Nina Lundström (L):
Med anledning av att statsrådet nämner infrastrukturpropositionen kan vi konstatera att något helhetsgrepp på så sätt inte finns. Låt oss börja med finansieringsfrågan. Statsrådet hänvisar till att de så kallade stadsmiljöavtalen kan användas - i vilken utsträckning är ett frågetecken - till cykelåtgärder från och med 2017.
Det här kommer i princip att gälla bara under ett par år, för i infrastrukturpropositionen finns det inte några avsatta medel eller några tydliga förslag om att stadsmiljöavtalen ska finnas till 2029. Min första följdfråga till statsrådet är: Menar statsrådet att det ändå är så att stadsmiljöavtalen kommer att finnas ända till 2029? Var finns det beslutet?
Det beslutet har i varje fall inte riksdagen tagit ställning till under veckans omröstningar. Det andra är varför man inte kan tänka sig att inrätta ett tydligt anslag som för övriga transportslag. Vi från Liberalerna har till exempel föreslagit att man inrättar ett anslag för just det nationella kompetenscentret och att man avsätter tydliga pengar.
För vår del handlar det inledningsvis om 75 miljoner kronor i budgeten i ett tydligt anslag för infrastrukturåtgärder och 1 miljard fram till år 2029. Regeringen har anslagit 622,5 miljarder i planeringen vad gäller infrastrukturåtgärder, och Liberalerna har föreslagit 623,5 miljarder. Nu är det regeringens budget och infrastrukturpropositionens ramar som har vunnit.
Men där vill vi tydliggöra att vi här behöver göra en tydlig satsning som för övriga trafikslag så att vi kan följa åtgärderna. Det ger också en signal till alla lokala aktörer som ska medfinansiera, att medlen finns. Det är svårt att förstå varför man inte kan ha den tydlighet för cykelåtgärder som vi har för alla andra typer av transportslag som finns så att man kan följa hur pengarna används.
Att luddigt baka in vissa medel i stadsmiljöavtal som dessutom är väldigt kortsiktiga på ett par års basis ger ingen möjlighet att planera långsiktigt. När man bygger täta städer och utvecklar bostadsbyggande och övrig infrastruktur borde det vara viktigt att också möjliggöra för gående och cyklister att förflytta sig i samhället - av det skälet att det är både klimat- och miljösmart att medverka till det.
Det är här som det blir väldigt konstigt. Å ena sidan verkar det som att vi är överens om att cyklingen är viktig. Å andra sidan saknas verktygen i verktygslådan för att möjliggöra detta. Alla som jobbar med infrastrukturfrågor, inte minst i täta städer, vet att det är väldigt svårt att vidta åtgärder i efterhand. Hade man planerat från början så hade man fått plats med infrastrukturen.
Det förutsätter också att det finns medel, pengar, för att kunna ta det gemensamma ansvaret. Det är också för att en del av stråken inte bara är för kommunerna. Människor pendlar mellan kommunerna, och ibland ganska många kommuner. Där behövs de regionala stråken. Frågan infinner sig igen. Varför är det inte möjligt att ha tydliga anslag för cykelåtgärder?
Varför inte ett anslag för att inrätta ett kompetenscenter, så att inte allting står och faller med att det inte finns en finansiering? Regeringen har gjort det för kollektivtrafikinsatser och också gett ett uppdrag till VTI, men det har den inte gjort för cyklismen. Varför?