KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrik Nilsson (M):
Lite historienörd som jag är kunde jag inte låta bli att se vad som stod i 1809 års regeringsform.
Var han ock skyldig att emellan riksdagarna årligen ett utlåtande över dessa ämnen genom trycket kungöra. Det är en viss tradition vi har när vi tar del av ämbetsberättelsen. Den finns tydligen sedan 1810. Det är i år en rätt tjock bok i den serien. Fru talman!
Man kan fundera över varför vi införde en JO. Jag tror att vi kan konstatera att det allra viktigaste är att det är någon sorts sista utpost. Det är en möjlighet att föra fram synpunkter på ett sätt som når riksdagen i dag. Det är en möjlighet att få synpunkterna prövade inte i sak men i form.
JO kan inte fatta ett beslut i stället för en domstol eller en myndighet. Men JO kan påpeka att det inte har gått rätt till eller att man borde ha kunnat göra annorlunda. Det kan för den delen påpekas att det har gått rätt till och att den som klagar är i ogjort mål.
Framför allt tror jag att det allra viktigaste är att vi alla vet att vi har rätt att få en saklig, oväldig och respektfull hantering av de synpunkter vi har och att vi kan lämna dem till JO. Det tror jag är den allra största rollen för JO.
Om man ser på de drygt 10 000 eller nästan 11 000 ärenden som varit föremål för behandling är en del av dem naturligtvis rätt så rutinartade. Men ett antal förtjänar att man tittar på djupet.
För egen del var det ett ärende gällande avvägningen mellan politisk åskådning och åsikt i regeringsformen som kom utifrån ett klagomål gällande frågeställningar inför mönstring. Det väckte frågor för mig. Man kan säkert hitta andra exempel i boken. Den är fördjupande och saklig.
Samtidigt är den också en väldigt tydlig temperaturmätare. Klagomål kommer på de områden där medborgarna nu upplever att de har anledning att föra fram synpunkter.
På en gång är det både en möjlighet till fördjupning och därmed också eventuellt förslag till förändringar och förbättringar och en möjlighet att stämma av temperaturen och göra samma bedömningar. Vi kommer i ett senare ärende om den JO-utredning som är genomförd att bland annat behöva ta ställning till om det ska göras några organisatoriska förändringar.
Här har också nämnts behovet av eventuellt en första instans i fler ärenden än vad som är för handen just nu. Vi får återkomma till det. Fru talman! När vi nu står med JO:s ämbetsberättelse är det med tacksamhet för den genomlysning det ger av det svenska samhället. Det är precis som det stod i 1809 års regeringsform.
Det är också ett underlag för vårt framtida agerande. Det är lätt att anbefalla läsning av ämbetsberättelsen. Det ger en väldigt trovärdig och genomarbetad bild av situationen som den är. Fru talman! Det är för mig enkelt att ställa mig bakom utskottets förslag att ämbetsberättelsen läggs till handlingarna.
Lena Ek (C):
Det här är oerhört viktiga frågor, och vi skulle kunna diskutera dem länge. Jag är glad att vi nu genom Anita Brodéns inlägg kan ägna en liten stund åt CDM, klimatprojekten.
Det är intressant att se att inställningen till CDM är olika i de länder som är med. I Europa vill industrin ha så många som möjligt och, höll jag på att säga, så långt borta som möjligt. Man vill genom sådana klimatprojekt ha möjlighet att göra insatser i andra länder. I USA är det tvärtom. Där vill man helst inte ha några alls, och ska man ha några vill man ha dem nära, helst inom landet.
Det visar vilken spännvidd det finns i diskussionerna om CDM. Jag tror precis som Anita Brodén att CDM är en viktig kanal för faktisk tekniköverföring mellan länder, särskilt när det handlar om energieffektivisering och förnybar energi.
Ett av syftena med CDM är att bidra till värdländernas hållbara utveckling. Det är viktigt att vidareutveckla och ständigt förbättra dessa klimatprojekt. Det är ett centralt och kostnadseffektivt klimatpolitiskt instrument, och därför är det viktigt att de finns.
Samtidigt ska man vara klar över att det gäller att titta noggrant på hur de används så att det finns en miljömässig integritet i projekten, att de leder till nytta och att de äger rum där de bäst behövs. Vi behöver alltså transparens, förenkling och en ökad effektivitet vad gäller CDM-processen för att få den miljöintegritet som är så oerhört viktig.
