KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Löfstrand (S):
Carl-Oskar Bohlin har en förmåga att vända och vrida på saker. Det jag menar när jag pratar om vinster och om att politik är att vilja är i grunden att jag och regeringen anser att det är en stor samhällsvinst att vi har ett tydligt regelverk kring hållbarhetsredovisning. Det är en vinst för företagen, både nu och i framtiden.
Det är en vinst för konsumenterna, som får en mycket bättre bild av vad olika företag står för. Det är en vinst för investerare att veta vilka bolag de ska investera i. Jag ser även en vinst i att vi kommer att vara himla duktiga och framstående på det här området. Det är någonting som jag tycker att vi ska vara stolta över.
Sverige är redan i dag ett av de länder som är spjutspetsar i hållbarhets- och jämställdhetsfrågor. Jag tycker att vi ska vara stolta över det och över att det här är en bransch som växer.
Men självklart ser jag också att de företag som ska hållbarhetsredovisa och som redan i dag hållbarhetsredovisar gör en vinst genom att de har en mycket bättre dialog med sina ägare, med konsumenterna och med framtida investerare.
Sedan tycker jag att det blir lite fånigt i debatten med det som Carl-Oskar Bohlin lyfter fram i sitt anförande om att den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen nu ska överimplementera på det här området också. Under de åtta år då Alliansen styrde var det inte heller så att man gick på minimidirektiv på alla områden. Det är jag helt övertygad om.
Det fanns, hoppas jag, en politisk vilja från den borgerliga regeringen att gå lite längre.
Johan Löfstrand (S):
Carl-Oskar Bohlin har en förmåga att vända och vrida på saker. Det är inte så som jag uttryckt mig. I grund och botten handlar det inte om att vi har företag som bedriver konsultverksamhet. Det handlar om det signum som Sverige står för. Vi är ett av de länder som går bräschen för att bedriva ett hållbart samhällsbygge. Det är någonting som vi ska vara stolta över.
Det har gjorts genom politiska beslut och att vi har en miljömålsberedning som i bred samklang har lagt fram ett antal förslag. Det beror på att vi har haft politiker som varit modiga och faktiskt velat genomföra saker. Vi ska vara stolta över Sverige och svenska företag. De anses vara väldigt miljövänliga och ha en väldigt tydlig hållbarhetsstrategi.
Det är någonting som vi ska vara stolta över. Förutom att det uppstår väldigt mycket vinster för samhället skapas också jättestora vinster för konsumenter. De är medvetna om vad som sker. Det uppstår vinster för ägare och investerare i mycket större utsträckning. I förlängningen uppstår det också vinster för de företag som hållbarhetsredovisar. Jag tror att de företagen kommer att attrahera nya grupper.
Företagens rapportering om hållbarhet och mångfaldspolicy De köpstarka grupper som vi ser i samhället i dag är medvetna konsumenter och medvetna investerare. Jag tror att de företag som ligger i framkant, vill någonting och ska gå före kommer att också att tjäna på att hållbarhetsredovisa. Det tror jag att vi kommer att se ännu mer av än vad vi redan hittills har sett.
Johan Löfstrand (S):
Jag tycker att du i väldigt stor uträckning talar emot dig själv, Robert Hannah. I grund och botten är det precis som jag sa i mitt anförande. Det handlar om att jag som lagstiftare vill peka ut en riktning. På samma sätt som när politiker vågat peka ut en riktning många gånger tidigare vill jag peka ut en riktning mot vart jag vill att samhället ska gå.
Jag är som socialdemokrat stolt över att ha gjort och fortfarande gör det. Det genererar ett bra samhälle. Företagens rapportering om hållbarhet och mångfaldspolicy Oavsett om det handlar om LSS eller hållbarhetsredovisning handlar det om att vilja.
Den hållbarhetsredovisning och det miljötänk som Sverige och svenska företag har i dag handlar väldigt mycket om att det har funnits och finns en politisk vilja. Den ska vi fortsätta att driva på, för man ska aldrig avstanna en viljeinriktning.
Det blir lite lustigt när vi tidigare i replikskiftena hört att det största problemet är de oerhörda pålagor som nu kommer att tvingas på företagen på grund av regeringens överimplementering. I nästa stund när vi lyssnar på Robert Hannah hör vi att i stort sett alla dessa företag redan hållbarhetsredovisar. Då blir det ingen pålaga.
Det blir i stort sett så att regeringen implementerar en lagstiftning som alla redan följer. Då faller hela Alliansens resonemang i reservationen där man säger att de oerhörda pålagorna kommer att förstöra konkurrenskraften och tvinga svenska företag så att de inte klarar sig. Du säger i ditt anförande, Robert, att företagen redan gör detta. Då blir det ingen stor pålaga, som är den största kritiken, eller hur?
Johan Löfstrand (S):
Skälet till att vi lägger fram förslagen är att vi vill någonting. På det här området som på så många andra områden vill vi någonting. Vi vill att Sverige ska gå före. Vi vill att svenska företag ska gå före, för vi tror att det är bra för konsumenterna och investerarna. Vi tror i grund och botten att det också är bra för företagen. Robert Hannah talar om redovisningsregler.
Tidigare i debatten talade vi om EU:s inre marknad. Det var viktigt att vi skapade transparenta regler som gjorde att alla hade samma förutsättningar. Då är det väl bra med gemensamma redovisningsregler som gör att alla redovisar på samma sätt så att investerare och konsumenter kan jämföra. Men det här fria sättet där alla ska redovisa lite hur de vill skapar inte transparens.
Det skapar inte möjligheter för den inre marknaden eller för konsumenterna och investerarna på den inre marknaden att göra enkla val. Du säger emot dig själv här också. Det finns ett antal internationella standarder i dag, och om vi ska ha en standard ska vi försöka följa dem. Om det är så som Robert Hannah säger - att de flesta bolag redan i dag följer någon av dessa standarder - är väl det jättebra! Det blir ingen pålaga, och vi ser till att Sverige ligger i framkant.
Jag tror att det om några år kommer att råda stor konsensus om denna lagstiftning. Man kommer i stor utsträckning att tycka att detta var helt rätt väg att gå. Det kanske till och med borde vara fler företag som skulle få öva sig att jobba med hållbarhet och mångfaldspolicy.
Johan Löfstrand (S):
Nej, i grund och botten tycker inte jag att kön är viktigt. Det viktigaste är att hela samhället är representerat på olika sätt i olika instanser i vår samhällsstruktur.
Om man ser tillbaka, och om man gör en analys av samhället i dag, kan man se att vi har en skevhet där det ena könet i större utsträckning inte finns representerat - eller i alla fall är underrepresenterat - på ett antal olika funktioner i samhället. Då vill jag som politisk företrädare att vi ska jobba med dessa frågor. Det kan man göra på en mängd olika sätt.
Man kan jobba med det genom att föra en politisk debatt där man säger att det är oerhört viktigt att båda könen är representerade. Man kan också jobba med det genom en mångfaldspolicy eller till och med gå längre och i förlängningen diskutera kvotering eller vad det nu kan tänkas vara. Detta är en fråga som är oerhört viktig när det gäller vilket samhälle vi vill ha.
Jag vill ha ett samhälle där mina barn, oavsett om det är min dotter eller min son, som växer upp i det här landet ska ha samma förutsättningar när de går i skolan, när de kommer ut i arbetslivet eller den dag de kanske hamnar i en bolagsstyrelse. De ska ha samma förutsättningar oavsett kön. Det är någonting som är oerhört viktigt. Det är jag är övertygad om, och den övertygelsen delar jag med en ganska stor del av både denna kammare och svenska folket.
Vi har varit duktiga på jämställdhetsarbete, men man kan inte stanna upp. Då är det viktigt att man på olika sätt belyser frågan.
Johan Löfstrand (S):
Självklart är kompetensfrågan jätteviktig. Om vi ska kunna bedriva företagande i det här landet måste man både när man väljer bolagsstyrelser och när man anställer människor välja den som har den absolut högsta kompetensen.
Det jag tycker att Mikael Eskilandersson missar lite grann i sitt resonemang är det grundläggande strukturella problem vi har i samhället i och med att kvinnor i mycket större utsträckning diskrimineras och inte får samma möjligheter att komma fram i samhället.
Utifrån de strukturella fenomen som finns måste vi jobba för att försöka skapa jämställdhet. Då får man använda olika metoder för att lyfta upp dessa frågor. Det finns strukturella hinder som gör att vi inte har jämställdhet fullt ut och att människor inte har precis samma förutsättningar.
Därför är det oerhört viktigt att vi hela tiden först och främst för en debatt om jämställdhet och alla människors lika möjlighet att vara delaktiga i samhället. Men förutom att vi debatterar och lyfter frågan gång på gång handlar det om att vi ska våga gå vidare. Då gäller det att lyfta in de här frågorna i olika typer av redovisningar, men i förlängningen kanske man också behöver gå längre och faktiskt lagstifta.
Johan Löfstrand (S):
I grund och botten håller jag med Mats Green om att vi nog måste vända på många stenar för att lösa de utmaningar vi står inför. Och jag tycker nog att regeringen i mångt och mycket i de bostadspolitiska samtalen hade en öppen agenda där de absolut flesta frågorna gick att diskutera. Den fråga som är signumet för de åtta åren av alliansregering har varit regelförenklingar.
På det området kan man väl säga att den nuvarande regeringen lyfte på alla stenar som gick att lyfta och gjorde ett ganska stort omtag kring vilka reformer som vi tyckte var lämpliga och inte. Efter de bostadspolitiska samtalen levererade regeringen ett 22-punktsprogram, och på regelförenklingsområdet finns det nu en stor samsyn.
Det är till och med så att byggindustrin har gått ut och sagt: Rör inte PBL mer, utan fokusera snarare på andra saker, för det är inte där det behövs förändringar. Vi fokuserar då på att se över byggreglerna snarare än planfrågorna. Vi har alltså gjort ett antal stora förändringar och förskjutningar på området. När det gäller skatteområdet var vi väldigt intresserade av att hitta en överenskommelse.
Tyvärr blev de skattepolitiska diskussionerna en politisk fars där man skulle recensera vad de olika personerna hade sagt i slutna rum, vilket jag tyckte var sorgligt. Jag tror att vi hade haft en bra mycket bättre situation om vi hade kommit fram på skatteområdet. Men det blev lite för mycket politisk lekstuga.
Slutligen: Det som jag tror är viktigt om vi ska föra bostadspolitiska samtal, vilket jag sa i mitt anförande och som egentligen är min motfråga till Mats Green, är: Vilka värden vill Moderaterna och Mats Green stå upp för om vi nu ska omdana och skapa ett nytt bostadspolitiskt system?
Johan Löfstrand (S):
Jo, visst kan det vara så att jag med jämna mellanrum är frustrerad. Men den frustrationen riktar sig ganska ofta mot en del av allianskamraterna och i stor utsträckning mot en del myndigheters agerande, för där finns det en hel del att göra och att känna frustration över.
Jag kan också konstatera att Peter Eriksson under den ganska korta tid som han har varit bostadsminister har åstadkommit väldigt mycket. Han har lagt fram ett antal förslag.
Framför allt tycker jag att Peter Eriksson har varit aktiv i debatten och på ett klokt sätt bidragit till att vi har flyttat fram positionerna och sett till att bostadsbyggande är en självklarhet, samtidigt som han har argumenterat klokt för både investeringsstöd och andra åtgärder som jag tycker är bra.
