KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Jag tycker att ministern försöker komma undan här genom att säga två olika saker. Vi ska ha en väldigt restriktiv tilldelning. Vi är för att man har hårdare krav på medlemsländerna att de ska minska sina utsläpp. Samtidigt säger man att man åkte ned till Bryssel inte för att kritisera de detaljer som det här förslaget är uppbyggt på utan därför att det fanns missuppfattningar i det.
Då är det väldigt lätt att hävda att man verkligen tror på det här, att man vill ha låga utsläpp och sedan peka på små detaljer i förslaget och kritisera dem i sin tur. Frågan är om det är särskilt många utanför regeringen som tror på att det verkligen var så det gick till och att det var det som var skälet.
Jag uppfattar att det inte är särskilt många som tror att det verkligen var på det sättet, utan att man ville skydda den svenska industrin, och kanske framför allt den svenska gasvärmesektorn, och därför få det tillskott av utsläppsrätter som man hade begärt ursprungligen. Sedan försöker ministern att skjuta in sig på frågan om EU. Men det här är inte en EU-debatt, utan detta är en fråga om utsläppshandelssystemet. EU-utträdet är en långsiktig politik från Miljöpartiets sida. Det är inte något som vi driver på kort sikt.
Det finns inget som hindrar att man driver på EU-politiken väldigt hårt på många områden samtidigt som man har en EU-kritisk hållning. Där har Miljöpartiet inte minst varit med och bidragit till att driva på EU. Vi har också drivit på så att EU nu driver den här linjen i klimatfrågan.
Dessutom krävs det mer än bara EU för att vi ska uppnå bra klimatmål och bra klimatåtgärder på internationell nivå. Även där är Miljöpartiet och dess gröna systerpartier runtom i världen väldigt pådrivande.
Per Bolund (MP):
Maud Olofssons deklarationer om att hon är för en radikal energibesparing och förnybar energi är välkomna, men det krävs också att man lägger något bakom orden för att vi ska våga tro på dem, och än så länge har vi inte sett särskilt mycket av det, vill jag hävda. När det gäller energibesparing, och också produktion av förnybar energi, vet vi ju att kärnkraften sitter fast som en propp som förhindrar en sådan utveckling.
Den förhindrar både en besparing av energi och den förnybara energi som är nödvändig för att vi ska gå mot en hållbar utveckling. I och med att kärnkraften redan är avbetalad, och därmed är en ganska billig produktionsform, och i och med att den är subventionerad av staten på många olika sätt, motverkar den helt klart en riktning mot effektivisering av energianvändningen.
Den motverkar också den förnybara energi som vi kan och borde bygga upp i Sverige. Sedan efterfrågar Maud Olofsson en majoritet när det gäller energifrågan. Det är ju faktiskt så att det finns en tydlig majoritet, eller skulle kunna finnas i alla fall, när det gäller kärnkraften i riksdagen.
Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Centerpartiet har ju tidigare varit inne på en linje där man skulle avveckla kärnkraften, och Miljöpartiet är som väl alla känner till en kraftig förespråkare för att vi ska avveckla kärnkraften. Problemet är att Centerpartiet har satt sig i knäet på den andra sidan, de närmast fanatiska kärnkraftskramare som finns inom Moderaterna och Folkpartiet. Så länge man samarbetar åt det hållet finns det ingen förutsättning för en avveckling av kärnkraften.
Sedan måste det konstateras att effekthöjning är kärnkraftsutbyggnad. Så är det. Det är en ökad produktion av kärnkraft i Sverige som den här nya regeringen håller på att genomföra. De investeringar som planeras i kärnkraften hade kunnat användas till att producera till exempel förnybar energi. Det handlar om mångmiljardbelopp som nu går till en gammal teknik, med fossila bränslen, i stället för till förnybar energi, som de annars hade kunnat gå till. Jag tror att jag får avsluta mitt anförande här.
Per Bolund (MP):
Det var många intressanta aspekter som kom fram i anförandet men inte så mycket om just luftmiljöfrågorna, som jag debatterade och ställde frågor omkring. Jag vet att Sofia, precis som jag, kommer från Stockholms stad. Därför hoppas jag att du har ett särskilt engagemang för våra lungor, för oss som bor i den här staden och vår hälsa. Vi vet att Stockholm har särskilt stora problem med att uppnå miljökvalitetsnormerna. Stockholm har kanske större problem än någon annan stad i Sverige.
