Ylva Johansson (S):
Jag börjar med att tacka statsrådet för svaret. Det är lätt att föreställa sig den förtvivlan som en förälder måste känna om man upptäcker att det egna barnet eller tonåringen har börjat använda droger, eller den förtvivlan som ett syskon, en flickvän, en pojkvän eller någon annan nära anhörig känner.
Man ska alltid vara försiktig med att dra säkra slutsatser av statistiken när det gäller droganvändning, men mycket tyder på att vi har sett ett trendbrott och att droganvändningen bland unga nu verkar öka och att den ökar allra mest i Stockholm. Orsakerna är säkert flera, och vi kan bara spekulera i dem.
Men helt klart är väl att vi har en ökad tillgång på narkotika, inte minst cannabis men också andra droger i vårt samhälle, och att priset är relativt lågt. Man kan också diskutera om attitydförändringar har skett. Jag tror att det är så och att det är fler som tror att man kan prova eller använda droger liksom på ett städat sätt utan att vara i riskzonen för att fastna i ett missbruk.
Så är det inte. Det är inte bara den som har andra sociala problem eller andra svårigheter som fastnar i missbruk, utan det kan vem som helst göra. Men vi vet att det finns ett klart samband mellan klyftorna i samhället och droganvändning.
När vi nu har sett flera års utveckling där klyftorna i samhället har ökat, där arbetslösheten har ökat och där fler människor tvingas försörja sig på socialbidrag är det dess värre kanske inte så förvånande att det kan finnas ett samband med att droganvändningen nu ökar. Det tycks vara så att det är användningen av cannabis som ökar. En del tror kanske att det inte är en så farlig drog, men det är det.
Det påverkar naturligtvis kroppen, men kanske allvarligast är att cannabis och haschrökning försämrar individens förmåga att använda sin egen intellektuella kapacitet, förmågan att reflektera. Det påverkar också möjligheten att växa sig vuxen och den nödvändiga frigörelse och det vuxenblivande som ska ske i tonåren. De som i många år missbrukar cannabis blir avtrubbade och passiva, får svårt att lära sig nya saker och att arbeta koncentrerat.
Närstående brukar ofta uppleva en karaktärsförändring. Många går rakt in i passivitet och en oförmåga till planerad verksamhet. Det här är naturligtvis väldigt allvarliga konsekvenser av ett ökat haschbruk, men vi tror att användningen av andra droger också har ökat.
För oss politiker ligger ett viktigt ansvar i att försöka vända den här utvecklingen, och tydligast vilar naturligtvis ansvaret på regeringen och på det ansvariga statsrådet Maria Larsson. Man skulle kunna sammanfatta det sätt vi bör arbeta på i politiken med att det ska vara svårt att börja och lätt att sluta när det gäller narkotikabruk.
Regeringen har nyligen presenterat en proposition för riksdagen som inte innehåller någonting nytt på det här området. Där upprepar man många av de vackra ord som har funnits i flera tidigare propositioner och strategier om att det är en prioriterad fråga. Ja, allt annat vore väl anmärkningsvärt.
Självklart måste det vara en högt prioriterad fråga att säkerställa att så få unga som möjligt använder eller fastnar i missbruk av narkotika och att de som gör det ska få all hjälp att komma därifrån. Det vore hårresande om man inte sade att det var en prioriterad fråga. Men när det gäller konkreta åtgärder finns det just ingenting i regeringens proposition.
Därför kvarstår min fråga till statsrådet: Vilka konkreta åtgärder avser regeringen att vidta för att minska droganvändningen bland unga?