KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Låt mig framföra en hälsning från Allan Widman, som jag talade med i går. Han meddelar att han tyvärr är förhindrad att vara med i debatten. Det är en viktig fråga som tas upp i interpellationen. Enligt uppgift är bristen på lastbilar i Försvarsmakten akut. Det innebär att mobiliteten i de så kallade funktionsförbanden är begränsad.
Det finns sjukvårdskompanier, luftvärnsbataljoner, ledningsbataljoner, privatstaber, telekrigsbataljoner och förstås logistikbataljoner. Lastbilar är någonting som oftast brukar benämnas som en bottenplatta i försvaret - något som är prioriterat. Nu menar dock Försvarets materielverk att man kommer att fatta beslut först 2023.
Precis som försvarsministern sa i sitt svar är detta i enlighet med ett ramavtal där Norge och Sverige har valt att anskaffa tyska lastbilar från MAN. Med tanke på att det hela är försenat kan man ju fundera över om det finns anledning för försvarsministern att se över avtalet.
Norge hoppade av Archer, och då är frågan hur försvarsministern ser på denna försening och på att det Sverige i varje större eller medelstor stad finns en reparations- och underhållsorganisation för just Volvo Lastvagnar och Scania. Är det någonting att överväga nu när detta har blivit försenat?
Det är en konkret fråga. När det gäller förfogandelagen är frågan om ministern och regeringen är beredda att vidta åtgärder för att säkra förbandens tillgång till nödvändiga fordon i händelse av krig eller höjd beredskap.
Försvarsministern sa i sitt svar att Försvarsmakten kommer att vara beroende av att kunna utnyttja förfogandelagen i händelse av höjd beredskap för att tillgodose behovet av fordon till Försvarsmakten. Det har vi alla full förståelse för.
Däremot, fru talman, fick jag inte klart för mig när organisationen som skulle kunna krigsplacera civila fordon och ta emot dem vid en eventuell mobilisering kommer att vara på plats. Är det så att om Försvarsmakten skulle anmodas inom de närmaste två tre åren, så finns det inte någon sådan organisation? Den frågan skulle jag vilja ha svar på.
Mikael Oscarsson (KD):
Försvarsministern är väldigt öppen med att lastbilarna inte kommer att räcka till vid en krissituation och att det därför är så viktigt med förfogandelagen.
Då vill jag återupprepa min fråga om ifall en mobilisering skulle bli ett faktum, finns organisationen på plats om så skulle ske? Vi vet ju inte om vi står inför en krissituation och i värsta fall krig om några år, om längre tid framöver eller - förhoppningsvis - aldrig.
Men vi måste ändå ha beredskap för att Sverige kan bli angripet. I en tidigare debatt nämnde jag att Anders Brännström har sagt att Sverige kan vara i krig om några år. Det är den beredskap och insikt som vi måste få in på alla plan i Försvarsmakten, i alla myndigheter som är berörda och här i riksdagen. Så är fallet och vi måste ta höjd för det.
Då blir det extra oroande med den här förseningen av någonting så basalt som lastbilar. Ännu mer oroande är det att organisationen inte tycks finnas på plats, om man skulle bli tvungen att använda denna lagstiftning redan inom några år.
Frågan är: Finns denna organisation på plats, om man skulle behöva nyttja förfogandelagstiftningen?
Mikael Oscarsson (KD):
Miljöministern börjar bra. Hon säger i sitt svar är det här är viktigt. Hon säger att regeringen "helgar" överenskommelsen - det är ju ett fint uttryck - och tror på den. Men sedan, fru talman, hamnar miljöministern i Natura 2000. Hon är inne på ålen och olika andra saker.
Jag vill gå tillbaka till uppgörelsen som vi gjorde. Vad stod det egentligen? "Försvarsmaktens samlade operativa förmåga bygger på att det finns samövade krigsförband och att det finns kunskaper och planer på hur stridskrafterna ska användas på ett effektivt sätt. Förmågan utvecklas .
genom utbildning och övning - - - För att successivt bygga upp den efterfrågade operativa förmågan bör större kvalificerade stridskraftsgemensamma försvarsmaktsövningar genomföras regelbundet." Det finns en rad sådana skrivningar. Det här är alltså ett område som ligger precis utanför Karlskrona och Ronneby.
