KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag håller med om att det skulle vara en sensation om jag skulle ta avstånd från våra grundlagar. Det avser jag inte att göra. Nikos Papadopoulos var inte där under kvällen. Det var inte jag heller. Jag vet inte mycket mer än att jag har fångat upp i tidningarna att det här blev en fråga för Skarpnäcks stadsdelsnämnd. Jag har inga intentioner och egentligen ingen möjlighet att lägga mig i hur man i enskilda kommuner fördelar sina bidrag.
Det får bli en debatt som man för inom kommunen, och det utgår jag från att man har gjort. Jag kan inte riktigt se att vi skulle ägna oss åt någon form av politisk censur. Det var ju inte fråga om att föreningen inte skulle få framföra sina åsikter. Däremot har jag någonstans uppfattat att föreningen Södra Fot hade fått ett treårigt uppdrag för en verksamhet vid en skola i Skarpnäcksområdet. Det var alltså tidsbegränsat.
I vad mån det fanns några löften om att föreningen också skulle kunna få förlängd verksamhet eller förlängt bidrag vet jag ingenting om. Det här är en fråga som jag egentligen inte avser att agera i.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag kan inte lämna något mycket längre eller mer uttömmande svar än jag redan har gjort. Partipolitiska uppfattningar saknar betydelse när det gäller bidragsfördelningen. Jag är fullkomligt övertygad om att man inom Stockholms kommunfullmäktige är fullt kapabel att föra den diskussionen, och det utgår jag från att man också har gjort. Men jag kan inte härifrån ta ställning till om man har gjort fel eller rätt. Vi var inte med under den här omdiskuterade kvällen.
Jag kan inte Södra Fots verksamhet. Jag har inte fört någon diskussion med Skarpnäcks stadsdelsnämnd. Det hade ju också varit lite konstigt. Det är självklart att yttrandefrihet ska gälla. Men jag avser inte att agera just i det här fallet. Det får i så fall oppositionen och andra göra i kommunfullmäktige i Stockholm.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag får väl också säga att det inte alltid är staten som är huvudman för de olika institutioner som Ibrahim Baylan tar upp. Men jag skulle kunna räkna upp ännu fler institutioner som gör ett fantastiskt arbete i de norra delarna av Sverige för att vi ska kunna ha ett rikt kulturliv där. Nu är det ju Kulturrådet som har till uppgift att fördela pengar.
I den rapport - vi har diskuterat den ett par gånger tidigare i riksdagen - som är daterad den 19 februari som kom från Kulturrådet skriver man: "Kulturrådet önskar poängtera att som utgångspunkt för uppdraget gäller att bidragsanpassningen i slutänden inte skall leda till att institutionen/organisationen har mindre medel att röra sig med, jämfört med tidigare år."
Man skriver också: "För det fall det senare framkommer att Kulturrådets anpassning varit felaktig till nackdel för en bidragstagare i inte helt ringa grad, torde detta kunna kompenseras inom ramen för de omprioriteringar som senare kan göras." Det är också något som man arbetar med inom Kulturrådet.
När det gäller traktamenten var det, som bekant, en fråga som var aktuell redan under förra perioden när Ibrahim Baylan själv satt i regeringen. Jag vet att vi hade en del diskussioner om just den frågan. Det är inget som är glömt. Den finns fortfarande i hög grad levande. Men det är väldigt många frågor som måste, så att säga, lösas ut under den här mandatperioden.
Traktamentsfrågan finns med bland dessa, eftersom vi vet att det har varit besvärligt. Om det kommer att leda till några särskilda villkor just i det här fallet är för tidigt att säga. De diskussionerna har vi med Finansdepartementet. Det ser olika ut i olika delar av landet av väldigt många skäl. En anledning till att det kan vara lägre bidrag på en del håll är att omkostnaderna kan vara lägre.
