KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kent Persson (V):
Givetvis ska ni genomföra det ni har lovat. Men ni måste ju göra det på ett ansvarsfullt sätt. Det är det jag kritiserar, och det är det Riksrevisionen kritiserar i sin rapport. Jag ska läsa upp ett litet stycke som tydligt förklarar varför flerpartimotionen och detta dokument inte anses vara tillfyllest.
Riksrevisionen skriver så här: Revisionen har tagit del av innehållet i det gemensamma dokumentet från de fyra partierna och den motion som regeringens företrädare hänvisar till. I dessa redovisas inte några analyser som motsvarar en genomgång av vart och ett av de sex bolagen enligt den ambitionsnivå som aviserades i budgetpropositionen. Så står det. Det är synnerligen allvarligt.
Det blir inte bättre därför att en regering tidigare inte har gjort det, kan jag tycka. Jag var inte med på den tiden så jag ska inte yttra mig i den delen. Men det är det som är grundförutsättningarna. Jag pratar delvis utifrån egen erfarenhet. Jag har styrt en kommun i tolv år. Jag har sålt ut oerhört mycket, och vi har också köpt.
Jag vet vilka krav som ställdes inte bara från revisionens sida utan också från oppositionens och medborgarnas sida när det gällde underlag inför ett beslutsfattande. Det här är långt ifrån de krav som skulle ställas i den kommun jag kommer från.
Kent Persson (V):
Jag får tacka näringsministern för svaret. Bakgrunden är den energiöverenskommelse mellan Socialdemokraterna, Centerpartiet och Vänsterpartiet som ingicks 1997. Det samarbetet byggde på en utfasning av kärnkraften och en satsning på förnybar energi, vilket har inneburit att Sverige har startat omställningen till en ekologiskt hållbar energiförsörjning.
Att kärnkraften inte är säker i vare sig hantering eller drift har med oönskad tydlighet bekräftats i Sverige de senaste månaderna. Flera allvarliga tillbud har inträffat under 2006; inte minst Forsmarks reaktorer har varit hårt drabbade. Vi vet också att ett antal reaktorer är byggda med föråldrad teknik.
Alltifrån uranbrytning och drift av reaktorer till slutförvar av det högaktiva avfallet är förenat med stora risker. Varje ytterligare investering i de kvarvarande reaktorerna, vilket näringsministern öppnar för, innebär mindre resurser till hållbara energisystem.
Det innebär också att befintliga reaktorer kommer att vara i drift många år till, långt utöver den driftslängd de är byggda för. Det ser jag som mycket allvarligt. Jag anser också att den politik och det beslut som i dag ligger strider mot folkomröstningen om kärnkraft 1981, vars resultat innebär att kärnkraften på sikt ska avvecklas.
Den bortre parentesen, som det har pratats om, flyttas allt längre bort i framtiden. Var den kommer att ligga känner jag inte till. Min slutsats när jag hör näringsministerns svar blir följande: Kärnkraften är säker och hållbar. Urantillgångarna är oändliga och brytningen av uran oproblematisk. Energialternativen till kärnkraften är alltför svaga.
Det var inte det svar jag förväntade mig från näringsministern, som dessutom är ordförande i Centerpartiet - ett parti som jag har upplevt som väldigt ansvarsfullt och pålitligt i samarbetet för en energiomställning i Sverige.
Menar vi allvar med att vi på sikt ska nå en ekologiskt hållbar energiförsörjning måste vi klara av att göra åtminstone tre saker samtidigt: fortsätta kärnkraftsavvecklingen i jämn takt, energieffektivisera och genomföra en betydligt kraftfullare satsning på förnybar energi.
Vänsterpartiet ser fram emot de överläggningar om energipolitiken som det har kommit en inbjudan till. Det vill jag klart deklarera. Jag ställer mig dock frågan vad näringsministern menar med en modern marknadsorienterad energipolitik. Vad innebär det egentligen?
Vad marknadsekonomin har lett till på den avreglerade elmarknaden kan var och en utläsa på elräkningen - i den mån det går att förstå vad som står på den. Men vad innebär det här egentligen? Min fråga kvarstår: Vilken syn har näringsministern på kärnkraften?
