KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag tänker tala om ett undantag i lagstiftningen som behöver förändras. Det handlar om att ersättningen till följd av frihetsberövande är undantaget utmätning, vilket innebär att Kronofogdemyndigheten inte får lägga beslag på dessa pengar. Detta får ibland helt orimliga konsekvenser. Vad menar jag då med orimliga konsekvenser? Låt mig ta ett exempel.
Om en man våldtar en kvinna och därefter döms för det ska kvinnan med dagens system själv driva in sin ersättning via Kronofogdemyndigheten. Det i sig är märkligt, och jag skulle hellre se ett annat system. Detta gäller dock i dag. Om inte mannen har några tillgångar blir det en skuld, som ligger kvar på mannen.
Om vi sedan tänker oss att mannen senare släpps ut, vilket i detta fall bör bli efter två tredjedelar av de två års fängelse som kommit att bli standardstraff för våldtäkt, kan samme man 16 månader senare begå en ny våldtäkt. Låt oss nu tänka oss att han gör det - han begår en ny våldtäkt, och han grips för detta. Han häktas igen, och flera månader senare är det rättegång.
Dock visar det sig att bevisningen denna gång inte håller för fällande dom. Jag har alltför ofta i mitt tidigare uppdrag som nämndeman i hovrätten sett exempel på att människor frikänns, inte för att det är klarlagt att de är oskyldiga utan för att bevisningen inte räcker för en fällande dom. Det finns helt enkelt tvivel kring hur det egentligen har gått till.
När mannen i mitt exempel frias ska han ha ersättning för sin tid i häktet. Här uppstår något märkligt: Plötsligt är mannens ersättning skyddad från utmätning. Han får sin ersättning, som han för övrigt inte behöver gå till kronofogden för att kräva ut, och dessutom möjligheten att gömma undan den så att den kvinna han tidigare våldtagit inte får sin ersättning. Detta kan inte vara rätt.
I mitt samhälle bör det första brottsoffret först få sitt skadestånd. Motargumentet är att denna typ av ersättningar ska gå till personen som har fått ersättningen och inte till att betala tidigare skulder. Plötsligt är den tidigare gärningsmannens ersättning viktigare att skydda än det tidigare brottsoffrets. Är det verkligen en vettig prioritering?
För mig är det självklart att brottsoffret ska få sina rättigheter tillgodosedda före gärningsmannen. Vi måste stå upp för dem som har utsatts för brott, och deras rätt till ersättning måste gå före gärningsmännens möjligheter att undangömma sin ersättning. Ett tidigare brottsoffer måste givetvis ha rätt till sin ersättning innan någon annan, ny ersättning betalas ut.
Det krävs inga stora förändringar för att ge brottsoffer förtur till den ersättning de borde ha rätt till; det handlar bara om att våga ställa sig på brottsoffrens sida i stället för på brottslingarnas. Ofta handlar det också om att ställa sig på kvinnans sida och inte mannens, vilket är något som en feministisk regering borde fundera lite över.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag yrka bifall till vår reservation nr 4 under punkt 8.
Mikael Eskilandersson (SD):
Vi var alla överens om behovet av den här utvärderingen i utskottet, så jag tänkte gå in lite mer på bakgrunden till vårt ställningstagande. Sverigedemokraterna drivs av förvaltartanken: att vi förvaltar vårt land i väntan på att våra barn och barnbarn ska ta över.
Under vår tid här ska vi handskas med vårt land på bästa sätt, och givetvis vill vi lämna över ett så bra samhälle som möjligt till våra efterkommande, precis som de före oss försökte skapa ett så bra samhälle som möjligt åt oss. I förvaltartanken ligger även att hela tiden utvärdera och förbättra det regelverk som vi brukar kalla för lagar.
Lagarna har olika betydelse, men grundtanken är att de ska leda oss på rätt väg. Lagar är inte bara till för att förhindra vad som eventuellt riskerar att skada andra just för tillfället, utan även för att visa vilken typ av samhälle vi vill ha framöver. Redan Karl XV insåg detta när han valde sitt valspråk, som var "Land skall med lag byggas". Fru talman!
