Ulla Andersson (V):
Ulf Kristersson försöker påskina att det är Vänsterpartiets ekonomiska politik som ska styra det här landet. Jag önskar att det vore så. Visst, vi har påverkan, och det tycker jag är bra.
Men jag förstår att det stör ett högerhjärta ganska mycket när ensamstående mammor får det bättre, när långtidssjuka har fått högre ersättning och när föräldrar kan hämta ut mediciner till sina barn utan att oroa sig för om plånboken ska räcka till - när välfärden har fått 10 miljarder mer. Men om Vänsterpartiet hade styrt hade Ulf Kristersson fått betala betydligt mer i skatt än i dag.
Då hade han och alla andra med höga inkomster, mycket kapital och stora förmögenheter fått bidra betydligt mer än de får i dag. Vi tycker att skattesystemet ska verka omfördelande. Visst, man kan också säga att en del av Vänsterpartiets ekonomiska politik verkar innebära att vi alltid får städa upp efter det att borgarna har regerat. Det har vi gjort även denna gång. Herr talman! Sommaren är här.
Den är efterlängtad och full av förväntan. Sköna dagar väntar, gemenskap och tid tillsammans, kanske en resa, utflykter, upplevelser - vem vet? Men många människor oroar sig också inför sommaren. Hur ska pengarna räcka till? Hur ska de få möjlighet att låta barnen delta i fotbollsskolan, ha råd med någon utflykt och dessutom ha råd med hyra och mat? Att resa bort förblir en dröm.
Det gör att klumpen man går med i magen växer sig allt större. Jag vet det, för jag har varit där. Samtidigt som många går med klumpen i magen och vänder på varenda krona kan andra ägna sig åt att fundera över om de ska investera i en Porsche, en pool eller en långsemester utomlands, eller kanske alltihop. Så ser klassamhället ut här i Sverige. Klassamhället kan vi följa på en resa genom landet eller via tunnelbanenätet här i Stockholm.
Res från Danderyd till Vårby, och det skiljer fyra år i medellivslängd. De rikaste lägger ned enormt mycket tid på att planera hur de ska undgå skatt, allt för att ge mindre till det gemensamma, medan andra tvingas ligga vakna på nätterna och planera för att försöka få pengarna att räcka till både hyra och mat.
Utbildningsnivå och socioekonomiska förhållanden påverkar människors liv och till och med hur länge vi får leva våra liv. Klassamhället lever och frodas. Politik kan göra något åt detta; man kan förändra förhållandena. För högern är det självklart att klyftorna ska växa och klassamhället förstärkas. Liberalerna brukar säga det öppet, och deras ekonomiska politik speglar det tydligt.
Moderaterna brukar försöka få det att låta annorlunda, men i praktiken är deras politik en politik som gynnar människor på Lidingö, i Djursholm och på Östermalm. Man jagar febrilt de allra fattigaste. Sverigedemokraterna tävlar med sin ekonomiska politik med de borgerliga om att sänka skatten mest för dem som tjänar bäst, med stora besparingar på välfärden.
Med Sverigedemokraternas skattepolitik får Jimmie Åkesson och Anna Kinberg Batra 46 000 kronor i skattesänkning, medan den sjuka, ensamstående mamman och den arbetslösa industriarbetaren betalar mest i skatt vid lika inkomst och inte får några skattesänkningar alls - skatteklyftan föreslås i stället växa. De som har minst får minst, och de som har det bäst ska självklart ha det ännu bättre.
Högerns fördelningspolitik drar isär landet, ökar människors otrygghet och inskränker därmed deras frihet. Vi försöker i stället gå i en annan riktning.
I budgetförhandlingar med regeringen har vi fått igenom en hel del bra reformer: höjt underhållsstöd, höjd ersättning för långtidssjuka, 10 välfärdsmiljarder till vård, skola och omsorg, avgiftsfria mediciner för barn och avgiftsfria mammografibesök så att ingen kvinna ska missa cancerknölen för att hon inte hade råd att göra det där besöket.
Sommarlovsaktiviteter blir avgiftsfria för barn så att alla barn ska kunna ha roligt på sommarlovet. Reform efter reform görs för förstärkt välfärd och för att ekonomiskt utsatta ska få det bättre. Men när det gäller de ekonomiska klyftorna, som vi så gärna vill rå på även via skattesystemet, ligger det mesta kvar i orubbat bo sedan borgarnas regeringstid.
Ränteavdragen ska fortsätta som nu, det vill säga gynna de rikaste, liksom till exempel RUT. Kapitalskatten är densamma, och nästan hela jobbskatteavdragen ligger kvar intakta. Det är detta som starkt har bidragit till de växande klyftorna i samhället, liksom den avskaffade fastighetsskatten och den avskaffade förmögenhetsskatten. Högavlönade män är de som framför allt gynnas av den skattepolitiken.
Sverige är i dag det av EU:s 15 kärnländer som har det minst omfördelande skattesystemet. Men borgarna är trots allt inte nöjda. Så länge någon med tjock plånbok riskerar att få betala någon krona mer i skatt till sjukvård eller skola rycker de ut och är till och med beredda att skapa kaos genom ett desperat utspel med tydlig inspiration från Sverigedemokraterna. Men hur eniga är de egentligen?
