Staffan Appelros (M):
De frågor som behandlas i det betänkande som vi nu diskuterar i kammaren kretsar alla kring det som är myntets baksida när det gäller all mänsklig verksamhet. Det handlar om det som förbrukas, vilka val vi gör för att förbruka så lite som möjligt och vad som händer med det avfall som vi ger upphov till.
Hur väl vi lyckas med att skapa väl fungerande kretslopp är beroende av beslut som fattas på många olika nivåer och kräver ett aktivt deltagande från alla, enskilda, företag, ansvariga myndigheter och regeringar. Det gäller ända upp till internationell nivå.
De miljömässiga och ekonomiska vinster som kan göras genom att dels minimera avfallet, dels använda det avfall som skapas på rätt sätt är enorma. En gång i tiden betraktades såväl hushållssopor som biologiskt avfall enbart som något man ville bli av med.
Under de senaste årtiondena har medvetenheten vuxit om att även det som förbrukats har ett värde som antingen kan återföras till naturen eller skapa mervärden för människor och samhällen tack vare den energi som materialet innehåller.
Teknikutvecklingen har gått snabbt framåt, och den mycket högre reningsgrad som kan uppnås i dag jämfört med tidigare öppnar för en fortsatt utveckling där en större andel av avfallet kan användas till olika ändamål. Alliansregeringen har bland annat verkat för att ta fram strategier och åtgärder som på såväl kort som lång sikt syftar till att öka produktionen av biogas.
Det är en utveckling som är mycket viktig för att lägga om energianvändandet i Sverige i en riktning som både skonar klimatet och leder till bästa möjliga ansvarstagande i varje steg. Rötning är en mycket bra behandlingsmetod för exempelvis avloppsslam och matavfall, och rötresten fungerar ofta utmärkt att sprida på åkermark. Det man dock bör ha i tankarna är att lösningarna inte måste se likadana ut överallt.
Det handlar om faktorer som närheten till åkermark, det lokala behovet av till exempel fjärrvärme och vilka möjligheter som finns till samrötning med annat material. Dock är det mål som man satt upp om att mer än 35 procent av matavfallet ska samlas in för biologisk behandling fullt möjligt att nå - i vissa kommuner är målet redan uppnått - och här bör ambitionsnivån vara fortsatt hög.
Den tekniska utvecklingen ger också större möjligheter att återföra den fosfor som finns i olika avloppsfraktioner till produktiv mark. Att bättre kunna sluta denna del av kretsloppet ger betydande miljöförbättringar på många områden.
Det som är kritiskt när det gäller våra möjligheter att använda slammet handlar dels om att man ska kunna rena det tillräckligt mycket för att man ska få ned halterna av bland annat tungmetaller, dels om att man ska lyckas ta död på skadliga bakterier. Enligt Naturvårdsverkets redovisning bör andelen av återförd fosfor från avloppsvattnet, som i dag ligger på 20 procent, kunna öka. En första målsättning är att man ska nå 60 procent redan 2015.
Här finns också ett behov av en översyn av de direktiv som finns på EU-nivå för att ytterligare driva på utvecklingen. Ett problem som aktualiserats under de senaste åren och som också får återverkningar på reningsverkens verksamhet är spridningen av läkemedelsrester. Reningsverken är inte alltid anpassade för att rena vatten från den här typen av kemikalier, och även lagstiftningen på området är eftersatt.
Som lagstiftningen ser ut i dag kan man inte förbjuda läkemedel på grund av negativ miljöpåverkan. I likhet med regeringen menar utskottet att Sverige internationellt bör verka för ökade krav, så att den negativa miljöpåverkan som vissa läkemedel ger upphov till minskar. Fru talman! Vi behöver också mer kunskap om hur läkemedel bryts ned i avloppsslammet och hur läkemedel beter sig kemiskt i naturen.
Som forskningsområde är detta relativt nytt. Eftersom läkemedelsbranschen dessutom är internationell är en nationell lagstiftning i sig otillräcklig. Vi menar att en harmoniserad lagstiftning inom EU har bättre förutsättningar att kunna påverka. När det gäller det allmänna omhändertagandet av avfall har vi privatpersoner en viktig roll.
I Sverige finns det ett stort intresse för miljöfrågorna, och vi når höga siffror när det gäller sortering och återvinning. En fråga som varit aktuell en tid och där ett arbete pågår gäller en övergång till sortering i materialströmmar. I teorin ger en sådan förändring marginella vinster på mängden material som sorteras ut, men den gör insamlingssystemet mer lättförståeligt för hushållen.
I en av de motioner som behandlas i betänkandet föreslås märkning för att underlätta källsorteringen för hushållen, men genom en successiv övergång till sortering i materialströmmar blir systemet automatiskt mer lättbegripligt. Kommunerna har monopol på omhändertagande av hushållens avfall och företagens hushållsliknande avfall.
Just nu pågår ett arbete för att öppna för att företagen ska kunna beställa hämtning av hushållsavfallet från en valfri entreprenör. Det här har visat sig vara ett i vissa stycken kontroversiellt förslag. Det finns en oro för fler transporter och för att kvaliteten på omhändertagandet av avfallet riskeras.
En sådan oro är inte helt obefogad - Storbritannien är ett exempel på hur det kan gå när man genomför en ogenomtänkt avreglering - men en förändring kan lika gärna innebära vinster. Det handlar snarare om att alla aktörer ska ha tydliga riktlinjer att följa.
Det är inte heller osannolikt att transporterna åtminstone på vissa platser kan minska när en och samma entreprenör kan hämta allt avfall från ett och samma företag, vilket inte varit möjligt tidigare. Fru talman! Det är tydligt att alla nivåer måste samspela. Vi måste ha högre ambitioner på EU-nivå, tydliga regelverk på plats här hemma och goda incitament för företag och hushåll att göra rätt.
Då kan vi skapa fungerande kretslopp där varje steg är optimalt utformat och där det blir en självklarhet att ta till vara så mycket vi bara kan av den näring och energi som finns i vårt avfall. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer.