KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Jag tror att vi kan summera arbetsmarknadsministerns utspel här om vad regeringen kommer att göra i den här frågan. Man ska förlita sig helt på SKL. Regeringen ämnar inte göra någonting. Det socialdemokratiska partiet ämnar göra någonting, men regeringen har ingen plan i den här frågan. Regeringen verkar inte ha någon målsättning heller.
Egentligen hamnar vi i någon form av teknisk diskussion om att SKL ska lösa det. Vi ska inte ha rätt till heltid. Vi ska ha heltid som norm. Sedan ska människor få ta tjänstledigt. Men det vore seriöst intressant att veta vad arbetsmarknadsministern ämnar göra. Arbetsmarknadsministern började den här interpellationsdebatten med att säga att det här var hennes ansvarsområde.
Då vill jag fråga henne vad hon och regeringen ämnar göra för att minska andelen som ofrivilligt arbetar deltid men även vad regeringens målsättning är. Låt oss säga att arbetsmarknadens parter inte klarar av det här och att den här normen inte fungerar!
Stänger då Socialdemokraterna dörren för rätt till heltid, den paroll som har funnits i 20 år? Är det borta nu? Nu ska heltid vara norm. Det ska vara det enda, och det handlar endast om arbetsmarknadens parter. Är det detta som är regeringens löfte, helt enkelt?
Jag fick nämligen intrycket i många debatter och många diskussioner under valrörelsen att man faktiskt sökte väljarnas förtroende för att bilda regering och för att sedan göra någonting i den här frågan. Hillevi Larsson förklarade det också, nämligen att lagstiftning var en väg. Det verkar alltså som att ni inte har synkat er retorik. Det vore bra att veta vad regeringen ämnar göra.
Hanif Bali (M):
Det är kul att se att integrationsministern verkar vara återuppstånden. Integrationen skulle ju vara allas ansvar i den nya regeringen, men den tycks ha hamnat på Ylva Johanssons bord. Det är bra att någon tar detta ansvar, och Ylva Johansson redogör mycket bra för vad regeringen planerar att göra.
Det är lite märkligt i Sverige. Det finns stor potential att skapa nya arbetstillfällen på svensk arbetsmarknad genom till exempel matchning. Men en av de främsta orsakerna till att vi har både arbetskraftsbrist och arbetslöshet i Sverige är att unga väljer fel högre utbildning.
Antalet jobb som kräver enbart grundskolekompetens är dubbelt så stort som antalet människor med grundskolekompetens i Sverige. Problemet är att vi har en kraftig undanträngning eftersom människor som har gått en högskoleutbildning tar jobb som kräver enbart gymnasiekompetens.
De med enbart gymnasiekompetens tränger i sin tur undan dem med enbart grundskolekompetens från de jobb som kräver enbart grundskolekompetens. Vad händer då med de nyanlända och med de ungdomar som saknar gymnasieutbildning? Jo, det står utan jobb. Detta används som en selektor av arbetsmarknaden. Det blir en kraftig undanträngning.
Samtidigt har vi grav arbetskraftsbrist i högspecialiserade och välbetalda yrken som i sin tur skapar jobb. Varje anställd ingenjör skapar tre nya jobb. När det gäller nyanlända är problemet det motsatta.
En hög andel av de nyanlända har låg kunskapsnivå. I analysen ligger vi nästan 20 år efter. På 1980- och 1990-talen kom många högutbildade. Nästan hälften av de iranier och irakier som kom hit då var högutbildade. Men nu ser det inte ut så.
Av de syrier som kom hit mellan 2009 och 2013 har 5-10 procent en högskoleutbildning. Vi lägger stor kraft och mycket energi på de högskoleutbildade trots att ungefär 50 procent av de nyanlända har grundskolekompetens eller mindre. Låt mig vara självkritisk: Vi har gjort alldeles för lite.
Här krävs större satsningar på grundvux, på att man ska kunna plugga svenska samtidigt som man pluggar flera ämnen - matematik, historia och samhällskunskap - på sitt hemspråk. Det finns forskning som visar att det fungerar bra. Jag tackar för Ylva Johanssons svar.
