Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern, för svaret på min interpellation om Sveriges Västsaharapolitik! När Sverige fick en ny regering 2014 var jag fylld av förhoppning om att den skulle ta Västsaharafrågan på allvar och genomföra riksdagsbeslutet från 2012 om att erkänna Västsahara. Jag besökte nyligen de västsahariska flyktinglägren i Saharas öken i södra Algeriet, där människor har bott under mycket svåra förhållanden i över 40 år.
Alla jag mötte, från kvinnan i tältet till den västsahariska utrikesministern, uttryckte en förhoppning om att Sverige som första västland skulle gå i spetsen och erkänna Västsahara. Ett ökat erkännande skulle ha gett det luttrade västsahariska folket en ökad tro på framtiden och befäst fred och säkerhet i området. Nu har den svenska regeringen i stället svikit det västsahariska folket.
Vad som är orsaken till denna helomvändning är svårt att få grepp om, eftersom stora delar av utredningen av Fredrik Florén, som ligger till grund för beslutet, är hemliga. Jag anser fortfarande att det är anmärkningsvärt att jag som riksdagsledamot inte har fått tillgång till det fullständiga underlaget. Jag förstår nu att jag kan begära ut handlingarna via utrikesutskottet, vilket jag också kommer att göra snarast. Av sammanfattningen framgår dock att utredaren inte har besökt det ockuperade Västsahara.
Västsaharier som bor i den ockuperade delen av landet utsätts för systematiska och väldokumenterade brott mot de mänskliga rättigheterna, vilket också bekräftas av Amnesty International och Human Rights Watch. Hur kan rapportören skapa sig en korrekt bild av läget i det ockuperade Västsahara utan att ha besökt området?
Just nu pågår en hungerstrejk av 13 västsahariska politiska fångar som efter tortyr blivit dömda i en militärdomstol till mellan 20 års fängelse och livstid för att de krävt sociala rättigheter och att stölden av Västsaharas naturresurser ska upphöra. Dessa fångar är ett tydligt exempel på de övergrepp som ständigt sker mitt framför våra ögon i dagens Marocko.
Det är också anmärkningsvärt att det i rapporten inte görs ett tydligt fördömande av Marockos ockupation och av de systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna som sker mot västsaharier. Fredrik Florén har inte heller träffat representanter för Afrikanska unionen. Västsahara, eller den Sahariska arabiska demokratiska republiken, SADR, är ju medlem i Afrikanska unionen, som är en mycket viktig politisk aktör för regionalt samarbete i Afrika.
Även detta anser jag vara en brist i rapporten. UD har visserligen sagt att beslutet att inte erkänna Västsahara togs utifrån en samlad politisk bedömning. Samtidigt har påståendet att kriterier för folkrättsliga grunder saknas för ett erkännande haft en central roll. Så sent som i november skrev tre av världens främsta experter i internationell rätt och folkrätt på DN Debatt att folkrätten inte hindrar ett erkännande av Västsahara.
Tvärtom är de legala förutsättningarna liknande dem som funnits när vi har erkänt Bosnien och Hercegovina, Kroatien och Palestina. Det är då anmärkningsvärt att en ensam utredare kommer fram till motsatsen. Margot Wallström säger i sitt svar att Sverige stöder säkerhetsrådets beslut och de förnyade ansträngningar som nu görs för att finna en rättvis, varaktig och ömsesidigt acceptabel politisk lösning som tillgodoser västsahariernas rätt till självbestämmande. Detta är bra.
Men det räcker inte med att bara stödja säkerhetsrådet, utan Sverige måste också ställa tydliga krav och jobba aktivt i FN för att få till stånd en lösning, där kravet att en folkomröstning snarast kommer till stånd är centralt. Det är också hög tid att FN och Sverige ställer tydliga krav på Marocko, som är den part som systematiskt försvårat och saboterat FNs arbete.