Åsa Romson (MP):
Detta är en debatt som vi hade redan i höstas när samarbetsregeringen föreslog detta första gången. Det blev sedan avslaget av bland annat Moderaterna eftersom man notoriskt är emot den här typen av satsningar som minskar klimatutsläppen. Det är väldigt bra att ledamoten nu säger att man är stolt över en allianspolitik som har höjt dieselskatter, ökat tåginvesteringarna och gett stöd för omställning av fordonsflottan. Men varför säger man då nej till att fortsätta att göra det?
Man säger nej till höjda dieselskatter. Man säger nej till de investeringar i tågunderhållet som vi vill göra för 2015. Man säger nej till att bland annat genom klimatinvesteringsstöd på lokal nivå stödja en omställning av fordonsflottan till en mer miljövänlig sådan.
När det gäller kostnadseffektiviteten gjordes den rapport från Konjunkturinstitutet som interpellanten hänvisar till innan Klimpprogrammet var klart. Det var prognoser man baserade sina siffror på. Jag tycker inte att det är mer tillförlitligt. De siffror som jag redovisat här är från slutrapporterna. Konjunkturinstitutet jämförde också kostnadseffektiviteten med priset på CDM-rättigheter, det vill säga när man köper utsläppsminskningar i andra länder.
Man kan vilja göra sådana jämförelser. Man kan vilja att vi ska satsa allt vårt krut från svenska skattebetalares sida på att minska utsläppen enbart i utlandet. Vi ska inte göra några investeringar i att förbättra det svenska samhällets möjlighet att minska utsläppen. Fru talman! Jag tror inte på en sådan utveckling. Jag tror att vi måste visa världen att också vi är beredda att ta vårt ansvar och att vi har potential, innovationskraft och möjligheter i Sverige att minska utsläppen.
Det har svenska kommuner och regioner visat i många år. Den som har släpat efter är staten. Stödet till klimatinvesteringar lokalt kommer att tagga effektiva projekt som man redan har börjat, och de kommer att skala upp dem. Man gör mycket mindre projekt när man inte kan få stöd. Det är möjligt att en liten del av projekten skulle bli av ändå men i mindre skala och med mindre effekt i form av klimatutsläppsminskningar.
Vi behöver inte mindre effekt i form av utsläppsminskningar. Vi behöver mer när vi ser forskarna rapportera hur tillståndet i det globala klimatsystemet ser ut. Klimathotet är reellt. Vi måste öka farten. Då kan man inte säga nej till alla de åtgärder där det lokala klimatinvesteringsstödet är en viktig del med hänvisning till att man inte har fått fullständig redovisning av hur systemet kommer att se ut.
Vi är förhindrade att göra ett fullgörande innan riksdagen har fattat beslut om pengarna. Man säger nej till 14 miljoner ton i utsläppsminskningar, som är den uppskattning vi kan göra av de utvärderingar vi har av det tidigare systemet. Vi jobbar för att minska byråkratin. Inte minst bygger vi på tidigare erfarenheter.
Vi vet nu tydligare, och det vet man också lokalt. Svenska kommuner samverkar bland annat i nätverket för klimatsmarta kommuner och så vidare. Man har nu en mycket bättre uppfattning om ungefär vilken effekt man får av olika åtgärder. Det betyder att man inte behöver ha samma osäkra underlag som man hade tidigare. Vi bygger vidare på upparbetad kunskap och strategier som redan finns på plats.
Det är hög tid att också staten kommer in och stöder ett ökat klimatarbete för minskade utsläpp i Sverige. Det står inte mot att vi ska hjälpa många andra länder med utsläppsminskningar. Men att stå i kammaren och hänvisa till att det skulle vara kostnadseffektivare att bara låta investeringarna ske i andra länder är att fördumma det svenska samhällets möjligheter att anta klimatutmaningen.