KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jimmie Åkesson (SD):
Med tanke på talmannens påminnelse om att kammaren är stor och att vi inte måste sitta precis bredvid varandra vill jag säga att man numera kan sitta ganska nära mig. Jag har fått svar på mitt covid-19-test, och jag är inte smittad av detta fruktansvärda virus. Så fick jag det sagt. Herr talman! Jag tänker fortsätta på Danmarksspåret och situationen i Sverige. Statsministern säger nu att man har gjort ofantligt mycket. Vi har fler poliser än någonsin.
Många reformer kopplade till kriminalpolitiken som har genomförts är de största någonsin och så vidare. Trots det fortsätter utvecklingen i fel riktning. Skjutningarna har ökat under Stefan Löfvens tid vid makten. Jag var häromdagen i Danmark och diskuterade med danska politiker vad man har gjort som vi i Sverige inte har gjort, och jag fick med mig mycket intressant tillbaka.
Man har dubbla straff vid gängbrottslighet, har visitationszoner, har inte en massa rabatter för ungdomar och andra, har inga villkorliga frigivningar och så vidare. I Danmark finns det i dag färre gängmedlemmar än i hela Stockholms län. Skjutningarna har minskat rejält. En väldigt stor del av de gängkriminella sitter i fängelse.
Herr talman! Sverige är och framstår som rena Bullerbyn i jämförelse med Danmark när det kommer till de gängkriminella. Nu är jag inte särskilt intresserad av att höra mer om vad Stefan Löfven anser att han och den här regeringen har gjort. Det vet vi, och det är uppenbart att det inte har räckt. Det räcker inte.
Det jag är intresserad av är vad Stefan Löfven avser att göra framöver för att på riktigt komma åt gängkriminalitet, klanmentalitet och klankriminalitet. Herr talman! Vad beror det på att Danmark har lyckats så mycket bättre än Sverige under Stefan Löfvens styre?
Jimmie Åkesson (SD):
Mycket av det som statsministern presenterar här är sådant som vi har drivit i väldigt många år. Det är bra att man tar det till sig och nu är beredd att göra saker. Men tyvärr är min bild att detta inte kommer att räcka. Man förstår inte hur starka dessa strukturer är. Det är klart att vi måste jobba preventivt.
Det är klart att vi måste se till att människor kan få en meningsfull tillvaro, ha ett jobb att gå till och få en utbildning och så vidare. Men det är inte detta som krävs här och nu för att få stopp på gängbrottsligheten. Det som krävs här och nu är att man låser in dem som är farliga och som i dag vistas fritt på gator och torg. Det är något man har lyckats med i Danmark. Där ger man dubbla straff om brottsligheten är relaterad till gängkriminalitet.
Man släpper inte ut dem efter halva tiden eller två tredjedelar. Man ger inte rabatter. Det är denna typ av repressiva åtgärder som krävs för att vi ska kunna vända utvecklingen.
Jimmie Åkesson (SD):
Statsministern! Häromveckan kom ett nytt pensionslarm. För en stor del av dagens 65-åringar kommer 40 års arbete inte att löna sig. Inte ens med det nya pensionstillägget kommer de att få mer i pension än till exempel invandrare som inte har arbetat en enda dag i Sverige.
En så stor andel av pensionspengarna går till dem som aldrig arbetat i Sverige att de som faktiskt har arbetat till och med straffas med lägre pension än de som inte har arbetat. SPF:s beräkningar visar att tre av fyra svenska pensionärer kommer att få en pension som är sämre än grundskyddet, trots det nya tillägget och trots den aviserade skattesänkningen.
Min fråga, fru talman, till statsministern är: Varför prioriterar Stefan Löfven invandring framför de svenska pensionärer som har betalat skatt under ett långt arbetsliv i Sverige?
Jimmie Åkesson (SD):
Nu gällde min fråga det faktum att trots de förbättringar Stefan Löfven talar om kommer tre av fyra svenska pensionärer att få en pension som är lägre än grundskyddet - detta enligt SPF:s beräkningar. Man kan såklart tala om allt bra man har gjort, men trots detta kommer som sagt villkoren att vara sämre.
