Staffan Danielsson (C):
Strider, herr statsråd, ska utkämpas på rätt tid och plats, inte i efterhand och för sent. Hade försvaret haft denna uppfattning om de här extremt stora stoppavstånden innan vindkraftverken började byggas hade det varit en sak. Då hade det fått diskuteras utan det fait accompli som 75 eller 285 byggda och fungerande vindkraftverk faktiskt utgör. Nu accepterade man under flera decennier dessa verk.
Flygverksamheten pågår i dag oförhindrat, vad jag kan förstå. Då kan man inte rimligen tio år senare ändra sin uppfattning och vilja riva verken. Försvarsministern säger att man har nyanserat sig från den 1 april i år, men det sensationella var ju att man plötsligt kom ut den 1 april och talade om fyra mils stoppzoner när man accepterat alla de verk som hade byggts under flera decennier.
Så kan man inte agera som myndighet, tycker jag, och totalt bortse från eventuella skadestånd och kostnader om verken skulle rivas. Om planeringsprocessen i de här frågorna hos försvaret, länsstyrelser och kommuner har brustit ska det självfallet rättas till. Men är det verkligen nödvändigt att göra det på det sätt som Försvarsmakten gör - överklaga bygglovsbeslut och uttala i riksmedier att har det inte gått rätt till får det rivas?
Det kan ge oss uppfattningen att man vill att det rivs. Det är bra att man nu kommenterar detta på ett bättre sätt på hemsidan. 10 procent av Sverige yta är en mycket stor yta, och skulle detta hota flera terawattimmar förnybar el är det mycket allvarligt. Det kan ställas mot att Energimyndigheten pekar ut ca 2 procent av Sveriges yta som riksintresse för vindkraft, ofta sammanfallande, till exempel västra slätten i Östergötland.
Jag tycker också att det är bekymmersamt med den oerhört höga ambition som Försvarsmakten har när det gäller att påverka byggnadsverk över hela Sverige, något som säkert orsakar mycket byråkrati. Man kräver faktiskt att "få in alla ärenden i hela Sverige avseende objekt högre än 20 meter utanför och högre än 45 meter inom sammanhållen bebyggelse". Är detta verkligen nödvändigt för säkerheten och Sveriges försvar?
Runt Linköping gäller nu den med militär precision beslutade fyramilsgränsen, vilket innebär att halva Östergötland plötsligt är en död zon för vindkraft. Hur militärt vetenskaplig är fyramilsgränsen, och när kom den till? Torbjörn Björlund har också ställt de frågorna. Den fanns inte tidigare, och den finns vad jag kan förstå inte i andra länder.
Vindkraftsintressenterna har föreslagit att utbyggnaden kan begränsas till den tårtbit väster om Linköping där det blåser, där vindkraftverken finns och där befolkningen accepterar att det byggs, medan övriga väderstreck kan ha högre restriktioner. Jag riktar en vädjan till Försvarsmakten att lyssna på dessa förslag och ta upp en dialog med andra riksintressen.
Jag är fullt medveten, försvarsministern, om den svenska förvaltningsmodellen med oberoende myndigheter och om försvarsministerns begränsade möjligheter att yttra sig. Men en regering måste alltid följa med vad som händer.
Kunde inte, när det uppstår en konflikt mellan olika riksintressen med miljardbelopp för skattebetalarna i potten, ett initiativ från regeringen av något slag vara tänkbart för att analysera och diskutera konflikten och jämna vägen till en samsyn där försvarets och flygets säkerhet självfallet tillgodoses men där också den förnybara energin kan utvecklas? Det är därför vi står här i dag. Detta är en stor fråga i Östergötland.
Riksintresse står mot riksintresse. Miljardbelopp ligger i potten. Riksdagens satsning på förnybar energi är under hot. Regeringen behöver följa frågan.