KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ludvig Aspling (SD):
Jag har satt mig in i detta i alla fall ytligt, och jag kan säga att det inte finns någon trovärdig undersökning som visar att strukturell rasism finns på riktigt. Det är en fiktion som man har uppfunnit för att bortförklara misslyckanden inom migrationspolitiken generellt. Interpellationen handlar dock inte om detta, utan interpellationen handlar om det som står i frågan. Jag önskar att statsrådet kunde försöka hålla sig till ämnet.
En sista sak som jag skulle vilja anmärka på vad gäller planens definition av rasism är det som står på sidan 11: "att anse att olika kulturer inte kan samexistera, har kommit att bli uttryck för rasism i dag". Först och främst är det inkorrekt att beskriva kritik av kulturer som ett uttryck för rasism. Rasism syftar på fysiska egenskaper som människor har, medan kulturer syftar på värderingar, normer och livsmönster som människor har.
En stor skillnad är att de ena är föränderliga medan de andra inte är föränderliga. I vanlig ordning vad gäller dokument från Miljöpartiet är det ganska slarvigt skrivet. Påståendet kan vara sant eller falskt beroende på hur det tolkas. Det finns naturligtvis kulturer som både kan och inte kan samexistera. Låt mig ta ett enkelt exempel. Islamiska staten har en egen distinkt kultur som finns på flera platser i Sverige.
En grundpelare för denna kultur går ut på att Gud har skrivit en bok med perfekta regler som omfattar precis allt, både privat och i samhället. Ytterligare en grundpelare är att den som tror på Gud ska upprätta en stat som är baserad på dessa regler och som ska ersätta demokratin. Personen ska också använda alla tillgängliga medel, inklusive urskillningslöst våld, för att nå detta mål.
För mig är det ganska uppenbart att denna kultur inte är förenlig med den kultur som vi i Sverige lever i- det demokratiska samhället - eftersom själva syftet är att förstöra detta samhälle. Jag skulle vilja höra vad statsrådet säger här. Är den kultur som kommer till uttryck i till exempel Islamiska staten förenlig med det demokratiska samhället i Sverige?
Ludvig Aspling (SD):
Jag skulle rekommendera statsrådet att läsa interpellationen och vad vi är här för att diskutera. Varje gång en person utsätts för någon typ av otillbörlig behandling - det må vara diskriminering på grund av hudfärg eller någon annan omständighet - är det ett problem och något som jag absolut tycker att samhället bör åtgärda. Men det är inte detta som vi är här för att diskutera, utan vi är här för att diskutera omedveten rasism.
Det är detta som det står om i kommissionens utkast till handlingsplan, och det är detta som jag säger har väldigt svagt vetenskapligt stöd. Jag ställde frågan i mitt första anförande. Kan statsrådet här och nu peka på en enda vetenskaplig undersökning som bevisar att omedveten rasism är en verklig företeelse som finns i den verkliga världen? Statsrådet har ett anförande till, och jag väntar med spänning på svaret.
Vad gäller personer som behandlas illa, som statsrådet lyfte upp i sitt tredje anförande nyss, är vi naturligtvis överens. Det är ingen i denna kammare som försvarar det, och antalet personer som hyser den typen av åsikter i Sverige är mycket litet. Vi vet från undersökningar att andelen personer i Sverige som har faktiska rasistiska åsikter ligger någonstans runt 2 procent. Högskolan i Gävle har gjort en undersökning om det.
Men det är inte detta som vi är här för att diskutera, utan det som vi är här för att diskutera är den omedvetna rasismen, vilket jag hävdar är skräpvetenskap som inte har något starkt vetenskapligt stöd över huvud taget. Vad gäller att det finns andra faktorer bakom inkomstskillnader är det intressant att statsrådet nu flyr från sin första position och helt slänger sin egen handlingsplan i sjön. Där står ingenting om de andra omständigheterna.
I regeringens plan mot rasism och liknande hatbrott står det att om det finns skillnader i inkomst mellan grupper beror det på diskriminering, punkt slut. Statsrådet borde kolla upp vad som står i hennes egna handlingsdokument innan hon kommer och pratar i Sveriges riksdag.
