KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret på min interpellation! Jag ställde interpellationen för att den rör viktiga frågor. Det är frågan om möjligheten till arbete för personer med funktionsnedsättning. Arbetsmarknadsministern återkommer ofta till den positiva utvecklingen på svensk arbetsmarknad. Det stämmer och är glädjande. Det gläder nog oss alla att Sverige nu befinner sig i en högkonjunktur där jobben blir fler.
Men även om det går bra på vissa delar i Sverige givet den högkonjunktur vi har finns det många som det inte går lika bra för. Det är de som står längst ifrån arbetsmarknaden. Det är de som har särskilt svårt att få arbete. De har fortfarande svårt att få det och i vissa lägen än svårare. En varning som har kommit är just om Samhall, det statliga bolag som har som huvudsyfte att bland annat ge jobb till personer med funktionsnedsättning.
Det gäller i synnerhet personer med den typ av funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Personer med funktionshinder räknas enligt Arbetsförmedlingen som en särskilt utsatt grupp på arbetsmarknaden.
Nyligen presenterades i medierna en granskning av Samhall som gjordes av Svenska Dagbladet där man, rätt eller fel, anklagade Samhall för gallra bort dem som är mest funktionsnedsatta genom att det vill nå vissa ekonomiska mål som är uppsatta.
Kritikerna menar att Samhall på det sättet anställer färre av dem som är mest utsatta och att det bland annat undviker att anställa personer med utvecklingsstörning. Samhall uppges dessutom ha hamnat i en situation där det inte vill hantera svårplacerade personer och personer som Samhall på många sätt i själva verket skapades för att hjälpa.
Sedan vet vi att företaget har utvecklats, och även det på uppdrag. Arbetsmarknadsministern och regeringen försöker presentera bilden av en klart förbättrad arbetsmarknad. Men man glömmer ofta bort dem som inte omfattas. För de funktionshindrade har det inte blivit så mycket lättare. I denna diskussion är det självklart också viktigt att tillägga och förtydliga vad som är Samhalls uppdrag.
Är det meningen att det ska anställa alla grupper av dem som har funktionshinder? Är det meningen att det ska anställa dem som med de allra kraftigaste funktionshindren, etcetera? På mediernas kritik har arbetsmarknadsministern svarat. Man kunde i Svenska Dagbladet den 4 april läsa att ministern ska göra en översyn av Samhall och eventuellt därtill ta hjälp av Statskontoret.
Det är därför jag ställde interpellationen. Det vore intressant att veta vilken inriktning som arbetsmarknadsministern anser att en översyn av Samhall ska ha och vad en sådan översyn skulle bestå av. De som kommer till Samhall är inte valda av Samhall, om jag förstår det rätt. Det är Arbetsförmedlingen som gör selekteringen av de personer som Samhall ska anställa.
I det läget kanske det snarare bör vara en utvärdering av Arbetsförmedlingens metoder. Jag ber att få återkomma i mitt nästa inlägg när jag har fått lite förtydliganden från arbetsmarknadsministern.
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är väl bäst att jag förtydligar så att det kommer till protokollet. När jag ställde mina frågor var det med hänvisning till den kritik som framkommit i medier, i det här fallet SvD:s granskning. Vi vet alla att det inte nödvändigtvis är så att alla mediala granskningar per automatik har hundra procent rätt.
Det var inte i det läget mina egna ord och mina egna iakttagelser, utan det var utifrån den kritik som framkommit. Jag håller med arbetsmarknadsministern om att det i Funkautredningen finns och fanns många bra förslag. Några är genomförda, men ett antal är det inte. Jag hoppas att de kan bli genomförda, för jag tror att de skulle ha bra verkan.
Utredningen togs fram av Cristina Husmark Pehrsson, som då var socialförsäkringsminister. Den belyste många viktiga områden, men vi behöver säkert belysa ännu fler. Samhall anställer en lång rad människor. De har regelverk som säger vad som ska gälla, vilken ersättning som ges och hur man får säga upp.
