Ida Drougge (M):
Flera har varit inne på att många av granskningarna i detta kapitel är särskilt allvarliga sett till vad vi har funnit och till deras antal.
Jag kommer att fästa mitt fokus vid två av dem som en komplettering till det som min moderata kollega Erik Ottoson tidigare var inne på. En granskning gäller ett tillståndsärende om utbyggnad av raffinaderiet i Lysekil.
Det är ett förvaltningsärende där regeringen mer direkt än annars lyder under förvaltningslagen om handläggning, prövning och beredning. Här är det fråga om tillstånd att få göra nya investeringar.
Jag vill särskilt poängtera detta eftersom det i fråga om myndighetsutövningen mot enskild enligt regeringsformen 1 kap. 9 § finns krav på att allas likhet inför lagen, saklighet och objektivitet gäller mer strikt i dessa fall. Angående Preem har mycket redan sagts.
Jag vill ändå inskärpa allvaret i detta mycket uppmärksammade, omfattande och komplicerade ärende. Det finns många intressanta och viktiga detaljer, och jag har identifierat tre saker som principiellt viktiga. Den första är tidpunkten.
Regeringen valde i ett mycket sent skede att förbehålla sig den möjlighet som finns att pröva ärendet. I 11 kap. 3 § regeringsformen stipuleras vikten av domstolars självständighet i rättsskipningen.
I fallet om Preem beslutade regeringen att ta över ärendet efter det att regeringens egen myndighet Naturvårdsverket valt att inte begära överprövning av tingsrättens dom och efter det att Mark- och miljööverdomstolen valt att ta över och meddela prövningstillstånd. Detta behöver man se tillsammans.
Vi påpekar därför att i ju högre instans ett ärende behandlas desto större försiktighet krävs från regeringens sida. Därför anser jag personligen att det är synd att vi inte har kunnat bringa klarhet i vilka omständigheterna har varit som har föranlett denna granskning.
Regeringen hänvisar till att Naturvårdsverket inkom sent med en underrättelse. Naturvårdsverket hänvisar till sena och nya omständigheter.
Vilka omständigheterna är har vi frågat myndigheten i skrift och vidare muntligt till Isabella Lövin och statsministern men inte lyckats bringa klarhet i. Det stämmer att Naturvårdsverket har till uppgift att underrätta regeringen om den typen av ärenden där man har rätt att och får ta över prövningen.
Men vi har också konstaterat att regeringen enligt lagen i varje fall inte är hindrad att ta över ärenden även utan underrättelse och att man i det här fallet hade information om att tillståndsansökan från Preem fanns också innan underrättelsen.
Till syvende och sist är det regeringen som självständigt fattar beslut om att ta över tillståndsansökningarna och prövningarna av dem. Regeringen har själv inte behövt, eller valt att, fatta beslut med hänvisning till de nya omständigheterna.
Dem har man nämligen ingen närmare kännedom om. Den andra viktiga principen är objektivitet, saklighet och likabehandling, enligt 1 kap. 9 § regeringsformen.
Det blir viktigt när ett statsråd uttalar sig om ett ärende som ska upp till handläggning - som är igång, som är under beredning. I det här fallet gör Isabella Lövin det när hon får frågor om ärendet. Vi kan konstatera att det inte spelar någon roll att ärendet senare dras tillbaka och avslutas, det vill säga att beslut aldrig fattas.
För vår bedömning här spelar det ingen roll, eftersom ärendet redan har börjat beredas. Men det hade självklart varit ännu mer problematiskt om ärendet hade prövats och uppgiften slutförts, och det är väl därför kritiken mot den här bristen är viktig.
Då hade den här typen av uttalanden kunnat ligga till grund för vidare prövning av frågan. Det är i alla fall min bedömning. Utskottet går inte in på detta; vi har inte behövt gå in på det i vår granskning eftersom det aldrig har skett.
Det tredje principiellt viktiga vi har tittat på är de kontakter och den kommunikation som regeringen har haft med Preem. Efter Expressens rapportering om frågan fick vi anledning att vidga granskningen till att innefatta även detta. Det har vi rätt att göra, även om det är inte är alldeles vanligt att vi gör så.
Vi har då kunnat konstatera att vi anser att formen för, och framför allt tonen i, den kommunikation som ägt rum mellan Preem och regeringen inte har varit lämplig. Slutligen vill jag säga några ord om en granskning vars vikt i alla fall för mig verkligen har ökat i takt med granskningens gång.
Det gäller granskningen av utredningen om biojet, det vill säga att regeringen tillsatte en utredare som skulle titta på detta. Det resulterade i intressekonflikter mellan utredningen och utredaren. Även denna utredning är statsrådet Isabella Lövin ansvarig för.
Utredningen skulle ta fram förslag på olika styrmedel för att främja användningen av biobränsle för flyg och gjorde också det. Den föreslog även stöd till tekniska investeringar som driver utvecklingen och driver produktionen av den här typen av bränslen.
När Maria Wetterstrand utsågs till utredare visste Miljödepartementet att hon var styrelseledamot i ett bolag som utvecklar just biodrivmedel för bland annat industri och transporter. Det utvecklar även teknik för småskalig och effektiv användning av den här tekniken på fler områden och fler typer av transporter.
Utredaren ägde också aktier i bolaget, men det visste regeringen inte förrän sent. Under det år som utredningen var igång utvecklades bolaget successivt, vilket är fullt naturligt.
Det uppdrag som utredaren hade pågick under ett år, och under det året beviljades bolaget bland annat statliga medel för att genomföra en studie om att använda bolagets teknik vid omvandling av biojet.
I ett pressmeddelande skriver man att marknadspotentialen är stor om man lyckas med detta.
Man lyckas också väl i studien, och strax innan utredningen presenterar sina slutsatser aviserar man att man går in i en ny fas, tillsätter en ny vd och inleder ett samarbete för att börja producera biobränsle för flyg.
Förvaltningslagens bestämmelser om jäv gäller inte för utredare och inom kommittéväsendet på det här området, utan det är regeringens sak att ansvara för och pröva detta. Det är för regeringens skull som utredningar av den här typen existerar.
Det är ett led i handläggningen och beredningen när man hanterar ärenden och tar fram förslag till riksdagen. Därför har vi i vår praxis tidigare, och även i det här årets slutsatser, konstaterat att utredningar för att ha ett högt värde behöver ha hög kvalitet på innehållet samt att arbetet behöver ske med stor integritet.
Den slutsatsen står vi fast vid i år, och vi anser därför att den uppkomna situationen i det här fallet är ett exempel där den bedömning som har gjorts har varit svårförenlig med utredningsväsendets integritet.