KBLab/rixvox huggingface dataset:
Barbro Hietala Nordlund (S):
Vi biträder inte uppfattningen att detta ska ingå i den översyn som nu görs av Grundlagsutredningen. Vi har kopplat diskussionen till det opinionsläge som råder för dagen. Vi bedriver opinionsbildning i många frågor. Många socialdemokrater gör det också i den här frågan. Det arbetet lär väl verka.
Man kan inte påstå att det finns någon bred samhällsdebatt i den här frågan eller att det blåser någon stark opinionsvind. Det finns många frågor som är viktigare och angelägnare att ta itu med, som vi också driver. Några v-, mp-, s- och kanske fp-motioner per år i den här frågan hjälper till att hålla den vid liv här.
Det finns naturligtvis utrymme för större debatter här och för all möjlig opinionsbildning. Men detta är vårt ställningstagande nu, och jag vet också att Mats respekterar det.
Barbro Hietala Nordlund (S):
Leif Björnlod gav oss en snabb exposé. Utskottet hade denna gång inte förutsett att vi skulle debattera detta betänkande.
För oss är detta väl kända ståndpunkter, och det gäller också Miljöpartiets synpunkter i den här frågan. Vi har debatterat detta här i kammaren vid tidigare tillfällen. Man kan kanske tycka att konstitutionsutskottet har gjort det lite enkelt för sig.
Den här gången hänvisar vi till vad arbetsmarknadsutskottet säger. Men det är korrekt att göra så, för naturligtvis är det centralt hur arbetsmarknadens parter ställer sig i den här frågan. Det har vi också framhållit vid tidigare debatter i den här frågan.
I utskottet har vi i den historiska tid som vi lever i haft erfarenhet av att förändra helgdagarna. För ett år sedan fattade vi ju beslut om att göra 6 juni, nationaldagen, till helgdag. Det var en lång, komplicerad och svår process med många att ta hänsyn till, inte minst arbetsmarknadens parter. Nu har frågan och tanken väckts.
Det finns ingen bred eller djup samhällsdebatt i denna fråga eller något tryck från de djupa folklagren. Om utvecklingen ska gå i Miljöpartiets riktning lär det nog få processas en bra tid. Det är också vad arbetsmarknadsutskottet säger. En del av det Leif Björnlod säger kan jag instämma i. Vi lever i ett mångkulturellt land, och det är vi stolta och glada över.
Men inte desto mindre är vår tradition och kultur byggd på fundamentet av den kristna tron och den kristna utvecklingen. Det ska vi inte förneka eller bortse från.
Redan i dag har jag hört om skolor och arbetsplatser som, utan att göra något problem av saken, möter och accepterar behovet av ett flexibelt uttag av ledighet för att människor ska få fira sina högtidsdagar. Jag tycker att det är en utmärkt början på en utveckling som vi ännu inte vet hur långt den leder eller hur den ska äga rum.
Jag är helt tillfreds med utskottets ställningstagande, och jag yrkar därför bifall till utskottets förslag i dess helhet och avslag på reservationerna.
Barbro Hietala Nordlund (S):
Till Leif Björnlod måste jag säga att jag inte känner till om man från arbetsmarknadsutskottet arbetar vidare i någon dialog med arbetsmarknadens parter. Det har jag ingen som helst kunskap eller vetskap omkring. Jag tror inte heller att man har kommit så långt, men jag vet att det förekommer diskussioner på arbetsplatser.
Och det är gott så, att man försöker lösa det flexibelt när frågan uppstår för enskilda personer. Det ger en väldig massa erfarenheter. Om och när det blir dags att samla ihop dem kan det vara ett bra underlag.
