KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Leif Jakobsson har självfallet alldeles rätt. Saker och ting borde ha varit annorlunda. Nu är de inte det, precis som Anette Åkesson och finansministern har påtalat. Det är tyvärr väldigt sent påtänkt att vi inte borde ha ingått detta avtal, och det är det som är det stora felet.
I avtalet, som träffades den 29 oktober 2003, finns en artikel, nr 6, med en bestämmelse som handlar om ordningen för skatteutjämningen som ska gälla mellan Sverige och Danmark. Skatteavtalet är i och för sig en uppföljning till 1996 års skatteavtal mellan de nordiska länderna, men det finns alltså en särbestämmelse här, och Öresundsintegrationen är ju oerhört viktig.
När detta kom upp i skatteutskottet, herr talman, väcktes en massa frågor och motioner.
Mitt lilla parti, genom Christer Nylander, Ulf Nilsson och Tina Acketoft, yrkade i grund och botten avslag på detta avtal av den enkla anledningen att vi bedömde att det var väldigt oförmånligt för Sverige när det gäller hur man beräknar den skatteutjämning som ska tillfalla Sverige.
Det stora felet i sak är att landstingsskatten i Sverige och den amtskommunala skatten i Danmark inte omfattas i denna beräkning. Det är det sakliga problemet, och det är det svårt att få någon ändring på från dansk sida.
Vi i skatteutskottet, bland annat Peter Persson i Jönköping, Leif Jakobsson i Malmö och Anette Åkesson i Båstad, har diskuterat detta med det danska skatteutskottet. Precis som den svenska regeringen har svårt att nå fram till en förändring av detta nu i efterhand är det svårt att få en förändring i ett beräkningssystem som är så ofördelaktigt som det nu kom att bli.
Detta var dock, herr talman, inte någon direkt överraskning för oss. Vi hade gärna också fullföljt avslaget 2004, men dåvarande ordföranden i skatteutskottet, herr Arne Kjörnsberg i Borås, lärde mig en sak, nämligen att när det gäller internationella avtal ska man visa respekt för regeringen.
Det yrkades alltså bara i formella hänseenden avslag på detta. Vi hade att acceptera att Sveriges regering hade ingått detta avtal. Men i sak håller jag helt med Leif Jakobsson om att det borde ha varit en annan ordning.
Jag hoppas nu att vi gemensamt, för Öresundsintegrationens del, så att den ska fungera väl både på den svenska och på den danska sidan när det gäller de kostnader som uppträder i till exempel Malmö och Köpenhamn, kan nå en överenskommelse och ökad förståelse. Det ligger i båda ländernas intresse att artikel 6 i detta avtal omarbetas. Det är det som är det grundläggande.
Jag tror att vi från skatteutskottet har framfört budskapet till våra vänner i det danska skatteutskottet så att de förstår problematiken, och jag hoppas att den här debatten, som ju inte är ny, kommer att få ett slut genom att vi kan komma till en ny överenskommelse med Danmark på denna punkt.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker för min del inte att det är korrekt att beskriva att regeringen och finansministern har varit passiva efter skatteutskottets och andras försök att göra detta. Problemet är väldigt svårt att reda upp över huvud taget. Inget ont om herr Ringholm i övrigt, men när herr Ringholm lade fram detta så var det inte bra att vi ratificerade detta avtal.
Jag tror för min del, och Leif Jakobsson är inne på någonting sådant också, att Öresundsintegrationen efter 2004 eller 2005 då detta avtal trädde i kraft har förändrats väldigt mycket. Anette Åkesson är inne på ESS som nu delvis ligger i Danmark. Det är ett svenskt projekt men det ligger delvis i Danmark med datadelen och så vidare. Det är alltså många nya komponenter som gör att det kan finnas nya vägar och öppningar i denna fråga, herr talman.
Jag tror att det allra viktigaste är att man måste inse att skatteavtal i grunden och i längden måste vara gynnsamma för båda parter. Så här sade Christer Nylander en gång i tiden i en fråga till Bosse Ringholm: "Skattefrågan har länge överskuggat många av de andra barriärerna mellan Sverige och Danmark. Nu kan de släppas fram i ljuset. - - - Det nya skatteavtalet riskerar emellertid att skapa nya konfliktsituationer."