Det ligger precis i ett övningsområde för både marinen och flygvapnet. Det är ett av Sveriges viktigaste och mest frekvent använda militära övningsområden. Ett beslut där man inte har lyssnat på detta skulle vara fullständigt förödande för Försvarsmakten och därmed för svensk försvarsförmåga.
Det är ju det sista vi behöver i en tid då säkerhetsläget är det sämsta sedan kalla kriget. Området ligger precis i övningsområdena Hanö Nord och Hanö Väst och precis intill Hanö Ost. Vad kan det få för konsekvenser?
Jo, det skulle kunna helt och hållet hindra luftvärnsinskjutningar från fartyg med bogserat luftmål, skjutningar från fartyg med bogserade sjömål, luftförsvarsövningar med stridsflygplan på låg höjd, ubåtsjaktsövningar, torpedskjutningar, sjunkbombfällningar, ubåtsverksamhet och ytstridsövningar. Det är alltså inte några småsaker.
Det har gjorts vissa justeringar, men från Försvarsmaktens sida säger man att inga förslag man sett har inneburit att det inte blir en påtaglig skada för Försvarsmaktens riksintressen. Det är också värt att påminna om att mark- och miljödomstolen i Växjö har gått på Blekinge Offshores linje. Den har tillstyrkt att 700 verk uppförs.
Samtidigt har regeringen fått avgörandet. Det är precis det som är regeringens uppgift just nu: att döma av detta.
Blir det inte tydligt när man lägger ihop de olika bitarna - att detta är ett av Sveriges viktigaste och mest frekvent använda övningsområden och att vindkraftsområdet upptar en ansenlig del av detta område - att det här är riksintresset?
Om något ska vara särintresse är det väl i så fall vindkraftsparken. Frågan är: Hur ligger det här i planeringen, och är inte rikets säkerhet överställd de andra intressena?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaren, miljöministern! Som jag inledde med har vi ett helt annat säkerhetspolitiskt läge i dag, som Sverige befinner sig mitt i. Vi har ett läge där vi bygger upp vår förmåga igen, och när man bygger upp en förmåga igen är övningsverksamheten viktig. Det var den som var allra mest eftersatt; det är därför vi måste satsa mycket på den.
Det är därför det är viktigt att man kommer till skott med de överklaganden som ligger på regeringens bord - det här är ett av de viktigaste, men det finns andra - och kan avgöra dem, för det här ligger som en blöt filt över mycket av Försvarsmaktens verksamhet. Som jag förut berättade för miljöministern får det här stora konsekvenser för Försvarsmakten. Det är någonting som Försvarsmakten själv säger. Man accepterar inte några av alternativen.
Om regeringen inte lyssnar kan det få konsekvensen att Försvarsmakten är tvungen att flytta hela Marinbasen i Karlskrona till Berga, flytta 1 800 tjänster, för att man inte längre kan göra jobbet. Det är väl ändå så, fru talman, att rikets säkerhet är överställd?
Ska man inte ha det som huvudsak när man ska döma av det här? Det hoppas jag. Visst kan man titta på Natura 2000 och på ålen. Jag har inget emot det. Men här har vi, tycker jag, en viktig fråga om ett övningsområde som är centralt för vår förmåga att öva fritt.
Jag hoppas att regeringen nu tar till sig det, lyssnar på argumenten från mig och från Försvarsmakten, ser till att överenskommelsen får råda så att de kan öva och ser till att den här vindkraftsparken inte blir av. Det finns en annan vindkraftspark inte långt därifrån som har fått klartecken, och den kommer att byggas. Men den här är mitt i vägen.
Mikael Oscarsson (KD):
Den här interpellationen skrev jag i somras efter det förfärliga upplopp som vi hade i Uppsala den 16-17 juli. Bilar brann och gatsten kastades. Det var också en speciell händelse då en man larmade för att det var brand, och brandkåren skulle åka dit.
Jag träffade brandchefen senare, och han sa att i normalfallet skulle det har tagit fyra, kanske fem minuter att komma fram. Nu tog det 20 minuter, för man kunde inte åka fram till huset utan var tvungen att ha eskort av poliser med plastsköldar. Tragiskt nog blev konsekvensen att mannen som hade larmat dog.
