KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marina Pettersson (S):
Jag får tacka socialministern för svaret. Jag ska försöka ge en inblick i hur verkligheten ter sig i Sverige just nu, i denna ljuva sommartid med midsommarhelgen framför oss. Det är en midsommarhelg som tyvärr också innebär att det kan förekomma ett antal trafikolyckor - en del med mycket svårt skadade människor.
Jag vill berätta för Göran Hägglund hur det ser ut med ambulansförarnas kompetens. De själva vill ju att patientvården ska bli bättre, att deras erfarenhet bättre ska tas till vara, att de ska kunna få validering och att de ska kunna ge läkemedel.
De vill helt enkelt kunna ge en bättre akutsjukvård ute på plats. Jag ska berätta om ett antal ambulansförare. En är från Halland. Han har varit i 29 år på ambulansen. Han har undersköterskeutbildning och vidareutbildning på ambulans just i medicinbiten.
På ambulansen i Jönköping finns en person som har varit där i 22 år. Han har en sjuveckorsutbildning, och inget annat. I Jönköping finns också en person med 22 år på ambulansen. Han har undersköterskekompetens, är brandman och är utbildad i hjärt- och lungräddning. I Tranås har en person jobbat sedan 1997.
Han är brandman. En person är undersköterska med 25 år på ambulansen, men ingen medicinutbildning. En annan ambulansförare har jobbat i 17 år på ambulansen. Han är mentalskötare och har en 20-veckors ambulanskurs.
En annan har sju veckors ambulanskurs från 1974 och tio poäng i farmakologi efter det. Jag kan ta upp fler exempel. Så här ser många gånger kompetensen ut på våra ambulanser i dag. När man kommer fram till en olycka som ambulansförare ligger inte de skadade på rad, utan de kanske finns några hundra meter ifrån varandra.
En kanske har livshotande skador och en annan mycket svåra smärtor och dödsångest men kanske bara ett brutet ben. Sjuksköterskan som har kompetens för att ge läkemedel måste rädda liv, och får uppehålla sig vid den livshotande skadan. Ambulansföraren kan sätta en nål, men han kan inte ge något läkemedel. Det här är viktigt.
Jag tror att det är en aktuell fråga att se över hela insatsbiten när det gäller akutsjukvården i Sverige.
Marina Pettersson (S):
Nu är det ju så att landstingen inte har uppfyllt våra intentioner. De här ambulansförarna finns ju kvar i verksamheten. Jag undrar om ministern inte skulle kunna tänka sig att se över den här frågan.
I svaret står det att Socialstyrelsen kommer att meddela nya föreskrifter när det gäller ambulanssjukvården under det här året. Avsikten är att det ska vara vårdgivarens ansvar att tillse att den hälso- och sjukvårdspersonal som ingår i ambulanssjukvården har den kompetens som behövs för att kunna utföra kvalificerad prehospital akutsjukvård och behörighet att administrera läkemedel.
Det som står här är jätteviktigt. Jag ser positivt på detta och skulle gärna vilja ha ett förtydligande av socialministern angående detta.
Marina Pettersson (S):
Det handlar inte bara om liv och död. Det handlar också om chansen att återgå till ett normalt liv, minskat lidande och en snabbare rehabilitering. Man kan se att vi kan göra mycket mer när det gäller akuta insatser och hur vårdkedjan ser ut.
Jag tänker återkomma med flera interpellationer i detta ämne, för det är ändå så att vi dels kan rädda många fler liv, dels kan få människor att återgå till ett normalt liv.
Många blir faktiskt väldigt krävande vårdpaket som behöver mycket stora insatser just på grund av att de inte fick rätt insats i rätt tid eller att hjälpen kom för sent. Så jag tänker återkomma med flera interpellationer i det här ämnet.
Sedan vill jag önska er alla i kammaren en riktigt bra, härlig och ljuvlig sommar.
Marina Pettersson (S):
Magdalena Andersson frågade om vistelsebegreppet i sitt inledningsanförande och frågade om vår inställning och ändring där. Förra gången när detta var uppe sade Sveriges Kommuner och Landsting att det inte var något större problem.