För många kommer de att vara sämre än för människor som inte har arbetat en enda dag i vårt land. Tycker Sveriges statsminister att detta är rimligt? Jag tycker inte det.
Jimmie Åkesson (SD):
Jag skulle kunna använda denna talartid till att prata om statsministerns kärlek till Nordkorea, Venezuela och Kina. Jag skulle säga att Stefan Löfven är Sveriges svar på Donald Trump, åtminstone avseende den ibland pinsamma, lite omogna och vassa retoriken, som bara polariserar samhället. Men, fru talman, jag tänker hålla mig för god för att sjunka till den nivån.
Man blir bara smutsig om man brottas där nere i den socialdemokratiska gyttjan.
Jag tänker i stället ställa några ganska enkla ja-eller-nej-frågor till statsminister Stefan Löfven för att göra det lätt för honom att svara och för att ge väljarna den information som jag tror att de vill ha när det gäller sakpolitiken och vad vi tänker göra åt riktiga problem för riktiga människor i den riktiga verkligheten.
Förstår statsministern att han är ansvarig för Sveriges misslyckade pandemistrategi och för det eventuella vaccinationsmisslyckandet? Förstår statsministern att han är ansvarig för den närmast u-landsmässiga elförsörjning vi har i Sverige i dag?
Förstår statsministern att han är ansvarig för det omänskliga, hjärtskärande sätt som regeringen behandlar sjuka människor på i det här landet, som Uppdrag granskning visade i går? Förstår statsministern att han är ansvarig för en fullständig lavin av gruppvåldtäkter, dödsskjutningar, knivattacker, bombdåd och så vidare?
Slutligen, fru talman, vill jag fråga statsministern: Kommer Stefan Löfven att respektera valresultatet 2022?
Jimmie Åkesson (SD):
Jag noterade att statsministern inte svarade ja eller nej på de frågor som skulle ha kunnat besvaras med ja eller nej, och det var väl kanske inte helt oväntat. Jag noterade också att statsministern hängde upp sig på begreppet "eventuella". Låt oss i stället säga "det sannolika misslyckandet", så har vi det sagt. Min poäng här, fru talman, är egentligen inte att få svar från statsministern under statsministerns frågestund, för det brukar man inte få.
Min poäng är att visa att Sveriges statsminister är helt ointresserad av att prata om det som han faktiskt är ansvarig för. Min poäng är att statsministern och det som hans regeringsföreträdare nu ägnar sig åt, med en extremt polariserande och ovärdig retorik i debatten, endast förekommer därför att det är den enda chans Stefan Löfven har att hålla sig kvar vid makten. Jag tänker inte sänka mig till den nivån, fru talman.
Jag tänker prata om riktiga problem för riktiga människor i den riktiga verkligheten.
Jimmie Åkesson (SD):
Jag väntade mig ungefär det svaret, och det är ju sant att man har gjort förändringar i migrationslagstiftningen som har avvärjt den allra mest akuta situation som vi hade för ett antal år sedan. Men myten om att Sverige nu ligger på något slags miniminivå i ett EU-perspektiv är just en myt. Det är inte sant. Förra året invandrade 83 000 människor till Sverige. Det är väldigt många människor i ett land med 10 1⁄2 miljon invånare.
Under Stefan Löfvens tid som Sveriges statsminister, sedan 2014, har vår befolkning ökat med 700 000 personer i princip uteslutande till följd av invandringen. När vi nu ska summera Stefan Löfven menar jag att det är viktigt att påpeka att det här är just en myt. Man har inte stramat åt.
Det finns väldigt mycket mer att göra åt den fullständigt ansvarslösa politik som både Stefan Löfvens regering och tidigare regeringar har bedrivit.
Jimmie Åkesson (SD):
Bränslepriserna är en sak som har debatterats livligt, får man ändå säga, inte minst det senaste året med de närmast abnorma prisnivåer som vi har sett när vanligt folk ska tanka sina bilar. Det var också en viktig fråga för väldigt många i valrörelsen. Sverigedemokraterna gick till val på rejäla kostnadssänkningar för Sveriges bilister.
