare. Om man nu ska lägga ned 90 miljoner på de här 18 museerna av 1 600 runt om i landet, hur mycket pengar har då egentligen regeringen för att i så fall lägga på övriga museer?
Nej, de 90 miljonerna skulle göra ett betydligt mycket bättre jobb på våra lokala museer och de regionala länsmuseerna.