Det vore intressant att höra vad hon har för idéer för att lågutbildade och de med lägre produktivitet ska få en plats på arbetsmarknaden. Det handlar främst om kvinnor. Av dem som kommer nu är det mest män som har högre utbildning. Kvinnorna har låg utbildning eller ingen utbildning alls.
Det är alltså en stor feministisk frigörelsefråga att kunna erbjuda denna grupp utbildning.
Hanif Bali (M):
Det är intressant att effektivitet nämns här. Jag vill bara påminna om att IFAU, den myndighet som ansvarar för att mäta just effektiviteten i arbetsmarknadsåtgärder, har dömt ut det socialdemokratiska kunskapslyftet som skedde sent 1990-tal och tidigt 2000-tal som den mest ineffektiva och den dyraste arbetsmarknadspolitiken någonsin i svensk historia.
Det är intressant att just kunskapslyft nämns här. 100-dagarsgarantin som regeringen Persson genomförde utdömdes också. Effekten av 100-dagarsgarantin jämfördes med att inte göra någonting alls. Skillnaden var noll.
Det är alltså regeringens politik - att föra fram en metod som redan utdömts av experter och som inte ger någon effekt alls. På det lägger man ökade kostnader för att anställa ungdomar. Exemplen du tar upp, Magdalena Andersson, är också intressanta. Det är inte så att många företag är helt mättade med arbetskraft.
Om man har många ungdomar anställda och kostnaden för att ha ungdomar anställda dras ned, då kan man anställa fler tack vare det utrymme som skapas. Vi vet också att det finns en stor poäng med att arbetsgivaravgifter har hög elasticitet, nämligen att en sänkning leder till löneökningar ganska snabbt.
Sänker man arbetsgivaravgiften stiger lönerna. Det är väl främst från IFAU:s rapport ni hämtar er kritik och siffran 900 000 kronor per jobb. Men i den finner IFAU också att pengarna till stor del går till löneökningar.
Alternativet som ni bygger upp är att klimatinvesteringar och så vidare ska se till att ungdomar får jobb. Men de traineejobb ni föreslår, på vilket sätt ökar de ungdomars kompetens på det sätt du beskriver?
Hur får ungdomar större möjlighet att komma in på arbetsmarknaden genom att de får en 75-procentig traineeplats som är helt statligt sponsrad och där de inte får utföra reguljära arbetsuppgifter mer än i begränsad skala samtidigt som de ska söka jobb och annat? Vi har provat den modellen.
Det var ju 100-dagarsgarantin. Den kombinerad med plusjobb skulle få ungdomar i arbete. Men, som vi fick höra tidigare här, år 2006 när facit kom hade det inte gett några effekter. Ungdomsarbetslösheten var högre då än i dag.
Trots att vi har ett mer omfattande ansvarstagande för till exempel flyktingar, trots att vi har haft en större kris och trots att vår omvärld fortfarande är i ganska stor gungning ser siffrorna bättre ut i dag. Ska ingen kredd ges för den förra regeringens arbete? Du drar upp Handelsstudenter som får denna rabatt.
Det kan man tycka är ganska orättvist. Men det var därför den förra regeringen föreslog att åldersgränsen skulle dras ned. Det satte ni stopp för. Det var vi som vill dra ned åldersgränsen till 23 år i stället för 25 år. Ni får vara lite konsekventa i argumentationen.
Hanif Bali (M):
Vi får vara glada över att det inte är din kollega som är finansminister, Magdalena Andersson. Idén att anställa folk för att käka hamburgare är verkligen ärkebilden av en socialdemokratisk Amspolitik! Man har diskuterat efterfrågan här.
Man måste ha en ganska skev bild av hur företag och arbetsmarknaden ser ut om man tror att det råder brist på saker att göra på svensk arbetsmarknad. Man verkar tro att de som jobbar på ICA eller i Konsumkassan inte har saker att göra och att ytterligare en anställd inte skulle vara till någon hjälp.
Tvärtom är den bild som Socialdemokraterna oftast har förmedlat i den här kammaren att man blir alltmer stressad, har alltmer att göra och att det är alltmer övertid. Då är det väldigt rimligt att sänka kostnaderna för att anställa för att just se till att fler kan få jobb.