Ludvig Aspling (SD):
Jag påstår inte att statsrådet ordagrant ska ha sagt nej. Det statsrådet gjorde var att ducka för frågan och inte svara över huvud taget, vilket betyder att hennes inställning är att hon inte ser något sådant samband mellan personer som flyttar in från länder där heder är en kulturell norm och att hedersförtryck ökar i Sverige. Jag tänker att Märta Stenevi ska få höra lite om vad de utsatta personerna själva säger om det här.
Jag har kikat lite i rapporten Lärarnas iakttagelser rörande förekomst av " hedersrelaterat förtryck " i skolorna . Och i en annan rapport läser jag: Jag har aldrig hatat något som jag har hatat min kultur. Jag förstår inte varför man ska lida så mycket när man älskar. Jag förstår inte varför våra föräldrar är så gammalmodiga att det enda de bryr sig om är ryktena om sin dotter. Varför ska man inte låta sin dotter vara glad och gifta sig med den kille hon är kär i?
Det Märta Stenevi säger till den här personen är ungefär: Nej, jag är ledsen, men i Miljöpartiets värld är alla kulturer lika, ingen kultur är bättre än någon annan, och därför kan det inte vara kulturen som det är fel på. Ni har helt enkelt fel. Förutom att det här är ett ganska avskyvärt sätt att avfärda faktiska brottsoffer och deras vittnesmål på är det också implicit ett sätt att ta parti för förövaren och vända sig emot brottsoffret.
Det som Märta Stenevi säger är precis det som man kan tänka sig att förövarna i den här situationen säger, nämligen: Det här har ingenting med vår kultur, klan eller religiösa grupp att göra, utan det här problemet finns lika mycket överallt, ingen nämnd och ingen glömd. Det här ingår också i ett större mönster. Det är ingen hemlighet att Miljöpartiet alltid, så fort man får chansen, tar förövarens parti och vänder sig mot brottsoffren. Herr ålderspresident!
Jag tänkte att vi ska ge Märta Stenevi en chans att svara ärligt på en ganska enkel fråga, igen. Jag läste tidigare upp detta: Jag har aldrig hatat något som jag har hatat min kultur. Jag förstår inte varför man ska lida så mycket när man älskar. Jag förstår inte varför våra föräldrar är så gammalmodiga att det enda de bryr sig om är ryktena om sin dotter. Varför ska man inte låta sin dotter vara glad och gifta sig med den kille hon är kär i?
Tror Märta Stenevi att personen som har sagt detta har missuppfattat situationen så gravt att det inte är kulturen som det är fel på? Vad skulle Märta Stenevi säga till den här personen?
Ludvig Aspling (SD):
Statsrådet vill fokusera på åtgärder, så jag kan upprepa det jag sa i mitt första anförande: Inga åtgärder mot det här problemet kommer någonsin att vara effektiva så länge som de utgår från en felaktig analys av problemets bakgrund. Det är därför som statsrådet är här i dag. För första gången, i april 2021, erkänner alltså statsrådet nu motvilligt att ett sådant här samband kan finnas. Jag har aldrig hört henne säga det förut. Det är naturligtvis välkommet.
Men då kan man fundera på vad som har hänt sedan frågestunden för lite drygt två veckor sedan. För två veckor sedan fanns inget sådant här samband alls. Statsrådet vägrade att svara på frågan och pratade om helt andra saker. Nu erkänner hon motvilligt att ett sådant här samband, alltså mellan invandring och hedersförtryck, kan finnas. Vad är det som har hänt? Jag misstänker, herr ålderspresident, att det som har hänt är att en pressassistent har informerat statsrådet om att det inte ser bra ut att stå i kammaren och säga sådana här uppenbart felaktiga saker.
Jag hoppas att statsrådet tror att det ligger till på det här sättet, alltså att hon tycker att det som hon har blivit informerad om faktiskt stämmer. Fråga nummer två, som jag gärna vill komma till, är denna: Om det nu finns ett sådant här samband mellan invandring från vissa länder och hedersförtryck, hur kommer det sig då att Miljöpartiet kniper sina pärlor och skriker i falsett så fort vi pratar om att det kan finnas någonting som heter kulturell belastning? Det är en viktig poäng som jag vill lyfta fram här i dag.
