Carina Hägg (S):
Jag är väldigt glad att min kollega har tagit initiativ till den här interpellationsdebatten. Jag välkomnar att vi får ha den här diskussionen med jämställdhetsminister Nyamko Sabuni i dag. Det finns väldigt många frågor som vi har att fundera över, och det är positivt att veta att vi ska få se en strategi nästa år. Därför är det desto viktigare att man får möjlighet att här vara med och diskutera den strategin.
Jag hoppas att Nyamko Sabuni också vill bjuda in till ett brett samråd och en bred diskussion inför det att man från regeringens sida kommer att slå fast de politiska ståndpunkterna kring strategin och presentera den inför riksdagen. Jag har också funderat på det här med vårdnadsbidraget. Det är en fråga som framför allt kvinnor ställs inför framöver: Ska man tacka ja till vårdnadsbidraget?
Kommer man då att få ännu svårare att ta sig in på arbetsmarknaden? Vi vet att det är få män som gör samma överväganden. När vi tittar på kontantstøtten som infördes i Norge vet vi i dag vad vi inte riktigt visste då, nämligen hur splittrad den regeringen var i den frågan. Men nu står Norge i begrepp att avveckla det omoderna vårdnadsbidraget, och det sker med stöd av norska Senterpartiet.
Bakgrunden är att en ny majoritet i Stortinget har reagerat mot de negativa effekter som man hela tiden har pekat på, även vi här i Sverige, och som har varit kända. I stället för satsningar på förskolan gick pengarna till att hålla norska kvinnor kvar utanför arbetsmarknaden med det här hemmafrubidraget. Av kontantstøtten har hittills 96 procent använts av kvinnor och endast 4 procent av män.
Jag vet inte om regeringen i Sverige har någon uppfattning om vi kommer att få se annorlunda siffror här, men ingenting hittills tyder på att vi skulle se ett mer jämställt uttag av hemmafrubidraget. Inte minst kvinnor med en annan etnisk bakgrund, som redan innan kontantstøtten infördes hade svårare att få jobb, kom inte med denna politik in på arbetsmarknaden, utan de kom allt längre bort från arbetsmarknaden.
Barn i dessa familjer lär sig inte språket i det land där de befinner sig förrän de börjar skolan. Hur påverkar det deras studieresultat? Hur påverkar det arbetet för att bryta segregationen, motverka arrangerade äktenskap och motverka hedersbegrepp när man hålls kvar i en språkgrupp och har svårare att ta sig in i det samhälle där man lever?
Samtidigt som vi har tillgång till all denna kunskap fortsätter den svenska regeringen att bråka om hur man ska genomföra vårdnadsbidraget. Lär av Norge och stoppa tillbaka förslaget i historieboken, där det hör hemma! Jag vill föra in en problematik till. Kvinnor blir ju äldre. Bland äldre kvinnor finns de som har de allra lägsta pensionerna. De hade inte under sin tid som mammor möjlighet att jobba heltid.
Det fanns ingen utbyggd barnomsorg eller kanske ingen barnomsorg alls. Man var kanske hänvisad till att jobba deltid när barnen var i skolan för att det inte fanns något fritids. Detta gjorde att man i dag får en dålig pension.
Vi måste i dag fundera över detta så att vi inte bygger in samma moment, så att inte en kommande generation äldre kvinnor får dålig pension för att de inte hade möjlighet att ta sig in på arbetsmarknaden eller inte kände att de kunde göra ett sådant val. Vi ska inte verka för att vi också i morgon ska få en grupp kvinnliga fattigpensionärer.
Jag vill gärna veta hur jämställdhetsministern har tänkt bryta denna utveckling och på vilket sätt hemmafrubidraget ska ses i det sammanhanget. En annan ingång i diskussionen gäller handeln. Bland de handelsanställda är 11 000 deltidsarbetslösa. Hur ska dessa 11 000 kunna bryta sin deltidsarbetslöshet och få ett heltidsarbete?
Är lösningen att man ska jobba deltid hos flera arbetsgivare samtidigt? Vi ser ju en sådan utveckling. Samtidigt vet vi att många arbetsgivare inte accepterar att man har mer än en arbetsgivare inom samma kompetensområde.