KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Althin (KD):
Jag läste utskriften från debatten i höstas, och Thomas Bodström har en förkärlek för att kalla mig för advokat i den här rollen. Jag försökte redan då förklara att min roll nu är att jag är riksdagsledamot för Kristdemokraterna och brinner för den här frågan. Jag tvivlar inte, Thomas Bodström, på att du också brinner för detta och har ett engagemang.
Hade jag tvivlat på det hade det varit fullständigt meningslöst att stå här och diskutera. Då hade jag ägnat den tiden åt någonting helt annat. Jag tror att du har ett engagemang. Men jag tror också att du kan göra så mycket mer. Det händer ju ingenting. Nu kommer ju så småningom en proposition, och vi får väl se vad som kommer ut av den. Vi är inte experter, säger Thomas Bodström. Nej, man kan ju inte vara expert på allting.
Apropå de experter som Thomas Bodström hela tiden hänvisade till, tittade jag också på den förra debatten. Jag ska läsa upp vad han sade och kommer sedan med frågan: Vad är det för experter han pratar om? Fru talman! Förra gången sade Thomas Bodström så här: När det gäller drogtest på barn under 15 år handlar det om en svår avvägning. Allting är ju svårt. Hade det varit enkelt kunde ju någon annan ha tagit hand om det. Då behövde inte du och jag ägna tid åt det. Vidare sade Thomas Bodström så här: Det här har prövats tidigare.
Det har bedömts av människor som har skyhögt bättre kunskap om detta än vad både Peter Althin och jag har, nämligen psykologer, läkare och andra.
Då undrar jag vad det är för psykologer, läkare och andra som är underlaget för att Thomas Bodström, i alla fall fram till nu, inte vill lyssna på förslaget att förhindra det här livslånga lidandet. Vad är det för experter? Jag försökte få fram detta och tog naturligtvis del av det här betänkandet.
Under tiden som jag har varit här i riksdagen har jag lärt mig att man kan gå till någon som heter RUT, alltså riksdagens utredningstjänst, och titta på detta. Vad är det för experter som Thomas Bodström pratade om i den förra interpellationsdebatten - och han pratar om dem nu också - som han har träffat i sitt tidigare liv och som är sådana motståndare till detta lilla ingrepp, ett blodprov eller ett urinprov, i stället för det livslånga lidandet? Jag skulle gärna vilja veta det.
Jag vill gärna veta vad det är för mängd experter, läkare, psykologer och andra, som skulle säga att det är ett mycket större ingrepp att ta ett litet urinprov än att lite senare tvångsomhänderta de här ungdomarna när de har ramlat ned i gyttjan. Jag skulle vilja veta detta.
Som en liten parentes i detta kan jag säga att efter den debatt som vi hade i höstas var sjuksköterskor, poliser och andra mer vanliga människor, om jag uttrycker mig så, i kontakt med mig och sade: Försök att få regeringen att förstå att ett tidigt ingripande är bättre än att göra det när det är för sent!
Så, Thomas Bodström, vad är det för mängd experter som säger att det är värre att ta ett litet urinprov eller ett litet blodprov nu än att vänta tills det är för sent?
Peter Althin (KD):
Ödmjukhet är ju ett vackert mål som vi försöker leva upp till men som alla kanske inte alltid uppnår. Jag vet naturligtvis vad Maria Ungdom är. Det vet ju Thomas Bodström också. Det var intressant att nu äntligen ha fått uppgift på i alla fall en av alla dessa experter som du hänvisade till tidigare. Jag ska följa den här propositionen mycket noga när den kommer så småningom och se hur den ser ut.
Thomas Bodström säger att det här inte är min fråga. Nej, det är säker flera som har varit inne på den, på samma sätt som det säkert har funderats på detta långt innan du blev justitieminister. Men vi måste gå på de frågor som vi tycker är viktiga och som vi själva brinner för, som jag sade tidigare.
Jag har fått en väldig massa reaktioner efter den förra debatten som gör att jag med ännu större kraft, fru talman, om det går, kommer att följa den här propositionen och se var vi landar. Jag har fortfarande svårt att förstå hur man kan låta bli att ta hand om dessa unga människor.
