KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Att jag talade en hel del om oppositionens politik kan bero på att hela betänkandet bygger på tre motioner från oppositionen. Det var liksom poängen med betänkandet. Men om du tittar i mitt manus, Ulla Andersson, så handlar mycket om vad vi har gjort, gör och har aviserat att göra. Jag vill därför påstå att det handlade lika mycket om den egna politiken också.
Lars Calmfors har blivit en guru för vänstersidan eftersom han har sagt att man ska stimulera ekonomin mer. Det gör regeringen också, men han kanske tycker att man ska gå ännu ett steg framåt - och det ska man kanske göra. Men varför lyssnar ni på Lars Calmfors nu och inte när han säger att det vi har gjort när det gäller a-kassan är forskningsmässigt och ekonomiskt beprövat kloka åtgärder?
Jobbskatteavdraget ger enligt honom varaktigt högre sysselsättning och lägre arbetslöshet. Det säger Lars Calmfors, men då lyssnar inte Ulla Andersson. Men nu när han säger att man ska gå ytterligare ett steg är han guru för Ulla Andersson. En forskare som har hög trovärdighet borde man kanske lyssna på alltid. Eller är det bara när han passar in som han är guru för Ulla Andersson?
Annars brukar Ulla Andersson inte lyssna på nationalekonomer som står för en fri marknad, väl fungerande konkurrens och en ansvarsfull offentlig finanspolitik. Ulla Andersson brukar tycka att man ska sätta sprätt på pengarna oavsett om det är låg- eller högkonjunktur.
Stefan Attefall (KD):
Ulla Andersson påstår att vi inte har insett att vi är i regeringsställning. Det kanske är just det vi har gjort. Vi vill göra noggranna analyser, vi vill vidta rätt avvägda åtgärder och vi vill värna om skattebetalarnas pengar. Ulla Andersson har ungefär samma medicin oavsett om det är högkonjunktur eller lågkonjunktur, nämligen ökade offentliga utgifter och högre skatter på arbete. Det spelar ingen roll vilket konjunkturläge det är.
Du bara byter argumentation för varför du vill genomföra saker och ting, men det är samma politik du vill genomföra i alla lägen. Vi har nu satsat ungefär 10 miljarder kronor sammantaget på kommunsektorn. Det är mycket pengar. Behövs det mer 2009 och 2010? Troligtvis, och framför allt 2010. Det är min personliga bedömning. Det diskuteras självklart i regeringskretsen inför de kommande budgetdiskussionerna.
Man kan inte bara säga att det finns oändligt mycket pengar. Hur mycket större ska underskottet bli? Nu prognostiserar vi 40-50 miljarder i budgetunderskott 2009. Vad är rimligt för Vänsterpartiet? Är det 100 miljarder? Är det 150 miljarder? Var går gränsen för att vi tappar kontrollen i de offentliga finanserna? Det gäller att vara noggrann med de offentliga finanserna. Det gäller att inse att vi troligtvis har en lång och bister vinter framför oss. Hur länge ska pengarna räcka?
Hur snabbt ska man göra sig av med dem? Vad ska man lägga pengarna på? Är det extra barnbidragshöjningar till jul? Det kanske var ett mer populistiskt uttryck för Socialdemokraternas oppositionspolitik. Är det sådana åtgärder vi ska vidta? Vi tror inte det. Kommunerna är däremot ett viktigt område att fundera över. Ulla Andersson säger att vi tvingar ut människor ur socialförsäkringssystemen.
Jag vill, med samma retorik, påstå att ni tvingar in människor i förtidspensioneringar och långtidssjukskrivningar med er brist på rehabiliteringspolitik och med er brist på politik för att hjälpa människor som var sjuka under den tid då Vänsterpartiet var med och stödde den socialdemokratiska regeringen. Det är facit av de år då du hade inflytande, Ulla Andersson.
Stefan Attefall (KD):
Vi kristdemokrater och alliansregeringen tycker att det är en helt riktig princip att staten inte ska bedriva näringsverksamhet på en konkurrensutsatt marknad. Därför listade jag upp ett antal företag som vi har jobbat med för att avyttra. Vi har avyttrat Vasakronan och Vin & Sprit. Hur röstade Miljöpartiet då? Vi har minskat ägandet i Telia och vill långsiktigt gå vidare med det. Vi har även ambitionen att minska ägandet i Nordea samt avyttra SBAB.
