KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag börjar med den sista frågan, om svensk skogsindustri. Jag utgår ifrån att Karin Svensson Smith syftar på diskussionen om SECA-området och kraven på svavelinnehåll i bränslet. Vi fick så sent som i morse en väldigt tydlig signal från skogsindustrin - man beskrev ganska katastrofala följder.
Det är klart att den bilden måste tas på allvar, och det skriver vi också i betänkandet. Man får naturligtvis följa detta och se att det inte får orimliga konsekvenser. Jag tycker att det när man räknar ut sådant här blir mycket att man räknar med allt annat lika i sammanhanget.
Ibland kan vi tala om hönan och ägget i dessa sammanhang. Jag har också mycket kontakt med Redareföreningen och även med anställda, så det är inte så att jag inte talar med dem. Det syns också en tydlig attitydförändring inom redarkretsar - från början såg man det orimliga, men i dag jobbar man trots allt aktivt med lösningar.
Jag tror alltså inte att det ska underskattas att ett krav driver fram ny teknik. Om det sedan räcker är en annan fråga, och det är därför vi skriver att man kanske kommer att inse att det krävs andra åtgärder i sammanhanget.
Jag tror att man även på EU-nivå kommer att följa frågan, och Sverige har tillskrivit EU-kommissionen just för att påpeka att det ska vara lika villkor åtminstone över hela Europa. Det finns naturligtvis ett skäl till att vi har ett SECA-område här uppe, och det är att vi är ett känsligare område. Det är inte en slump att Nordsjön och Östersjön är ett SECA-område.
Lars Tysklind (L):
Jag får väl säga att jag nog uttrycker mig lite oklart, eller så vill Karin Svensson Smith spetsa till det lite. Det är hennes rättighet att göra det. Jag menar dock naturligtvis, vilket jag nämnde, att Sverige har tillskrivit EU-kommissionen om att uppmärksamma det förhållande som faktiskt gäller. Att följa utvecklingen betyder inte att man sitter passiv utan att man faktiskt arbetar med frågan.
När det gäller teknikutveckling vet jag inte hur Karin Svensson Smith i den kontakt hon haft med rederinäringen har upplevt den anda som gäller, men jag upplever att det är en stor aktivitet i teknikutvecklingen. Bland annat handlar det om bränslet LNG, som är en flytande naturgas och som ger noll svavel.
Om det räcker eller om man behöver vidta ytterligare åtgärder kan jag dock inte säga i dag. Jag kan nog tänka mig att denna fråga kanske måste lösas också på annat sätt. Det ställdes även några andra frågor i början, om huruvida jag tycker att vi har en lyckosam politik. Jag tycker inte alls att den är lyckosam så länge det flaggas ut fartyg från Sverige.
Det är därför det just nu pågår ett så brett arbete för att se på möjligheterna att skapa en konkurrenskraftig svensk sjöfart så att utflaggningen stoppas. Tonnageskatten är en del av det, och Folkpartiet står bakom att vi ska införa en tonnageskatt i Sverige.
Jag tycker dock inte att man ska stirra sig blind på detta och tro att det är hela lösningen, för allt det andra arbetet är också viktigt. Då kan till exempel ett internationellt register vara någonting att titta på.
Lars Tysklind (L):
Det blir mycket fokusering på enskilda frågor och jag tycker att vi tappar bort helheten. Nu talar vi om tonnageskatt och ett svenskt internationellt register, men det finns också många andra frågor när man vill genomlysa hela det maritima klustret och vilka förutsättningar det finns till att öka konkurrenskraften. Det gäller att inte glömma bort att man måste jobba med många saker samtidigt. Jag vill protestera mot att vi inte vill göra något.
Det här är en komplicerad process. Jag har aldrig uppfattat tonnageskatten som ett stöd, eller någon typ av skattesänkning, som Peter Pedersen sade tidigare. Det är en neutral sak. Även redarnäringen hävdar att den är neutral. Det handlar om en regelomläggning för att framför allt kunna förenkla en förnyelse av fartygsflottan.
Det gäller att hitta nyckeln till hur man klarar övergången och verkligen får det neutralt. Det är alltså inte fråga om något stöd, och inte heller redarnäringen hävdar att de vill ha ett stöd, utan de vill ha ett nytt system för beskattning. Det har Folkpartiet ställt sig bakom bland annat genom den motion som väcktes 2003 och som var orsaken till det tillkännagivande som resulterade i en utredning.
