KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Med all respekt för att det finns en del praktikaliteter som självklart måste fungera ifall man har obligatorisk vaccinering av smågrisar i stället för obedövad kastrering kan det väl inte vara så himla komplicerat att ministern inte kan ge ett enda svar på när det här beslutet ska genomföras. Det tycker jag känns väldigt märkligt.
Det har nu gått ett antal veckor sedan vi klubbade beslutet i riksdagen, så nog borde ministern ha kommit lite längre i sin tankeverksamhet än så. Vad gäller EU är vaccinet som kan vara alternativet till den obedövade kastreringen registrerat och godkänt, så det är bara att köra på. Det är helt öppet för alla EU-länder som vill använda sig av det.
Såvitt jag har förstått är det en lång rad EU-länder som redan har börjat använda det i mer eller mindre stor skala eller som är på gång att införa lagstiftning om det. Norge, vårt närmaste grannland, har ett förbud mot obedövad kastrering sedan flera år tillbaka.
Jag tycker att det vore tragiskt ifall Sverige blir ett av de länder i Europa som är sämst i den här frågan, och så tycker jag att det håller på att bli ifall man inte kan ge något konkret besked om när vårt beslut här från riksdagen ska genomföras. Ministern pratar om att vaccinera grisar som väger 80-90 kilo och att det inte är lätt. Som sagt gör man det redan i andra länder, och där fungerar det.
En konkret fråga: Kan man inte vaccinera smågrisar? Såvitt jag vet gör man det på flera ställen. Erfarenheten visar också att smågrisdödligheten minskar när man vaccinerar i stället för kastrerar dem utan bedövning.
Där kan det till och med vara ett plus för grisuppfödaren att det totalt sett blir en bättre ekonomi i det här, eftersom det helt enkelt är färre smågrisar som kommer att dö. Jag skulle vilja att ministern svarar på min fråga och att han kommenterar hur det ser ut i andra länder som har upphört med obedövad griskastrering eller i alla fall har kommit väldigt långt i genomförandet av det.
Jens Holm (V):
Jag noterar att landsbygdsministern inte kommenterar hur det fungerar i andra länder, till exempel i Norge som har haft ett förbud mot obedövad kastrering i ganska många år. Och jag är rätt övertygad om att om det fungerar i Norge fungerar det nog också här, ifall man verkligen vill.
Landsbygdsministern pratar om att det krävs stora utbildningsinsatser för att få det här att fungera. Det krävs nog en del utbildning, så kan det vara, och då hade det varit på sin plats med en djurskyddsmyndighet som vi hade tidigare under det socialdemokratiska styret. Djurskyddsmyndigheten hade ett ansvar för att ta ett helhetsgrepp över djurskyddsfrågorna.
Jag tror att både den här och en mängd andra djurskyddsfrågor som har hamnat på efterkälken genom regeringens politik hade kunnat avancera mycket snabbare ifall vi hade haft en enda ansvarig myndighet för att driva fram djurskyddsfrågorna. Jag konstaterar att jag trots den här debatten inte får ett konkret svar från regeringen om det beslut som har fattats av riksdagen som är den folkvalda församlingen i Sverige.
Den 27 april beslutade vi att obedövad kastrering av grisar ska upphöra. Jag har ställt skriftliga frågor och tagit upp frågan vid riksdagens frågestund och nu även i en interpellationsdebatt, och vår minister kan inte säga om det blir ett förbud i år, nästa år, om tre år eller om det någonsin kommer att bli ett förbud mot obedövad griskastrering.
Det tycker jag är ett underbetyg till regeringen, och framför allt är det att svika de 4 000 grisar som plågas av att få sina testiklar uppskurna varje dag. För dessa grisars skull borde ministern skynda på den här processen så mycket som han bara kan. Det görs inte nu, och det är väldigt olyckligt.
Jens Holm (V):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Efter domen i EU:s domstol i fjol har det blivit mycket svårare om att få information om vart EU:s subventioner på jordbruksområdet går någonstans. Det är inga småsummor vi talar om, utan det är ungefär 40 procent av EU:s samlade budget.
En helt rimlig hållning är ju att medborgare, journalister och andra ska kunna granska vart bidragen går. Så var det tidigare, innan domen föll, men så är det inte nu längre. Det är bra att det finns en samsyn mellan mig och Eskil Erlandsson här. Vi vill båda att det ska offentliggöras, och vi beklagar domen i EU:s domstol.
Detta har lett till att flera stora länder, till exempel Frankrike, Storbritannien, Grekland och Rumänien, numera inte offentliggör något alls om vart bidragen till bidragsmottagare i de länderna går någonstans. Det har varit intressant att spåra vart bidragen går på hemsidan farmsubsidy.org.
Där har man kunnat se exakt vilka privatpersoner och inte minst vilka storföretag som får gigantiska summor i jordbruksbidrag. Här i Sverige kunde jag konstatera att väldigt många av de företagen är baserade i Stockholms innerstad. Det är inte som man nog ofta tror, att jordbrukspengar går till småbrukare ute i landet.