Vi vet tyvärr också att miljökvalitetsnormen när det till exempel gäller partiklar överskrids väldigt mycket i Stockholm. Det är en av de värsta städerna i Europa när det gäller partikelhalter, så vi har stora problem. Min första fråga är helt enkelt: Du anser väl att miljökvalitetsnormerna ska uppnås? Det hoppas jag. Sedan kommer självklart följdfrågan: På vilket sätt ska man göra det? Vi har lagt fram många förslag i motioner som nu behandlas i det här ärendet.
Vi har föreslagit åtgärder som vi tror kan vara verksamma för att faktiskt se till att miljökvalitetsnormerna uppnås. Det har också suttit två utredningar som har kommit med förslag när det gäller hur man kan se till att åtgärdsprogrammen får lite mer kraft och se till att miljökvalitetsnormerna faktiskt har en möjlighet att uppnås i Sverige och i Stockholm.
Syftet är inte bara att lagen ska efterlevas, utan det är faktiskt en lag som är till för att vi ska rädda människors hälsa och se till att vi inte får onödiga dödsfall och onödig sjukdom som luftföroreningar ger upphov till. Vad har regeringspartierna och framför allt Moderaterna, som du representerar, för idéer när det gäller att faktiskt se till att miljökvalitetsnormerna uppnås och att vi får en hälsosam luftmiljö i Stockholm och på andra ställen?
Per Bolund (MP):
När det gäller Stockholms stads åtgärder är jag långt ifrån så imponerad som Sofia Arkelsten är. När det gäller till exempel spolning av gator har stadsrevisionen precis gjort en studie av åtgärdsprogrammen som visar att spolningen inte har haft någon som helst effekt. Det har haft effekt kanske en eller två timmar efter att man har spolat. Men sedan är partikelhalten tillbaka på samma ohälsosamma nivå igen. På samma sätt är det med i princip alla de andra åtgärderna som staden har försökt att vidta. De har inte fått någon effekt över huvud taget.
Tvärtom, precis som jag sade i mitt anförande, är partikelhalterna högre än någonsin. I mina ögon är det tyvärr så att staden mest förhalar och inte vidtar de åtgärder som faktiskt finns i åtgärdsprogrammet och som vi vet är effektiva. I stället väljer man att vidta åtgärder som inte finns med i programmet och som man på något mirakulöst hoppas ska kunna lösa problemet men som inte gör det. Jag tycker att det är dags att gå från försök till handling.
Det är dags att vidta de åtgärder som vi faktiskt vet fungerar. De åtgärder som Sofia Arkelsten talar om på nationell nivå och EU-nivå är positiva. Jag kan gärna ställa mig bakom dem. Men de är långsiktiga, och de kommer inte att få någon effekt under den närmaste tiden, bland annat i och med att det tar lång tid att införa den nya generationen av fordon. Vi är alltså inte alls i närheten av nog, utan det som nu krävs är att man faktiskt snabbt vidtar åtgärder. Det är inte så att dessa miljökvalitetsnormerna ska vara uppfyllda om tio år och att vi har tid på oss.
De skulle ha varit uppfyllda för fyra år sedan. Vi är redan fyra år sena när det gäller föroreningshalterna i luften. Därför krävs det åtgärder här och nu. En sådan åtgärd som vi har föreslagit är att man faktiskt ger möjligheter att reglera dubbdäcksanvändningen. Vi vet att det är en av de absolut mest effektiva åtgärderna för att se till att man får en hälsosam luft i Stockholm. Varför kommer inga sådana förslag från regeringspartierna?
Varför ser man inga förslag, vare sig något slags avgift eller någon lagreglering kring dubbdäcksanvändningen?
Per Bolund (MP):
Det var många mycket vetenskapliga detaljer som kom upp om partikelstorlek, antal, massa och så vidare. Jag tror att det finns fog för att väcka sådana frågor men jag tror att det är väldigt dumt att väcka dem på politisk nivå. Jag tror inte att vi som politiker ska bestämma över sådant som snarare är vetenskapliga fakta. De miljökvalitetsnormer som vi har och som faktiskt gäller inom EU och i Sverige är framtagna med vetenskaplig bas.