Visserligen var regeringen då socialdemokratisk, men vi var många partier som den gången drev på för att få fram utredningen.
Lars Tysklind (L):
Frågan varför man ska beskatta fritidsbåtar av olika storlek kanske vi får lämna därhän så länge eftersom den inte är aktuell just nu. Jag sade nog "ett av huvudargumenten" och räknade också upp de andra argumenten.
Jag kan ha förståelse för det som Peter Pedersen hänvisar till, att myndigheterna tycker att ett fritidsbåtsregister vore bra att ha vid vissa tillfällen, men jag tycker inte att det totalt sett finns argument för att införa ett sådant register igen.
När det gäller försäkringar, att återfinna stora båtar som är stulna och liknande vill jag säga att båtar märks redan i dag, utan detta register. Man ska alltså inte överdriva den problematiken.
Som jag sade i mitt huvudanförande uppskattar jag att oppositionen nu i klartext talar om att en av de saker registret skulle kunna användas till är beskattning. Det har inte framgått tidigare, åtminstone inte från alla. Vad gäller tonnageskatten blir det nästan lite rundgång i debatten. Nu har vi nog klargjort vad vi tycker i den frågan.
Från Folkpartiets sida är vi beredda att trycka på för att få igenom detta.
Lars Tysklind (L):
Jag får tacka för förtroendet att få den frågan. När man ska införa ett internationellt eller ett svenskt register måste det per automatik innebära någonting. Frågan är inte om båtarna ska vara i ett svenskt eller ett internationellt register, utan frågan är att man flaggar ut till andra internationella register.
Därför är det viktigt att vi tittar på om vi kan skapa en egen typ av register där de svenska lagarna och reglerna kan väga tyngre än reglerna i ett utländskt register. Vad exakt det skulle innebära har jag naturligtvis svårt att säga, utan det får utredningen visa.
Det är viktigt, som påpekats, att detta ska ske i samråd med branschorganisationerna, arbetsmarknadens parter och myndigheter för att man ska kunna se till att det är rimliga förändringar som sker. Om alternativet är att fartyget flaggas ut från Sverige helt kanske man ändå är beredd att acceptera vissa förändringar.
Jag tror inte att det går att skapa ett sådant register om man inte har en bred förankring hos alla parter. Jag tror att det kommer att vara målet i arbetet.
Lars Tysklind (L):
Vi behöver inte diskutera själva lagstiftningen. Men hur som helst infördes det en lagstiftning om överlåtbara fiskerättigheter, och fiskerättigheter till det pelagiska fisket delades ut 2009. De skulle gälla i tio år. Syftet var en strukturrationalisering av fiskeflottan. Så länge det finns fiskerättigheter som ska gälla måste det finnas ett stöd för det i lagstiftningen, och då måste vi ha kvar lagstiftningen.
Nu är den relevanta myndigheten Havs- och vattenmyndigheten. Egentligen är inte den frågan svårare än så. Sedan ska vi utvärdera systemet, och det sades väldigt tydligt av regeringen redan när man lade fram propositionen kring den här lagstiftningen. Sedan får man naturligtvis i framtiden diskutera om det här ska gälla andra fisken. Jag kan väl också ställa mig tveksam till om det verkligen ska göra det.
Det är mycket lämpligare att det pelagiska fisket ingår i förvaltningen än andra fisken med blandfisk och så vidare. När det gäller 6 § blir det lite strid om ord på något sätt. Otvivelaktigt får Havs- och vattenmyndigheten en annan roll. Man likställs med Naturvårdsverket och en del andra myndigheter som jag räknade upp förut.
Man har en roll att föra talan i mark- och miljödomstolen och har alltså kontroll över frågan. Man får naturligtvis också tillsänt sig anslutningshandlingar och har sedan att agera utifrån dessa. Är det så att man bedömer att det behövs en sakkunnigutredning kan man yrka hos domstolen på att få en sådan gjord, så ur den synpunkten är det definitivt ingen försvagning.
