Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för svaret. Jag delar i stora delar ministerns syn att samverkan primärt är oerhört viktigt för att få ned de höga sjukskrivningstalen. Anledningen till min interpellation är en debattartikel i Ulricehamns tidning om de ökande sjukskrivningarna och vikten av samverkan för att nå regeringens mål om ett sjukpenningtal på nio dagar.
Artikeln är underskriven av bland annat försäkringsdirektören för sjukförsäkringen hos Försäkringskassan. Det som främst väckte mitt intresse i artikeln handlar om läkarnas roll i sjukskrivningsprocessen. Även den nya rapporten från ESO visar detta; de har med en del tankar och funderingar om det och om hur man skulle kunna förändra processen.
Jag citerar ur debattartikeln: "För att nå regeringens mål om ett sjukpenningtal på nio dagar till år 2020 krävs därför att arbetsgivare och läkare kliver fram på ett helt annat sätt än i dag och att samhällets inställning till sjukskrivning förändras i grunden. Det är alltså Försäkringskassan som skriver. "Vi ska också se till att rätt person får rätt ersättning redan vid det första beslutet om sjukpenning.
Detta kommer att förkorta sjukskrivningarna, men Försäkringskassans insatser räcker inte. Arbetsgivarnas, läkarnas och samhällets inställning till sjukskrivning är minst lika viktig för att få ner sjukfrånvaron." Man skriver vidare att det inom läkarkåren krävs samsyn om när sjukskrivning är en lämplig behandling - men kanske framför allt om när det inte är det. Det vore intressant att höra hur ministern ser på detta.
Det står i artikeln: "Läkarna ska i sina intyg ta ställning inte bara till patientens sjukdom utan också till dess konsekvenser. Det är sedan Försäkringskassan som bedömer förmågan till arbete. Vårt uppdrag är nämligen inte att pröva hur sjuk någon är - vi bedömer möjligheten att arbeta." Det är naturligtvis försäkringsdirektören för sjukförsäkringen som är huvudperson i debattartikeln.
Jag tycker att debattartikeln är jätteintressant. Jag vet att Försäkringskassan jobbar med - vrider och vänder på - detta för att komma till rätta med sin del avseende de ökande sjuktalen. Individens möjlighet till återgång till arbete måste vara i fokus inte bara hos den enskilde utan också hos arbetsgivaren, hälso- och sjukvården och Försäkringskassan. Alla måste samverka.
Det innebär att arbetslinjen måste finnas med även i denna fråga. Det är en stor mänsklig förlust om sjuka slås ut från arbetslivet trots att de inget hellre vill än att arbeta. Om vi fokuserar på och utgår ifrån de som inget hellre vill än att arbeta måste vi också hitta lösningar på hur man kan göra detta på ett bra sätt.
I socialförsäkringsutredningen finns det kunskapsunderlag från olika forskning på senare tid, bland annat om vilka framgångsfaktorer som främst påverkar återgång till arbete. Det ska vara en arbetsfokuserad hälso- och sjukvård och en ansvarstagande och engagerad arbetsgivare som också samarbetar med hälso- och sjukvården.
Långtidssjukskrivna hjälps bäst genom tidig återgång till arbete, även före det att full arbetsförmåga återställs. I dag är det så att man bara kan bli sjukskriven på fasta nivåer; det är 25, 50, 75 eller 100 procent. Det kan vara ett väldigt stort steg för den som har varit arbetsför på bara 25 procent att gå upp till halvtid.
Det har under många år diskuterats om man skulle kunna hitta en mycket mer flexibel återgång till arbete genom tätare procentsatser, eller vad man ska säga - eller kanske helt flexibla sådana. Det vore intressant att höra ministerns åsikt om det.