KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Tack för svaret som utrikesministern gav på mina frågor! Vi är helt eniga, fru talman, om att det är viktigt att Guantánamobasen stängs.
Den har under de sex år som den har funnits varit en plats för vad man skulle kunna se som övergrepp på många enskilda människor - människor som inte har fått sin sak prövad på det sätt som vi har framfört. Vi kan se att det finns människor som under dessa sex år har befunnit sig i Guantánamo utan rättegång och utan advokat.
Jag tror att av de 305 personer som i dag finns i Guantánamo har ungefär 50 procent ingen advokat. De har inte tillgång till någon som kan föra deras talan och hävda deras rätt. Av dessa är det många som när basen stängs de facto riskerar att återsändas till länder som inte heller kan säkra att deras liv blir fritt och att mänskliga rättigheter respekteras.
De riskerar att återsändas med stämpeln att ha varit en farlig terrorist. De riskerar att utsättas för nya övergrepp ovanpå det som de redan har fått uppleva under dessa sex år. De riskerar att återsändas till länder som Kina, Tunisien, Libyen och Uzbekistan. Vi har ett aktuellt fall i Sverige i dag, men det ska vi inte diskutera här, fru talman.
Enligt mina uppgifter vill 50-80 personer inte alls lämna Guantánamo. De ser framför sig att bli livstidsfånge och på nytt utsättas för övergrepp i en helt ny miljö. De säger att de hellre stannar kvar. Det är ett dilemma som ytterst faller på USA, som har inrättat basen.
Det är viktigt att vi i Sverige och i EU är tydliga med att betona USA:s ansvar för att säkra frigivningen av de fångar som ska friges från Guantánamo.
Men vi har också en intressant historia på den europeiska kontinenten som handlar om människor som har förts till Guantánamo på mer eller mindre tveksamma sätt. Även Sverige har sin del i den byken. Det borde finnas ett ansvarstagande också från vår sida i det här fallet.
Det borde finnas möjligheter att det internationella samfundet tar ett extra ansvar för människor som riskerar att hamna i ny fångenskap och tortyr eller möta dödstraff.
Man bör fundera på om man kan skapa förutsättningar för att frisläppta Guantánamofångar, som riskerar livet genom att utsättas för tortyr och andra övergrepp, kan få en fristad i andra miljöer. Ytterst är det USA som har ansvaret, men vi på den europeiska kontinenten eller i världssamfundet kan inte heller svära oss fria. Fru talman!
Min fråga är: Hur ser utrikesministern på möjligheterna för Sverige och EU att vara med och sätta tryck och skapa förutsättningar för dem att få ett liv i fred och frihet? Finns det en möjlighet att de kan få det här?
Kerstin Lundgren (C):
Jag tolkar utrikesministerns svar som relativt positivt. Jag delar grundinställningen att det är USA som först och främst har ansvaret. Och det finns ingen tvekan från min sida heller. Det är viktigt att vi är tydliga och pekar på detta gentemot USA. De har ett ansvar för att stänga.
De har ett ansvar för att säkra att det sker på ett sådant sätt att människor som inte fått en rättvis rättegång inte drabbas ännu en gång på grund av detta. Fru talman! Vi kan se att det redan har hänt saker som väcker oro.
Utan att gå in på enskildheter vill jag säga att det till exempel rapporteras om en tunisier som efter det att han sänts tillbaka - han levde i Pakistan men återsändes till Tunisien - fängslades och drogades. Man hotade att våldta barn och fru om han inte skrev under. Han blev dömd av militärdomstol till ytterligare sju års fängelse till följd av det som varit.
Det är någonting som vi inte, utan närvaro av andra aktörer, skulle erkänna som en korrekt och sjyst hantering i förhållande till mänskliga rättigheter. Det finns en 65-årig somalier som är en av de tre som UNHCR har pekat ut med erkänd flyktingstatus.
Han vågar inte åka tillbaka av rädsla för att hamna i en helt omöjlig situation och utsättas för tortyr med risk för livet. Fru talman!
Det är just i det perspektivet som det är viktigt att vi sätter press på USA att de säkrar detta, att vi är beredda att granska så att de verkligen gör det och talar öppet om de fall där man inte har lyckats. Om vi ska göra det med trovärdighet måste vi samtidigt se att vi har ett delansvar i vissa sammanhang.
