Bo Bernhardsson (S):
Jag ska först tacka Anders Borg för svaret. Jag konstaterar att den sänkta restaurangmomsen är den enskilt dyraste åtgärden i budgetpropositionen för det innevarande året. Det är den stora jobbsatsningen.
Kostnaden beräknades till 5,5 miljarder kronor, vilket enligt regeringens egna, ganska fantasifulla beräkningar, skulle jag vilja påstå, skulle leda till 6 000 nya helårsarbeten. Sverige skulle med andra ord äta sig ur krisen och göra det på restaurang. Jag vill betona att jag tycker att det kan vara trevligt att gå på restaurang.
Det är en ganska fin upplevelse, men jag tror kanske inte att det är där lösningen på arbetslöshetskrisen ligger. Jag vågar påstå att detta är ett fiasko. Regeringen beskriver en massa fördelar som skulle uppnås med sänkt restaurangmoms.
Det skulle bland annat leda till att de administrativa kostnaderna för företag och myndigheter skulle minska genom att man jämställde momssatserna på livsmedel och restaurangbesök. Det skulle dessutom leda till ett ökat arbetskraftsutbud.
Där tänkte man sig att när vi får mer tid över, eftersom vi äter på restaurang i stället för att laga mat hemma, kan vi bjuda ut vårt arbete lite mer. Och det skulle naturligtvis ge de nya jobben. Faktum är att Finanspolitiska rådet i sin rapport som jag ser det skjuter sönder resonemanget om restaurangmomsen.
Låt vara att vetenskapsmän och -kvinnor uttrycker sig lite försiktigare, för det ligger ju i sakens natur, men jag påstår att man skjuter sönder resonemanget eller i varje fall ger god hjälp till att göra det. De pekar på en rad studier som visar att arbetsutbudet inte ökar eller att det ökar alltför blygsamt för att det skulle motivera en sänkning av momsen på restaurangbesök.
När det gäller de administrativa kostnaderna och att de skulle minska för Skatteverket och för företagen skriver man att även om regeringens beräkningar skulle vara rätt - det handlar om 200 miljoner i besparingar om året - torde det vara, som man uttrycker det, ett dyrt sätt att minska företagens och Skatteverkets kostnader. Den viktiga frågan, även om det andra också kan vara intressant, är naturligtvis: Vad händer med de nya jobben?
Där räknade regeringen i utgångsläget med att momssänkningen skulle få fullt genomslag på priset, det vill säga att den skulle innebära att restaurangpriserna skulle sjunka med 10,4 procent. Nu säger Borg att man, så här långt i alla fall, tror att det blir ungefär 4 procent. Konjunkturinstitutet säger att det blir någonstans runt 3 procent, och jag tror att det blir mindre.
Slutsatserna av detta, om man nu fortfarande håller sig till Finanspolitiska rådets rapport, är att om man utgår från Finland som har erfarenhet av sådant här kanske man landar i att reformen skulle ge 1 100 nya jobb. Det innebär, om jag inte räknar fel, och det tror jag inte att jag gör, att varje sådant här nytt jobb i restaurangbranschen skulle kosta runt 5 miljoner kronor.
Den verkliga kostnaden för någonting är vad man måste avstå från för att få det, och då är frågan: Hur många jobb skulle man kunna få i skolan, i sjukvården eller i äldreomsorgen för de här pengarna, eller hur mycket skulle de kunna stärka innovationspolitiken eller förbättra våra järnvägar? Det är nämligen alternativen. Det här är en dyr reform, och den är enligt min mening ett fiasko.