Ibland är de högre, exempelvis när det handlar om att engagera kulturskapare från olika delar av landet, när det handlar om resor och ersättningar. Hyresnivån ser också olika ut. Det är inte alltid helt lätt att jämföra rätt över.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Åtminstone har jag ambitionen att vi ska kunna tänka väldigt positivt framöver. Vi har, som sagt, fyra år på oss, så mycket kommer att hända. Jag kan inte ge några som helst löften. Det tänker jag inte heller göra i dag. Jag vill bara återigen påpeka att det har kommit till över 300 miljoner till scenkonstsektorn. Det är inte mindre pengar utan mer.
Att sedan några anser att det borde ha blivit ännu mer vet jag. Jag har också respekt för det. Jag förstår att det har uppfattats som problem. Det har vi också diskuterat här i kammaren tidigare. Man kan säga att det gick fort, men det gjorde den planerade utflyttningen av de statliga verken också, med kända problem både för dem och för andra. Däremot kan jag absolut ge löftet att vi ska ha ett rikt kulturliv i hela Sverige. Det kommer jag absolut att se till.
Det är fortfarande runt 1 1⁄2 miljard som går från den statliga budgeten till regionala institutioner runt om i landet där i allmänhet landstingen är huvudmän. Vi får se vad som händer framöver.
Jag lovar att jag kommer att göra vad jag kan för att det ska finnas ett rikt kulturliv, ej blott i Stockholm, Västra Götaland, Skåne, Småland och Värmland utan naturligtvis också i Norrland. Det är fullkomligt självklart.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi kommer säkert att få många skäl att diskutera detta framöver under de här åren. Och tack, Ibrahim Baylan, för lovorden! Vi har ju inte haft möjlighet att mötas i någon debatt tidigare. Det kommer att hända en hel del. Vi ska bland annat som sagt sjösätta den kulturpolitiska översynen, och det kommer att bli klart med direktiv och utredare under våren. Detta kommer vi säkert också att få tillfälle att diskutera. När det handlar om kulturpolitik likaväl som allt annat finns det aldrig någonting som är givet.
Även om man har planerat satsningar är det inte säkert att de blir de framgångar man har tänkt sig. Man har också publik och annat att ta hänsyn till. Inte ens om man har hur mycket pengar som helst är det givet att det man planerat faktiskt blir som man har tänkt sig, hur höga ambitionerna än är. Det gäller för kulturen likaväl som för alla andra områden. Jag tycker nog ändå att staten tar sitt ansvar. Drygt 6 miljarder går till kulturinstitutioner i hela landet.
Sedan har också den regionala nivån, både kommuner och landsting, ett stort ansvar och tar det också. Då är vi uppe i offentliga satsningar på 19-20 miljarder. Min förhoppning är att vi också ska hitta fler aktörer som går in och stöder kulturen på olika sätt, inte minst finansiellt, och att vi därmed också kan hitta nya arenor. Det finns väldigt mycket att göra.
Jag lovar att återkomma, även om jag inte kan ge några löften om pengar stående här.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
I våras beslutade riksdagen om de riktlinjer som ska gälla för programföretagen Sveriges Radio AB, SR, Sveriges Television AB, SVT, och Sveriges Utbildningsradio AB, UR, den kommande tillståndsperioden. I den proposition som låg till grund för riksdagens beslut aviserade den tidigare regeringen att en särskild utredare skulle tillkallas för att ta fram förslag till hur ett effektivare resursutnyttjande skulle kunna åstadkommas.
Dessutom angavs att en uppföljning skulle göras under tillståndsperioden med utgångspunkt i omvärldsförändringar eller andra förändrade förutsättningar. Regeringen anser mot den bakgrunden att den tillståndsperiod som tidigare beslutats är för lång.
Regeringen har därför i budgetpropositionen för 2007 föreslagit att den kommande tillståndsperioden för SR, SVT och UR ska vara tre år i stället för sex år, det vill säga från och med 2007 till och med 2009.
Under den treåriga tillståndsperiod som föreslagits avser regeringen att ta fram ett brett beredningsunderlag inför den efterkommande tillståndsperioden där bland annat utvecklingsmöjligheterna för radio och tv i allmänhetens tjänst och frågor om effektivare resursutnyttjande ingår. Radio och tv i allmänhetens tjänst är en central del av mediepolitiken.
