KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bill (M):
Låt mig börja med att in på sista bokstaven få instämma i vad Carl B Hamilton har sagt. Både Carl B Hamilton och jag var samma dag som Dan Andersson tillsattes ute med kritik mot detta.
I mitt fall handlade det om två saker: dels om att LO:s chefsekonom har en olämplig position för att vara utredare, dels om att hela systemet med utredningar enligt min mening håller på att gå åt fel håll. Det blir fler och fler ensamutredare med större eller mindre tydlig koppling till Socialdemokraterna, och det blir färre parlamentariska utredningar.
Det här är ett problem. Fördelen med parlamentariska utredningar är ju att man får flera ingångsvinklar och perspektiv och kanske dessutom får en ordentligt ökad kunskap över partigränserna om viktiga frågor.
Jag skulle vilja säga att avregleringar och lärdomar om avregleringar verkligen tillhör det som vi allihop, från höger till vänster, borde ta till oss mer av. Vi borde också se till att vi får en bra utredning om detta.
Jag håller med Carl B Hamilton när han säger att oavsett hur bra utredningen är och oavsett hur kompetent Dan Andersson är, är utredningen redan befläckad därför att vi vet att utredaren är en person från ett särintresse. Herr talman! Många gånger har vi här i kammaren pratat om LO.
Det är ju Sveriges i särklass bästa lobbyist. Det vet vi som sitter i riksdagen. Möjligen kan LRF komma i närheten, men det finns ingen lobbyist som är så duktig som LO på att få in sitt budskap i riksdagen och på många andra ställen. Vidare är LO och - låt mig säga så, herr talman - ska också vara ett särintresse.
Till LO:s roll hör att det bör vara ett särintresse. Det är inte någonting negativt i det ordet, men det innebär att man måste avstå från en del saker när man inte bara ska företräda en grupp utan hela det svenska folket.
Som Carl B Hamilton mycket riktigt säger är LO också Socialdemokraternas huvudsponsor, eller, som jag tror att Leif Pagrotsky skulle föredra att kalla det, den andra grenen på det vackra träd som ni har gemensamt. Summa summarum kokar allt detta ned till att Dan Andersson besitter en mycket olämplig position.
Jag ifrågasätter inte hans kompetens. Även om jag naturligtvis tror att det finns inte bara en utan även två eller tre i Sverige som är mer kompetenta än LO:s chefsekonom, är det inte hans brist på kompetens som jag ifrågasätter utan det är den position som han har. Det finns dessutom en historia kring detta.
LO har ju varit ganska positivt till vissa avregleringar och ganska ordentligt negativt till andra avregleringar. Det finns en uppenbar risk att Dan Andersson kommer fram till att de saker som LO varit positiv till har gått bra och att de saker som LO har varit negativt till också mycket riktigt inte har varit så bra för Sverige.
Per Bill (M):
Jag trodde att vi var väldigt tydliga med att det här inte var personkritik. Om det finns en missuppfattning att det här skulle vara personkritik kan jag säga att utifrån det jag har läst och sett av Dan Andersson har jag ingenting att invända mot hans kompetens, och utifrån de få gånger jag har träffat honom tycker jag att han verkar vara en hederlig och trevlig person.
Så det här har ingenting med personen att göra, utan det har att göra med att han är chefsekonom på LO.
Jag lovar näringsministern att om näringsministern till någon ny utredning av större vikt sätter någon av Svenskt Näringslivs direktörer som ensamutredare så kommer jag att stå i denna talarstol och kritisera, inte personvalet men att personen har den positionen och ska utreda någonting som hans eller hennes organisation har starka bindningar till.
Det skulle inte förvåna mig om Carl B Hamilton kommer att vara uppe i samma debatt med samma kritik. Herr talman! Svenska utredningar hade länge som ett adelsmärke att de var opartiska. Man kunde nästan använda dem som ett uppslagsverk över vad som hände inom ett specifikt område. Det här är på väg att slarvas bort.