Anser näringsministern att den är säker och ekologiskt hållbar? Om det är så att näringsministern betvivlar det borde det fattas något beslut under den här mandatperioden. Dessutom är det intressanta inte det näringsministern säger, utan det som inte sägs.
Kent Persson (V):
Jag fick givetvis inget svar från vår näringsminister när det gäller synen på kärnkraft. Jag vet att näringsministern har varit ute och pratat om kärnkraft i 35 års tid, ända sedan de här olyckorna. Det betvivlar jag alltså inte. Men nu ingår ni ju i en regering där man klart och tydligt öppnar upp för en kärnkraftsutbyggnad.
Senast är det statsministern som kan tänka sig det. Jag förstår att det här är väldigt frustrerande. Jag inser att vår näringsminister kommer att få gå en hård match med de övriga kärnkraftskramarna i regeringen. Men det är möjligheterna vi måste se. Vi ska inte ha en energipolitik som innebär att vi riskerar våra jobb i Sverige.
Redan i dag finns det förslag som skulle göra det möjligt att avveckla kärnkraften fram till i alla fall 2025.
Det här går, och det kommer också att ge möjligheter till nya jobb. Sverige är ju unikt på så sätt att vi har en oerhört lång kuststräcka som gör det möjligt för oss att kunna satsa på och utveckla till exempel vindkraft och vågkraft. Vår skogsareal och åkerareal gör det också möjligt att utveckla bioenergin ytterligare. Det har inte minst LRF påvisat i en rapport strax före valet.
Det är en väldigt bra rapport, som också visar på de möjligheter vi har för att kunna få fram förnybar energi. Det här är något som vi måste gå vidare med, och då räcker det inte att bara fatta ett beslut om att ligga lågt med avveckling av kärnkraften. För det är ju detta det innebär: Ingenting ska göras.
Däremot säger regeringen ingenting om ytterligare forskning om kärnkraft med tanke på att eventuellt satsa på detta efter 2010. Det lämnar vi öppet. Det är absolut det sämsta tänkbara scenariot - att inte fatta något beslut oavsett om det är ett dåligt beslut eller inte. Nu lägger vi liksom locket på i den här frågan, och det får kanske återkomma om något år.
För varje år som vi skjuter upp det här hamnar det längre fram i tiden, och det blir allt osäkrare när det gäller energipolitiken. Det är ju osäkerheten som skapar den här frustrationen hos väldigt många. Och det handlar inte bara om de gamla förespråkarna för kärnkraften. Vi ser också att Vattenfalls ledning går ut och ser kärnkraften som ett möjligt energislag som vi borde satsa på och utveckla ytterligare.
Senast var det Vattenfalls vd som i en tidningsintervju yttrade sig i den riktningen. Därför känner jag stor oro över att vi inte kommer längre. Det blir liksom ett stillestånd i svensk energipolitik.
Jag förstår inte heller hur näringsministern kan ha en tro på att förena kärnkraftsförespråkarna med dem som vill se en avveckling av ett energislag som har en bortre gräns. Uranet är inte oändligt.
Det kommer att ta slut, och därför är varje krona som satsas på kärnkraft en bortkastad krona.
Kent Persson (V):
Givetvis behövs det politiska beslut som sträcker sig över nationsgränserna. Där har ju EU kommit med riktlinjer nu. Inte minst i EU:s grönbok pratar man om att det finns möjlighet till åtminstone 20 % energieffektivisering inom EU. Det går säkert att göra betydligt mycket mer.
Det är positivt, även om jag skulle önska att man tog ett kliv till i den frågan. När det handlar om att tillföra ny energi har vi hört att näringsministern har blivit uppvaktad om jobben, energin och ekonomin. Det är ju precis det vi har pratat om.
Vänsterpartiet har ju lagt fram förslag där vi säkrar energin och säkrar jobben vilket ger en ekonomiskt hållbar situation i Sverige. Vi har ju pekat på det år efter år. Vi har lagt fram förslag här i riksdagen, inte minst i vårt budgetförslag. Jag uppmanar näringsministern att ta del av det och förstå det.