Men det här problemet har växt, och under tiden kan man ändra sig, precis som ni har gjort i den aktuella debatten, den föregående debatten om barnen. Utredningen kommer nu med sina förslag, och då får vi se vad man har kommit fram till.
Vi kanske får enighet om att ändra i socialtjänstlagen och se till att människor som har stöd får sina tjänster betalda och också kan kräva det från hemkommunen.
Jag skulle, Magdalena Andersson, återkomma om frågan om försörjningsstöden, den stora ökning som sker i landets kommuner när det gäller försörjningsstöd. Vi ser att människor som blivit utförsäkrade kommer i allt stridare strömmar till våra socialförvaltningar.
Arbetslöshetsförsäkringen har blivit försämrad, det är låga ersättningar och så vidare. När det gäller barnfattigdomen är det kanske barn som har föräldrar som har hamnat mellan stolarna eller blivit utförsäkrade. Vad tänker regeringen göra?
Marina Pettersson (S):
Jag har inte pratat om a-kasseavgiften.
Jag har pratat om försämringen och de låga ersättningsnivåerna i arbetslöshetsförsäkringen, om människor som efter 300 dagar, och om man har barn under 18 år 450 dagar, får 70 procents ersättning, sedan 65 procents ersättning, sedan går in i fas ett, två, tre, och sedan vet man ingenting.
Cristina Husmark Pehrsson har lovat beträffande sjukförsäkringssystemet att det ska komma några trygghetsjobb när man har blivit utförsäkrad, samhällsnyttiga jobb. Men vad är det som kommer? Det är det vi vill ha svar på.
Om man ser till att det finns tillräckligt med stimulanser, om man höjer statsbidraget till kommunerna och ser till att man lagar revorna i våra välfärdssystem kommer självklart färre människor att hamna i behov av försörjningsstöd ute i våra kommuner.
Marina Pettersson (S):
Tack för svaret!
Vad får jag då för svar? Svaret jag har fått från socialminister Göran Hägglund är följande - jag tar lite grann här och där. "Detta är en del av den politik som kommer familjer i ekonomiskt utsatta hushåll till del. Till detta kommer även rätten till ekonomiskt bistånd som garanterar barnfamiljer en skälig levnadsnivå." Han säger också att "arbete är den viktigaste åtgärden" för familjer att få "god ekonomisk standard".
"Regeringen satsar stort på att värna jobb och omställning och ge bättre förutsättningar för en varaktigt hög sysselsättning, vilket kommer barnfamiljerna till del." Vidare står det i svaret: "Det är viktigt att förhindra en långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, men under tiden med arbetslöshet finns de sociala trygghetssystemen där som stöd." Det säger socialminister Göran Hägglund.
Då är det så att hittills i februari har 7 489 människor i Sverige varslats. I januari var det 17 049 och i december 17 960 människor som varslades. Många av dessa har barn, och många tillhör barnfamiljer, och det här kommer att späda på barnfattigdomen.
Vi har också fått en rapport från Rädda Barnen, som anser att vi nu måste ta den uppkomna situationen på största allvar och uppmana regeringen att sätta sig ned och få till ett åtgärdspaket för att förhindra en ökad barnfattigdom. Sedan har vi dagens prognos från SEB:s Nordic Outlook, som är väldigt dramatisk.
Det finns bedömare som tror på en arbetslöshet på över 10 procent, över 200 000 färre jobb och ett underskott om 6 procent. Det motsvarar ungefär 200 miljarder kronor. I år kommer bnp att falla med 2 1⁄2 procent, och det är den största nedgången ett enskilt år under efterkrigstid. Det här är fallet i svensk ekonomi, och det är mycket allvarligt.
Självklart kommer detta också att drabba en stor del av barnfamiljerna. I arbetslöshetens spår är det, eftersom ni har söndrat välfärdssystemen och sänkt ersättningsnivåerna, många fler människor som faller mellan stolarna och får gå till socialförvaltningen och uppbära försörjningsstöd.
Kommunernas budgetar riskerar att gå med väldigt stora underskott 2010 och 2011. Jag vill återigen fråga socialministern om han är beredd att gå till Reinfeldt och säga: Nu sätter vi oss ned och gör någonting för barnen i Sverige, för att minska barnfattigdomen!