Min sista fråga är egentligen: Varför är det så många ensamutredare? Vad har hänt med traditionen att ha breda parlamentariska utredningar? Eller är frågan om avregleringar så liten att det räcker med en person?
Per Bill (M):
SJ är ett statligt bolag. Ekonomiskt är det illa skött. Servicemässigt är det ömsom vin, ömsom vatten. Man har varit nästan sist på marknaden att införa någon typ av resegaranti för ersättning till kunderna när de har problem, det vill säga man har uppfört sig som ett klassiskt monopolföretag.
Det som är glädjande när det gäller SJ är att det är trevligt att åka tåg - man kommer ju ofta från stadskärna till stadskärna - och att det är en bra och trevlig personal.
Men de stackars svenska skattebetalarna ska nu se hur 1 855 000 000 kr ska föras in i SJ från bolag som LKAB, Vin & Sprit och Systembolaget som ju ägs av skattebetalarna.
Nästan 2 miljarder kronor behöver SJ alltså för att hålla sig på benen. När jag läser svaret får jag nästan intrycket att ministern tycker att lagen om offentlig upphandling inte är en bra lag utan att den utgör ett problem och ett hinder.
Jag skulle säga att ett bolag som behöver nästan 2 miljarder av skattebetalarna för att klara sin verksamhet har problem. Lagen om offentlig upphandling handlar väldigt mycket om att se till att använda skattebetalarnas pengar så väl som det bara går. Det handlar om att öka konkurrenstrycket i näringslivet.
Det handlar om att skapa transparens och öppenhet så att man kan se vad skattebetalarnas pengar används till. Det är för att undvika nepotism och olönsamma affärer med kompisar som man har den här typen av lagstiftning.
Därför tycker jag att det är lite förvånande att ministern bara säger: Det där är en styrelsefråga, det fixar de, själv har jag inga kommentarer och tänker inte göra någonting. På något sätt tycks det finnas ett omvänt ägarskap i de bolag som ministern har åsikter om.
I dem där man äger 100 %, där ministern så att säga är högsta ägarrepresentant, ska styrelsen sköta allting. Men i dem där staten äger 0 % är ministern ute och säger: Ni borde göra si, ni borde göra så, ni borde ha så många kvinnor och så många män i styrelsen, ni borde sköta det på det här sättet.
Är det inte konstigt att en regering ägnar mer tid åt att tala om vad bolag där man äger 0 % ska göra än vad bolag där man äger 100 % ska göra?
Lagen om offentlig upphandling är ju någonting som mycket väl skulle kunna läggas in i ett ägardirektiv om regeringen tyckte att hela eller delar av SJ:s verksamhet är sådan att den passar in.
Såvitt jag vet gör man en samhällsnyttig tjänst, huvuddelen av kapitalet är tillskjutet av staten och mer än halva styrelsens ledamöter utses av staten. Det är väl tre av de rekvisit som finns i lagen för varför lagen borde vara tillämplig.
Per Bill (M):
Jag tror att det finns saker som vi behöver göra när det gäller lagen om offentlig upphandling. Med den tolkning som näringsministern har kan man ju lägga i stort sett vilken verksamhet som helst på bolag och sedan säga att den är konkurrensutsatt, åtminstone till viss del. Posten tror jag nämndes.
Posten har 97-98 % av marknaden för lätta brev. Är det de här "småskuttarna", de små aktörerna - inget negativt om dem - som gör att Posten inte ska omfattas av lagen om offentlig upphandling?
SJ har ju ett de facto-monopol - över 90 % av järnvägstrafiken eller något sådant, åtminstone persontrafiken. Borde det inte finnas några gränser för när saker och ting ska omfattas av lagen om offentlig upphandling? Bolaget bestämmer om lagen ska följas eller inte.
