Gunnar Axén (M):
Jag beklagar detta, och jag beklagar att Socialdemokraterna, som i förra debatten 15 gånger efterlyste en bred politisk uppgörelse, inte har tagit vara på den möjlighet som gavs till konstruktiva samtal i frågan. I stället valde man att skicka tillbaka samma förslag.
Som jag sade i den förra debatten är detta ärende ett hån både mot medborgarna, som bör kunna förvänta sig att riksdagen fattar välgrundade beslut som vi känner till konsekvenserna av, och mot tidigare generationer riksdagsledamöter som instiftat och vårdat riksdagsordningen.
Sverigedemokraterna, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har valt att stressa fram detta utskottsinitiativ. En organisation och två myndigheter fick en möjlighet att på två dagar analysera och utreda konsekvenserna av förslaget.
Det kan jämföras med det mer omfattande förslag till förbättringar av sjukförsäkringen som regeringen har haft ute på remiss till ett femtiotal remissinstanser under ett par månaders tid.
Försäkringskassan och Inspektionen för socialförsäkringen, vilka är de två myndigheter som fick två dagar på sig att analysera förslaget till utskottsinitiativ, har i sina remissvar reserverat sig för att man på så kort tid inte kunnat analysera förslagen ordentligt.
Inspektionen för socialförsäkringen skriver i sitt svar att yttrandet är kortfattat på grund av den korta svarstiden, och man reserverar sig för att man kunnat missuppfatta förslaget som man yttrar sig över eftersom det är så knapphändigt beskrivet.
Försäkringskassan framhåller att de inte haft möjlighet att analysera och överblicka alla konsekvenser av förslaget och vad det skulle innebära eftersom tiden har varit alltför kort för att kunna göra det. Man framhåller vidare att detta är olyckligt eftersom förslagen berör stora grupper försäkrade, och man understryker att förslagen kan komma att få oönskade konsekvenser. Detta skriver Försäkringskassan.
Handikappförbunden, som var den organisation som fick en möjlighet att på två dagar yttra sig, framhåller att de av tidsskäl inte har haft möjlighet att bereda frågorna djupare och inte heller haft möjlighet att hämta in synpunkter från sina olika medlemsförbund. I sakfrågan är det två delar i förslaget.
Den ena är att införa en ersättning till dem som saknar sjukpenninggrundande inkomst. Den andra är att ändra bedömningsgrund när det gäller arbetsförmågan efter sex månaders sjukskrivning. Vad gäller den första delen efterlyser Försäkringskassan i sitt remissvar att den kompensation som ska ges till den enskilde ska det bli enkelt att förstå utfallet av för den försäkrade.
Man klargör att man föredrar den form av dag- eller månadsersättning som föreslås i regeringens förslag och utredning som har varit ute på remiss. Det finns ett förslag som är ordentligt berett om hur man ska införa en särskild ersättning och ett bostadsstöd till dem som saknar sjukpenninggrundande inkomst.
Därtill kan läggas att det kan innebära stora svårigheter att konstruera ersättningsregler som innebär att ersättningen motsvarar den tidsbegränsade sjukersättning som individen hade tidigare, i vart fall om hänsyn också ska tas till andra ersättningar som bostadstillägg och kollektivavtalade förmåner."
Inspektionen för socialförsäkringen fortsätter: "Förslaget att ge en viss grupp en högre ersättning kommer därför bara i begränsad utsträckning att minska antalet personer med nedsatt arbetsförmåga som hänvisas till att ansöka om försörjningsstöd från kommunerna." Man framhåller slutligen från Inspektionen för socialförsäkringen: "Tillämpningen av reglerna förefaller i sådana fall kunna bli komplicerad.
Därtill är det oklart vad förslaget kommer att innebära för dessa personer." Det är vad Inspektionen för socialförsäkringen anser om förslaget till utskottsinitiativ, ett förslag som vi inte vet konsekvenserna av för den enskilde medborgaren. Den andra delen i utskottsinitiativet handlar om hur arbetsförmågan ska bedömas efter 180 dagars sjukskrivning.