Det föranledde mig att ställa de här frågorna. Hur gör vi egentligen med skyddet för blåljuspersonal? Hur gör vi med ungdomarna? Många av dem som utförde de här brotten var 16-17-åringar. I många fall finns känslan att det inte blir några konsekvenser. Jag tror att det måste bli konsekvenser.
När man begår den här typen av kriminella handlingar måste det bli en konsekvens. Elektronisk fotboja är ett exempel på en sådan konsekvens. Det har nu gått 18 månader sedan det här röstades igenom och fick majoritet i Sveriges riksdag, men fortfarande har vi tyvärr ingen lagstiftning på plats. Det skulle vara ett viktigt steg med helgavskiljning.
På det viset kan det bli en påföljd, och i kombination med samhällstjänst kan det också skynda på processen. När det gäller frågan om blåljuspersonal är min uppfattning att våld mot tjänsteman ska kunna leda till straff om minst sex månaders fängelse.
I dag kan det bli så lite som bara böter. Vi borde också ändra så att fler yrkesgrupper, exempelvis inom räddningstjänst och hälso- och sjukvården, får ett starkare skydd mot angrepp. Våld mot alarmeringstjänstpersonal skulle kunna vara en ny brottsrubricering.
Straffen för brott som exempelvis stenkastning mot polis måste skärpas, och att hindra utryckning måste naturligtvis kriminaliseras. Det här är förslag som jag skulle vilja få respons på från ministern som är ansvarig för de här frågorna.
Hur ser ministern på att det här med elektronisk fotboja som riksdagen har beställt fortfarande inte är levererat? Hur ser han på förslagen jag nämner om skärpta straff för brott mot blåljuspersonal?
I svaret talas om flera nya utredningar som ska titta på det här, men det här är konkreta förslag som det skulle vara intressant att få en direkt respons på.
Mikael Oscarsson (KD):
Det vi har i dag räcker inte till. Jag har nära kontakt med ett antal poliser i Uppsala. De upplever att det blir någon sorts svängdörrsmentalitet, att det tyvärr inte blir några påföljder för de här 16- och 17-åringarna. Till exempel greps en 17-åring som hade en bomb i sin hand. Han togs till polisstationen i Uppsala.
Men föräldrarna ville inte komma dit, ingen från socialtjänsten ville komma dit och det fanns ingen tolk. Regelverket är då sådant att man var tvungen att släppa honom. I ett sådant läge måste man ha möjlighet att söka igenom hemmet och sätta personen i förvar.
Det var ett exempel på hur regelverket fungerar. Det skulle vara intressant att höra ministerns svar på om det är rimligt att 17-åringen, i det här fallet, släpps och att man inte kan göra husrannsakan och inte kan se till att personen hålls fängslad under tiden utredningen sker.
Om utredningen inte kommer i gång på rätt sätt blir det nämligen i princip omöjligt att komma vidare och få en fällande dom. Vi måste också diskutera de stora problem som polisen har i Sverige i dag. Den ena larmrapporten kommer efter den andra. I Uppsala finns det stora problem med bemanningen. Jag tror att polisreformen i sig var rätt tänkt. Tanken var att det skulle finnas fler poliser på lokalnivå.
Tyvärr har det inte visat sig bli så, än så länge. Det är ett rejält misslyckande för ansvariga på chefsnivå inom polisen att det inte har kunnat genomföras. Jag vill fråga ministern om vi är överens om att de stora problemen finns, exempelvis i Uppsala där man har jättestora problem med att klara den mest elementära utryckningsverksamheten.
Lönenivån är också under all kritik. Jag fick nyligen information om en polis i utryckningsverksamheten i Uppsala som har jobbat i åtta år och som fortfarande ligger kvar på en lönenivå på 25 100 kronor per månad. Är det rimligt att vi har så låg betalning för ett många gånger farligt uppdrag?
Vad är det då för omtag som behövs? Är det inte dags, ministern, att ta ett omtag med fokus på kärnverksamheten så att det kan bli fler poliser i yttre tjänst och kan finnas en utryckningskapacitet som är tillräcklig?
Om det inte finns är det möjligheten att utreda och därigenom också att komma vidare till fällande dom som blir lidande.