Vi har pratat om det här sambandet i många, många år, och vi har fått motta allsköns skällsord på grund av det. Vi har blivit kallade både det ena och det andra. Nu, så här väldigt sent omsider, kryper miljöpartisterna till korset och säger: Jo, det här sambandet kanske finns - ni hade kanske rätt, trots allt. Vi har aldrig påstått att det här skulle omfatta alla personer som flyttar till Sverige, Märta Stenevi.
Vi har aldrig sagt att det gäller en majoritet av alla som flyttar hit utan att det är en tillräckligt stor minoritet för att problemet ska vara värt att uppmärksamma. Hur kan ni statsråd fortfarande förneka att det finns något som kan kallas för en kulturell belastning?
Ludvig Aspling (SD):
I en podd med tidningen Aftonbladet gjorde jämställdhetsministern nyligen ett par ganska märkliga uttalanden. Men det är inte ovanligt att personer som blir intervjuade uttrycker sig lite hastigt och att åhörarna kanske inte hör det som intervjusubjektet vill säga. Det är därför som jag har bett Märta Stenevi komma hit i dag för att helt enkelt förklara vad hon egentligen menade. Jag ska citera statsrådet.
Hon sa: Ska utlandsfödda kvinnor få makt måste inrikes födda vita kvinnor flytta på sig. Det första jag undrar är varför en grupp personer med en viss hudfärg ska flytta på sig för att bereda plats åt en annan grupp personer.
Regeringen definierar begreppet rasism som - jag läser innantill - uppfattningar om att människor på grund av föreställningar om ras, nationellt, kulturellt eller etniskt ursprung, religion, hudfärg eller annat liknande förhållande är väsensskilda från varandra och att de därmed kan eller bör behandlas på olika sätt. Statsrådet säger att hon specifikt vill att vita inrikes födda kvinnor ska flytta på sig. Det är alltså inte inrikes födda kvinnor generellt, utan en specifik grupp med en viss hudfärg.
Hur kan det inte vara ett rasistiskt uttalande om man utgår från regeringens egen definition av begreppet rasism? Jag tycker att det passar in alldeles utmärkt på den här definitionen. Statsrådet talar ju väldigt ofta om att bekämpande av rasism är en prioritering för regeringen och så vidare. Fine, det är jättebra! Varför inte bara börja med att sluta säga rasistiska saker själv i så fall? Det kan vara en bra början att leva som man lär.
Det andra som jag tänkte fråga om är vad statsrådet menar med "flytta på sig" och då framför allt vilka tvångsmedel som hon kommer att använda mot personer som inte vill flytta på sig. Jag kan nämligen tänka mig att det finns en hel del personer i Sverige som inte är villiga att lämna egendom eller tjänst, eller vad det nu kan vara statsrådet menar när hon säger att de ska flytta på sig, utan kommer att motsätta sig det här.
I ett demokratiskt samhälle som respekterar grundläggande mänskliga rättigheter är det nämligen inte statens uppgift att tvinga människor att göra annat än att just följa lagen och betala skatt. Staten ska alltså inte tvångsförflytta dem eller ta deras egendom på grund av deras hudfärg eller ge privilegier till vissa på andras bekostnad. I ett demokratiskt samhälle är alla människor lika.
Alla har samma chans att misslyckas, lyckas, göra sina egna val och bygga sin egen framtid. Det här är uppenbarligen inte principer som statsrådet delar, och det tycker jag är synd. Jag vill därför ställa ett par ganska enkla frågor till statsrådet Märta Stenevi, och jag hoppas att hon är beredd att göra ett ärligt försök att svara. Står statsrådet bakom principen om att vissa personer inte ska behandlas annorlunda eller sämre än andra på grund av sin hudfärg.
Om så inte är fallet, vilka tvångsmedel planerar hon att vidta mot dessa vita kvinnor som ska flytta på sig? Om det är så att rasismen är någonting som man är besjälad av att bekämpa, varför inte börja med att sluta göra rasistiska uttalanden själv?
