KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Sofie Alm (M):
Tack för svaret, ministern! Jag hade hoppats att ministern skulle svara på den sista delen av min interpellation, som handlade om regelförenklingar. Detta är nämligen en bransch som är väldigt tyngd av regelbördan. Långsiktigt behövs det åtgärder som stärker konkurrenskraften för yrkesfisket, och det innebär regelförenklingar och minskad byråkrati.
Tyvärr är det dock ganska tyst från regeringen gällande just detta, fru talman - även om jag tycker att det är väldigt bra att man jobbar med licensjakt och andra stärkande åtgärder. Att stärka det svenska yrkesfisket är att stärka en hel region.
Yrkesfiskarna känner att de jobbar rejält i motvind när regeringen i stället går vidare med förslag som kameraövervakning av yrkesfisket. Det är ett allvarligt förslag sett ur ett integritetsperspektiv. Ett annat förslag som regeringen sätter som ett sänke på svenskt yrkesfiske är införandet av ett generellt trålfiskeförbud i skyddade områden.
Våra fantastiska bohuslänska fiskare utför ett hållbart fiske efter konstens alla regler. De ligger långt framme i miljöarbetet, och de ligger långt framme när det gäller innovativa redskap. Ett generellt trålfiskeförbud skulle riskera att slå undan benen för många av räkfiskarna i Bohuslän.
Att på detta sätt motverka en hållbar utveckling är helt kontraproduktivt, och det motsäger också vad ministern nyss sa om att man vill jobba med miljön. För företagsamheten, sysselsättningen och livsmedelsförsörjningen är det otroligt viktigt att satsa på svenskt yrkesfiske.
Jag hoppas, fru talman, att ministern kommer och besöker vår fina fiskeflotta och ser det hållbara utvecklingsarbete de gör - och även provar på att äta alla våra goda delikatesser som fiskas upp. Det är nämligen ett traditionellt hantverk, en högteknologisk industri och en turistindustri som hela Sverige har nytta av, och detta riskerar nu att gå till botten.
Hittills har den nuvarande regeringen tyvärr varit ett bottennapp för det svenska yrkesfisket på Bohuskusten, men jag hoppas verkligen att det ska bli en konstruktiv dialog framöver om hur vi tillsammans ska kunna stärka detta. Jag vill därför fråga ministern, fru talman, hur regeringen avser att involvera det svenska yrkesfisket i arbetet för att nå målen i livsmedelsstrategin.
Att öka exporten av svensk fisk är nämligen också ett väldigt bra sätt att öka sysselsättningen, lönsamheten och välfärden.
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern! Om jag möjligtvis såg något generad ut har det inte med vad yrkeskåren tycker om regeringens politik att göra. Det handlar mer om att jag tror att ministern faktiskt vill bättre än vad resultaten visar. I Bohuslän har antalet fiskefartyg minskat från 700 till 400 på tio år.
Ministern kan alltså säkert förstå att det är allvarligt menat att man tycker att svensk fiskepolitik är ett bottennapp. Om regeringen verkligen vill värna det svenska fisket är det nu upp till bevis. Utvecklingen nedför går nämligen fort. Vi moderater vill såklart att även den kommande generationen ska kunna njuta av de härliga delikatesserna, men då måste det bli regellättnader.
Det måste bli enklare och lönsammare att bedriva yrkesfiske i Sverige. Svenskt fiske utvecklar mer skonsamma och selektiva fiskeredskap än något annat land. Men när det kommer till kameraövervakning måste regeringen sluta att misstro. Yrkesfiskarna tycker att man misstror en hel bransch när man lägger fram sådana förslag.
Att svenskt yrkesfiske ligger i framkant måste prioriteras och faktiskt premieras. Vi moderater vill skapa bättre förutsättningar för yrkesfisket. Förhoppningsvis inser även regeringen fördelarna med att utveckla det hållbara svenska fisket i stället för att begränsa det.
Då kanske man också slutar uppfattas som ett sänke för den svenska fiskerinäringen. Som bohuslänning vet jag nämligen vad havet kan ge men också vad havet kan ta.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag vill tacka ministern för svaret och för att ministern insåg att det här är en väldigt viktig debatt att ta nu och inte i höst. Jag instämmer i att flygplatserna befinner sig i en väldigt svår ekonomisk kris, men jag anser att ministern har fel i att det är en ökad risk för nedläggning av våra flygplatser.
