Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tycker att Per Bolund har gjort det väldigt enkelt för sig i de här interpellationerna, när han säger: Stäng dörren, lås och släng nyckeln till kolkraften! Den kolkraft som Vattenfall äger och driver i Tyskland möts av ett mycket förenklat svar och en närmast teoretisk lösning här i kammaren på en mycket komplex fråga som händer därute. Vattenfall blev en stor aktör på den tyska energimarknaden under den socialdemokratiska regeringen, precis som Per Bolund har tagit upp.
De gjorde då omfattande förvärv inom tysk kolkraft och kärnkraft. Vattenfall sitter sedan dess med ett antal investeringar i sitt knä. Vi kan lätt konstatera att de inte borde ha gjorts, men vi har dem, och de försvinner liksom inte för det. Världen har också genomgått en finanskris, med efterföljande recession. Marknadsförutsättningarna för de här energibolagen i Europa, där Vattenfall är ett, har påverkats kraftigt de senaste åren.
Ingen har kunnat förutspå detta, lika lite som vi alla överraskades av att det blev en finanskris. Nu befinner sig alla energibolag - inte bara Vattenfall utan också Eon, Fortum, EDF, RWE och så vidare - onekligen i ett läge med omfattande utmaningar. Det är en både knepig och komplex situation som de brottas med. Tysklands beslut att successivt stänga ned kärnkraften till 2022 har inneburit att man behöver ställa om sin energimarknad och energimix.
Förnybara alternativ tar kliv in på marknaden. Så ska det självklart vara. Det är det som är målet för oss alla, Per Bolund. Men man kan inte heller blunda för att Tyskland även i en energiomställningsfas behöver kolkraften som en grund för sin energiförsörjning. Det är väl i det sammanhanget som vi måste förstå att dagbrotten för brunkolsbrytning diskuteras.
Det är en del av en långsiktig planering framåt för att för tillfället lösa det som kallas Energiewende, det vill säga att ställa om energin i Tyskland. I Tyskland finns Vattenfall sedan länge på marknaden, med den historia vi har. Man skulle kunna tro att Vattenfall inte hade någon ambition, men det är tvärtom så att Vattenfall har höga ambitioner när de arbetar med teknik för att minska utsläppen.
Både nu och tidigare försöker man hitta bra lösningar för ett problematiskt energislag. Historiska köp av kolkraft hör samman med att komma till rätta med koldioxidutsläppen, så som man tänkte med CCS-tekniken. Skulle man tänka sig att göra en jämförelse kunde man säga att om vi i Sverige inte hade haft den vattenkraft och kärnkraft som vi har hade vi kanske suttit i samma sits som Tyskland. Jag tycker att det är värt en eftertanke.
Brunkolsbrytningen i Tyskland är ett sätt att få bränsle till de kraftverk som redan finns under deras livslängd för att klara omställningen - det tål att poängteras, Per Bolund. Beträffande de protester som finns: Ja, det finns intressenter i Tyskland som är emot denna brytning. Men det finns också en stor acceptans och en bred politisk konsensus om behovet av just kolkraft i Tyskland för den här omställningsperioden och också för att säkra energiförsörjningen.
De tyska konsumenterna betalar nu fyra fem gånger så mycket som innan Energiewende infördes. Det är också något som man beaktar i Tyskland. Jag tycker också att det är oerhört viktigt att förstå i vilket sammanhang allt det här händer. Man kan inte, som jag ser det, från en dag till nästa bara stänga kolkraften. Tyskland kan inte på grund av sitt lands egna beslut släcka ned sina städer. Man måste ha respekt för vad som händer på plats.
Vattenfall måste också få fatta sina beslut för att klara av att komma framåt på den väg som ändå är utstakad. Det finns ju mål för verksamheten, och dem arbetar Vattenfall emot. Då tycker jag inte att man rakt upp och ned kan säga: Nu stängs det! Man har de mål framåt som är satta. Just nu är det en knut, och den knuten är stor och måste hanteras. Men jag tycker att den ska hanteras i en process.