Det är synd att flertalet CDM-projekt hittills landat i ekonomiskt expansiva länder som Kina och Sydafrika. Det är klart att de behöver vidareutveckla sin teknologi, det vet vi allesammans, men jag skulle önska att fler CDM-projekt ägde rum i de riktigt fattiga länderna. Det finns afrikanska länder som inte sett mer än kanske något enstaka sådant projekt.
Sverige har varit drivande i en genomgång av den långsiktiga nyttan med CDM, hur de används och registreras, hur de revideras och var de placeras i geografin så att de landar i de fattiga länderna. Det är mycket viktigt. Det är också viktigt att vi har standardiserade bedömningsgrunder, så att vi kan se vilka som är dåliga, vilka som är bra och vilken väg vi ska fortsätta.
Men givet detta tycker jag att det är väldigt viktiga instrument. Det vi ser är att marknadsnära miljöstyrning väldigt ofta är effektiv därför att den skapar volymer. Där tycker jag att klimatprojekten liksom handeln med utsläppsrätter är väldigt viktiga och ger de styrsignaler som behövs när investeringsbeslut ska tas både offentligt och i privat verksamhet.
Jag vill tacka för förtroendet. Det blir min femte klimatförhandling. Jag har varit med under den långa resa som skett under de här åren, och det är klart att jag har kontaktytor som jag kan använda och har jobbat med hela hösten. Jag har rest otroligt intensivt sedan jag tillträdde för att tillvarata de här möjligheterna. Det är oerhört viktigt med aktiva ledamöter i Sveriges riksdag som driver på.
Därför vill jag tacka för det här inlägget.
Lena Ek (C):
Jag beklagar verkligen att miljö- och jordbruksutskottets ordförande har lämnat interpellationsdebatten. Det är väldigt synd, för detta är oerhört viktiga frågor som förtjänar att diskuteras i Sveriges riksdag, särskilt den här veckan när de första förhandlingarna just har börjat i Durban och det är ett väldigt kritiskt läge. Jens Holm har fortsatt med att diskutera de svenska klimatmålen.
Vi har sagt genom beslut i regering och riksdag att vi ska minska med 40 procent redan fram till år 2020. Det tycker jag är oerhört bra och ambitiöst. Jag ska göra allt för att vi ska nå de målen.
Det var detta jag hade velat diskutera med Matilda Ernkrans, för de har enligt vad de skrivit så sent som under hösten villkorat sin 40-procentssatsning med att man inte vill göra det förrän EU har beslutat att gå till 30 procent. Jag tycker att det är ett lite märkligt villkorande. 40 procent tror jag är möjligt i Sverige, och det är också bra att vi har det målet och att vi når det.
Nästa del av frågan handlar om hur vi ska få EU att höja ambitionerna från 20 procent till 30. Sverige vill gärna att EU går till 30 procent, vilket statsministern också har uttryckt i några debatter. Vi arbetar med detta bakom kulisserna. Men det är också så att kommissionen håller på och gör en konsekvensanalys.
Det är väldigt viktigt att se vad man kommer fram till. Där ser vi hur de andra länderna argumenterar. Det är klart att vi i alliansregeringen och majoriteten i riksdagen som redan har satt 40 procent ovillkorat inte har några problem med att EU vill bli bättre. Det har vi naturligtvis inte, för det går ju i samma riktning. Däremot är frågan hur man driver detta.
I ett förhandlingsläge där vi vet att Färdplan 2050 stoppades av Polen i ministerrådet så sent som i somras är det viktigt att vi tänker oss för.
Det kunskapsmaterial som kommissionen nu samlar ihop hoppas jag ska kunna bidra i den här diskussionen och i det arbete som vi gör. Jag är också glad över att frågan om Arktis kom upp. Arktis är på något sätt symbolen. Det är där vi ser tillståndet - precis som när det gäller kemikalier ser vi det i Arktis först.
När det nu kommer rapporter om att isen i Arktis smälter fortare än vi hade befarat har vi de senaste månaderna intensifierat arbetet med de kortlivade klimatgaserna, short-lived climate forcers, SLCF, som är väldigt viktiga. De är kortlivade därför att de inte stannar i atmosfären lika länge som de växthusgaser vi har jobbat med hittills.
Här finns också partiklar - sot, helt enkelt - som också bidrar till avsmältningen. När jag var liten tog gamla släktingar och strödde sot över snön för att den skulle smälta snabbare och man inte skulle halka. Precis den effekten ser vi i Arktis och Himalaya. Därför är arbetet med SLCF otroligt viktigt och något som vi också kommer att föra som ett parallellspår i Durban.