Utifrån min interpellation kvarstår frågan: Vad tänker regeringen göra? Man lägger faktiskt en våt handduk över hela frågan och skjuter fram den. Man tillsätter en utredning som ska diskutera detta. Det finns redan i dag färdiga alternativ att satsa på.
En sådan satsning innebär också att man har en plan för kärnkraftsavvecklingen utifrån vad folkomröstningen 1981 har sagt. Vi måste sätta det bortre datumet någon gång. Det borde regeringen ta initiativ till.
Kent Persson (V):
Jag ska försöka vara föredömligt kort, trots att vi behandlar en oerhört viktig fråga. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1. Givetvis står jag även bakom övriga reservationer från Vänsterpartiet. Låt mig göra en kommentar. Klimatberedningen har nyligen lämnat sitt förslag.
Det är beklagligt att vi inte kunde få ett enigt förslag, men det finns i Klimatberedningens förslag ändå en hel del ståndpunkter som beredningen är överens om. Det är gott nog. Regeringen har också lagt stor vikt vid att resultatet ska ligga fast vid bedömningen av en kommande proposition.
Därför blir det mycket märkligt att utredningen redan i samband med presentationen havererar. Regeringen går nämligen ut och sågar den totalt och säger att den inte kan genomföras. Det är uppseendeväckande. För att vinna tid kapar jag fyra minuter av mitt anförande och går direkt in på de areala näringarnas möjligheter i energiomställningen.
Om vi ska lyckas ställa om energisystemen på ett framgångsrikt sätt är vi beroende av att de svenska bioresurserna utvecklas på ett hållbart och effektivt sätt. Det finns inga hållbara argument för att vi ska invänta vad andra länder tänker göra i den här frågan eller invänta EU:s direktiv när de någon gång kommer.
Hur ska vi använda de skogliga resurserna, och på vilket sätt kan åkergrödorna bidra till energiomställningen? Det borde regeringen ha någon idé om. Trots en ökad satsning på att använda åkergrödor som biobränsle bidrar åkermarken endast med energi motsvarande 1 1⁄2 terawattimme per år. Enligt många bedömare skulle jordbruket kunna bidra med 10-20 gånger mer om det fick de rätta förutsättningarna.
Detta visar beräkningar av energiutbyte från åkergrödor utförda av Institutet för jordbruks- och miljöteknik. Från Vänsterpartiets sida har vi framhållit behovet av en nationell strategi för hur bioenergin ska utvecklas. Det har vi gjort med tanke på en alltmer hårdnande konkurrens om de skogliga resurserna. Ska de användas till bränsle i våra pelletspannor?
Ska vi såga upp dem för att bygga hus? Ska vi göra papper av dem? Eller ska vi använda dem till att utveckla alternativa energikällor? Marknaden väntar på någon form av besked om detta, och mot den bakgrunden behövs det alltså något slags strategi.
Med detta tackar jag för ordet.
Kent Persson (V):
Folkomröstningsresultatet gäller fortfarande. Ingenting annat är sagt. Det innebär att Vänsterpartiet står fast vid den överenskommelse som vi ingick med Socialdemokraterna och Centerpartiet om att kärnkraften ska avvecklas i takt med att den kan ersättas med förnybar energi. Det är vår uppfattning. Vi har haft diskussionerna tidigare.
Vi har motionerat om kärnkraftens avveckling. Det gjorde jag senast i höstas, och Carl B Hamilton och jag har debatterat frågan i kammaren. Det här är ett vägval. Vi kan inte både bygga ut kärnkraften och bygga ut och satsa på förnybar energi. De ekonomiska resurserna har vi inte i Sverige. Det här är ett vägval. Folkpartiet har gjort sitt.
Det är kärnkraften som är framtiden. Vänsterpartiet står för en helt annan utveckling i det framtida Sverige, där kärnkraften ska fasas ut. Det gör vi också med beaktande av att Energimyndigheten gör en bedömning av att vi har 15-20 terawattimmars överskott 2015.