Vi har dock inte sålt när som helst och hur som helst. I SBAB:s fall har vi till och med "smyckat bruden" före försäljning för att få ett värde i bolaget när vi säljer det helt. På så sätt tar vi ansvar för att förverkliga den princip vi har. Vi säljer inte mitt i ett läge som skulle skapa kaos. Det är skillnaden mellan alliansregeringens ansvarsfulla sätt att fullfölja sina principer och Miljöpartiets.
Erkänn, Per Bolund, att det inte är principen ni hyllar! Det handlar om att ni ogillar flygtrafik. Det är därför ni är mot detta. Det intressanta vore att veta hur ni hade agerat om ni varit i regeringsställning. Menar ni att ni skulle ha lagt ned all energi i en regeringskonstellation med Vänsterpartiet och Socialdemokraterna för att övertala dem att säga nej till nyemissioner i detta läge och därmed sänka företaget? Är det beskedet från Per Bolund?
Det vore ett intressant besked som säkert även Kent Persson och Hans Hoff mycket noggrant skulle lyssna in.
Stefan Attefall (KD):
Det är inte med glädje vi fattar dagens beslut, men det är nödvändigt. Vi måste inse att vi har ett exceptionellt år 2009 bakom oss, som inte minst flygmarknaden har drabbats av.
Vi tror att med de tuffa villkor vi ställt för att delta i nyemissionen samt det sätt som företagsledningen arbetar på och de planer de har ska SAS kunna stå på egna ben och sedan säljas till ett högre värde än om man sänkte företaget genom att rösta på Miljöpartiets reservation.
Det handlar om att göra en bedömning av det som skapar mest mervärde för staten och framför allt för de människor som bor i de nordiska länderna. Om principen är så viktig som Miljöpartiets Per Bolund hävdar undrar jag var de fanns när vi sålde Vasakronan och Vin & Sprit och när vi diskuterade Telia, SBAB och Nordea. Var kommer ni att befinna er i ett rödgrönt regeringsalternativ, Per Bolund?
Där kommer att finnas socialister som ingenting annat gör än älskar att äga statliga företag. Er samarbetspartner tycker alltså det motsatta. När vi hamnar i det akuta läge vi nu befinner oss i på grund av extrema omständigheter under 2009, när SAS står där och det handlar om ifall vi ska sänka företaget eller rädda det för att sedan sälja det, då väljer Miljöpartiet att sänka företaget.
Jag kan inte låta bli att misstänka att det handlar mindre om principer och mer om att man ogillar flygtrafiken som sådan.
Stefan Attefall (KD):
Kent Persson säger att om de hamnar i regeringsställning kommer de att ha en gemensam uppfattning. Hur ska man kunna förena de principfasta hållningar som Per Bolund och Miljöpartiet torgför - att staten inte ska syssla med konkurrensutsatt verksamhet, inte äga flygbolag, hellre sänka företaget än försöka rädda det i det läge vi befinner oss - med den uppfattning som Kent Persson och Vänsterpartiet har?
Dessutom påstår båda två att det är fråga om principfasta partier. Det är ju som att förena eld och vatten. Det går inte ihop. Regeringen begär ett bemyndigande att sälja ett publikt aktiebolag, göra affärer med delar av bolaget eller sälja hela bolaget.
Om man har lite inblick i hur affärsverksamheten på denna nivå går till kan man inte sköta förhandlingarna offentligt. Det är oerhört många och komplicerade faktorer som måste gå i lås samtidigt. Först då kan man gå ut med affären. Det talar för att det är rimligt att låta regeringen sköta dessa förhandlingar och ha det bemyndigandet. Det passar sig inte för formella riksdagsbeslut.