Det är därför viktigt att det förs en bred diskussion inför den kommande tillståndsperioden där många åsikter kan komma fram. Regeringen har emellertid ännu inte fattat beslut om vilka ytterligare frågeställningar som kan komma att ingå i beredningsunderlaget eller hur underlaget ska tas fram. Jag är därför inte beredd att lämna några besked om dessa frågor i dagsläget.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag vill inledningsvis först och främst avvisa det som Morgan Johansson avslutade med, nämligen att detta skulle var en fråga för ett enda parti. Bakom detta står hela regeringen enig, Folkpartiet liberalerna, Centerpartiet, Kristdemokraterna och Moderaterna. Det finns ingen som helst spricka i det fallet.
Sedan är det inte fråga om att riva upp detta tillstånd. Vi förkortar det. I den proposition som riksdagen fattade beslut om stod att en särskild utredare skulle tillkallas för att ta fram förslag - jag nämnde det i mitt svar, och jag återkommer till det - till hur ett effektivare resursutnyttjande skulle kunna åstadkommas och att man ville se på omvärldsförändringarna. Vi gör det här.
Men det blir ingen skillnad i de villkor som gäller för SVT, för Utbildningsradion eller för Sveriges Radio under de kommande tre åren. Det som är sagt att de ska arbeta med kommer de också att kunna göra. Och i detta ingår också en friare roll, men enligt ett annat uppdrag för Granskningsnämnden. Naturligtvis finns det ett värde i en bred diskussion.
Nu lever vi fortfarande med det gamla tillståndet. Det nya träder i kraft den 1 januari. Det finns ingen dold agenda. Och alla som har varit uppe i diskussionen kan också läsa reservationerna från de borgerliga partierna i kulturutskottets betänkande och konstatera att det finns ett starkt stöd för public service. Och det gäller faktiskt fortfarande.
Sedan kan Leif Pagrotsky skaka på huvudet, men så är det. Vi kommer att göra det som det fanns en möjlighet att göra. Nu blev det en förlängning, från sex år. Tidigare var det fyra år. Varje regering har möjlighet att ha synpunkter på sändningstillståndet. Så i den delen är det ingen skillnad. Jag kan i detta sammanhang lika bra klara av följande.
Jag har aldrig sagt att det inte ska visas idrott i tv. Vad jag har sagt i en intervju i tidningen Journalisten är att många frågor diskuteras när det gäller public service, bland annat de ökade kostnaderna, och de har verkligen ökat, för de stora internationella sportevenemangen. Det är betungande även för SVT. Det kan man läsa om även i intervjuer med den nya vd:n Eva Hamilton. Jag sade inte att detta var min uppfattning.
Jag sade att det är en av de frågor som man bland annat tar upp i den allmänna diskussion som just nu pågår om public service. Det är en diskussion som är väldigt intressant, därför att den visar att det finns ett starkt stöd för public service och att det också finns många och stora förväntningar på public service.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi ska inte politisera. Ja, jag vet inte riktigt vem det är som politiserar och som oroar. Det här är egentligen inte någonting som är särskilt dramatiskt, som vi ser det. Vi gör det som det fanns en möjlighet till därför att det nu sker så stora förändringar i vår omvärld.
Morgan Johansson skriver i sin interpellation bland annat om att stoppa mångfalden och strypa mångfalden. Men lite försiktighet tycker jag ändå behövs. Det var väl någon gång på 1980-talet som det fanns en socialdemokratisk riksdagsledamot, Maj Britt Theorin, som ville förbjuda parabolantenner. Man ska kanske inte lasta den föregående regeringen för det heller.
Men även Morgan Johansson måste väl anse att vi trots allt har fått ett rikare och bredare medieutbud - inte alls en strypning av SVT eller public service i övrigt. Den här processen har trots allt inte inletts ännu. Fortfarande lever vi - jag måste upprepa det som jag sade i mitt första svar - med det gamla tillståndet.
