KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Robert Halef, för frågan! Jag är inte hundraprocentigt säker, men jag tror att den här satsningen är på tre år, det vill säga 350 miljoner över tre år som total summa. Jag tror inte att det är 1 miljard totalt. Jag är inte helt säker på det, utan jag ska be att få återkomma i den frågan. Jag tycker att det här är en jättebra satsning.
Det vi kunde se omedelbart när man införde den var en 230-procentig ökning av antalet elcyklar. Det säger någonting om efterfrågan på det här området. När jag talar om cykling talar jag delvis om ökad cykling men också om cykling som ett alternativ till bilen. Det ska man komma ihåg. Vi måste få människor att ställa sin bil och i stället ta cykeln. Det vinner alla på.
Trängseln och allt annat påverkas, och det har jag nämnt i mitt anförande. Vi vet att det finns de som bor i närförort - låt oss ta Bromma som exempel där det bor många småbarnsfamiljer - och har ungefär 40 minuters resa in till stan med sin bil. Om de skulle sätta sig på en elcykel skulle de halvera sin pendlingstid. Det finns en jättepotential där.
Jag tror inte att alla har förstått den superpotential som finns i att människor som bor i närförort och som pendlar kan välja att ställa bilen och i stället ta elcykel. Jag tror att det är en jättebra åtgärd. Vi har tittat på Norge som är en god förebild när det gäller det här. De har infört en sådan här elcykelpremie, och där har det gått väldigt bra.
Man har sett att försäljningen har ökat kraftigt, och man kan tydligt se att många av de som väljer att nyttja en sådan här premie sedan väljer att ställa bilen. Vi kan alltså se en överflyttning från bil till elcykel, och det vinner hela samhället på.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Robert Halef, för replikskiftet! Till att börja med ska jag säga att ökningen på 230 procent bara var den första månaden. Det stämmer som Robert Halef säger att det har funnits ett ökat intresse för elcykling även tidigare, vilket har ökat försäljningen. Men en så markant ökning har inte skett tidigare, utan det här är något exceptionellt enligt branschen, som är glad över att se att intresset för detta exploderar.
Jag vill gå tillbaka till frågan om stadsutveckling. Vi ska vara medvetna ur ett svenskt perspektiv att svenska städer är ganska glesa. De är byggda ganska mycket med amerikanska städer som modell - man glesar ut stadsbyggnaden och flyttar ut förorter och närförorter utanför city.
Det gör att vi får en annan typ av resmönster, vilket skapar en massa problem för oss, eftersom det gör att människor blir bilberoende. Jag tror att man ska vara ödmjuk inför att våra städer inte är som städerna i Nederländerna. Jag har ju hyllat Nederländerna mycket i mitt anförande, och det finns mycket bra i Nederländerna att ta vara på. Men man ska också vara medveten om att vi har längre pendlingssträckor än de flesta personer som bor i Nederländerna för att vi har glesare städer.
Det gör att människor som bor till exempel i Nacka, Värmdö, närförort eller förorter i andra svenska städer har en annan utmaning när det gäller att pendla med cykel. Många kommer kanske inte att orka göra det med en vanlig cykel, utan de kanske behöver en liten knuff på vägen. Då är en elcykel ett väldigt bra alternativ.
Därför tror jag att den här satsningen prickar rätt och att vi kommer att se en fortsatt ökning av försäljningen av elcyklar, vilket kommer att gynna oss alla såtillvida att det kommer att leda till bättre hälsa, mindre trängsel och bättre ekonomi.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Håkan Svenneling, för frågan! Som jag nämnde har vi haft och har en oro över de effekter som CETA kommer att få på miljön. Det är just därför som vi haft strategin att få in skarpa skrivningar om miljö- och klimatambitioner i propositionen. Detta har helt enkelt varit vårt fokus liksom att få till en fördjupad analys av effekterna.
Analysen, som jag gick igenom i mitt anförande, har en rad svar på de här frågorna. Det är ändå ganska betryggande vad gäller möjligheten att stämma stater. Det ska som sagt till ganska mycket för att en stat ska bli ersättningsskyldig, och jag nämnde flera av skälen.
Men om man tydligt kan hänvisa till det allmännas bästa, vilket naturligtvis klimatfrågan handlar om, blir det helt enkelt svårare att bli stämd. Många andra handelsavtal har inte kapitel som handlar om hållbar utveckling och miljö, men det har faktiskt CETA. På det sättet kan man se det som ett steg framåt på det området.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Håkan Svenneling, för ordväxlingen! Det är förstås kul att Håkan Svenneling har ett intresse för Miljöpartiets interna liv. Jag kan försäkra att vi inte använder några medeltida bestraffningsåtgärder inom vår grupp. Jag vill återknyta till själva sakfrågan, som delvis handlar om det här avtalet, och bredda perspektivet lite.
Jag tycker också att man ska vara försiktig med att stirra sig alltför blind på just detta medel vad gäller att hantera klimatfrågorna brett. Som jag inledde med att säga tror jag att det är bra att världens länder handlar med varandra i större utsträckning än vad de gör i dag.
Och jag tror att ett mer effektivt sätt att hantera klimat- och miljöutmaningar globalt är genom andra avtal, som ju naturligtvis ska vara bindande och påverka handelsavtalen. Självklart ska det vara skarpa formuleringar i alla handelsavtal, och det är det delvis också i CETA. Exempelvis har den här regeringen varit väldigt betydelsefull när det gäller att sluta globala avtal som hanterar de här globala utmaningarna.
Vi har ju slutit Parisavtalet, som är det första globalt bindande klimatavtalet någonsin och som redan har en mycket stark effekt på det globala klimatarbetet. Det här avtalet hade kunnat vara bättre. Nu är vi här, och det finns mycket annat som man också kan göra för att påverka klimat- och miljöfrågor globalt.
Lorentz Tovatt (MP):
Även min fråga går till statsrådet Lövin. Det har varit mycket glädjande att följa ambitionshöjningen i den svenska klimatpolitiken sedan denna regering tog över. Naturvårdsverket pekar i sina prognoser på att man nu håller på att stänga det gap som den förra regeringen lämnade efter sig när det gäller att minska utsläppen. Samtidigt vet vi att vi står inför rejäla utmaningar.
Utsläppen från framför allt transporter och industri har vi väldigt svårt att hantera. När det gäller transporterna är det framför allt utrikesflyget som ökar, och där är det viktigt att regeringen går vidare med en flygskatt. Inom industrin är det framför allt högkonjunkturen och EU:s utsläppshandel som inte riktigt fungerar tillsammans - högkonjunkturen leder till utsläpp, och utsläppshandeln är inte tillräckligt ambitiös.
Min fråga till statsrådet Lövin blir därför: Vad gör regeringen för att minska utsläppen inom industrin?
Lorentz Tovatt (MP):
Min fråga går till bostadsminister Peter Eriksson. Det byggs mycket i Sverige, och det är förstås mycket positivt. Grön politik får effekt på samhällsbygget. Samtidigt är det viktigt att bygga klimatsmart och inte bygga in sig i ett alltför onödigt bilberoende.
Det är extra viktigt med tanke på att Sverige i internationella undersökningar kommer ut ganska dåligt när det gäller att bygga in sig i bilberoende och hur extern handel byggs ut. Det är något som slår ut den detaljhandel som tidigare har funnits i innerstäderna. Har bostadsministern idéer och tankar om hur vi ska bygga på ett sätt som inte gör att vi bygger in oss i ett för tidigt bilberoende?
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, bostadsministern, för svaret! Jag delar entusiasmen för flera av dessa projekt som bostadsministern nämner. Jag tänkte vara lite mer specifik. Det finns i dag en formulering i plan- och bygglagen som får kommuner att kräva parkeringsplatser i nybyggnationer. Det är något som fördyrar byggen och gör att man bygger in sig i beroendet.
Anser bostadsministern att det finns skäl att se över formuleringen i plan- och bygglagen?
Lorentz Tovatt (MP):
Min fråga går till vice statsminister och klimatminister Isabella Lövin. Sverige har nu antagit världens mest ambitiösa klimatlag. En förlaga och inspirationskälla till denna lag var Storbritannien. Det som var så slående med Storbritanniens klimatlag var att den hade ett väldigt starkt stöd. Näringsliv, fack och hela samhället ställde sig bakom den här lagen. Det som är spännande nu är att vi kan se samma utveckling här i Sverige.