Det demokratiska inflytandet utövar vi nu, det vill säga att när bolaget står på fötter ger vi regeringen makten att hantera frågan på detta sätt och inom dessa ramar. Sedan får vi självklart en redovisning av hur det gått, och vi har även revisionsmyndigheter som kan följa upp frågorna. Så har det gått till vid andra försäljningar som staten har gjort och som gett stora intäkter till statskassan. Som exempel kan nämnas Vasakronan och Vin & Sprit.
Det var goda affärer för skattebetalarna eftersom regeringen skötte det på ett skickligt och bra sätt. Så går det till om man vet hur affärsverksamhet fungerar. Jag kan förstå att Vänsterpartiet inte är så väl insatt i sådana saker.
Stefan Attefall (KD):
Jag citerade Per Bolund när jag sade att staten inte ska syssla med konkurrensutsatt verksamhet. Diskussionen kan Kent Persson säkert föra med sin eventuella regeringsbroder om olyckan skulle vara framme efter valet i höst. Vi har haft en lista: Vasakronan, Vin & Sprit. Vänsterpartiet var emot det.
Eller anses det vara en del av den statliga infrastrukturen? Jag tycker att det låter som att det inte är den principen som styr Vänsterpartiets agerande. Jag noterar att ni har tre olika uppfattningar i det rödgröna oppositionsalternativet. Det är tre partier som vill regera tillsammans.
Detta är ett bra exempel på en fråga där man får hantera en krissituation, och man lyckas inte samla ihop sig. Man landar på tre olika linjer. Det säger någonting om förmågan att regera Sverige om man skulle hamna i det läget. Det oroar mig, och jag tror att det är bra att väljarna får veta detta.
Stefan Attefall (KD):
Isak From har frågat finansmarknadsministern om han avser att verka för att Scenkonstpensionsutredningens förslag om ett nytt pensionssystem för scenkonsten ska genomföras och, om så är fallet, vilka åtgärder han i så fall avser att vidta för att det ska kunna börja införas enligt planen vid kommande årsskifte. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Frågan om scenkonstens pensioner har varit föremål för diskussioner mellan Regeringskansliet och parterna på den kulturpolitiska arbetsmarknaden under drygt 15 års tid. När vi i Alliansen tillträdde tog vi omedelbart tag i problemen och tillsatte en särskild utredare med uppdrag att se över villkoren på området och lägga fram förslag på en reformering av pensionssystemet. Utredaren överlämnade i maj 2009 betänkandet Nytt pensionssystem för den statsunderstödda scenkonsten .
På kulturutskottets sammanträde den 7 december 2010 anförde statssekreteraren Ulf Perbo att frågan om genomförandet av Scenkonstpensionsutredningens förslag för närvarande bereds i Regeringskansliet. I svar på fråga den 15 december 2010 från Agneta Gille anförde jag att jag inte avser att föregripa den beredning som pågår. Jag har inte ändrat uppfattning sedan dess.
Stefan Attefall (KD):
Först vill jag bara poängtera att just statliga arbetsgivarfrågor ligger hos mig och också de statliga pensionsfrågorna, alltså pensioner för statsanställda. Eftersom scenkonstnärerna har legat under det statliga pensionsavtalet ligger den här frågan på mitt bord, så det är korrekt att det är jag som ska svara på de här frågorna. Jag delar helt den beskrivning ni ger av att det nuvarande systemet inte är bra.
Det är oförutsägbart och skapar märkliga effekter som stigande kostnader som man inte kan planera för. Och det tar inte hänsyn till den nya situationen som framför allt sångare och dansare befinner sig i och med det nya pensionssystemet som kom på statens område, PA03. Det finns alltså anledning att reformera systemet.
Jag har också noterat att remissvaren på utredningen om scenkonstnärernas pensionsvillkor har varit positiva. Och jag kan försäkra att jag gör allt från min kant nu för att beredningen ska gå så fort som det bara går. Men vi får inte glömma bort att det är en tekniskt komplicerad fråga som kräver noggrannhet i beredningsprocessen, både rent pensionstekniskt och självklart också ur budgetsynpunkt och kulturpolitisk synpunkt.
Detta är i grunden en kulturpolitisk fråga. Men, som sagt, eftersom man är kopplad till de statliga pensionsavtalen och det statliga pensionssystemet ligger frågan hos mig. Jag känner till problemen som Kerstin Engle beskriver från Skåne.