Klimatberedningen har också sagt att den stora potentialen finns med energieffektivisering, vilket flera andra utredningar visar. Det är en enorm potential för att minska energiåtgången. Jag blir ibland inte riktigt klok på vad Carl B Hamilton menar. Vi kan inte importera el. Då blir vi beroende av andra länder, sade Carl B Hamilton.
Men det är helt okej att vi exporterar el till andra länder. Då spelar det ingen roll om de blir beroende av oss. Det är inte logiskt.
Kent Persson (V):
Det hänger inte ihop. Fortfarande tycker du att det är okej att andra länder blir beroende av svensk energipolitik. Men vi ska inte vara beroende av andra länder. Jag håller med dig om att vi inte ska vara beroende av andra länder. Vi ska klara vår del själva. Det kan vi vara överens om. Men ditt resonemang håller inte ihop. Dessutom måste jag nog hålla med Per Bolund.
Jag känner att du är väldigt pessimistisk i dina bedömningar av vilken potential den förnybara energin har i Sverige. Det gäller likaså energieffektiviseringen. Du och jag har haft en diskussion om just den frågan i den här kammaren för inte alls länge sedan. Jag hänvisade då också till amerikanska rapporter i fråga om vilka möjligheter det finns. De är ekonomiskt gångbara. Svenska forskare visar på samma sak.
Upp till 40 procent kan vi energieffektivisera här i Sverige, och det är lönsamt. En satsning på miljöteknikutvecklingen här kan ge, som jag har pratat om tidigare då jag hänvisade till Världsnaturfonden, möjligheter till enorma exportintäkter. Då utvecklar vi också energitekniken och den förnybara energin.
Det finns alltså enorma möjligheter om vi satsar på rätt åtgärder redan i dag, som då också kan ge relativt snabba resultat. Jag håller med dig. Skulle vi ta ett beslut i dag om att börja planera för kärnkraft är jag övertygad om att det skulle bli tidigast 2025 till en kostnad som vi inte har den blekaste aning om. För att inte prata om hur vi ska ta reda på eländet!
Framför allt handlar det om något som vi inte har diskuterat här, uranbrytning. Ska vi importera uran och låta andra ta smällen? Eller ska vi öppna gruvorna i Sverige? Det finns det inte något folkligt gehör för.
Kent Persson (V):
Karin Pilsäter säger att den här privatiseringen är bra, det vill säga förslaget om ett samgående mellan Posten AB och danska Posten. Men danska Posten har anmälts till EU-kommissionen för att de slipper betala en särskild löneavgift. De danska postdistributörerna menar att detta, givetvis, är konkurrensbegränsande.
Mycket tyder väl på att EU-kommissionen kommer att ge anmälaren rätt här, vilket skulle innebära att danska Posten blir tvungen att betala den här löneavgiften. I sådana fall skull det innebära att hela vinsten i danska Posten raderades ut.
Mot bakgrund av den förhandling som varit och det förslag som nu ligger framme påverkas givetvis, menar jag, värderingen av röstfördelning och aktiefördelning. Det borde ligga till grund. Framför allt anser jag att det här finns anledning att avvakta EU-kommissionens dom innan vi går till beslut i frågan.
Likadant är det när det gäller tillgången till postnummersystem och Svensk Adressändring AB. Inte heller här är det utrett hur detta ska fungera i framtiden. Men det är en förutsättning för att postdistributörerna ska kunna konkurrera på lika villkor. Just osäkerheten kring vad det här kommer att innebära i framtiden ska vi utreda efter det att vi har fattat beslut.
Jag tycker att det egentligen är en orimlig ordning att riksdagen inte känner till faktiska förhållanden vare sig när det gäller anmälan till EU eller när det gäller vad som händer med den postala infrastrukturen. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar från Karin Pilsäter om de här två frågorna.
Kent Persson (V):
Det är inte vilken liten fråga som helst, Karin Pilsäter, när det handlar om en anmälan till EU-kommissionen. Om de som anmält danska Posten får rätt innebär det ytterligare kostnader för danska Posten. Det sammanlagda värdet av ett eventuellt nytt bolag kommer då givetvis att minska, och förutsättningarna för en effektiv organisation kommer också att betydligt förändras.