I det särskilda yttrandet står det att de är beredda att agera genom till exempel misstroendevotum. De är alltså inte överens om vad de är överens om. Men Moderaterna vek sig för Liberalerna och Centern. Centern vill inte fälla finansministern, och KD gör som Moderaterna vill.
Liberalerna fick stå ensamma på presskonferensen, och i dag kan vi läsa hur Ebba Busch Thor skäller ut Annie Lööf i Dagens Nyheter. Men vad är det då som fått borgarna att reagera? Är det att så många människor inte har råd med hyra och mat, att arbetslösheten fortfarande är hög, att bostadsbristen är skriande eller att ensamstående föräldrar fortfarande har det ekonomiskt tufft?
Nej, självklart inte. Det är att de som tjänar 38 000 kronor i månaden ska betala nästan hela 2 kronor mer i skatt per månad. Hur ska de klara det? Och de som flyger ska vara med och betala för det de släpper ut. Detta verkar störa det så kallade gröna partiet Centern något oerhört.
De så kallade 3:12-reglerna ska ändras, så att man inte kan inkomstomvandla i samma utsträckning som tidigare, och det berör den rikaste procenten allra mest. Men sådant gör tydligen borgarna rasande, och även Sverigedemokraterna. Annars handlar det kanske bara om att det viktigaste för Sverigedemokraterna som vanligt är att skapa kaos. Herr talman! I den här budgeten föreslås även bra reformer.
Vänsterpartiet har i år fått igenom satsningar på förlossningsvård, utsatta barn och unga, ungas psykiska hälsa och pengar till de individuella programmen på gymnasieskolan. I övrigt finns det andra bra satsningar på utsatta skolor, på poliser och på Klimatklivet. Även försvaret får ökade anslag. För Vänsterpartiet har det varit viktigt att säkerställa att kvinnor som väntar barn ska veta att förlossningsvården har de resurser de behöver.
Nu tas nya steg på vägen dit. Ytterligare en halv miljard läggs till de 400 miljoner som vi tidigare fått igenom. Den största upplevelsen i ens liv, när underbarnet ska komma, ska inte behöva innebära en oro om förlossningsvården ska ha plats eller om personalen ska ha tid. Vi pratar ofta om skolan. Alltför många unga lämnar i dag grundskolan utan behörighet till gymnasiets nationella program.
Detta, liksom det oroliga världsläget, har inneburit att introduktionsprogrammen, som är fem till antalet, har vuxit kraftigt. Språkintroduktionen under det första året är nu gymnasieskolans största program. Med den satsning på 150 miljoner som vi har fått igenom förbättras förutsättningarna för att möta den enskilda elevens behov och förutsättningar.
Elever som riskerar att inte nå kunskapskraven får bättre möjligheter till extra anpassningar eller särskilt stöd. Skolan får helt enkelt bättre förutsättningar för sitt kompensatoriska uppdrag. Socialtjänstens arbete med barn och unga som far illa eller riskerar att fara illa förstärks.
När barn eller unga riskerar att fara illa måste vi göra allt vi kan för att se till att deras rättigheter stärks, att deras livsvillkor förbättras och att de känner att samhället finns där för dem. Socialtjänstens anställda måste få de förutsättningar de behöver för att vara de proffs och de engagerade socionomer de vill vara och är.
Även barn- och ungdomspsykiatrins resurser förstärks, då antalet barn och unga som behöver hjälp och stöd är många. Totalt blir det en kvarts miljard i tillskott till barn- och ungdomspsykiatrin och socialtjänsten i år. I den ekonomiska vårpropositionen tydliggörs att välfärden behöver mer resurser och att antalet anställda behöver bli större. I välfärden är det ju personalen som är verktyget för kvaliteten.
Det är pedagogen som möter barnet. Det är undersköterskan som tar hand om och stöttar den gamla kvinnan som inte längre klarar av att klä på sig själv eller fixa sin egen mat. Det är sjuksköterskan som ger omsorg och vård på vårdcentralen eller sjukhuset. Det är de som bär välfärden på sina axlar, och det är de som sliter och drar ett ofta alltför stort lass.
Välfärden behöver helt enkelt mer resurser, och de kvinnor som jobbar där ska inte behöva betala med utslitna kroppar och försämrad hälsa, utan det ska vi betala tillsammans via skattsedeln, vi som har råd med det. Det är bland annat därför Vänsterpartiet har drivit på för att fler ska betala statlig skatt och för att uppräkningen av skiktgränsen ska vara lägre än den varit.
Det är helt rimligt att människor som har fått enorma skattesänkningar under borgarna nu får bidra lite mer. Och det är inte många kronor det handlar om. För en som tjänar 56 000 är det ungefär 200 kronor mer i månaden, och detta kan i sin tur till exempel finansiera en satsning på bättre arbetsvillkor och arbetsmiljö för de anställda i sjukvården, vilket leder till en bättre kvalitet för patienten. Herr talman!
Medan en del vill skapa kaos för att gynna dem som redan har det bäst ställt försöker vi jobba på för att utjämna inkomstskillnader, förbättra välfärden, pressa ned arbetslösheten och ta ansvar för klimatet. Sommaren ska vara efterlängtad och inte ge en klump i magen. Därför behövs det också betydligt mer utjämnande ekonomisk politik. Jag yrkar bifall till vårpropositionen och vårändringsbudgeten.