Jag har fått skrivelser och uppvaktningar från scenkonstnärernas arbetsgivarsida och också från berörda fackförbund, så jag tror att jag är ganska väl insatt i de problem som man brottas med. Jag har gett order om att vi så skyndsamt som möjligt bereda frågan, men den måste beredas grundligt. Detta arbete pågår, och det vore fel av mig att föregripa beredningsprocessen. Jag hoppas dock självklart att frågan ska kunna avslutas på ett bra sätt så småningom.
Stefan Attefall (KD):
Vi bör kanske få lite proportioner i det här. Jag har varit statsråd i fyra månader. Frågan har diskuterats i 15 år. Alliansregeringen har suttit vid makten i fem år. De resterande tio åren tror jag att Vänsterpartiet till stor del var med och styrde Sverige.
Men jag kan försäkra att jag, sedan jag upptäckte att den här frågan låg på bordet, har dragit i de spakar som jag kan dra i för att försöka få processerna att gå så fort som möjligt. Men i grunden är det här en kulturpolitisk fråga och en kulturpolitisk diskussion. Jag ser mig som en viktig leverantör när det gäller den diskussionen, med det uppdrag jag har som berör det här området.
Jag gör vad jag kan på mitt område för att vi ska kunna borra igenom frågan och se till att det blir en bra beredningsprocess som också avslutas så snart som möjligt. Man ska komma ihåg att en utredning, även om den får bra kritik av remissinstanserna, ändå måste granskas som alla andra utredningar. Det är komplicerade beräkningstekniska frågor, både ur en pensionssystemmässig aspekt och ur en budgetteknisk aspekt. Det här måste man gå igenom ordentligt.
Sedan måste man lägga de kulturpolitiska aspekterna på detta, som Kulturdepartementet också gör. Beredningsprocessen är alltså i full gång. Jag hoppas att vi ska kunna avsluta den så snart som det är möjligt. Men samtidigt måste man självklart göra ett seriöst arbete, för det man gör måste bli så rätt som det bara kan bli. Det är viktigt att komma ihåg detta. Men jag kan, som sagt, försäkra att jag gör vad jag kan för att den här frågan ska komma till en lösning.
Jag delar nämligen den uppfattning som finns, att vi brottas med det här problemet. Vi har brottats med det länge. Det uppstod kanske på allvar, kan man säga, när vi fick ett nytt allmänt pensionssystem, och problematiken förstärktes när vi fick ett nytt statligt pensionssystem 2003, det så kallade PA03-systemet. Därför är det viktigt att vi hittar en bra lösning på detta. Sedan ska man komma ihåg att det är en speciell grupp människor som berörs.
Det är sångare och dansare som har speciella avtal, speciella villkor och speciella förutsättningar. Tanken med det utredningsförslag som finns är att det på något sätt ska hjälpa till att främja karriärskifte och göra att människor snabbare kommer ut till andra arbetsuppgifter om de exempelvis inte längre kan dansa.
Jag har förstått att det här är utredningsförslag och tankar som har fått brett stöd bland både fack och arbetsgivare. Jag delar alltså helt er problembild. Jag har själv besökt Västerbottensteatern och Norrlandsoperan. Självklart är det beklagligt om planeringsförutsättningarna på den typen av institutioner blir sådana att man exempelvis inte kan använda regionala krafter därför att man hamnar i en besvärlig budgetteknisk diskussion när man har en oförutsägbarhet när det gäller pensionskostnader.
Jag delar helt uppfattningen att det är viktigt att vi löser den här frågan. Men det måste ske på sedvanligt noggrant sätt, som vi gör i Regeringskansliet. Den processen pågår, som sagt. Det vore fel av mig att föregripa den processen.
Stefan Attefall (KD):
Maryam Yazdanfar kan vara övertygad om att regeringens politik är att vi ska skapa goda och bra förutsättningar för ett ökat bostadsbyggande. Vi har också en ambition att på olika sätt försöka stärka hyresrättens ställning. Den politiken har du både statsministerns och mitt ord på.