Jag kommer själv att delta i en stor aktivitet med FN:s miljöprogram, där en alldeles ny rapport om hur det egentligen ser ut lanseras. Vi ska fortsätta jobba väldigt noga med den här frågan.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Kära åhörare! Det är verkligen svårt. Det är oerhört svårt att se å ena sidan de vetenskapliga rapporterna och å andra sidan utvecklingen i världen det här året, där många stora länder drar sig ur arbetet med Kyotoprotokollet.
Som Anita Brodén sade är det en oerhört viktig bro till den bindande globala överenskommelse som vi hoppas kunna börja planera för i Durban. Det är också väldigt viktigt för vår del. Vi har ju redan klarat av det vi lovade i Kyotoprotokollet. Det är vi överens om. Vi måste gå vidare. Det står för bara 16 procent av världens utsläpp i dag.
Det finns dock delar i det som är oerhört viktiga för de fattiga länderna. Där finns bärande regler för klimatprojekten, CDM. Det är väldigt bra att vi båda träffar representanter för de fattiga länderna i Durban.
När jag var på förförhandlingar i Kapstaden för några veckor sedan var min upplevelse att Mali, Sydafrika, Indonesien och Bangladesh bad oss att behålla CDM. Då hamnar man i en svår knipa om man har Jens Holms åsikt. Möjligen kan vi enas om att göra dem så bra som möjligt. Det finns ju förbättringspotential.
Det är inte alla som har blivit bra - jag medger det villigt - men jag tror att de är en viktig mekanism, särskilt om länderna själva vill ha dem. Jag är glad för det stöd som finns. Jag är glad över att vi i olika partier är representerade i Durban. Jag ska göra allt jag kan för att vi ska kunna samarbeta under de här viktiga förhandlingarna och dra åt samma håll.
Lena Ek (C):
Vi byter talmän, men jag står kvar och besvarar interpellationer och anslutande frågor. Jag har nu stått här sedan halv ett. Jag är glad över att det finns så stort intresse för miljöpolitiken i Sveriges riksdag. Det är viktigt för att vi ska kunna föra de här frågorna framåt.
Johan Löfstrand har frågat mig vilka styrmedel eller andra insatser som jag planerar för att nå avfallsmålen under miljömålet God bebyggd miljö. Jag vill kort säga att det pågår en hel del arbete på myndigheterna, inom kommunerna och näringslivet för att möjliggöra och driva på för en ökad biologisk behandling av bland annat matavfall. I mars i år redovisade Miljömålsberedningen ett betänkande med förslag på en första uppsättning etappmål i miljömålssystemet.
Bland annat föreslås etappmål på avfallsområdet om en ökad resurshushållning i livsmedelskedjan. Det är väl något som vi alla välkomnar efter att ha deltagit i debatter om hur vi hanterar mat, hur vi slänger mat och hur vi handlar upp mat i Sverige. Betänkandet har varit ute på remiss och behandlas för närvarande inom Regeringskansliet.
Jag är också glad över att till exempel Stockholms stad nu sätter i gång ett program för insamling av matavfall och avser att använda det till biogasproduktion. Det är precis den sortens åtgärder som jag tror är viktiga i det här sammanhanget. I juni i år tillsatte regeringen dessutom en särskild utredare för en översyn av avfallsområdet.
I uppdraget ingår att utreda och föreslå åtgärder för att främja användandet av avfall som en resurs för bland annat biologisk behandling av hushållens matavfall med biogasproduktion. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag den 1 juni 2012. Jag ska säga att jag med otålighet ser fram mot det materialet, så att vi kan ta rejäla steg framåt på det här området.
Lena Ek (C):
Det är klart att det är ett misslyckande. Det pågår en mängd arbete på detta område. En sådan här interpellationsdebatt kan bidra till att öka trycket och också informationen och diskussionen om den här frågan, vilket inte minst är viktigt.
Målet att minst 35 procent av matavfallet från hushåll, restauranger, storkök och butiker skulle återvinnas genom biologisk behandling år 2010 har vi inte nått. Det är runt 20 procent. Samtidigt är det 154 kommuner som jobbar aktivt med den frågan. Det är väldigt bra. Fler kommer hela tiden till. Jag tror också att det hänger ihop lite grann med hur vi hanterar biogasfrågan framöver.