Väldigt ofta är det i stället företag i storstäderna som får de största summorna. Ministern säger att Sverige har drivit att det ska fortsätta vara en total öppenhet och att detta dessutom inte påverkar det svenska förfarandet eftersom vi har offentlighetsprincipen.
Än så länge offentliggörs så vitt jag vet allting av de bidrag som tillfaller svenska mottagare. Det är bra. Men det kanske bara är en tidsfråga innan vi har någon eller några bidragstagare som gör likadant som de tyska bidragstagarna och drar detta inför domstol.
Om detta till slut hamnar inför EU:s domstol blir det den svenska offentlighetsprincipen som står emot EU-lag, och vi vet att EU-lag är överordnad nationell lagstiftning. Offentlighetsprincipen är inte, som många tror, på något vis överordnad EU-rätt.
Offentlighetsprincipen ska, har man från svensk sida sagt, fortsätta gälla, men det är egentligen bara en ensidig förklaring från svenskt håll. Vi har inte fått något skriftligt undantag som skyddar offentlighetsprincipen i Sverige.
Därför skulle jag föreslå att den svenska regeringen gentemot EU driver att ett villkor för att man i fortsättningen ska få jordbruksbidrag ska vara att man också är beredd att offentliggöra hur mycket man får och vart bidragen går någonstans. Vi ska komma ihåg att bidragen är frivilliga. Man måste ju inte ta emot dem. Jag undrar därför några saker.
Delar landsbygdministern min syn på offentlighetsprincipen? Och vad kan hända om den krockar med EU-rätten - vilket väger tyngst? Är landsbygdsministern beredd att driva att ett villkor för att ta emot jordbruksstöd ska vara att man också är beredd att offentliggöra detta? Det kan man till exempel driva i översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att konstatera att vi sedan en tid tillbaka har Lissabonfördraget. Med Lissabonfördraget blir EU-domstolens domar och all EU-lagstiftning helt överordnat nationell lagstiftning. Det var ett av skälet till varför vi från Vänsterpartiet var motståndare till Lissabonfördraget.
Det är därför otroligt viktigt att vi försöker att villkora jordbruksstöden så att ett offentliggörande blir obligatoriskt. Jag tycker att det låter bra att man har framfört det till kommissionen. Det låter också bra att det finns en konkret text som man diskuterar. Jag har inte fått se den texten.
Jag uppmanar ministern att sända den till mig eller min kollega Jonas Sjöstedt. Eftersom vi inte har sett texten undrar jag: Står det i texten att man villkorar jordbruksbidragen så att den som tar emot bidrag också lovar att offentliggöra bidraget? Är det var det hela handlar om?
Jens Holm (V):
Till att börja med säger Eskil Erlandsson att det fortfarande finns en skyldighet för juridiska personer att vara beredda på ett offentliggörande. Vi har i så fall ett konkret problem här eftersom det finns flera stora medlemsländer som inte offentliggör någonting alls. Det gäller exempelvis Frankrike, Storbritannien, Grekland och Rumänien. Det borde vara någonting som Sverige driver mot de länderna.
Man borde säga: Ni måste fortsätta att offentliggöra i varje fall det som handlar om företags mottagande av bidrag. Jag kan bara välkomna att ministern är intresserad av vårt förslag att ett villkor för att ta emot bidrag ska vara att man är beredd att offentliggöra det. Vi kan fortsätta den diskussionen. Vi är beredda att bidra med konkreta texter, expertis eller vad det nu kan vara.
Jag hoppas verkligen att Sverige kan driva det offensivt mot EU.
Jens Holm (V):
Jag tackar Gunilla Carlsson för svaret. Med mindre än en vecka kvar till det globala toppmötet om klimat i Cancún är det helt avgörande att det lämnas konkreta besked om vad det är som gäller för att vi ska uppnå konkreta minskningar av utsläppen av växthusgaser. Klimatförändringarna handlar om hela vår planets överlevnad.
Därför är det så viktigt att vi frågar oss vilka energiinvesteringar som vi tycker att det är rimligt att Världsbanken gör. Sverige är ju delägare i Världsbanken. Vi är med och styr Världsbanken tillsammans med de nordiska och baltiska länderna genom en styrelsepost eller röst.
Jag ser med stor oro på att Världsbanken har mer än tredubblat sina investeringar i fossil energi. År 2007 investerade man ungefär 1,5 miljarder dollar. År 2010 beräknas de fossila investeringarna uppgå till 6 miljarder dollar.
Samtidigt är det helt korrekt som Gunilla Carlsson säger att investeringarna i förnybar energi också har ökat kraftigt. De har också ungefär tredubblats de senaste åren. Men det är inte så konstigt eftersom den förnybara energin börjar på en extremt låg nivå.
Ett av skälen till att Världsbanken investerat så mycket mer i fossil energi i år är det stora lånet till företaget Eskom i Sydafrika för byggande av ett gigantiskt kolkraftverk som när det är färdigt kommer att släppa ut ungefär 25 miljoner ton koldioxid varje år. Det är nästan lika mycket som hälften av Sveriges totala utsläpp av koldioxid.