I dag bedöms arbetsförmågan mot, som det heter, den reguljära arbetsmarknaden. Av dessa 55 000 som under ett år uppnår ett halvårs sjukskrivning bedöms i dag ungefär 83 procent sakna arbetsförmåga mot den reguljära arbetsmarknaden och bibehåller därmed rätten till sjukpenning.
14 procent omfattas av de undantag som finns i dag, till exempel om man väntar på att få en operation, är drabbad av en allvarlig sjukdom eller har en lång rehabilitering.
I 3 procent av dessa 55 000 fall bedöms den sjukskrivne kunna ta ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden, och därmed får man sitt stöd från arbetslöshetsförsäkring eller aktivitetsstöd i stället. I betänkandet föreslås att arbetsförmågan, i stället för att bedömas mot den reguljära arbetsmarknaden, ska bedömas mot normalt förekommande arbete.
För en betraktare kan detta verka vara en lek med ord, och så kan det faktiskt vara. Låt oss åter se vad remissinstanserna säger.
Inspektionen för socialförsäkringen "uppfattar att förslaget att ändra prövningen av arbetsförmågan innebär att i sjukpenningärenden byta begrepp från prövning av arbetsförmågan mot den reguljära arbetsmarknaden till prövning mot normalt förekommande arbete, vilket innebär en återgång till det begrepp som användes före regeländringen 2008.
Inspektionen för socialförsäkringen har också uppfattat att förslaget inte enbart gäller vid 180-dagarsprövningen för anställda sjukskrivna utan även vid motsvarande prövning för till exempel arbetslösa. Det finns inget underlag som visar att bytet av det aktuella begreppet har inneburit någon förändring av den aktuella prövningen av arbetsförmågan.
Det är osäkert om en återgång till det tidigare begreppet normalt förekommande arbete skulle leda till en mer restriktiv eller generös bedömning eller till en mer rättssäker tillämpning eller inte." Fundera ett ögonblick till på det.
Inspektionen för socialförsäkringen säger rent ut att de inte kan avgöra om det beslut som vi ska fatta i dag kommer att innebära en mer restriktiv tillämpning av regelverket eller en mer generös tillämpning. Är detta vad riksdagen är beredd att fatta beslut om? Ett beslut som man inte vet över huvud taget i vilken riktning det kommer att gå och vilka konsekvenser det kommer att få.
Inspektionen för socialförsäkringen fortsätter i sitt remissvar: "Osäkerheten kring vad förändringen inneburit beror på att eventuella effekter som kan ha inträffat i samband med bytet av begrepp till reguljära arbetsmarknaden inte går att särskilja från effekten av att det samtidigt genomfördes andra förändringar i sjukförsäkringen. I den utsträckning färre personer nu beviljas sjukpenning är det osäkert hur bytet av begreppet bidragit till utvecklingen."
Huruvida en återgång till begreppet normalt förekommande arbete skulle leda till en mer restriktiv eller en mer generös tillämpning är därmed enligt Inspektionen för socialförsäkringen helt oklart.
Försäkringskassan hänvisar i sitt remissvar till en analys av rättsläget avseende sjukförsäkringsreformerna i en rapport från den 15 november 2010 där man konstaterat att frågan om införandet av begreppet "reguljära arbetsmarknaden" inte har aktualiserats i någon av de kammarrättsdomar som har granskats.
Något stöd för att utgången skulle ha blivit en annan om arbetsförmågan skulle ha prövats mot det tidigare begreppet "normalt förekommande arbete" kan inte Försäkringskassan finna. Inspektionen för socialförsäkringen säger alltså att det kan gå i mer restriktiv riktning ifall vi fattar det här beslutet eller i en mer generös riktning. Försäkringskassan har uppfattningen att det kanske inte blir någon förändring över huvud taget.
