Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare!
Per Bolund har frågat finansministern hur Sveriges statsfinanser med nuvarande regelverk skulle påverkas av en stor olycka i klass med den som skedde i Fukushima för ett år sedan samt om det kommer att ställas krav på verksamhetsutövare i Sverige att, genom exempelvis borgensförbindelser eller katastrofobligationer, ta fullt ansvar för de kostnader en större olyckshändelse skulle få för privatpersoner och för samhällsekonomin.
Interpellationen har överlämnats till mig den 15 maj. Herr talman! Stora olyckor kostar mycket för samhället ekonomiskt, men medför framför allt ett stort lidande för människor. En stor kärnkraftsolycka i Sverige skulle med den nu gällande atomansvarighetslagen leda till att innehavaren av en kärnteknisk anläggning blir strikt ansvarig för skador som orsakats av en olycka vid anläggningen.
Anläggningshavarens ansvar uppgår, i enlighet med nuvarande lydelse i Pariskonventionen, till 300 miljoner särskilda dragningsrätter . Det är en teknisk term som motsvarar 3,3-4 miljarder svenska kronor. Att dessa medel finns garanteras genom att anläggningshavaren är skyldig att ha en försäkring.
Därutöver kan skadeståndsersättning av statsmedel utgå på grund av det gemensamma statsansvaret enligt Pariskonventionen i intervallet 300-425 miljoner SDR, särskilda dragningsrätter. Den svenska staten kan, utöver vad som gäller enligt Pariskonventionen, behöva betala ersättning upp till totalt 6 miljarder svenska kronor för skador i Danmark, Finland, Norge och Sverige.
Genom en ändring i lagen om kärnteknisk verksamhet som trädde i kraft i augusti 2010 är den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet skyldig att ha en organisation för verksamheten med ekonomiska, administrativa och personella resurser som är tillräckliga för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt kärntekniklagen.
Det handlar om åtgärder som följer av villkor eller föreskrifter och skyddsåtgärder i händelse av driftstörningar eller haverier i anläggningen.
Genom proposition 2009/10:173 Kärnkraften - ökat skadeståndsansvar har riksdagen den 17 juni 2010 beslutat att godkänna 2004 års ändringsprotokoll till Pariskonventionen samt beslutat om en ny lag om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor.
Lagen träder i kraft och ratificering av 2004 års ändringsprotokoll sker genom regeringsbeslut när det finns EU- och konventionsrättsliga förutsättningar för ett ikraftträdande, tidigast till årsskiftet 2012/13. När de nya skadeståndsreglerna i lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor träder i kraft kommer de att innebära att betydligt större krav ställs på kärnkraftsindustrin att betala ersättning till skadelidande vid en olycka.
11 miljarder svenska kronor ska garanterat finnas genom försäkring eller annan säkerhet. Det införs även ett obegränsat ansvar för anläggningshavaren av kärntekniska anläggningar, trots att detta inte krävs enligt Pariskonventionen. Ett obegränsat ansvar betyder att det inte finns någon i förväg bestämd beloppsgräns för det ekonomiska ansvaret. Det som sätter gränsen för när ersättningsansvaret upphör blir i stället anläggningshavarens tillgångar.
Det obegränsade ansvaret innebär dock inte, på grund av utformningen av den svenska aktiebolagsrätten, att anläggningshavaren åläggs en skyldighet att betala ersättning för skada till följd av en radiologisk olycka. Ett sätt att i görligaste mån säkra tillgångar i anläggningshavarens bolag är att ta bort möjligheten att sakförsäkringen för anläggningstillgångarna har annan förmånstagare, till exempel moderbolaget, än försäkringstagaren, anläggningshavaren, själv.
Denna möjlighet tas bort när den nya lagen träder i kraft. I dag har tillståndshavarna sakförsäkringar som är i storleksordningen 20 miljarder kronor. Ersättningsskyldigheten kommer även att omfatta kostnader för räddningsinsatser och sanering enligt lagen om skydd mot olyckor, vilket är en stor förbättring. De nya reglerna innebär att högre krav på ersättning och garanterade belopp ställs på kärnkraftsindustrin än på något annat energislag.
Vid ett dammhaveri i en vattenkraftsdamm är den som äger dammanläggningen strikt ansvarig för skador som orsakas. För närvarande pågår en utredning för att se över de statliga insatserna för dammsäkerhet som bland annat syftar till att skärpa tillsynen. Uppdraget ska redovisas senast den 30 juni 2012. Frågan har uppkommit om inte ett obegränsat ansvar borde innebära att ägarbolagen tar del i ansvaret.
I aktiebolagslagen finns en grundläggande aktiebolagsrättslig princip beskriven, nämligen den att aktieägarna inte har ett personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser oavsett om ägaren är en fysisk eller juridisk person. Det innebär att ägarbolagen inte har någon lagstadgad skyldighet att betala ersättning för skada till följd av en radiologisk olycka, ett dammhaveri eller en annan olycka som ett tillståndshavande dotterbolag ansvarar för.
I vissa sällsynta situationer när ett bolag har saknat möjlighet att ta sitt ansvar har principen om aktieägarnas ansvarsfrihet lett till ett resultat som inte har ansetts godtagbart. Då har en domstol tillåtit att aktieägarna ska åläggas betalningsansvar även om ägarna inte överträtt någon regel i aktiebolagslagen eller i övrigt brustit i någon fullgörelse gentemot det ägda bolaget. Detta kallas ansvarsgenombrott. Herr talman! Ärade interpellant!
Jag får stanna där och ta det sista av mitt svar i nästa inlägg.