Med den budgetproposition som vi har förhandlat fram tillsammans med regeringen tas nu också viktiga steg i denna riktning. Vi ser hur reseavdraget höjs kraftigt. Det är väldigt bra. Vi ser hur energiskatten på bensin och diesel sänks. Det är bra. Reduktionsplikten sänks till lägsta möjliga nivå. Det är också bra.
Även om jag som sverigedemokrat gärna hade gått både längre och fortare fram är det här viktiga steg på vägen för att underlätta för de hushåll och de medborgare som är beroende av sin egen bil. Särskilt om man jämför med de alternativ som nu har presenterats från övriga partier här i riksdagen är det uppenbart att de fyra Tidöpartierna är de partier som står på vanligt folks sida.
Reduktionsplikten är kanske den enskilda åtgärd som kommer att ge störst effekt på priset vid pump. Många väljare hade förmodligen förväntat sig ett snabbare agerande från regeringens sida i den budget som har presenterats, men det blir alltså den 1 januari 2024.
Jag undrar om statsministern kan redogöra för de avvägningar som ligger till grund för just detta datum, den 1 januari 2024.
Jimmie Åkesson (SD):
Det är ändå ett välkommet besked att regeringen inte utesluter att agera tidigare om möjlighet ges. Jag har två följdfrågor. Finns det några indikationer på var den nya miniminivån i EU kommer att hamna när man har fattat det beslutet? Vad kan vi förvänta oss bli EU:s nya miniminivå?
Jag undrar också mer allmänt om det finns ytterligare åtgärder för att underlätta för alla de människor i vårt land som inte har tillgång till tunnelbana eller spårvagn utan är beroende av att köra sin egen bil för att kunna ta sig till jobbet, köra barnen till skolan eller vad det nu kan vara - till exempel en ytterligare sänkning av energiskatten på bensin och diesel.
John Skoglund (S):
Jag skulle vilja fråga statsministern om regeringens arbete för etablering av de människor som nu flyr och söker skydd i Sverige. Det har ju pågått ett intensivt arbete bland myndigheter och kommuner för att se till att dessa människor får ett värdigt mottagande och värdigt välkomnande. Men utöver detta har det också funnits ett enormt engagemang bland frivilligorganisationer och folkrörelser och inom civilsamhället, något som berör mig lite extra djupt som kulturpolitiker.
Hemma i Alingsås möter jag många av dessa hjältar som varje dag gör viktiga insatser för att människor som kommer hit ska lära sig språket, känna trygghet och komma in i samhället. Min fråga gäller hur statsministern och regeringen arbetar vidare för att ta till vara allt det engagemang som finns runt om i landet. Hur tänker man stötta de här frivilligorganisationerna och studieförbunden?
Anders Lönnberg (S):
Herr statsminister! Industrin är en ovärderlig tillgång för Sverige. Egentligen är hela vår välfärd byggd på industrin som grund. Vi är också ett av världens mest internationaliserade länder, där hälften av det vi tillverkar säljs utomlands. Just nu går stora delar av svensk industri väldigt bra. För första gången på 20 år vinner vi exportandelar. Vi har en tillväxt i högsta klass.
Med undantag av gruv- och stålindustrin går det mesta bra. Samtidigt är vi mitt inne i en omstrukturering av industrin, det som kallas för industri 4.0. Efter ångan, elektriciteten och elektroniken kommer nu digitalisering, automatisering och robotisering. Detta kan vara ett hot men kan också göras om till en tillgång för Sverige.
Inom vissa branscher kan vi se att investeringarna börjar återvända när man nu ska ha smarta fabriker. Min fråga till statsministern är: Vad avser regeringen att göra för att stärka svensk industri?