För att kunna bygga ett land med lagar krävs det att lagarna respekteras av flertalet i befolkningen. Människor respekterar lagar om de tycker att de är bra och förstår varför de finns. Alla är nog överens om att det inte vore så bra om ingen begränsning alls fanns för alkoholintag till sjöss. Det skulle anses beklämmande på flera sätt, men ändå blir det genast svårt när man sätter en bestämd gräns.
Det kan upplevas som märkligt att en båt som gör mindre än 15 knop får framföras i 14 knop efter alkoholintag, förutsatt att personen kan framföra den på ett säkert sätt, medan en liknande båt som har en maxfart på 16 knop inte får framföras alls, inte ens i mycket låg hastighet.
Detta blir ologiskt utifrån vilken skada man riskerar att orsaka. Fru talman! Enligt ett enigt utskott bör regeringen utvärdera det utvidgade straffansvar för sjöfylleri som infördes 2010, något som även vi sverigedemokrater ställer oss bakom.
När man nu utvärderar sjöfyllerilagen bör man givetvis titta på alla aspekter, så att vi med fog kan säga att denna lag fungerar så som det är tänkt och att begränsningarna är satta utifrån ett bra och logiskt resonemang. Om lagen behöver justeras eller ändras för att uppnå efterfrågad effekt bör regeringen givetvis även återkomma med ändringar av lagen.
Jag yrkar därmed bifall till utskottets förslag.
Mikael Eskilandersson (SD):
Seriös försäljning bygger alltid på att båda parter blir nöjda med uppgörelsen. Det bygger på att både säljaren och köparen vill genomföra köpet, och då är båda angelägna om att detta köp verkligen går igenom. Därför är ett skriftlighetskrav knappast ett problem för seriösa telefonförsäljare, då köparen av tjänsten är lika mån om att bekräfta köpet skriftligt som säljaren är.
Det är därför som skriftlighetskravet är så bra - köparen kan inte lika lätt luras att tacka ja till något som den senare ångrar och får om den vill lite tid att fundera igenom om köpet verkligen är vad den önskar innan köpet bekräftas.
Jag är glad att vi nu får en lag som försvårar för de avarter av telefonförsäljning som inte bygger på att båda sidor är lika nöjda.
När telefonförsäljare riktar in sig mot vad de uppfattar som svaga grupper i samhället och försöker få dem att ingå ett avtal som de inte efterfrågar måste politikerna agera och begränsa möjligheterna. Fru talman! Det finns varor som inte lämpar sig alls för försäljning via telefon, skulle jag vilja påstå.
Varor som är förknippade med beroende och ohälsa tycker vi inte ska säljas via telefon alls. Därför tycker vi att det bästa vore att helt förbjuda försäljning av sådana varor via telefon. Nu är det tillåtet att sälja till exempel lotter via telefon, och det tycker vi är fel. Dessutom omfattas inte lotter av denna lags krav på skriftlig bekräftelse.
Tänk er om samma sak skulle gälla för alkohol eller cigaretter. Tänk er att telefonförsäljare skulle ringa till före detta rökare och försöka sälja på dem cigaretter, kanske med gratisprover som försäljningsteknik. Eller tänk er att säljare skulle sälja vin och öl via telefon. Nej, det är givetvis inte tillåtet.
Varför ska man då få sälja lotter per telefon när vi vet att spelberoende är ett stort problem i vårt samhälle? Den som är lite cynisk skulle säkert ta upp det faktum att Socialdemokraterna själva säljer lotter och att regeringen inte vill försvåra för sitt eget parti. Jag säger inte att det är så, men regeringen bör nog med kraft ta tag i detta om de vill slippa dessa beskyllningar.
Lotter bör aldrig få säljas genom telefonförsäljare, liksom vi aldrig skulle tillåta att sprit och tobak säljs via telefon. I betänkandet finns en reservation från allianspartierna om att skjuta på införandet av skriftlighetskravet, vilket vi inte ser någon anledning till. Denna förändring har varit känd och diskuterats i flera år nu, så det bör finnas en förberedelse i branschen.