Tyvärr fick herr Nylander rätt, men jag hoppas för min del att vi gemensamt, och jag tror i grund och botten inte att det finns någon stor skillnad partierna emellan i riksdagen, ska försöka minska de här konflikterna och att det nya svensk-danska samarbetet kan gå över Öresundsbron på alla sätt, för det är gynnsamt för båda parter att ha en välfungerande integration.
Gunnar Andrén (L):
Jag har under denna vår haft möjlighet att lyssna till en lång rad debatter om högskolan där statsrådet har deltagit. I kritiken finns det två grunder. Det har förekommit kritik mot högskolorna i Jönköping, Sandviken och Halmstad där många nämner resursbrist. Sedan finns det en annan socialdemokratisk linje, nämligen att det satsas för lite på de stora lärosätena.
Till exempel var det nyligen uppe att resurserna till Uppsala urholkades. Båda dessa saker går säkert bra att framföra regionalt. Men totalt sett är det enligt mitt sätt att se en helt omöjlig linje. De glömmer bort en sak som är väldigt viktig.
Varför väljer elever med det fria högskoleval som vi har att i så väldigt hög grad söka till de stora lärosätena Stockholm, Göteborg, Lund, Malmö, Umeå och Luleå? Det har med kvaliteten att göra, och de miljöer som finns. Fru talman!
För ett antal år sedan - jag tror att det var 2002 - deltog jag inför Almedalsveckan i en diskussion med ledningen för Gotlands kommun eller Region Gotland. Jag hade en rekommendation, nämligen att Högskolan på Gotland skulle gå samman med ett annat stort lärosäte.
Jag såg att kvaliteten i utbildningen var av sådan art att högskolan inte skulle kunna vara självständig i längden och attrahera tillräckligt många elever. Det möttes med regionalpolitiska argument och tummen ned.
Jag är glad för att Högskolan på Gotland i dag, tio år senare, för att säkra kvaliteten och säkra en liten högskolas fortsatta existens går samman med universitetet i Uppsala.
När jag var redaktör i Sundsvall - minsann, fru talman - var det fråga om huruvida Mitthögskolan skulle bli universitet eller inte. Den prövningsnämnd som prövade detta gjorde tummen ned.
Det var inte populärt, kan jag säga, när jag i den tidning som jag då verkade i skrev att detta var ett klokt beslut eftersom kvalitetsfrågan är avgörande även i detta fall för att man i längden ska få tillräckliga kvaliteter i undervisningen och få elever att söka till lärosätet. Man vill inte råka ut för det som många tyvärr nu har råkat ut för, nämligen indragna examensrättigheter.
Om det finns någonting som är allvarligt för en regional högskola så är det indragna examensrättigheter. Det är en signal till andra sökande som är allvarlig eftersom den innebär att högskolan inte har tillräckliga kvaliteter.
Min fråga till statsrådet är därför egentligen en annan: Hur klarar vi kvaliteten på lärarsidan till de mindre, regionala högskolorna för att vi ska få kvalificerade människor att söka till dem? Jag tror att det är själva nyckelfrågan. Antalet platser kan man alltid klara ut.
Men hur får vi goda lärare till de platser som inte har den attraktivitet som av tradition tillkommer de riktigt stora lärosätena?
Gunnar Andrén (L):
Jag önskar att jag någon gång kunde träffa en glad socialdemokrat, för det är verkligen sällan jag gör det. Jag tycker att man särskilt ska glädjas åt att vi har en ekonomisk tillväxt i vårt land, i vår region av Europa och världen - bortsett från Kina och några andra länder - som har varit väldigt hög under senare år. Sysselsättningen är hög.
Det finns saker att glädja sig över. Finansministern nämnde, utan namns nämnande, Ernst Wigforss arvsskattemotion från 1928, med den berömda formuleringen att fattigdomen fördras lättare om den delas av alla. Det var inte världens bästa formulering, för den innehåller olika delar. Det är bättre att ha en stor kaka att dela på än att bara ha en väldigt liten.
