Mikael Dahlqvist (S):
På kort tid har vi här i kammaren debatterat två skarpa propositioner som regeringen har lagt fram och som handlar om beslut som eliminerar oöverblickbara konsekvenser av tidigare domar i bland annat Högsta förvaltningsdomstolen.
Som ni vet har förändringarna pågått under minst tio års tid. Redan 2009 kom ett utslag som ändrade synen på grundläggande behov, som är en bärande pelare i LSS-lagstiftningen. Det handlar bland annat om hur man bedömer personlig assistans.
Innan jag börjar kommentera dagens ärende, som handlar om kommuners skyldighet att informera om vilka förutsättningar som den enskilde har när man inte har rätt till statlig assistans och hur utbetalning av assistansersättning ska ske för dem som har rätt till högre belopp än schablonbeloppet, vill jag titta lite kort i backspegeln.
Den situation vi står inför i dag, där många har förlorat statlig assistansersättning, har framför allt att göra med att rättspraxis har ändrats. Förändringen av rättspraxis har i sin tur pågått sedan lång tid tillbaka, vilket beror på en lagstiftning som enligt mitt förmenande är ihålig och ger tolkningsutrymme.
Efter den första domen har förändringar kommit på löpande band.
Redan under förra och förrförra mandatperioden var problemen kända även för alliansregeringen, men den dåvarande regeringen förmådde inte ta tag i situationen. Därför känns det lite ironiskt att vi i dag får samma kritik av dem som själva var med på den tiden och inte tog tag i frågan när de satt i regeringsställning.
Under den här mandatperioden har regeringen agerat på olika sätt. I början av mandatperioden beställde man ett antal utredningar för att se vilka konsekvenser den ändrade rättspraxisen hade fått och vad de innebär. Man tog också tidigt initiativ till en LSS-utredning.
Vi socialdemokrater och den rödgröna regeringen kommer inte att rucka på ambitionerna i LSS. Målet är och kommer fortfarande att vara delaktighet, jämlikhet och självständighet. Det står fast. Den som har behov av assistans ska få hjälp.
Därför har den rödgröna regeringen lämnat ett tilläggsdirektiv till den pågående utredningen för att fastslå att vi värnar om principerna i lagens intentioner. Fru talman! Den proposition som debatteras i dag är ytterligare ett steg i rätt riktning.
Förslaget handlar kortfattat om att vi ska införa ett krav på att om man får avslag på sin begäran om statlig personlig assistans ska kommunen vara skyldig att skyndsamt informera individen om vilka andra möjligheter som finns. Ansvaret är i dag delat mellan kommuner och staten när det gäller statlig och personlig assistans.
I avvaktan på att vi får en ny, modern lagstiftning är det därför viktigt att alla som behöver hjälp ska få det och inte hamnar mellan stolarna. Det är därför ett av dessa förslag ligger på riksdagens bord i dag.
Samtidigt vill jag hoppas och tro att kommuner och landsting tar sitt ansvar och ser till att de som behöver insatser får det i väntan på vad som blir framöver.
Det andra förslaget handlar om att vi nu inför en rutin där man har möjlighet att få betalningar mer regelbundet också om man behöver få högre belopp än schablonersättning. Tidigare hade Försäkringskassan en praxis med efterskottsbetalningar. Precis som Emma Henriksson sa har många enskilda då fått agera bank, vilket är olyckligt.
Med det förslag vi lägger fram i dag vill vi komma till rätta med den effekten. Avslutningsvis kan vi tyvärr konstatera att människor har kommit i kläm, vilket vi beklagar.
Men jag kan lova att vi socialdemokrater kommer att se till att LSS-reformens grundvärderingar ska bestå - delaktighet, jämlikhet och självständighet - och att alla som har rätt till hjälp självklart kommer att få det. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.