KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Drougge (M):
Det är såklart bra att ministern håller med om och delar den alarmerande bild som jag och Skolverket och många med oss ser kring lärares situation i Sverige. Var femte lärare är i dag tyvärr obehörig. Avhoppen från lärarhögskolan är fortsatt höga.
Utöver det söker inte tillräckligt många elever och studenter till utbildningar för att bli lärare framöver. Där är vi överens - det är positivt. Det som jag tycker är problematiskt med ministerns svar, herr ålderspresident, är att många formuleringar är väldigt vaga.
Regeringens målsättning är att bidra till en positiv utveckling, säger man. Det är självklart ingenting som någon kan vara emot. Men det är inte tillräckligt för att få bukt med de stora problem som vi har.
Det känns lite grann som att statsrådet kanske har lärt sig från valrörelsen, där han lovade att vända skolan på 100 dagar, och därför inte kan vara tillräckligt tydlig nu när det verkligen gäller. Det mest konkreta som regeringen föreslår är samtal mellan fack och arbetsgivare, samling för läraryrket. Det är bra med träffar.
Det är extra bra om det inte endast blir ord och fika utan leder till konkreta, mätbara mål som ger rätt resultat och som ger effekt. Jag tycker dock att det är viktigt att komma ihåg att regelbundna möten med arbetsgivare och fack alltid har skett.
Däremot verkar det vara så att ministern för tillfället inte prioriterar att träffa bland annat Friskolornas riksförbund, ett förbund som representerar ca 20 procent av landets elever och lärare. Därför undrar jag, herr ålderspresident, vad ministern har att säga till de arbetsgivare som inte vill vänta längre utan som vill börja nu.
168 dagar har redan gått. Ministern menar att Alliansen inte har någon motsvarande satsning för att göra läraryrket mer attraktivt och för att höja lärares löner. Detta tycker jag är minst sagt oprofessionellt. Det stämmer inte.
En lärare i en allianskommun tjänar mer varje månad än en som arbetar i en rödgrön kommun. Utöver det har vi i Alliansen motsvarande satsningar även på nationell nivå. Jag tror att många med mig genomskådar denna lögn. Det handlar om karriärtjänster, skattefria examenspremier, mattelyft, läslyft och ytterligare fortbildningar.
Vidare har vi likaväl som regeringen pengar för ökade anslag till lärarutbildningar och till fler platser. Jag skulle vilja veta vad utbildningsministern kommer att göra för att fler ska vilja bli exempelvis matte- och NO-lärare. Där är bristen extra stor, och där saknar jag konkreta och tydliga förslag från regeringen.
Ida Drougge (M):
Jag tror ändå att vi kan konstatera att Friskolornas riksförbund för tillfället inte känner sig lyssnade på och inte är särskilt nöjda med den kontakt som har varit med ministern angående möten och träffar.
Jag kan även konstatera att de tydligaste och mest konkreta förslag ministern framför är de förslag där den rödgröna regeringen och Alliansen är överens.
För att nämna något tycker även vi att lärarnas löner behöver bli högre, och vi föreslår det genom ökade karriärtjänster, mer resurser och högre löner för de lärare som vill göra karriär och anstränga sig lite extra. En förstelärare erbjuds exempelvis 5 000 kronor extra i lön varje månad.
Väljer läraren därtill att arbeta på en skola och i ett område som har särskilt stora utmaningar blir lönen 10 000 kronor högre varje månad. Vi har även skattefria examenspremier där man som student får 25 000 kronor för varje ämne man läser inom bristämnena.
Totalt kan det bli 75 000 kronor. Utöver det får man ytterligare 50 000 kronor skattefritt, som en bonus, om man tar examen som speciallärare eller specialpedagog. Det kallar jag tydliga, konkreta förslag för att vi ska få fler lärare där bristen är som allra störst.
Det saknas dock i regeringens förslag. När det gäller mattelyft och ökad fortbildning motsvarande detta och när det gäller motsvarande läsa-skriva-räkna-satsningar och lågstadielyft är vi överens. Den stora skillnaden på de områden ministern tar upp är att vi vill införa detta nu, 2015. Det finns med i vår budget för 2015.