Jag har till exempel hört att man i England skulle vara öppen för att föra den typen av resonemang. Då bör vi i Sverige också vara beredda att göra det. Fru talman! Jag tolkar det så att utrikesministern för sin del inte stängde den dörren. Vi här eller utrikesministern avgör ju inte enskilda fall, men jag uppfattade signalen att det är möjligt även för Sverige att delta i den diskussionen.
Och jag är tacksam för det i så fall.
Kerstin Lundgren (C):
Så sant! Naturligtvis är det myndigheterna som då får pröva. Men det faktum att UNHCR har klassat ett antal av de personer som finns i Guantánamo som i behov av flyktingstatus är naturligtvis en signal. Det är viktigt att man då går vidare och säkerställer.
Och det är viktigt att vi i samtalen runt Guantánamo och runt terroristbekämpning ser till att det i den fas som USA nu går in i, när de stänger basen, inte görs ytterligare misstag som gör att det på nytt skapas en bild av att det som inte var möjligt i Guantánamo blir möjligt i länder där man har sett mellan fingrarna när det gäller en del saker.
Jag tänker på tortyr, övergrepp gentemot enskilda människor, familjer och annat. Det vore att göra situationen ytterligare bekymmersam. Och, som sagt var, man kan prata om delansvar eller inte, men vi har ett ansvar.
Vi har på europeisk mark - det har inte minst vi här i riksdagen diskuterat - haft incidenter där vi kan se att vi har varit med om att säkra att det har kommit personer till Guantánamo utan att vi har vetat om de hade där att göra och utan att vi över huvud taget har fått den diskussionen. De hanteringarna var inte korrekta. Där finns det, tycker jag, också ett moraliskt ansvar från den europiska sidan.
Och när vi talar om mänskliga rättigheter och vikten av att hävda tortyrförbud och annat handlar det också om att säkra att vi kan vara delaktiga i att lösa upp Guantánamo på ett korrekt sätt.
Kerstin Lundgren (C):
Det viktigaste är väl inte vad jag tror. Det viktigaste är väl hur andra resonerar och hur långt man har kommit i de förberedande förhandlingar som nu pågår för fullt.
Jag tror - om jag nu ändå ska tro - att man får vara oerhört lyhörd och kreativ för att i slutändan kunna klara att säkra tillräckligt stor bredd. Jag är inte den som förväntar mig att alla världens länder ska säga "yes" och stå bakom detta.
Jag förväntar mig att vi även denna gång kommer att få en del eftersläntrare. Men det är centralt att vi får en tillräckligt stor bredd och en tillräckligt stark koalition för att kunna göra ett nytt klimatavtal fungerande så att det verkligen ger påverkan. Det är det centrala.
Det är resultatet och hållbarheten i resultatet som står i fokus. Då får man nog vara beredd att vara både lyhörd och kreativ.
Kerstin Lundgren (C):
Det är viktigt att vi också är lyhörda för vad de enskilda länderna själva drar för slutsatser. Vi visar genom att säga att vi vill komma bort från fossilbränslesamhället vart vi är beredda att gå. Det är ett gott exempel för andra. Men vi kan inte, om de tycker att de vill göra det, säga: Ni som har oljetillgångar får inte använda dem.
Det gäller också där att försöka jobba för möjligheter för länderna. När det gäller Världsbanken kan jag bara konstatera att under den tid vi hade en annan regering ökade man satsningarna på förnybart med ungefär 30 procent. Under perioden 2006-2008 har man ökat med 40 procent.
Ser vi till 2008 har Världsbanken ökat satsningarna på förnybar energi och energieffektivitet med 87 procent. Det är ändå en signal som visar att man ser. Jag är övertygad om att läxan från det senaste året får många organisationer att tänka om och göra annorlunda prioriteringar. Kärnkraften är naturligtvis ingen lösning på klimatfrågan.
Det skulle i vissa lägen kunna innebära en försämring av klimatsitsen om man drar fel slutsatser. Till sist: Visst ska vi driva på. Det är vad vi gör. Det är därför som vi från svensk sida har antagit ett ambitiöst klimatpolitiskt paket och därför som vi driver på i EU.