Hillevi Larsson (S):
Vad jag har förstått har detta hög prioritet för regeringen. Det är något som de arbetar hårt med. Det är Jens Orback som driver den här frågan, och vad jag har förstått ska man få fram någonting så snabbt det är möjligt. Jag vet inte exakt när det blir, men det är ingenting som har lagts i en byrålåda, utan tvärtom arbetas det aktivt. Men precis som Ingemar Vänerlöv själv säger är det viktigt att man verkligen utreder alla aspekter av det här, så att det inte kommer som en överraskning i efterhand.
Därför är det viktigt att det inte förhastas. Det är också viktigt att man remitterar det här till så många berörda instanser som möjligt, så att man får intressanta synpunkter i förskott.
Hillevi Larsson (S):
Jo, jag tror säkert att det finns ett förslag inom ett år. Skulle så inte vara fallet och det inte finns goda skäl för det - goda skäl skulle ju vara att man arbetar intensivt men att man ytterligare vill se över några möjligheter eller höra några instanser - finns det ju möjlighet för riksdagen att kräva att det händer något.
Jag berättade ju precis att vi har gjort ett tillkännagivande när det gäller resegarantilagen, så det finns möjligheter att återkomma, men det är alldeles för tidigt att redan nu kräva något sådant. Vi får följa arbetet, och det här har hög prioritet för regeringen, så jag tror inte att det finns någon risk att det förhalas i onödan.
Hillevi Larsson (S):
Ja, det är i alla fall ett litet första steg att man då vill satsa 100 miljoner kronor på dem som vill ta sig in. Men vad hjälper det om det över huvud taget inte finns bostäder att bo i? Det är ju ett av huvudproblemen. Nu är det tusentals lägenheter som inte blir byggda, som var planerade. Vad hjälper det då att man får hjälp? Jag vet för övrigt inte hur den här hjälpen ska utformas. Det är väldigt luddigt i nuläget. Att ha en lägenhet att bo i är ändå grunden.
Det hjälper ju inte att stimulera om man inte har någonstans att bo. Så det här måste till. Detta är inte farhågor ute i det blå, utan detta är vad byggföretagen själva säger och vad Hyresgästföreningen, kommunerna som är berörda och studentföreningarna säger. Detta är konkreta fakta när det gäller vad som kommer att hända, och det måste man ju ta fasta på.
Sedan är det väldigt oroande att man tar bort de här stöden och att det inte ens finns någon form av övergångsregler. Inte ens planerade projekt kan då genomföras. Och det här är ett mycket märkligt sätt att gå till väga. Kommuner planerar ju sådana här byggen över flera års sikt. Nu är det ett totalt katastrofläge, och många kommuner är desperata. Det gäller även moderatledda kommuner, kan tilläggas.
Man kan konstatera att Malmö har varit en av de kommuner som har haft den svåraste situationen. Studenter har fortfarande en mycket svår situation. Och det motsäger ju det faktum att det löser sig bara man bygger många villor och bostadsrätter. Det är först när vi har börjat bygga billiga hyresrätter i stor omfattning som det här problemet har börjat minska.
Sedan kan man konstatera att det säkert finns byggföretag som genomför sina byggen, men det handlar om tusentals byggen som inte blir gjorda. Detta är inte en farhåga, utan det är konkret. Jag hoppas verkligen att man tar tag i det här snarast möjligt.
Hillevi Larsson (S):
Det är en viktig debatt. Den handlar om vilka signaler vi sänder ut. Vi har kunnat se att kvinnors representation i bolagsstyrelser har varit dålig, men ju mer vi har diskuterat frågorna och ställt krav från offentligt håll på att kvinnoandelen måste öka desto mer har vi sett att det har blivit en förändring. Den är fortfarande för liten, men ändock. Det är samma sak på det här området.
Om vi säger att vi lämnar över till företagsstyrelserna själva att diskutera frågan tror jag tyvärr inte att vi kommer att se några större förändringar. Det viktiga är vilken signal vi sänder ut från offentligt håll. Det är också märkligt att vi ställer krav på företagen om vi inte ens själva lever upp till kraven.