Det nya träder i kraft först vid årsskiftet. Det är inte fråga om att riva upp. Sveriges Television, Utbildningsradion och Sveriges Radio kan fortsätta att arbeta i lugn och ro, helt enligt de riktlinjer som riksdagen fattat beslut om tidigare - i våras. Sedan har vi detta med Berlusconi. Ja, jag tror att jag inte ens vill bemöta det.
Det blir så uppenbart fånigt, skulle jag vilja säga. Jag vet inte vilka likheter man i något enda sammanhang skulle kunna hitta när det gäller den här regeringen och Berlusconi. Jag har ett möte inbokat med ledningen för Sveriges Television och Sveriges Radio. Vi för samtal.
Jag hoppas att också de inom ledningarna och inom de grupper som man nu trots allt försöker oroa - det är inte vi som försöker oroa - inser att det här inte är någon stor dramatisk förändring. När det handlar om BBC - jag tror att Helene Petersson var inne på det - har det varit en omfattande diskussion i England om just BBC:s roll.
Där har det sannerligen varit mycket synpunkter på hur man har verkat, så jag vet inte om vi riktigt kan använda oss av den liknelsen. Jag tror att de har fått, skulle jag vilja säga, betydligt tuffare villkor. Jag ska inte nu ge mig in på den diskussionen, för den ligger lite vid sidan av. Men BBC och public service är inte riktigt jämförbara.
Finansieringsfrågan är måhända någonting som vi kommer att återkomma till, men det är ingenting som diskuteras just nu. Public service kommer att arbeta på, precis som det är tänkt och som det är beslutat, fram till år 2009. Men vi vill, som sagt, ta chansen och se vad som händer i vår omvärld. Hur reagerar man för att göra verksamheten effektivare? Det är inte vi som säger det, utan det säger public service-företagen själva.
Syftet är inte att göra public service till någonting ointressant, utan syftet är faktiskt att värna public service. Det kommer att behövas, inte minst med tanke på den tuffa konkurrens som vi möter från omvärlden. Det handlar om bildning. Det handlar om kunskap. Det handlar till och med om något så pass viktigt som det svenska kulturarvet. Jag värnar public service.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi har lite olika uppfattningar om vad som är dramatik och vad som inte är det. Jag hävdar fortfarande att jag inte ser den dramatik som några av talarna här gör i denna debatt. Eva Hamilton konstaterade i en intervju nyligen när hon skulle tillträda att förtroendet för public service ständigt måste vinnas på nytt.
Det är så, och det är därför som den här diskussionen, som inte vi har dragit i gång utan som journalister själva drog i gång under sommaren, också är så otroligt vital för public service. Det visar på det stöd som faktiskt finns för public service. Inte minst det upprop som drogs i gång av Kulturella ungdomsföreningen i Malmö visade på det starka stödet. Jag tror att det var uppåt 17 000 namnunderskrifter.
Det handlar inte om de eventuella omvärldsförändringar som sker just nu utan om dem som kan komma att ske under den här perioden, under de här tre åren. Det var samma sak som regeringen tog upp i sin proposition. Från årsskiftet gäller det nya sändningstillståndet, det som Leif Pagrotsky säger att han har varit med och signerat och som bland annat innebär höjd ambition när det gäller barn och unga liksom funktionshindrade. I detta råder ingen skillnad.
I propositionen talas om en hög kvalitet, decentraliserad organisation, mindre detaljstyrning och om att programverksamheten ska präglas av oberoende och stark integritet och bedrivas självständigt. Det gäller fortfarande. Det är ingen skillnad där. För att lugna - om det nu var Leif Pagrotsky som trodde att han inte skulle få se OS och VM i SVT i fortsättningen - kan jag säga att det kommer han att kunna göra.