Jag vill påstå, fru talman, att det är en akut risk för att vårt inrikesflyg läggs ned. Miljöpartiet ser naturligtvis sin chans att äntligen lyckas med sin flygfientliga politik.
Men tänk om de ändå förstod att i den region som jag kommer ifrån, rymd- och flygindustrins högborg i Trollhättan, pågår det stora innovationskraftiga miljöprojekt i miljardklassen som kommer att förverkliga ett miljövänligt flyg! Fru talman! Jag hävdar att det svenska inrikesflyget är helt avgörande för arbetstillfällen, innovationer, utveckling och tillväxt i Sverige.
Tillförlitliga kommunikationer är en avgörande faktor för näringslivet i vår del av Västsverige. En stor del av vårt näringsliv har sina kunder, anläggningar, ägare och leverantörer på andra platser i Sverige men också utomlands. Därför är tillgången till fungerande flygförbindelser av största vikt för att få igång näringslivet, våra stora industrikoncerner och en blomstrande turismnäring.
Jag är glad att regeringen lyssnade till Moderaternas kloka förslag om ett tillfälligt driftsstöd till de regionala flygplatserna om 100 miljoner. Ett tillfälligt driftsstöd ger dock ingen flygtrafik, och jag skulle vilja fråga infrastrukturministern här i dag, fru talman, vad regeringen tänker göra för att långsiktigt se till att flygplatserna även fortsatt är i drift.
Även operatörerna, flygbolagen, är nämligen illa sargade i krisen. Det är fullt förståeligt att de nu först och främst satsar på de stora linjerna från de stora flygplatserna. Regeringen har satsat på att upphandla trafik på de små flygplatserna i Norrland. Kvar blir de mellanstora flygplatserna i Syd- och Västsverige.
Ofta har de, som i Trollhättan och Vänersborg, tillkommit eftersom tåg inte är ett möjligt resesätt att välja. Flyget behövs på dessa orter. I diskussioner med flygbolagen framkommer det att de inte törs satsa på de mellanstora flygplatserna, detta för att de vill dela risken med flygplatsen.
Här ställer kommunallagen till det lite grann, eftersom kommunala bolag inte kan använda sig av riskkapital. Därför tror jag att staten behöver se till att det finns ett igångsättningsstöd. Det kan fasas ut efter tid och vid en kabinfaktor på 30-50 procent, men det behövs. Fru talman! Regeringen har presenterat villkorade pengar: 5 miljarder till SAS.
Jag skulle därför vilja ställa ett par frågor till infrastrukturministern. Sverige ser ju olika ut. Resemöjligheterna är ojämnt fördelade, men regeringen har uttryckligen uttalat att hela Sverige ska leva. Hur ser regeringen på att ställa villkor på SAS att tillse att alla destinationer får flygtrafik? Hur ser ministern på möjligheten att införa ett igångsättningsstöd för att trafikera flygplatserna?
Om inte de här 100 miljonerna ska gå upp i rök behöver man även planera långsiktigt och bortom pandemin.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för detta mycket engagerade svar. Jag hoppas att vi konstruktivt kan jobba vidare med detta. Fru talman! Vi står mitt i en högsommarvärme. Det är knastertorrt ute i markerna. I juli 2018 utbröt minst ett femtiotal skogsbränder i Sverige som omfattade totalt 25 000 hektar skog.
Ungefär 7 000 räddningsinsatser utfördes i ofta otillgänglig terräng. Försvarsmakten bidrog med 500 man. Det kom släckningshjälp från hela Sverige. Människor kom med mat till brandmännen. Folk kantade vägrenarna och hyllade brandmännen från andra nationer som hjältar.
Norge bidrog med tio helikoptrar för vattenbombning, EU med två Bombardier Superscooper, italienarna och fransmännen med fyra likadana tunga vattenbombande plan och Portugal med två mindre plan av typen Fire Boss. Vi klarade det tillsammans den gången. Och kanske kan vi i Sverige tillsammans med våra nordiska grannar stå med egna brandflyg nästa gång.
Men ett brandflyg i all ära är ganska värdelöst om det inte finns flygplatser som har beredskap. Denna vår har vi drabbats av en pandemi. Flygplatserna har stått redo 24 timmar om dygnet för att ta emot och skicka iväg ambulansflyg med människor i nöd och i behov av snabb hjälp.
De står också redo för att få iväg viktiga medicinska försändelser, där just snabbheten är en livsviktig faktor. Men ett ambulansflyg som räddar liv är i stort sett värdelöst om det inte finns flygplatser i beredskap och med professionalism i hanteringen. Fru talman!
Jag tror inte att jag behöver understryka vikten av att Sverige ska ha en trygg struktur för att hela landet ska ha tillgång till beredskapsflygplatser. Fru talman och ministern! I dagarna kom flygplatsernas beredskapsutredning. MSB ger tydligt uttryck för en väl grundad rädsla för att flygplatser kommer att läggas ned. Jag delar denna rädsla, fru talman.
Jag skulle vilja påstå att Sverige har ett systemfel som vi riskerar att permanenta, ett systemfel som ligger i att vår beredskap är allt annat än god. I denna beredskapsutredning framkommer att det i förarbetet presenteras en lista över beredskapsflygplatser. Men när utredningen är klar och presenteras visas en annan lista.
Enligt både förarbete och färdigt förslag anser man att alla behövs. Jag förstår att man kan välja utifrån väldigt många olika kriterier. Men jag skulle vilja fråga ministern, fru talman, hur regeringen kommer att agera framöver. Det handlar om 50 miljoner per år och 19 utvalda flygplatser av 22. Fru talman!
Är man inte förberedd är man oförberedd. Därför vill jag fråga ministern: Hur ser regeringen på möjligheten att rätta till ett systemfel, så att Sverige äntligen kan få ett system som är rätt och tryggt, och göra alla regionala flygplatser till beredskapsflygplatser?
Ann-Sofie Alm (M):
Tack för välkomnandet, Tomas Eneroth! Men hade inte Moderaterna drivit regeringen framför sig hade de regionala flygplatserna inte fått de 100 miljoner de nu får. Min fråga handlade dock inte om vad före detta regeringar har gjort, utan min fråga handlade om vad den här regeringen ska göra framåt. Det är ett akut läge. Det räcker inte att halva regeringen vill flyget väl.
Jag vill tacka för en informativ debatt, men jag vill också initiera en tanke om att Sverige skulle behöva en flygstyrelse likt vår rymdstyrelse. Flyget är inte bara infrastruktur - det är näringsliv, utbildning, utveckling, tillväxt och innovation. Det behövs en förståelse över departementsgränserna. Fru talman! Sverige är ett exportberoende land.
Det märks inte minst när man står på Trollhättan-Vänersborgs flygplats och ser utländsk expertis - som ministern benämnde som världens bästa - och arbetskraft tas emot av företag från Bengtsfors, Kungshamn, Munkedal, Uddevalla, Trollhättan och Vänersborg.
Dessa företag behöver naturligtvis flygplatsen, men för att den ska kunna starta upp igen efter coronakrisen behövs det flygtrafik. Jag hoppas, fru talman, att ministern har hörsammat det behov av igångsättningsstöd som flygplatserna har. Jag hoppas, fru talman, att ministern har hörsammat behovet av beredskapsflygplatser i hela landet, för hela Sveriges trygghet.
Allting hänger nämligen ihop, fru talman. Det svenska inrikesflyget är avgörande för arbetstillfällen, innovationer, utveckling och tillväxt i hela Sverige. Till sist, fru talman, vill jag önska dig, kansliet och naturligtvis även ministern en fin, trygg och trevlig sommar. Ta gärna flyget till Fyrbodal!
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern, för det utförliga svaret! Jag betvivlar inte en enda sekund att ministern i sitt arbete och sitt uppdrag har de absolut godaste av intentioner. Det vill jag uppriktigt säga. Men problemet är, vilket jag också beskriver i interpellationen, att det inte blir något resultat som våra företagare inom de gröna och blå näringarna kan dra nytta av. Fru talman! Ministern har ännu inte svarat fullt ut på interpellationen.
