Ann-Christin Ahlberg (S):
Tack för svaret, Sven Otto Littorin! Efter mer än sju veckors väntan i stället för vanligtvis kanske två veckors väntan trodde jag faktiskt att det skulle bli ett mer positivt svar och kanske till och med något nytt som ministern skulle förmedla för dessa grupper.
Denna interpellation skrev jag till ministern för att den fackliga organisationen bjöd in din partikamrat Jan Ericson och mig för att belysa detta problem. Arbetsgivare och individ- och familjeomsorgen var också inbjudna. Alla vara rörande överens om att det finns ett stort behov av att kunna erbjuda en OSA-anställning för tidigare missbrukare.
Därför blir jag så besviken på ministern - att det är så lätt att säga att det är Arbetsförmedlingen som bestämmer! Det är ju trots allt regeringen som ger Arbetsförmedlingen vissa riktlinjer. I svaret får man en känsla av att regeringen faktiskt inte bryr sig om de här killarna och tjejerna. Det känns som att ministern inte riktigt vet vad det handlar om.
Det här är en grupp kvinnor och män som står väldigt långt bort från arbetsmarknaden. Med sin missbrukarbakgrund behöver de lite extra stöd och hjälp att komma tillbaka. I min hemkommun Borås har man sedan en längre tid arbetat på ett mycket bra sätt för att hjälpa dessa personer.
Arbetsförmedlingen, kommunen, IFO och Kommunal har arbetat fram ett bra och fungerande arbetssätt. Man har handledning med mycket bra kompetens och en upparbetad organisation som kan utveckla dessa personer. Men innan man får chansen ställs det också krav på de här personerna. De måste ha gått igenom sin behandling. De måste klara av att visa att de kan och vill gå vidare i livet och vill ha ett arbete.
Då är det oerhört viktigt för dessa grupper att de får gå vidare och får ett arbete. Annars är risken stor att de trillar tillbaka i sitt tidigare missbruk.
Lösningen för många är att kunna få en OSA-anställning, där det finns handledning som kan stötta, ställa krav och se till att man får ett meningsfullt och utvecklande arbetsliv men inte minst ett nytt socialt nätverk så att man kan börja försörja sig. En OSA-anställning innebär att man har kollektivavtalsenlig lön; det vet säkert ministern. Den är inte speciellt hög, men den ger möjlighet till en självkänsla.
Man kan klara sig och kanske få förmågan att betala en hel del skulder sedan tidigare. Herr talman! Dessa kvinnor och män gör ett bra arbete i min hemkommun, bland annat i skogen, som kommer allmänheten till gagn. Det är allt från att rensa och gallra i kommuninvånarnas egen skog till att göra fina vindskydd och grillplatser som vi alla kan njuta av och använda oss av.
Tyvärr är det nog många boråsare som inte vet vilka som gör dessa trivselinsatser för oss kommuninvånare. Men jag vet att de är väldigt uppskattade av många. Ministern säger i sitt svar att de här människorna kan få andra subventionerade anställningar. Då har han inte förstått vilka kvinnor och män jag pratar om.
I nästa steg kan det säkert vara en möjlighet att använda sig av andra arbetsmarknadsåtgärder. Den fackliga organisation som bjöd in oss skrev också ett brev till Arbetsförmedlingens ledning för att belysa problemet och få till en förändring. Men även därifrån kom ett svar som liknade detta. Man tackar för brevet och engagemanget med en massa regelverk.