Jag noterar också att Maryam inte ville diskutera hur tokigt det blir med en sådan subventionspolitik som Socialdemokraternas kriskommission föreslår och som budgetmotionen före jul innebar. Maryam lyfter fram ett ROT-avdrag. Men titta då på den rödgröna överenskommelsen om ett ROT-avdrag för flerbostadshus!
Man kan säkert diskutera det lämpliga i att låta ett bostadsbolag få avdragsrätt två gånger om, för de har faktiskt avdragsrätt för sina utlagda reparationskostnader i resultaträkningen. Skulle man då gå på detta förslag, maximalt 50 000 kronor per lägenhet, skulle det för en normal lägenhet innebära en subvention på kanske 769 kronor för en trea på 65 kvadratmeter.
En ordentlig upprustning, som Sabo räknar med, kostar 12 000 kronor per kvadratmeter. En begränsad upprustning, vilket kanske är mest realistiskt, ligger på kanske 6 000 kronor. Vad spelar då 769 kronor för roll i sammanhanget? Det är det som är problemet med subventionerna. De låter vackra i retoriken, men de fungerar inte i praktiken. De skapar bara oreda på bostadsmarknaden. Det gäller i stället att hitta de effektiva, långsiktiga metoderna för att uppnå effekt.
De här subventionsförslagen är mer ett uttryck för socialdemokratisk välvilja än för seriös och sansad politik. Låt oss i stället diskutera regelfrågor och plan- och bygglagsfrågor! Här är jag lyhörd och vill gärna ha ett samtal och goda idéer. Jag välkomnar dem.
Stefan Attefall (KD):
Lena Olsson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att upprätthålla grundläggande service för landsbygdskommuner och om jag avser att komma med något förslag till riksdagen under 2011 i enlighet med de förslag som utredningen Utveckling av lokal service i samverkan har lämnat i sitt slutbetänkande. Jag vill inleda med att konstatera att det bara är två månader sedan Lena Olsson interpellerade i samma fråga, och det är naturligtvis inte så mycket som hinner hända på den korta tiden, särskilt när det också varit jul- och nyårshelger.
Som Lena Olsson själv framhåller i sin interpellation så kan myndigheterna genom att samverka säkerställa sin närvaro även på mindre orter. Därför samarbetar också de stora myndigheterna i gemensamma servicekontor i hela landet, inte bara i storstäderna. Genom att samverka kan myndigheterna upprätthålla service på orter där var och en av myndigheterna inte kan ha en egen närvaro. Genom servicekontoren får också medborgarna tillgång till hela myndighetens service och tjänster även på kontor som tidigare hade ett mer begränsat utbud.
Lena Olsson frågar om jag avser att lämna några förslag till riksdagen. Inriktningen på regeringens fortsatta arbete har redan redovisats för riksdagen i den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt som lämnades våren 2010. Utgångspunkten för myndigheternas arbete ska vara en likvärdig tillgång till service för alla. Den samverkan som några myndigheter har inlett bör utvidgas och fördjupas.
Utvecklingen av myndigheternas service bör enligt regeringen följas upp på ett samlat sätt så att regeringen kan göra en helhetsbedömning och vid behov ställa tydligare krav på myndigheterna. Detta är en målsättning och inriktning. Men redan i dag genomförs det som sägs i propositionen i praktiken inom ramen för den ordinarie myndighetsstyrningen, där service och tillgänglighet är en del. Myndigheterna återrapporterar till regeringen hur de samverkar med andra, och vid behov kan regeringen ställa tydligare krav på de enskilda myndigheterna.
Det pågår ett konkret arbete i dag, både på myndigheterna och i Regeringskansliet, men det kan bli ännu bättre. Regeringen kommer inom en snar framtid att ta ställning till vilka ytterligare åtgärder som behövs.
Stefan Attefall (KD):
Låt mig först säga att jag delar mycket av den problembeskrivning som Peter Hultqvist och Lena Olsson gör över de utvecklingstendenser som finns, även om jag tycker att den blir lite väl nyanslös. Det finns ju också många tendenser som går åt ett annat håll.