Måste man inte se sanningen i vitögat, att det här i och för sig var en bra idé men att den inte har blivit lyckad och att det krävs ett omtag? Jag har hört att ministern har varit inne på liknande tankar. Men det skulle vara intressant att få ett konkret besked. Är ministern beredd att göra de omtagen i polisreformen?
Mikael Oscarsson (KD):
Ministern gillar inte att jag tar ett konkret exempel. Jag tycker att det är viktigt att se verkligheten som den är. Och det är viktigt att kunna ta ett exempel, som inte är det enda, på att det nuvarande regelverket inte fungerar. Man får, i det här fallet, släppa en 17-åring som har ertappats med en bomb. Det tycker jag är orimligt. Det är högst relevant att ta upp det här som ett viktigt problem.
Det är också viktigt att komma ifrån att det alltid ska vara någon annans fel, att det är den borgerliga regeringens fel. Vi måste se hur det ligger till nu. Det är likadant med Dan Eliasson. Han skyller på politikerna. Och jag har hört att ministern förut har skyllt på att problemen i mångt och mycket skulle bero på gränskontrollerna. Det är säkert en delförklaring.
Men vi kan inte vara nöjda med det läge vi har. Polisen fungerar inte. Det kommer larm från Uppsala och från Östergötland om att polisområde efter polisområde har svårt med den grundläggande kärnverksamheten. Då måste man vara lyhörd och se till att inte bara titta på det eller göra någon utredning.
Vi vet ganska väl vad det är som inte fungerar. Det finns väldigt lite incitament för att få den grundläggande kärnverksamheten att fungera. Det måste ändras på det. Man måste lyssna på larmrapporterna. Christer Nordström i Uppsala, till exempel, har varit polis i 47 år. Han upplever att det aldrig har varit en så svår situation för poliser som det är nu.
Det är mycket som inte fungerar. Det är regeringen och Ygeman som minister som bär ansvaret och som måste agera.
Mikael Oscarsson (KD):
Skälet till att jag har begärt den här debatten är att Ryssland och Putin vill bygga en ny gasledning. Vi måste då fråga oss om det bara är business as usual, inget konstigt, eller om det är en annan situation i dag. Jag och Kristdemokraterna tycker att Sverige borde agera och inte vänta på EU, hoppas på turen eller något sådant.
Vi måste agera och säga att detta inte är rätt väg. Biden, vicepresidenten i USA, var här och gav eldunderstöd när han sa: It's a bad deal. Och det är det verkligen för Europa. Men det är också dåligt för Sverige, inte minst när vi ska försöka bli fossilfria. Även vice statsministern uttryckte ungefär samma sak i DN i dag. It's a bad deal. Jag hoppas att regeringen nu tar det till sig.
En viktig fråga som kommer upp är vad som egentligen är viktigast. Det har förts fram i debatten att det är FN som har stadgat havsrätten och att Sverige då i princip inte skulle kunna göra någonting åt att gasledningen skulle gå genom svensk ekonomisk zon. Men det finns någonting som vi kallar folkrätt. Det talar vi om här i riksdagen då och då.
Folkrätten stadgas i FN-stadgan, artikel 2.3 och 2.4. Där sägs det att alla medlemmar i FN ska lösa internationella dispyter med fredliga medel på ett sådant sätt att fred, säkerhet och lagar inte riskeras.
I artikel 2.4 sägs det att alla medlemmar ska i sina internationella relationer avstå från hot och våldsverkan mot alla andra staters territoriella och politiska självständighet samt avstå från att agera på något annat sätt som är oförenligt med tillämpningen av FN-stadgan. Herr talman! Nu kommer vi till pudelns kärna - Ryssland. Hur är det egentligen med Ryssland?
Just nu, as we speak, pågår ett krig i östra Ukraina. Ryssland har helt olagligt annekterat Krim. Sverige har varit ledande när det gäller att se till att vi har sanktioner, rättmätiga sådana. Det blir väldigt konstigt om vi då ska hjälpa Putin.
Han har visat förut att han kan använda gasen som motmedel genom att säga: Om ni inte häver sanktionerna stänger jag gaskranen. Vi ska inte bjuda på det. Jag läste tidigare innantill ur FN:s stadgar. Det är överställt havsrätten. Det är nummer ett. Nu kommer frågan upp.