Låt oss utgå från den världsbild som Socialdemokraterna nu målar upp, nämligen att den här åtgärden är ineffektiv och att vi därför ska satsa pengarna på mer effektiva åtgärder.
Sett till hur mycket ni satsar på ungdomsgarantin eller på traineejobben och hur mycket ni höjer skatten på ungdomar är det en extremt stor skillnad. Era åtgärder måste vara 10-20 gånger mer effektiva, kanske 40 gånger mer effektiva. Och det här tror ni socialdemokrater seriöst på.
Det som gör mig oroad är att ni har en sådan verklighetsuppfattning att ni tror att just den modell som ni har kokat ihop är effektivare än allt annat som vi har provat i Sverige någonsin, att den är 10-20 gånger effektivare än allting vi provat i Sverige någonsin. Det tyder på en bristande verklighetsförankring.
Hanif Bali (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Vi får höra att jobbstrategin bygger på tre ben, nämligen bostäder, innovationsråd och att ungdomar ska gå färdigt gymnasiet. Arbetsmarknadsministern har rest runt i landet och träffat kommunledningar på ett väldigt systematiskt sätt, vill jag säga.
Hon har träffat i alla fall en stor majoritet av våra kommuner runt om i landet. Arbetsmarknadsministern har dock tyvärr helt missat det privata näringslivet - eller näringslivet, som det heter. Det finns inget annat näringsliv. Hon har inte med samma systematik frågat dem hur man kan se till att jobben blir fler.
Min rädsla är att småföretagandet, där jobben växer, och deras frågor glöms bort om kontakten bara sker gentemot centralorganisationer och stora organisatörer. Jag tänkte gå tillbaka till de tre benen. När det gäller innovationsråden ska någon form av statligt innovationsråd sitta och samordna innovationer i det här landet.
Då är det lite andra ben vi måste dissekera. Bland annat har vi skolan, som vi talade om, och att fler ska gå färdigt gymnasiet. Där delar jag självklart arbetsmarknadsministerns åsikt, även om det så att säga ligger utanför arbetsmarknadsministerns ministerområde. Då kommer vi dock även till den del arbetsmarknadsministern talar om, nämligen bostäder.
Här kommer återigen problemet att ni sitter i regering tillsammans med Miljöpartiet, vars främsta uppgift - och det borde arbetsmarknadsministern veta då hon kommer från Stockholms stad - är att stoppa just bostadsbebyggelse, tillväxt och exploatering för att fler människor ska få jobb där jobben finns och bostäder där jobben finns.
Den strategi regeringen målar upp riskerar man helt enkelt att själv skjuta i sank. Man gör det delvis genom fel val av strategi, alltså att man tror att statliga byråkrater ska få fram innovationer, och delvis genom valet av Miljöpartiet som samarbetspartner.
De har nämligen både tagit bostadsportföljen och sitter i kommuner och landsting och stoppar bostadsbebyggelse. Dessutom görs det alltför lite inom skolans område.
Med det sagt tror jag att en dialog med företagen vore lika informativt för arbetsmarknadsministern som en dialog med kommunledningar, för då får hon reda på vad deras stora frågor är. När man pratar med företag är det främst skattefrågor, men även kompetensförsörjning och sådana frågor, som tas upp. Där ligger regeringen faktiskt väldigt långt efter i utvecklingen.
Vi har ännu endast sett skattehöjning på skattehöjning och regelkrångel på regelkrångel för företagen. Det är tråkigt.
Hanif Bali (M):
Jag önskar att stockholmarna kände sig lika trygga. Det är svårt för ett moderat hjärta att inte klappa lite extra när arbetsmarknadsministern talar om avregleringar. Det är intressant att hon säger att en avreglering av arbetsmarknadspolitiken skulle leda till fler och bättre funktionssätt. Varför applicerar man det inte på fler områden?
Varför applicerar man det inte på till exempel innovationer, skattesystem eller bostäder? Med mer avreglering skulle tillväxten bli större. Göran Perssons regering var väldigt duktig på avreglering, åtminstone i ett tidigt skede, då det gällde telemarknaden etcetera.