Även om det stod att Fiskeriverket skulle yttra sig hände det nog ibland att de skrev väldigt kortfattat. Jag kan naturligtvis inte säga exakt vad de skrev, men att de skulle yttra sig innebar att de på något vis skulle ta ställning till problematiken.
Lars Tysklind (L):
Vi får ta det ett varv till. Havs- och vattenmyndigheten har fått en roll som inte Fiskeriverket hade. Fiskeriverket kunde inte föra talan i mark- och miljödomstolarna, men det kan Havs- och vattenmyndigheten. Fiskeriverket hade en parallell roll; de fick samma papper och skulle yttra sig. Den nya myndigheten har fått en starkare roll tillsammans med de andra myndigheterna.
När det gäller bedömningen antar jag att Havs- och vattenmyndigheten själv bedömer om man ska yrka att den aktuella mark- och miljödomstolen tillsätter en sakkunnigutredning. Det är helt riktigt att det inte finns några rättigheter att dela ut.
Detta är dock en komplett lagstiftning, och det finns en paragraf i lagstiftningen som talar om hur det ska gå till om det finns rättigheter att dela ut. Det kan inte vara så att så fort en paragraf i en lagstiftning inte är tillämplig plockas den bort. Då får vi en väldigt fragmenterad lagstiftning. Så länge systemet inte har upphört måste lagstiftningen vara komplett.
Finns det inga rättigheter att dela ut kan man självklart inte utnyttja denna paragraf. Men skulle det bli aktuellt att dela ut är det Havs- och vattenmyndigheten som ska göra det. Så står det i lagstiftningen. Precis som Jan-Olof Larsson säger är det viktigt att vi får en ordentlig utvärdering.
Koncentrationen var ett av syftena till att man gjorde en strukturrationalisering av fiskeflottan och anpassade den till fångstmöjligheterna. Det var egentligen huvudsyftet. Per automatik blir det en viss koncentration av fiskemöjligheterna till ett färre antal båtar. Jag ser också fram emot att få veta hur det har blivit i verkligheten.
Lars Tysklind (L):
Man ska inte glömma, som nämndes här förut, att det är vällovligt att minska svavelhalten. Beslutet i sig kan vi inte säga så mycket om. Det är ett bra beslut att man ska sänka svavelhalterna. Sedan kan jag hålla med om att man sedan har haft undermåliga krav mot resten av Europa.
Där talar man inte ens om 0,1 utan man talar om eventuellt 0,5 år 2025 om det är möjligt. Det kan jag alltså tycka är en väldig obalans i frågan. Man kan alltid vara efterklok, men nu har vi denna situation. Detta var ett enigt beslut i IMO, så det var många länder som var med och röstade på detta.
Det är alltså inte bara en svensk fråga. Det krävdes enighet i IMO, och det var det också. Jag tycker ändå inte att det finns något motsatsförhållande i detta. När man ser konsekvenserna är det klart att man måste agera.
Man ser att målet i sig är väldigt bra men att tidsutdräkter och sådant är en fara för svensk konkurrenskraft. Sedan är det olika siffror som florerar i luften kring detta. Det är alltifrån 70 procent till under 50 någonstans. Jag tycker nog att beslutet i sig, att man ska få ned svavelhalten, är rätt.
Det är faktiskt en regional och inte en global fråga, eftersom det är en försurningshistoria i detta område.
Lars Tysklind (L):
När det gäller klimatfrågan, eftersom Gunilla Carlsson nämnde den, har EU nu satt ned foten när det gäller utsläppen av växthusgaser. Löser man inte det inom IMO under 2011 är EU berett att ta in denna fråga i utsläppshandeln. Det gäller alltså klimatfrågan; svavel är en lite annan fråga.
Ett internationellt register är inget självändamål, fru talman, utan det är bara att konstatera - och det konstaterar Bjelfvenstam i sin utredning också - att man ganska snabbt måste sänka bemanningskostnaden om man ska få stopp på utflaggningen av svenska fartyg. På något sätt måste man alltså lösa den frågan.
Det man kan se i dag och som pågår just nu är att svenska fartyg hamnar i internationella register men inte i ett svenskt. De hamnar i andra länder. Jag är därför övertygad om att vi om vi skulle införa ett svenskt, internationellt register har möjlighet att påverka vilka fackliga regler och sådant som ska gälla i detta register. Men när fartyg nu flaggar ut till andra register har vi inget inflytande.