Det är vetenskapsmän som har tagit fram förslagen, och sedan är de genomförda på politisk nivå. Det är precis på det sättet som jag tycker att utvecklingen ska ske. Kommer det fram nya fakta ska vetenskapsmännen lyfta fram dem till politikerna, och sedan ska vi politiker revidera normerna om det behövs. Men jag tycker att det också är att fly från sitt ansvar, för vi har faktiskt miljökvalitetsnormer som gäller och som skulle ha varit uppfyllda för flera år sedan men som inte är uppfyllda. Det är ett stort problem som man faktiskt måste ta om hand.
Det duger inte att bara hänvisa till att man skulle mäta på ett annat sätt eller att det kanske är mindre partiklar som är lite viktigare än de större partiklarna och så vidare. Vi har ett problem som vi måste ta hand om här och nu. Vi vet att partiklar, enligt det mått som vi mäter efter i dag, har hälsoeffekter på människor som bor här i Sverige. Därför har vi också ansvar för att göra något åt det. Det tycker jag är mycket intressantare för oss som politiker att diskutera. Vilka åtgärder ska vi vidta för att uppnå de krav vi faktiskt har här i dag?
Centerpartiet har ju en speciell roll eftersom Centerpartiet sitter både på miljöministerposten och på infrastrukturministerposten och därmed har alla verktyg som behövs för att faktiskt åtgärda partikelhalterna och även uppfylla andra miljökvalitetsnormer. Det vore väldigt intressant att få höra lite mer om det i stället för att diskutera hur man ska mäta. Jag vill gärna höra vilka förslag som Centerpartiet har när det gäller att faktiskt uppnå de miljökvalitetsnormer som är beslutade.
Per Bolund (MP):
Från Miljöpartiets sida har vi absolut ingenting emot att revidera miljökvalitetsnormerna om det skulle visa sig nödvändigt i ett nytt vetenskapligt ljus. Det är ytterst välkommet. Det ställer vi oss alla bakom. Men jag tycker inte att vi kan vänta och säga att vi tycker att de miljökvalitetsnormer vi har är för dåliga. De är ju beslutade, precis som Eva Selin Lindgren efterfrågar. Man har beslut på EU-nivå just för att komma åt partikelutsläppen vid källorna. Det är precis det som miljökvalitetsnormsdirektiven går ut på.
Därför ska vi välkomna dem och försöka uppnå dem i stället för att hänvisa till att man mäter på fel sätt. Det är en senare fråga, som jag ser det. Vi vet att det finns väldigt effektiva åtgärder som man kan vidta på stadsnivå och nationellt. Ett exempel på det är det som jag har hållit på och repeterat här. Dubbdäcken är en väldigt viktig faktor och precis en sådan källa till partiklar som Eva Selin Lindgren efterfrågar. De river upp väldigt mycket.
Det är inte så att det bara är stora partiklar från gatumiljö och bara små partiklar från dieselmotorerna. Det är ju en blandning från alla källor. Sedan tycker jag att det är en viktig fråga som Eva Selin Lindgren lyfter fram när hon talar om att det också sker transporter från andra länder. Det är en viktig aspekt. Det är just därför miljökvalitetsnormsdirektivet på EU-nivå är så viktigt, att man faktiskt har tagit det här på regional nivå för en hel världsdel.
Men om vi ska kunna göra någonting åt det måste de enskilda länderna också ta sitt ansvar och se till att de här normerna uppfylls. Speciellt viktigt är det för Sverige. Vi ska ju vara EU-ordförande 2009. Vilka möjligheter tror du att den svenska regeringen kommer att ha för att sätta press på regeringar i andra länder som bidrar med partiklar till oss om vi inte klarar av att uppfylla våra egna miljökvalitetsnormer?
Problemet är att vi måste föregå med gott exempel för att ha en röst och kunna påverka i debatten. Men än så länge är förslagen obefintliga så det kommer inte att hända, utan vi kommer att vara en av de sämsta i klassen, tyvärr.