Vi kan konstatera att projektet med Företagarna, som arbetsmarknadsministern lyfter upp, startades under alliansregeringen. Det är glädjande att arbetsmarknadsministern fortsätter det arbete som vi påbörjade. Arbetsförmedlingens sätt att arbeta måste helt enkelt förändras.
När man tidigare hade arbetsgivarkontakter raggade man ihop företag och tvingade dem att lägga upp lediga tjänster på Platsbanken, och sedan var det klart. Det är förstås otillräckligt, speciellt med tanke på de många med ett svagt cv, de som inte har så starka formella meriter. Då måste Arbetsförmedlingen fungera annorlunda.
Ett mycket bra arbetssätt är det som Posten började med. Där såg Arbetsförmedlingen till att själv göra en selektering. I stället för att bussa tusentals arbetslösa på en enskild ledig tjänst gjorde Arbetsförmedlingen selekteringen och fungerade nästan som ett rekryteringsföretag åt de företag som de var i kontakt med. Det gav mycket goda resultat.
Det fina med det var att det dessutom gav många utrikes födda och dem som inte hade så starka formella cv:n en chans att komma in på arbetsmarknaden. Det är glädjande att Ylva Johansson fortsätter det utvecklingsarbetet med Arbetsförmedlingen. Till detta kommer problematiken med innovationer och bostäder.
Här blir det återigen viktigt att staten vågar ta ett steg tillbaka. Precis som arbetsmarknadsministern vågar ta ett steg tillbaka i fråga om Arbetsförmedlingen måste staten våga ta ett steg tillbaka och lita på att företag och fackföreningar, arbetsmarknaden helt enkelt, själva kan se till att innovationerna blir fler bara vi ger dem förutsättningarna.
Därför gäller det att sänka skatter, men även se till att bostäder byggs där det finns jobb, där företagen växer. Man måste också se till att högskolorna är trimmade. Det gäller att inte bara utöka antalet platser till högskolan utan även se över vilka platser det är som utökas. Det tycker jag har försvunnit i debatten.
Arbetsmarknadsministern talar om plåtslageri och andra gymnasiala ämnen, som kräver specifik kompetens och som vi mer måste rikta in ungdomar på. Detsamma gäller för högskolan. Vi vet att en stor andel av svenska högskoleexamina leder till att människor hamnar i jobb som endast kräver gymnasiekompetens eftersom de gått en utbildning som inte efterfrågas på arbetsmarknaden. Också här vore det bra att lyssna på företagen.
Hanif Bali (M):
Vi har i Sverige väldigt hög input och output inom innovation, men ett problem vi har är att vi är sämst bland jämförbara länder när det gäller kommersialisering av innovationer. En betydande orsak till detta är att forskaren oftast äger hela innovationen själv. Då har högskolorna och universiteten väldigt låga incitament till att kommersialisera den.
Som vi vet gillar forskare inte att leka företagare, utan de vill just forska vidare. Väldigt många av innovationerna samlar helt enkelt damm. Jag vet att många högskolor har börjat med inkubatorer etcetera, men en förändring att göra är att se till att högskolorna och universiteten också har en "stejk" i innovationerna, också har någonting att vinna.
I andra länder, till exempel i Israel, som är väldigt mycket i framkant när det gäller kommersialisering av innovationer på sina högskolor, äger högskolesätet hälften av patentet eller innovationen, och då säljer de verkligen in innovationerna och kommersialiserar dem. Men jag blir lite besviken när det gäller avregleringen.
Man pratar om att avregleringen är så himla bra, och ministern pratar om att det är viktigt att avreglera andra områden. Men så pratar man om Team Sweden. Det handlar inte om en avreglering, utan snarare om en förenkling. Vi måste snarare titta på regler. Staten måste också ta ett steg tillbaka och lita på att marknaden kan se till att innovationer sker.
Resten av alla innovationer som har skett i vår närtid och samtid har gjorts av marknaden. De gånger staten spelat en roll har staten oftast stått i vägen. Här kanske det behövs en viss förändring.