Det finns säkert de som reagerar på det sätt som Thomas Bodström säger, men det finns säkert många, vågar jag påstå, som i förlängningen kommer att vara mycket tacksamma för att någon ville göra någonting åt det när man upptäckte det.
Jag kan hota Thomas Bodström med att jag kommer att fortsätta med den här följetongen tills jag känner att vi har fått detta i hamn på det sätt som ändå är poängen med det, nämligen att rädda så många unga människor som möjligt från ett drogberoende.
Jeppe Johnsson (M):
Det har fattats beslut här i riksdagen om målsättningen 90 % beläggning för att man skulle kunna ge rätt plats till rätt intagen och för att man skulle kunna åstadkomma de goda resultat som man önskade. Jeppe Johnsson har haft samma underlag som jag, säger Alice Åström. Ja, det har jag haft.
Då kan väl inte de varningssignaler som har kommit under de senaste fem-sju åren ha undgått Alice Åström. Då kan man inte bara rycka på axlarna. Har man trott på de prognoser som Kriminalvårdsstyrelsen har gett oss borde man agera. Alice säger att ökade resurser inte hjälper. Nej, fru talman, det handlar egentligen inte så mycket om ökade resurser.
Nu blir det visserligen 200 miljoner i engångsersättning, men den här verksamheten är på väg mot ett underskott på 1 1⁄2 miljard i en budget som är kring 5 miljarder. Det är konkurs. Det måste naturligtvis till ökade resurser, men jag tror inte att enbart det hjälper. Det är omöjligt att bedriva kriminalvård på kredit så här länge.
Jeppe Johnsson (M):
Helena säger att majoriteten ser hela samhället och helheten. Det tycker jag är rätt, riktigt och bra. Kan man hindra en enda från att begå brott har man gjort en stor samhällsvinst både ekonomiskt och inte minst mänskligt. Vi har fått ett brottsoffer mindre och en brottsling mindre.
Trots att vi har fått ett antal dagis, bra skolor, fritidsgårdar och bidrag för dem som behöver det har ni haft lite tid på er. Ni har suttit vid makten under 60 av de senaste 70 åren. Då har ni haft möjlighet att göra alla dessa förebyggande åtgärder. Jag lämnar det därhän. I dag ska vi tala om de olyckliga människor som trots allt hamnar i kriminaliteten.
Förra året upptäckte man - observera "upptäckte man" - över 600 mobiler inne i anstalterna, och grova brottslingar fortsätter att begå brott. Vi har här i kammaren tillåtit att man har stålbågar och att man har störsändare, i varje fall på slutna anstalter. Men inom kriminalvården säger man själv: Vi har inte råd. Man jobbar för högtryck för att hålla näsan över vattenytan.
Är Helena Zakariasén beredd att öronmärka pengar för att kunna göra dessa insatser? Det måste ju vara en samhällsvinst att man inte kan fortsätta att begå brott när man sitter inne.
Jeppe Johnsson (M):
Det ska jag gärna göra - på bekostnad av att ytterligare några får ligga i duschrummen och avvisiteringsrummen, om nu Helena ger sin tillåtelse till detta. Nu ska jag komma till några lite enklare saker. Jag ska slå ned på några detaljer. Jag har hört intagna som kallar den första gången de kommer i fängelse för första resan och den andra gången för andra resan.
Finns det någon anledning att en intagen i fängelse får behålla sitt pass, för att nu travestera det här med resa? Dessutom motsätter ni i majoriteten i dagsläget att man ska sätta undan pengar till utvisningsdömdas hemresa.
Jag kan inte undanhålla er detta, för jag tycker att det är helt fantastiskt: Enligt Kriminalvårdsstyrelsen är det möjligt att använda dessa medel också för den dömdes hemresa i samband med utvisning. Det förutsätter dock att den intagne samtycker till det. Mina frågor är: Kan Helena nämna något tillfälle när en intagen behöver pass? Kan Helena svara ja eller nej på frågan om intagna ska betala sin hemresa?