Därför är den debatt som vi har nu i väldigt starkt behov av att bli något mer preciserad. Finansministern var inne på vilka länder som skulle ha blivit bättre under den här tiden. Vi kan också gå till Grekland. Det finns två olika mått. Det ena är inkomstspridning, som man mäter med Gini-koefficienten.
Där har Sverige inte undergått någon större förändring de senaste åren. Det andra är den relativa fattigdomen, som är ett helt annat mått.
Det kommer alltid att vara så att några är relativt fattiga, även om det är lätt att förstå att de fattigaste i Sverige, som säkert har det besvärligt, ändå har det bättre ställt än de fattigaste i många andra delar av världen.
Jag har själv, herr talman, nyligen varit i Sydafrika och Moçambique och sett att den relativa fattigdomen där är en annan än den relativa fattigdomen i Sverige. Man kan säga att vi skulle kunna uppnå en sak genom ett ännu högre skattetryck.
Om skatterna var 100 procent skulle inkomstfördelningen vara absolut perfekt i detta land. Men med en tidigare socialdemokratisk finansminister, när marginalskatterna var 85-87 procent, hade vi ett perverst skattesystem. Jag tror inte heller att Socialdemokraterna vill att vi ska ha ett skattesystem av den dimensionen. Det är bra att vi har kommit bort ifrån detta.
Det ska löna sig att arbeta i många avseenden. Det var en bra skattereform som vi gjorde 1990 när vi tog bort många av de här sakerna. Allting har inte blivit perfekt - det medger jag också. Med den statistik som Pia Nilsson går in för här kan man nästan bevisa allting.
Men på den mest väsentliga frågan, nämligen om vi har fått det bättre eller sämre i Sverige genom att den ekonomiska tillväxten har varit hög, är svaret: Ja, det är bättre att vi har en större kaka att dela på. Då kan vi alltid diskutera den andra delen av frågeställningen: Är inkomstfördelningen perfekt?
Jag tycker för min del att en av de viktigaste sakerna - jag vet att ni socialdemokrater angriper detta - är att det har blivit bättre och mer lönsamt att arbeta. Det är en av de stora vinsterna som den här regeringen har sett till att uppnå. Jag tror att allt fler socialdemokrater i grund och botten kommer att inse att även de fattigaste i landet och pensionärerna - jag säger inte att alla pensionärer är fattiga - har stor nytta av att vi har en god tillväxt i vårt land.
Gunnar Andrén (L):
Det hände sig någon gång vid LRF-stämman, eller en tidigare föregångare till den, att två jordbrukare träffades i Eslöv. Den ena var från söder om landsvägen, från Söderslätt, och den andra var ända uppifrån Hörby. Söderslättsbonden frågade var han kom ifrån och vad han sysslade med, och det var Hörby och jordbruk. Då frågade den första bonden på sin bredaste skånska: Så långt norrut? Kan det verkligen löna sig? Det är en intressant fråga.
Vad är lönsamt över huvud taget? Tornedalen och så vidare har väldigt goda förutsättningar.
När vi tittar på den fråga Sven-Erik Bucht har tagit upp nu och även i tidigare motioner vet vi dock att EU:s stats- och regeringschefer den 18-19 mars kom överens om ett långsiktigt program för tidsperioden 2014-2020, samt de två pelarna.
Vi får ändå konstatera att om någonting har varit lyckligt med den ekonomiska krisen i Europa, herr talman, är det att stödet till jordbruket har minskat i andel.
Man kan tycka att det är en väldigt dålig konsekvens för jordbruket, men det visar möjligen att det i Europa har kommit en ny syn på vad som är viktigt att satsa på. När vi gick med i EU 1995 antog vi också det program EU har för självförsörjningsgrad för jordbruket.
Vi måste konstatera att de ambitioner vi tidigare hade har kullkastats av att så oerhört mycket pengar har gått genom CAP till jordbruksstödet. Detta har gått ut över bland annat jordbruket i Norrland. I den meningen är det svenska jordbruket utomordentligt konkurrenskraftigt.
