Carina Hägg (S):
Utrikesminister Carl Bildt och inte minst interpellanten Göran Lindblad! Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi får möjlighet att föra en sådan här dialog i början av mandatperioden. Vi förde den under förra mandatperioden, och vi är inte nöjda med hur det ser ut.
Vi hoppas att utrikesutskottets tillkännagivande och intentioner, som vi har hört här i dag, ska leda till att vi får en bättre ordning och att UD:s enhet som jobbar med de här frågorna får mer resurser, för det är ju delvis också en resursfråga. Jag har, som flera andra riksdagsledamöter, kommit i kontakt med en del av de här fallen. Vi vet att de ser olika ut. Därför måste det finnas en kreativitet; man måste titta på varje fall individuellt.
Vi får inte heller bara diskutera de fall då barn förs från Sverige - den omvända problematiken, att barn förs från andra länder till Sverige, finns också. Det krävs en lösning också på de frågorna. Det finns många kulturer och synsätt, och vi vet att det finns rättssystem som inte är omutbara. Det är en komplikation. Vi har Haagkonventionen, som jag tycker är värdefull och som vi ska slå vakt om.
Men den är inte tillräcklig, framför allt inte när det gäller de fall där ensamstående kvinnor inte kan leva kvar i den miljö där barnen finns. Man kan helt enkelt inte försörja sig. Man upplever att det inte finns något annat sätt att få uppehälle för sig och sina barn än att återvända till Sverige och kanske få stöd av släktingar.
Att bara hänvisa till Haagkonventionen räcker inte för att kvinnan ska kunna stanna kvar i det land där fadern finns och där barnen kanske har bott under en period. Jag kom i kontakt med ett fall, inte längre bort än i Bryssel, där tre barn var avmagrade för att de inte kunde klara sitt uppehälle. De bodde i en mycket nedgången bostad.
Det var mögligt och helt undermåligt. Jag hade kontakt med Svenska kyrkan. Visserligen finns det en lagstiftning i Belgien, men det finns också många möjligheter att göra undantag. Fadern i det här fallet hade fortfarande försörjningsansvar men tog inte det ansvaret. Han kunde rättsligt få undantag för att betala datorer och annat i stället som var viktigare i arbetet. Barnen och familjen befann sig i en mycket svår situation när de med hjälp av Svenska kyrkan kunde ta sig till Sverige, men då bröt man mot Haagkonventionen.
Jag menar att i ett sådant fall har faktiskt svenska myndigheter, i det här fallet UD, inte gjort vad man kunnat. I ett land som Belgien kan man ändock ha en bra dialog med de myndigheter som finns. De här fallen och bakgrunderna är så vitt skilda och ser så olika ut. Men sammantaget är det så att vi inte kan ha denna tingens ordning att vi har för lite resurser på UD för att jobba med de här fallen och kanske för lite instruktioner om att man ska jobba mer flexibelt.
Kommer vi sedan utanför Haagkonventionens område är det ännu svårare att lösa de här fallen. Det har vi stor respekt för, och där får vi hjälpas åt att informera familjer som kan riskera att hamna i den situationen så att man tänker sig för och vidtar åtgärder. Vi får inte heller glömma att det finns kvinnor som hotas och misshandlas.
De kvinnorna kanske inte alls omfattas i det land som de befinner sig i av den lagstiftning som tar hänsyn till detta. Kvinnor är särskilt utsatta när det gäller försörjning, hot och misshandel, som även kan drabba barnen. Barn är också offer, menar vi, när de är vittnen. Det här är sådant som kräver resurser och kanske ett annat direktiv från Carl Bildts sida.
Jag vill gärna se på vilket sätt man vill angripa det och om det också kommer med i den utredning som har aviserats. Göran Lindblad var inne på en ny utredning. Det är en väg. En annan väg är kanske att inkludera den utredning som har aviserats som skulle handla om konsulärt bistånd.