Cristina Husmark Pehrsson (M):
LiseLotte Olsson tar snarare upp en allmänpolitisk debatt här. Men jag kommer att hålla mig till den fråga som LiseLotte Olsson ställer i sin interpellation. LiseLotte Olsson är orolig. Det är jag också. LiseLotte Olsson skulle i stället använda sin kraft till den politik om hon själv var med om att stötta under de senaste åren, den socialdemokratiska regeringen. Många fick vänta förgäves på rehabilitering.
Moderaterna bland annat motionerade åtskilliga gånger om företagshälsovården, motioner som inte bifölls i den här kammaren. Man kom in för sent med åtgärder. Tiden gick. Det har funnits en regel som säger att inom ett år ska Försäkringskassan pröva sjuk- och aktivitetsersättning. Jag har träffat många, inte minst unga, som har blivit förtidspensionerade och fått en aktivitetsersättning, fastän de har bett och bönat för att slippa.
Jag vet många ungdomar i dag som inte vågar hålla kontakten med Försäkringskassan för risken att de ska få en aktivitetsersättning. När de väl får en aktivitets- eller sjukersättning har ni sett till att anställningstryggheten har försvunnit. När man får en sjuk- och aktivitetsersättning finns det anledning att bli uppsagd på arbetet. 140 personer om dagen de senaste tio åren har ni skickat i ett utanförskap.
Anställningstryggheten har minimerats, och det har funnits anledning till uppsägning. Det vill jag ändra på. Det vill regeringen ändra på. I stället vill vi ta bort ettårsgränsen, som har varit som ett domslut för väldigt många, och se till att personer inte skickas till tillvaro med 64 procent i förtidspension utan behålls kvar i en förlängd sjukpenning.
Ja, visserligen är det mindre än 80 procent, men dock 75 procent, och det är ändå mycket mer än de 64 procent som ni skickade många människor i utanförskap med. Jag tycker att LiseLotte Olsson i stället skulle säga: Det är bra att regeringen nu satsar 3,2 miljarder kronor på rehabilitering och att regeringen gör det i tid. Det är bra att regeringen satsar på företagshälsovård. Det är bra.
Det är bra att regeringen nu kommer att kräva av arbetsgivaren, när Försäkringskassan så säger, ett intyg från arbetsgivaren som beskriver om det finns arbete eller inte. Där tror jag att de fackliga organisationerna kan göra stor nytta med att hjälpa den enskilde. I stället för att komma fram till en ettårsgräns ska vi behålla personen i en förlängd sjukpenning om det är nödvändigt.
Jag beklagar att den här busschauffören tydligen har fått vänta så länge på både sjukvård och rehabilitering att förslitningsskadan på något sätt blivit permanent. Jag tycker att han skulle ha haft hjälp mycket tidigare, och han skulle ha fått stöd och hjälp också av sin arbetsgivare. Det är självklart. Låt oss hålla oss till fakta och inte skälla på regeringen som nu gör en mängd saker under sitt första år vid regeringsmakten.
Ingenting gjordes innan, utan man bara väntade på att de här personerna skulle förtidspensioneras. 555 000 personer har i dag en förtidspension eller sjuk- och aktivitetsersättning. Nästan 100 000 har en sjukskrivning som varar över ett år. När det gäller Försäkringskassans sjustegsmodell och de som är sjukskrivna sedan längre ett år är 70 procent kvar i steg ett.
Jag ser inget fel i att regeringen nu lägger fram ett förslag som innebär kraftfulla åtgärder för att hjälpa och stödja människor att få vård i tid så att de inte hamnar i utanförskap. Vad tänker LiseLotte Olsson och Vänsterpartiet göra för att hjälpa de människor som kanske vill komma tillbaka men som i dag har en förtidspension? Vad har ni för förslag att hjälpa de människorna att komma ut på arbetsmarknaden?