Det är därför vi som ordförandeland kommer att driva på i EU för att försöka baxa och nå en framgång i Köpenhamn. Det har en jättehög prioritet inte för Sverige och regeringen utan för världens folk och framtiden.
Kerstin Lundgren (C):
Det här är en debatt som är oerhört viktig för många i Sverige och för ännu fler i Turkiet. Det handlar naturligtvis om EU-medlemskapet, som redan har berörts i det tidigare samtalet.
Det är oerhört viktigt att vi klarar att hålla medlemskapsperspektivet tydligt för Turkiet för att vi ska nå en framgång när det gäller minoriteters situation i Turkiet.
Det är med oro jag ser och hör att intresset för EU-medlemskap sviktar, herr talman, när Turkiet möts av en alltför njugg inställning från omvärlden, inte minst från ett antal EU-medlemsstater. Därför har Sverige en viktig uppgift att vara ledande i samtalen för att göra det möjligt för Turkiet att bli medlem.
Det handlar naturligtvis om mänskliga rättigheter, om etniska och religiösa minoriteters ställning, och det finns en lång rad frågor som måste lösas.
Det som är så oerhört viktigt är att vi är med och försöker hjälpa till att skapa det öppna samtalet, att göra det som vi ser som så centralt i väst och i EU, nämligen att dialog, samtal, öppenhet och transparens gör det möjligt att läka också svåra konflikter. Här är det centralt.
Jag minns med glädje vid besök från Turkiet de signaler som har givits, nämligen att man har ställt sig positiv till att öppna för forskning. Här är det viktigt att det är fråga om oberoende forskning så att alla kan granska utifrån sina perspektiv och att de kan brytas mot varandra.
Jag besökte nyligen ett kloster i östra Turkiet. Klostret hotades av myndigheter och kunde eventuellt bli av med sina marker. I de diskussionerna kom också dessa frågor upp.
Men det var samtidigt märkbart vilken betydelse just vår närvaro hade och att EU, genom ambassaderna, fanns närvarande för att granska och följa upp, inte för att rasera utan för att hjälpa och stötta till en bättre ordning, en starkare rättsstat och mer öppenhet.
Det är viktigt att vi från svensk sida fullföljer detta och är aktiva på området.
Kerstin Lundgren (C):
Ja, den öppna debatten och dialogen är naturligtvis central, och att då också våga se vad som hände, kunna göra jämförelser, se de historiska felgrepp som togs, distansera sig till dem och se hur de skulle betraktas. Många säger ju att det skulle vara identiskt med folkmord om det som då hände prövades i domstol. Men låt oss inte tvista om det.
Låt oss i stället försöka jobba vidare för den öppna debatten och jobba vidare för implementering av de lagstiftningsförslag som har lagts fram och beslutats om i Turkiet. Det är väl den svåra delen, att klara att inte bara fatta beslut i parlament utan också genomföra dem i verkligheten. Där är det viktigt att vi är många som är med och granskar och vågar föra en öppen debatt för att hävda mänskliga rättigheter. Det handlar om journalisternas möjligheter att arbeta.
Det handlar naturligtvis om olika minoriteter, religiösa och etniska grupper. När jag var i Diyarbakir dagarna före jul mötte jag till exempel en borgmästare som hade tagit sig för att trycka informationsmaterial på olika språk eftersom det fanns många olika grupper i området.
Men se det hade inte uppskattats, utan borgmästaren hade avsatts. Det är signaler som inte talar om en riktig färdväg när man kommer ned på marken. Där krävs det mycket insatser och att vi är vaksamma men också hjälpsamma.
Det är det som är utgångspunkten - inte att kritisera eller döma per se utan att försöka stötta för att nå en utveckling. Det handlar om mänskliga rättigheter för människor på marken.
Kerstin Lundgren (C):
Somalia är ett av världens fattigaste länder. Det är ett av, tyvärr, alltför många länder som upplever fattigdom och förödelse till följd av krig och inre konflikter som pågått alltför länge. Naturligtvis är det barn och kvinnor som drabbas hårdast i den miljö som Somalia utgör.