Är det inte lite ovanligt, näringsministern, att bolaget självt avgör om en viss lag ska vara tillämplig på företaget eller inte? Finns det fler lagar som är gjorda på samma sätt, det vill säga att bolagen själva bestämmer om de ska omfattas eller inte?
Per Bill (M):
Jag ska vara kortfattad i mitt sista inlägg. Ministern skulle mycket väl kunna följa lagen och samtidigt lägga på vissa de facto-monopolföretag tuffare krav. Det är inte att bryta mot lagen att göra på det sättet. Herr talman! Jag är ödmjuk när det gäller lagstiftning.
Jag tror att väldigt många lagar över tid behöver ses över och förbättras. Det är inte så att riksdagen och regeringen är så omnipotenta att det man kommer fram till vid ett tillfälle bör skrivas in i sten och sedan för alltid vara på ett visst sätt.
Jag tror att vi ska ha en ödmjukhet för att vi ibland kan behöva skriva om lagar för att de bättre ska fungera i den miljö som finns för tillfället. Jag tror att den här lagen bör ses över.
Per Bill (M):
För några år sedan hade vi som idé att staten skulle hjälpa till genom att vi skulle bygga ut bredband till alla skolor.
Men det går inte att få tillbaka tiden och göra om det. Jag håller med om att det är viktigt att kommunpolitiker funderar kring infrastruktur. När jag åker runt på de kommunala vägnäten önskar jag ibland att de kanske skulle ägna ännu mer tid åt detta.
Tyvärr är det ju så, när det är ont om pengar i kommunerna, att det är väldigt lätt att debatten handlar om att nu tar vi lite hårda pengar, till vägar, och använder till lite mjuka saker, som vård och omsorg. Det blir långsiktigt väldigt farligt eftersom det helt plötsligt blir ännu mycket dyrare att bygga vägarna tillbaka till den standard som de ska ha. Jag tror faktiskt också på en ketchupeffekt.
Jag tror att det finns en hjälpsam sak i detta.
Det handlar om att gå från någon typ av svartfiberrevolution till att vi i dag, tycker jag, är på väg in i en bredbandsevolution där nya tekniker hela tiden blir bättre och där det gamla, nästan utdömda, kopparnätet helt plötsligt faktiskt visar sig vara en av Sveriges viktigaste infrastrukturbitar.
Det visar att den evolution av nya tekniker som sker ibland kan göra att sådant som ser mossigt och gammalt ut faktiskt helt plötsligt visar sig vara lika strategiskt viktigt som förut. Jag tycker också att det är bra med, och skulle framför allt vilja se mer av, de öppna näten.
Och jag skulle också vilja se öppna kommuner, som inte tvingade alla sina dotterbolag och organisationer att välja bort Telia, Tele 2 eller någon annan operatör för att i stället ingå i det kommunala nätet.
Sedan tycker jag också att det är ett steg i rätt riktning, även om vi nog aldrig kommer att bli helt överens, när statsrådet erkänner att det här med solarier inte primärt är någon kommunal angelägenhet.
Per Bill (M):
Jag tror att vi står i början av nästa IT-våg. Jag hoppas att vi kan bli överens om att vi i den vill se nya företag växa fram, inte nya kommunala uppgifter.
Jag hoppas att vi vill se bättre konkurrens växa fram - konkurrens på lika villkor där man inte använder monopolföretag så att de får nya uppgifter och därmed kan fortsätta att hålla oskäliga priser på sina monopolliknande uppgifter. Fru talman!
Jag kommer att återkomma i den här frågan. Jag tror att det är viktigt att vi debatterar den här frågan en gång per år, eller åtminstone vartannat år, och funderar över både bra och dåliga exempel på den bredbandsutbyggnad vi har och vad vi kan lära av detta.
Så får vi möjlighet att via kammaren fundera över vilka som är de bra exemplen och vilka som är de dåliga exemplen. Vad kan vi i staten göra för att utvecklingen mest ska handla om de bra exemplen och mindre om de dåliga?