Vi lever i en global verklighet som vi på något vis måste anpassa oss efter. Som jag sade är ett internationellt register inget självändamål, utan det är en av de stenar som vi, som Malin Löfsjögård också sade, faktiskt måste vända på. Vi kan inte lämna vissa saker därhän och inte diskutera dem färdigt. Jag tycker alltså inte att det handlar om att vara för eller emot ett internationellt register utan om att vi ska lösa ett problem med de svenska bemanningskostnaderna.
Bjelfvenstam föreslår ett annat system, nämligen att man skulle avtala med fler tillfälligt anställd personal, alltså TAP:are. Det är ett annat sätt att ta in annan personal än svensk.
Lars Tysklind (L):
Det är absolut så i tätorter. Jag har undvikit att lyfta fram min egen hemkommun Strömstad. Där var jag som miljönämndsordförande med om att införa 30 kilometer i timmen i hela centrum år 2000. Den reaktion vi fick i samhället var ganska aggressiv. Vi fick höra att bilar inte kunde gå i 30 kilometer i timmen. Det var en alldeles för låg hastighet för en normal bil.
Men attityden till detta har förändrats. Jag tycker att de siffror som finns med i betänkandet är så tydliga. Om skillnaden mellan 30 och 50 kilometer är så otroligt markant finns det inget motiv för att i centrala delar inte sänka hastigheten till 30 kilometer i timmen. Det gynnar naturligtvis alla oskyddade trafikanter.
Just när det gäller cykling är det en annan sak som vi måste jobba vidare på. Jag är inte heller där för ett obligatorium, men cykelhjälmsanvändandet måste sprida sig. I vissa större städer används de mycket, men på mindre orter är det inte speciellt många som använder cykelhjälm.
Den kan vara en väldigt avgörande faktor, då det finns många exempel på att människor har fallit av cykeln och blivit påkörda och faktiskt klarat sig bara på grund av sin hjälm. Hjälmen har varit krossad, men huvudet har varit helt. Det gäller att jobba med såväl hastigheter som bilförare och cyklister för att de ska skydda sig med cykelhjälm.
Lars Tysklind (L):
Det handlar inte alls om något slags näringslivsfientlighet. Utgångspunkten, som även Eliza Roszkowska Öberg nämnde förut, är konsumentperspektivet. Jag kan inte tänka mig något annat än att när EU-parlamentet krävde den här skrivningen hade man också konsumenten för ögonen. Det är en faktor som gjort att direktivet blev som det blev.
Precis som jag sade är jag övertygad om att operatörer och teknikutveckling kommer att göra att det här över tid inte kommer att bli något stort problem. Den bild som Désirée Liljevall målar upp känns däremot som en skräckversion. Jag tror absolut inte att det kommer att bli på det sättet. Ur ett konsumentperspektiv och ett integritetsperspektiv ska man faktiskt kunna välja.
I paragrafen står det att man ska samtycka. Det viktiga är att det inte står hur samtycket ska gå till. Det är en helt teknikneutral lagstiftning, och det måste det vara. Annars skulle vi hamna i den sitsen att vi skulle behöva ändra lagstiftning efter olika tekniker, och så ska vi inte utforma lagstiftningen.
Lars Tysklind (L):
Jag kanske inte lutar mig tillbaka, men jag känner mig tämligen lugn i alla fall. Det blir ett väldigt fokus på, som Désirée Liljevall uttrycker det, regeringens cookieförslag. Jag tycker att vi förminskar hela den här lagstiftningen. Det handlar om en helhet som det här är en del av.
Vi har ju redovisat här att vi tycker att det är viktigt - och det tyckte tydligen EU-parlamentet från början - att den enskilde konsumenten faktiskt har kontroll och får ge det här samtycket. Post- och telestyrelsen har inte sagt att de är helt emot detta, utan de har sagt att det kan finnas vissa svårigheter. Så uttrycker de sig ungefär.
Därför tycker jag att man överdriver det ställningstagandet. Jag kan nog meddela att jag är tämligen lugn i fråga om att detta kommer att lösa sig.