Sedan lagen antogs går nu bransch efter bransch fram och säger att de ska bli fossilfria. Så sent som för två dagar sedan gick nio branscher ut och presenterade sina färdplaner för att bli helt fossilfria. Det här är naturligtvis en jättechans för Sveriges konkurrenskraft, export och för att bli först i världen med att ställa om och skapa ett fossilfritt välfärdssamhälle.
Min fråga till klimatminister Isabella Lövin är: Vad gör regeringen för att ta emot den positiva känsla som finns i näringslivet?
Lorentz Tovatt (MP):
Tack för svaret, Isabella Lövin! Det är inspirerande att många av dessa branscher självmant vill gå framåt. Många av dem efterfrågar även stöd från det offentliga, från politiken. Inte minst den tunga industrin har stora tekniksprång att göra. När industrin själv säger att den vill bli fossilfri, vad tänker regeringen göra för att bistå i det arbetet och hjälpa den tunga industrin på traven?
Lorentz Tovatt (MP):
Jag har slarvat med att anmäla mig, men jag hoppas att jag hinner med allt jag vill säga på fyra minuter. Låt mig börja med det positiva. Det verkar vara en trend att vi ska inleda med det positiva som sker, och det finns mycket positivt som händer i Sverige. På Tekniska verken i Linköping produceras nu flytande biogas.
Detta är superspännande inför framtida utmaningar med tunga transporter och att byta ut fossila energibärare i industrin. Runt om i Sverige har nästan 20 000 laddpunkter installerats bara de senaste tre åren.
Parken Zoo i Eskilstuna tar nu till vara djurens bajs för att använda det som biokol - ett otroligt spännande projekt. Alla dessa satsningar enskilt ger kanske inte otroligt mycket, men det är många bäckar små.
Runt om i Sverige pågår ungefär 2 000 klimatprojekt som får stöd av Klimatklivet, som är regeringens stora investeringsprogram i klimatomställningen. Det motsvarar utsläppsminskningar på 1 570 000 ton koldioxid per år. Det är alltså många bäckar små som leder till en rejält positiv klimateffekt.
Nu har det nya konservativa blocket i svensk politik meddelat att det är slut på det roliga. De drar ned kraftigt på Klimatklivet, men de stannar inte där utan fortsätter med till exempel elcykelpremien, som har blivit någon form av symbol som den konservativa högern alltid pekar på när man vill skära i klimatpolitiken.
Det är ironiskt eftersom elcykelpremien är en av de mest effektiva och träffsäkra satsningarna i regeringens budget. Den riktar sig direkt mot vanebilister som prompt kommer att använda sin dieselsuv eller mot gamla människor som kanske inte orkar cykla på en vanlig cykel. Det finns dokumenterat världen över att sådana satsningar har gett en tydlig klimateffekt.
Man kan, påstår vissa, invända att effektiviteten per satsad krona kan ifrågasättas. Jag brukar säga att det finns lögn, förbannad lögn och nationalekonomiska beräkningar som inte förstår sig på statsvetenskapliga insikter. Detta är ett sådant exempel, där man inte förstår att vi behöver satsa mer pengar.
Det är helt uppenbart att man kanske ifrågasätter effektiviteten i några av satsningarna men inte inser att klimat- och miljöbudgeten fortfarande bara utgör ungefär 1 procent av den totala statsbudgeten. Att då säga att vi ska dra ned på den är jättemärkligt. Tvärtom borde man styra om pengarna, om det nu är detta man tycker är så viktigt.
Men man stannar inte vid att genomföra en drastisk klimatslakt eller neddragning i själva budgetanslagen, utan det man gör i praktiken är att gå över till vad som kan sägas vara en brun skatteväxling, det vill säga man sänker kraftigt skatter eller tar bort skatter på det som sabbar klimatet.
I en tid då vi vet att vi kommer att behöva göra mer på alla punkter för att få ned utsläppen tar man bort det enda sätt vi har att reglera utsläppen från flyget. Man drar kraftigt ned på skatten på att släppa ut fossilt.