Ministern och den rödgröna regeringen föreslår dock de insatserna först 2017. Vad är det som gör att satsningarna på lärares möjligheter att utvecklas i sin karriär och få extra fortbildning ska vänta till 2017 när vi har så alarmerande siffror som vi faktiskt har i dag?
Ida Drougge (M):
Det är självklart positivt att ministern och jag till stor del är överens om en hel del satsningar.
Det jag ville poängtera är att det endast är i dessa satsningar som ministern är tydlig med vad regeringen vill medan det på andra punkter används formuleringar om målsättningar för att bidra till en positiv utveckling och öka attraktiviteten eller att vi ska jobba tillsammans för att på sikt hitta mål för att öka attraktiviteten.
Det var min poäng. Kommer ministern att fortsätta med karriärtjänsterna och utöka det systemet? Det är en relevant fråga med tanke på att ministern ser positivt på de satsningar som Alliansen gjorde tidigare och vill fortsätta att göra.
Möjligtvis har vi lite olika syn på vem som är arbetsgivare för våra lärare. Jag tycker inte att det är riksdag och regering som är det utan kommuner och privata aktörer. Därför ligger ansvaret ytterst på dem att höja löner.
En bra ände att börja i är att höja lönerna för de lärare som levererar störst resultatökningar hos sina elever, för att premiera dem som ger det där lilla extra. Återigen: Kommer ministern att fortsätta med karriärtjänster framöver och bygga ut det systemet?
Hur vill Gustav Fridolin konkret få fler studenter att utbilda sig till och arbeta som mattelärare och NO-lärare? Där är bristen som allra störst.
Ida Drougge (M):
Det är bra att statsrådet har koll på utredningar och på de lagar och förordningar som gäller. Men det är inte lagen jag frågar om och behöver hjälp att ha koll på, utan jag undrar vad statsrådet vill göra när högskolor och universitet bryter mot lagen. Sverige är ett förhållandevis jämställt land.
När The Economist undersöker och rankar kvinnors ekonomiska möjligheter placeras Sverige på första plats, som det land i världen där kvinnor har störst ekonomiska möjligheter. Min uppfattning är dock att jämställdheten är absolut och inte relativ.
När vi ser att människor på grund av sitt kön ges olika möjlighet till karriär, lön och utbildning är det ett problem, oavsett vad andra länder gör. Ingen ska behöva bli bortsorterad från arbetslivet eller från högskolan på grund av kön eller etnisk bakgrund. Men så är fallet i dag. Det är som sagt bra att statsrådet har koll på det arbete Alliansen påbörjade och att hon följer utvecklingen.
Men det spelar liten roll om man samtidigt inte föreslår åtgärder och reagerar när negativa saker uppmärksammas. Det exempel jag tog upp i min interpellation var ju tyvärr bara ett exempel av flera.
En granskning från Centrum för rättvisa visar att mer än hälften av landets 31 statliga högskolor och universitet under de senaste fem åren har diskriminerat och alltså brutit mot diskrimineringslagen. Vidare uppger mer än vart fjärde lärosäte att de tänker fortsätta med detta i olika former under kommande år.
Enligt diskrimineringslagen är det olagligt att öronmärka en plats åt en person med ett visst kön eller att välja en person med sämre meriter framför en med bättre meriter. Rättsläget är kristallklart. Ändå ser vi gång på gång att det sker.
Jag upplever att jag inte får något svar av statsrådet. Därför, herr talman, vill jag åter fråga statsrådet vad hon ämnar göra åt saken.
Om ingenting föreslås börjar man ju undra, och jag tvingas nästan tro att statsrådet tycker att det är bra att landets högskolor och universitet bortser från lagen och att statsrådet tror att vi kan uppnå jämställdhet genom att bortse från grundläggande demokratiska principer. Hur kan man då kalla sig för en feministisk regering? Det förstår inte jag.
Det som sker runt om i landet är att personer, enbart på grund av sitt kön, inte får utbildningsplatser eller möjlighet till meriterande kurser och tid som gör att de kan få till exempel en professur. Jag vet att kvinnor studerar alltmer och har kompetens.