Det är till exempel, som vi socialdemokrater föreslår, att försöka höja barnbidraget, underhållsstödet och studiebidraget. Man kan börja där, se över den aktuella politiken och sätta ett åtgärdspaket på plats.
Marina Pettersson (S):
Socialminister Göran Hägglund! Det är ytterst intressant. Du säger att 180 000 personer gick från utanförskap in i arbete. Detta var i en högkonjunktur. Det fanns jobb. Det fanns arbetsgivare. Vi hade budgetöverskott. Efter valet 2006 gick våra överskott till skattesänkningar. De som har mer skulle ha mer.
Det är pengar vi kunde ha haft till investeringar de kommande åren i den fruktansvärda lågkonjunktur vi kommer att möta, till investeringar i utbildningar, infrastruktur och kommuner och landsting för att få behålla jobben men också bekämpa barnfattigdomen.
Men det har du slösat bort på sänkt förmögenhetsskatt, fastighetsskatt, sänkta skatter främst till de höginkomsttagare som tjänar mest.
De familjer som drabbas av de välfärdssystem som inte fungerar längre, som drabbas av indragen sjukpenning och blir utan ersättning från a-kassan, lever naturligtvis i en mycket svår situation.
Barnen i dessa familjer mår också ofta väldigt dåligt av att inte veta om familjen har tillräckligt med pengar för att kunna klara av mat, hyra, kläder och annat som hör till vardagen. I min dator finns flera mejl från medborgare som vittnar om hur människor därute drabbas i verkligheten.
Varje människa som faller ur våra trygghetssystem, varje människa som blir utförsäkrad kanske också har barn. En medborgare som arbetar vid Försäkringskassan vittnar om en kvinna som ringde henne. Hon hade fått veta att hon efter ett år blivit utan sjukersättning.
I hennes närhet har en trebarnspappa också blivit nekad fortsatt sjukersättning. Han hade hängt sig i källaren i familjens hus. Kvinnan som ringde talar om att göra detsamma. Hon säger att hon kan ana att så ska ske, eftersom hon har en psykotisk problematik. Kvinnan vid Försäkringskassan kan enbart lyssna. Någon måste ta ansvar för detta.
Någon måste ta ansvar när människor tappar livshoppet, när människor kastar sig framför tåget eller väljer att försvinna i Värmlands urskogar när man inte har någon framtidstro och inget framtidshopp. Det är ensamstående föräldrar som har det sämst i Sverige just nu.
Hos barn till de ensamma föräldrarna är fattigdomen 25 procent. Vad gör regeringen för dem? Vad vill ni göra? I dag fattas svaret från dig, Göran. 400 000 barn lever med ensamstående föräldrar i Sverige. Problemet för dem är samhällets bristande stöd, inte att föräldrarna är ensamstående.
Det är brist på barnomsorg, det är låga kvinnolöner, det är hög arbetslöshet, söndriga välfärdssystem, låga ersättningar från sjuk- och a-kassa och få möjligheter till avlastning. Här borde samhälle erbjuda mer. Vad erbjuder du, Göran Hägglund?
Marina Pettersson (S):
Det handlar om verkligheten utanför de här väggarna. Det är ju så att för att man ska kunna få ett arbete måste det finnas en arbetsgivare. Nu ser vi varslen som kommer varje vecka, ökar i omfång och är bland de värsta i efterkrigstid. Och vad gör regeringen?
Det är ju faktiskt så att ni är valda att regera, och då måste ni ta ansvar för den verklighet som finns utanför de här väggarna. Ni måste även ta ansvar för de generella välfärdssystemen, särskilt i en tid då fattigdomen drabbar de allra minsta av oss, barnen, så hårt. Och de kommer att drabbas hårt. Vi har inte sett slutet ännu. Vi har en djup lågkonjunktur framför oss.
Efter 90-talets ekonomiska kris tog det tio år att få ned barnfattigdomen. Nu har vi en ny lågkonjunktur framför oss, och den är djupare än någonsin. Vi behöver därför åtgärder och åtgärdspaket. Jag hade hoppats att socialministern i dag skulle ge mig svaret att regeringen sätter sig ned och diskuterar åtgärdspaket i denna tid, för nu behövs det åtgärder.
