Irene Oskarsson (KD):
Ansvar, förvalta, förnya, teknikutveckling, nytänkande, förändra vårt eget beteende, kunskap som leder till förändring, drivkrafter - är det detta som hörs från den här kammaren i dag när vi debatterar klimat, miljö och vår gemensamma framtid?
Jag roade mig med att titta på vad ordet "kris" betyder. Ganska många står i denna talarstol och säger att det är kris nu. Kris kan vara detsamma som fara eller hot om man ingenting gör. Då kan man köra huvudet i sanden. Men kris är också möjligheten om man bearbetar och jobbar vidare. Då leder det in i något nytt.
Det vi just nu ser i vår värld och det vi debatterar här är ett medvetandegörande om att vi inte kan hålla på som vi har gjort när det gäller hur vi behandlar vårt klimat och vår miljö. Vad gäller då för Sverige? För Sverige gäller följande.
Det övergripande målet för miljöpolitiken är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta utan att orsaka ökade miljö- och hälsoproblem utanför Sveriges gränser. Det är generationsmålet i miljöarbetet, men det skulle kunna vara överskriften för allt vi gör.
Det gör också att det för mig, precis som också flera av mina allianskolleger har sagt, blir mycket knepigt när oppositionen och framför allt Vänsterpartiet diskuterar vad vi gör internationellt och vad vi gör i Sverige.
Som en god förvaltare av det kapital vi har att använda ska vi se till att använda det där det gör bäst nytta. Alltså ska vi kunna investera en stor del också internationellt på det sätt som avnämarna ser som lämpligt. Det ska vara tydligt och transparent.
Här ska mycket mer göras än vad som har gjorts hittills. Vi ska kunna se hur dessa resurser används. Vi ska också, som flera av kollegerna sagt i sina inlägg tidigare, kunna använda en liten del av resurserna för att föra över till den gröna fonden. Jag undrar ibland om våra åhörare riktigt hänger med.
Vi börjar ju använda förkortningar och beteckningar som gör att man nästan skulle behöva ha en uppslagsbok med sig. I sammanhanget är det viktigt att se att ett gemensamt åtagande måste ha ett tydligt ramverk och tydlig inriktning.
Det som nu görs i den gröna fonden, där vi har förmånen att ha svenskar med som leder och styr arbetet med att bygga upp fonden, gör att jag med god tilltro till det arbetet vågar säga att alliansregeringen kommer att bidra med den finansieringsdel som är Sveriges ansvar när vi ser att detta är funktionellt på plats.
Jag tillhör inte dem som gärna köper grisen i säcken, om uttrycket tillåts, utan jag vill veta att det vi gör kan göra nytta först. Mycket har också diskuterats om hur vi ska se på regelverk och ramlagstiftning.
I det underlag som Naturvårdsverket har tagit fram för arbetet mot 2050 skriver man att nationell politik i form av propositioner, utredningar och skrivelser bör miljö- och kvalitetsbedömas, utvärderas och så vidare mot färdplanens målvisioner 2050.
Man skriver att de bör följas upp och utvärderas regelbundet. Det bör tillskapas indikatorer och utsläppsmål, till exempel för 2030 och 2040. Vad är detta om inte ett förslag till ett ramverk att förhålla sig till? Jag har mycket svårt att se skillnaden på det och det som ett föredömligt seminarium över blockgränserna hade häromveckan. Jag ser inte den skillnaden.
Jag säger inte nu att det kommer att bli exakt som det står här, för det här är naturligtvis ute på en bred dialog i Sverige på typiskt svenskt manér. Vi vill ha en så bred bas runt de här frågorna som möjligt. Då har vi alltså åstadkommit en kunskapshöjning. Vi har åstadkommit en gemensam målbild, och vi kommer att ha regelverk att förhålla oss till under resan fram till 2050.
Jag har stor tilltro till att det vår miljöminister nu gör och det alliansregeringen har tagit initiativ till kommer att leda till att vi får förändringar på det här området. Det är precis i samma linje som man i Storbritannien har valt sin modell, utifrån sina förutsättningar. Herr talman! Det har också talats mycket om de ämnesområden som jag brinner lite extra för.
Landsbygd, kan det sammanfattas som. Det är skogen och de areella näringarna. Men jag har hört ett nytt ord i dag, tror jag: animaliesektorn. Animalier som talar för sig själva har jag lite svårt för. Vi förvaltar dem, som människor. Vad händer inom jordbrukssektorn? Händer det något över huvud taget? Det undrar en del.
Det har gjorts otroligt mycket, och det görs mycket, för att vi ska få ett mer klimatsmart jordbruk i Sverige än vad vi redan har. Och det är förebilder för många andra. Jag skulle önska, herr talman, att vi åt mer svenskt kött. Men nästa sats blir då: Det kan vi göra om vi minskar vår totala köttkonsumtion.
Låt Norrlands inland och kustland få betas, så att vi bevarar den biologiska mångfalden. Låt mina hemtrakter få ha ett jordbruk som fungerar och som gör att vi också kan njuta de dagar vi får vara på annan ort än Stockholm för att se hur våren någon gång är i antågande. Jag tittar ut genom fönstret just nu, herr talman, och kan konstatera att det blåser snålkallt där ute.
Det finns också många andra bitar som har lyfts fram i det här sammanhanget. Men klimatet känner inga gränser. Därför är det oerhört centralt att regeringen fortsätter att aktivt vara en part i det gemensamma arbetet på EU-nivå. Flera av mina allianskolleger har redan berört den frågan. Det är också fråga om politisk slughet och taktik.
Som kristdemokrat ser jag gärna att EU i morgon lyfter det till 30 procent. Då var det också klarlagt. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner.