Solveig Zander (C):
Hjälp och stöd, oavsett vilken form det gäller, är viktigt i vårt samhälle för att det ska fungera för alla - även för personer som har funktionsnedsättning. När förändringar sker skapar det förstås oro. Regelverket blir otydligt, och man vet inte riktigt vad som ska hända.
Den förändring som har skett i ersättningen till föräldrar som stöder, hjälper och vårdar sina funktionsnedsatta barn skapade just oro. Det gäller det som vi nu diskuterar: omvårdnadsersättningen och merkostnadsersättningen, som blev vårdbidraget.
Den nya reformen skulle innefatta både omvårdnad och merkostnad. Hur skulle det gå till? Hur skulle ersättningen bli? Skulle den gälla en längre eller en kortare tid? Skulle fokus läggas på merkostnaden eller skulle den läggas på omvårdnaden när besluten skulle omprövas? Vilket skulle vara det viktigaste när det nu blev ett enda system?
Vi i Centerpartiet sa då, när förslaget kom, att det skulle bli krångligt. Vi ville inte att någon skulle hamna i kläm, men vi fick inte gehör för att åtgärder skulle vidtas mot detta. Föräldrarna skulle, när omprövning skulle ske, göra en helt ny ansökan för att kunna få vårdbidrag. Det skapade naturligtvis en stor oro.
Det har visat sig att Försäkringskassan inte har hunnit fatta beslut i tid och få ut ersättningarna till de familjer som behöver dem. Det blev alltså precis så som vi befarade.
Familjer som har barn med Downs syndrom, för att ta ett exempel bland många, och som fick beslutet när barnen var små fick då klart för sig att det skulle gälla länge, i många fall till dess att barnen blev 19 år. Självklart skulle man rapportera när förändringar skedde i barnets behov, både för att kunna höja och för att kunna sänka ersättningen.
Det handlade förstås också om förändringar i vårdbehovet. Det nya systemet blev för många familjer ett jättestort frågetecken: Hur skulle det här nu gå till? Alla dessa grundliga omprövningar har som sagt inneburit en mycket stor arbetsbelastning för Försäkringskassan.
Det har gjort att handläggningen har dragit ut på tiden, och handläggningstiderna har blivit allt längre.
Av det skälet är det viktigt att de beslut som ska fattas innebär att omprövningarna förlängs automatiskt fram till den 1 juli 2022 i stället för det som gäller just nu, alltså den 31 december 2020.
Det här har betytt att vissa familjer faktiskt står utan ersättning därför att det inte har omprövats och därför att ersättningen har avslutats. Detta är ett mycket bra förslag som Centerpartiet naturligtvis stöder.
De tider som vi nu befinner oss i med corona, fru talman, gör ju också att det här blir en börda för familjer som redan har det jobbigt.
Det andra förslaget som vi nu ska fatta beslut om innebär, som vi hörde här tidigare, att personer som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering ska få behålla sin rehabiliteringsersättning vid kortvarig sjukdom, det vill säga när man är sjuk upp till 30 dagar. Det gäller också i flera fall personer med funktionsnedsättning som behöver just arbetslivsinriktad rehabilitering.
De som deltar i denna form av stöd och hjälp för att komma tillbaka till sitt arbete har ju någon form av sjukdom, eller också behöver de hjälp och stöd på andra sätt.
I dag ska man alltså söka sjukpenning från första dagen man är sjuk när man ingår i en arbetslivsinriktad rehabilitering. Det här skulle naturligtvis ha förändrats för länge sedan! Alla förstår att det inte fungerar. Men bättre sent än aldrig, när man nu kommer med ett förslag.
Man kan tycka att 30 dagar är en ganska lång tid utan någon kontakt. Därför vill vi från Centerpartiet verkligen tydliggöra att man måste få hjälp att komma tillbaka till sitt arbete. Det är otroligt viktigt för alla.
Deltar man i en arbetslivsinriktad rehabilitering innebär det att man har någon form av sjukdom, någon form av funktionsnedsättning eller något annat som gör att man måste få hjälp och stöd att komma tillbaka till arbetslivet. Då behövs stödet även när man har en arbetslivsinriktad rehabilitering, precis som för alla andra som är sjuka.
Det är då viktigare än någonsin, vill jag verkligen understryka, att stöden finns för de personer som behöver ha hjälp att komma tillbaka till arbetsplatsen. Man ska bland annat ha kontakt med vården, något man ofta behöver hjälp med.
Eller också kan arbetsplatsen behöva anpassas så att sjukfrånvaron och orsaken till den avhjälps så fort som möjligt och helst av allt inte uppkommer igen. Med det, fru talman, yrkar jag bifall - förstås - till förslaget i detta betänkande.