Jag hade alltså hoppats på ett bättre svar, ett svar som visade på insikt om situationen i Sverige och att det behöver göras någonting för de minsta av oss.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret. Det var ett bra svar, och jag är positiv till intentionerna i svaret. Jag skrev interpellationen inte enbart på grund av Torsbyfallet, men jag försöker använda det som någon form av övergripande fall.
Det finns många Torsby runt om i landet - kommuner där man ganska aktivt motarbetar försök att få en mångfald inom skolan. Friskolereformen är en av de viktigaste reformerna inom skolan i modern tid. Där har elever och föräldrar getts möjlighet att både kunna välja och välja bort en skola.
Detta är tyvärr inte alltid uppfattningen i de kommuner och bland de företrädare som inte vill ge eleverna i just dessa kommuner denna valfrihet. Vissa hävdar att friskolor endast fungerar i storstäder och i områden där det är en hög befolkningstäthet för att i andra kommuner får det bara plats en skola.
Men det finns motstånd även i storstadsområden. Det finns många skäl, men de är sällan väl underbyggda. Jag tror inte heller att påståendet att det bara skulle fungera i storstäder stämmer. Det är minst lika viktigt i glesbygdslän. Jag kommer själv från ett glesbygdslän.
Går man riktigt långt ut på landsbygden som i fallet Transtrands skola i Torsby är enda chansen för skolan att vara kvar att få möjligheten att bilda friskola när kommunen bestämmer sig för att lägga ned. Det är ganska långt till grannskolan.
I detta fall har kommunen överklagat beslutet i varje domstolsinstans, ända fram till Regeringsrätten. Det är inte slutgiltigt klart ännu, men nu har man åtminstone fått ett beslut så att man kan driva verksamheten och fått ekonomiskt stöd. Utbildningsministern tar upp att kommunen inte har regelmässigt krav på att betala ut innan fallet är avgjort.
Problemet är ett sådant här fall kan ta väldigt lång tid när det går till alla instanser. Om man skulle jämföra med ett brottmål där man blir åtalad och kanske till och med häktad så kan man efter att tingsrätten avgett friande dom bli frisläppt och kan agera. Man kan få fallet överklagat, men i övrigt kan livet gå vidare som vanligt till dess att en högre instans eventuellt beslutar något annat.
Det är viktigt att man försöker se över problematiken på ett eller annat sätt. Jag ser verkligen fram emot den särskilda utredarens rapport. Det är viktigare att vi ser till att elever och föräldrar ges makten att själva kunna välja än att man ser till att kommunen ska ha det inflytandet. Jag är positivt avvaktande till att ta del av utredarens rapport.
Christian Holm Barenfeld (M):
Det stämmer nog bra att interpellanten är överens med statsrådet på de allra flesta punkter i denna fråga. Det känns bra, inte minst eftersom vi sitter i en allians. Jag tror också att det är vettigt att man har rätt att överklaga.
Däremot vill jag ytterligare poängtera det som utbildningsministern tar upp om vikten av att det utreds snabbt och att överklagandeärendena går så fort som möjligt och givetvis även rättssäkert. Man kan alltid fundera på detta med betydande ekonomiska konsekvenser. Det uppges även i det fall som jag har valt att använda som exempel.
Jag tror inte att problemet är att den enskilda friskolan skulle kosta mycket pengar, utan det kanske är att just den kommunen inte riktigt har lyckats med att hålla kostnaderna för sin utbildning, eller kostnaderna över huvud taget i kommunen på olika områden, nere. Det gör att kommunen befinner sig i en ekonomisk situation som inte är speciellt hållbar. Alldeles oavsett en etablering av friskola eller inte kommer den situationen att kvarstå för kommunen om man inte gör något mer radikalt.
Att en skola får rätt att etablera sig enligt Skolverket och uppfyller kriterierna borde vara grund nog för att få etablera sig. I övrigt, som sagt, tusen tack för svaret!