Produktiviteten i det svenska jordbruket är större än någonsin. Dess värre räcker det till många fler munnar än vi är i det här landet. Självförsörjningsgraden för till exempel mjölk är omkring hundra procent eller högre. Därför måste vi fortsätta reformera.
För att klara jordbruket i Tornedalen måste de nämligen få mer likvärdiga villkor, inte bara med avseende på hur man driver jordbruket utan också med avseende på avsättningsmöjligheterna och marknadsorienteringen.
Här är det på det sättet att strukturomvandlingen i norra Sverige och andra delar av Sverige kommer att fortsätta så länge vi, trots vad EU säger, har snedvridande inkomstförhållanden i stora delar av Europa.
Därför är det mycket viktigt att vi kan fullfölja regeringens linje - alla partier står bakom den - att satsa mer på gårdsstödet och arealstödet och mindre på direktstödet. Detta är den viktigaste strukturella frågan för det svenska jordbruket. Det är nämligen väldigt konkurrenskraftigt sett ur produktionssynpunkt.
Gunnar Andrén (L):
I interpellationsdebatter granskas interpellationsställarens förslag. Detta var väldigt tydligt under den tid som statsrådet Pagrotsky och herr Östros var statsråd. De gick alltid till attack mot förslagsställaren, så statsrådet Erlandsson är i sin fulla rätt att göra det. Detta skiljer sig dock från herr Ringholm som aldrig svarade på någon fråga.
Låt mig dock återkomma till detta med EU. Sedan Sverige inträdde i EU 1995 är det på ett område som vi nästan inte kan föra en egen politik, och det är just på jordbruksområdet.
Det högproduktiva svenska jordbruket har kommit i väldiga svårigheter genom att stöden till olika ineffektiva produktionsföretag i många länder har fått en överlevnadsgrad som inte alls motsvaras av den i Sverige. Det svenska jordbruket är väldigt högkvalificerat.
Det kan symboliseras med att för ungefär 113 år sedan var 80-90 procent av svenska folket jordbruksberoende i någon bemärkelse, och nu är vi nere i mindre än 1 procent. EU-inträdet innebar att Sverige i stället antog den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är klart att det är inom detta område som statsrådet har att agera.
Också vi som stöder EU kan tycka att just på den här punkten, herr talman, har vi inte nått de framgångar som vi skulle behöva för att bland annat stödja jordbruket och de enskilda jordbruksföretagen effektivt i bland annat de norra delarna av Sverige samt även söder om landsvägen.
Gunnar Andrén (L):
På den gamla goda tiden när SJ hade monopol fanns det inga problem i tågtrafiken. Numera är det trångt på spåren. Det är ett problem. Det är trångt på tågen. Det är ett problem. Det har aldrig varit så många som vill åka tåg som nu. Det är en effekt av att det finns ett större utbud av sådana som vill transportera folk på tåg.
Det är jättebra, bland annat ur miljösynpunkt. Ibland blir det konflikter. Spåren är för få. I det här fallet som vi nu diskuterar finns i grunden just en sådan avvägningskonflikt, och den har inte med avregleringen att göra. Den ena sidan handlar om att släppa in nya operatörer på en vinstgivande linje, Stockholm-Göteborg.
Det är väl glädjande att så många vill åka mellan Stockholm och Göteborg; det är jättebra. Förr hade man bara att välja på SJ. Det fanns ingen valfrihet över huvud taget. SJ hade monopol. Den andra sidan handlar om ifall detta ska gå ut över en annan tågoperatör, nämligen SL som bedriver verksamhet sedan början av 1970-talet.
Peder Wachtmeister har sagt till mig att det var Hjalmar Mehr som en gång i tiden såg till att tåget skulle gå ända till Gnesta. Man kan fråga sig om det verkligen är Trafikverket som ensamt ska få göra avvägningen mellan att släppa in operatörer och ta bort en etablerad operatör, nämligen SL.
Då kommer vi inte ifrån att i denna avvägning finns ett övergripande ansvar någon annanstans, och jag vill lägga det något högre än hos Trafikverket. Jag noterar att SL har haft överläggningar, men trafiknämnden i Stockholms läns landsting vet ingenting.
