Andreas Carlson (KD):
I dag, när så mycket av debattiden här i kammaren har riktats mot utrikespolitiken, skulle jag vilja börja med att vi gemensamt riktar blickarna mot det land som har varit i världsmediernas fokus de senaste veckorna: Egypten. Ingen här inne och ingen annan heller tror jag kan säga något annat än att orsaken till att Mubarak föll var de sociala mediernas kraft.
Det var Internet, Youtube, Facebook, Twitter och allt som finns där som var starka politiska redskap när det handlade om att besegra en diktator. För en dryg vecka sedan hörde jag Israels president Shimon Peres jämföra de demonstrerande ungdomarnas seger över Mubarak i Egypten med Winston Churchills valförlust.
Peres menade att Churchill förlorade på grund av intåget av tv, ett medium som med rörliga bilder visade på de skillnader som fanns i landet. Nu föll Mubarak när de nya medierna gjorde det möjligt för medborgare att tydligt se orättvisorna i Egypten och dela dessa med varandra utan att censuren kunde stoppa dem.
Internet och sociala medier är inte bara ett politiskt redskap. I morse kollade jag på nyheterna på datorn via SVT Play. På vägen till jobbet lyssnade jag på Sveriges Radios Ekosändning i min mobiltelefon. Jag tar del av public service-företagens tjänster, men jag äger i dagsläget ingen tv.
Jag är 24 år, och många unga är i samma situation som jag. Spelplanen för public service håller på att ritas om i grunden. Den medieverklighet som vi lever i förändras. Att politiken ska hålla samma takt som utvecklingen kanske är lite för mycket begärt. Men vi måste inse att det system som vi har i dag är under upplösning.
Det kan vara på sin plats att fräscha upp minnet av hur det egentligen såg ut för 50 eller 60 år sedan, när det system som vi har i dag lanserades. Då fanns det enbart några få radiokanaler och bara en tv-kanal i ett stort mediemonopol. Den betänkandetext som vi i dag debatterar och har att ta ställning till innebär, om riksdagen bifaller förslaget, att vi tar ett steg för att reformera systemet med en föråldrad tv-avgift.
Vi kan själva läsa i betänkandet: "Utskottet anser att det finns anledning att diskutera olika alternativ för att finansiera radio och tv i allmänhetens tjänst, inte minst med anledning av den tekniska utvecklingen." I Kristdemokraternas motion har vi lyft fram ett par olika modeller som skulle kunna ersätta dagens system. Det är viktigt att vi är följsamma och följer utvecklingen.
Men det är också viktigt med en bred överenskommelse. Frågorna om framtidens public service, om tv-avgiften och om sponsring av Sveriges Televisions sändningar kommer att tas upp i samband med det nya sändningstillstånd för public service-företagen som ska träda i kraft efter 2013.
Därför ser jag det inte som nödvändigt att bifalla någon av de lagda motionerna, även om vissa av dem innehåller goda idéer, idéer som vi i Sveriges riksdag får ta med oss i arbetet med framtidens radio och tv. Fru talman! Kostnaderna för att kontrollera att folk betalar sin tv-avgift uppgår till 164 miljoner kronor om året.
Det kan låta lite i förhållande till de 7 miljarder kronor som tas in. Men summan är fyra fem gånger högre än vad SVT får i sponsringsmedel per år. Det är mycket pengar. Här finns en möjlig rationaliseringspotential. I det här sammanhanget vill jag tydligt markera Kristdemokraternas ställning till frågan om sponsring i Sveriges Television.
Vi tycker att SVT även i fortsättningen ska få sända sponsrade idrottsevenemang. Det gör det möjligt att stora och viktiga sändningar blir tillgängliga för en bred publik.