Tomas Eneroth (S):
Tack, Jakob Forssmed, för klargörandet! Det tycker jag var viktigt. Jag tycker ändå att det var väldigt hårt formulerat i interpellationen, och det förvånade mig. Väldigt många tjänstemän inom Trafikverket och Transportstyrelsen - för att inte tala om VTI, där vi har Cykelcentrum - gör ett gediget arbete för att främja svensk cykling. Sedan måste man inte alltid hålla med om allting.
Jag betonar vikten av att vi ska främja cykling och vill att detta ska finnas i alla socioekonomiska grupper. Jag vill att vi ska göra insatser för barns och kvinnors cykling - inte bara för män i storstäderna. När jag någon gång har sagt detta har det irriterat en del människor. Allvarligt talat: Vill vi att fler ska upptäcka den fantastiska cyklingen - både Jakob Forssmed och jag cyklar ju en hel del - tror jag att vi också måste öka insatserna.
Detta är skälet till att till exempel Trafikverket i sitt regleringsbrev nu får det tydliga uppdraget att ge mer resurser till civilsamhället för cykling. Resurser öronmärks för att stärka civilsamhällets organisationer. På det sättet styr vi så att våra myndigheter främjar cyklingen.
På samma sätt har vi utvecklat regelförändringar, implementerat cykelgatan och nu äntligen fått fart på forskningen, till exempel genom satsningen på Cykelcentrum och en cykelstrategi. Jag tycker att erkännandet att det gjordes för lite under alliansregeringen hedrar Jakob Forssmed.
Skälet till att jag tar upp detta trots att det var sju år sedan är att det ändå är uppenbart att Kristdemokraterna - för att inte tala om en del andra partier i opposition - har en uppfattning i opposition men en annan när man får chansen att regera. Det är ändå lite anmärkningsvärt att ökningen av anslagen på infrastruktursidan och satsningen på cykel kommer när man är i opposition; den kom inte när man var i regeringsställning. Vi gör skillnad.
Sedan vi tillträdde har vi sett till att satsa på cyklingen. Det är därför den nu finns i nationell plan. Det är därför staten genom stadsmiljöavtalet eller andra insatser nu hjälper kommunerna med ansenliga resurser i deras utveckling av cyklingen. Det är också därför vi i statens budgetar gör direkt öronmärkta satsningar på att främja cyklingen. Det är därför vi inte bara har en cykelstrategi utan dessutom ett nationellt cykelcentrum. Vi gör skillnad, och det handlar om politisk vilja. När det gäller regelutvecklingen är jag pragmatisk.
Jag är beredd att titta på flera olika förslag som kan främja inte minst trafiksäkerheten när det gäller cyklingen. Detta är någonting som oroar mig. Vi kan se att vi är framgångsrika när det gäller nollvisionen. Vi kan se att vi 2019 eller 2020 hade det minsta antalet döda och skadade i trafiken någonsin. Det är en framgångssaga. Men vi ser med viss oro, skulle jag ändå vilja säga, på oskyddade trafikanter.
Jag har särskilt sagt att vi behöver följa och uppmärksamma elektrifieringen på cykelsidan. Det var också skälet till utredningsuppdraget till Transportstyrelsen. Vi får allt fler elcyklar och enpersonselfordon, och för den som följer debatten handlar det i huvudsak om elsparkcyklar.
Jag tror att alla inser att det sätt på vilket man implementerade elsparkcyklarna i Stockholm för två somrar sedan ledde till en fruktansvärd oordning med inte bara tillbud utan allvarliga olyckor.
Det var skälet till att vi från regeringens sida kände att vi måste få en ordentlig utredning om vad detta innebär, hur vi ska stävja en utveckling där det blir allt tuffare för gångtrafikanter, cyklande och elsparkcyklande att samsas i trafiken och vilka åtgärder som ska vidtas. Transportstyrelsen har plockat fram sina förslag, och vi kommer naturligtvis att lyssna på remissinstanser och andra.
Men jag gör klart i denna del att det inte är aktuellt att riva upp den regel som vi införde 2018.