Teresa Carvalho (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 15. Barnfamiljer lever många gånger i ett ständigt pusslande, inte minst för att få ekonomin att gå ihop. Över tid kan vi se trender som har påverkat barnfamiljernas ekonomiska situation.
Exempelvis har etableringsåldern på arbetsmarknaden förskjutits och anställningsvillkoren för unga blivit alltmer otrygga. Detta gör att det har blivit alltmer angeläget att förstärka den ekonomiska familjepolitiken, som berör nästan 1,3 miljoner barnfamiljshushåll i Sverige.
Fördelningspolitiken är en central och träffsäker del av vår generella välfärdsmodell, och för barnfamiljernas inkomster spelar den en oerhört stor roll. Fru talman!
Vi socialdemokrater röstade i förra veckan för en budgetproposition som skulle ha inneburit mer resurser och ökad trygghet för familjer och barn, dels genom att underhållsstödet, som legat still sedan 2006, skulle öka med 300 kronor per månad och barn, dels genom en höjning av grundnivån i föräldrapenningen till 250 kronor per dag.
Inte minst skulle detta gynna studenter och unga som ännu inte hunnit få en trygg etablering på arbetsmarknaden. Dessvärre var det fler som röstade emot dessa förslag. Regeringens budgetförslag hade också en tydlig jämställdhetsprofil.
En viktig jämställdhetsreform som regeringen där aviserade var en tredje reserverad månad för vardera föräldern i föräldraförsäkringen. Att öka det jämställda uttaget av föräldrapenningen handlar till stor del, men inte enbart, om kvinnors deltagande, lön och villkor på arbetsmarknaden och de konsekvenser det såklart får för pensionerna.
Men det handlar också om pappors rätt. Det handlar om att bryta strukturer som i dag säger att det inte är lika självklart för pappor att vårda sina barn som för mammor. Ytterst handlar det naturligtvis om barnens bästa, om barnens rätt till sina föräldrar och att skapa jämställda förutsättningar för vår yngsta generation.
Vi vet att män i regel tjänar mer än kvinnor men också att det skeva uttaget av föräldrapenningen faktiskt inte enbart beror på löneskillnaderna. I familjer där kvinnor har högre inkomst är det ändå de som är föräldralediga i störst utsträckning.
Bevisligen har den första och andra reserverade månaden i föräldraförsäkringen påverkat uttagen i rätt riktning, men det är inte tillräckligt. Därför är det både rimligt och angeläget att öronmärka även en tredje månad. En annan viktig jämställdhetsreform som meddelades i budgetpropositionen är avskaffandet av vårdnadsbidraget. Vårdnadsbidraget har en direkt och negativ inverkan på jämställdheten.
Det cementerar stereotypa könsroller och en skev maktfördelning mellan kvinnor och män. Samtidigt går barnen miste om förskolans pedagogiska verksamhet och möjligheten att utvecklas tillsammans med andra barn som den ger.
Att bevarandet av vårdnadsbidraget samlar en majoritet i riksdagen förvånar, förbryllar och förargar mig. Att Folkpartiet, ett liberalt parti som ofta stått upp för jämställdheten, väljer att vandra vårdnadsbidragets väg är särskilt beklagligt.
Att även Moderaterna, som så ofta framhåller den så kallade arbetslinjen, slåss för att behålla ett bidrag vars syfte är att uppmuntra människor att inte arbeta är uppseendeväckande. Jag hoppas ändå att vi inom en snar framtid kan hitta samsyn kring att ersätta vårdnadsbidraget med en politik som i stället främjar jämställdhet och fler i arbete.
Avslutningsvis, fru talman, innehöll regeringens budgetförslag förstärkningar som skulle ha haft positivt kännbara konsekvenser för väldigt många barnfamiljer och för jämställdheten.
Tyvärr blir detta inte verklighet, eftersom en majoritet bestående av de fyra borgerliga partierna och Sverigedemokraterna valde att rösta emot höjt underhållsstöd, emot en höjd grundnivå i föräldrapenningen och för att behålla vårdnadsbidraget.
Jag undrar: Vad är ert svar till alla berörda barnfamiljer? Varför nekar ni dem dessa förbättringar?