I de statliga bolagen och de statliga styrelserna kan vi själva styra över representanterna och se till att även människor med utländsk bakgrund tas in. Det är i dag en otroligt låg andel även på det området.
Det handlar dels om att ta vara på den kompetens som finns - givetvis finns det kompetens i alla grupper - dels även om att sända ut signaler till övriga samhället och övriga företagsstyrelser. För både kvinnor och människor med invandrarbakgrund kan vi se att ju högre upp vi kommer i hierarkierna på chefsnivå och styrelsenivå desto färre är de.
Därför vill jag ha ett bredare perspektiv för att även diskutera kvinno- och invandrarrepresentation i samma sammanhang. Det handlar om samma grundläggande problem. Det handlar om diskriminering, och det handlar om stora grupper som utestängs. Ytterst handlar det om kompetens. Vi har tidigare haft en diskussion om social snedrekrytering till högskolor och universitet.
Det skadar hela samhället när grupper konsekvent utestängs. Det är faktiskt bra för alla att folk har chans att vara med och påverka. Man kan inte avsvära sig ansvaret i den här frågan. Staten har ett stort ansvar och har möjligheter att påverka i de statliga styrelserna och bolagen. När det gäller andra företag kan staten så klart ställa krav, men här har vi en direkt möjlighet att göra något.
Jag hoppas verkligen att det också görs.
Hillevi Larsson (S):
Det var inte så länge sedan riksdagen såg annorlunda ut än vad den gör nu. Vi kunde se att det var betydligt färre kvinnor och färre yngre och att det över huvud taget var en sämre mångfald. Åldersfördelningen var ganska tydlig, med de flesta kring 50-årsåldern, och det var övervägande män. Det var få, i alla fall öppet, med annan sexuell läggning och annat etniskt ursprung.
Jag tycker att riksdagen bara har blivit bättre av att vi har fått mer mångfald, och jag ser gärna ännu mer mångfald eftersom vi företräder hela folket. Jag ser det också som en kompetensfråga. Ingen kan ha all kompetens, men när man har olika kompetens får man det bästa slutresultatet. Precis på det här sättet är det i styrelser, inte minst statliga styrelser. Man kan säga att detta är allas ansvar, och det är självklart.
Men om inte vi från politiskt håll sänder ut rätt signaler kan man fråga sig vad resultatet blir i övriga samhället. Då kan man dessutom använda det för att skylla ifrån sig: Men titta hur det ser ut inom det offentliga, titta hur det ser ut i de statliga styrelserna! Inte ens de når ju upp till de här målen! Varför ska vi då göra det? Varför ska kraven ställas på oss? Vi måste göra tvärtom.
Vi måste sända ut rätt signaler och göra det vi kan med den makt vi har att tillsätta folk i styrelser och se till att det blir mångfald. Det är också viktigt att säga att den här frågan inte handlar om en liten minoritet som driver sina rättigheter utan den här frågan angår oss alla, oavsett om vi är kvinnor eller män, yngre eller äldre, oavsett etniskt ursprung, sexuell läggning, religion och så vidare.
Det här handlar om en demokratifråga men framför allt i det här sammanhanget en kompetensfråga. Man ska inte bli diskriminerad på grund av sådana här oväsentliga faktorer, utan kompetensen måste fram.
Hillevi Larsson (S):
Delar av det som har sagts kan jag hålla med om. Det är klart att vi behöver matchning, alltså att de arbetslösa får det stöd och den hjälp och utbildning som krävs för de nya jobben. Där kan jag i och för sig se en del brister i den förda politiken. Man når inte ända fram där eftersom de som är i behov av störst stöd hamnar utanför. Men bortsett från det låter det väldigt bra. Det låter också väldigt bra med omvandlingstryck.