Om vi hade gått på kompetens före kön hade Sverige varit ett mer jämställt land. Därför tycker jag att dessa frågor är otroligt viktiga, och jag skulle gärna vilja ha svar från statsrådet.
Ida Drougge (M):
Jag tolkar det som att ministern är emot det kvotsystem som många av Sveriges högskolor och universitet använder när de säger att sökande behöver ha ett specifikt kön för att kunna tilldelas en specifik plats. I flera år har andelen kvinnor som läser på högskolor och universitet legat på 60 procent.
Antalet kvinnor har sedan ökat ganska kraftigt om vi ser på utbildningar som läkarutbildningen, tandläkarutbildningen och juristutbildningen. Kvinnor är vinnare när man mäter kriterier för kunskap.
Men om man börjar mäta andra kriterier och säger att kön kanske är ett viktigare kriterium diskrimineras även kvinnor. I det fall jag tog upp råkade det vara en man som inte hade fått information om att man kunde söka en tjänst för att på sikt kunna bli professor.
Man hade inte ens kollat på hans ansökan, enbart på grund av att han var man. Men i de allra flesta fall där man har använt liknande system och principer är det kvinnor som nekats rätten till grundutbildning. De har nekats möjligheten att komma in på en utbildning över huvud taget just för att de är tjejer, till förmån för att killar med lägre kunskap och lägre meritpoäng ska komma in i stället.
Vi måste ta fasta på de grundläggande principerna. Om man bortser från dem kan det inte bli jämställt eller rättvist. Därför tycker jag att det vore bra om statsrådet kunde uttala att hon är emot det kvoteringssystem som många av landets högskolor och universitet använder sig av, särskilt nu när det har visat sig bryta mot diskrimineringslagen.
När vi nu ser att detta har skett år efter år tycker jag att det är lite tandlöst att säga att det är upp till dem och att ministern inte kan lägga sig i.
Ida Drougge (M):
Jag menade självklart inte att statsrådet ska lägga sig i domstolsprocesser eller enskilda fall - givetvis inte. Det vore väldigt oansvarigt. Jag tror absolut inte att detta kommer att lösa sig av sig självt.
Däremot tror jag att det är stor skillnad när det gäller att uppmuntra kvinnor eller män att göra akademisk karriär eller söka vissa tjänster och att medvetet kontakta kvinnor som man vet är kvalificerade när man utlyser tjänster och uppmana dem att söka.
Det finns många saker man kan göra för att få fler kvinnor att göra akademisk karriär. Men att säga att kön på ett tidigt stadium ska kunna vara ett hinder för att bli antagen tycker jag inte är rätt. Det är detta interpellationen handlar om.
Vi vet att många högskolor och universitet bryter mot lagen och använder sig av olika typer av kvotering när de ser över ansökningar. De tittar inte ens på ansökningar där könet är fel och kollar inte på meriterna.
Det tycker jag är fel. Jag tycker att expertgruppen behöver se över dessa system. Det var min förhoppning att statsrådet skulle kunna säga att expertgruppen kommer att ta tydligt avstånd från olika former av kvotering där kön snarare än kunskap är merit.
Ida Drougge (M):
Jag vill tacka Aida Hadzialic för svaret. Jag tror att jag förstår hur du, Aida Hadzialic, och Socialdemokraterna har tänkt. I Sverige har vi stora kunskapsutmaningar framför oss. För att kunna konkurrera med omvärlden behöver vi fortsatt utveckling och en bra ekonomi. Då behöver vi också leverera i kunskap. Kunskapen är jätteviktig. Det förstår jag mycket väl.
Vad jag inte förstår är hur ni tror att gymnasiet som tvång blir lösningen. Det handlar inte om att jag är naiv och inte tror att fler behöver gå eller att fler inte ska behöva gå i gymnasiet. Det är klart att det vore jättebra ifall fler fullföljer gymnasiet. Frågan är hur tvånget och inte innehållet ska vara lösningen.
I ditt svar formulerar du dig mer som om innehållet i gymnasieskolan är det som är viktigt. Fler elever ska få stöd, fler elever behöver få hjälp och kvaliteten behöver höjas. Det är jättebra. Men ditt förslag och det som vi debatterar här i dag handlar framför allt om själva tvånget och hur ni tror att tvång löser studiemotivationen.