Per Bill (M):
Näringsutskottet är ett utskott som ibland har tuffa och långa debatter när så krävs, när det är stora skillnader mellan vad vi tycker. Men det är också ett utskott som kan ha ganska korta debatter och inte så många repliker när enigheten är stor.
Jag hoppas och tror att det här lilla betänkandet om handelsfrågor är ett sådant. Låt mig inledningsvis yrka bifall till reservation nr 4.
Frihandels- och WTO-frågor har vi redan debatterat, så jag ser ingen anledning att upprepa den debatt vi har haft, en debatt som dessutom var glädjande samstämmig över alla partigränser.
Det som blir kvar i det här betänkandet för mig är egentligen tjänstedirektivet och Lissabonprocessen.
Inte ens det gemensamma EU-patentet har man klarat av att komma överens om. Då blir det egentligen bara tjänstedirektivet kvar.
När det gäller tjänstedirektivet har vi, utifrån olika utgångspunkter men sakta men säkert, tagit oss in till en position där jag tror att de flesta svenska partierna i dag ändå är försiktigt positiva till den uppgörelse som har gjorts i EU-parlamentet.
Vi hoppas och tror att det här är en god grund för ett tjänstedirektiv. Herr talman! Ett sådant här tjänstedirektiv tror jag är fantastiskt för våra små och medelstora företag, därför att det är de som blir de riktigt stora vinnarna.
Våra duktiga globala företag, som har stora juridiska avdelningar, stora handelsavdelningar och stora avdelningar för både det ena och det andra, klarar rätt mycket byråkrati. De har ett gäng av advokater som ser till att företagen får hyggliga förhållanden i de länder där de finns.
Det kostar en del pengar, men det är inte så stora pengar sett till de fantastiska omsättningar som de har. För små och medelstora företag är det en helt annan sak. Om små och medelstora företag ska anställa en duktig advokat som ägnar sig åt handelsfrågor är det naturligtvis en mycket stor investering.
Nej, det här är för många ett hinder när det gäller att ägna sig åt gränsöverskridande handel. Man blir kvar i Sverige, och även om man skulle vilja något annat så är de initiala kostnaderna för stora.
Därför tror jag att det är bra att vi nu så fort som möjligt får ett tjänstedirektiv på plats, att det blir tydligt och klart vilka regler som gäller och att vi får tydliga regler för garantier, för tvistlösning och produktsäkerhet som gäller inte bara i Sverige utan som gäller lika överallt i hela EU.
Per Bill (M):
Den stora talarstolen använder man när man säger tack till stora kolleger. Tack, Reynoldh, för de år du har varit här, snart 21. Det är lång tid. Jag har varit här tolv år snart, och jag tycker att det är lång tid.
Sista debatten - ja, det är sista debatten här i huset, men det skulle förvåna mig mycket om vi inte hade någon mer debatt ute på en gata eller ett torg någonstans. Den dag som Reynoldh står tyst och lyssnar på en moderat som pratar på torget är socialdemokratin i fara. Herr talman!
Handelspolitiken plockar fram det bästa i svenska riksdagspolitiker. Man ger och man tar. Man lyssnar och man lär. Man försöker förbättra en redan bra svensk politik.
Vi borde inte bara låta alla sitta en mandatperiod i riksdagen, de borde egentligen sitta i näringsutskottet och ägna sig åt handelsfrågor så att vi verkligen kunde få det här goda samarbetsklimatet och sätta Sverige som nation främst. Det tror jag är viktigt. Reynoldh!
Jag tror inte att bara jag utan jag är helt säker på att hela det övriga utskottet tar oss rätten att kunna ringa dig de närmaste 20 åren och uppdatera oss, få några kloka synpunkter på hur det var förr eller hur du tycker att det ska vara i framtiden när det gäller handelspolitik. Din kunskap kommer vi att ha nytta av länge till.