Vi ska komma ihåg att vi i danska Posten har ett riskkapitalbolag som inte är vilket riskkapitalbolag som helst, utan de är kända för att vara ganska hårdföra. Egentligen är de väl turbokapitalisterna personifierade så att säga; det handlar om kortsiktiga vinstintressen.
Om vinsten i det här läget minskas i danska Posten och det sammanlagda bolaget kommer vi givetvis att få se hårda rationaliseringar som krav från riskkapitalbolaget - i så fall inte första gången i deras historia.
Jag menar att om riksdagen ska fatta beslut måste det vara på grunder som vi känner till; det är rimligt. Det går inte att bara anta vissa saker och att säga att det här löser vi allteftersom frågor kommer upp. Till exempel tänker jag då på postnummersystemet och Svensk Adressändring AB.
Det går inte att vänta till efteråt, att säga att det här ska vi lösa efteråt, eftersom frågan är så viktig i konkurrenshänseende på den svenska marknaden. Vi kan ju se vad som faktiskt hänt under den här perioden. Färre postdistributörer är effekten av avregleringen i Sverige. Det har skett en minskning från 80 till 30 ungefär.
Det beror inte på svenska Posten, utan det beror på City Mail och DHL som tagit över väldigt fördelaktiga segment på den svenska postmarknaden.
Kent Persson (V):
Hans Rothenberg, man gör alltid val när man skriver någonting. Det är också ett val att inte skriva till exempel om börsintroduktion och privatisering. Hans Rothenberg står här och spår i framtiden om hur bra fusionen eller samgåendet mellan svenska Posten och danska Posten kommer att bli.
En sak som jag har lärt mig genom åren är att man vid alla omorganisationer, företagsköp, uppköp och fusioner har en tendens att överskatta vinsterna och underskatta svårigheterna. Det är allmänt välkänt, och det kommer säkerligen också den här affären att visa när den väl genomförs. Det finns ett problem som jag ser det, och det är CVC Capital som är delägare i danska Posten.
Hans Rothenberg har varit inne på det och tror att det kommer att lösa sig så småningom. Men det här är inte vilket riskkapitalbolag som helst, utan det är ett av Europas största som äger 53 företag över världen med över 400 000 anställda och en omsättning på över 500 miljarder kronor per år.
David Begg, som är ordförande i irländska LO, skrev för ett år sedan i Irish Independent följande: Det här är ett exempel på ett bolag som tar över framgångsrika företag som de sedan effektiviserar och plundrar, och de avskedar anställda medan de betalar ut drömlika bonusar till sig själva.
Det här är alltså någonting som är välkänt. Jag undrar: På vilket sätt kommer CVC att kunna tillföra det nya bolaget kunskap och utveckla de posttjänster som behövs i framtiden? Och hur kommer utvecklingen att bli när det gäller posttjänsterna i hela landet?
Kent Persson (V):
Hans Rothenberg, det är väl upp till mig vilka frågor jag ställer till dig. Det ska du inte recensera. Du kan ha synpunkter i frågorna men inte på vilka frågor jag ställer. Du svarade inte på frågan som jag ställde utan kom i stället med en hel del motfrågor. Vad kommer CVC att tillföra det nya bolaget? Det är väl ändå rimligt att du försöker besvara frågan.
Sedan kan vi ha olika uppfattningar om huruvida det är ett bolag som kommer att tillföra kunskap, information och intresse till hela den samhällsomfattande posttjänsten som det handlar om i slutänden. Det finns anledning att fundera lite grann över det.
Vi har olika uppfattningar om huruvida Posten ska privatiseras eller inte, och så ska det vara. Men här handlar det om viktig infrastruktur. Som du sade tidigare är det en 400-årig verksamhet som har bedrivits i Sverige under starkt monopol av svenska staten.
Det är av en enda anledning, att det är viktigt att post, ett brev eller ett meddelande, kommer fram från punkt A till punkt B. Det är det som har varit grunden för att man haft ett naturligt monopol i den delen. Sedan delar jag uppfattningen att vi behöver hitta samarbetspartner, men det är inte det vi behöver diskutera.