Många studenter och elever löser det själva i dag genom att se över sin gymnasietid. De kanske känner att de inte är särskilt motiverade nu och tar ett uppehåll och åker på utbytesår. Det utbytesåret och de kunskaper de får under året får de oftast inte tillgodoräkna sig. De kanske går i skola, men den kunskap de får och de kurser de tar kan de inte tillgodoräkna sig i Sverige.
På papperet har de alltså inte gått i skolan utan har åkt på en lång resa och lärt sig jättemycket. De har fått erfarenheter och språkutveckling som är superbra, men de har inte gått svensk gymnasieskola under det året. Det leder också till många andra frågor som vi behöver fundera på. Ska det gå att ta andra typer av uppehåll? Ska det gå att söka jobb? Om man får ett jobb, ska man få ta det då?
Och ska man kunna göra andra längre resor? Var går gränserna?
Ida Drougge (M):
Statsrådet sade att hon inte tror på tvång och att tvång inte gör att färre elever blir skoltrötta. Det gör mig glad att statsrådet säger så, och jag välkomnar det. Men varför är det då detta som är förslaget? Jag fick till svar att många av alla dessa problem ska utredas.
Men om ni på riktigt tror på obligatoriskt gymnasium, hur kommer det sig då att ni inte utreder att obligatoriet ska sträcka sig över hela gymnasieperioden, utan endast till den dag man fyller 18 år? Det är i dag väldigt få elever som har läst hela gymnasiet när de är 18, utan det gör man oftare på tre år och även efter att man fyllt 19.
Jag tyckte mig höra att ni ändrar er lite grann, framför allt i statsrådets inlägg nyss, men även i interpellationssvaret. Det låter nästan lite grann som i den interpellationsdebatt då Monica Green omformulerade 90-dagarsgarantin och sade att den inte längre är en garanti utan ett mål. Jag skulle vilja ha ett förtydligande. Är det så även på det här området?
Har förslaget om ett obligatorium blivit till ett förslag om ett mål om att alla ska gå i gymnasiet? Det tror jag i så fall vore mycket bra.
Ida Drougge (M):
Jag har såklart full förståelse för att man behöver utreda detaljer. Men det var ju så att Socialdemokraterna gick fram i valrörelsen med ganska tydliga och konkreta förslag. Nu börjar ni svaja i fråga om dem. De ska inte riktigt genomföras trots att de finns i den regeringsförklaring som ni har lagt fram tillsammans med Miljöpartiet.
Om ni nu ska utreda saker och ting, varför utreder ni då inte ännu bredare? Problemformuleringen är ju egentligen: Hur ska de här ungdomarna få jobb? Det tittar ni inte på, utan ni tittar på hur unga som är 18 år ska fullfölja utbildningen. När de blir 19 år behöver de inte fullfölja utbildningen.
Det är väldigt inkonsekvent, tycker jag.
Ida Drougge (M):
Alliansregeringen gav i sitt regleringsbrev för budgetåret 2014 Skolinspektionen uppdraget att granska kvaliteten i distansutbildningar inom komvux. Skolinspektionen genomförde i höstas denna kvalitetsgranskning. Totalt valde man slumpvis ut 18 olika kommuner och kollade på deras utbildningar.
Det är mot den bakgrunden jag har ställt mina frågor till statsrådet. Jag tycker såklart att det är bra att statsrådet precis som jag är bekymrad över situationen och de resultat som kom fram i granskningen. Jag är dock lite förvånad och besviken över att statsrådet inte har någonting att komma med på området.
Jag kan förstå att man så här ganska snart efter det att utredningen presenterades kanske inte kan lova några konkreta förslag. Men man borde åtminstone kunna ha några funderingar och presentera några tankar; det hade jag tyckt varit bra. Jag måste också säga att jag inte är jätteförvånad över rapporterna.
Om man har varit runt - vilket jag har och vilket jag vet att även statsrådet har - och besökt olika komvuxutbildningar och även anordnare av distansutbildningar och träffat elever som studerar vet man att kvaliteten just på distansutbildningarna ibland tyvärr inte håller måttet. Jag tror i grunden att distansutbildningar är jätteviktiga.
