Monica Green (S):
Tack, skolministern, för svaret! Jag har skrivit den här interpellationen just med tanke på den jämförelse som Unicef, alltså FN:s Unicef, gjorde mellan 29 länder. Det var i ämnena läsning, matematik och naturvetenskap. Där hamnade Sverige på en förnedrande 18:e plats bland de här 29 länderna. Det var upphovet till min interpellation.
Men sedan finns det fler anledningar att diskutera de här frågorna, för detta är vidare än så. Jag inser att även Björklund är orolig för de sjunkande skolresultaten. De sjunker för varje år i takt med att Björklund är skolminister.
Det blir nästan lite löjeväckande när skolministern är så desperat att han beställer en egen statlig utredning som ska bekräfta att det tar lång tid att förändra i skolan. Jag undrar om ministern möjligtvis har hört talas om uttrycket: Som man ropar i skogen får man svar. Man kan säga till några utredare: Kan inte ni berätta för alla andra att det tar lång tid att förändra skolan. Då gör de väl det - det tror jag.
I stället för att utreda varför det tar lång tid kanske man ska ägna sig åt att se till att skolan får det lugn och den ro den behöver och se till att man faktiskt satsar på skolan, inte bara säger att man gör det, genom bland annat pengar. För skolan behöver pengar.
Nu har kommunernas ekonomi undergrävts just med tanke på att vi har en massarbetslöshet, som har ökat i takt med att vi har en borgerlig regering. Skolresultaten sjunker, och massarbetslösheten ökar. Detta gör att kommunernas ekonomi undergrävs på grund av att de då får betala ut socialbidrag i stället för att satsa på skolan som de skulle vilja göra.
Ett annat exempel är att ni bara satsar på kommunerna när det är valår. En gång har ni höjt anslagen, när det var just valår. Sedan var det inte aktuellt igen. Nu får kommunerna klara sig själva, och de har svårare och svårare att få det att gå ihop. Många kommuner står nu inför skattehöjningar om de ska klara sina åtaganden. Sedan är det en sak till med skolministern.
Jag förstår att han är desperat när det gäller att vi måste se resultat. Varför vänder det aldrig? Björklund beskriver här för mig en massa stora reformer och nationella prov. Det är mer och mer betyg, och man ändrar i läroplanerna. Kanske är det så att det är just den här desperationen hos Björklund som har gjort att skolan inte får det lugn och den ro som den behöver.
Det ska testas och hela tiden läggas på mer och mer krav, så att lärarna inte får möjlighet att undervisa, det som de faktiskt är allra bäst på. Det handlar om att få utveckla lärarnas möjligheter, det som de är allra bäst på, den pedagogiska kunskapen. Jag inser att Björklund är desperat. Vi socialdemokrater är också väldigt oroade för skolan och skolans resultat i framtiden.
Vi vill satsa på mindre klasser. Vi vill satsa på fler lärare. Vi vill se till att vi investerar i lärarnas kompetensutveckling. Det handlar också om att man får ett utbyte mellan lärarna. Var har det varit bra? Och hur ska vi göra för att andra skolor ska lära sig att ta efter de goda exemplen? Det finns mycket man kan göra. Jag tror att man framför allt ska se till att kommunerna får ekonomi för att satsa men också att skolan får lugn och ro.