Dag Klackenberg (M):
Min fråga ställer jag till inrikesminister Anders Ygeman. Överbelastningsattacker blir allt vanligare. Vi läser om förlamade mediehus och attacker mot banker. Det finns attacker som vi inte läser om och kanske också attacker i samband med Panamapapperen. Det vet vi inte. Man kan då tro att det är de så kallade hackarna som är speciellt skickliga och att det är de som är duktiga. Men det kan vara precis tvärtom.
Det kan vara så att det är de som har servrar som är speciellt dåliga på att bevaka sina servrar och att hackarna inte är speciellt skickliga. Man skulle kunna tänka sig att det finns något ansvar någonstans i systemet. Man kunde kanske fundera på om man skulle kunna ha en serveransvarighetslag, det vill säga att peka ut en ansvarig utgivare som man gör för tidningar och en ansvarig som för kärnkraftverk. Man skulle kanske kunna ha någon som är ansvarig för en server. Vad säger inrikesministern?
Dag Klackenberg (M):
Tack för svaret. Inrikesministern är inte bara lång. Han står på tå i de här frågorna. Det vill jag ge en eloge för. Men jag tror att inrikesministern också behöver en pall för att komma upp lite högre. Statsminister Arvid Lindman kunde inte köra bil. Men han insåg att det behövdes en trafikansvarighetslag där bilisten tar hela ansvaret oavsett vad som händer. Statsminister Erlander förstod sig inte på atomreaktorer.
Men han införde en atomansvarighetslag med strikt ansvar. Någon införde till och med ett ansvar för hundar. Kan inte statsminister Löfven också göra något?
Dag Klackenberg (M):
Tack, Jonas Millard, för din kommentar! Det är uppenbart att vi är inne på samma spår. Men du vidgar det nu till att också omfatta alla sociala medier. Jag höll mig till dem som verkligen håller ett register. Vi får fundera framöver på hur vi ska lagstifta kring detta. Cambridge Analytica visar ju verkligen vilken problematik vi har i detta.
Vi måste ha ett gediget lagstiftningsarbete som gör att alla medborgare förstår vilka rättigheter och faror som finns med sociala medier. Där menar jag att ni kanske är på rätt spår, men reservationen är inte tekniskt tillräckligt bra för att vi ska ansluta oss till den från majoritetens sida.
Dag Klackenberg (M):
Staten och trossamfunden har haft en väldigt lång relation. Jag tror att det har varit en stor fråga nästan sedan riksdagen började. Den stora frågan har alltid varit frågan om Svenska kyrkans och andra trossamfunds relation till staten. Nu har det lugnat ned sig något, men icke desto mindre kommer det förslag. Det har kommit 23 motionsyrkanden. Herr talman! Det är mycket med det jordiska även för trossamfunden.
Alla de 23 motionsyrkandena handlar om olika försök att föra bort kyrkan och trossamfunden från statens inflytande. Men majoriteten i konstitutionsutskottet har ändå funnit att läget är utmärkt. De 23 motionsyrkandena har bemötts på olika sätt. Det har förklarats att det kanske är lite för tidigt och att det är bra som det är.
Det kan kännas skönt för en konservativ person att det inte händer så mycket på området, men icke desto mindre har Moderaterna två reservationer. Den ena reservationen har Moderaterna tillsammans med Kristdemokraterna. Det handlar om att samfunden själva skulle kunna få bestämma storleken på kyrkoavgiften. Vi har föreslagit att man skulle kunna säga att det kan finnas ett golv och ett tak.
Vår motivering är den som vi har hört från kyrkans aktiva: Om det blir väldigt höga kyrkoavgifter är risken att människor helt enkelt lämnar kyrkan. Det är inte något som kyrkan vill, utan kyrkan vill kunna bestämma detta själv. Därför yrkar jag bifall till reservationen om storleken på kyrkoavgiften. Den andra reservationen har Alliansen tillsammans med Vänsterpartiet.
Den handlar om att kyrkan själv ska få bestämma över församlingstillhörigheten. Det handlar helt enkelt om att låta dem som berörs säga hur de ska tillhöra en viss församling. Vi ska inte lägga oss i det från statens sida.