Jag ser distansutbildning som en otrolig möjlighet till utbildning. Vi vill ge studenter och människor i Sverige en andra chans. Man ska kunna komplettera sina grundläggande utbildningar och också få behörighet till högskola. Det är viktigare än någonsin nu när vi har en arbetsmarknad som förändras snabbt.
Det är också många som behöver komplettera sina kompetenser för att kunna ha kvar sina jobb på den nya arbetsmarknad som vi har i dag. Distansutbildning innebär också en stor möjlighet att erbjuda exempelvis arbetsplatsförlagd utbildning kombinerat med kurser, som legitimerade lärare håller - vi har ju lärarbrist i dag.
Jag är intresserad av att höra vilka lösningar statsrådet tänker sig och hur hon resonerar kring frågorna. Statsrådet säger i sitt svar att regeringen har otroligt höga ambitioner på området. Men jag blir lite fundersam.
Kan man verkligen säga att man har höga ambitioner utan att sedan presentera några konkreta förslag? För mig handlar ambition inte om vilja utan mer om handling och agerande. När man säger att det är för tidigt att säga hur regeringen kommer att agera, är det då inte för tidigt att säga att man har höga ambitioner?
Ida Drougge (M):
Det är tråkigt att statsrådet använder merparten av sin tid åt att tala om dåtid och Alliansens tidigare politik ur hennes eget perspektiv i stället för att presentera och gå djupare in på de förslag som hon själv och regeringen har.
Regeringen och statsrådet lägger mycket, i stort sett ensidigt, fokus på att öka de statliga stöden till att bygga ut platserna inom den kommunala vuxenutbildningen. Det är inte vad den här interpellationen handlar om. Jag har velat fokusera på kvaliteten i utbildningen.
Man kan visserligen fråga sig hur stor roll vuxenutbildningen har och hur tillgänglig den är om den inte är av god kvalitet. Hur tillgänglig är dålig vuxenutbildning med många platser, och till hur stor hjälp är den då egentligen? Men det är en annan debatt. Jag skulle vilja ha några förtydliganden.
Det är positivt att statsrådet ser och inser att kommunernas dåliga kravställande och dåliga uppföljningsarbete är två brister. Vi moderater har förslag på det området och har presenterat dem i en följdmotion till regeringens proposition. Vi tar sikte på just de sakerna.
Även om regeringen inte har hunnit komma med förslag på området har Moderaterna och Alliansen gjort det. Vi vill exempelvis att Skolverket ska få möjlighet att följa upp skolor på enhetsnivå. Man ska alltså inte bara övergripande granska de kommunala huvudmännen utan ska kunna gå ned och granska kvaliteten på enskilda skolor.
På så sätt kan det bli tydligare vad som behöver göras för att vi ska få en bättre utbildning. Vi föreslår även att man ska ha nationella prov inom de grundläggande utbildningarna i den kommunala vuxenutbildningen. Det är det enda utbildningsområde som inte har nationella prov till stöd för bedömning.
Flera remissinstanser menar också att det skulle öka likvärdigheten och kvaliteten i utbildningen. Det är två förslag som Moderaterna har. Jag har själv sett att fortbildning är en sak som regeringen har presenterat.
Regeringen skulle kunna argumentera för att förslagen om ökad kompetens hos sfi-lärare skulle kunna höja kvaliteten i komvuxutbildningen. Visserligen är väldigt lite av denna på distans. Sfi-utbildningar hålls bäst i klassrum, vilket också görs till största delen i dag.
Men det var bara ett tips till statsrådet om ett område där regeringen faktiskt har presenterat några förslag kopplade till kvalitet. Jag skulle vilja se fler sådana förslag.
Ida Drougge (M):
Jag vill återigen upprepa och peka på att de satsningar som statsrådet talar om gäller utbyggda platser i den kommunala vuxenutbildningen och att de stora skillnaderna mellan regeringens och Alliansens budgetar inte handlar om pengar i år utan om pengar i framtiden. Vi får återkomma och se om de pengarna finns med även i regeringens budgetförslag för 2016. Jag skulle vilja upprepa frågan.