Vi ska inte diskutera det som vi är överens om, utan jag vill ha reda på vad CVC kommer att kunna tillföra mer än det vi känner till sedan tidigare. Det kommer att gå ut över de anställda, och det kommer att gå ut över servicen. Det kommer också att ske en radikal förändring när det gäller utbetalning av bonusar.
Kent Persson (V):
Ja, det är det förslag som ligger som erbjuds. Men ni har inte ställt frågan. Det här är ett förslag som Posten har framförhandlat med Post Danmark, och regeringen har godkänt det - har lagt sig platt för alla dess krav på privatisering och börsintroduktion. Inte med ett ord har regeringen protesterat mot dessa förhållanden.
De här synergieffekterna är också det som Posten har lagt fram och pratat om, men inte summan. I alla omorganisationer, i alla sammanslagningar och i alla fusioner överskattar man vinsterna och underskattar problemen. Jag förstår inte att ni aldrig någonsin lär er av allt det som har hänt och skett rent historiskt. Det här är vilseledande uppgifter.
Ett samgående tar lång tid. Det är en lång process. Man har olika kulturella traditioner som inte ska underskattas. Det gör att det är väldigt vanskligt att säga att synergieffekterna skulle vara en av orsakerna. Nej, orsaken är den att ni vill privatisera och börsintroducera.
Det är det kravet som CVC har ställt på samgående. Erkänn det så kan vi gå vidare i diskussionen!
Kent Persson (V):
Jag kan ge Karin Pilsäter rätt i att det behövs en genomgång. Det gäller för oss att få en överblick över alla aktörer, vad de gör och vad resultatet av deras verksamhet är.
Det instämmer jag i. När vi diskuterar näringspolitik talar vi om framtiden inte bara för företagande utan framtiden för Sverige som nation, hur den ska utvecklas, hur och var sysselsättningen ska vara och vad vi ska leva av i framtiden. Det är givetvis väldigt intressant hur vi hanterar alla nya innovationer som finns och hur de förhoppningsvis ska kommersialiseras och medverka till en utveckling i Sverige.
Karin Pilsäter refererar här till ett gammal kinesiskt ordspråk. Man kan leda hästen fram till vatten, men hästen måste dricka själv. Problemen uppstår när vattnet har sinat och det inte finns något vatten kvar. Vem ska då hjälpa till? Det är vad jag menar när vi talar just om innovationer som ska kommersialiseras, när den hjälpen kommer utifrån.
Jag skulle helst se att de innovationerna kunde kommersialiseras och bli en verksamhet i Sverige där det finns svenska intressen med att bygga upp det. När de nu inte vill vara med måste staten träda in och gå in med riskkapital. Jag förstår inte varför inte regeringen ser det som håller på att hända och gör någonting åt situationen. Jag skulle vilja höra din synpunkt på det.
Kent Persson (V):
Verkligheten i dag är att det är utländskt kapital som går in och gör satsningarna på de innovationer som finns. Svenska riskkapitalister har uttryckligen sagt: Detta är inte vårt bord. Det här måste staten sköta om. Det sades i en debatt med näringsministern för cirka ett år sedan. Det var en upprörd historia där näringsministern var klar och tydlig med att det var marknadens uppgift, och marknaden sade: Nej, det är inte vår uppgift. Då uppstår ett problem.
Ingen gör någonting, och idéerna försvinner. Det handlar om vad vi talade om, nämligen vad vi ska leva av i framtiden. Här finns det enorma möjligheter för Sverige att skapa en ny nisch, ny sysselsättning och exportindustri. Men regeringen gör ingenting här. Det finns flera exempel på detta misslyckande.
Man drar ned på Exportrådets stöd som skulle kunna hjälpa till för att få till exempel miljöteknikföretag ut på marknaden. Det är situationen i dag i Sverige. När man leder en häst fram till vattnet som den ska dricka och leva av och det har sinat så måste man tillföra det. Det är vad jag menar med riskkapitalet. Jag tror nog att Karin Pilsäter förstod den liknelsen.