Lars Tysklind (L):
Om vi tar det sista först: När det gäller helhetsgrepp är det väl just det som det handlar om, och det är därför vi hänvisar till den översyn som görs inom EU av detta. Internet är ju, som har sagts här tidigare, gränsöverskridande, och det är naturligtvis väldigt viktigt att vi har samma regelverk inom hela EU. Det är det som är helhetsgreppet i det hela.
Ett helhetsgrepp är inte att Sverige gör något alldeles själv. När det gäller omsorgen om hur den här paragrafen ska se ut vill jag fortsätta att med en viss dåres envishet hävda att när man gör lagstiftning så måste den vara konsekvent. I lagparagrafen som vi diskuterar - 6 kap. 18 § - står det att man samtycker. Det är den typen av lagstiftning vi ska ha som grundar sig på direktivet.
Att börja precisera sig för olika tekniker och sådant tycker jag är direkt olämpligt i de flesta sammanhang, och att det är väldigt tveksamt om det utrymmet de facto skulle finnas har vi ju också fått redovisat för oss. När det gäller att utreda det här skyndsamt är vi redan väldigt sent ute i implementeringen av detta.
Jag tycker nog att det är dags att vi faktiskt implementerar detta så att inte Sverige återigen hamnar i en situation där vi ligger efter och riskerar böter och annat. Jag tror inte att en sådan här översyn egentligen skulle leda någon vart. Vi har nu ett heltäckande förslag, och det är dags att implementera dessa EU-direktiv i svensk lagstiftning från den 26 maj.
Lars Tysklind (L):
Om jag ska vara lite stygg kanske jag får säga att det inte direkt är signifikant för Vänsterpartiet att förstå sig på EU. Siv Holma säger att EU inte löser alla problem och talar om EU som någon annan - Sverige är en sak och EU är någon annan. Men det är ju inte på det sättet.
Sverige är faktiskt en del av EU och ska naturligtvis vara med och påverka det gemensamma beslutet. Det är där Sverige ska lägga kraften. Det är så samarbetet inom EU fungerar i de här gränsöverskridande frågorna. Det här med prestige det kan vi väl på något vis lägga åt sidan, för det är över huvud taget inte det som det handlar om.
När det gäller delaktighet är det naturligtvis en oerhört viktig fråga. Ofta har det diskuterats som en teknisk fråga, men egentligen är det ju inte det. Jag håller med Siv Holma om att det finns andra skiljelinjer.
Det går att säga att 99 procent av befolkningen har tillgång till bredband, till kontakten eller våglängden, men det är egentligen den andra typen av delaktighet vi talar om, att man verkligen tar till sig och börjar använda det som är den stora diskussionen. Där kan vi bara hänvisa till den digitala agenda som regeringen jobbar med. Den har väldigt mycket fokus just på att man ska vända sig till de grupper som står längst ifrån Internetanvändning.
Det är naturligtvis en process i ett samhälle att få människor med i detta, men det läggs väldigt mycket fokus på det, så på det sättet är det en väldigt prioriterad fråga att få med dessa människor. Det är som sagt inte så mycket en teknisk fråga, för det tror jag att vi har löst.
Lars Tysklind (L):
Det gäller att sätta till alla klutar, eller hur det var Siv Holma uttryckte sig. Det är väldigt lätt att säga att staten ska vara mer aktiv. Jag tycker att staten med alliansregeringen i spetsen är oerhört aktiv i dessa frågor. Jag vet inte om man kan bli mer aktiv än att vidta alla dessa olika åtgärder. Det handlar om både utredningar och faktiska och konkreta åtgärder.
Det är inte så att dessa pengar inom den ekonomiska ramen för transportsystemet vilar tills vi har fått en utredning om vad vi ska göra med dem, utan det byggs naturligtvis hela tiden nya cykelvägar. Det är till detta och andra åtgärder som pengarna används. Denna ekonomiska ram finns alltså. Det är klart att man kan se alla politiska frågor bara som budgetposter. Men det finns så många andra saker.
Det gäller till exempel det som jag tog upp om trafiksäkerheten och bakomliggande faktorer till att människor inte använder cykelhjälm och så vidare. Sådana saker måste vi också jobba med. När det gäller budgeten är det utan tvivel, precis som Lotta Finstorp sade här tidigare, historiskt höga siffror som vi kan göra något mycket bra med. Jag ser därför inte detta bekymmer, och jag ser definitivt inte att staten skulle vara passiv på något sätt. Det är tvärtom så att staten är mycket aktiv i dessa frågor.