Jag undrar verkligen om statsrådet skulle kunna tänka sig att Skolverket får granska komvuxutbildningar på enhetsnivå, alltså på skolnivå, i stället för att bara granska kommunerna som huvudmän och att man får gå på djupet för att se var vi har bristande kvalitet i utbildningen.
Jag tror att det är ett otroligt starkt och viktigt instrument för att höja kvaliteten i utbildningarna. Det är kul att statsrådet tycker att det är viktigt att vi har distansundervisning.
När det gäller liknande saker såsom fjärrundervisning, alltså distansundervisning i realtid mellan lärare och elever, har regeringen vacklat lite grann. Det gäller då distansundervisning på grund- och gymnasieskolor där det inte finns behöriga lärare.
I de här frågorna, på komvux, ska man i alla fall få ha distansundervisning. Det tycker jag är viktigt. Det är ju positivt.
Men jag vill upprepa: Kan statsrådet tänka sig att Skolverket kan få i uppdrag att granska skolorna på skolnivå just för att kunna komma med förslag och se om vi har likvärdig kvalitet och om vi har tillräckligt bra kvalitet även i framtiden i stället för att vi bara får enskilda ögonblicksbilder?
Ida Drougge (M):
Jag vill börja med att instämma i det som Erik Bengtzboe tog upp här. Våra UF-företag och de elever som får möjlighet att arbeta med entreprenörskap i sin utbildning gör en jätteviktig investering för sig själva men också för hela samhället och för hela Sveriges framtid.
Att det ser så olika ut - att tillgängligheten till entreprenörskap och att få jobba entreprenöriellt i exempelvis UF-form skiljer sig så mycket åt - är ett jättestort problem.
Jag vill egentligen bara betona det Erik tog upp, nämligen att det är otroligt stor skillnad mellan att som regering säga att man stöttar organisationer som jobbar för ökade möjligheter och ökad tillgänglighet till UF och att göra någonting själv.
Det gäller framför allt de bitar där regeringen har valt att kritisera en stor del av yrkesprogrammen i praktiken, också för att man tycker att det är många elever som inte får det de behöver när det gäller frågor om obligatorisk högskolebehörighet och liknande.
Om man gör det, vilket regeringen ju gör, och sedan inte pratar om hur man på annat sätt kan öka kvaliteten i yrkesprogrammen kopplat till yrket och kopplat till det de själva ska arbeta med tycker jag att man begår ett stort misstag och inte ser till de här eleverna.
Vi behöver elevperspektivet i mycket större utsträckning, och det finns saker en regering kan göra för dessa elever här och nu så att de får mycket större tillgång till entreprenörskap i sina utbildningar - direkt.
Ida Drougge (M):
Jag tycker att det är märkligt att statsrådet här väljer att se den ökade valfrihet vi har gett elever på yrkesprogrammen som sänkta krav. Vi har gjort det möjligt för elever som läser yrkesprogrammen att välja att läsa in en högskolebehörighet. De har rätt att göra det. Jag är den första att vara självkritisk och säga att den rätten behöver stärkas.
Vi vet nämligen att det finns fall där enskilda elever på vissa skolor tycker att det i praktiken har blivit omöjligt för dem att kombinera sitt yrkesprogram med den högskolebehörighet de vill ha. Det måste vi såklart göra någonting åt; vi måste såklart stärka rätten för eleverna att läsa in högskolebehörighet, som alltså finns redan i dag.
Jag tycker dock att det är väldigt märkligt att säga att det är detsamma som sänkta krav att elever kan välja att inte läsa in denna behörighet utan i stället fokusera ännu mer på sina yrkeskunskaper. De eleverna kanske vill skjuta de studierna på framtiden och i stället jobba direkt, för att de tycker att det är mer motiverande. Att säga att det valet är detsamma som sänkta krav tycker jag är mycket märkligt.
Om det nu är så att statsrådet tycker att det här är så viktigt som hon gärna vill framhäva, hur kommer det sig då att regeringen inte väljer att säga att det ska vara möjligt för elever på alla program att läsa UF? Och framför allt: Varför inte börja med yrkesprogrammen? I dag är det 9 procent på vvs- och fastighetsprogrammen som läser UF.
Det vore bra om de resterande 91 procenten också fick läsa UF på de yrkesprogrammen.