Désirée Pethrus (KD):
Jag hoppas att både statsrådet och jag är engagerade för att personer som står långt ifrån arbetsmarknaden ska kunna få en sysselsättning som passar dem och som verkligen är individuellt anpassad. Det är nämligen oftast det som krävs när det gäller personer som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Det kan ju ha olika anledningar - man kan ha en funktionsnedsättning, man kan vara utlandsfödd eller man kan vara äldre, men på något sätt har man svårt att ta sig in på arbetsmarknaden.
Statsrådet säger att det är alldeles för få som går vidare från etableringsfasen till ett reguljärt arbete, och det är det verkligen. Det kan vi hålla med om. Vi vet att 30 procent av dem som har kommit till Sverige fortfarande är arbetslösa efter 15 år. Vi har från Kristdemokraternas sida sagt att det behövs någon typ av tidigare stöd.
Vi pratar om ett asylprogram - att man redan där ska börja med riktig, reguljär sfi, samhällsorientering och sysselsättning. Det är väldigt synd att man inte får jobba mer med sysselsättning redan under asyltiden.
Jag var i går på ett asylboende, och chefen för boendet sa att han gärna skulle vilja sysselsätta personerna men att det inte gick att hitta någon bra lösning för hur det skulle organiseras. Det vore väl väldigt bra om människor inte bara kunde få ett arbete utanför asylboendet utan även kunde vara anställda inne på asylboendet. Där borde vi väl kunna hitta några lösningar.
Vi har i asylprogrammet föreslagit att människor ska kunna jobba på asylboendet med olika typer av sysselsättningar och att människor ska kunna jobba i ideella företag. Kanske skulle de kunna jobba i kommunen, med praktik, och även på den reguljära arbetsmarknaden. Jag tror alltså att vi måste öppna upp sysselsättningsmöjligheterna under asyltiden. Statsrådet säger att vi även ska satsa på utbildningar, och det är bra.
På Arbetsförmedlingen säger man dock att en hel del av dessa personer har svårt att ta till sig utbildning, och då måste vi också ha det med i bakhuvudet - ska det verkligen vara utbildning, eller kan vi hitta andra sätt att komma in på arbetsmarknaden? Om man tittar på siffrorna vid årsskiftet, som vi har gjort, ser man att Arbetsförmedlingen kunde visa att 14 000 människor som tidigare ingått i sysselsättningsfasen har skrivits in på Arbetsförmedlingen.
Av dem hade 3 000 ingen registrerad aktivitet alls. Det är väldigt många. 3 000 människor hade alltså ingen registrerad aktivitet. 4 000 var satta i programmet för matchning och uppföljning, där det - som statsrådet talar om - ska vara individuell hjälp. Det har i princip inneburit ett möte med handläggare högst varannan eller var tredje månad. Räcker detta? Vi vet att väldigt många sociala och kooperativa företag tyvärr har lagts ned.
De har tvingats avsluta sin verksamhet för att sysselsättningsfasen försvann, och det tycker jag är lite synd. De gjorde ett väldigt bra arbete för att bryta isoleringen. Jag tror att snittet var ungefär åtta år för hur länge man hade varit arbetslös innan man kom in i den sysselsättningsfas Alliansen hade.
Vi är överens om att det inte alltid var det bästa och att alla dessa företag verkligen inte var bra - det håller vi med om - men jag tror att det är synd att som regeringen gjorde kasta ut barnet med badvattnet. Jag skulle alltså gärna vilja ha lite mer kommentarer kring de personer som nu är inskrivna hos Arbetsförmedlingen och egentligen inte har några registrerade aktiviteter. Vad avser ministern att göra för den gruppen?
Räcker det till, och kommer de sociala och kooperativa företagen att kunna få bättre resurser framöver?