Herr talman! Sverige har ett långsiktigt ansvar i området. Vi har en roll i den internationella kontaktgruppen som förpliktar. Vi har ett långsiktigt utvecklingssamarbete som inte är lätt men utmanande.
Vi har självklart också ansvar för att göra humanitära insatser när nöden så kräver. I Somalia befinner sig ett av fem barn i akut undernäring. 3,6 miljoner människor behöver humanitär hjälp från omvärlden.
Det är i den situationen som denna insats ska göras. När FN:s program för försörjning av livsmedel hotas till följd av sjöröveri hotas också människorna i denna akuta situation. När FN har frågat och givit mandat ställer många länder upp.
EU gör det samlat och Sverige som en del av detta. Som tidigare framgått kommer Sverige att leda operationen under del av tid. Det är bra att vi visar att vi har förmåga och vilja att göra detta.
Vi ställer i förslaget upp med 465 kvinnor och män som under sju månader ska verka för att hindra sjöröveri och säkra möjligheten för humanitära insatser att nå sjövägen till Somalias hårt drabbade människor. Herr talman!
Jag vill i detta sammanhang betona värdet av den utbildningsinsats som våra personer får när det gäller FN:s resolutioner 1325, 1612 och 1820. Det är särskilt viktigt att kunna vara med och bidra i denna miljö där människor inte är vana att mötas av denna typ av respekt.
Det är bra och självklart att de som är beredda att på detta sätt göra en insats för människor i andra länder känner att de har vårt stöd fullt ut och att de känner att vi ställer upp med resurser som gör deras insats möjlig och så trygg som det bara går. Det gäller också sjukvårdsresurser.
Det är viktigt för att man ska våga vara modig i en situation som kräver mycket av varje enskild person. Herr talman! Till sist en kommentar angående de människor som eventuellt kommer att gripas.
Också i den delen måste vi arbeta tydligt med perspektivet internationell rätt och folkrätt och försöka säkra så långt det bara går att dessa människor inte överlämnas till rättsliga system där man riskerar tortyr eller omänsklig behandling. Det är inte tillåtet enligt svensk lag. Herr talman!
Det är glädjande att alla riksdagens partier står bakom förslaget. Det är positivt och värdefullt. Jag tvekade inför att gå upp i debatten och funderade över om alla behövde delta när vi är eniga, men jag kom till slutsatsen att det är viktigt att vi visar vårt stöd och vår enighet.
Mot den bakgrunden beklagar jag att Vänsterpartiet och Miljöpartiet lyser med sin frånvaro.
Kerstin Lundgren (C):
Det här är spännande. Jag är övertygad om att man kan komma överens inom oppositionen, men frågan är om vilken uppfattning. Vad var visionen? Burma och Västsahara - det skulle bli en spännande resa. Det är alldeles klart.
Jag är inte orolig, och jag vet inte om någon annan i majoriteten är det. Jag är snarast lätt road av att höra hur spännande diskussionerna verkar vara.
När oppositionen säger titta vad vi har samarbetat och titta vad vi har gjort och vad vi kan är det som är nytt, fru talman, att man tidigare inte har samarbetat just på utrikes- och säkerhetspolitikens område. Det är det nya. Där har man inte agerat samfällt tidigare.
Det har varit så under lång tid i Sveriges historia att när Socialdemokraterna har styrt har man sagt att kommunisterna kommer inte in inom utrikes- och säkerhetspolitiken.
Men nu är de där, fru talman, och att döma av förhandlingsinteriörerna är det många "nej" som sägs, och det präglar också den debatt som förs just nu på det utrikespolitiska området. Socialdemokraterna är rätt tysta, medan många andra talar högt.
När de gäller EU-nämnden vågar jag inte säga att jag har suttit på alla sammanträden, för så är det inte. Jag följer framför allt utrikesområdet. En av mina återkommande frågor när oppositionen säger att de har en avvikande mening har varit: Låt höra den! Men det har varit tyst.
Kerstin Lundgren (C):
Av respekt för talmannen ska jag inte fortsätta den tråden. Däremot är det väldigt spännande att höra Socialdemokraternas syn på vad som hände i klimatförhandlingarna.