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tror inte att det finns några delade meningar om betydelsen av rent vatten för utvecklingen i olika länder. Däremot är det så att i de flesta av de länder där det råder stor brist på vatten är det inte heller så att staten och samhället i stort är speciellt väl organiserade. Där tror jag att vi ska vara öppna för olika möjligheter och också ha möjligheten för företag att bedriva handel med vatten.
Vi är lyckligt lottade. Vi bor i ett land där vi har en väl fungerande statsapparat. Det är ganska många som inte har det. Där tror jag att företagen kan spela en viktig roll.
Christian Holm Barenfeld (M):
Att Hans Linde och jag har totalt skilda uppfattningar när det gäller företagande och den sortens politik är nog ganska väl känt. Ja, jag har en mer marknadsliberal inställning än Hans Linde. Att avgöra det är ingen större utmaning. Jag hörde Hans Lindes anförande.
Det var en exposé över hur de stora företagen hade ställt till det och inte gjort någonting bra. Det är klart att det finns sådana exempel. Men det stora problemet är ju brist på ledarskap och korrupta ledningar i de här länderna. Om man har en bra politik och en bra styrning av landet har man också regleringar för näringslivet.
Men det är klart, är ledarna för landet korrupta och inte ser till sin befolknings bästa spelar det ingen roll om man har företag eller inte. Då kan det gå snett alldeles oavsett detta.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag ska försöka besvara Hans Lindes fråga om vad som ger oss rätten att ställa krav. Jag tycker att det är rätt att Sverige som biståndsgivare ställer krav på vad våra biståndspengar går till. Det kan givetvis handla om att vi ställer krav på att man respekterar mänskliga rättigheter och har en demokratisk utveckling. Det kan handla om att vi tycker att man ska öppna ekonomin och ha marknadsekonomi på grund av att det leder till tillväxt och utveckling.
Det leder till förbättrade möjligheter för befolkningen i de här länderna. Vi vidtar med våra insatser på utvecklingsområdet också institutionsbyggande åtgärder för att försöka hjälpa och assistera länderna att i så stor utsträckning som möjligt på deras villkor - möjligtvis med vissa krav emellanåt - bygga upp fungerande samhällsinstitutioner. Det är viktigt.
Christian Holm Barenfeld (M):
Bodil Ceballos och jag har nog ganska olika åsikter vad gäller kärnkraften i sig, alltså även i Sverige. Jag tror att det är viktigt att vi har kärnkraft som en energikälla, men självklart ska vi också satsa på att få fram nya energislag. I nuläget är dock kärnkraften en stor del av vår energiförsörjning.
Kärnkraften är inte modern säger Bodil Ceballos. Det finns väl både modern och omodern kärnkraft. Om vi tar vårt närområde finns det mycket omodern kärnkraft i östra Europa. I Sverige är den något mer modern. Nu kanske det finns möjlighet att få ännu mer modern kärnkraft i och med att vi tillåter den.
Självklart är det viktigt med säkerhetsaspekten, och vi måste se till att det i de länder där det byggs kärnkraft finns någon form av säkerhetsstandarder. Där kan vi ta ett ansvar, vara med, utveckla och se till att den byggs så säkert som möjligt. Alternativet är att vi backar, står bredvid och tittar på när det byggs annat som kanske inte är så säkert.
Christian Holm Barenfeld (M):
När det gäller den första frågan kan Bodil Ceballos nog vara lugn. Jag tror inte att det finns endast en lösning till hela klimatproblematiken. Kärnkraften kommer inte att lösa alla problem. Det är alltså inte så att vi lutar oss tillbaka och tror på enbart kärnkraften.
Däremot tror jag att kärnkraften är en del av lösningen, och framför allt tror jag att en avveckling vore en del i förvärrandet av problemet. Det är emellertid viktigt att se till att många av utvecklingsländerna får en säkrare energiförsörjning. Det är grundläggande också för den ekonomiska tillväxten.
Vad jag tycker om ledningen i Libyen torde vara väl känt. Jag kan se problem med att sådana stater använder kärnkraft, på samma sätt som jag anser att det är ett jätteproblem när det exempelvis gäller Iran, för att inte tala om Nordkorea. Men återigen: Det är inte kärnkraften som är problemet. Problemet är skurkarna i somliga länder, och dem tycker jag inte om oberoende av var de befinner sig.