Norrköping och Linköping har gjort ett väldigt bra jobb liksom flera andra ställen i landet. Det är åtgärder på gång på avfallsområdet. Etappmålsförslaget om avfall och resurshushållning inom livsmedelskedjan bereds inom Regeringskansliet. Det kommer vi tillbaka till.
Naturvårdsverkets förslag till nationell avfallsplan hanterar matavfallsfrågan särskilt och hur man kan främja biologisk behandling. Det beräknas vara klart i början av nästa år. Avfallsutredningen är den tredje stora processen som är igångsatt. Den har i uppgift att se över hur avfall bättre kan användas som en resurs bland annat för att främja produktion av biogas. Det är väldigt bra saker som är på gång.
Det är inte bara mitt departement som jobbar med frågorna. Det gör också Eskil Erlandsson som landsbygdsminister och Landsbygdsdepartementet. Inom Det nya matlandet handlar det inte bara om recept. Det handlar också om hela kedjan. Jag vill nämna några projekt som pågår där som jag tycker är väldigt bra. Det första heter: Minskat svinn i livsmedelskedjan.
Det andra som man kan lyfta fram är: Minska svinnet genom att hantera kylda och djupfrysta produkter. Det tredje är: Du kan vinna på att låta svinnet försvinna.
Det fjärde är: Mindrematsvinn.nu, som Hushållningssällskapet håller i. Det finns också en mängd åtgärder inom projektet Matlandet där man diskuterar frågan och försöker hitta sätt att minska matsvinnet och matavfallet. Det är intressant att diskussionen sprider sig. Alla aktiva politiker bidrar till att så sker.
Det är därför interpellationen kommer så bra i tiden. Lantmännen är ett företag som producerar och säljer matvaror. Det går ut och har en stor påkostad reklamkampanj. Som Inger Fredriksson tar upp handlar det om att hantera, eller vad de kallar för dejta, matrester.
Det handla om att lära människor hur man gör någonting gott av det som blev över i går eller dagen innan. Då är vi på något sätt på väg att bryta igenom i hanteringen. Människor förstår frågan och diskuterar, och industrin och näringslivet förstår frågan och diskuterar. Vi ska ha processer i det offentliga för att minska matsvinnet.
Det är ett både miljömässigt och ekonomiskt slöseri, och det känns inte heller etiskt riktigt med tanke på hur många människor som svälter i världen. Det finns många anledningar till att vi ska jobba hårt med att lösa frågan om matsvinnet.
Lena Ek (C):
Ibland behöver man inte bli så långrandig! Eller hur? Jag ska försöka svara på interpellantens frågor. Det är självklart att det finns en anledning till att Naturvårdsverket ska plocka fram en nationell avfallsplan.
Det finns en anledning till att vi diskuterar etappmålen om avfall och resurshushållning. Det finns en anledning till att Avfallsutredningen har i uppgift att se över hur avfall bättre kan användas som resurs, särskilt matavfall, och gynna biogasproduktion. Det är självklart eftersom det inte har fungerat som vi har förväntat oss. Vad gör vi då?
Då ser vi till att få fram mer faktaunderlag och fler förslag. Det har min företrädare satt i gång på ett förtjänstfullt sätt. Nästa steg är att fundera över hur mycket vi kan återvinna och använda och hur mycket avfallsmängderna ska minska. Jag tycker egentligen inte att vi ska ha så mycket matavfall.
Det rimliga och korrekta är att vi har så lite som möjligt. Vi har resurser för en rejäl biogasproduktion. Det måste gå hand i hand. Det här är också lite konstigt. För min del och med det sätt jag försöker driva miljöpolitik vill jag ha så många inblandade som möjligt.
Jag vill ha en dialog med medborgare, företag, kommuner och regioner. En utredning - förutsatt att den inte drar ut i evighet i tid - är ett bra sätt att inventera vad som kan göras och involvera människor. I fallet med avfall och matavfall krävs att människor aktivt hjälper till att samla in matavfallet.
Det måste finnas en kunskap och övertygelse hos medborgarna att det är rätt väg att gå och hjälpa till att bidra. Det är på samma sätt som vi genom Agenda 21 har fått i gång en avfallshantering som på många områden är bra, till exempel tidningspapper, glas och batterier.
För mig handlar det om att få fullt genomslag, och för att uppnå målen handlar det om lagstiftning. Det finns en mängd åtgärder som vi kan ta till som beslutsfattare.
Men om återvinning och sortering av avfall ska lyckas måste medborgarna, människorna, tycka att det är rätt, enkelt, billigt och praktiskt. En involverande process, även om den tar några månader, är bra. Vi tjänar på den i slutänden. De åtgärder som min företrädare Andreas Carlgren har satt i gång är bra.