Jag ställer mig frågan: Är detta det underlag som riksdagen vill fatta ett beslut utifrån? Inspektionen för socialförsäkringen slår också fast att någon tydlig praxis inte hade utvecklats gällande begreppet normalt förekommande arbete, vilket är ganska intressant eftersom utskottsmajoriteten har framfört just existensen av en tidigare fungerande praxis som ett argument för att återgå till den gamla bedömningsgrunden.
Någon sådan praxis finns alltså inte. Försäkringskassan skriver i sitt remissvar: "Försäkringskassan har svårt att se att en återgång till begreppet normalt förekommande arbete i praktiken skulle ha avgörande betydelse för bedömningarna av rätten till sjukpenning."
I den ena delen av förslaget till utskottsinitiativ eller betänkande är det således oklart om ersättningen till dem som saknar sjukpenninggrundande inkomst kommer att bli bättre eller sämre jämfört med regeringens förslag. I den andra delen av förslaget är det oklart om det kommer att leda till en restriktivare tillämpning, en mer generös tillämpning eller ingen förändring alls vad gäller tillämpningen av regelverket.
Är det värdigt riksdagen att fatta ett beslut som kan komma att beröra så många människor på så lös grund? Är det som medborgarna kan förvänta sig av Sverigedemokraterna, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet ett framhastat beslut vars konsekvenser vi inte har en aning om?
Lås oss också ställa det som föreslås i utskottsinitiativet mot vad som föreslås i departementspromemorian, och som jag tror att åtminstone de som är engagerade i socialförsäkringsfrågor känner till.
Departementspromemorian innehåller en analys och en uppföljning av sjukförsäkringsreformen och innehåller förslag till förbättringar i de delar där vi har sett att reformen inte har fallit ut på det sätt som vi önskat oss. Det är en utredning som har arbetats fram under flera månader av flera kunniga experter och som har varit ute på remiss till ett femtiotal myndigheter och organisationer.
En första genomgång av remissvaren - remisstiden gick ut i går - visar att en klar majoritet av remissinstanserna är mycket tydligt positiva till de förbättringar som regeringen föreslår.
Bland annat föreslås att arbetslivsinriktad rehabilitering ska kunna ges tidigare än i dag och att ytterligare 3 000 platser för personer med nedsatt arbetsförmåga ska inrättas hos Arbetsförmedlingen, utöver ersättningen till dem som saknar sjukpenninggrundande inkomst, givetvis, och ytterligare ett antal förslag.
Den här utredningen, de förslag som återfinns i den och den seriösa beredning som har skett och sker av utredningen ska ställas mot två A4-sidor med skissartade förslag till utskottsinitiativ som har beretts i två dagar av tre remissinstanser.
Ställ förslaget mot en ordentlig utredning och utvärdering och gediget beredda förslag som har varit ute på remiss i ett par månader till ett femtiotal remissinstanser! Väljer riksdagen de två A4-sidorna eller det ordentligt beredda förslaget? Det är en fråga som är värd att ställa sig. Låt mig avslutningsvis beröra frågan om utskottsinitiativ i sig.
När den nuvarande möjligheten till utskottsinitiativ infördes i riksdagsordningen i början av 70-talet uttalade konstitutionsutskottet att man förutsatte att de nya befogenheterna skulle begagnas med samma varsamhet som iakttagits av de utskott som tidigare hade haft den självständiga initiativrätten.
Som dittills borde ärenden väckas normalt genom proposition eller motion, och politisk enighet borde eftersträvas i de fall utskottsinitiativ kom i fråga. Detta är det andra utskottsinitiativ som socialförsäkringsutskottet väcker detta riksmöte. Det förra rådde det enighet om efter det att alla partier hade visat en god vilja att uppnå enighet.