Jeppe Johnsson (M):
Jag hörde att Christer Erlandsson sade att han tycker att det är för långtgående att ta nycklarna från en som är berusad och sätter sig i bilen. Då blir min korta fråga: Hur skulle Christer Erlandsson göra om hans granne kom raglande till bilen och sätter sig i den för att köra och Christer Erlandsson står bredvid?
Jeppe Johnsson (M):
Jag skulle göra precis som Christer Erlandsson. Men sedan sade Christer Erlandsson att det dock kan vara problem med dem som är mycket drogade. Och då är det ännu allvarligare om man inte kan tala denna person till rätta. Hur skulle Christer Erlandsson göra om han misslyckas med att tala denna person till rätta, eller om han misslyckas med att få vederbörande att ta en taxi? Det kommer ju kanske till ett avgörande.
Jeppe Johnsson (M):
Ministern säger att oavsett tumlare eller ej ska vi inte ha några drivgarn. Jag kommer från ett av de samhällen och fiskelägen i Sverige, Hörvik i Blekinge, där man fiskar mest lax, och det har man gjort genom tiderna. Jag skulle vilja ge jordbruksministern ett råd. Är det inte för tumlarnas skull man har förbjudit drivgarn finns det något annat som möjligtvis skulle kunna öka laxen ännu mer, för det har varit oerhört mycket lax under de senare åren.
De senaste 25 åren har laxen varit en oerhörd tillgång. Det vet jag för jag har sett det med egna ögon. Jag är ordförande i hamnföreningen. Vill man bevara laxen bör man se över sälbeståndet. Sälen äter enligt en del utredningar mera lax än vad svenska folket gör, i alla fall östersjölax.
Östersjön har tyvärr blivit en symbol för svartfiske och överfiske och misshållning med miljö och naturresurser. Fru talman! Om fru talman ursäktar måste jag säga att jordbruksministern, Socialdemokraterna och stödpartierna har bidragit till detta, bland annat genom att kräva ett totalt ensidigt svenskt fiskestopp när det gäller torsk. Det ger de signalerna till svenska folket att man inte kan äta torsk.
Det är många, också i min egen bekantskapskrets, som undrar om man verkligen kan äta torsk. När jag är ute på restaurang frågar jag ibland om de har östersjötorsk: Nej, vi har bara ishavstorsk, får jag som svar. Man har lärt sig att östersjötorsken är något fult, men det tycker inte jag.
För fiskets del vore det naturligtvis bättre att man hade en riktig ursprungsmärkning, att man kunde tala om att torskarna är fångade i Hanöbukten eller räkorna utanför Smögen och att vi sedan hade en seriös debatt som inte bara drevs i vissa tv-program. Vi har en förvaltningsplan för Östersjön som nu börjar ge resultat. Senast i går, oavsett om jordbruksministern vill det eller ej, höjdes torskkvoterna i Östersjön.
Jag vill avsluta mitt lilla inlägg här genom att ställa följande fråga till ministern: Vill ministern rekommendera svenska folket att äta östersjötorsk?
Jeppe Johnsson (M):
Även om detta inte kommer upp förrän i december har vi den inställningen att vi kan påverka fiskepolitiken även om vi inte är ordförandeland. Det gör vi nu. Det har vi gjort när det gäller svartfisket i Östersjön. Det kommer vi att kunna göra här också. Vi lägger inte av bara för att ordförandeskapet är slut, utan vi är aktiva i EU hela tiden. Det utgår jag ifrån att ni också är även om ni är en allians där inte alla riktigt vill vara det.
Jan-Olof Larsson beskriver det så kallade bulefisket i Öresund riktigt ordentligt. Det tog inte många timmar förrän vi förbjöd det. Jag är väldigt glad att vi har en fiskeminister i dag som har skapat en kontakt med den danska fiskeministern. Jag är övertygad om att det är mer verkningsfullt att ha en kontakt med den ministern än att bara stå här och racka ned på detta.
Jag är övertygad om att Eskil gör sitt bästa för att komma fram på den punkten också. Han har gjort andra överenskommelser med dansken. Det är inte lätt, men det är möjligt om man räcker ut handen.