Budgeten är spiken i kistan på den myt som finns om att det inte skulle finnas skillnader i klimatpolitiken i Sverige. Tvärtom är skillnaderna drastiska. Det rör sig om gigantiska nedskärningar och en negativ skatteväxling där det helt enkelt blir billigare att släppa ut koldioxid.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Rickard Nordin, för frågan! Jag delar oron och tycker att det är ganska dumt att vi har en politik som leder till att vi bara underlättar för andra. Vi ska naturligtvis ta vårt ansvar och se till att de bilar som rullar på de svenska vägarna är så klimatsmarta som möjligt. I den meningen delar jag oron.
Vi ska vara tydliga med att den nya fordonsbeskattning som regeringen har infört trädde i kraft för drygt ett halvår sedan. Den får alltså sina effekter nu, och sedan får vi se vad som händer. Vi har en bred överenskommelse om att skärpa systemet.
Personligen tror jag nog att vi behöver ett system där bonusarna kanske delas ut uppdelat över några år, eller regler som säger att man inte får exportera under ett visst antal år.
Vad jag däremot historiskt har varit skeptisk till är den överdrivna, närmast näringspolitiska, ingång i fordonsbeskattningsfrågan som Centerpartiet har drivit, nämligen att bonusarna ska vara väldigt generösa. Det tror jag snarare driver på denna utveckling.
Ett sådant här system ska i stället först och främst baseras på bilarnas klimatnytta, och i andra hand på hur vi får dem att stanna kvar. Sedan är jag inte särskilt intresserad av att få samma situation som man har i Oslo, där man har en översvämmad stadskärna med väldigt många bilar. Den vägen vill jag inte gå.
Lorentz Tovatt (MP):
Jag är van vid att Rickard Nordin svänger sig hit och dit med olika uttryck och plockar billiga poänger. Det är jag van vid. Men låt mig bemöta detta att bonus-malus skulle vara dumt. Hittills har det ju varit en hejdundrande succé. Klimatsmarta bilar har ökat massivt i försäljningen. Både bensin och diesel har kraftigt minskat. Det har alltså varit en otrolig succé.
Detta ska man ställa mot det som fanns innan, nämligen Rickard Nordins eget system, som innebar en miljöbilsdefinition som var väldigt svag. Bland annat ledde det till att miljöbilspremien gick till dieselbilar. 1,6 miljarder kronor pumpades in i dieselbilar genom den ordning som Rickard Nordin själv stod bakom. Då kan man fråga sig: Vad är egentligen dumt i det här sammanhanget?
Är det bonus-malus, som varit en hejdundrande succé hittills men som kommer att behöva utvärderas, eller är det Rickard Nordins system med att massubventionera dieselbilar? Folk får väl avgöra själva. När det gäller att vi ska vara bekväma med bilar i staden, som ju egentligen är det som Rickard Nordin far efter här, är det intressant att han tar Oslo som exempel.
Så sent som i höstas var jag och besökte ansvarigt kommunalråd i Oslo, och hon sa att detta var ett gigantiskt misstag från Oslos sida. Hon sa att man nu i Oslo har ett system där i princip varje person äger mer än en bil. Man har en fossilbil som man kör på landsbygden, och sedan kör man sin elbil i stan. Innerstaden har helt enkelt svämmat över av bilar. Ansvarigt kommunalråd i Oslo håller just nu på att rulla tillbaka den här politiken.
Hon kommer att införa beskattning av elbilar. Hon kommer att göra så att de inte kan ladda gratis och så vidare. Jag tror att vi ska vara väldigt försiktiga innan vi går fram med en politik som innebär att våra städer svämmas över av bilar. Det vore att skjuta sig själv i foten rejält.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Jessica Rosencrantz, för frågan! Det första som jag ska kommentera är just budgetfrågan. Det finns ett skäl till att den budget som Jessica Rosencrantz röstade igenom i riksdagen var den näst högsta miljö- och klimatbudgeten genom historien. Det var att vi har fördubblat budgeten. Vi har gjort ett så ambitiöst arbete med miljö- och klimatbudgeten att er massiva nedskärning ändå innebär att den är den näst högsta.