Låt oss komma ihåg att den svenska modellen bygger på att vi ska ha självständiga myndigheter som själva bestämmer hur de vill lägga upp sitt arbete för att förverkliga de uppdrag och de uppgifter de får från regering och riksdag. Sedan har vi ett rationaliseringstryck. Vi har nämligen sagt att vi ska använda skattebetalarnas pengar på ett effektivt sätt. Vi sätter ett tryck på myndigheterna att rationalisera och effektivisera sin verksamhet. Vi har befolkningsförändringar som gör att befolkningsunderlaget förändras i landet över tid.
Vi har en teknisk utveckling som gör att nya möjligheter öppnas och att gamla lösningar inte längre fungerar. Allt detta leder till att det skapas nya val av organisationslösningar för att förverkliga de uppgifter som staten lagt på myndigheterna. Det här sker också på kommunal och landstingskommunal nivå. En del av detta kommer fram i den regiondiskussion vi har.
Vi ser hur statliga myndigheter förändrar sin struktur på regional nivå också. Det politiska målet är självfallet att vi ska ha en ansvarsfull ekonomisk hållning och samtidigt se till att vi skapar så god service som möjligt för medborgarna. Då ska vi självfallet utnyttja den nya tekniken för att förbättra servicen. Det finns många goda exempel på att servicen har blivit mycket mer lättillgänglig tack vare ny teknik, men det krävs naturligtvis också en god närvaro runt om i landet.
Högdahls utredning innehåller många intressanta tankar, men problemet har varit att den inte enbart har mött positiva reaktioner i remissomgången. Det skapar ett problem för beredande statsråd, departement och även för hela regeringen när det gäller att hitta en väg framåt i de här frågorna.
Det är exempelvis inte helt problemfritt att blanda kommunala tjänster och statliga tjänster så att en kommunal tjänsteman skulle kunna vara tillräckligt insatt i en rad olika statliga myndighetsövningstjänster och liknande. Det är sådant som gör att det krävs att man verkligen jobbar igenom frågorna ordentligt. Jag kan också nämna att utredningen saknar en analys av medborgarnas och företagens behov.
Det påpekas av flera remissinstanser, och utredaren själv påpekar det också. Regeringen behöver därför ett bättre underlag för att ta ställning till hur man ska gå vidare. Vi jobbar just nu med att ta fram sådana uppdrag och sådana underlag att vi kan föra frågan vidare. Jag kan försäkra att min ambition och regeringens strävan är att vi ska skapa så goda förutsättningar som möjligt för service för alla medborgare i hela landet.
Men vi måste också balansera de olika kraven mot varandra och hitta praktiska och framkomliga lösningar. Det arbetas för närvarande i Regeringskansliet på olika sätt för att föra den här frågan framåt. Jag kan i nuläget inte ge exakt besked om när det kommer nya ställningstaganden, men jag hoppas att de ska komma inom en snar framtid.
Stefan Attefall (KD):
När jag säger att alla kommuner kanske inte kommer att ha statlig representation kan det lika gärna handla om att varje kommun i storstadsregionerna inte måste ha det. Det finns många kommuner som ligger oerhört nära varandra, med bara någon kilometer mellan tunnelbanestationerna. Då kanske de inte med självklarhet ska ha samma utbud av service i form av fysisk närvaro som man måste ha när avstånden är stora.
Vad beträffar självständiga myndigheter tror jag att man i grunden måste behålla dem, men självklart ska vi hitta former för att se till att det finns gemensamma riktlinjer som gör att man får bättre fart på samverkan. Det handlar om att ändra attityder långt ut i myndighetsleden; där finns säkerligen en del att göra. Naturligtvis har vi samma problematik även på den kommunala och landstingskommunala nivån.
Jag tycker att frågan är viktig och välkomnar ytterligare interpellationer. Kanske ska de ställas med lite längre intervaller än två månader, men jag försäkrar att jag nästa gång har mer att säga. Vi jobbar som sagt hårt med frågan, och den som väntar kommer att få se vilka åtgärder det blir. Jag hoppas att vi ska kunna ta en del nya grepp för att steg för steg föra frågan vidare åt rätt håll. Det är i alla fall min ambition.