Jeppe Johnsson (M):
Vi räddar torsken. Ska vi rädda den för att den bara ska var för sig själv och för att sälen ska äta upp den, eller ska vi rädda den för att också vi människor ska ha den som ett bra livsmedel? För mig innebär räddningen av torsken att vi måste ta vara på den. Det innebär naturligtvis att det måste kunna finnas sälar, men sälen tar även sådan torsk som inte sitter i garnet.
Sälen är ett hot mot den ökande torsken. Vi måste ha en balans mellan sälen och torsken. I detta system måste också människan finnas och ha rätt, i alla fall enligt mitt sätt att se det, att bruka torsken utan att förbruka den. Moderaterna står ingen annanstans än var alliansregeringen gör. Som jag sade i mitt anförande ska vi ta räntan på kapitalet.
Vi är inte så dumma att vi vill utrota en resurs och ta alla pengar ett år, utan vi vill ta avkastningen på kapitalet. Det är att stå på näringens sida. Det är att långsiktigt garantera att näringen kan fortleva. En rovdrift slår undan benen också på näringen.
I det här fallet är vi positiva till näringen, och därför är vi också restriktiva med hur mycket man kan fiska varje år.
Jeppe Johnsson (M):
Tack för det, Tina! Vi har kommit långt i alliansen, jag tackar för det, och vi ska komma ännu längre för det är ju ytterligare lite kvar. Vi har kommit ganska långt i fiskefrågorna också, fast jag ska säga här att jag skulle vilja att det hände ännu mer. Jag vill sluta med mina avslutningsord.
Det måste - om man ska kunna leva på det fortsättningsvis - vara enklare och roligare att vara fiskare, och ska man kunna vara fiskare måste det också vara mer lönsamt. Det kan det vara. Det jobbar vi på, och jag tror att vi lyckas.
Jeppe Johnsson (M):
Naturligtvis hoppas jag att vi ska komma med detta redan i budgetpropositionen. Sedan har vi den gedigna Fiskelagsutredningen. Jag tror att mycket kommer där, och det får väl ta sin lilla tid, men naturligtvis hoppas jag att det kommer redan i budgetpropositionen. När det gäller underlagen och om de är pedagogiska eller ej har jag svårt att uttala mig, men de kan säkert bli bättre.
Jag har också en önskan att forskning och fiskare i framtiden ska samarbeta på ett helt annat sätt än vad de gör i dag, för då tror jag att det blir mycket bättre resultat och då blir det inte dessa konflikter. Min förhoppning är att forskning och fiskare i framtiden kommer att gå mer hand i hand.
Leif Björnlod (MP):
Jag tänker inte bli så mångordig eftersom timmen är sen. Jag börjar med att yrka bifall till reservation nr 6. Vi har fått en lång rad exempel på hur illa det står till inom kriminalvården. Det är inte heller någon som förnekar att det finns problem. Men det finns också en kommitté som arbetar för att lösa de problemen.
Jag tror inte att det är realistiskt att efter någon månads funderingar gå upp i kammarens talarstol och tro att man har bra förslag på vad som ska göras. Då tror jag att det är bättre att genomarbeta problemet ordentligt. Jag vill som miljöpartist se på problemen inom kriminalvården betydligt mycket vidare. Jag menar att det inte handlar om fängelser och inpasseringskontroller utan om att människor inte ska komma dit.
Peter Althin har alldeles rätt. Jag åberopar den arbetande kommittén. Jag undrar dock lite grann över Peter Althins exempel med mannen som har så lång erfarenhet från fångvården och som talade om att kriminalvården var betydligt bättre förr. Tydligen hade den ändå misslyckats i hans fall redan då.
Jag tror att det handlar om att man måste se på samhället utanför kriminalvården. Vi har i vår reservation resonerat om den ställning som barnen till internerade har och hur de bemöts och hanteras.
Vi tror att det är väldigt viktigt att man kan möta människor ute i samhället som befinner sig nära kriminella sociala arv och ta hand om dem på ett sådant sätt att de inte blir kriminella. Jag tror att det är väldigt viktigt att ge samhället möjligheter att stödja dessa barn.