Det är klart att det går att nå effektiviseringsvinster inom myndigheter och att de kan göra saker bättre. Problemet är bara: Hur blir det automatiskt bättre av att man till exempel skär bort en tredjedel av Arbetsmiljöverkets budget? Ett av de största problemen som verket i dag har är just att hinna komma ut till alla arbetsplatser där det finns behov av inspektion.
Det är inte heller alla som anmäler att det finns arbetsmiljöproblem. Därför är det helt avgörande att hinna vara ute på arbetsplatser och åtgärda arbetsmiljöbrister innan det är för sent. Det handlar om att hindra utslagning, att människor blir sjukskrivna och förtidspensionerade på grund av dålig arbetsmiljö. Men det är faktiskt också en säkerhetsfråga. Det kan handla om liv eller död. Det förekommer arbetsplatsolyckor där folk blir invalidiserade eller till och med dör.
Detta kan faktiskt undanröjas med hjälp av Arbetsmiljöverkets insatser. De kan peka på de brister som finns och kräva att de åtgärdas. Det finns stora risker med att bara använda piskan och inte moroten. Det finns ju olika sätt att motivera folk, och här är det väldigt mycket piska. Risken är att det inte blir några större effektiviseringsvinster.
Däremot får den kvarvarande personalen en ännu tyngre arbetsbörda och riskerar att själva bli sjukskrivna och gå in i väggen på grund av arbetsbördan. Jag hoppas verkligen att man tar de här frågorna på allvar, för detta kan få långtgående konsekvenser och i stället leda till ökat utanförskap.
Hillevi Larsson (S):
När det gäller den ekonomiska belöning som till exempel fattiga ensamstående kvinnor enligt ministern förtjänar rör det sig ju om en rätt liten belöning för den som tjänar lite. Det är fortfarande de som tjänar mest som får den största skattesänkningen. Den här belöningen äts ju också upp av avgiftshöjningar. Det handlar om medicinkostnader, höjning i trafikförsäkringen, höjda hyror och så vidare. Det blir inte så mycket kvar av den här belöningen.
Man kan ju säga att hon i alla fall får lite kompensation av det här så kallade jobbavdraget - även om det blir plus minus noll eller till och med minus i slutändan. Men ålderspensionärerna får inte den här kompensationen. Vi har högkonjunktur nu. Vi har rekordtillväxt. Dessutom säljer regeringen ut statliga bolag och får in miljardbelopp. Det finns alltså verkligen pengar att ta av.
Detta använder man för det här jobbavdraget och en massa andra saker men man använder det inte för att kompensera ålderspensionärerna. Nu har vi en rekordtillväxt. Vi har nästan aldrig sett en sådan här utveckling förut. Om vi inte nu har råd att kompensera ålderspensionärerna ekonomiskt, när ska vi då få råd att göra det? Jag tycker att det är väldigt skrämmande att höra att det är någon gång långt in i framtiden. Nu har vi till och med arbetskraftsbrist.
Det finns faktiskt en del branscher som skriker efter folk, där man inte får fram folk. Därmed kan man säga att sysselsättningen också är på mycket god väg att - inte lösa sig, men det går verkligen åt rätt håll. Det var ju detta som var förutsättningen för att ålderspensionärerna skulle kompenseras. Svaret är alltså att någon gång långt in i framtiden kanske pensionärerna kan få en lite bättre situation, men framför allt de rika pensionärerna i form av hushållsnära tjänster.
De andra pensionärerna får väl se i stjärnorna efter den här kompensationen. I stället borde man satsa pengarna på en liten guldkant i tillvaron men även på hemtjänsten, som faktiskt inte har med ekonomi att göra. Jag hoppas verkligen att man tar pensionärernas situation på allvar i fortsättningen.
Hillevi Larsson (S):
Jag skulle framför allt vilja tala lite om SBAB. Många bedömare har ju menat att SBAB har haft en återhållande effekt när det gäller bolånen och räntorna på dem. Vi har kanske aldrig tidigare haft en situation i Sverige där så många har lån som i dag. Det hänger också ihop med att räntorna har varit låga. Det är många som till exempel har köpt bostadsrätt, hus eller något annat där man har tagit lån.