Frågan har inte heller varit uppe hos Birgitta Rydberg och övriga i landstingets ledning. För Gnesta får det stora konsekvenser om de blir av med fyra tåg, som det handlar om, och om regionaltågen kanske inte ska stanna där. Jag ser Gnesta som en viktig del av Storstockholmsregionen.
Nu planerar Peab och Gnestahem för ytterligare 300 nya bostäder i området. Om det beslut som Trafikverket med sin nya trafikplan förebådar gick igenom skulle det innebära radikalt förändrade förutsättningar för de byggprojekten.
Det måste vägas in att Gnesta varit ett järnvägssamhälle i snart 150 år och är uppbyggt kring järnvägen och pendlingen till framför allt Stockholm. Jag menar att detta är en fråga som inte Trafikverket med dess nya plan att ta in nya tågoperatörer kan få avgöra på egen hand.
Det är också en fråga om hur en kommun som Gnesta ska fungera i framtiden i den arbetsregion som Storstockholm vid det här laget är.
Gunnar Andrén (L):
Ibland blir man imponerad av en del debattörer. Anders Ygeman debatterade höghastighetståg alldeles nyligen, och de kräver också spår. Det var ett bra exempel på gott glömme på kort tid. När man lyssnar till Lars Ohly och hör vad han säger om den ökade tågtrafik som vi nu har märker man att han lätt skulle kvalificera sig som en kandidat till ordförandeskapet i tågnostalgins vänförening.
Det är inget snack om den saken. Jag vill dock säga något om den konflikt som nu finns om spårkapaciteten. Jag uppskattar verkligen att statsrådet försvarar trafiken mellan Stockholm och Göteborg, för den är också viktig. Men det finns en konflikt när det gäller spårkapaciteten som går ut över pendeln till Gnesta just nu.
För min del ser jag det som att det finns en prioriterad sak i detta läge, nämligen att Trafikverket inte ensamt och utifrån sina utgångspunkter kan få bestämma om tågtrafiken till Gnesta ska upphöra eller inte eftersom den är så etablerad för detta område.
Sedan är jag glad för att vi utökar tågtrafiken till Göteborg, för det är en väldigt viktig sak. Jag vill avsluta med att säga att detta är någonting som vi alla borde slå vakt om. Vi behöver ännu mycket mer tågtrafik till och från Göteborg, för det är verkligen roligt att kunna åka till Göteborg även ifrån Stockholm.
Gunnar Andrén (L):
Det är en intressant debatt med många olika aspekter. Jag tycker att det är roligt att Lars Eriksson håller sig utanför Stockholms tullar. Jag bor själv utanför Stockholm. Det här är inte bara en Stockholmsfråga utan det här är en fråga för hela Mälardalen. Jag tycker att Jan Lindholm har varit vaken i kammaren, men nu förstår jag att han har sovit de senaste sex åren.
Det har ändå hänt oerhört mycket, till exempel på bostadsbeskattningsområdet. Den mjölkko som den tidigare regeringen såg, kanske även Miljöpartiet, som en outsinlig skattekälla har upphört. Det är ett av de viktigaste sakerna som kommer att inträffa. Herr talman! Jag tror att vi skulle komma överens om mycket.
Ett stort problem, bortsett från hur fort tunnelbanan byggs ut, är att de kommuner som vill bygga mycket har stora exploateringskostnader. Det går inte att komma ifrån att det är ett problem som lastas över dem. Det är kostnader för el, vatten, mark, gator, parker, skolor och förskolor. De kostnaderna måste tas med när nya bostadsområden planeras. Här finns tillsammans med överklagandefrågor en hel del att göra.
Samtidigt får vi inte glömma att folk vill bo där det är en vacker miljö. Vi får inte använda miljön hur som helst. Inte ens utanför Lund där det finns ett vackert landskap att ta hänsyn till kan man bygga hur mycket som helst. Herr talman!
Jag tror att det allra allvarligaste just nu för framtida byggnationer vore att slå in på vägen med nya subventioner - ungefär som att subventionera Saab eller SAS. Det blir ingen kostnadspress om man går in med subventioner. Det är också andra som ska betala dessa subventioner.