Sveriges lantbrukare väntar fortfarande på att få veta när de på gårdsnivå kommer att få se faktiska effekter av den beslutade livsmedelsstrategin. Hittills är det, som ministern sa, beslutat om 122 miljoner per år till 2025 och 114 miljoner till i år. Det är 846 miljoner. Tillväxtverket har också fått 11 miljoner för att matcha in nyanlända.
Skogsstyrelsen har fått 150 miljoner för kompetensutveckling av arbetslösa och nyanlända, och satsningen på vattenbruk har fått 7 miljoner per år. Jag tror att jag har räknat rätt när jag får det till ungefär 1 049 miljoner kronor. Ännu har lantbruken dock inte sett röken av några pengar. LRF har i dag skrivit ett öppet brev till statsministern och statsrådet.
De undrar om det inte är dags nu att regeringen på riktigt står upp för den svenska livsmedelsstrategin, som riksdag, regering och de gröna näringarna tillsammans har beslutat om. Detta är en mycket relevant fråga. Fru talman! Ministern säger i sitt svar att livsmedelsstrategin är en prioriterad fråga för regeringen. Men varför ser vi då inte en kraftsamlad regering runt statsrådet som driver på för att öka företagens lönsamhet?
Sveriges självförsörjningsgrad när det gäller livsmedel är bland de lägsta i hela Europa och fortsätter att sjunka på grund av dålig lönsamhet. Livsmedelsförsörjning är grundläggande för att återuppbygga totalförsvaret i det försvarsbeslut som ska fattas i höst. Men var är försvarsministern? Satsningen på vattenbruk grusas rejält på grund av att det tar år att få fram ett miljötillstånd. Investerarna flyr till våra grannländer där tillstånden bara tar några månader.
Men var är civilministern? När de stora laxfabrikanterna vill etablera sig på kusten, när Dalslands matproducenter behöver säkrare vägar och när skaldjurstransporterna behöver nå exportleden snabbare, var är då infrastrukturministern? När företagen kämpar med lönsamheten i coronakrisens kölvatten lyser näringsministern med sin frånvaro.
Regeringspartnern Miljöpartiet skanderar i stället i Dagens industri att skattetrycket ska öka. Jag håller med om att vi i kriser måste säkra frihandeln. Våra lantbrukare producerar de säkraste och mest högkvalitativa livsmedlen, men de borde vara handelsministerns, EU-ministerns och statsministerns stolthet att lägga fram i varje samtal för att öka vår export. Men var är de?
Sveriges lantbruksföretag behöver hopp och framtidstro. De behöver en regering som tror på företagsamheten inom de gröna näringarna och förstår att allting hänger ihop. Frågan kvarstår därför, fru talman: När kommer våra svenska lantbruk att få se glädjande resultat på gårdsnivå?
Ann-Sofie Alm (M):
Självklart kan vi återkomma till regelfrågan. Denna bransch har nämligen 600 fler regler att förhålla sig till än någon annan bransch i Sverige. Det uppdrag som ni har givit till Tillväxtverket vad gäller att identifiera de regelförenklingar som behövs för att underlätta för företagarna borde ha varit en regelförenklingskommission på Jordbruksverket, vilket Moderaterna tidigare har föreslagit.
Precis som ministern säger blir det bra när man samarbetar med näringarna. Att förenkla myndighetskontakterna digitalt är något annat som ministern beskriver som en satsning. Men för detta behövs fiber.
Det är märkligt att regeringen säger en sak medan regeringens förlängda arm, Jordbruksverket, gör en annan då man drar tillbaka bidrag för att kunna genomföra de ordentliga fibersatsningar på landsbygden som behövs. LRF har beräknat att stödet endast räcker till fyra regioner.
Jag vill därför fråga ministern, fru talman, vilka regioner som ska bli utan bredbandssatsningen när man gör så här. Det skulle kanske räcka med att ställa frågan om vad som behöver förenklas, förändras och förbättras till alla lantbrukare som de senaste åren har lagt ned sina företag. De vet.
