KBLab/rixvox huggingface dataset:
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag uppfattar att Lawen Redar och jag i mångt och mycket delar synen på public service och kulturpolitiken i stort. Men när det gäller frågan om förhandsprövning har vi lite olika åsikter här i dag. Jag säger "här i dag" för vi hade inte det tidigare. Då hade vi samma åsikt om hur förhandsprövningen skulle gå till. Det är därför jag väljer att begära replik i dag. Lawen Redar lyfter upp mitt inlägg där jag talade om konstitutionsutskottets yttrande.
Det yttrande som jag hänvisade till var det som gjordes vid det förra införandet av förhandsprövningsmodellen. Då var Socialdemokraterna mycket kritiska till att göra de förändringar som man föreslår i dag.
Socialdemokraterna och även Miljöpartiet var då tydliga i sitt yttrande från konstitutionsutskottet att de kunde godkänna förhandsprövningen ur yttrandefrihetsgrundlagens hänseende eftersom det var bolagen själva och ingen annan som skulle anmäla nya tjänster. Bolagen skulle avgöra om något skulle prövas eller inte.
Det var detta som gjorde att KU och den borgerliga regeringen vid det tillfället sa att modellen för förhandsprövning kunde godkännas. Som jag ser det har inget förändrats i sak sedan dess. Min fundering är därför: Varför har Socialdemokraterna ändrat position sedan kommittéarbetet och den förra behandlingen i konstitutionsutskottet genomfördes? Vad har egentligen förändrats?
Lawen Redar nämner att det handlar om att titta på tekniker och metoder, inte innehåll. Jag ser att detta kommer att bli väldigt svårt att göra. Det som ligger bakom kritiken av modellen är just innehållsfrågor. Jag återkommer lite mer om det i min nästa replik.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Om man kikar lite närmare på den tidigare kritiken mot nya tjänster hos public service kan man se att det exempelvis har handlat om att man anser att vissa av musikkanalerna på Sveriges radio spelar för mycket popmusik. Det är tydligt att det har handlat om en innehållskritik, inte att man har en playapp där man kan spela upp popmusiken utan man har tittat på just innehållet. Det har funnits kritik mot SVT Nyheters nyhetsapp.
Det är inte själva metoden eller tekniken, att man har en app i sin telefon, som kritiken har gällt, utan att det har handlat om nyhetsrapportering i textform. Det är denna kritik som har fått partier här i kammaren att vilja föra fram krav på att fler aktörer och de kommersiella medierna ska få anmäla tjänster till förhandsprövning. Det hela bygger på just detta.
Det är därför flera av de borgerliga partierna reserverade sig förra gången konstitutionsutskottet hade frågan uppe. Det är också detta som har drivit fram denna förändring. Det är väldigt bra att regeringen har gjort den här utvidgningen. Färre tjänster kan nu komma i åtanke för en prövning. Men det är själva principen om att andra aktörer ska tycka till om public services verksamhet som vi är kritiska mot.
Vi menar att det stör oberoendet och går emot vad yttrandefrihetsgrundlagen säger. Vår kritik handlar om principen. Jag har mycket svårt att se att man kan titta på tekniker och metoder och bedöma konkurrensförutsättningar gentemot de privata aktörerna om man inte också tittar på vad tjänsterna innehåller och erbjuder.
Vi talar inte om teknikbolag utan om mediebolag som man ska mäta konkurrensen gentemot. Detta är vår invändning, och jag hade hoppats att också Socialdemokraterna skulle hålla fast vid den.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Angelika Bengtsson kom in på de frågor som jag tog upp i mitt anförande och som jag tycker är problematiska. Därför tar jag nu chansen att debattera detta med Angelika Bengtsson. Det är anmärkningsvärt att Sverigedemokraterna tar upp innehållsfrågor på detta sätt. När jag läser och hör om denna motion blir det tydligt att det inte handlar om ett allmänt branschstöd för att stimulera dataspelsbranschen.