Dessutom finns det flera månader kvar att förändra eller uppdatera sina system på. Lobbyorganisationer har hört av sig även till mig och vill givetvis skjuta detta så långt in i framtiden som möjligt. Deras argument förefaller väga lätt när de ställs mot att skydda äldre och utsatta i vårt samhälle. Här handlar det om att ta ställning, och då väljer vi att ta ställning för de svagaste.
Fru talman! Avslutningsvis vill jag yrka bifall till vår reservation nr 2.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag tänker fortsätta på samma linje angående lotteriförsäljningen. Regeringen har inte föreslagit några begränsningar av försäljning av lotter via telefon. Man hade möjlighet att göra det i denna proposition, om man skulle vilja det. Att Socialdemokraterna själva säljer lotter via telefon känns lite unket, kan jag tycka.
Däremot vill jag ifrågasätta om det är tillräckligt med ett skriftlighetskrav när det gäller försäljning av lotter. Lotter och spel är lite speciellt överlag. Vi har sagt att vi gärna skulle se ett totalförbud mot att sälja lotter och spel via telefon. Att man ringer upp någon och försöker att övertala den personen att köpa lotter känns väldigt fel när man vet att det finns människor som har spelmissbruk.
Spelmissbruk är ett problem. En oseriös säljare skulle till och med kunna rikta in sig på människor som de vet har haft spelmissbruk. Därför är min fråga: Är det verkligen tillräckligt med ett skriftlighetskrav? Borde man inte gå längre när det gäller lotter och spel? Lotter och spel har legat utanför lagen om telefonförsäljning eftersom det är en så speciell vara.
Mikael Eskilandersson (SD):
Vad gäller att ändra i distansavtalslagen är det väl just det vi politiker är tillsatta för - att ändra lagar så att de blir bättre och så att de blir skyddande när det behövs. Jag tycker att det är enorm skillnad mellan att någon ringer upp mig på telefon och försöker få mig att köpa lotter och att jag när jag går till Ica ser lotter och har möjlighet att köpa. I det senare fallet är det jag själv som söker upp ett köpställe.
Nu talar vi om att man blir uppsökt av någon annan via telefon. Man kanske inte heller är förberedd på att det här utbudet finns. Är man missbrukare av spel kan man stålsätta sig och tänka: I dag ska jag inte ha några lotter trots att jag går till Ica och handlar.
Det är inte lika lätt att stålsätta sig när telefonen plötsligt ringer och man ska svara på argument som att de här lotterna har jättebra utdelning i vinst och så vidare. Jag har svårt att se de stora fördelar som skulle finnas med att man kan sälja lotter via telefon. Eftersom Socialdemokraterna är ett parti som själva sysslar med att sälja lotter via telefon känns det, som jag sa tidigare, lite unket.
Någonstans måste man själv föregå med gott exempel. Men jag skulle gärna vilja höra de stora fördelarna med att telefonförsäljare får lov att ringa till före detta spelmissbrukare och försöka få dem att satsa pengar på spel även om man skulle ha ett skriftlighetskrav på detta.
Mikael Eskilandersson (SD):
Hållbarhetsrapporteringen ville vi sverigedemokrater avslå i dess helhet när den infördes. Anledningen är enkel; den skapar påtvingad onödig byråkrati. Det är byråkrati med högst tveksam nytta för företaget och kunderna. Om ett företag ser rapporteringen som ett utmärkt verktyg kan den användas utan tvång.
Det finns inget hinder för ett företag att följa upp sin verksamhet på vilket sätt det självt vill. Rapporteringen är däremot en politiskt påtvingad pålaga med en politisk agenda i grunden. Företag som till exempel inte strävar efter jämn könsfördelning eller efter att öka andelen utrikes födda i företaget ska skämmas.
Hållbarhetsrapporteringen missar dock sitt syfte. Jämn könsfördelning används här som ett mått på jämställdhet, trots att jämställdhet handlar om uppförande och respekt mellan könen och inte främst om representation. Herr talman! Min hemkommun Örkelljunga har, liksom de flesta kommuner, en större andel kvinnor än män anställda.