Ludvig Aspling (SD):
Jag kan förtydliga att det alltså inte är jag som säger att det här uttalandet är rasistiskt; jag pekar ut att enligt regeringens egen definition av begreppet "rasism" är statsrådets uttalande klart rasistiskt. Det är inte jag som säger det. Ytterligare ett uttalande som förvånar mig i den här podden är påståendet om att makt är ett nollsummespel - statsrådet uttryckte sig på det sättet - och att en person alltså bara kan tillskansa sig makt eller ekonomiskt inflytande, vilket var vad diskussionen handlade om, genom att ta det från någon annan.
Märta Stenevi är inte ensam i historien om att påstå det här. Det är nämligen grundtesen i det fjärde kapitlet, andra delen, i Das Kapital av Karl Marx. Jag misstänker att det är därifrån statsrådet har hämtat inspiration. I det avsnittet gör Marx en av de allra största missbedömningarna i den långa rad av missbedömningar som utgör den ideologiska soptipp som kallas marxism.
Det han hävdar i det här avsnittet är att det aldrig kan finnas en utdelning eller ett förstorande av den ekonomiska eller maktmässiga kakan. Den kan aldrig öka, utan det enda sättet att tillskansa sig makt eller ekonomiska fördelar är att ta dem från någon annan. Jag är kanske inne på ett litet stickspår, men jag tycker ändå att det här är viktigt.
Det är viktigt att förstå hur pass allvarlig statsrådets inställning i den här frågan är, eftersom det är just den här delen av den marxistiska teorin som är roten till allt lidande och all misär i länder som håller sig med den typ av ekonomiska system eller maktfördelningssystem som statsrådet förespråkar.
Om man är uppväxt i ett land och har sämre ekonomiska förutsättningar än andra, om man känner att man inte har makt över sitt liv, är det enda sättet att göra någonting åt det att ta det från någon annan, detta enligt Märta Stenevis och Marx teori. Det här är alltså grunden till att samhällen som bygger på dessa teorier är så fruktansvärt våldsamma.
Jag har ju följt Miljöpartiets galenskaper under det riksdagsår som har varit, men till och med jag blir förvånad över att man väljer att uttrycka sig på det här sättet. En sådan rent marxistisk analys av makt och ekonomi vet jag inte ens om Vänsterpartiet gör nu för tiden. Det här trodde jag var någonting som vi hade lämnat bakom oss för länge sedan. Men så är det tyvärr inte.
Jag kan också konstatera att ingen människa som är det minsta utbildad inom ekonomisk teori nu för tiden tror på den här analysen. Den har förpassats till historiens soptipp för länge sedan. Men någonstans inne i Miljöpartiets kansli, inne på Regeringskansliet, lever den tydligen vidare, och det tycker jag är väldigt tråkigt.
Jag skulle därför vilja ställa en kompletterande fråga: Står Märta Stenevi fast vid att makt och pengar är ett nollsummespel? Är det någonting som statsrådet på allvar hävdar? Vad säger hon om den uppsjö av ekonomisk vetenskap, inklusive nobelpriser, som handlar om ämnen som per definition innebär att det här inte är sant? Kan statsrådet svara på det?
Ludvig Aspling (SD):
Absolut, Märta Stenevi! Jag kommer att lämna in en ny interpellation som handlar om strukturell rasism nästa vecka, och vi kommer att diskutera frågan innan sommaren. Det kan jag garantera. Jag skulle vilja återgå till saken. Märta Stenevi säger att hon aldrig har påstått att makt skulle vara ett nollsummespel.
När man säger en sådan sak som att om utrikes födda personer ska få makt i Sverige måste andra personer flytta på sig, då säger man explicit att makt är ett nollsummespel. Om det inte är ett nollsummespel kan de skapa sin egen lycka. Om det däremot är ett nollsummespel kan de inte göra så, och då måste de ta den från någon annan. Statsrådet kan inte slingra sig på den punkten.
Det är precis det hon säger. När man påstår att makt är ett nollsummespel är man inne på rent marxistisk teori. För att inte bryta mot kammarens regler kan jag ställa frågan på följande sätt.