I medierna i dag har en hög tjänsteman bekräftat att ryska federationen kommer att komma in med en ansökan nästa vecka. Frågan är alltså aktuell. Men frågan har redan inkommit till tekniska nämnden på Gotland.
Om jag förstår saken rätt har de erbjudits runt 50 miljoner för att låna ut Slite hamn. Om vi ska ta säkerhetspolitisk hänsyn ska Sverige naturligtvis inte tillåta detta.
Tänk för ett ögonblick om ett svenskt bolag skulle säga att de vill låna en liten bit av hamnen i Kaliningrad; är det någon i den här kammaren som tror att det ens skulle finnas på kartan? Njet, skulle svaret bli. Sverige ska nu inte gömma sig bakom EU utan självt ta ställning. Vad anser utrikesministern? Är FN-stadgan artikel 2.4 överställd havsrätten?
Mikael Oscarsson (KD):
Låt oss vara väldigt tydliga här. När det gäller Slite hamn kan regeringen i stället säga: Tack för erbjudandet som tekniska nämnden har fått, men nej tack! Sist det begav sig lånade man inte bara territorium i Slite hamn, utan man lånade det i Norrköpings hamn och i Karlskronas hamn. Om inte Sverige kan säga nej, då vet jag inte vilka befogenheter som Sveriges regering har.
Självklart kan regeringen tacka nej och säga att det inte är aktuellt att Ryssland ska få låna viktigt territorium för sitt bruk. I en krissituation skulle detta i värsta fall kunna användas för en hybridkrigföring. Det ska vi inte bjuda på.
Det är intressant att det i debatten låter som att utrikesministern lite antyder att vi borde ha sagt nej till Nord Stream 1. Då är det väl självklart att vi i dag ska agera. När vi fattade det beslutet hade det inte hänt något på Krim, och kriget i Ukraina pågick inte. Vi lever i ljuset av vad vi vet nu.
Då måste ju regeringen som har ansvar för utrikespolitiken, utifrån de fakta som läggs på bordet i dag, fatta ett beslut. Och sedan hoppas jag att vi ändå är överens om att folkrätten i huvudsak stadgas i FN-stadgan 2.3 och 2.4.
Jag har samtalat med en rad folkrättsexperter: Detta är en tolkning som visst håller. Utrikesministern skakar på huvudet. Sedan handlar det också om att politik är att vilja. Utrikesministern kanske inte vill använda detta.
Vi har ju hört responsen från vårt lands statsminister på något som Biden sa: Man hoppas på något sätt att EU ska hjälpa oss. EU är fantastiskt, men det blir en felaktig förväntan om vi tror att EU ska hjälpa till och tänka på Sveriges territorium och Sveriges säkerhet. Det måste faktiskt ett lands egen regering göra.
Det är en uppgift man fått som utrikesminister och regering. Därför måste regeringen ta ställning och ta på sig ledartröjan. Sverige har en unik position, för vi använder inte en enda deciliter rysk gas. Vi är inte i beroendeställning.
Vi bör hänvisa till FN-stadgan, till det pågående kriget i östra Ukraina samt den olagliga annekteringen av Krim. Om Ryska federationen agerar på ett sådant sätt kan vi hävda att detta, som är överställt havsrätten, gör att Sverige bör ansluta sig till exempelvis Estland, Lettland, Litauen och Polen som agerar för ett nej.
Vi kan definitivt agera och se till att det statliga helägda ryska bolaget inte får använda Slite hamn. Det är ett beslut som kan levereras. Ledamoten Åsa Eriksson undrade vad Kristdemokraterna vill. Vi vill att regeringen säger nej. Vi vill att man agerar avseende Slite hamn.
Om man talar om öppna dörrar vill jag gärna höra vad det innebär och i klartext få veta vad regeringen vill och om regeringen kommer att agera för att Ryska federationen och Gazprom inte får använda Slite hamn - att det blir njet från Sverige.
Mikael Oscarsson (KD):
När USA:s vicepresident var här sa han att den här gasledningen är "a bad deal for Europe". Det stämmer sannerligen. Detta är säkerhetspolitiskt dåligt. Men Sverige kan agera. Sverige kan hänvisa till folkrättens stadgar. Den är central. I det här fallet bryter Ryssland mot stadgarna. Det pågår ett krig, och man har annekterat Krim.