Här har ju Sverige varit ledande i att driva fram en egen klimat- och energipolitik som ligger i framkant när det gäller dessa områden. Här har EU varit ledande genom 20-20-20-uppgörelsen och möjligheten att gå upp till 30 procent i reduktion. Vilket annat land av de stora länderna har gått längre?
EU har varit ledande för att driva fram en klimatöverenskommelse och kommer att vara ledande och ha stor betydelse i det sammanhanget. Fru talman! Om det ska kunna bli trovärdigt när man hänvisar till att EU skulle ha stått i vägen för att nå en framgång i Köpenhamn behövs mer kött på de benen. Så var inte fallet.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har svårt att se det. Vi hänvisar i det här betänkandet till olika initiativ som vi har tagit från utskottets sida för att belysa EU-frågor. EU-nämnden är ett organ som riksdagen har för att granska, synliggöra och tydliggöra. Det är inget hemlighetsmakeri.
Det är snarare så att mycket av EU:s arbete är mer öppet än vad det är i denna riksdag med våra slutna utskott. Det är en tydlig möjlighet att kunna granska och se hur de olika positionerna är.
Vi kommer också med Lissabonfördraget att få möjlighet att bli ännu tydligare med den roll som riksdagen tilldelas med Lissabonfördraget på plats. Vi får möjligheter att gå in och jobba och granska. För mig är kompromisser inte problemet. För mig är det inte avgörande och viktigast att det blir precis som jag önskar.
Det viktigaste är att det blir en bra lösning för så många människor som möjligt. Det handlar om att vi med vårt arbete kan bidra till att inte bara göra det bra för oss nio miljoner i Sverige utan också göra det bra för hela vår kontinent.
Det är så mycket svårare och en så mycket större utmaning, men det är en så oerhört mycket större vinst med det om vi når framgång. Då måste vi vara beredda att kompromissa. Där ligger politikens möjligheter.
Kerstin Lundgren (C):
Det är en gemensam debatt kring två utlåtanden. Jag tycker att det finns skäl att starta i EU:s utvecklingspolitik, för det är ju den frågan och den grönboken som bär den fortsatta diskussionen, när vi pratar om budgetstöd.
Jag vill till att börja med, herr talman, bara göra konstaterandet att vi från utskottets sida har gjort en preliminär subsidiaritetsprövning av de båda grönböckerna och då har kunnat konstatera att utvecklingsbiståndet i och med Lissabonfördraget har fått plats bland EU:s centrala målsättningar.
Vi finner därför inte att det finns skäl att avge något särskilt subsidiaritetsyttrande här och nu men kommer naturligtvis att följa den frågan även fortsatt. Jag tycker också att det finns skäl att understryka att en rättvis och hållbar global utveckling kan uppnås bara om vi får många krafter som strävar åt samma håll.
Det har genomsyrat utvecklingsbiståndet efter Parisdeklarationen, där vi försöker att få flera att jobba gemensamt. Naturligtvis är EU som en global, stor aktör central i den delen.
Här finns det, som vi konstaterar, skäl för både EU, kommissionen och oss att försäkra oss om att det finns en samstämmighet inom EU:s arbete när det gäller olika politikområden som faktiskt avgör om vi lyckas nå målen inom EU:s utvecklingspolitik.
Jag trodde att det skulle bli en stor diskussion om biståndsnivåer, eftersom det var en del av det särskilda yttrandet. Men jag konstaterar att EU har markerat sin roll när det gäller åtagandet att uppnå 0,7 procent av bni.
Man har ännu inte lyckats, herr talman. Det är viktigt - det understryker vi också - att man lever upp till sina åtaganden i den delen för att kunna fullfölja och skapa styrka i EU:s samlade utvecklingspolitik. Samstämmigheten som jag berörde är naturligtvis central, inte bara när det gäller biståndsdelen.
Det vi lyfter fram - som jag i det särskilda yttrandet noterar att Vänstern och Miljöpartiet synes ha problem med - är de andra drivkrafterna för utveckling: handel, tillväxt, jobb och möjligheter för människor till förändring.