Per Bolund (MP):
Jag hade tänkt att i den här debatten strikt hålla mig till luftfrågan, men jag känner att när påståendena ligger för långt från sanningen måste jag gå in och begära replik i havsmiljöfrågan. Jag tänker fokusera på fisket. Där tycker jag inte att de påståenden som kom i anförandet stämmer med verkligheten. Anita Brodén säger att fiskepolitiken för den här regeringen baserar sig på Ices och att man har ett ekosystemperspektiv. Jag tycker att det tyvärr ligger långt ifrån sanningen.
Sanningen är att den förra regeringen, som ju genom att Miljöpartiet hade ett stort inflytande över fiskeripolitiken, faktiskt drev Ices rekommendationer i förhandlingar på EU-nivå strikt. Man gick in med de rekommendationer som Ices hade kommit med och försökte förhandla in dem så att det skulle bli EU-politik. Den här regeringen har inte gjort så vid något tillfälle.
Man har gått in i förhandlingarna med förslag som ligger långt över Ices rekommendationer. Den förra regeringen vägrade, på grund av EU:s inflytande, att rösta för förslag som låg över forskarnas rekommendationer. Den nuvarande regeringen har gladeligen gått med på kvoter som ligger skyhögt över det som forskarna rekommenderat, inte minst när det gäller Östersjön.
Att kalla det för att basera sig på Ices och att ha ett ekosystemperspektiv tycker jag är lite för långt från sanningen för att jag ska kunna acceptera det. Jag välkomnar att luftfrågan är angelägen även för Folkpartiet. Däremot tycker jag inte att en satsning på elfordon innebär någon lösning på det akuta problem som vi faktiskt har. Vi har ett akut problem. De här miljökraven skulle ha varit uppfyllda för flera år sedan. Vi har lite tid att arbeta på.
Det måste till konkreta åtgärder som kan få snabb effekt. Då räcker det inte med att titta på dubbdäcken och återkomma med svaren. Utredningar har gjorts för länge sedan, det finns konkreta förslag och åtgärdsprogrammen ligger där. Det är bara att genomföra åtgärderna. Tyvärr gör inte den här regeringen det.
Per Bolund (MP):
Jag är en entusiastisk anhängare till elbilar och elhybrider. Men att tro att det skulle vara någon effektiv och snabb lösning för att minska partikelhalterna i Stockholm är naivt, skulle jag vilja säga. Sedan tillbaka till fiskefrågan. Det som är intressant är vad som blir resultatet av förhandlingarna. Men det är också oerhört intressant vad man går in med för förslag i förhandlingarna. Vilka förslag lägger den svenska regeringen fram när man ska börja förhandla?
Man har inte vid något enda tillfälle lagt fram Ices rekommendation som sitt ursprungsförslag. Det vore intressant om Anita Brodén kunde förklara för mig hur Ices rekommendationer ska kunna förverkligas och bli politik om ingen lägger fram det i förhandlingarna, om det inte ens ligger på bordet? Det är det som har hänt.
Sverige gjorde det förut inför varje förhandling och lade fram Ices rekommendationer precis som de är framlagda av forskarna så att det fanns en möjlighet att det skulle kunna bli ett EU-beslut. För Östersjöns del innebär det nollfiske av torsk, vilket har varit rekommendationen under många år. Men om man inte går in med det i förhandlingarna finns det ingen möjlighet att det kan bli verklig politik. Det måste väl ändå Anita Brodén hålla med om. Det är just det som vi kritiserar.
Man har börjat förhandla redan inom Regeringskansliet. Det erkänner jordbruksministern i EU-nämnden gång efter gång och säger: Visst tittar vi på Ices rekommendationer, men vi lägger även in andra aspekter såsom fiskarnas arbetssituation, socioekonomiska aspekter, det vill säga kortsiktiga ekonomiska aspekter snarare än de långsiktiga ekosystemperspektiven, som ju jag tycker borde vara grunden för de beslut som EU fattar och de krav som Sverige går in med i förhandlingarna.
Men det är tyvärr inte det som den här regeringen driver i fiskeförhandlingarna i EU, och det beklagar jag.