Man har gjort sig skyldig till hot och våldsverkan. Visst är det så att Sverige kan hävda detta. Det är klart att det inte är ett roligt budskap för Sveriges utrikesminister att leverera till Rysslands utrikesminister. Men Sverige behöver ta på sig ledartröjan och säga att det här inte stämmer överens. Det är faktiskt så att det här är överställt. Visst finns det olika intressen.
Ryssland och vissa debattörer vill ju hävda att det här är business as usual. Det talas om havsrätten. Men det här är enligt min uppfattning överställt, och en hel del experter har samma uppfattning. Jag tycker att det här räcker som grund till att agera för Sverige. De baltiska länderna har samma uppfattning. Vi behöver alltså agera.
De agerar väldigt tydligt, och vi bör göra vad vi kan. Till att börja med kan vi se till att budskapet når fram att det inte är aktuellt för Gazprom att få låna Slite hamn. Det är ett budskap som kan skickas nu. I dag har det framkommit i medierna att ansvarig handläggare på Näringsdepartementet säger att man vet att det kommer en ansökan nästa vecka.
Det vill alltså till att utrikesministern vässar argumenten, tar till sig det här med folkrätten och ser till att ha klart för sig att man kan säga nej till utlåning av Slite hamn. Vi ska också stå upp för Ukraina och inte försämra deras möjligheter att förhandla. 2 procent av deras bnp kommer att gå förlorade om man inte har möjlighet att låta gasen gå igenom där.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vill vända mig till justitieministern med min fråga. Vi lever i en orolig tid. Det har förorsakat många flyktingar, och många vänder sig till Sverige. För exakt en vecka sedan infördes gränskontroll efter påtryckningar av bland andra Kristdemokraterna. Det är ett viktigt sätt att få en bättre kontroll på vilka som kommer till Sverige. Flera av ministrarna har tydligt uttryckt att det frestar på polisen. Den behöver avlösning och hjälp.
Det har ibland nämnts att man skulle ta in hjälp från Försvarsmakten, och man kan ha väktare. Jag skulle vilja ställa en specifik fråga. Vi hade förut under 25 års tid beredskapspolisen. Den gjorde viktiga insatser efter den 11 september i Sverige när man höjde beredskapen, och i samband med stormen Gudrun gjorde den viktiga insatser.
Min konkreta fråga är om regeringen kan tänka sig att återinföra beredskapspolisen.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Beredskapspolisen lades ned, och det kan man beklaga. Det är viktigt som politiker och inte minst som regering att svara upp mot läget som är just nu. Vi ser ett läge där vi behöver förstärkningar. Det fanns 1 500 personer som var med i beredskapspolisen. Föreningen finns fortfarande kvar.
Jag tror mig veta att det finns ett register där åtminstone hälften av dessa finns tillgängliga. Efter kanske en veckas kurs skulle de kunna vara användbara igen. Jag säger inte att det är det enda sättet. Man kan också tänka sig att kunna låta dem som går på polisskolan användas. Det är viktigt att se över vad det finns för möjligheter.
Jag tror att beredskapspolisen behövs. Vi kan också se för framtiden att det kommer att behövas resurser till systemet.
Mikael Oscarsson (KD):
Även jag vill rikta min fråga till Anders Ygeman. Förhöjt terrorhot, flyktingkris och extra gränskontroller är någonting som sätter särskild press på polisen. Nu höjs allt fler röster för att vi bör aktivera den nedlagda polisreserven. Den fanns i Sverige från 1998 och lades ned 2012. Den användes exempelvis vid stormen Gudrun.
Nu har vi ett läge som är speciellt. Flera kommuner, bland annat Märsta kommun, har skrivit ett brev till inrikesministern och sagt: Vi har inte möjlighet att exempelvis bevaka våra flyktingboenden. Vi behöver beredskapspolisen. Det höjs röster för att vi behöver tusen nya poliser. Men de tusen poliserna kommer det ju att ta fyra år att utbilda.
Det har framkommit att vi skulle kunna få fram tusen beredskapspoliser på ett och ett halvt år - ännu snabbare om vi använder dem som finns tillgängliga, som fanns förut. Frågan är: Vad tänker inrikesministern om detta?