När det gäller frågan om grundläggande värden säger Mats Green att vi nog är överens om dem. Men jag tror inte att vi är överens, och det är nog det som är grundproblemet. En av utgångspunkterna i moderat politik är ju att man ska göra en ganska stor reformering av hyressättningssystemet.
Då är min fundering: Tycker Moderaterna att det inte är speciellt viktigt om en stor del av bostäderna i bostadsbeståndet kommer att bli dyrare? Ramböll utredde vad införandet av rena marknadshyror - det är inte det som Moderaterna föreslår - skulle innebära i Stockholm. Det skulle innebära att hyrorna skulle öka med ungefär 17 miljarder i Stockholmsområdet.
Om man bara skulle reformera hyressättningen lite skulle det medföra en ganska stor kostnad, och då får man höja bostadsbidragen ganska rejält för att kunna kompensera detta. Jag tror tyvärr inte att vi är överens.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan vara ärlig och erkänna att vi hade en finanskris tidigare under 2000-talet. Men det är ganska fascinerande att varje gång som vi har haft en socialdemokratiskt ledd regering, det vill säga under perioden 2002-2006 och perioden 2014 fram till i dag, så har bostadsbyggandet varit mycket, mycket högre än vad det någonsin varit under de borgerliga åren.
Antingen har vi bara en rackarns tur med konjunkturen eller så är det så att det politiska initiativet i stat och kommun faktiskt ger ett högre bostadsbyggande i landet. Jag tror på det sistnämnda. Som svar på Ola Johanssons frågor kring investeringsstödet kan jag säga att ja, så är det. Jag kan nog konstatera att en del av de bostäder som nu byggs med investeringsstöd skulle ha byggts ändå.
Sedan kan man konstatera att vi ju ska ha tio veckors handläggningstid, så några av de bostäder som byggdes 2017 måste ändå ha börjat planeras under vår regeringstid. Så tror jag faktiskt att det är. Det man kan konstatera är att investeringsstödet har gjort att vi nu har 10 000 bostäder i det här landet som under 15 års tid kommer att ha avsevärt mycket lägre hyror, vilket var syftet. Syftet var att skapa bostäder med lägre hyror.
När vi är inne på diskussionen kring lägre hyror kan vi konstatera att det man kan anklaga borgerligheten absolut mest för var att man under de åtta åren av borgerligt styre såg till att 60 000 bostäder som annars hade varit förhållandevis billiga såldes ut i Stockholm. Man såg till att de ombildades till bostadsrätter, vilket har gjort att det är mycket, mycket svårt att få tag i billiga bostäder i Stockholm.
Det är någonting som man kan beskylla borgerligheten för under deras åtta år: Det var 60 000 bostäder som ombildades, och på så sätt minskade antalet billiga hyresrätter.
Johan Löfstrand (S):
Jag tror att Ola Johansson och jag i mångt och mycket är överens om många av de saker som vi måste resonera kring. Det tycker jag är bra. Jag är helt övertygad om att vi måste göra en ordentlig skattereform. Däremot tror jag att det är viktigt att vi när vi gör denna skattereform funderar på vilka värden och vilken värdegrund den ska vila på.
Många av dagens skatter på det bostadspolitiska området är oerhört snedvridande och fördelningspolitiskt katastrofala, hävdar jag. Ingen av oss vill såklart ändra fastighetsskatten; det är ju politiskt omöjligt så här ett år före valet. Men man kan konstatera att dagens fastighetsavgift slår mot de hushåll som har den absolut svagaste ekonomin.
Har du en högre inkomst och en fastighet som är värd mer, då betalar du precis lika mycket i fastighetsskatt som den som har en väldigt billig bostad. Det finns ett antal sådana exempel där det skattesystem vi har i dag fördelningspolitiskt slår väldigt fel. Det behövs definitivt en skattereform, men det måste vara en skattereform som bygger på en helt annan fördelningspolitisk grundtanke än de skatter som vi har i dag.