Det känns synnerligen viktigt att vi kan få människor att avstå från att begå brott som gör att de måste sitta internerade. Lika viktigt är det att få ut människor från kriminalvården och att ge dem möjligheter till behandling i den mån det rör sig om missbruksproblem. Vi har här möjligheten till så kallade § 34-placeringar.
I det sammanhanget har kommunerna varit en stoppkloss eftersom de inte har haft pengar till detta. Vi har därför anslagit mer pengar till kommunerna. Vi kan inte kommendera dem och öronmärka alla pengar, för olika kommuner har olika problem, men jag hoppas innerligt att man kommer att se bland annat till behovet av § 34-placeringar och använda medel till sådana.
Leif Björnlod (MP):
Min frågeställning berör detta. Den handlar om de människor som på olika sätt begår brott på grund av att de har ett handikapp eller en svag psykisk konstitution.
Det jag närmast tänker på är de utvecklingsstörda människor som sedan specialsjukhusen stängdes behandlas som vanliga brottslingar och kan dömas till fängelsestraff. Dessa människor har också hamnat i kriminalvården. De har hamnat på fångvårdsanstalter där de har fått en mycket speciell ställning.
De är synnerligen svagbegåvade. De har inte mental kraft att hävda sin rätt. De utsätts för mobbning och utnyttjas av andra, smartare interner till att begå brott. De luras till att begå brott. Det finns ingen klar bild av hur det ser ut i våra fängelser när det gäller dessa människor.
Psykansvarskommittén har sagt att när det gäller de här människorna skulle ett slutet gruppboende kunna vara en betydligt bättre form av påföljd för deras misstag att begå brott. Ofta handlar det nämligen inte om medvetna brott. Man har alltså inte ens insikten om att det är ett brott man har begått.
Den här frågeställningen tycker jag känns väldigt viktig. Till skillnad från Johan Pehrson som vill ha ett hårdare och mer straffande samhälle vill jag mer värna om de människor som har blivit utsatta på ett annat stadium så att de har hamnat i den situation där de är.
Jag efterlyser det gamla Folkpartiets och det liberala partiets människosyn där man faktiskt såg till de svagaste och ville hjälpa och stödja dem. Jag håller naturligtvis med om att människor inte ska behöva vara rädda för brott i samhället. Men vi får inte heller glömma bort de människor som av olika skäl har hamnat på den banan.
Vår uppgift måste vara att ta hand om dem. Då vill jag fråga justitieministern: När vi nu pratar om att förändra kriminalvården och funderar på ett ökat antal platser, vore det då inte lämpligt att också bedöma möjligheten till ett slutet gruppboende för just den grupp av människor som i övrigt inte skulle kunna klara en anstalt och som inte ens skulle kunna begripa att de sitter i ett fängelse?
Leif Björnlod (MP):
Jag kan bara påstå att det finns ganska vakna pensionärer också, som håller sig vakna hela rättegången. Det finns sådana exemplar också, även om de än så länge inte är legio. Men de finns, och de ska också få vara med. Det är viktigt. 20 % eller 50 %? Svenskt medborgarskap eller icke svenskt medborgarskap?
Jag tycker att det här är viktiga frågor, och jag tror att vi kommer att fortsätta att diskutera de sakerna. För närvarande ser jag inte att det skulle vara tillräckligt att stödja den borgerliga reservationen på den punkten. Jag medger givetvis att 20 % är klart bättre än 0 %. Det är riktigt.
Men jag tror också att den väg som vi försöker vandra nu, genom att aktivt gå ut och erbjuda hälften av våra partibundna nämndemannaplatser till andra organisationer, som vi naturligtvis genom partiet kommer att föreslå till kommunfullmäktige, kommer att leda till någonting. Det borde stå fritt även för det moderata partiet att lämna sådana förslag på nämndemän.
Leif Björnlod (MP):
Nu är situationen så att det faktiskt är kommunfullmäktige som utser nämndemännen på förslag från de olika politiska partierna. Vi som parti har infört en stor öppning för väldigt många människor över hela landet genom att vi har fått igenom medborgarförslag till exempel där människor som är partiobundna har möjligheter att komma med förslag.