Staten kräver för många oavlönade timmar i administrativ kontrollverksamhet och för mycket skatt av de pengar som svenska lantbruk tjänar på sin verksamhet. Över 90 procent av våra lantbruk utgörs av enmansföretag eller familjeföretag.
Om man verkligen vill öka produktionen av livsmedel och öka sysselsättningen på landsbygden måste man göra det mer lönsamt för företagarna, för då vågar de anställa och kan känna glädje i att utveckla något och känna lusten att göra något bra. Detta är egentligen en enkel ekvation. Jag hoppas verkligen att detta är vad regeringens bondepaket kommer att innehålla. Fru talman!
Ministern nämnde i sitt svar att man ska uppnå relevanta nationella miljömål. Jag kan hålla med om att man kanske inte behöver uppnå de irrelevanta. Jag blir dock lite nyfiken på vilka de irrelevanta är. Riksdagen har till exempel fattat ett beslut om att 60 procent av Sveriges upphandlade mat i offentlig sektor ska vara ekologisk. Det behövs mycket kunskap för att vi ska nå det.
Små regioner och kommuner har inte sådan kunskap. Jag skulle därför vilja fråga ministern, fru talman, hur regeringen har tänkt sig att man ska höja livsmedelsproduktionen när målen inte handlar om kunskapen om minsta möjliga miljöavtryck och närproduktion.
Som det är nu blir det rätt att handla ekologiska tomater från Spanien i stället för att gå över gatan eller gå till granngården till grannens solcellsdrivna växthus. Något annat som oroar mig är vattentillförseln.
Vill man säkra vårt hållbara jordbruk kanske man behöver stoppa rivningar av gamla dammar och i stället se till att det blir lönsamt för företagen ute på landsbygden att investera i vattenreservoarer. Fru talman! Jag vill veta hur regeringen tänker göra det möjligt att öka lönsamheten för Sveriges lantbruksföretag på kort sikt men också på lång sikt.
Ann-Sofie Alm (M):
När ministern nu nämner information måste jag få berätta hur det går till när länsstyrelserna går ut och varnar för afrikansk svinpest. De skriver inte med ett enda ord att man bör välja svensk mat. I stället säger de att man inte ska slänga mat - som kan komma utifrån - i naturen, eftersom den kan vara infekterad med afrikansk svinpest. Vad gäller information har vi mycket att jobba på.
Men när det kommer till den svenska lantbruksnäringen kan jag säga att jag inte är helt övertygad om att hela regeringen står bakom livsmedelsstrategin - då hade vi redan sett mycket mer av det på gårdsnivå. Ministern nämner CAP. Lantbruket får inte bli en budgetregulator, varken i EU eller här hemma.
Vi behöver vår hälsosamma goda mat både i goda tider och i kristider. Jag vet att svenska bönder inte vill annat än att öka sin produktion, exportera mer, utveckla mer och glädjas mer, men det krävs från hela regeringen och från riksdagen en attityd att detta är möjligt. Det får inte bara bli vackra ord i en debatt eller i dokument.
Vi ska vara stolta över det arv som våra lantbrukare vårdar jorden med och omsorgsfullt tar hand om sina djur med. Det är inte gratis att hålla våra öppna landskap öppna. Men det är dags att vi visar respekt tillbaka.
Det är faktiskt dags att hela regeringen står upp för den livsmedelsstrategi som vi alla har varit överens om.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för svaret, än en gång. Det har nu gått fyra år sedan vår räddningsledare Krister Karlsson omkom i en våldsam olycka på E6 utanför Munkedal. Räddningstjänsten Mitt Bohuslän var ute på uppdrag och hade med tunga fordon spärrat av räddningsområdet.
En bilförare, nykter och vid sina sinnens fulla bruk, forcerade avspärrningarna och körde ihjäl Krister. Kristers sambo Marina och deras gemensamma dotter börjar först nu orka leva i nuet. Bilföraren fick 11 000 kronor i dagsböter och några månaders indraget körkort. Fru talman!
Det måste bli mycket mer kännbart att dräpa en människa som är i samhällets tjänst än att det förringas med ett straffvärde som om det var en simpel trafikolycka. Allt annat kommer att uppfattas som ett hån mot de efterlevande. Morgan Johansson har makten att förändra detta, fru talman. Jag tycker att den nya lagen när det gäller brottet sabotage mot blåljuspersonal är ett steg i rätt riktning.