Man får inte säga upp på grund av arbetsbrist eller dumpa priser. Det är viktigt när det är ett statligt företag, och såvitt jag vet har man inte blivit fälld för det. Samhall gör givetvis många goda insatser, och det är närmast livstidsanställningar. Det som jag tycker är intressant är utvecklingsanställningarna, som är på ett år med möjlig förlängning med ytterligare ett år.
Jag har förstått att de har varit framgångsrika och att många har gått vidare från utvecklingsanställning till andra arbeten. Några har säkert gått vidare till andra arbeten inom Samhall.
Det vore intressant att höra hur ministern ser på om det i grunden inte vore rimligt att överväga att alla som kommer till Samhall börjar via en utvecklingsanställning för att se om det finns andra möjligheter. Däremot bör Samhall kunna finnas där om inga andra möjligheter finns.
När man lyssnar på arbetsmarknadsministern men också på andra företrädare för regeringen och Socialdemokraterna och därmed också LOförbunden och facken känns det i vissa diskussioner lite som back to basics och 70- och 80-talens skyddade verkstad.
Även i den interpellationsdebatt med Ali Esbati som ministern refererade till handlade det mycket om industri i stället för service och så vidare. Vi har faktiskt ett helt annat samhälle i dag och gör andra saker. Det är kanske inte helt lyckat att man har fokus på att blicka tillbaka på hur det var förr och hur vi gjorde då.
Man bör snarare hitta lösningar för att anpassa organisationen till samhället. Vi har många som är i behov av anställningar, oavsett om det är Samhall eller olika former av lönestöd. Vi har ett antal förslag om lönestöden, som vi tycker är för många. Vi borde fokusera och snarare bara ha ett par lönestöd kvar.
Vi har alltför många unga i sysselsättningsfasen som behöver komma ut i arbete på ett eller annat sätt. Där har vi stora utmaningar. Vad är regeringens förslag för att komma vidare där, utöver att granska Samhall? På vilket sätt skulle denna granskning kunna leda till det?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, Ylva Johansson, för svaret! Det är bra om man blickar framåt. När jag ställde frågan om återgången och att titta bakåt gällde det bland annat ett av svaren från ministern i intervjun i Svenska Dagbladet.
Där står att ministern tycker att man bör titta över vilka arbetsuppgifter som erbjuds och att många uppgifter ställer höga krav på social kompetens, vilket är en förändring. Hon refererade till att man för 20 år sedan hade en mer skyddad verksamhet. Det var en av delarna, men det var även en kombination av olika kommentarer från fackliga företrädare.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag vill i vanlig ordning börja med att tacka arbetsmarknads- och etableringsministern för svaret på min interpellation om de försvårande omständigheterna för extratjänster. Det går bra för Sverige nu, säger arbetsmarknadsministern. Det gör det på många sätt, och vi har en positiv konjunktur. Men vi kan också konstatera - vilket framkom även i en tidigare debatt - att trots att arbetslösheten sjunker har vi ett problem med att antalet långtidsinskrivna hos Arbetsförmedlingen ökar.
Det innebär att de som tidigare hade svårt att komma ut på arbetsmarknaden i dag har det ännu svårare. Det är viktigt att vi hanterar detta och gör något åt det. Ministern har utlovat ett avskaffande av sysselsättningsfasen under mandatperioden. Regeringens ambition har, såvitt jag förstår, varit att sysselsättningsfasen ska ersättas med bland annat så kallade extratjänster. 20 000 extratjänster utlovades av regeringen och arbetsmarknadsministern.
Anledningen till att jag ställde interpellationen är att vi har kunnat ta del av uppgifter från såväl EU som Sveriges Kommuner och Landsting om att möjligheten att införa denna typ av extratjänster kraftigt begränsas genom de statsstödsregler som finns inom EU. Det innebär att många av de tilltänkta extratjänsterna inte kommer att kunna komma i fråga.
De tjänster som ska till ska nämligen vara inom välfärdens kärna - inte bara inom välfärden utan inom välfärdens kärna - för att vara godkända. Man kan vara barnskötare eller vårdbiträde, enligt de bedömningar som görs av såväl jurister på Arbetsförmedlingen som SKL. Men man kan inte vara receptionist eller vaktmästare på samma arbetsplats.
