Anneli Särnblad (S):
Jag ska försöka att hålla mig till lagutskottsfrågorna. Vi har ibland en tendens att landa i lite andra frågor. Jag ska som min partivän Christina Nenes sade tidigare ta upp skadeståndsdelen i detta betänkande. Jag kommer att kommentera alla reservationer och särskilda yttranden och hur vi står i olika frågor.
Regler om ansvar för skador som uppkommer i verksamhet med atomanläggning finns i atomansvarighetslagen. Denna lag bygger på två konventioner. Den ena är 1960 års Pariskonvention om skadeståndsansvar på atomenergins område. Den föreskriver att innehavaren av en atomanläggning är ansvarig för atomskador oberoende av vållande, det vill säga att innehavarens ansvar är strikt.
Den andra konventionen är tilläggskonventionen till Pariskonventionen som kom år 1963. Den innehåller regler om kompletterande ersättningar av statsmedel vid atomskador. Vi har från svensk sida tillträtt båda konventionerna. Den 12 februari 2004 hölls mellan konventionsstaterna till Pariskonventionen och tilläggskonventionen en diplomatkonferens för att anta ändringar.
Ansvarsbeloppet enligt den reviderade Pariskonventionen till skillnad från den ursprungliga konventionen blev uttryckt som ett minimibelopp. Den stat som önskar kan fastslå ett större belopp eller bestämma att det inte ska gälla någon begränsning för anläggningsinnehavarens ansvar.
Det som nu hänt i den här frågan är att regeringen i november 2004 har beslutat att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av atomansvarsdirektivet. Utredaren ska ta fram ett underlag för bedömning av om Sverige bör tillträda de reviderade versionerna av konventionerna. Fru talman! Jag vill i denna fråga poängtera att både regeringen och motionärerna anser att det är önskvärt att Sverige kan tillträda ändringsprotokollen.
Frågan övervägs som sagt i utredningen och ska redovisas senast den 28 april i år. Fru talman! Jag övergår nu till den viktiga frågan om skadeståndsansvar för multinationella företag. Det är av stor vikt att vi i Sverige aktivt deltar i det internationella arbete som rör dessa frågor. Inom EU finns i dag gemensamma regler om vilka domstolar som ska ta hand om skadeståndsfrågor.
Jag vill i denna fråga särskilt lyfta fram initiativet Globalt ansvar som lanserades av regeringen i mars 2002 för att stimulera näringslivet att verka för global utveckling i dessa frågor. Genom Globalt ansvar verkar regeringen för att stimulera kunskaps- och erfarenhetsutbyte om frågor som rör både socialt och miljömässigt ansvar i företagens internationella verksamhet.
Detta görs med bland annat seminarier där möten sker mellan företag, fackföreningar, enskilda organisationer, myndigheter, FN, forskare, med flera. Fru talman! Vi ska i Sverige vara ett föredöme i att främja sociala hänsyn och miljömässiga hänsyn.
I regeringens skrivelse Ökad välfärd och global utveckling - svensk handelspolitik i WTO:s Doharunda anför just regeringen att vi ligger långt framme men att vi vill gå ännu längre. Jag kommer därefter in på frågan om vårdnadshavares tillsynsplikt och skadeståndsansvar.
Vi socialdemokrater anser att det inte är rimligt att föräldrar ska ha utökat skadståndsansvar för det som deras barn gör. I 6 kap. 2 § andra stycket i föräldrabalken regleras vårdnadshavarens tillsynsplikt i syfte att hindra att barnet orsakar skada. Tillsynsansvaret för föräldrar förstärktes i början av 90-talet.
Någon ytterligare skärpning av föräldrars ansvar med hänsyn till bland annat ansvarsförsäkringens roll är inte påkallad. I de normala fallen finns i dag alltid en ansvarsförsäkring. Det innebär att huvudregeln även för barn är att dessa har fullt skadeståndsansvar. Däremot kan hon eller han inte åläggas skadestånd med en lägre gräns. Det finns inte nu i skadeståndsanvaret.