Då är det ju helt avgörande att räntenivåerna på hus hålls nere. Det är också många bedömare som menar att redan måttliga räntehöjningar skulle leda till att många blev skuldsatta i Sverige, och kanske till och med tvingades sälja huset för att klara situationen. SBAB är bara ett av de företag som man planerar att sälja ut. Därför tror jag att det är väldigt viktigt att man ser lite bredare på konsekvenserna.
Det här är något som jag tror skulle drabba väldigt många. Det är tråkigt, tycker jag, precis som Bosse Ringholm sade, att man kommer med konsekvensanalysen efteråt. Man brukar ju göra det före och utifrån det sedan avgöra om det är värt priset, alla de merkostnader, både mänskligt och ekonomiskt, som det kan innebära i längden. Sedan är ju de här företagen också kassakor för staten.
Det är långsiktiga pengar som vi går miste om även om man får en engångssumma. Det måste man naturligtvis också väga in. Man förlorar också kontrollen över verksamheter som är väldigt viktiga för svenska folket. Sedan är det så klart också arbetstillfällena inom de här verksamheterna som vi inte kan garantera.
Jag tycker inte riktigt att det svar som Bosse Ringholm har fått förklarar varför inte konsekvensanalysen kommer före. Så bråttom kan det väl ändå inte vara? Regeringen har trots allt ett par år sig innan nästa val då man skulle kunna sälja ut. Man hade faktiskt kunnat presentera det här innan.
Jag hoppas verkligen att det som nu kommer, vilket vi får hoppas att det gör, ändå innehåller någon form av konsekvensanalyser där man går lite på djupet med merkostnaden och vad den kan innebära. Vi har också avreglerat en del verksamheter i Sverige. Detta har inte fått odelat positiva konsekvenser. När man nu går steget längre och dessutom säljer ut borde man faktiskt titta lite i backspegeln.
Borde vi inte lära av tidigare erfarenheter och borde vi, framför allt, inte tänka efter före i stället för efter? Jag hoppas att vi kan få ett svar på de här frågorna.
Hillevi Larsson (S):
Vi har fått höra motiven till att man säljer ut. Det verkar vara ideologiska motiv. Motiv är ju inte detsamma som konsekvensanalys. Man kan ha ideologiska motiv och ändå inse de negativa konsekvenser som kan komma och bestämma sig för att det positiva eller det negativa överväger och att man inte genomför utförsäljningen. Det är otvivelaktigt så att vi förlorar kontrollen över viktiga verksamheter.
Erfarenheten visar att när man släpper marknaden totalt fri leder det inte automatiskt till bättre konkurrens och lägre priser; man har snarare sett en motsatt tendens. Det kan man se när det gäller bensinbolag som trissar upp priserna. Tidigare har man kunnat se det inom livsmedelssektorn, men där har det blivit bättre.
På område efter område kan man se att utan statlig kontroll kan man förlora viktiga samhällsvärden. Man kan få motsatsen till det som kanske var anledningen till att man en gång genomförde utförsäljningen. Med de erfarenheterna i ryggsäcken är det ännu viktigare att göra en konsekvensanalys.
Det blir lite märkligt när man säger att det här området är viktigt för folk och anledningen till att man åtminstone än så länge inte säljer ut Vattenfall. SBAB är däremot inte viktigt. Det är inte viktigt för människor att ha låga boräntor trots att de bygger hela sitt boende på detta. Om situationen ändras kanske man riskerar att få sälja hus och hem och flytta.
