Sven Otto Littorin (M):
Bosse Ringholm anklagar mig för att tro att jag lever i den bästa av världar. Nej, det gör jag verkligen inte. Det är oerhört besvärliga tider, framför allt för dem som är, har varit och blir arbetslösa. Självklart är det så. Det är besvärliga tider för företagen i landet som tvingas säga upp och varsla. Det är besvärligt för fackföreningarna som måste förhandla. Det är besvärligt för dem när de ser sina kolleger tvingas lämna sina arbetsplatser.
Det är därför som jag har rest runt i landet och besökt arbetsförmedlingar, företag, varslade och fackklubbar i alla län i landet under våren, en gång i veckan, stadigt. Och det är klart att man konstaterar att det är tack vare att så många har lämnat utanförskapet och kommit in på arbetsmarknaden de senaste åren som vi gick in i krisen med lika mycket i budgetöverskott som de flesta andra länder runt om i Europa hade i budgetunderskott när man gick in i krisen.
Det var bland annat därför som vi kunde avsätta 24 miljarder extra i stöd till kommuner och landsting under de kommande åren och 12 miljarder extra för arbetsmarknadspolitiska insatser under de kommande tre åren. Slutsatsen är att resurserna finns och att engagemanget finns.
Vi gör inte som Socialdemokraterna och styr med volym, utan vi styr med pengarna, det vill säga ser till att pengarna finns redo och att arbetsförmedlarna sedan gör en individuell bedömning av vad de enskilda arbetslösa behöver för att snabbast komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det gör att det ibland är praktik, ibland utbildning och ibland andra saker som arbetsförmedlarna bedömer är det som gör mest nytta.
Lärlingsplatser och praktik, ja, det kan vara bra, men som Bosse Ringholm vet är det inte alla som behöver det. Det är heller inte alla som har möjlighet till det, eftersom de företag som har sagt upp i många fall inte vill erbjuda praktikplatser. Det tycker jag är synd. Det vore naturligtvis bra om vi fick fler praktikplatser. Samtidigt är det så att allt inte kan och ska lösas inom ramen för arbetsmarknadspolitiken.
Vi vet att en femtedel av de ungdomar som har varit arbetslösa i 90 dagar eller mer saknar fullständigt gymnasiebetyg. Det är inte en praktikplats de behöver. De behöver naturligtvis gå tillbaka och läsa in sin gymnasiekompetens, och det har de möjlighet att göra genom de knappt 2 miljarder extra som vi lade på komvux, yrkesvux och yrkeshögskolan. Sedan finns det en 25-årsgräns, och Bosse Ringholm berörde den lite grann, i många av våra programinsatser.
Det är en gammal gräns som har funnits också under socialdemokratisk tid. Det är ett sätt att försöka se till att man inte konkurrerar ut, om jag får kalla det så, den ordinarie skolan genom olika insatser inom arbetsmarknadspolitiken. Det finns anledning att ompröva den just nu för att se till att öka möjligheterna för Arbetsförmedlingen att mot bakgrund av individuella bedömningar bättre kunna göra de insatser som behövs. Sedan vill jag bara göra en liten korrigering.
Bosse Ringholm använde några siffror här. Det var rätt siffror, men de jämförde inte samma saker. År 2008 deltog i genomsnitt 5 700 personer i arbetsmarknadsutbildning inom och utanför garantierna. I maj 2009 var det 5 300. Det är alltså inte en så gigantisk nedgång som Bosse Ringholm hävdar. Dessutom är det så, återigen, att vi inte styr med volymen, utan vi styr med pengarna. Pengarna finns där.
4 miljarder extra är tillfört i decemberpaketet bara för i år för att se till att den som behöver en insats ska få den insats som på kortast tid leder tillbaka till ett arbete.