Det är dessutom avtal som är tecknade för en lång tid framöver. Tack för diskussionen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Den radiodebatt som Leif Pagrotsky hänvisar till kan jag tyvärr inte kommentera. Jag var inte med och hörde inte den, så jag vet inte vilken moderat ledamot som deltog och vad han eller hon eventuellt sade. Det är inte fråga om att politisera. Leif Pagrotsky verkar ha en annan uppfattning. Tidigare fanns fyraåriga perioder.
Det innebar att varje ny regering så att säga fick möjlighet att ha synpunkter. Det här kommer att ske i en bred beredning. Det finns fortfarande ingen dold agenda.
Men vi tar den möjlighet som också fanns inskriven i propositionen, att se över den tekniska utveckling som faktiskt går väldigt fort både i vårt eget land och i omvärlden. Vi står inte utanför. De diskussioner som har funnits i EU-kretsar visar också att det här inte är någonting som vi styr själva, utan man måste bereda det här tillsammans.
Därför kan det finnas skäl till att också se över framtiden, i syfte att värna public service.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det blir en lång eftermiddag. Då återgår vi, Gunilla, till den diskussion vi hade för en liten stund sedan. Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig dels vilka motiven är för en översyn av En bok för alla AB:s uppdrag, dels vilka åtgärder jag kommer att vidta för att staten ska spela en roll för att stimulera lågutbildade att öka sitt läsande.
Bakgrunden till frågorna är att det nuvarande avtalet mellan staten och En bok för alla AB är ettårigt och löper ut den 31 december 2007. Sedan 1976 lämnar staten ett årligt stöd till En bok för alla AB för utgivning och spridning av kvalitetslitteratur till lågpris. Totalt omfattar utgivningen i dag ca 50 titlar om året, varav ca 30 är barn- och ungdomsböcker.
När En bok för alla startade var det mot bakgrund av att det då endast fanns en mycket begränsad utgivning av kvalitetslitteratur till lågt pris. Sedan dess har dock ett antal förlag en omfattande utgivning av pocketböcker, och under de senaste åren har pocketutgivningen expanderat ytterligare.
Enligt statistik från Svenska Förläggareföreningen uppgick antalet titlar i pocket år 2004 till 590, jämfört med 314 år 1998. Det innebär nästan en fördubbling av antalet titlar. Det finns följaktligen ett brett urval av kvalitetsböcker i pocket på marknaden i dag, och den sänkta bokmomsen har inneburit att böckerna kan säljas till ännu lägre priser än tidigare.
Dessutom har tillgängligheten till böcker ökat markant. I dag säljs pocketböcker inte bara i den traditionella bokhandeln utan också via Internet och i varuhus, kiosker, livsmedelsbutiker, pocketshopar och så vidare. Den förändrade situationen på bokmarknaden är ett av skälen till att regeringen nu vill pröva frågan om en statligt subventionerad pocketutgivning för vuxna.
Frågan bereds för närvarande inom Regeringskansliet, och det är ännu för tidigt att uttala sig om utfallet av denna process. När det gäller det läsfrämjande arbetet för vuxna görs i dag betydande insatser bland annat inom studieförbunden, på folk- och arbetsplatsbiblioteken och inom föreningslivet. Att vinna vuxenläsare är dock ett mycket långsiktigt arbete, som måste börja tidigt - nämligen bland barnen.
Som jag ser det är det här staten har sin viktigaste uppgift: att se till att barn och ungdomar så tidigt som möjligt möter litteraturen och stimuleras till läsning på alla tänkbara sätt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
En del av argumenten har vi haft i den tidigare diskussionen. Vad vi har sagt är att vi kommer att se över uppdraget för En bok för alla. Det är väl ganska givet att när det blir en ny regering blir det också omprioriteringar i kulturbudgeten. Det kommer det att bli även i den här. Det är inte självklart att man fortsätter på samma inslagna väg. Därmed inte sagt att vi inte tycker att det är viktigt med satsningar på läsandet, för det tycker vi. Men det kanske kan gå till på andra sätt.