När det rör den sociala bostadspolitiken är det återigen så: Vi måste fundera på vilka värden vi ska skydda när vi skapar en social bostadspolitik. Jag är helt övertygad om att bostadsbidrag och bostadstillägg är någonting som vi måste ha kvar. Vi måste också vara medvetna om vad bostadstillägg och bostadsbidrag innebär, nämligen att man låser in människor. Tittar vi ut över Europa, där det finns sådana här system, ser vi att det är väldigt passiviserande med bidrag som låser in människor.
Det gör att människor inte orkar ta ett jobb och inte utvecklas som individer. Därför måste man resonera om hur dessa system ska se ut, och det vill jag göra framgent. I grund och botten måste vi dock fundera på hur den svenska modellen ska utvecklas i stället för att avvecklas.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan konstatera att det som vi i den här gruppen sitter och arbetar med är oerhört spännande och intressant, och jag kan redan i dag säga att jag är helt övertygad om att alla som sitter i gruppen kommer att stå bakom samtliga förslag som gruppen kommer att lägga fram. Det tror jag är väldigt viktigt. Det handlar återigen om vilket system vi vill ha och vad som ska vara värdegrunden.
En väldigt stor del av den bostadspolitik vi har i dag är fördelningspolitiskt felaktig. Vi måste reformera den på ett antal olika områden. Framför allt måste vi konstatera att bostadspolitik inte är som politiken för vilken marknad som helst. Det är ett politiskt område där samhället och staten måste ta ett lite större ansvar. Du ställde en fråga om nya och fräscha idéer, Caroline Szyber. Det är jätteviktigt.
Vi måste se till att utnyttja det befintliga beståndet mycket bättre än vad vi gör i dag. Det är i mångt och mycket nyckeln i mycket större utsträckning än att vi ska kunna bygga bort bostadsbristen. Jag tror att det i dag finns många bostäder som inte används tillräckligt effektivt eller ändamålsenligt, hur man nu vill nyttja dem.
Vi behöver ha ett resonemang om hur vi ökar rörligheten i beståndet och ser till att människor hittar ett lämpligt boende i den moderna värld vi lever i i dag. Det kan definitivt vara intressant att se hur vi kan förändra regelverk så att det är lättare att bo tillsammans och så vidare. Man måste också konstatera att människor vill bo på ett speciellt sätt.
Tittar vi på reformen med Attefallshus var målsättningen att det skulle byggas 150 000 sådana. Jag tror att det har blivit 1 800 bostäder när man tittar tillbaka. Den reformen gav inte riktigt den effekt man trodde. Jag tror att många vill bo som de bor i dag.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan hålla med Caroline om att Stefan Attefall har gjort en hel del som var positivt för den svenska bostadspolitiken. Det har jag sagt i talarstolen tidigare, och jag kan säga det nu. Han var och är dedikerad när det gäller att hitta system. Han är till exempel stor företrädare för det nuvarande hyressättningssystemet. Nu ska jag inte ta hans egna ord, utan han får utveckla det själv. Men den bild jag får är att han tycker att det system vi har i dag fungerar bra.
Caroline lyfter i sitt anförande fram bostadsdrömmen. Hon är den första av alliansföreträdarna som lyfter fram ett viktigt värde och inte diskuterar regelförenklingar eller skatter. Det är någonting som ska vara grunden för en framtida svensk bostadspolitik.
Bostadsdrömmen och frihetsbegreppet är två sådana värden som jag delar och tror är oerhört viktiga. Hyrköp eller en utveckling av en ny egnahemsrörelse är saker som vi definitivt ska stödja och utveckla. Jag kommer själv från en kommun där vi har ett kommunalt bostadsbolag som har använt hyrköpsmodeller. Det finns redan sådana initiativ i dag. Det är någonting som jag tycker att vi ska främja. Visst måste det vara så att människor ska kunna efterfråga en bostad!