Jag återkommer då till den fråga jag ställde i mitt anförande: Hur motiverar man, givet att miljöbudgeten trots fördubblingen fortfarande är bara drygt 1 procent av den totala statsbudgeten, att göra kraftiga nedskärningar i stället för att helt enkelt omplacera pengarna till sådant som ni uppfattar som mer effektivt? Sedan vill jag snabbt kommentera detta med klimatbistånd.
Även denna fråga har jag följt, bland annat i FN:s klimatförhandlingar. Det som Moderaterna gör är ju att de kraftigt skär ned på biståndet totalt, och sedan slänger de tillbaka lite kaffepengar. De tar från fattiga och ger tillbaka till fattiga, men de döper om potten. Det är verkligen en sanning med modifikation.
Jag ska också nämna något om det som Jessica Rosencrantz själv på ett väldigt bra sätt tog upp i sitt anförande, nämligen att vi måste se på omställningen av framför allt transporterna. Olika personer har olika behov och förutsättningar. På landsbygden behövs bilen. Det tror jag att de flesta av oss här inne är eniga om. Men att minska bilismen i städer har Moderaterna nästan alltid varit emot.
Moderaterna var emot trängselskatter. Miljözoner gör man nu en jättestor scen av att man är emot. Jag har därför en fråga till Jessica Rosencrantz. Varför vill hon inte löpa linan ut när det gäller sin egen politik och faktiskt göra den skillnaden?
Lorentz Tovatt (MP):
Den påstådda extramiljarden som Jessica Rosencrantz lyfter fram är inte additionell, utan den ingår i Moderaternas budgetram för biståndspengen. Den ökar inte i och med den extra miljarden. Jag är ledsen att behöva upplysa om det. När det gäller investeringar i biodrivmedel tycker jag att Jessica Rosencrantz lyfter en viktig sak.
Vi importerar i dag ungefär 90 procent av allt biodrivmedel som används här i Sverige. Det är ohållbart. Det som Jessica Rosencrantz inte nämner är att det är den här regeringen som har vidtagit de åtgärder som nu kommer att öka den inhemska produktionen.
Det ligger alltså investeringar för mångmiljardbelopp på grund av den reduktionsplikt som regeringen har infört. Alliansregeringen försökte att införa den, men man mäktade inte med det.
För att detta ska vara möjligt - och det är kanske lite överkurs - kan det inte vara ett helt fritt spelrum för det absolut vidrigaste biodrivmedlet, nämligen palmolja. När den här regeringen införde reduktionsplikten var man väldigt noggrann med att vi inte ska släppa in det allra värsta biodrivmedlet här. Vi ska inte släppa in det sämsta möjliga, nämligen palmolja.
Men då blev man i stället överkörd av Alliansen och SD i utskottet. Det gör att det blir svårare för de svenska företagen som verkligen vill investera i biodrivmedel att kunna göra det. Frågan går tyvärr därför tillbaka till Jessica Rosencrantz: Varför fortsätta att vilja ha palmolja, PFAD, i svenska drivmedel?
Lorentz Tovatt (MP):
Vi har att debattera ett betänkande som inte har så stora politiska skillnader i sig. Jag tänkte därför inte spendera så mycket tid på att diskutera det. Jag ska kortfattat med några ord ändå kommentera processen för detta.
I en tid då det mesta av praxisen är satt ur spel måste man hålla sig till vissa principer och vara försiktig i hur man hanterar situationen. År 1974 ritade Arthur Laffer upp det som kom att kallas för Lafferkurvan på en servett på en middag. Det var väldigt slarvigt vet vi i efterhand med Lafferkurvan. Vi vet att den inte är särskilt klok.
Det är ungefär lika slarvigt att rita en statsbudget på en servett. Återigen handlar det inte om sak först och främst utan om principer. Övergångsregeringen var tydlig med vad man hade för grundläggande principer i framtagandet av övergångsbudgeten. Det var dessutom principer som brett förankrades i Sveriges riksdag.
Utöver principerna som skulle gälla för framtagandet av övergångsbudgeten sa man också att det finns reformer som inte riktigt kan vänta. Även dem förankrade man brett i riksdagen. Därför är ett varsamt hanterande av hela situationen att hålla sig till vissa principer som man gemensamt har diskuterat. Det är vad högern inte har gjort i det här fallet.