Det handlar om att en redan framgångsrik bransch ska styras in i den fålla Sverigedemokraterna är intresserade av när det gäller svenska miljöer och svensk kultur. Vanligtvis talar vi om armlängds avstånd när det gäller kultur, och det borde även gälla på detta område.
Angelika Bengtsson säger ju att spelbranschen också är en form av kultur, och då ska de principer som gäller övrig kultur även tillämpas här. Vi lagstiftare ska då inte vara inne peta i innehållet på detta sätt.
Dessutom vill ni ha ett institut som har till specifik uppgift att föra statlig spelutformningspolitik vad gäller till exempel grafisk formgivning och vilka svenska miljöer som ska finnas i olika spel. Jag tycker att detta är allvarligt. Ni får gång på gång kritik för att ni vill styra kulturen på detta sätt, men då slår ni ifrån er och säger att ni håller på principerna.
Jag tycker att ni ska sluta försvara er och stå för att ni vill använda spel som ett verktyg för svensk kultur, ni vill använda urval av biblioteksböcker som ett verktyg för att styra kultur och ni vill använda public service som ett verktyg. Det framgår ju av era motioner, så stå för det! Jag tycker att det är ärligare, och då kan vi debattera det ni faktiskt står för.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag ska förtydliga vad jag tycker är problematiskt. Vi har samma diskussion när det gäller exempelvis film. Ni vill att film ska visa mer av nordiska och svenska miljöer och svensk historia. Det handlar om att ni politiskt vill in och styra över själva innehållet. Spelbranschen är en fri marknad, och den måste kunna utforma vilka spel den vill utifrån vad den tror att spelarna vill ha och vad som går att sälja.
Ni vill till och med avsätta budgetmedel för att styra spelutvecklingen mot ett innehåll som intresserar er politiskt. Jag kan ställa upp på att man vill stötta turismen eller få ungdomar intresserade av svensk historia, men vi ska inte politiskt säga att spel ska utformas på ett visst sätt för att gynna detta.
Vill man få barn intresserade av historia finns läromedelsutvecklare som tittar på kursplanerna och vad barn ska lära sig i skolan när det gäller historia. De utvecklar digitala läromedel som innehåller spelmoment för att det är något som attraherar unga och gör att de lär sig svensk historia bättre.
Vi i utbildningsutskottet ska inte bestämma att Sverige ska ha ett digitalt läromedel som förmedlar historiska miljöer på ett visst sätt och att vikingatiden ska få 15 minuter och så vidare. Ni är långt in och petar i frågor som inte ska styras politiskt. Jag har varit kommunpolitiker länge och haft ansvar för verksamheter rakt under nämnder.
Vi är aldrig inne i de nära frågorna - hur-frågorna - men Sverigedemokraterna vill från nationell nivå styra en mängd olika kulturområden där spel ingår, på en detaljnivå som politiker ska hålla sig långt borta ifrån. Vi ska ha långa armar, och det är armlängds avstånd som ska gälla.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag kan inte låta bli; det är ju en tradition här i kammaren att jag och Roland Utbult diskuterar de frågor som gäller fritidsaktiviteter för barn. Jag tycker att det verkar som att vi har nått fram. Både jag och representanter från Socialdemokraterna har förklarat vad som var problemet med den förra satsningen från Kristdemokraterna, nämligen att den nådde en väldigt liten del av de barn som har behov av stöd för sina fritidsaktiviteter och att det utnyttjades i väldigt låg grad.
Det var helt enkelt en dålig reform, som vi tog bort. Nu kommer Kristdemokraterna tillbaka med en ny idé, som faktiskt är någonting helt annat. Det är precis vad vi har efterlyst, nämligen en bred satsning som hjälper alla barn. Oavsett om man lever i en familj som har försörjningsstöd eller inte finns det alltså stöd för att man ska kunna välja en fritidsaktivitet. Jag tycker att detta är en utmärkt idé.