Vi vill se över det. Det är inte så konstigt. Det finns många olika sätt att nå vuxna. Det är inte min uppgift att tala om för biblioteken hur de ska arbeta, men det finns trots allt bibliotek på olika håll i Sverige som arbetar annorlunda och uppsökande. Man kanske kan göra mer där.
Gunilla Carlsson talar om det sjunkande läsandet. Som vi sade i den förra diskussionen: Vad är det egentligen man mäter? Tar man med även facklitteratur, eller tar man bara med skönlitteratur? Tar man med läsandet på Internet? Tar man med dagstidningsläsandet? Läsande kan se väldigt olika ut, och det är inte alltid säkert att statistiken är entydig. Den kan peka åt olika håll.
Är det nu så att läsandet sjunker är det kanske också så att En bok för alla inte riktigt har lyckats med sitt uppdrag. Man kanske måste hitta nya lösningar. Jag säger inte att det är så, men jag säger att det kanske är så. Det är något vi tittar på på Kulturdepartementet nu, tillsammans med mycket annat. Men att vi vill värna boken och läsandet hoppas jag har framgått av debatten.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är riktigt att det finns många olika aktörer som kan bidra till ökat läsande, och det tycker vi trots allt är viktigt. Jag är annars väldigt rädd för att staten ska tala om vad som är bra och vad som inte är bra, vad folk ska göra och vad folk inte ska göra, för att göra en liten koppling till Socialstyrelsens ibland märkliga kampanjer. Men när det handlar om läsandet håller jag med om att det är speciellt, eftersom det är väldigt kopplat till demokrati och till inflytande. Just läsningen har alltså sin alldeles speciella roll.
Skolan kan också arbeta uppsökande. Nu är skolan inte riktigt mitt område, men jag kan ändå se att här finns många möjligheter att nå föräldrarna, inte minst föräldrarna till barn som kanske inte är så läsvana och där det inte är så vanligt med böcker i hemmet. Det finns väldigt många sätt att nå även de vuxna, även om jag tycker att just satsningen på barn är det viktigaste. Vi ska återkomma och se vad det kan bli för eventuella kampanjer för läsfrämjandet.
Det är ju inte bara att konstatera att nu läser kvinnor mer - vilket är bra, och jag tror att det stämmer - och män mindre. Man måste fråga sig varför det är så. Jag tror inte att det är självklart att kvinnor har mer tid än män, snarare tvärtom. Det visar andra undersökningar. Det kanske är någonting helt annat det handlar om. Om det inte är priset och inte tillgängligheten, vad är det då som ger ett motstånd? Vad kan man göra åt det? Ska man göra något åt det?
Man behöver fortfarande hämta in kunskap på det här området. Jag är helt enig med Gunilla Carlsson om att läsning är avgörande för väldigt mycket.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
I korthet kan jag säga att jag i stort sett håller med Gunilla Carlsson om det mesta. Det är viktigt med förebilder, inte minst kanske manliga förebilder. Något som jag relativt ofta hör bland de yngre är att läsning inte är någon manlig syssla. Det är också ett uppdrag för det manliga kollektivet, inte minst de bokläsande och bokälskande männen att se vad man kan göra mer.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Göran Persson i Simrishamn har frågat mig om det är regeringens intentioner att Accessprojektet ska fortleva samt om jag har några andra insatser på agendan för att bibehålla eller förbättra resultaten inom kulturarvssektorn.
Som jag nyligen svarade Lars Wegendal i en liknande fråga bereds ämnet om framtida satsningar på vårt kulturarv och sysselsättningen inom kultursektorn inom ramen för den årliga budgetprocessen. Jag kan inte föregripa de överväganden som regeringen gör inför höstens budgetproposition.
Ett viktigt underlag i dessa överväganden är givetvis den delredovisning av effekterna av Accessatsningen som regeringen gett Statens kulturråd i uppdrag att lämna senast den 1 juni i år.
Samtidigt är det viktigt att understryka att regeringen redan i budgetpropositionen för 2007 har förstärkt flera centrala museers anslag för att tillgodose många gånger grundläggande behov och eftersatta bevarandeåtgärder.