Vissa avdelningar i kommunen har mer än 80 procent kvinnor. Betyder det att männen som är anställda på de avdelningarna är förtryckta eller inte jämställda med de anställda kvinnorna?
Det kan givetvis vara så att män anställda i min hemkommun inte är jämställda med kvinnorna, men det är inget man kan veta utifrån hur stor andel kvinnor eller män som är anställda. Ett företag är inte jämställt för att det finns lika många kvinnor som män anställda. Det säger egentligen ingenting om hur det står till med jämställdheten.
Jämställdhet handlar nämligen om något annat. Om man vill skapa jämställdhet behöver man bygga en företagskultur som respekterar varje individ och som ser styrkorna i att ha olika ursprung och olika erfarenheter. En lyckad företagskultur lyfter varje individ och tar till vara individens kunskaper på ett högre plan.
En lyckad företagskultur får människor att växa och utvecklas på arbetsplatsen. En lyckad företagskultur finner styrkor i människors olika erfarenheter och drar nytta av dem på ett konstruktivt sätt till förmån för både företaget och individen. Herr talman! En registrering av kön och födelseland i ett dokument är inte detsamma som en lyckad företagskultur.
I stället är det onödig byråkrati skapad av okunniga politiker som tror att dokument och papper är lösningen på alla problem. Det är politiker som tror att företagskultur byggs med hjälp av byråkratiska pålagor och uppdelning av individer i olika fack. Jag tror inte på uppdelning av människor i fack där alla fack ska vara lagom fyllda.
Ge företagen frihet att bygga sin egen verksamhet och sin egen företagskultur utan krav på ökad byråkrati och onödiga rapporter. Vi behöver inte att företagen ska skapa fler dokument. Herr talman!
Sverigedemokraterna stöder därför det utskottsförslag som nu ligger på bordet, som innebär att så få företag som möjligt ska drabbas - även om vi helst sett att inte något företag drabbats alls. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Mikael Eskilandersson (SD):
Större delen av anförandet, typ hela, ägnades åt surrogatmoderskap som beskrevs som en enkel behandling. Jag vill vara tydlig med vad jag anser om surrogatmoderskap: Barn är ingen vara som kan beställas eller köpas. Kvinnor är inga fabriker för att tillverka barn.
Även om man skulle kunna garantera att en kvinna inte ställer upp på grund av ekonomiska skäl finns det mängder av andra sätt att utöva påtryckningar mot någon som man vill ska ställa upp. Vad händer om kvinnan ångrar sig? Hur garanterar man att kvinnan inte har utsatts för påtryckningar?
Sverigedemokraterna vill i stället se över på vilket sätt vi kan göra det omöjligt för svenskar att utnyttja utsatta kvinnor i andra länder som surrogatmödrar. Det förekommer faktiskt i dag, vilket Centerpartiet mycket riktigt har påpekat. Vissa partier vill till och med underlätta för det. De frågor jag har är den mängd frågor som alltid uppkommer när man pratar om surrogatmoderskap. Avsäger sig kvinnan rätten till abort?
Vad händer om kvinnan själv vill behålla barnet? Man knyter faktiskt an till barnet på ett ganska starkt sätt, vill jag påstå efter att ha bevittnat min frus tre graviditeter. Och vad händer om barnet bär på en skada och de blivande föräldrarna inte längre vill ta emot det?
Det är frågor som Centerpartiet måste kunna svara på om surrogatmoderskap nu ska införas, vilket man påstår här i talarstolen att man vill.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag menar fortfarande att det handlar om hur man egentligen ser på kvinnor och på hur kvinnan i praktiken kan användas som en fabrik för att tillverka barn. Det må vara att det biologiska ska avgöra, men det innebär att kvinnan inte har någon som helst rätt att behålla ett barn som hon har knutit an till.
Ledamoten svarade dessutom inte på vad som händer om det uppstår skador på barnet. Vad händer om de blivande föräldrarna helt plötsligt skulle avstå från att ta emot barnet?