Enligt SKL är dessutom intresset från kommuner och landsting runt om i landet för att införa extratjänster inte särskilt stort. De har också svårt att hitta lämpliga platser, och bedömningen är att extratjänsterna kan bli "några få, men inte särskilt många". Det är ungefär där vi är i dag. Vi kan jämföra med löftet om 20 000 och se att ca 600 personer i dag har fått en extratjänst.
Det är möjligen lite bättre träffsäkerhet än när det gäller traineejobben, som jag har för mig skulle vara 35 000. De har väl i alla fall kommit upp i över 100 nu. I den verkstad som arbetsmarknadsministern talar om händer det saker, men produktiviteten i regeringens verkstad är relativt låg. Min fråga är: Står arbetsmarknadsministern kvar vid löftet om att extratjänsterna ska bli 20 000 stycken? Herr talman!
Fortsatt finns drygt 28 000 personer kvar i sysselsättningsfasen. Det är många personer, som i de flesta fall under lång tid har stått utanför arbetsmarknaden eller befunnit sig i utanförskap. Samtidigt visar man i och för sig på en kraftig minskning med 10 000 personer under ganska kort tid. Det är alltså 10 000 personer som tidigare hade en sysselsättning inom sysselsättningsfasen och som nu inte har det.
Extratjänsterna är ungefär 600. Vi kan lägga till traineejobben på något hundratal. Hur ser arbetsmarknadsministern på detta? Har ministern en plan för hur de berörda individerna ska kunna ha en sysselsättning och en plan för hur hon ska kunna hålla sitt löfte om de 20 000 extratjänsterna?
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är inte jag som gör dessa påståenden vad gäller extratjänsterna och möjliga begränsningar.
Min interpellation bygger på uppgifter som kommer från Arbetsförmedlingen, som hänvisar till sina juris-ter, och från Sveriges Kommuner och Landsting och deras enhet för arbetsmarknad och näringsliv.
De konstaterar att det är väldigt många kringyrken som skärs bort, och Arbetsförmedlingen konstaterar att deras jurister har gjort tolkningen att det inte är möjligt att ha alla dessa tjänster. Det är de som har uttalat att det är okej att vara barnskötare eller vårdbiträde men inte vaktmästare eller receptionist, som jag nämnde i mitt förra anförande.
Det bygger på de rapporter som vi får därifrån, och det är uppenbarligen juridiska tolkningar. Det bör rimligen få någon form av konsekvenser i verkligheten. Det kanske är detta som gör att just extratjänsterna, i likhet med traineetjänsterna, än så länge har levererat långt färre anställningar än vad regeringen och ministern har utlovat.
Det ser väl inte ut att bli någon blockbuster på arbetsmarknadsområdet, om man säger så.
När det går bra för Sverige, när vi är i en högkonjunktur och svenska företag levererar nya jobb för att de har en god marknad och för att det går bra för dem får folk arbete, men de som står långt ifrån arbetsmarknaden får det inte lättare att komma in. Då ökar deras andel, precis som ministern säger.
Vi har tidigare debatterat arbetsmarknadsutbildningar, där ministern i vanlig ordning har kritiserat den tidigare regeringen för att man satsade just på dem som stod långt ifrån arbetsmarknaden. Nu vill regeringen styra om arbetsmarknadsutbildningarna till dem som står närmare arbetsmarknaden, vilket i de utvärderingar som har gjorts uppenbarligen inte har visat sig få någon bra effekt.
Därtill kommer de reformer som gör det dyrare att anställa och mindre lönsamt att arbeta. Ministern tog själv upp sin ministerkollega Annika Strandhäll, som håller på att se över företagens sjuklöneansvar.
För dem som står långt ifrån arbetsmarknaden och som i vissa fall har en lång sjukdomsperiod bakom sig kommer detta inte att minska trappstegen in på arbetsmarknaden.