När detta betänkande har tagits fram har vi inte sett skymten av vilja till enighet från Sverigedemokraternas, Socialdemokraternas, Vänsterpartiets och Miljöpartiets sida. De har till och med förvägrat övriga partier den möjlighet som man har enligt ett minoritetsskydd i riksdagsordningen att begära in yttranden från myndigheter i ett ärende som är under beredning.
Från Alliansens sida begärde vi just att yttranden och svar på specificerade och högst relevanta frågor i sammanhanget skulle inhämtas från sju myndigheter och att de skulle få en rimlig tid på sig, inte två dagar utan kanske två veckor, att svara på remissen så att vi kunde få ett underlag som var av bra kvalitet. Detta förvägrades vi.
I stället skickade man som sagt ärendet på remiss i två dagar till två myndigheter och en organisation. Finansutskottet har också yttrat sig och varit mycket kritiska i ett enigt yttrande. Finansutskottet framhåller att utskottsinitiativet avser förändringar som kan få stor betydelse för såväl enskilda som samhället i stort.
Därför betonar man mot bakgrund av det finanspolitiska ramverket vikten av att varje ny utgift för staten alltid föregås av en grundlig beredning. Man understryker att förslaget till tillkännagivande inte är av enkel beskaffenhet och framhåller att de underlag man tagit del av inte är tillräckliga för att någon bedömning ska kunna göras av ändringarnas statsfinansiella effekter.
Då kan nämnas att de olika bedömningar av kostnadskonsekvenser som finansutskottet har tagit del av varierar mellan några hundra miljoner och drygt 3 miljarder kronor.
Finansutskottet betonar också att om riksdagen fattar ett beslut om tillkännagivande är det viktigt att regeringen låter göra ytterligare kostnadsberäkningar av ändringarna, inklusive de indirekta effekterna av dessa, samt att berörda myndigheter och organisationer ges tillfälle att lämna synpunkter i sedvanlig ordning.
Det är en klar och tydlig kritik mot att socialförsäkringsutskottets majoritet har struntat i att göra detta.
Låt mig också påminna om att Lagrådet i ett tidigare yttrande till socialförsäkringsutskottet i betänkande 2005/06:SfU5 har understrukit vikten av att ett remissförfarande motsvarande det som vanligen tillämpas i regeringsärenden används även vid initiativ från riksdagen. Det så kallade beredningskrav som återfinns i 7 kap.
2 § regeringsformen är en av hörnstenarna i den svenska statsförvaltningens arbete. Det normala förfarandet inom Regeringskansliet är alltså att ärenden är ute på remiss under tre månader, även om tiden ibland kan behöva kortas av särskilda skäl.
KU har i återkommande granskningar av regeringen, ofta efter anmälningar gjorda av vissa av utskottsmajoritetens partiföreträdare, påtalat vikten av att beredningskravet i ord och mening respekteras. Samma sak ska alltså gälla när utskotten väljer att utnyttja sin initiativrätt.
Som jag inledde med att säga är betänkandet i sig ett hån mot medborgarna. De borde kunna förvänta sig att riksdagen tar sitt uppdrag på allvar och fattar väl grundade beslut. Det är ett hån mot tidigare generationers riksdagsledamöter som har slagit vakt om riksdagsordningen och en gedigen ärendeberedning.
Mot bakgrund av att departementspromemorian, där sjukförsäkringsreformen seriöst utvärderats och förslag till förbättringar lagts fram, nu bereds av regeringen och mot bakgrund av att regeringen har aviserat i vårpropositionen att man avser att återkomma med förslagen i budgetpropositionen i höst anser vi inte att det är motiverat med det föreslagna tillkännagivandet.
Ser man dessutom till det faktum att förslagen i betänkandet är skissartade och riskerar att medföra oförutsägbara konsekvenser för såväl enskilda medborgare som samhället i stort och för de offentliga finanserna samt att beredningen av ärendet varit i det närmaste obefintlig bör riksdagen avslå förslaget i betänkandet. Jag yrkar därmed bifall till reservationen.