Jag har svårt att se vilken kvinna som skulle vilja ställa upp på att gå igenom en graviditet - med bristningar, illamående, foglossning och allt annat som brukar uppstå i samband med en normal graviditet och förlossning - för att sedan ge bort barnet hon har fött. Det är klart att det går att begränsa så att det inte finns någon möjlighet att ta ut ekonomisk ersättning, men det finns andra sätt att utöva påtryckning. Hur vet man att de påtryckningssätten inte har använts?
Det finns ingen direkt forskning på vad kvinnorna har blivit utsatta för eller hur de har kommit fram till att de ska bära barnet. Den forskning som finns är, vad jag har sett, på de barn som sedan har fötts. Jag förstår inte grundsynen. Kvinnor är inga fabriker för att tillverka barn. Barn är inte någon beställningsvara.
Om man har det behovet av att få barn hänvisar jag till att man bör adoptera barnet. Man bör inte beställa ett barn via en annan kvinna som ska bära det.
Mikael Eskilandersson (SD):
Liberalerna vill inte bara tillåta surrogatmoderskap i Sverige utan även underlätta för att använda vad de kallar för värdmoderarrangemang i utlandet, vilket i praktiken bara är ett fint uttryck för att köpa en kvinnas kropp i utlandet för att själv få ett barn levererat. Det är tvärtemot mitt partis inställning, som bygger på att vi ska försöka förhindra utnyttjandet av kvinnor i andra länder, gärna genom lagstiftning.
På en hemsida som betalar för annonser via Google kan man få hjälp med ett sådant arrangemang. Från 30 000 amerikanska dollar kostar det att köpa en kvinna och få en behandling i ett annat land. Ytterligare 10 000 svenska kronor får man betala om man även vill ha hjälp med att få detta genom den svenska byråkratin efteråt.
Min fråga är egentligen jätteenkel: Varför vill Liberalerna stödja och förenkla för verksamheter som säljer kvinnokroppar i utlandet?
Mikael Eskilandersson (SD):
Till att börja med vill jag svara på frågan vad man har för alternativ om man inte själv kan få barn. Ja, det finns ju till exempel adoption. Det är ett betydligt bättre alternativ än att åka utomlands och köpa en kvinnokropp för att sedan utnyttja den för sitt eget barns skull. Det handlar ju egentligen bara om att man på något sätt vill ha en genetisk koppling till barnet, vilket jag i och för sig kan förstå att man vill ha.
Däremot kan jag aldrig förstå att det ska ske på bekostnad av någon stackars kvinna i något annat land. Liberalerna säger att de är emot att man ska kunna köpa kvinnors kroppar i andra länder och utnyttja dem. Men samtidigt förenklar man för det, och då blir det lite dubbelt. Om man verkligen är emot det borde man ju i stället se till att det inte blir tillåtet, att man helt enkelt förbjuder det och gör det olagligt att åka utomlands och köpa kvinnors kroppar.
Det gör man ju när det gäller till exempel sexuella tjänster. Då är det olagligt. Men när det gäller att köpa en kvinna under nio månaders tid för att hon ska genomgå graviditet och förlossning för att sedan ge bort sitt barn till ett svenskt par är det helt plötsligt lagligt. För mig är det ett märkligt sätt att se på kvinnor och kvinnors frihet. Rätten till barn anser jag inte att man egentligen ska ha. Det är barnet som ska ha rättigheter.
Det är inte föräldrarna som ska ha rätt till ett barn. Det finns ingen som egentligen ska ha rätt till ett barn. Lever man upp till vissa förutsättningar ska man kunna prövas för adoption eller få hjälp med att själv skaffa barn. Men just rätten att köpa någon annan till att bära ett barn tycker jag aldrig någonsin att vi ska ta oss.
Mikael Eskilandersson (SD):
Tack, Heléne Fritzon, för svaret! Jag delar utgångspunkten att månggifte inte ska vara tillåtet i Sverige. Jag delar dock inte synen att bigami skulle vara en särskilt komplex fråga som det är svårt att lagstifta om. Det finns dessutom redan en lagstiftning. Bigami är inte tillåtet i Sverige. Jag tycker att detta ska gälla alla, oavsett var man kommer från. Det är egentligen bara denna lilla förändring som behöver göras.