Sedan önskar jag kanske att Kristdemokraterna kunde utveckla sin kulturpolitik så att vi inte alltid behöver ha den här debatten, men jag känner mig väldigt nöjd. Jag tycker att jag har nått fram med mitt budskap, och vi kan enas kring att fritidskortet låter som en mycket bra satsning. Som vänsterpartist kan jag ställa mig bakom den.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tycker att detta visar att vi kan enas kring frågor över partigränserna - och även att vi faktiskt har utbyte av att ha dessa replikskiften där man får stöta och blöta sina idéer. Jag tycker ju att vi har nått fram till ledamoten Utbult.
Jag hör också flera partier lyfta de socioekonomiska aspekterna och att det är viktigt att vi skapar system som ser att vi lever i ett ojämlikt samhälle men där alla barn ska ha likvärdiga förutsättningar att både idrotta och utöva kultur på sin fritid.
Nu när barnkonventionen har blivit svensk lag behöver vi skärpa insatserna ytterligare, så att vi faktiskt lever upp till de internationella konventionerna och kan erbjuda alla barn en aktiv fritid.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tackar ministern för svaret. Bakgrunden till min fråga om förutsättningarna för föreningsdrivna bingohallar och allmännyttiga lotterier är det förändrade regelverk som har kommit med den nya spellagstiftningen. När utredningen om spelmarknaden samt propositionen om en omreglerad spelmarknad kom var en tydlig intention att denna del av spelmarknaden inte skulle påverkas negativt av regelförändringar.
Det primära syftet var att reglera nätkasinoverksamheten, som opererar från andra EU-länder i strid med svensk lagstiftning. Tanken var att spelmarknaden skulle delas upp i tre delar, där aktörer med allmännyttiga ändamål även fortsättningsvis skulle ha ensamrätt på lotteriverksamhet och fysisk bingo. Dessa delar skulle inte påverkas negativt av licenssystemet, utan det mesta skulle kunna fortsätta som vanligt. Detta fanns det en bred enighet om här i riksdagen.
Jag är dock orolig, för så verkar inte ha blivit fallet. De lotterier och maskiner som tidigare har kunnat kontrolleras och godkännas av Lotteriinspektionen ska nu genomgå internationella certifieringsprocesser som blir mycket kostsamma. De allmännyttiga lotteriaktörerna vittnar om licensieringsansökningar som kostar 1-8 miljoner kronor att genomföra och som omfattar alla aktörer med en omsättning över 5 miljoner kronor.
Bara översättningen av tusentals sidor kostar stora summor. Detta blir förstås en helt orimlig kostnadsbörda för de små aktörerna. De nya föreskrifterna för bingohallarna innebär att 46 av 61 hallar kan tvingas stänga vid årsskiftet. Det har man kunnat läsa om i medierna. Det innebär 60 miljoner i mindre intäkter till föreningslivet och 350 personer som blir av med sin anställning.
Tyvärr berör statsrådet Shekarabi i sitt svar inte den reella situation som de allmännyttiga aktörerna befinner sig i. Han hänvisar lite vagt till att alla aktörer måste sätta sig in i den nya lagstiftningen och säkerställa funktionaliteten. Självklart är det så, men hur ska denna funktionalitet se ut? Vilka tekniska krav ska ställas?
Vad jag har kunnat läsa mig till har det inte avslöjats några stora säkerhetsrisker inom lotterierna. Det finns mycket liten förekomst av spelmissbruk till följd av lottinköp. Min fundering är varför denna del av spelmarknaden ska beläggas med de här nya, tuffa och dyra regelverken. Varför laga något som inte varit trasigt, är den fråga som infinner sig hos mig.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Det finns ett antal krav på förändringar som jag har uppfattat från de allmännyttiga lotterierna. Jag hör ifrån ministern att Spelinspektionen har kikat på några av dem. Jag vill lyfta fram en tredje punkt som jag uppfattar som viktig. Det gäller själva certifieringssystemet och just bristen på ett svenskt institut, en myndighet eller ett företag som kan certifiera enligt de ISO-standarder som det har funnits krav på.