Det är här den centrala förutsättningen finns för att vi ska kunna få en hållbar ekonomisk försörjning för människor i hela världen, möjligheter till utveckling. Jag beklagar naturligtvis, herr talman, att det finns de som uppfattar att tillväxt kan vara ett hot mot fattigdomsbekämpning. Det är ju snarare tvärtom.
Tillväxt är en viktig förutsättning för fattigdomsbekämpning. Där ligger naturligtvis det demokratiperspektiv som vi också betonar centralt. Om det finns en demokratisk utveckling i de länder som vi verkar med kommer också människor att åstadkomma de förändringar som krävs.
Det märks inte minst nu när vi ser vad som händer i Tunisien, där människor vill ha en röst med, inte vill ha repressiva regimer. Det ger bilden av möjligheter till utveckling, möjligheter inte bara ekonomiskt utan också demokratiskt, får vi hoppas.
Med detta kan jag från min och Centerpartiets sida konstatera att vi, precis som tidigare talare har sagt, är helt eniga i båda fallen. Självklart yrkar även jag bifall till förslagen i dessa utlåtanden.
Kerstin Lundgren (C):
Jo, jag har faktiskt läst det gemensamma särskilda yttrandet, som Vänsterpartiet och Miljöpartiet har skrivit. Där vänder de sig mot flera delar av de skrivningar som finns i betänkandet om ekonomisk tillväxt och säger att de mer utgår från de borgerliga partiernas ideologiska föreställningar än från fakta och erfarenhet av utvecklingsarbete. Herr talman!
Jag ser att vi talar om samstämmighet. Jag ser att vi talar om hållbar utveckling. Jag ser att vi har granskat utifrån de övergripande teman som vi arbetar med i vårt bistånd. Det handlar om både PGU och fattigdomsbekämpning. Det är diskussioner om klimat, miljö, demokrati och kvinnors möjligheter.
Ändå väljer Miljöpartiet och Vänsterpartiet att landa i någon form av försök till pamflettskrivning omkring ekonomisk tillväxt.
För mig, herr talman, är det svårt att se att ett samhälle - det må vara Sverige, Afghanistan, Sudan, Tunisien, Gaza eller varhelst vi är - där ekonomin inte fungerar och tillväxten går bakåt är ett samhälle som förmår bekämpa fattigdom. Jag har inte sett några sådana fakta.
Jag har inte sett några tydliga exempel på att det är i ett sådant samhälle som de mänskliga rättigheterna vinner framsteg eller fattigdomen bekämpas. Därför kunde jag inte, herr talman, låta bli att uppmärksamma just den här delen.
Jag hör kritiken, men jag ser inte vilka insatser som skulle vara alternativ till ekonomisk framgång.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hörde "tillväxt kontra fattigdomsbekämpning". Det är det motsatsförhållandet jag vänder mig emot. Fattigdomsbekämpning kräver nämligen ekonomisk utveckling och tillväxt - men inte bara.
Jag tror måhända att Hans Linde inte har läst betänkandet, för i betänkandet berör vi helheten. Vi pratar om hållbar tillväxt. Vi pratar om demokrati. Vi pratar om självbestämmande och möjligheter för människor. Vi pratar till och med om det som Bodil Ceballos pratade om tidigare, lokala myndigheter. För mig är detta inte ensidigt.
Det är en insikt om att människor måste få välja och fatta sina egna beslut. Detta handlar demokrati om, och det är en viktig del i det vi försöker bygga.
När jag läser betänkandets särskilda yttrande ser jag att man från Vänsterpartiet och Miljöpartiet vänder sig emot tillväxtskrivningarna - om man nu har läst dem rätt eller inte må andra bedöma - men efter att ha sagt att tillväxt inte verkar minska fattigdom avslutar man med att insatser för att bekämpa fattigdom i sig skapar tillväxt.
Man funderar, herr talman, på vilka insatser Vänsterpartiet och Miljöpartiet menar som inte lyfts fram i betänkandet. Vi talar ju om demokrati där människor får möjlighet att själva värdera hur de vill fördela, hur de vill hantera välfärden och vad de vill satsa på. Det är det som är avgörande, och det är den typen av utveckling vi vill se i alla länder: starka parlament och starka granskningsfunktioner.
Det är precis det vi talar om i betänkandet som förmodligen inte lästs av Hans Linde.