Problemet när vi diskuterar frihet och när alliansföreträdare diskuterar frihet är: Frihet för vem? Det blir väldigt lätt att det är de som har som har möjlighet till frihet. Jag vill ha ett frihetsbegrepp som inkluderar hela befolkningen, där en stor del av befolkningen kan ha bostadsdrömmen. Då måste vi göra radikala förändringar och få en helt annan fördelningspolitisk profil på den bostadspolitik som bedrivs i dag.
Jag får vid annat tillfälle återkomma till din sista fråga.
Johan Löfstrand (S):
Robert Hannah vet precis som övriga här inne i salen att det som hände efter migrationskrisen var någonting som det svenska samhället inte har upplevt på decennier. Det var oerhört stora utmaningar, och vi lever kvar i en hel del av de utmaningarna. Jag kan konstatera att det här finns väldigt mycket att göra.
Jag är som socialdemokrat inte nöjd med hur situationen ser ut i dag, men vi vill göra skillnad. Jag har redan i mitt tidigare replikskifte lyft upp en sak. En av de största försyndelserna som borgerligheten gjorde under sitt styre var att man tillät att 60 000 bostäder i Stockholm ombildades till bostadsrätter.
Det innebär att 60 000 bostäder som var förhållandevis billiga har ombildats och är i dag exklusiva bostadsrätter. Det gör att hushåll med en låg inkomst inte kan efterfråga dem. Den försyndelsen har gjort att bostadsmarknaden i Stockholm är än värre än vad den har varit. Det regeringen har gjort är att den har lagt fram ett investeringsstöd som ser till att det skapas möjligheter att bygga fler bostäder med rimlig hyra. I grund och botten är frågan kommunal.
Det är regeringens uppfattning att kommunerna ska ta det ansvaret men att staten måste ta ett större ansvar. Det gör den redan i dag, men det måste den göra i ännu större utsträckning. Den måste stödja kommunerna i utvecklingen med att ta fram bostäder som människor har råd med. Sedan tar Robert Hannah i slutet upp de åtgärder som Liberalerna lyft fram, till exempel ett undantagstillstånd.
Jag kan konstatera att det hade varit svårt för Liberalerna att i regeringsställning föra fram ett sådant förslag då det i praktiken är väldigt svårt att genomföra. Det enda konkreta jag ser är därför att man vill höja bostadsbidraget, och det kommer inte att räcka.
Johan Löfstrand (S):
Det jag menade när jag talade om ombildningen av de 60 000 bostäderna i Stockholms innerstad är att om vi inte hade ombildat dem skulle det ha funnits 60 000 hyresrätter som fler människor skulle ha haft möjlighet att efterfråga. Det tror jag hade varit någonting positivt. Framför allt tror jag att det ur ett socialt bostadspolitiskt perspektiv hade varit mycket bättre att ha 60 000 hyresrätter med förhållandevis låga hyror. Det tror jag skulle ha haft betydelse i dag.
Robert Hannah säger att den socialdemokratiskt ledda regeringen inte har gjort någonting och att ingenting har hänt. Man kan väl ändå konstatera att hösten 2015 var det nog ingen som trodde att det skulle påbörjas nästan 80 000 bostäder i det här landet 2017. Det innebär att vi under de kommande åren kommer att färdigställa ett par hundra tusen bostäder.
Det beror på att vi har en högkonjunktur, en regering som har satt tryck i frågan och kommuner som har tagit ansvar. Robert Hannah säger att regeringen inte gör någonting - när vi nu har det högsta bostadsbyggandet i mannaminne! Det beror på att vi har ett högt tryck och att det har skapats förutsättningar att bygga bostäder. Jag tycker att vi har gjort saker och att det händer saker.
Men jag kan hålla med om det behöver göras mer om vi ska se till att skapa en bostadspolitik som ger alla möjligheter till en bostadsdröm och som ger alla möjligheter och frihet att växa. Då tror jag inte att lösningen är att bara höja bostadsbidragen.