Det har på något vis blivit riktigt komplicerat. Det handlar inte om någon snabb förändring, men man behöver titta vidare på att det ska kunna gå att få en svensk certifiering. Enligt det system vi hade tidigare var det Lotteriinspektionen som åkte ut på plats och inspekterade lotter och maskiner. Det fungerade väldigt bra, utan uppmärksammade säkerhetsbrister. Man har upplevt det systemet som positivt.
Jag är en av dem som har uppskattat ministerns bestämdhet när det gäller att få ordning på de kasinobolag som har funnits på den svenska marknaden utan tillstånd. Vi har inte alltid varit överens om metoderna. Men jag tror att vi fortsättningsvis kan hjälpas åt både på den fronten och när det gäller att uppmärksamma de allmännyttiga lotterierna och bingoverksamheterna, så att de särskilda förhållandena kommer att uppmärksammas mer framöver.
Jag tror att vi kan vara överens om att ett starkt och oberoende föreningsliv skapar nytta, glädje och gemenskap för sina medlemmar och att föreningarna är med och bygger ett starkt, demokratiskt samhälle där alla får plats.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag har en fråga till statsrådet Matilda Ernkrans om flytten av Internationella biblioteket här i Stockholm och det nationella uppdrag som man har genom Kungliga biblioteket, KB. Sedan den 2 november är Internationella biblioteket stängt för flytt, och inga beställningar av medier kan göras förrän i januari. Kritiken mot den grönblåa majoritet som har fattat beslutet om att dela upp verksamheten och minska antalet anställda har varit omfattande.
Personalstyrkan hade när den var som störst kunskap i 20 språk och besitter en spetskunskap inom världslitteraturen som inget annat bibliotek kan matcha. Inom sin specialisering har man kunnat hitta böcker från länder där det knappt finns fungerande bokutgivning och på språk som varit förbjudna i delar av världen. Bibliotekarierna har kunnat hjälpa besökare på plats och har försett hela landet med litteratur och andra medier utifrån det uppdrag man har fått från KB.
Min och många andras bedömning är att det nya upplägget med två olika platser och färre specialiserade bibliotekarier kommer att innebära en försämring. Min fråga till statsrådet är därför: Hur ser hon på att Stockholms stad gör den här förändringen? Och hur ska statsrådet säkerställa att den nya verksamheten kan erbjuda folkbibliotek och dess låntagare samma högkvalitativa utbud som Internationella biblioteket har erbjudit?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Tack, statsrådet, för svaret! En stor del av det här är såklart en lokal fråga för Stockholm. Men jag är inte riktigt lugnad när det gäller hur den bantade verksamhet som kommer att finnas på Liljeholmen ska kunna leva upp till det nationella uppdraget med samma kvalitet som tidigare. IB har förvaltat en bokskatt på runt 200 000 titlar på över 100 språk. Denna har delvis byggts upp med nationella medel.
Min följdfråga blir: Är statsrådet Ernkrans beredd att agera om det visar sig att den nya organisationen i Stockholm innebär försämrad service för resten av landet?
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag håller faktiskt med Lawen Redar om i princip allt i hennes inlägg och hennes beskrivning av de problem som fanns före pandemin med otrygga villkor, dåligt anpassade socialförsäkringar och det svåra läge som rått under det senaste året.
Från Vänsterpartiets sida har vi legat på för att göra det enklare för till exempel dem med enskild firma att få stöd och bättre möjligheter för dem som har sitt företag vilande att uppdatera hemsidor och hålla kontakt med uppdragsgivare för att få nya jobb. Vi har också lyft fram förslag om bättre villkor för dem som har varit föräldralediga och sjukskrivna under 2019 för att de ska kunna få pandemistöd. Vi har alltså försökt hitta lösningar framåt här.
Vi har skjutit januaripartierna framför oss i frågan om garantistöd, som vi hörde tidigare här, då oppositionen har gjort gemensam sak för att fler ska våga ta risken att nu börja planera för evenemang för sommaren och hösten. Men en stor fråga som fortfarande hänger i luften gäller regelverket kring publik. Det gäller både utomhus och inomhus. Tanken med den nya pandemilagen var att man skulle hitta ett mer träffsäkert system.