Hanif Bali (M):
Jag tänkte bara kommentera det här med fas 3 och "riktiga" jobb. Den enda person i denna kammare jag känner till som kallar fas 3 för ett jobb är Ylva Johansson. Vi har aldrig kallat fas 3 för ett jobb. Det har aldrig varit meningen att det ska vara ett jobb. Det var faktiskt Ylva Johansson som hela förra mandatperioden kallade fas 3 för Sveriges största arbetsgivare.
Det var lite märkligt med tanke på att alliansregeringen räknade deltagare i fas 3 som arbetslösa. I statistik och i offentliga siffror räknade man dem som just arbetslösa. Den enda person som då använde ordet "jobb" i sammanhanget och kallade fas 3 för ett jobb var Ylva Johansson.
Nu kommer hon här och kritiserar oss för att vi skulle anse att fas 3 är ett jobb. Det är lite märkligt. Som jag tror att Ylva Johansson vet är det här inte en lätt uppgift. Många av deltagarna i fas 3 har varit arbetslösa länge - oftast mycket längre än de har varit med i fas 3 och oftast längre perioder än de har varit inskrivna hos Arbetsförmedlingen.
Det är därför regeringen inte avskaffar fas 3. Regeringen kommer att bibehålla fas 3. Trots att man skickade tillkännagivanden till förra regeringen om att stoppa fas 3 kommer den här regeringen att skita i sitt eget tillkännagivande. Förlåt, herr talman! Det höga tonläget är lite märkligt.
Det vore mer klädsamt om man i stället för att plocka billiga poäng erkände att det här inte är en lätt uppgift utan en väldigt svår uppgift och att det inte alls handlar om att bara trolla fram nya jobb eller döpa om fas 3 till extratjänster.
Det är en stor utmaning, men det är som tur är inte alltför många som är i den sitsen. Som Ylva Johansson vet har Sverige en av EU:s kortaste arbetslöshetsperioder och Europas lägsta långtidsarbetslöshet. Det ska vi väl vara glada över.
Hanif Bali (M):
Återigen benämner arbetsmarknadsministern fas 3 som någon form av jobb. Det är det inte. Det har aldrig varit det. Det har aldrig räknats som jobb. Deltagarna har alltid räknats som arbetslösa. Jag tycker att det är en felaktig bild. Jag tycker att det är felaktigt att kalla fas 3 för en arbetsgivare, som arbetsmarknadsministern gör. Fas 3 är en åtgärd. Man kan tycka att den är ineffektiv etcetera.
Då väntar vi med spänning på regeringens lösning på detta. Än så länge har ni i er egen proposition aviserat att fas 3 är kvar. Ni har ju aviserat att den är kvar. Ni har som målsättning att någon gång fasa ut den, men den här ministern har som sagt redan gjort klart att målsättningar är som nyårslöften - de gäller bara i x dagar.
De flesta av era löften har nu reducerats till målsättningar. Sedan har de reducerats till att man eventuellt ska nå dessa målsättningar. Vi får se hur det blir, helt enkelt. Vi får se hur det blir med denna stora grupp människor, som är väldigt svår att få in på arbetsmarknaden.
Vi öppnade upp också för till exempel utbildning för dem som är i sysselsättningsfasen, men det har fortfarande inte gett alltför stora effekter. Det blir intressant att se utvecklingen. Jag tror att ministern behöver komma tillbaka till riksdagen lite mer ödmjuk än hon ger intryck av att vara i dag.
Hanif Bali (M):
Det var ett mycket intressant inlägg. Jag har varit med om att man ska lajva opposition. Men jag har aldrig varit med om en sådan konst i att samtidigt vara emot någonting som man själv aktivt ska rösta på och inte har ett alternativ till.
Det som Christina Höj Larsen säger om att det inte finns någon motsättning alls mellan välfärd och ett hur stort mottagande som helst är intressant. Hon säger att vi har klarat det tidigare för att vi har satsat på välfärden. Vi har aldrig varit i närheten av dessa siffror.
Men senast som vi hade mycket höga siffror var i mitten av 90-talet under Balkankrisen då många flyktingar kom hit. Jag vill minnas att detta följdes av en period med nedskärningar inom välfärden. Att säga att vi har klarat av detta för att vi satsade på välfärden är en helt felaktig historieskrivning.