Per Bolund (MP):
Som vanligt är Carl B Hamiltons debatteknik att han lägger ut ett smatterband av olika argument och synpunkter. Det är väldigt svårt att på två minuter ta upp alla, men jag ska göra mitt bästa. När det gäller att det inte finns några förslag om kärnkraft i motionsfloden håller jag med. Jag reagerade också på det. Men jag tror inte att jag drar samma slutsats av det som Carl B Hamilton. Dessutom tycker jag att Carl B Hamilton får rannsaka sig själv lite grann. Inte ens Folkpartiet har skrivit någon motion.
Carl B Hamilton själv har inte någon motion heller om kärnkraften, trots att man tydligen har en mycket utvecklad politik på det området. När det gäller Miljöpartiets syn på kärnkraften motionerade vi senast förra året. Vi har en väl utvecklad motion om hur vi ser på kärnkraften. Den kan Carl B Hamilton ladda ned från min hemsida till exempel. Det föreslår jag. Anledningen till att det inte finns några kärnkraftsmotioner tror jag är att riksdagsledamöterna är ungefär som svenska folket i allmänhet.
Man väcker motioner om det som man tycker om. SOM-institutets senaste studie visar att det som folk tycker om när de får frågan vilka energikällor de vill satsa på är framför allt solenergi och vindkraft. De ligger på ungefär 80 procent av vad folket tycker att man ska satsa mer på. Vattenkraft och biobränslen ligger på runt 50 procent av vad folk tycker att man ska satsa på. På kärnkraften är det bara 17 procent som vill satsa mer.
Det är faktiskt mindre än de som vill satsa på fossilgasen till och med, som ligger på 29 procent, och är snarare mer i paritet med kol och olja. Det är väl anledningen till att man inte skriver kärnkraftsmotioner. Man vill inte ha kärnkraften. Man vill ha sol och vind framför allt. Sedan måste jag säga att Carl B Hamiltons anförande är otroligt pessimistiskt. Det verkar inte som om han tror på utvecklingen.
Det går inte att ha någon tillväxt utan att ha en ökad elproduktion och elkonsumtion till exempel. Det är inte den utveckling vi har sett de senaste decennierna. Det är faktiskt så att vi har haft en ganska stabil elkonsumtion de senaste tio åren, men det har varit en väldig tillväxt. Det tycker jag är en mycket pessimistisk syn, måste jag säga.
Per Bolund (MP):
Jag blir ju glad över att Carl B Hamilton delar min uppfattning att man kan hålla elkonsumtionen ungefär konstant. Men det var ju tvärtemot vad du sade i ditt anförande tidigare. Där sade du att överskottet skulle ätas upp av en ökad elkonsumtion som var ett resultat av att vi skulle ha en tillväxt framöver. Nu förstår jag inte riktigt. Du får nog förklara vad du egentligen menar när det gäller den frågan. Jag förstår inte heller att du kan säga att 35 terawattimmar vindkraftsel skulle vara en liten del. Titta på kärnkraften! Den producerar väl 45-50 terawattimmar, någonstans där.
Då kan man säga att 35 terawattimmar är en väldigt stor andel av den elproduktionen.
Om man dessutom lägger till att vi har stor möjlighet att utveckla solenergiproduktionen, att vi kan utveckla kraftvärmeproduktionen från biomassa och att vi kan effektivisera hela användningen, vilket det finns väldigt många studier som visar på, tycker jag att det är väldigt tråkigt att man från Folkpartiets sida fastnar vid en energiform som många svenskar faktiskt inte vill ha och som det finns en mycket mindre acceptans för än sådana energikällor som vindkraft och solenergi. Det kan man se av det folket säger i opinionsmätningarna.
Det är också väldigt mycket så, vilket tyvärr Carl B Hamilton förnekar i debatter, att det finns en motsättning mellan att investera i kärnkraft och att investera i förnybar energiteknik. Det visar inte minst Folkpartiets eget energiförslag som ni har tagit fram i ert program. Där säger ni till exempel att ni vill att kärnkraften ska ingå i certifikatsystemet. Det tycker jag är ett väldigt tydligt besked till väljarna. Det innebär självklart att om man stoppar in ny kärnkraft i certifikatsystemet plockar man ut någonting annat.