Detta har tagits upp därför att kyrkan, enligt beslutet om Svenska kyrkan, inte kan bestämma detta med mindre än att vi ändrar lagstiftningen på den punkten. Jag yrkar bifall till dessa två reservationer.
Dag Klackenberg (M):
Vi får väl pröva oss fram. Jag är helt övertygad om att det tryck som skulle sättas på ett statsråd eller en statssekreterare vid en övergång som nämnden har sagt att man inte borde göra men man ändå gör är en sanktion som kommer att räcka. Sedan förstår jag inte att en övergång till någon av arbetsmarknadens parter skulle vara speciellt giftig. I så fall skulle väl också övergångar till banker, försäkringsbolag och andra organisationer vara problematiska.
Men saken är den att det är nämnden som avgör detta. Nu har inte nämnden sammanträtt och är inte tillsatt, men vi kan ju tänka oss intressanta frågor, som att till exempel statsrådet Bah Kuhnke men inte statsrådet Damberg kan bli vd för Svensk Handel.
Azadeh Rojhan (S):
Min fråga går till statsrådet Aida Hadzialic. Stockholmsregionen har en stark tillväxt, men arbetsmarknaden här är i hög grad segregerad efter utbildningsnivå, vilket har blivit särskilt tydligt under de senaste årens ekonomiska kriser. En grupp med förhållandevis svag ställning på regionens arbetsmarknad är unga människor. För många unga skulle yrkesutbildningar innebära stora möjligheter till jobb.
Tidigare satsningar på yrkesvuxutbildningar har gett positivt utfall då detta fångar upp personer som står utanför arbetsmarknaden, men trots positiva resultat är det fortsatt lågt söktryck på dessa utbildningar i Stockholmsregionen. Branscherna måste jobba med attraktiviteten, och politiken måste tillföra resurser till dessa utbildningar. Mot denna bakgrund vill jag fråga statsrådet: Vad vill statsrådet göra för att stärka yrkesutbildningarnas attraktionskraft?
Azadeh Rojhan (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är precis som statsrådet säger. Samtidigt som det finns många lågutbildade som saknar arbete finns det många företag som inte kan rekrytera den kompetens som behövs. Just i Stockholmsregionen finns det väldigt många bristyrken. Bland dem finns byggnadsingenjörer, specialistsjuksköterskor, kockar, bagare och systemutvecklare. Skulle statsrådet kunna utveckla hur vi kan ställa om utbildningarna efter arbetsmarknadens behov?
Azadeh Rojhan (S):
När Europarådet inrättades 1949 var det i ett sargat Europa som genomgått två världskrig, där det andra fortfarande var färskt i minnet. Europarådets uppgift blev att främja de värdegrunder som kontinenten var i desperat behov av, nämligen mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Fru talman!
De senaste åren har vi tyvärr fått bevittna en utveckling i flera av Europarådets medlemsländer som visar på en stagnation. Från bland annat Ungern, Polen, Ryssland och Turkiet hör vi rapporter om stora bakslag för demokratin och övergrepp på mänskliga rättigheter. Från Ungern hör vi hur man hotar att stänga ned universitet och hur man vill begränsa civilsamhället och ideella organisationer.
Turkiet, som har nämnts av flera av min kollegor, är det land som kanske går längst. Där ser vi hur den politiske ledaren president Erdogan agerar för att koncentrera makten hos sig själv. Vi ser också hur kvinnors rättigheter begränsas och ifrågasätts när man går från en mer sekulär stat till en mer religiös stat.
Samtidigt tar främlingsfientligheten och antisemitismen ett allt starkare grepp om hela Europa. Kanske kan man påstå att de demokratiska framgångar som vi under flera decennier har kunnat se på vår kontinent inte längre är självklara.
Europarådet är en viktig aktör i att bemöta dessa utmaningar då denna organisation har särskild kunskap och kompetens, i jämförelse med andra organisationer, vad gäller att främja de tidigare nämnda värdegrunderna.
