Viviann Gerdin (C):
Ledamöter och åhörare! Mitt inlägg i den här debatten gäller frågan om könsneutrala äktenskap. Jag tillhör den stora grupp i samhället som har tagit ställning för bevarande av äktenskapet som en institution, en förening mellan en man och en kvinna.
Jag biträder därför inte majoritetsförslaget från lagutskottet om en utredning i syfte att införa könsneutrala äktenskap. Jag vill också understryka att jag i denna fråga inte uttalar mig för mitt parti, Centerpartiet. Detta är min personliga åsikt.
Men eftersom vi har åsiktsfrihet i vårt land och vi har högt i taket inom mitt parti är det möjligt för mig att framföra min åsikt. Jag vill också redan nu framföra att jag delar Centerpartiets värderingar, och jag instämmer med Centerpartiets övriga ställningstaganden, men inte under punkt 1.
Äktenskapet mellan en man och en kvinna är den dominerande samlevnadsformen i vårt land. Enbart under förra året ingicks ca 40 000 äktenskap, och totalt i landet finns ca 3 miljoner personer inregistrerade som gifta. Det visar att äktenskapet mellan en man och en kvinna fortfarande har stor betydelse i samhället. Sedan 1995 kan homosexuella ingå registrerat partnerskap.
Under förra året registrerades 200 partnerskap, och sammanlagt i landet fanns förra året 1 743 män och 1 145 kvinnor registrerade för partnerskap. Önskemål har de senast åren framförts från de homosexuella att även de ska erbjudas en kyrklig akt eller en ceremoni.
Det är viktigt att kyrkan och samhället diskuterar detta och även kommer med förslag till hur partnerskapslagen kan kompletteras. Lika villkor är ett krav som ofta framförs av förespråkarna för en könsneutral äktenskapslag. Det har medfört att många tror att de homosexuella inte omfattas av samma juridiska skydd som heterosexuella.
Det är därför viktigt att klargöra att äktenskapet och registrerat partnerskap ger samma juridiska skydd oavsett sexuell läggning. Att kunna ingå äktenskap, är det en mänsklig rättighet? Det påstås vara diskriminering att homosexuella inte ges rätten att ingå äktenskap.
Har människor inom varje område samma rättigheter, och är alla de i samhället som inte har samma rättigheter diskriminerade? Att bibehålla två olika beteckningar på samlevnadsformer, det vill säga äktenskap och partnerskap, är det diskriminering? Samlevnadsformerna ger ju samma juridiska skydd.
Det är enbart beteckningen som skiljer dem åt. I debatten om könsneutrala äktenskap har det också framförts att människor själva ska ha friheten att välja vem de vill gifta sig med. Ingen ska hindra dem om de vill gifta sig med en av motsatt kön, av samma kön eller med flera personer.
Jag vill också ta upp lite grann angående vigselrätten. Åtskiljandet av staten och kyrkan för fyra år sedan anges även som ett skäl för att införa könsneutrala äktenskap. Det argumentet är inte förankrat hos svenska folket. I en nyligen gjord undersökning har 79 % av svenska folket uttalat att de vill att kyrkan ska behålla vigselrätten.
Resultatet överraskar inte. Att vigseln har en kyrklig historisk bakgrund är rätt. Men det finns bevisligen inte några kvarvarande rättsverkningar med religiös prägel i den nuvarande svenska äktenskapslagstiftningen.
Det ligger ändå nära till hands att diskutera religionsfrihet eller frihet från religion. I Sverige har vi religionsfrihet. Det innebär att människor har frihet att välja. 80 % av svenska folket har valt att tillhöra Svenska kyrkan, 60 % av vigslarna ingås enligt Svenska kyrkans ordning.
Men det är viktigt att kyrkan öppnar sig och mer deltar i samhällsutvecklingen. Jag välkomnar därför kyrkomötets inställning under hösten att öppna kyrkan och utforma en ceremoni för de homosexuella, alternativt en akt för ingående av partnerskap i kyrkan, kanske även med civilrättslig giltighet.
Men detta kräver också en medverkan från riksdagen vid en förändring av partnerskapslagen. Jag försvarar främst äktenskapet som en institution, en förening mellan en man och en kvinna. Äktenskapet i formell mening är inte allena avgörande för barnens bästa.
Fasta förhållanden är bra, men de förutsätter att föräldrarna har en god relation. Det allra viktigaste för barnen är de vuxnas förmåga att ge omtanke och kärlek till sina barn, och det har mycket lite med formaliteterna att göra.
Med hänvisning till äktenskapets betydelse i samhället och de biologiska skillnaderna kan inte en en- och tvåkönad samlevnad jämställas fullt ut, och jag anser att det inte råder diskriminering därför att hetero- och homosexuella har två olika beteckningar för sin samlevnad.
Kärleken är fri oavsett sexuell läggning. Men naturens lagar gör oss olika och ger oss också olika förutsättningar. De biologiska skillnaderna spelar roll. Några bidrar till barnafödande, andra inte. Men alla har vi samma värde i samhället.
Att stadfästa sin kärlek till en annan genom en ceremoni som innebär lika villkor måste vara det primära. Jag vill därmed också klargöra att jag inte stöder majoritetens förslag under punkt 1.
Men jag kan heller inte ställa mig bakom den reservation som har lämnats av Kristdemokraterna eftersom det i den reservationen finns många olika motioner med olika yrkanden. Därför har jag hamnat i det läget att jag känner att jag tvingas att avstå när vi har omröstningen i kammaren.