Vi är många, både från politiskt håll och från kulturaktörerna och idrotten förstås, som inte tycker att det har hänt. I andra delar har man varit inne och skruvat men inte när det gäller dessa offentliga tillställningar, där det finns stora möjligheter med stora arenor och stora teatrar där man skulle kunna ha fler än åtta personer. Min fråga är vad regeringen väntar på när det gäller den delen.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tackar Lawen Redar för svaret. Vi är självklart överens om att det behövs smittsäkra arrangemang. Jag är av den uppfattningen att det har pågått en process under en väldigt lång tid där olika aktörer i dialogforum tillsammans med Kulturdepartementet har suttit ned för att diskutera möjliga strategier och tagit fram handlingsplaner. Man har varit väldigt noggranna egentligen ända sedan i somras.
Vi hade en gemensam träff på Tele2 Arena. Ända sedan dess har man jobbat intensivt med att ta fram olika förslag. Jag tycker nog inte att regeringen har mött upp i den processen när vi ser att man på andra områden, som handeln, har varit inne och skruvat och tittat över det. Där har man inte haft samma dialog och samma förberedelser. Men där är det mycket öppnare. Detta sticker i ögonen på folk.
Då kommer också krav på mer stöd. Detta hänger alltså ihop på ett sätt, och vi är många som vill göra någonting åt detta. Jag hoppas verkligen att det är som Lawen Redar säger att det snart kommer mer träffsäkra regler på plats. Det har gått ett år nu, och både idrotten och kulturen står och stampar och är beredda att ta ansvar.
De är vana att hantera stora folksamlingar på ett sätt som andra branscher kanske inte är, och de har gjort ett bra förberedelsejobb. Allt som nu behövs tycker jag är att man lyssnar in och tar steg framåt, som man så länge har utlovat, och återkommer väldigt snart till oss i riksdagen om det behövs förändringar som vi behöver fatta beslut om här och att man presenterar en lösning på detta problem. Det är ju presskonferenser var och varannan dag.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Framför allt är det för att jag tittar på hur verkligheten i skolan ser ut. Jag är själv gymnasielärare, och även om jag inte undervisar i svenska har jag många kollegor. Jag har umgåtts med gymnasieelever under många år, och jag ser den vardag de befinner sig i - den situation de har med väldigt många mål som ska uppnås. När jag hänvisar till att detta redan pågår i skolan tittar jag på det utifrån vad det finns för kursplaner och vilken kurslitteratur man har.
Det gäller framför allt gymnasieskolan, som jag har erfarenhet av, men det är liknande mål även på högstadiet. Man får ta del av litteraturhistoria, och man har kurslitteratur där delar tas upp - som Aron Emilsson nämner är det få hela verk.
Men om man tittar på hur stort utrymme att läsa hela romaner det över huvud taget finns i skolvardagen i dag ser man att det inte är många hela böcker våra elever tar del av, vilket är ett problem i sig. Om man då som Aron Emilsson vill att det ska in fler verk och att man ska utgå ifrån en lista måste man dock även fundera på vad som ska plockas bort.
Med tanke på allt det som ska hinnas med i skolan i dag kan man nämligen inte förvänta sig att eleverna ska läsa väldigt många klassiker på det sätt man ger uttryck för. Det är därför jag säger att jag tycker att det finns ett avstånd till skolverkligheten i den här debatten.
Ska man uppmuntra barn att läsa tror jag som sagt att det måste göras utifrån var de befinner sig i dag, inte utifrån en önskan om att föra vidare ett kulturarv eller den typen av tankar som Aron Emilsson ger uttryck för. Det måste utgå ifrån att vi ska hitta ett sätt att främja barns intresse och motivation att läsa mer.