Lars Tysklind (L):
Det är konstaterat att cykelanvändningen har minskat, och det är en av de drivkrafter som alliansregeringen har haft när den har jobbat väldigt aktivt med de här frågorna. Det är aldrig en målsättning i sig att man ska ha ett visst trafikslag, men en ökad cykling ger ett mycket positivt utslag i samhället. Det uppfyller många samhällsmål som jag sade förut. Det är klart att man ska göra två saker samtidigt.
Men det blir lite motsägelsefullt när Siv Holma säger att man då måste ha anslag. Det har vi redovisat. I den nationella planen och i länsplanerna finns det sammanlagt 3,3 miljarder under planeringsperioden. De pengarna ska naturligtvis användas, men samtidigt måste man kunna se på andra saker. Jag tycker att det finns många bra förslag i motionerna.
Det finns en massa förslag på tillkännagivande, men de fyller inget syfte eftersom regeringen jobbar exakt med de frågorna för att lösa de problemen. Då skulle vi besluta om någonting som redan händer. Den typen av beslut ska vi inte fatta i riksdagen, utan vi ska i så fall driva på något annat. Sedan har vi detta med hur vi lägger upp olika betänkanden om olika trafikslag.
Jag tycker att det är intressant att diskutera just cykling som en egen företeelse, inte minst när det gäller hållbara städer och vilken viktig roll den kan ha där, men i grunden tycker jag att man ska diskutera mycket mer trafikslagsövergripande. Transport i sig är ingen målsättning. Det är viktigare med efterfrågan av ett transportsätt och att det fyller en funktion.
Jag kan upprepa att min uppfattning är klar. Det är nog den verklighetsbild som man får rätta sig efter. Det finns 3,3 miljarder i budgeten under planeringsperioden. Alliansregeringen jobbar väldigt aktivt med en bred ansats när det gäller cykelfrågor.
Lars Tysklind (L):
Jag vill deklarera att också vi i Folkpartiet har varit och är mycket positiva till höghastighetsbanor. Det där har vi haft med i ett och annat valmanifest. Att man kan vara positiv till företeelsen som sådan är en sak. En annan sak är att det vi diskuterar nu egentligen inte är det som står i vitboken. Att man skapar ett system för detta är naturligtvis bra.
Men i vilken grad vi i Sverige ska börja bygga får den utredning visa som regeringen har tillsatt när det gäller kapacitetshöjande åtgärder inom järnvägsnätet. Man får visa var höghastighetsbanor har sin roll i sammanhanget. Jag tycker nog att vi lugnt kan avvakta det. På något vis blir det här med att vara för eller emot höghastighetsbanor märkligt.
Det är klart att vi ska ha höghastighetsbanor om det är en lämplig åtgärd att införa sådana. När det gäller vem som är mest positiv till en utbyggnad är det väl bara att konstatera att det trots allt är ett oomtvistat faktum att de infrastruktursatsningar som nu görs är de historiskt största satsningar som gjorts. Det gäller då både väg och järnväg.
Om man mäter positiviteten i pengar är väl alliansregeringen väldigt positiv just till järnvägsutbyggnad.
Lars Tysklind (L):
När det gäller kilometerskatten tror jag att det är viktigt att lite grann bredda diskussionen. Det handlar ganska mycket om åkerinäringen. Men det handlar också om den svenska industrins konkurrenskraft och om att Sverige är ett stort och glest befolkat land som är mycket beroende av långa transporter.
Ett system - som lyfts fram i ett anförande - som Glesbygdsverket till exempel sagt är kostnadsdrivande och minskar våra konkurrensmöjligheter bör man kanske vara lite skeptisk till och inte bara köpa rakt upp och ned. Alla system med avgifter som införs måste vara samhällsekonomiskt lönsamma. Om inte ska man naturligtvis avstå från sådana system.
Det har visat sig att de flesta transporter med lastbil i Sverige sker på sträckor kortare än 30 mil. Det blir en fördyring för alla dessa transporter som inte kan föras över till väg och sjöfart. Jag tycker alltså att diskussionen måste breddas. Det handlar inte bara om åkeriägarnas konkurrensvillkor utan också om den svenska industrins konkurrenskraft.