Nu har vi kommit överens med regeringen om ett utvidgat RUT, jobb utanför kollektivavtal och massor av välbehövliga reformer för att bidra till ökad sysselsättning. Då blir min fråga: Kommer Vänsterpartiet fortfarande att stödja en sådan budget när dessa saker så att säga kommer att bakas in i en budgetproposition nästa år? Kommer Vänsterpartiet att rösta på en sådan budget?
Har regeringen sitt budgetunderlag kvar?
Hanif Bali (M):
Det är väldigt intressant - tydligen är jag för ränteavdrag och sådant, och det är väldigt dumt. Men du kommer att votera om en budget snart, Christina Höj Larsen. Är det mer ränteavdrag i den eller inte? Det är ju mer ränteavdrag, och du röstar för det. Du kan inte kritisera mig för att jag stöder saker du kommer att rösta för i morgon. Det är inte en rationell logik och inte en rationell debattmetod.
Det är intressant att du lyfter upp TUT och allt det här om att tillfälliga uppehållstillstånd är av ondo. Det finns forskning som visar att tillfälliga uppehållstillstånd leder till sämre integration, men samtidigt vet vi att det bygger på att människor är helt hjälplösa och inte kan påverka sin situation.
Vad Moderaterna förespråkar är tvärtom att ge människor agens, det vill säga att den som utbildar sig, tar ett arbete och anstränger sig får högre avkastning. Då får man inte bara ett tillfälligt uppehållstillstånd, utan då kan det bli ett permanent uppehållstillstånd. Den forskning som finns visar snarare att det tvärtom bidrar till större drivkrafter och en bättre etablering.
Påståendet att all forskning visar att tillfälliga uppehållstillstånd är negativa är alltså felaktigt. Sedan är det ganska intressant att de flesta andra länder har tillfälliga uppehållstillstånd och har bättre integration än Sverige. Jag menar, hur går det ihop? Tyskland har bara tillfälliga uppehållstillstånd, men det går ganska bra för deras integration.
Avsaknaden av logik hos Vänsterpartiet kanske fungerar, men det blir lite märkligt när ni i morgon kommer att rösta för detta. Ni kommer ju att rösta för ränteavdrag, jobbskatteavdrag och alla de saker som finns i budgeten. Min fråga är därför, återigen: Kommer du att rösta på regeringens budget nästa gång den lägger fram en med utvidgat RUT och YA-jobb, Christina Höj Larsen?
Hanif Bali (M):
Magda Rasmusson fokuserade i sitt anförande på dem med högre utbildningar inom medicin och så vidare. Samtidigt vet vi av de siffror som man kan ta del av i den egna budgeten att andelen som har en akademisk utbildning, till exempel i den bäst utbildade gruppen som kommer just nu, från Syrien, ligger på runt 10 procent. Det är endast 10 procent som har en akademisk utbildning.
Därför blir det inte bara ett snabbspår utan ett snedspår i debatten att fokusera på den grupp som förmodligen kommer att ha det ganska lätt att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Historiskt sett har Sverige varit ganska mycket sämre på att få in akademiker och högre utbildade på arbetsmarknaden, men det har förändrats. Vi märker det inte aggregerat i statistiken för att proportionerna ju har förändrats.
Det är fler lågutbildade som kommer nu än någonsin. 53 procent har grundskoleutbildning eller lägre från ett skolsystem som inte ens är i närheten av vårt. Jag vet att det är svarta rubriker om PISA och allt det där, men trots det är de inte ens i närheten av vårt skolsystem.
Miljöpartiet, som innehar ansvaret för utbildningsportföljen, står ganska svarslösa när det gäller det här. Vad vill ni göra för att den stora grupp lågutbildade, främst kvinnor, som blivit förnekad utbildning under barndomen ska kunna studera? Vi ser i siffrorna att endast 7 procent går vidare till studier.
Det går inte att prata om matchning eller missmatchning då, för Arbetsförmedlingen kan inte trolla med knäna. En lågutbildad person med till exempel en sexårig grundskoleutbildning kan du inte matcha ut på arbetsmarknaden med några cv-kurser och coachning. Det funkar inte.