Hur anser statsrådet att en rent marxistisk maktanalys kommer att påverka arbetet för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män, mellan svarta och vita, som statsrådet nämnde, eller mellan några andra grupper i landet? Vi kan titta på de exempel som finns runt om i världen som använder rent marxistisk-ekonomisk maktteori för att styra sina länder. Det är länder som ofta är mångkulturella och med olika folkgrupper inom gränserna.
Jämställdheten är dock i många fall frånvarande. Kan statsrådet förklara på vilket sätt jämställdhetsarbetet kommer att bli bättre i framtiden genom att applicera en rent marxistisk maktteori på det politikområdet?
Ludvig Aspling (SD):
Kommissionen har alltså föreslagit en ny rättsakt för att minska löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Detta låter naturligtvis bra i praktiken, men det finns i Sverige erfarenhet av att EU-rättsakter på arbetsmarknadspolitikens område kan ha oförutsedda och allvarliga konsekvenser. Utstationeringsdirektivet och Lavaldomen är tydliga exempel på detta. Det jag vill diskutera här i dag är varför regeringen välkomnar ett nytt direktiv på detta område.
I ett föredragnings-pm från Regeringskansliet skriver man så här: EU-kommissionen uppskattar löneskillnaderna mellan kvinnor och män i EU till cirka 14 procent. Av dessa är två tredjedelar oförklarliga - det vill säga de kvarstår när andra faktorer har räknats bort. Det regeringen säger är alltså att det finns en löneskillnad och att en del av den inte går att förklara genom att titta på andra förhållanden än personens kön.
Men stämmer detta verkligen? Den beräkning som regeringen hänvisar till kommer från rapporten A decomposition of the unadjusted gender pay gap using Structure of Earnings Survey data från Eurostat, EU:s motsvarighet till SCB. Fru talman! Denna rapport säger över huvud taget inte att det finns en oförklarlig löneskillnad, utan endast en oförklarad sådan. Det finns en väldigt viktig skillnad här.
En löneskillnad som är oförklarlig, alltså inte kan hänföras till något annat än personens kön, är ett tecken på att något inte står rätt till, diskriminering till exempel. Att löneskillnaden är oförklarad betyder däremot bara att dekomponeringsanalysen, som denna typ av undersökning kallas, inte har gått tillräckligt djupt för att komma till botten och se om det finns löneskillnader som inte kan förklaras eller inte.
Exempel på faktorer som inte har tagits med i analysen är antal arbetade timmar, total arbetslivserfarenhet, faktiska arbetsuppgifter, specialiseringsområde, hur farligt arbetet är, obekväm arbetstid, om personen behöver veckopendla, hur aggressiv personen är i löneförhandlingar och hur länge personen varit föräldraledig.
Eurostat säger till och med uttryckligen på sidan 15 att resultatet "does not mean that the unexplained GPG measures discrimination through 'unequal pay for equal work'. Indeed, SES data miss some important variables such as the total working experience, which, if taken into account, might change the unexplained gap."
Rapporten säger alltså explicit att det inte är fråga om någon oförklarlig löneskillnad eller diskriminering, vilket är precis det som statsrådet hävdar. Och, för att vara tydlig, jag säger inte att diskriminering inte förekommer; det kan den mycket väl göra. Det är inte det denna debatt handlar om.
Den handlar om varför regeringen påstår att Eurostat säger att det finns en oförklarlig löneskillnad när man explicit säger att det inte är fråga om en oförklarlig löneskillnad. Det är en lögn. Ordet går nu till Märta Stenevi.
Jag skulle vilja ha en förklaring till varför regeringen tycker att det är okej att ljuga både riksdagen och svenska folket rakt upp i ansiktet när det gäller vad Eurostat säger om diskriminering i EU.
Ludvig Aspling (SD):
Statsrådet verkar över huvud taget inte höra något som kommer från denna sida framför podiet i dag. Jag kan bara upprepa det jag sa. Först och främst säger jag inte att diskriminering inte förekommer, men det är över huvud taget inte det som denna debatt handlar om. Den handlar om varför en rättsakt på detta område behövs. Regeringen säger att det behövs på grund av utbredd diskriminering, och man hänvisar till en rapport från Eurostat. Denna rapport säger att resultatet inte ska tolkas som ett tecken på diskriminering. Regeringen ljuger om vad som står i Eurostats rapport.