De kommer att vara klara och vi får se resultatet senast i sommar. Jag ska inte dra det i långbänk, utan jag vill ha det som behöver göras på plats så snabbt som det går. Jag tror att den involverande dialogen och andan från Agenda 21-arbetet måste genomsyra området.
Lena Ek (C):
Vi började med hanteringen av matavfall, och nu är vi inne i transportsektorn. Här gäller det att hänga med.
När det gäller användning av skattepengar tycker jag att statliga styrmedel ska vara till för att klara flaskhalsproblem eller för att lyfta ny teknik över tröskeln så att den klarar sig själv på marknaden. Det är den roll som skattepengar kan ha i det här sammanhanget.
Vi har visat att det fungerar när det gäller till exempel personbilar. Det gör det faktiskt. Jag tror att man också kan säga att det har fungerat under den period som vi har haft stöd till solfångare. Det har gett en ökning på marknaden som är mycket glädjande och mycket positiv.
Men man måste också vara beredd att säga att nu är tekniken förbi den här tröskeln. Det kommer hela tiden nya saker. Jag tror att om något år eller två kommer vi att stå här och diskutera hur vi ska göra med vätgasen till exempel. Jag hoppas det. Då kan det kanske finnas anledning att ha ett kortvarigt stödsystem som lyfter den tekniken över tröskeln och in på marknaden.
Biogas är mycket intressant. Kombinationen av hur man återvinner matavfall och gör biogas och sedan ändå har näringsämnen kvar i det som finns kvar och kan använda det i olika sammanhang och sluta kretsloppen är oerhört intressant. Kombinationen av etanolproduktion och biogasproduktion såsom den ser ut i Norrköping har enormt bra livscykelanalysvärden ur ett miljöperspektiv.
Herr talman! Jag tror att vi kommer att få anledning att återkomma till den här diskussionen. Jag hade gärna fortsatt den även om jag har stått här sedan halv ett, men nu är min talartid slut. Jag vill tacka dem som har deltagit i den här diskussionen och tacka interpellanten. Jag hoppas att vi kan fortsätta att trycka på när det gäller de här frågorna.
Lena Ek (C):
Ärade ledamot! Åsa Romson har frågat mig om vad jag avser att göra för att ta fram ett nytt och mer rättvisande mått över svenskarnas utsläpp av växthusgaser och införa det i den svenska klimatpolitiken. Det interpellanten syftar på är att hon anser att konsumtionsperspektivet bör lyftas in i den svenska utsläppsstatistiken. Regeringen anser att det är viktigt att beakta utsläppen utanför Sveriges gränser som orsakas av svensk konsumtion.
Enligt regeringens proposition 2009/10:155 Svenska miljömål - för ett effektivare miljöarbete ska det övergripande målet för miljöpolitiken vara att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen i Sverige är lösta. Det råder sålunda ingen tvekan om att regeringen tar frågan om utsläpp orsakade av vår konsumtion på allvar.
Lösningen på problemet ligger dock inte i hur den svenska utsläppsstatistiken presenteras utan i internationell samverkan och konkreta klimatåtaganden och åtgärder. Klimatfrågan är global och kan endast lösas på global nivå. För att minska klimatpåverkan av svensk konsumtion till en hållbar nivå räcker det inte med att vi minskar de svenska utsläppen till en mycket låg nivå utan utsläppen måste minska även i de länder vi importerar varor ifrån.
Sverige kombinerar en politik för ambitiösa utsläppsminskningar på hemmaplan med satsningar utanför Sverige för att minska utsläppen även där. Världens länder måste göra mer för att minska utsläppen än vad som görs och utlovas i nuläget för att den globala medeltemperaturökningen ska kunna hållas under två grader. De utvecklade länderna måste gå före i den processen och skärpa sina utsläppsmål.
En samlad internationell ansats som inte minst inkluderar alla stora ekonomier behövs för att möta klimathotet. Sverige verkar mycket aktivt för att få ett globalt klimatavtal på plats som är tillräckligt ambitiöst för att hålla den globala uppvärmningen under två grader. De rika länderna bör åta sig bindande utsläppsminskningar.
Sverige har för egen del beslutat att minska utsläppen med 40 procent till år 2020 jämfört med 1990 och har visionen att nå noll i nettoutsläpp av växthusgaser till år 2050, vilket gör oss till ett land i framkant.