Per Bill (M):
Jag kan instämma i mycket av det som Christer Nylander säger. Men jag tänker hålla mig nästan enbart till Skånes problematik. Då tror jag precis som Christer att det stora problemet, och det som jag har stött på de två senaste gångerna jag har varit i Skåne, är kommunikationer.
Man är mycket orolig över flygskatten, men det är ingenting mot hur upprörd man är över att E 22 inte har rustats upp. Man känner sig verkligen sviken och säger att det beror på Trollhättepaketet. Det var en av teorierna.
Det beror på överhettning i byggsektorn, sade statsministern, men det lär väl knappast vara sant eftersom Skåne har en något högre arbetslöshet på byggsidan än vad resten av riket har. Det finns problem i den här regionen. Sysselsättningsgraden ligger på 70 %, vilket är under rikssnittet.
Sedan 1994 har man höjt kommunal- och landstingsskatten med 1 kr och 90 öre, även det någonting som jag tror har inneburit lite sämre tillväxt i regionen. Om man vill hitta en tredje infrastrukturbit som många skåningar upprörs över är det hattandet när det gäller bredbandssatsningar från statens sida.
Först ska det bli miljarder till bredband, sedan ska det inte bli, därefter ska det bli och sedan ska det inte bli. Jag tror att lite ordning och reda när det gäller bredbandssatsningen, en ordentlig upprustning av E 22:an och att man tar bort flygskatten är tre mycket bra saker för Skåne i allmänhet och nordöstra Skåne i synnerhet.
Per Bill (M):
Näringsministern var inte så jätteförtjust i att diskutera E 22:an och flygskatter. Då tog han i allt vad han kunde - anfall är bästa försvar. 250 miljarder per år i sänkta skatter var ändå att ta i, näringsministern! Sedan blir jag lite förvånad över att du håller med om de borgerliga ledarsidornas kritik av alliansens näringspolitiska förslag.
Man har två huvudkritiker. Den ena är att förmögenhetsskatten inte ska halveras utan tas bort dag 1. Är det detta som näringsministern tycker är fel med den borgerliga politiken är det ju intressant.
Den andra kritik man har mot vårt alliansprogram är att man tycker att det är alldeles för mesiga förändringar av arbetsrätten, att det borde vara mycket mer drastiska förändringar av arbetsrätten. Även det, herr talman, förvånar det mig lite grann att Thomas Östros tar till sig som relevant kritik av alliansens förslag. Herr talman!
Det här är ju riksdagens och riksdagsledamöternas möjlighet att fråga ut ministrarna om vad de gör i sin tjänsteutövning. Det är inte en allmänpolitisk diskussion.
Därför vore det väldigt bra ifall näringsministern i sitt sista inlägg ägnade lite mer tid åt att sprida ljus över den infrastrukturpolitik som Socialdemokraterna och de gröna och röda partierna tänker ägna sig åt om de får fortsätta vid makten och kanske också gick in på detaljer såsom flygskatten.
Per Bill (M):
Det här är två debatter som tangerar varandra och går i varandra lite grann. Jag tänkte se om vi kunde få den här debatten riktigt seriös, därför att det här är viktiga frågor. Jag ska börja med att tala om att jag verkligen uppskattar näringsministerns och regeringens syn när det gäller hur vi ska tackla globaliseringen, hur vi ska göra det till en fördel och vår frihandelsvänliga linje.
Vi står till hundra procent bakom näringsministern i ställningstagandena även när det gäller skor. Det kan ses som en liten fråga, men jag tror att för ett litet land som Sverige är frihandel den viktigaste delen i detta. Så går jag över till företagsklimatet, och jag fortsätter att hålla mig seriös.