Det är därför statsrådet är här. Märta Stenevi sa att tänk om Ludvig Aspling kunde göra något annat än att påpeka att hon ljuger. Ja, det vore ju fantastiskt. Jag förstår att statsrådet hellre skulle vilja ha sykofanter som står här och berömmer henne, men det är inte därför Sveriges riksdag finns här. I Sveriges riksdag håller vi regeringen ansvarig, och det kommer jag att fortsätta med till den dag då jag inte längre har någon stol här.
Vad gäller frågan om en rättsakt behövs stänger vi inte dörren för rättsakter över huvud taget på arbetsmarknadspolitikens område, men vi är restriktiva därför att vi har ett minne. Vi kommer ihåg Lavaldomen, vi kommer ihåg utstationeringsdirektivet och vi vet att European Court of Justice kan tolka rättsakter på ett sätt som slår väldigt illa för Sverige. Därför ska man vara försiktig.
Vi tycker därför inte att det ska finnas några nya rättsakter på detta område med mindre än att det finns ett akut och väldokumenterat behov. Statsrådet är nu tveksam till förslaget, men hon försvarar ändå en ny rättsakt på området om den förändras lite grann. Den dokumentation som ligger bakom förslaget säger inte att det finns någon utbredd diskriminering. Återigen: Det kan finnas. Det kanske inte finns.
Men de dokument som det hänvisas till säger absolut inte detta utan det precis motsatta: att deras data inte ska tolkas som tecken på diskriminering. Trots det gör statsrådet Stenevi detta. Det är en lögn, och jag önskar att man kunde sluta med det.
Ludvig Aspling (SD):
Statsrådet är väldigt tydlig i fråga om huruvida skattemedel ska gå till verksamheter som riskerar att förstärka föreställningar om heder - det uppskattar jag verkligen. Men om man tittar på de förordningar som regeringen har utfärdat på detta område ser man att det tydliga ställningstagande som statsrådet kommer med inte riktigt återspeglas i det regelverk som regeringen har beslutat om.
Den förordning som styr just detta bidrag är förordningen om statsbidrag till kommuner med socioekonomiskt eftersatta områden. Enligt 3 § i denna förordning ska bidragen användas till åtgärder för att stärka ekonomisk och social utveckling i dessa områden eller till framtagandet av en övergripande plan för att stärka den ekonomiska och sociala utvecklingen i dessa eftersatta områden.
Ett övergripande problem med hur regeringen väljer att formulera detta är att det är alldeles för vagt. Vad en kommun tycker faller liksom in under den här definitionen. Det kan ju vara i stort sett vad som helst. Jag har själv suttit i kommunfullmäktige tidigare - jag vet inte om statsrådet har samma erfarenhet, men jag misstänker att så är fallet.
Vi som har gjort det vet att det i Sverige tyvärr ibland kan vara lite si och så med den kommunala förvaltningen, om vi ska vara ärliga. Jag pekar inte finger mot något särskilt parti. Oavsett vilka som styr kommunerna i landet har de inte alltid järnkoll på allting.
Om man utfärdar en förordning som tillåter kommunerna att använda pengarna till i stort sett vad som helst, utan några egentliga villkor över huvud taget, kan man förvänta sig att resultatet blir därefter. Det är därför som jag ställer denna interpellation. Jag undrar om reglerna kan behöva skärpas. Till exempel skulle ett villkor kunna vara att pengarna inte får användas på ett sätt som inte ligger i linje med respekten för jämlikhet mellan könen.
Det finns också ett antal andra villkor som man skulle kunna prata om. Det kan handla om att man inte får respektera och förstärka föreställningar baserade på heder, som vi har pratat om, eller någon annan typ av avvikelse. Men detta finns inte med i förordningen. Därför undrar jag om statsrådet håller med om att det kan behövas en skärpning av regelverket och ett förtydligande från regeringens sida för att styra denna verksamhet lite bättre.