Samtidigt har vi personer som har befunnit sig i sysselsättningsfasen och inte övergått till ersättningstjänster. Låt oss stanna upp lite inför de 10 000 personer som nu har lämnat sysselsättningsfasen och bortser från de 600 tjänster som är extratjänster.
Jag har fått oroande signaler om att man avslutar många av sysselsättningsfasens delar i förtid och att personerna utan någon plan skickas hem till passivitet. Då handlar det om personer som har haft en sysselsättning i stället för att sitta hemma passivt och vänta. Vad är arbetsmarknadsministerns plan här?
Och är det arbetsmarknadsministerns löfte att 20 000 personer ska få extratjänster under mandatperioden?
Christian Holm Barenfeld (M):
Nu blev det väl delvis en annan debatt. Men vi är nog överens om att vi vill ha ned sjuktalen - det hoppas jag. Alliansregeringen gjorde mycket på området. Nu tog ministern upp en av två mandatperioder. Vi vet att det gjordes mycket. Vi vet att vi synliggjorde människor. De kom in i systemet. De hamnade inte utanför. Det är viktigt oavsett om man är arbetslös eller sjukskriven och så vidare. Vi lägger 1,8 miljarder på arbetsmarknadsutbildningarna.
Vi föreslog att man skulle dra ned lite på detta utifrån att resultatet är noll till och med när Arbetsförmedlingen själv utvärderar det. Att satsa så pass mycket pengar på något som har resultatet noll tyckte vi var mindre klokt. Samtidigt kostar det mer om man väljer att satsa på dem som står längst ifrån arbetsmarknaden. Det är färre som går ut i arbete.
Utredarna, som har presenterat sina resultat för både ministern och arbetsmarknadsutskottet, fick en direkt fråga om det vore klokt att styra om till dem som står närmare arbetsmarknaden, om det inte vore så att de som står närmare arbetsmarknaden till och med utan de här arbetsförmedlingarna i lika hög grad skulle få ett arbete. Svaret var ja. Det innebär då att man styr om pengarna till personer som ändå skulle få arbete.
Jag tycker att det är bra att ministern säger att det inte är bra med för tidigt avslutade tjänster inom sysselsättningsfasen utan att det finns någon plan. Då hoppas jag att det också är en tydlig signal ut till Arbetsmarknadssverige att det ska vara så. De signaler vi får tyder nämligen på att detta ändå sker. Det är bra att man följer statsstödsreglerna.
Men Arbetsförmedlingen och Sveriges Kommuner och Landsting konstaterar att det kommer att finnas ett lågt intresse från kommuner och landsting. Därför kvarstår frågan, som jag inte har fått svar på: Tror ministern fortfarande att det kommer att bli 20 000 extratjänster under mandatperioden?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, arbetsmarknads- och etableringsministern, för svaret på min interpellation! Jag har ställt ett antal frågor till ministern gällande regeringens snabbspår för nyanlända. Mer än hälften av dem som är inskrivna på Arbetsförmedlingen är utrikes födda. I april i år var det 187 000 personer.
Det inkluderar inte dem som har kommit hit under det som i vanliga ordalag kallas flyktingkrisen, när vi har haft en väldigt stor inströmning av utrikes födda, som ministern också tog upp i sitt svar. Det kommer givetvis också med stor sannolikhet att påverka den framtida arbetsmarknaden.
Det är särskilt viktigt att vi kommer till skott och ser till att vi ger förbättrade möjligheter för människor att komma in på arbetsmarknaden, att få ett jobb från dag ett etcetera. Snabbspåren är en av de här delarna. Jag undrar vad regeringens mål är i antal.
Ministern kanske inte vill sätta ett exakt antal. Men finns det någon uppskattning? Vi har diskuterat antal tidigare i debatten, och vi ser att det kan vara lite farligt att sätta just exakta siffermål. Men det är regeringens bedömning att det är 1 735 personer i dag. Men vi kan se framåt. Det är ändå, som sagt, 187 000 utrikes födda personer som är inskrivna på Arbetsförmedlingen nu.