Jag tycker att det är väldigt viktiga frågor för gemene man. Det har också blivit en väldigt kraftig reaktion från svenska folket på den här utförsäljningen. Jag tycker att folket förtjänar svar på varför det inte har blivit någon konsekvensanalys.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill tacka för en del kloka inlägg i debatten. En del privatekonomirådgivare och konsumentvägledare som uttalar sig i dessa frågor säger att det ofta är mer lönsamt för den enskilde att spara ihop pengarna än att låna dem. Lägger man till de stora avgifterna är det en direkt förlustaffär för den enskilde att låna.
Det är klart att det ger snabba pengar att låna, och man behöver inte vänta så länge som det tar att spara ihop pengarna. Dock innebär det långsiktigt en ren förlust för den enskilde och en vinst för de företag som ägnar sig åt detta. När det gäller marknadsföring har vi en del regleringar för att till exempel skydda barn mot reklam.
Jag tycker att det finns anledning att diskutera väldigt aggressiv marknadsföring riktad till utsatta grupper, inte minst skuldsatta och fattiga människor och ungdomar. Det måste ändå finnas någon gräns för vilken marknadsföring man får ägna sig åt. Till exempel tycker jag att företagen borde tvingas redovisa avgifterna i marknadsföringen, för det kommer först senare när man väl har gett sig in i karusellen.
Det är klart att de snabba pengarna lockar! Jag tycker att företagen borde redovisa villkoren redan på förhand så att man är medveten om dem när man lånar. Frågan är egentligen väldigt stor, för den berör ju också människors ekonomi. Det handlar om att många människor i dag har väldigt svårt att få det att gå runt ekonomiskt. Det är klart att de snabba lånen lockar när man känner att man måste välja bort saker som egentligen kan vara självklara.
Man kanske inte kan köpa nya kläder, och man kanske till och med får snåla på mat och mediciner. Det är klart att de här lånen då lockar, speciellt om man redan är skuldsatt! Det handlar om att förbättra människors ekonomi men framför allt om att vi måste ta samhällsansvaret. Det är väldigt hemskt, tycker jag, när man säger att det är den enskildes ansvar och att den enskilde får skylla sig själv. Det här handlar om utsatta och skuldsatta människor, inte minst ungdomar. Det är vårt ansvar att göra någonting.
Hillevi Larsson (S):
Jag ser också fram emot det, för jag tycker att det är en sådan stor, viktig och avgörande fråga att vi verkligen måste ta debatten och se till att vi får resultat. Hittills ser jag tyvärr att det fortfarande inte finns många öppningar. Det prat man hör är: Vi tycker att det är jätteviktigt, vi ska se över det här. Men det som händer i verkligheten, hittills i alla fall, är gigantiska nedskärningar inom området.
Jag kan bara hoppas att regeringen ändå tar till sig den kritik som nu kommer, inte bara från en del av oss riksdagsledamöter utan faktiskt även från dem som berörs och som vet vad det handlar om. I liten mån skulle man kompensera bortfallet från ALI, Arbetslivsinstitutet, och göra en liten satsning.
Stockholms universitet får då ta över samlingarna. Men tyvärr tror jag att det är väldigt svårt att reparera det som nu har slagits sönder. Arbetslivsinstitutet har haft en världsledande roll i att samordna forskning om arbetslivet. Slår man sönder den verksamheten får man inte just den samordningen och helhetssynen.
Dessutom finns risken att man på biblioteket vid Stockholms universitet inte har kompetent personal. Personal från Arbetslivsinstitutet har också hållit i biblioteket och kunnat hjälpa folk till rätta. Det är faktiskt väldigt svåra frågor det här. Riktmärke eller rekommendation är för mig ungefär samma ord. Om man har ett riktmärke eller en rekommendation är för mig oväsentligt.
Det väsentliga är att vi ligger under gränsen för vad ILO, FN-organet, säger är den anständiga gränsen när det gäller arbetsmiljöinspektörer. Vi borde få 80 extra arbetsmiljöinspektörer. Jag hoppas verkligen att vi också kommer att få det inom en snar framtid.