Christian Holm Barenfeld (M):
Utlåtande UU4 handlar om EU:s budgetstöd till tredjeland i framtiden. Från utskottets sida anser vi att det är positivt att EU tar upp den här frågan och identifierar den genom grönböcker. Vi anser också att de grundläggande delarna i EU:s uppfattning om politisk styrning och politisk dialog bör ligga till grund för bedömningarna gällande budgetstöd.
Länder som bryter mot de grundläggande principerna bör inte beviljas budgetstöd, enligt utskottets uppfattning. Om ett land som har budgetstöd börjar bryta mot detta bör EU agera. Det här är ett utlåtande som det råder stor enighet om. Som sagt är det positivt att det tas upp.
Sverige har generellt sett en relativt restriktiv syn på budgetstöd, men det är framför allt viktigt att vi värnar de grundläggande principer som finns. Med dessa ord vill jag bara yrka bifall till utskottets förslag, som är att lägga ärendet till handlingarna.
Christian Holm Barenfeld (M):
Med alliansregeringen har det nog blivit lite mer verkstad och mindre snack. Våra utsläpp är inte nationella, utan globala. De stannar inte vid gränsen till vare sig Norge, Finland eller något annat land utan de sprider sig. Sverige ligger långt framme när det gäller utsläppsminskningar.
Vi kan gå längre, och vi kan göra mer. Vi har mål om att minska med vissa procent under en viss period. Här rådde det oenighet inom Klimatberedningen. Vi tycker att det är rimligt att vi gör mer i andra länder. Det var skillnaden mellan Alliansen och Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet.
Det är inte ett problem om vi hjälper Kina att minska sina utsläpp. Det är den totala utsläppsminskningen som är viktig. Vi vet att det går att göra mer för samma pengar om det görs i andra länder.
Det innebär inte att vi inte ska göra något på hemmaplan, men man kan kombinera detta och göra en del på hemmaplan samtidigt som man ser till att minska utsläppen i andra länder, till exempel utvecklingsländer.
I de länder som i dag har relativt låga utsläpp på grund av att de har liten produktion och liten utveckling gäller det att inte göra samma misstag som man gjort i andra länder, utan se till att från början göra klimatsmarta lösningar.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag håller med. Sverige har ett ansvar och ska ta sitt ansvar. Vi ska ta vårt ansvar både här på hemmaplan och internationellt, tillsammans med andra så klart. Jag försöker inte att slingra mig, utan jag säger att vi har mål uppställda för vad Sverige ska uppnå. Vi har mål för vad vi vill uppnå i andra länder. Vi är inte framme vid denna tidpunkt än.
Men jag tycker givetvis att vi ska fortsätta att jobba för att dessa mål ska uppnås. Jag tycker också att det är viktigt att Sverige har ambitionen, som du säger, Désirée Liljevall, och jobbar för den biologiska mångfalden och även andra frågor. Nu sitter inte jag i regeringen, och jag har därför inte exakt koll på när dessa delar kommer.
Det är inte heller något som ligger på utrikesutskottet, utan frågan om den biologiska mångfalden hanteras till stor del i miljö- och jordbruksutskottet. Men självklart har vi alla ett ansvar att ägna oss åt dessa frågor. Inte heller här ser jag att det finns några jättestora skillnader mellan oss. Det finns delar i politiken där vi står långt ifrån varandra. Men just här tror jag att vi står ganska nära varandra.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag börjar där Bodil Ceballos slutade. Du frågade vad vi vill göra med företag och så vidare. Jag tror att det är viktigt. Det är viktigt att det inte bara handlar om politiken utan att vi får med hela samhället, politiken, företag och individer, för att göra klimatsmarta saker och att vi har ett bra miljötänk.
Det är klart att utvinning på olika områden i Arktis och på andra ställen ska göras på ett hållbart sätt med så lite miljöpåverkan som möjligt. Däremot eftersträvar vi inte alltid att man ska lägga en helt död hand över stora områden för att vi tror att det finns olika intressen i samhället. Men då ska man göra detta så klimatsmart som möjligt.
Det tycker jag att vi har en strategi för. Det vill vi göra och bör göra.