Det är därför glädjande när församlingen visar på handlingskraft och markerar genom att bland annat återuppta övervakningen av Turkiet och söka samarbeten i landet som kan innebära upphävandet av undantagstillståndet och ett frisläppande av parlamentsledamöter och journalister. Även utvecklingen i Ungern står högt på församlingens dagordning, och en resolution har antagits där Ungern uppmanas att inte anta den lag som riskerar att begränsa enskilda organisationers möjlighet att verka.
Mycket görs, men mycket arbete kvarstår. Europarådets legitimitet och funktion kan avgöras av hur organisationen klarar av alla utmaningar. Medlemsländerna måste känna skyldighet att även i praktiken efterfölja de principer som medlemskapet innebär. Det är därför betryggande att stora delar av den svenska delegationen är överens om hur vi behöver agera och verka för att stärka Europarådet i det viktiga arbete som kvarstår.
Vi har ett gott anseende och trovärdighet i dessa frågor, vilket vi har visat genom våra insatser som medlemsland. Detta måste vi bygga vidare på. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna.
Azadeh Rojhan (S):
Min fråga går till socialminister Annika Strandhäll. Vi socialdemokrater värdesätter god hälso- och sjukvård högt. Men genom vittnesmål från personal, patienter, anhöriga och medier vet vi att det finns väldigt stora problem vid Sveriges och kanske världens dyraste sjukhus, Nya Karolinska i Solna.
NKS är inte ett sjukhus bara för oss stockholmare, utan det är också ett av landets största universitetssjukhus. Där utförs komplicerade behandlingar som inte görs någon annanstans. Detta gör sjukhuset till en nationell angelägenhet. Min fråga till socialministern är därför: Vad gör regeringen för att reda upp i NKS-affären, som är ett resultat av det moderatstyrda landstingets politik?
Azadeh Rojhan (S):
Jag tackar Roland Utbult för frågan. Detta är en fråga som jag vet berör Roland Utbult väldigt mycket. Jag tycker att det är en viktig fråga, men som jag också har hävdat tidigare när vi haft den här debatten är det viktigaste fortfarande att se till att pengar som ska komma civilsamhället till del används på rätt sätt.
Genom en sådan här skattereduktion försvinner det också en hel del pengar från staten, pengar som hade kunnat användas på ett mer långsiktigt och genomtänkt sätt för att satsa på civilsamhället. Jag tror inte att vi behöver ha den här avdragsrätten för att människor ska bidra till civilsamhället.
I Sverige har vi länge haft och har fortfarande en stark tradition och kultur av att bidra och ge till organisationer och föreningar som vi tycker är viktiga och som gör gott för samhället. Jag tror inte att det givandet påverkas av att det införs en sådan här avdragsrätt.
Azadeh Rojhan (S):
Roland Utbult säger att han är osäker på hur pengarna skulle ha använts. Pengarna hade använts för satsningar på kultur, på folkbildning och på att bygga upp den infrastruktur som behövs för att även civilsamhället ska kunna fortsätta att verka och bli starkare.
De pengar som vi nu sett M-KD-budgeten ta bort från det här området hade till exempel inte behövt tas bort om inte heller skattemedel försvann.
Pengarna hade kunnat användas för satsningar på regioner och kommuner, som då hade kunnat få starkare ekonomi och därmed också kunnat prioritera att satsa på föreningsliv, på folkbildning, på att ge kulturen en större plats i samhället och, återigen, på infrastrukturer som behövs för att även civilsamhället ska kunna fungera. Det vi i stället ser i kommun efter kommun med borgerlig majoritet runt om i Sverige är att det är just på dessa områden det görs nedskärningar.
Skattemedel är viktiga, och det är viktigt att de används på rätt sätt. Jag tror att det svenska folket är villigt att fortsätta bidra till civilsamhället oavsett om detta skatteavdrag finns eller inte. Jag tror snarare på att använda våra skattemedel med omsorg. Vi ska använda dem till att bygga ett starkare välfärdssamhälle där kulturen, folkbildningen och civilsamhället har en självklar plats.