Familjens ansvarsförsäkring täcker dock ansvaret. Vi anser att ett objektivt strikt skadeståndsansvar skulle stå i strid med huvudregeln inom svensk skadeståndsrätt att det kräver uppsåt eller vårdslöshet för att någon ska anses vara skadeståndsskyldig.
Ett objektivt skadeståndsansvar skulle innebära skadeståndsskyldighet i fall där vårdnadshavare inte har några praktiska möjligheter att påverka händelseförloppet och därmed det egna skadeståndsansvaret. Tasso Stafilidis från Vänsterpartiet belyste den här frågan exemplariskt. Fru talman! Barn leker och handlar ibland impulsivt och oförutsägbart.
När jag lyssnade på när de borgerliga talade om den här frågan var det många saker som kom för mig. Bertil Kjellberg nämnde att föräldraansvaret ska öka och att ansvaret för tonåringar inte fungerar i dag. I stort sett kan man säga att de flesta unga människor inte begår brott eller gör saker.
Något som slog mig ännu starkare var när jag tänkte på de föräldrar som är ensamstående. Pappan har stuckit ifrån mamman. Hon har kanske en inte så hög lön och ska betala ett skadestånd. Jag ställer mig frågan: Ska hon försöka att få ett lån för att betala skadeståndet?
I politiken handlar det om solidaritet, och det även i den här frågan. Samhället ska ta ett ansvar på många andra områden, som vi inte debatterar i lagutskottsfrågorna. Men det handlar om ett helt samhälle där vi hjälps åt när vissa ibland kanske har problem och helt enkelt känner sig väldigt ensamma.
Då har vi alla ett ansvar. När det gäller frågan om solidariskt skadeståndsansvar anser vi att det bör behållas. Man kan ställa sig frågan: Varför vill vi det? Jo, ett solidariskt skadeståndsansvar innebär att den skadelidande kan kräva ut skadeståndsbeloppet från vem som helst av flera skadeståndsskyldiga. Den som har fått utge skadestånd har dock regressrätt gentemot övriga skadeståndsskyldiga.
Denna ordning gör det enkelt för den skadelidande. Hon eller han behöver inte bedriva flera olika indrivningsprocesser eller söka upp skadegörarna var och en för sig, utan kan vända sig till en enda. Det är bra för brottsoffret och andra som lider skada. Det är vårt stora argument i frågan.
Frågan om arbetsgivarens regressrätt för sjuklön till arbetstagare som skadats genom annans vållande har behandlats av Personskadekommittén, som många andra har sagt. Just nu pågår beredning på Justitiedepartementet av kommitténs förslag.
Eftersom det nämndes här i debatten vill jag ändå klarlägga att majoriteten i denna utredning inte är s, v och mp utan den borgerliga maktalliansen. Jag ska nämna några ord om sexuella trakasserier. I jämställdhetslagen finns en skadesanktionerad skyldighet för en arbetsgivare att vidta utredningsåtgärder och andra åtgärder vid ett påstående att sådana trakasserier förekommer på arbetsplatsen.
Om arbetsgivaren inte fullföljer dessa skyldigheter ska arbetsgivaren betala skadestånd för den kränkning och underlåtenhet som detta innebär. Om vi, som man anser i en reservation, skulle tycka att det här skulle vara skattebefriade ersättningar så skulle det lätt kunna missbrukas. Möjligheten att komma till rätta med det skulle vara mycket liten. Skatteutskottet har haft frågan på sitt bord ett flertal gånger. Även det utskottet har avstyrkt förslaget, liksom vi i lagutskottet gör.
Fru talman! När det gäller reservationen om ersättning av vissa skyddsåtgärder har dessa frågor övervägts av Personsäkerhetsutredningen, som i augusti 2002 överlämnade ett delbetänkande. I en nationell handlingsplan mot våld i nära relationer pågår just nu en beredning i dessa så viktiga frågor på Justitiedepartementet.
I betänkandet tar man upp de här frågorna, men vi i Socialdemokraterna är inte beredda att föregå det beredningsarbete som just nu pågår.