Då är det något annat som inte får bidrag. Det blir i det här fallet vindkraft och solenergi. Självklart blir det så. Det visar också, tycker jag, att man i Folkpartiet inte ens självt tror på att det går att bygga kärnkraft utan stöd. Certifikatsystemet är ju ett stöd. När ni föreslår att man ska stoppa in kärnkraften där innebär ju det att ni vill ha ett stöd till kärnkraften. Det kan inte jag tolka som något annat än att ni faktiskt inte tror på att kärnkraften klarar sig själv. Den måste ha ekonomiskt stöd. Det visar inte minst bygget av kärnkraftverket i Finland som går fruktansvärt dåligt ekonomiskt.
Per Bolund (MP):
Karin Pilsäter sade i sitt anförande att alla invändningar vi har och de risker vi pekar på ligger vid sidan av det förslag som vi nu debatterar. Jag kan verkligen inte hålla med om det synsättet. Jag tycker att våra invändningar i allra högsta grad är inblandade i dagens beslut. Jag ser åtminstone tre starka skäl för att göra någonting åt de konkurrensproblem som just nu finns på postmarknaden.
Det första skälet är att frågan faktiskt ligger på bordet och att det har funnits alla möjligheter för regeringen att lösa de här problemen samtidigt som man hanterar postsamgåendet, som väsentligt kommer att påverka postmarknaden. Men man har valt att inte göra det. Uppenbarligen tycker man inte att problemet är tillräckligt allvarligt för att tas upp i sammanhanget. Det andra är att mycket pekar på att samgåendet kommer att öka konkurrensproblemen.
I stället för ett bolag som nu dominerar på den svenska marknaden, med över 90 procent av marknaden, får vi ett helt dominerande bolag i två länder, Sverige och Danmark, med synergieffekter som riskerar att göra att bolaget kommer att ta ytterligare marknadsandelar i Sverige och därmed bli ännu mer dominerande och skapa sämre konkurrens. Man borde alltså lösa det innan man gör en fusion. Det tredje är att det de facto handlar om en privatisering, en privatisering av infrastruktur.
Det ingår i propositionen eftersom regeringen inte gjort någonting för att försöka sortera ut infrastrukturen ur bolaget. Det finns skrämmande erfarenheter från andra länder när man privatiserat just infrastruktur. Det har medfört stora konsekvenser. Ett exempel är British Rail, som privatiserades. Man privatiserade även spåren, vilket ledde till att underhållet fullständigt föll samman och systemet havererade. Något sådant vill vi inte se hända med det svenska postsystemet.
Därför är det oerhört viktigt att se till att lösa dessa problem innan man gör en storaffär, innan man skapar en fusion. Jag vill fråga Karin Pilsäter om hon inte håller med mig om den analysen. Vari ligger felet i den analysen?
Per Bolund (MP):
Det är bra om Karin Pilsäter tycker att det inte görs några stora fel, men det är inte bra att göra små fel heller. Varför göra några fel över huvud taget? Varför skapa problem som inte behöver finnas? Det är svårt att förstå varför stressen för att få igenom fusionen är så stor.
Jag är övertygad om att våra samarbetspartner hade haft förståelse för den svenska regeringen om den sagt att vi gärna ville ha ett samgående men att vi måste lösa problemen på den svenska postmarknaden innan vi kan göra ett sådant samgående. Jag tror att vi hade mött förståelse om vi sagt att vi behöver avvakta ett par månader tills vi löst problemen. Jag vill ifrågasätta om det verkligen är ett mycket litet problem, vilket Karin Pilsäter låter påskina.
Vi hade en uppvaktning i utskottet av Fria Postoperatörers Förbund. De pekade på att det är de som står för den konkurrens som Karin Pilsäter säger sig uppskatta och vill ha mer av. De ansåg att detta är ett stort problem, ett hinder för deras verksamhet, och att det kommer att bli ännu större om fusionen genomförs utan att man tar hand om problemet. Varför lyssnar ni inte på dem?
PTS, Post- och telestyrelsen, påpekar i sitt remissvar att det här är ett problem och att man borde lösa det innan fusionen genomförs. Varför lyssnar ni inte på dem? Både de marknadsaktörer som Karin Pilsäter säger sig värna och den ansvariga myndigheten säger att det är ett problem som behöver lösas, och ändå gör man inte det. Det är svårt att förstå. Varför är stressen så stor för att genomföra fusionen innan man löst de problem som vi ser på marknaden och som riskerar att bli ännu större när affären har genomförts?