Dessa andra, herr talman, är skattebetalarna.
Gunnar Andrén (L):
Jag instämmer i herr Ericson i Ubbhults synpunkter på om vi ska ha svartmålning eller inte av Sverige, vilket kom upp i en tidigare debatt också. Jag tror att det är klokt att säga att Sverige är ett väldigt bra land jämfört med många andra länder trots de problem vi har. Herr talman! Om det mesta vet jag ingenting. Men efter elva år i skatteutskottet vet jag någonting om hur skatter fungerar.
När Monica Green säger att man smetar ut 17,3 miljarder kronor på dem som är 18-26 år i sänkta arbetsgivaravgifter blir jag fundersam över vad det är för språk hon talar.
Om 17,3 miljarder inte skulle ha någon effekt alls, varför i hela världen vill då Socialdemokraterna kompensera kommunerna med ett antal miljarder när man tänker avskaffa detta? Det är helt obegripligt.
Varför ska man kompensera för något som inte har någon betydelse? Jag tror att man själv kan ta reda på varför det har betydelse. Det räcker med att gå till en Icabutik i Skövde och se vad den har för personal. Det är massor med ungdomar som jobbar där. Det får lättare jobb genom de sänkta kostnaderna för arbetsgivarna.
Man kan gå till det förtalade McDonalds och se vem som jobbar där. Det är många ungdomar. Herr talman! Detta förtal av den sänkta arbetsgivaravgiften för ungdomar 18-26 år är pestligt att höra.
Jag säger inte att detta är det optimala, men det är svårt för många ungdomar att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden; här har Monica Green rätt. Kanske är 26 år för högt för denna nedsättning. Många mellan 22 och 26 år har en akademisk utbildning och har lättare att få jobb.
Men de som inte har utbildning eller erfarenhet, kanske inte ens körkort, har svårare att komma in på arbetsmarknaden. Man kanske skulle sänka arbetsgivaravgiften ännu mer, till exempel för dem som är 18-22 så att de ännu lättare får jobb. Den optimala lösningen har vi inte sett ännu, utan vi måste gå vidare med detta.
Monica Green är oss svaret skyldig: Varför vill Socialdemokraterna kompensera kommunerna för något som är helt verkningslöst? Det är en central ideologisk fråga i denna debatt. Varför vill ni kompensera för något som ni säger är totalt meningslöst? Denna fråga önskar vi och många ungdomar få svar på, herr talman. Varför vill ni kompensera för något som är helt värdelöst?
Gunnar Andrén (L):
Jag lyssnade med största uppmärksamhet till Monica Greens andra anförande. Jag hade ställt en fråga om varför Socialdemokraterna tycker att man ska kompensera kommunerna. Jag kunde inte höra någon enda antydan till svar på det. Nu hoppas jag att Peter Persson i Jönköping, som har en sådan lång kommunal erfarenhet, tar upp den frågan och diskuterar den.
Har det någon betydelse eller inte för de enskilda kommunerna, till exempel för Jönköpings kommun? Monica Green har ytterligare en möjlighet att svara på mina frågor.
Jag skulle vilja formulera mig på detta sätt, eftersom hon inte har varit i en ICA-butik, McDonalds eller Domus i Skövde under senare tid: Hur många nya ungdomsjobb tror Monica Green att det blir i Skövde om man tar bort den sänkta arbetsgivaravgiften för ungdomar i åldern 18-26 år? Hur många nya jobb tror hon att det ger i Skövde om man tar bort den sänkta ungdomsarbetsgivaravgiften?
Det är en central fråga inte bara för Skövde utan för alla ungdomar i hela Sverige. Hur många nya jobb blir det? Jag hoppas att Peter Persson kan svara på varför Socialdemokraterna vill kompensera kommunerna för att man tar bort den sänkta arbetsgivaravgiften. Enligt Monica Green - jag säger inte att Peter Persson säger det - är det en totalt meningslös åtgärd. Varför vill man då kompensera kommunerna? Det är en intressant fråga för kommuner, för ungdomar, för mig och för arbetsmarknadsministern.