Britta Lejon (S):
Riksdagen har i dag att debattera och besluta om en förbättrad kontroll av rättsliga biträdens ersättningsanspråk. Bakgrunden till regeringens förslag är att samhällets resurser är begränsade och att de anslag som finns måste användas effektivt. Det är viktigt att ersättningar av olika slag kan kontrolleras på ett effektivt och ändamålsenligt sätt.
Mellan åren 1997 och 2003 har utgifterna för offentliga försvarare i Sverige stigit med 39 %. Under samma tid har utgifterna för målsägarbiträden stigit med 131 %. Förslaget om nya kontrollmekanismer, som den här propositionen och det här betänkandet berör, ska inte ses som uttryck för en misstro mot rättsliga biträden och deras rättmätiga ersättningar.
I stället handlar det helt enkelt om en naturlig strävan efter ett optimalt resursutnyttjande av våra gemensamma skattemedel. Ett väl fungerande ersättningssystem skapar också förutsättningar för ett fortsatt högt förtroende hos allmänheten för de rättsliga biträdena och deras verksamhet.
Vissa åtgärder har redan tidigare vidtagits inom ramen för den existerande kontrollen, men det finns fortfarande en rad förhållanden som försvårar en tillräckligt effektiv kontroll och granskning. I dag har Domstolsverket rätten och ansvaret att överklaga beslut om rättshjälp. Man har rätt att överklaga bland annat ersättning av allmänna medel till försvarare, målsägarbiträden och vittnen.
Denna talerätt utövas inte i dag på ett önskvärt sätt. Relativt begränsade resurser på Domstolsverket anslås för detta ändamål, och antalet överklaganden har också sjunkit avsevärt under senare år. Ungefär 3 500 ersättningsbeslut rapporteras årligen till Domstolsverket, som i dag i ungefär 10-20 ärenden per år överklagar skäligheten i ersättningarna.
Regeringen har gjort bedömningen att ett mer offensivt utövande av talerätten förutsätter att ansvaret för densamma flyttas från Domstolsverket till någon annan myndighet. Regeringen föreslår att ansvaret flyttas över till Justitiekanslern. Justitiekanslern är den myndighet som primärt har att föra statens talan. Man besitter dessutom en stor kunskap om de frågor som talerätten omfattar.
Den vana och erfarenhet som Justitiekanslern besitter av att driva processer är naturligtvis också en tillgång när det gäller att identifiera vilka ärenden som bör överklagas. En invändning som har framförts mot förslaget, som uttrycks både av Lagrådet och av Moderaterna och Kristdemokraterna i sina reservationer, är risken att förtroendet för Justitiekanslerns saklighet och opartiskhet kan rubbas eftersom myndigheten i vissa fall då har att leva upp till dubbla roller.
Och det är riktigt att i vissa fall kan Justitiekanslern som myndighet komma att få dubbla roller. Men för Justitiekanslerns verksamhet gäller, liksom för övrigt för alla förvaltningsmyndigheter, regeringsformens regler om saklighet och opartiskhet. Dessutom är det redan så i dag att Justitiekanslern har att leva upp till ansvaret att förena tillsynsuppgifter med partsuppgifter.
Det finns ingen anledning att inte hysa ett stort förtroende för att Justitiekanslern också i fortsättningen ska kunna leva upp till de högt ställda krav som vi ställer på myndigheten när det gäller saklighet och opartiskhet. Herr talman! Härmed yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut i betänkandet och avslag på reservationerna.