Det märkligaste är att bigami är förbjudet för dem som inte efterfrågar det, medan förbudet inte gäller för dem som faktiskt efterfrågar att vara gifta med flera. I princip finns det inga svenskar som vill ha äktenskap för flera. Det finns givetvis människor som frivilligt väljer att leva tillsammans med flera andra, men dessa personer efterfrågar i princip aldrig att kunna gifta sig. Kommer man hit och uppger att man har flera fruar bör man informeras om att detta är olagligt i Sverige.
Vill man fortsätta leva i ett månggifte måste man alltså lämna landet. Om man vill stanna ska endast ett äktenskap registreras och vara giltigt. Om flera fruar finns med till Sverige bör bara äktenskapet med den som man gift sig med först vara giltigt.
För mig är det grundläggande att den som ingår ett äktenskap ska ha sagt ja till äktenskapets andra part, eller parter, som det ju blir i det här fallet. Har man inte sagt ja ska äktenskapet inte vara giltigt i Sverige. I detta fall ingår flera andra personer i äktenskapet, men kvinnorna har bara haft möjlighet att säga ja eller nej till mannen, inte till övriga kvinnor i äktenskapet.
Därmed ska dessa äktenskap inte räknas som giltiga i Sverige. I övrigt finns det många likheter med frågan om barnäktenskap, som vi kommer att debattera senare. Det handlar om samma förtryckande kulturer, där kvinnor har väldigt lite att säga till om och där äktenskap är ett sätt för kvinnan att bli försörjd.
Det finns också en stor skillnad i att bigami är förbjudet på riktigt i Sverige och har ett straff kopplat till sig. Det är bara att förklara för den som kommer hit att det är straffbart, och om personen då inte vill rätta sig efter vårt sätt att leva ska det vara "hela handen ut". Regeringen väljer att skydda svenska flickor mot månggifte, men invandrare lämnas åt sitt öde.
Där ser man inte samma behov av skydd som när det gäller oss svenskar. Det tillsattes ju tidigare en utredning, eller rättare sagt gav man Skatteverket i uppdrag att ta reda på hur många det fanns i Sverige som var gifta med flera. Jag tycker att detta var en ganska meningslös uppgift eftersom vi redan tidigare visste att det fanns människor i Sverige som var gifta med flera.
Om det sedan är en, hundra eller tusen spelar egentligen inte så stor roll, för det som behövs är fortfarande en lagstiftning som omfattar alla människor i Sverige och gör det omöjligt för alla att vara gifta med mer än en.
Jag skulle vilja att regeringen tog till sig detta och införde en sådan lagstiftning, men eftersom mandatperiodens fyra år snart har passerat kommer den här regeringen inte att hinna göra något sådant.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det gläder mig att Heléne Fritzon tycker att detta är en viktig fråga och att hon har för avsikt, om hon nu får sitta kvar efter valet eller hur vi nu ska se det, att faktiskt fortsätta verka för att månggifte blir olagligt i Sverige. Det är i alla fall så jag uppfattar hennes svar. Detta är inte första gången som jag ställer frågor kring just äktenskapsregler och rätten att välja partner.
Jag ställde en fråga redan 2015 till Åsa Regnér om allas rätt att välja partner. Hon framhöll ungefär detsamma som Heléne Fritzon säger i dag: att man ser allvarligt på dessa frågor och att man har för avsikt att återkomma. Det är bara det att tiden tenderar att rinna iväg. Det händer inte så värst mycket. Det är väldigt mycket som ska återkomma någon gång i framtiden.
Det är en framtid som knappast finns för den regering som sitter i dag, som jag ser det. Vi har ett val till hösten. Majoritetsförhållandena kommer antagligen att förändras en hel del. Hur regeringen ser ut därefter är det ingen som riktigt vet. I dag finns det vad jag vet inte någon färdig utredning kring månggifte. Detta är någonting som inte ens har kommit till utredningsstadiet ännu.
Med det vill jag bara ha sagt: Jag tycker att det, med tanke på att det är en viktig fråga, är märkligt att man hela tiden skjuter den på framtiden.