Jag ska ändå snudda vid vad det får för konsekvenser i sak. Bortsett från det viktigaste med principerna skapar det också förvirring och problem för bland annat näringslivet. Nu vet vi till exempel att det råder oro inom näringslivet för vad som händer med Industriklivet. Stora delar av de andra klimatinvesteringsprogrammen rycks undan från bland annat näringslivets omställningsarbete.
Många av de gröna beredskapsjobb som sker runt omkring i landet försvinner. Man monterar ned stora delar av klimatarbetet. Nu nämner jag saker som ligger utanför det här betänkandet. Jag visar på vad som blir konsekvenserna av att inte hantera situationen varligt. Det får naturligtvis konsekvenser.
Från Miljöpartiets sida kommer vi inte att delta i beslutet utan har i stället ett särskilt yttrande där vi bland annat yttrar oss om processen och vad som är rimligt att göra i det här läget.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Lars Hjälmered, för frågan! Vi i Miljöpartiet har i våra styrande dokument, våra principprogram och vårt partiprogram tydliga skrivningar om att vi står upp för en friare handel. Det är utgångspunkten för vår handelspolitik. Men handelspolitiken kan naturligtvis inte få dominera över alla andra politikområden.
Det vi har sett den senaste tiden på handelsområdet är att de avtal som sluts i större utsträckning än tidigare trampar in på staters självbestämmande och de grundläggande principer som styr rättsstaters beslutanderätt och liknande. Det är någonting som vi har varit skeptiska till.
Det gäller inte minst att man ska kunna stämma stater om de går emot handelsavtal med demokratiskt fattade beslut. Svaret på den generella frågan är att vi är positivt inställda till mer frihandel i världen. Vi vet att det är viktigt för fattigdomsbekämpningen och också för fredsarbetet globalt.
Men när det kommer till de enskilda avtalen behöver vi göra avvägningar vad gäller demokratiskt beslutsfattande. Det gäller till exempel hur mycket man tar hänsyn till miljö och klimat i avtalen och så vidare.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Lars Hjälmered, för replikskiftet! Jag svarar ungefär samma sak som jag svarade tidigare. Vi står principiellt absolut bakom en friare handel i världen. Det strävar vi också efter på olika sätt. Regeringen har de senaste fyra åren ingått en rad avtal. Jag tycker att Lars Hjälmered lite målar fan på väggen här. Principen är fast.
Vi ska ha friare handel i världen. Men jag har aldrig hört att Lars Hjälmered haft synpunkter på just detta med till exempel skiljeprocesser och miljö i avtalen. Det är någonting som Miljöpartiet har behövt ha, eftersom det inte är någon annan som har lyft fram det. Det kommer vi att fortsätta att ha.
Vi kommer inte att gå med på avtal som helt enkelt stoppar demokratiskt valda politiker att fatta beslut och gör så att företag kan stämma länder.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Birger Lahti, för frågan! Inledningsvis är min bild naturligtvis den att klimatet måste stå först. När man har landat i den slutsatsen måste man därefter väga åtgärderna på olika vågar och avgöra vilka effekterna blir av skatter och lagstiftning.
När det gäller gruvindustrin är det uppenbart att den just nu går för högtryck. Vi talar om väldigt stora vinster för dessa företag. Jag sa närapå 40 000 miljarder. Vi talar hur som helst om väldigt stora vinster.
Att då klaga, vilket företagen har gjort, över att behöva betala det fulla priset för vad de smutsar ned blir helt bakvänt, tycker jag. Jag är redo att varje dag ta en debatt om huruvida klimatpolitiken kan göras mer rättvis så att den inte drabbar dem som har lite pengar på fickan utan drabbar dem som har mycket pengar, de som bor i storstäder och så vidare.
I detta fall är det dock helt uppenbart att dessa företag gör otroligt stora vinster och borde kunna betala en liten ytterligare del för det de skitar ned. Jag har väldigt svårt att se att det inte vore en curlingsituation om staten fortsätter att som tidigare skänka bort pengar till dessa företag. Jag är inte villig att äventyra detta.