Det kom 170 000 personer förra året till Sverige. Det är klart att det är viktigt att det är 1 735 personer som faktiskt har gått ut i arbete. Men det är en väldigt stor del som är kvar. Vad är ministerns mål? När det gäller uppföljning och utvärdering av detta är det klart att man kan göra som Ylva Johansson säger.
Man kan följa det på samma sätt som Arbetsförmedlingens övriga arbete när det är den årliga redovisningen. Men det här är en stor och viktig fråga. Utvärderar man detta och ser: Vad fungerar, och vad fungerar inte? På vilket sätt skulle man kunna förstärka och göra det bättre? Ja, vad är i grunden ministerns agenda här? Hur ska man se till att det framöver är många fler än 1 735 personer?
Jag skulle vilja höra ministern gå in lite mer i detalj på hur hon ser på snabbspåren och hur de skulle kunna stärkas och förbättras.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tror inte, hoppas jag, att det är något parti här i riksdagen som har synpunkten att det inte ska lyckas och att man inte ska kunna få ut fler personer snabbt på arbetsmarknaden.
Oavsett om en person är född i Sverige eller någon annanstans i världen vet vi att lång tid utanför arbetsmarknaden och lång tid i passivitet inte är bra för personen ifråga men givetvis inte heller för samhällsekonomin.
Kan vi dessutom se till att våra företag där det finns bristyrken kan få personal är det ju ännu bättre för Sverige, för de anställda och för företagen. Där har vi något som alla partier också diskuterar ofta, och det är valideringen av kunskaper.
Där har vi väl egentligen aldrig riktigt nått fram, från någon sida, utan det har varit en svårighet. Om man nu lyckas kartlägga kompetenser och lyckas hitta de individer som ändå finns inom bristyrkena, hur ser ministern då att det skulle kunna användas i den allmänna valideringen framgent?
Det är ju en av de stora utmaningarna vi har. En väldigt stor del av de nyanlända saknar mycket utbildning. Många har inte gått klart grundskolan, ett antal har gått grundskolan, men alldeles för få har läst en gymnasial utbildning.
Men även för dem som har det tar det i många lägen extremt lång tid att hitta eller kunna bekräfta kompetensen och få certifikat på detta.
Om man nu lyckas med snabbspåren, hur ser ministern på att man skulle kunna använda sig av det för att validera kunskaper för hela gruppen nyanlända, om man kan se dem som en grupp, och se till att rätt personer hamnar på rätt plats och att de får möjlighet att nyttja sina kunskaper?
Det är viktigt för individen, men det är också ett rejält slöseri för Sverige som land om vi har fel personer på fel plats. Det vore bra med rätt personer på rätt plats.
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, Ylva Johansson, för den här debatten! Jag tror att det är viktigt att vi fortsätter med de här frågorna. Vi har som sagt mycket att göra på området. Vi har lyckats få fram olika former av migrationsöverenskommelser, vilket jag tror har en viss effekt. Sedan behöver vi mycket mer.
Det är självklart så att om vi ska lyckas få in nyanlända på arbetsmarknaden är den absolut viktigaste biten att det förs en politik som skapar fler jobb.
Min kollega Elisabeth Svantesson tog upp det i den tidigare debatten, och jag kan göra det här: Vi har från Moderaternas sida en lång rad förslag på hur jobben ska bli fler, hur det ska bli enklare för nyanlända att komma in på arbetsmarknaden genom ett första-jobbet-avdrag med mera.
Det är bra om arbetsmarknadsministern har en plan när det gäller sitt område - etableringen. Vi kan hålla med om en del. Vi har synpunkter på en del.
Problematiken tycker jag är att det generellt sett saknas väldigt många förslag från regeringens sida vad gäller hur jobben ska bli fler, hur det ska bli mer attraktivt att starta och driva företag, hur företagen ska våga anställa och hur det ska bli mer lönsamt att arbeta.
Det kommer alltför många förslag som gör det mer lönsamt att inte arbeta än att arbeta, som gör det dyrare att anställa och som inte gör att attraktiviteten i att starta och driva företag i Sverige ökar. Det kommer vi att fortsätta debattera, men där hoppas jag att det kommer förslag från regeringen och att man levererar. Med det vill jag passa på att tacka för debatten och önska ministern en trevlig sommar.
