Nyamko Sabuni (L):
Luciano Astudillo beskriver de olika problem som finns i mottagandet av nyanlända, och jag delar i många stycken denna historiebeskrivning. Insatser har satts in för sent, och insatser har inte varit anpassade till individernas behov och förutsättningar. Jag delar också uppfattningen att Arbetsförmedlingen inte alltid har tagit sitt ansvar.
Till Arbetsförmedlingens försvar kanske man ska säga att det aldrig har funnits konkreta direktiv om hur de ska ta ansvar för de nyanlända. Framför allt har det heller aldrig funnits resurser för att göra det. Jag tror nämligen att det behövs resurser om man ska ta hand om, hjälpa och stödja en grupp människor som varken har språket eller arbetsmarknadserfarenhet från den svenska arbetsmarknaden. Detta är någonting som inte har funnits på plats tidigare.
Nu finns det dock där, och jag är övertygad om att Arbetsförmedlingen nu kommer att sköta sin uppgift på ett bra sätt. När det gäller Juseks rapport delar jag inte slutsatsen, som jag har läst delvis i rapporten men också i artiklar, om att etableringstiden är så kort att det kommer att vara till nackdel för många akademiker. Jag tror att etableringstiden ska vara så kort som möjligt med dessa starka insatser. Det viktiga är att insatserna kommer i tid.
Insatserna är individuellt anpassade, och efter dessa två år ska man kunna ta del av den generella politiken. Där är det viktigt att den generella politiken faktiskt tar hänsyn till de behov som relativt nyanlända till vårt land har. Att ha introduktionstider som sträcker sig över fem, sex eller sju år tror jag dock bara är olyckligt för både den enskilde och samhället i stort.
När det gäller oro för lotsar och det incitamentsystem vi har för utbetalningar av ersättningar får vi väl följa upp och se hur det går, men jag ser att det finns många olika aktörer som har goda incitament med det system vi bygger - Arbetsförmedlingen och också den enskilda lotsen.
Det allra viktigaste här är dock att en etableringsplan och de insatser som finns i den kommer att ställas upp av Arbetsförmedlingen i samarbete med den enskilde nyanlände och att den kanske så småningom kompletteras med hjälp av lotsen när man väl har valt en och kanske ser andra möjligheter.
Det vore jättekonstigt om man först har en etableringsplan med etableringsinsatser som kanske handlar om kompletterande högskoleutbildningar för att sedan bara strunta i det man har gjort och hamna i lågkvalificerade jobb. Återigen: Det är inte alls fel att kanske börja där för att kunna börja försörja sig och få in en fot på arbetsmarknaden, men jag ser inte att den risken är överhängande om etableringsplanen tar fasta på individuellt anpassade insatser.
Då är detta det mål man har fastställt från Arbetsförmedlingens, den enskildes och lotsens håll som man ska leva upp till. I övrigt försökte jag tala om att valideringssystemet behöver utvecklas och byggas ut, och det är precis det arbete som pågår. Jag läste upp en massa åtgärder som pågår och flera olika aktörer som är inblandade, men samverkan måste också fungera på ett bättre sätt. Fler får sina utbildningar validerade.
Många gånger har problemet varit att den enskilde kanske inte har haft information om vart man ska vända sig för att få sin utbildning validerad, eller också har man funnit att utländska utbildningar inte riktigt motsvarar de svenska. Då har man behövt studera i många år, och många har valt bort att behöva komplettera sina utbildningar med två eller tre år när de anser att de redan har jobbat och praktiserat. Jag tror dock också att vi behöver bli ännu bättre på validering och framför allt på att bygga ut kompletterande utbildningar.
Ju bättre vi är på att ha individanpassade åtgärder, desto bättre kommer vi också vara på att sätta in resurser där de behövs som mest. Det är min övertygelse.