Den infördes i januari, och förhoppningarna var och är höga på att det ska bli ordning och reda. Fru talman! Ministern anförde i sitt svar att den som gör sig skyldig till det här brottet kan få upp till livstids fängelse och att detta är en mycket tydlig signal från samhället. Det håller jag med om, och man skulle vilja tro att det också fungerar så i verkligheten. Men tillämpningen av lagen lämnar mycket att önska.
Trots ett stort antal fall av hot och våld mot räddningstjänstpersonal har utfallet blivit att vissa mål har blivit helt avskrivna, ett fåtal har lett till skyddstillsyn och några få har lett till villkorliga domar. Det finns 15 000 brandmän i Sverige - 10 000 på deltid och 5 000 på heltid. Detta är 15 000 människor som varje dag går till jobbet med sitt liv som insats för att vi andra ska vara trygga.
Jag tycker inte att det är för mycket begärt att de får högaktning och respekt tillbaka och att de får tjänstemannastatus. Parkeringsvakter, passkontrollanter, taxichaufförer, tågbefälhavare, väktare och ordningsvakter har alla ett särskilt skydd enligt 17 kap. 5 § brottsbalken, det vill säga tjänstemannastatus.
Jag vill inte förringa någon av de andra yrkesgrupperna eller ställa dem mot varandra, men det är mycket anmärkningsvärt att brandmän och räddningstjänstpersonal inte omfattas av ett förstärkt skydd. Fru talman!
Jag vill fråga ministern om ministern kan nämna ett sakligt motiverande skäl till att brandmän, till skillnad från dessa andra yrkeskategorier, inte ska åtnjuta det skydd som tjänstemannastatus innebär.
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern för svaret! Jag tvivlar inte på att ministern verkligen skulle vilja se ett stävjande av dessa brott. Jag skulle vilja kontra lite mot ministerns statistik. År 2015 gjorde Brandmännens riksförbund en enkätundersökning som visade att 61 procent av räddningstjänstens personal hade utsatts för hot och våld, men anmälningsandelen var bara 4 procent.
Då förstår man ju ganska snabbt att det här är ett mörkertal som är ganska stort. Vid mina besök hos räddningstjänsten vittnar personalen om att hot och våld ökar. De är mer rädda i dag när de åker ut på uppdrag. Det pågår en maktkamp ute i samhället, där räddningstjänsten ska utföra sina insatser.
Ett beteendemönster är att man sätter eld på en bil för att poliserna helst ska komma först så att man kan kasta sten på dem, men oftast är det ju räddningstjänsten. I svaret säger ministern, fru talman, att en utredning är tillsatt.
Vad jag utläser ska utredaren klarlägga vilka som utför myndighetsutövning och vilka som fullgör en samhällsnyttig insats och funktion för att se vilka som har rätt till tjänstemannastatus. Jag tycker att det låter, fru talman, som att den här frågan redan är avgjord, att räddningstjänsten ska ha tjänstemannastatus. Men så är inte uppdraget i utredningen utformat, som jag uppfattar det.
Ett formellt hinder för att brandmän ska omfattas av tjänstemannastatus är att de skulle utöva en myndighetsutövning. Och faktum är att en räddningsledare inom räddningstjänsten har rätt att bereda sig och sin personal tillträde till annans fastighet. De har rätt att avspärra och utrymma områden.
De har rätt att använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra andra ingrepp i annans rätt. Det här, fru talman, är myndighetsutövning. Jag skulle därför vilja fråga ministern om han också anser att det är en myndighetsutövning. I så fall känns det som att vi är en bit på väg.
Dessutom, fru talman, skulle jag vilja fråga ministern om han kan ge ett rakt svar på varför brandmän och räddningspersonal i dagens samhällsklimat inte skulle ges samma förstärkta skydd som till exempel poliser. Jag vill ha ett rakt svar på om den här regeringen värderar räddningstjänstens personal och dess insatser lika högt som annan blåljuspersonal ur ett rättsligt perspektiv.
15 000 brandmän förtjänar ett svar på det.