Vi kommer att uppmana människor och grupper att lämna förslag, men det måste faktiskt som lagen ser ut i dag vara valda fullmäktigeledamöter som lägger fram förslaget. Där är vi rent praktiskt i dag. Vi kanske kan ändra på detta längre fram, men det här är den väg som vi har sett vara praktiskt genomförbar.
Leif Björnlod (MP):
Johan Pehrson, det var ganska mycket. Jag pratade inte heller om simmande poliser, men jag tyckte att polisfrågan flöt runt lite väl mycket. Jag har lite lätt att höra fel. Jag uppfattade nämligen Johan Pehrsons önskan som att få en polis till varje badhus. Det kanske var en liten missuppfattning från min sida.
När det gäller resningsmöjligheten har vi för närvarande resningsmöjligheter, trots allt, i en hel del fall. Vi har sett en stor mängd exempel på precis den typ av fall som du refererar till, människor som har blivit oskyldigt dömda och som har fått resning, och dessutom skadestånd. Det är alldeles utmärkt att den vägen finns, och den vägen ska fortsätta att finnas. Hur det ser ut i framtiden kan jag inte svara på riktigt ännu. Men vi har ju skrivit en motion om detta.
Vi har en reservation på den här punkten också. Så vi får prata vidare om den saken. När det gäller utnämningen av högre domare har vi också en reservation.
Vi tycker att det finns skäl att beakta det längre fram, men det sker en översyn på många andra områden inom rättsväsendet som gör att vi nu ska skynda långsamt och inte störa alltför mycket i de verksamheter som finns. Jag tror att det finns skäl att återkomma även till den frågan. Ja.
Leif Björnlod (MP):
Nej, det är inte en läpparnas bekännelse. Det är något som vi målmedvetet arbetar för. Men vi har också realiteter att ta hand om. Du nämnde själv hur ansträngt domstolsväsendet är. Vi försöker åstadkomma lättnader även på andra områden för att på det sättet skapa utrymme för att kunna klara av än mer fall.
Vi har, vill jag minnas, någonting som handlar om förenklad bot och andra faktorer som vi kan ta tag i som ger utrymme för att just kunna ta hand om den stora mängd fall som finns. Vi har dessvärre också en ekonomisk realitet. Det kräver överväganden. Jag kan säga att de övervägandena pågår, men det kommer givetvis att ta sin tid.
Leif Björnlod (MP):
Johan Linander ställde en av de frågor som jag hade tänkt ställa, så jag har bara en fråga kvar. Det kommer att bli mycket enkelt. Vi har ju diskuterat rekryteringen av nämndemän. Här har vi naturligtvis en sak som egentligen inte kommer att kosta mer pengar, så man behöver inte göra speciellt mycket ekonomiska avvägningar. Det handlar nog snarare om något slags ideologiska inställningar.
Eftersom jag och du kan samarbeta i en hel del frågor, medan jag däremot inte vet speciellt mycket om vad som händer inom ditt parti, skulle jag vilja ställa en fråga. När ni socialdemokrater för resonemang om rekryteringen till nämndemän, finns det då några speciellt tunga skäl som gör att ni inte vill gå med på att vidga rekryteringsbasen?
Leif Björnlod (MP):
Ja, Britta, nog för att jag är nyfiken, men fullt så nyfiken är jag inte att jag byter partitillhörighet. Men du har å andra sidan lite försynt gett mig ett svar på frågan i din kommentar, så jag får väl nöja mig med det och får hoppas att frågan lyfts upp.
Jag menar att det är en viktig fråga, och jag hoppas innerligt att vi har kommit ifrån den gamla prestigebundna värderingen av nämndemän som tidigare har funnits i det svenska samhället. Numera är det, precis som du själv säger, en viktig samhällelig uppgift som ska utföras. Den ska fördelas på alla i samhället, även icke svenska medborgare som har varit boende och verksamma här under en längre tid. Det är min uppfattning.
I övrigt har jag bara att tacka för svaret.