Jag skulle kunna stå här och prata om Miljöpartiets ditten-och-datten-förslag eller vad partisekreterare Ulvskog har sagt om företagare och så vidare. Men jag tror inte att svenskt företagande blir bättre av det. Därför tänkte jag ägna mig åt att försöka vara lite mer seriös.
Enligt de studier vi har gjort och en del vi har läst är storföretagarklimatet riktigt bra om man tittar på Sverige. Annars kommer nästa investering inte att ske i Sverige, eller också förlorar vi ytterligare lite produktion.
Där är Sverige ganska bra, även om jag och många med mig är övertygade om att vi behöver en bättre energipolitik för att vi ska kunna bibehålla ett riktigt bra storföretagarklimat. Däremot finns det många som säger att det för små och medelstora företag är betydligt sämre, och sämst är det för egenföretagare. Sjuklöneansvaret är ett exempel.
Om man slår ut det på 10 000 eller 20 000 anställda är sjuklönekostnaderna hanterliga. Men om man har en eller två anställda och de personerna är borta får man dels jobba dubbelt, dels ta sjuklöneansvaret för de personer som är sjuka. Då har man tagit på sig en enormt mycket större risk.
Det är som om alla anställda på Volvo vore sjuka samma dag - då skulle Volvo drabbas av samma procentuella risk för sjuklönen. Det är en sak. Herr talman! När man läser svaret, om regelförenklingar och så vidare, ser man att det finns en del saker som är riktigt hyggliga.
Men sedan kan man titta på vad de gröna skatteväxlingarna gör, sjuklöneansvaret och vad som händer med lagen om heltid. Hur är det för små företag som kan anställa en halv person eller en och en halv person? Hur kan ett förslag om heltid vara positivt för de små och medelstora företagen? Sedan tror jag att vi måste titta mycket på Rehabiliteringsutredningen.
De flesta företagare som jag träffar är fullt villiga att ta ansvar för den typ av rehabilitering som beror på någonting som har hänt på jobbet. Men de är mindre sugna på att ta hand om rehabiliteringsansvar för dem som har genomgått en skönhetsoperation eller spelat landbandy och råkat hamna i en ribbstol.
Här tror jag att vi behöver en seriös debatt, och inte bara små märkliga socialdemokratiska idéer om alliansens politik när det gäller näringslivet och de oändligt stora skattesänkningar som vi ska göra på sikt - det är inte sant.
Per Bill (M):
Tack, näringsministern, för en hederlig och intressant debatt. Jag tror att näringsministern har alldeles rätt i att en av Sveriges fördelar jämfört med EU 15 är den morskhet och trygghet som medarbetare känner i globaliseringen.
Jag ska erkänna att jag tror att en av de åtgärder som har lett till detta är att vi nu har fackliga representanter i styrelserna för våra stora bolag. Det tror jag har varit mycket viktigt för att få en ökad kunskap hos medarbetare om vikten av att man ständigt måste gå eller halvspringa för att hänga med i den utveckling som nu sker.
Och den utvecklingen behöver inte alls handla bara om att man ska jobba mer utan också om att man ska jobba smartare. Och det finns fortfarande mycket att göra för svensk produktion när det gäller att jobba smartare. Och många företag förbättrar sin produktivitet med 4, 5 eller 6 % år ut och år in. Det ska vi vara väldigt glada för, näringsministern.
Men jag tror att det som skiljer oss är att vi i alliansen ser trygga medarbetare som människor som kan gå till en omställningsförsäkring, som kan gå till en effektiv arbetsförmedling och som sedan har en mångfald av jobb att välja mellan. Det är för mig trygghet.
När man lyssnar på socialdemokrater, men kanske inte Thomas Östros i synnerhet, får man intrycket av att omställningsförsäkringarna sakta men säkert ska bli någon typ av medborgarlön och att man hur länge som helst ska kunna leva på 80 % av det som man en gång i världen tjänade under ett halvår eller ett år.
Och det var väl faktiskt aldrig avsikten med a-kassa eller sjukförsäkring?