Det kan man göra på olika sätt, och jag tror inte att det sätt som Aron Emilsson och Sverigedemokraterna ger uttryck för är det rätta sättet. Det handlar i stället om att motivera barnen och göra det utifrån var de befinner sig i dag - inte utifrån ett önsketänkande.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag tänker så här: Det är jätteviktigt att barn och ungdomar får en känsla för historien, vårt kulturarv, platsen de bor på och situationen de befinner sig i. De ska känna sig trygga i sin tillhörighet. Det är jätteviktiga frågor. Men jag tycker inte att frågan om barns läslust och att använda en kulturkanon hör dit.
Jag uppfattar att man använder barnens vardag som ett instrument, ett verktyg, för någonting helt annat. Det är olika saker, uppfattar jag. Ska vi ha insatser som just skapar motivation att läsa, läsglädje, är det någonting annat än kulturkanon. Vill vi lyfta fram vilka böcker som vore intressanta för folk att ta del av finns det ju lästipslistor, som vi hörde från Roland Utbult tidigare. Det förekommer på alla kultursidor. Det finns jättemånga sätt.
Jag tror inte att det behövs någon nationell samling med olika kompetenser som ska sitta och fundera på vilka böcker som är viktiga. Olika böcker är olika viktiga för olika människor vid olika tidpunkter i livet. Jag tror inte att vuxnas perspektiv och listor är det som behövs i skolan för att få barn att läsa mer. Jag tycker att hela den debatt vi har haft i dag visar att det finns en stor vilja från alla partier att få barn att läsa mer.
Då är min uppfattning att vi ska hålla den här kulturkanondiskussionen utanför de läsfrämjande insatserna för barn och unga. Sedan kan Aron Emilsson och jag prata väldigt länge om varför det över huvud taget är problematiskt att göra det här urvalet, vilka som inte kommer med på listorna och vilka perspektiv som ska föras fram. När det gäller vilka verk som har varit viktiga i litteraturhistorien tror jag att vi skiljer oss. Även forskarna skiljer sig.
Det finns olika uppfattningar om vilka som har varit de viktiga verken, varför de är viktiga och varför de ska läsas i dag. Där kommer vi nog inte att komma överens.
Vasiliki Tsouplaki (V):
Jag vill passa på att skicka med några fler saker. När ni skriver fram propositionen tycker jag att den grundläggande inställningen ska vara en tillitsmodell. När det gäller offentlig sektor har vi ju pratat om att vi ska gå mot tillitsstyrning.
Jag tycker att man ska titta på hur väl det fungerar inom friluftslivet, Riksidrottsförbundet och Folkbildningsrådet, där man faktiskt låter föreningssammanslutningar ha ett större inflytande över bidragsfördelningen, och ta med sig vad som fungerar bra i det läget. Jag har lovat att nämna ett annat exempel på vad som inte har fungerat bra. Jag pratar ju med väldigt många föreningar som stöter på bekymmer, och en förening är Terrafem, som stöttar våldsutsatta kvinnor med utländsk bakgrund.
Efter 20 år blev de i våras av med sitt statliga stöd utan förvarning. Deras nationella stödlinje, som kan erbjuda hjälp på 69 olika språk, riskerar därmed att försvinna över en natt. I det fallet var det Socialstyrelsen som var myndigheten, och de är inne på samma spår: De menar att regleringen mellan central nivå och lokalorganisationer inte är tillräckligt tydlig i stadgarna.
Det här är alltså något som återkommer och som jag vill passa på att lyfta. Jag och många föreningsföreträdare har stora förväntningar på det som ska komma framöver, så jag hoppas verkligen att vi kommer att komma åt en del av dessa bekymmer. Vi ska vara medvetna om att många föreningar har anställda. De har löner, hyror och räkningar som ska betalas, och då måste det finnas framförhållning, tydliga spelregler och transparens så att man verkligen vet.
Förändringar måste kommuniceras i god tid så att man har chans att anpassa sig till ett nytt läge. Jag tycker också att det ska vara självklart med skriftliga bedömningsunderlag från handläggare så att man kan förstå grunden för ett beslut. Det borde vara så på alla myndigheter. Vi behöver komma bort från godtycke och detaljstyrning så att civilsamhället kan få långsiktiga regler att förhålla sig till.