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Det uppskattas. I svaret framförs en rad synpunkter och visioner. Men min fråga rörde egentligen det som jag kallar för arbetslöshetsskapande åtgärder och de delar som slår direkt mot arbetsmarknaden.
Jag lyfter framför allt fram försämringen av RUT-avdraget och avskaffandet av den sänkta arbetsgivaravgiften för unga. Det har vi diskuterat även vid andra tillfällen. Vi vet att RUT-avdraget har lett till att många nya företag har startats och nu drivs av kvinnliga företagare. RUT-avdraget och den nya branschen har lett till att många har fått arbete.
Många har gått från att befinna sig på en svart marknad till att få riktiga jobb, med alla förmåner och fördelar som det har vad gäller försäkringar, pensioner och allt annat. Det är många som har fått nya jobb. Det gäller många som har stått långt ifrån arbetsmarknaden. Det gäller många som är nya i Sverige. Det är många som får det första jobbet genom den branschen.
Generaldirektören för Arbetsförmedlingen har uttalat sig tydligt om det: "Vad gäller rut är vi rädda att de som drabbas blir personer med en väldigt svag förankring på arbetsmarknaden. Därför är vi tveksamma till den förändringen." När det gäller arbetsgivaravgiften för unga har samme generaldirektör sagt: "Vi kan tänka oss att ett antal jobb försvinner. Hur många vågar vi inte bedöma, men att det kan få effekt är klart."
Han hävdar också att de redan nu ser en utflyttning av företag inom exempelvis telefonförsäljning till London, eftersom det är mer fördelaktigt att driva företag där. Det finns givetvis visioner, diskussioner, utredningar och annat från regeringen om hur jobben ska bli fler. Och svansföringen har varit hög under lång tid.
Ylva Johansson själv har sagt att hon ska se till att Sverige 2020 ska ha den lägsta arbetslösheten i EU. Det är bra. Det vore bra om regeringen lyckades med det. Det är bra om man gör nya saker. Jag tror att nya åtgärder behövs. Men när det som blir verklighet, inte det som är under utredning, leder till att fler går från jobb till utanförskap i stället för tvärtom är det svårt att se att jobben blir fler.
Därför vill jag fråga statsrådet hur jobben kan bli fler genom de delarna. Jag ser nämligen inte på något sätt att det skulle vara fallet.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag har inte hävdat att regeringen avskaffar RUT-avdraget. Jag sa att man försämrar. Det är de facto det man gör. Det kan inte ha gått ens statsrådet förbi att vi hade en global internationell finanskris. Det hade självklart en jobbeffekt. Men sysselsättningen steg under alliansregeringen. Om vi inte hade gjort något hade det sett betydligt sämre ut.
Sverige är ju ett av de länder som kom allra mest väl ut ur finanskrisen, och nu ser vi positiva effekter. Det är kul att höra arbetsmarknadsministern säga det, eftersom allting som är dåligt i Sverige beror på att hon har regerat med Alliansens budget under det år som har varit. Nu ser regeringen ut att få igenom sin egen budget, och då kommer slagen mot företagen och de anställda. Det är det som oroar. Vi har hört diskussioner om mycket.
Det har pratats om industrikansler, och det har diskuterats om innovationskatapulter. Det är kanske också bra, men det som vi möjligtvis har sett är att industrikanslern blev fyra stycken. Vad de ska göra är väl lite oklart. Det blev ett advisory board, och därigenom har man sett till att åtminstone fyra personer har fått jobb, men det var väl inte de som stod längst ifrån arbetsmarknaden. Det är detta som oroar.
Det är mycket prat och visioner, och det är lite för lite verkstad. Det är viktigt med konkreta åtgärder som gör att företagen blir fler och att de företagen vågar anställa. Det handlar inte om att inte se verkligheten, utan det är ju det vi gör. Vi ser hur det ser ut, och vi ser att det behövs en rad åtgärder.
De åtgärder som vidtas är ju de som ser till att jobben inte blir fler, tvärtom.