Jag tycker att det är pinsamt att vår borgerliga regering var med och stödde det lånet i våras. USA till exempel valde att inte stödja det lånet. Nu har vi chansen att påverka Världsbankens framtida energiinvesteringar. Världsbanken ska som bekant ta fram en energistrategi.
Det lät lite hoppfullt när Gunilla Carlsson pratade om att det är viktigt att de framtida investeringarna görs just i förnybar energi. Det tycker jag är bra.
Kommer regeringen att lägga fram ett konkret förslag till Världsbanken som innebär att vi kräver att man fasar ut investeringarna i fossil energi och att vi får ett slutdatum för investeringarna i den fossila energin?
Kan det i ett sådant förslag från Sverige finnas konkreta, mätbara indikatorer som jag som riksdagspolitiker kan följa för att se om Världsbanken går åt rätt håll år för år? Om det är på det viset tycker jag att det är väldigt bra. Det sista jag skulle vilja fråga Gunilla Carlsson om handlar om den tillsatta panelen.
Den gav sitt stöd till lånet till företaget Eskom. Det är en så kallad expertpanel, och deras utlåtande finns här. Det är tre personer som skrev under det här papperet. Det är kanske inte så värst mycket. Även Gunilla Carlsson säger att man behöver skärpa den här panelens kriterier. Då vill jag veta på vilket sätt Sverige kommer att verka för att de här kriterierna kommer att skärpas. När får vi se skärpningar av de här kriterierna?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det som biståndsminister Gunilla Carlsson tog upp nu om det Sverige driver inför antagandet av en ny energistrategi för Världsbanken var intressant. Jag har egentligen sett ett dokument som är adresserat från Sida, men jag tror att det har regeringens välsignelse.
Av det jag har sett hittills och av det som Gunilla Carlsson tog upp här tycker jag att det framgår att man är inne på rätt linje. Man vill att Världsbanken ska fasa ut investeringarna i smutsig energi. Därför blir det ännu mer förbryllande för mig att man i våras biföll denna gigantiska låneansökan som kommer att leda till byggandet av ett helt nytt kolkraftverk med utsläpp som motsvarar nästan hälften av Sveriges totala utsläpp - 25 miljoner ton.
En sak skriver man på ett papper som man skickar in till Världsbanken. En annan sak gör man när man sitter och fattar beslut om pengar. Jag får inte detta att gå ihop. När dessutom USA väljer att inte stödja Eskoms låneansökan tycker jag att den svenska hållningen känns minst sagt märklig. Jag vill ställa min fråga till Gunilla Carlsson igen eftersom jag inte riktigt fick svar på den.
Kommer Sverige att lägga fram ett förslag till Världsbanken om den nya energistrategin som kommer att innebära att man verkligen ska fasa ut de fossila energiinvesteringarna med ett stoppdatum? Kommer det att vara konkret formulerat så att vi kan mäta detta år för år, eller blir det bara fina ord? Jag är orolig för att dessa fossilinvesteringarna kommer att fortsätta.
Då är faktiskt en vacker energistrategi inte särskilt mycket värd.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är viktigt att understryka att en energitillförsel, som är otroligt viktig för ett stort land som Sydafrika, inte är att jämställa med en energitillförsel av fossil energi. Man kan välja att göra de stora investeringarna i förnybar energi. Ofta säger också erfarenheterna att om man gör investeringar i förnybar energi blir det fler mindre investeringar.
Det blir småskaligare investeringar. Då kommer det lättare fattiga människor till godo. Jag tror inte att det är någon slump att det har varit stora protester nyligen i Sydafrika mot just höjda elpriser. Poängen med denna gigantiska satsning med detta lån som den borgerliga regeringen har sagt ja till var faktiskt att man skulle producera mer el och att man då skulle få ned elpriserna, vilket skulle gynna de fattiga. Det har inte skett.
Sedan tycker jag att det låter hoppfullt med Världsbankens energistrategi. Jag hoppas att den borgerliga regeringen lägger fram konkreta förslag till Världsbanken med ett slutdatum för investeringar i fossil energi, så att vi inte upprepar samma misstag som denna regering gjorde i våras.
Jag hoppas också att det finns mätbara indikatorer så att vi kan se att man successivt investerar mindre pengar i det fossila och mer i det förnybara som har framtiden för sig och att vi till slut får ett stopp helt och hållet för investeringar i kol och annan smutsig energi. Jag kommer att fortsätta att följa detta, och jag hoppas att regeringen kommer att förse riksdagen med allt det som ni lägger fram till Världsbanken.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka interpellanten Jonas Sjöstedt för att han har väckt en viktig fråga. Jag tycker också att det är bra att EU-minister Birgitta Ohlsson svarar förhållandevis uttömmande på frågan. Det är inte ofta vi har en mer eller mindre renodlad EU-debatt i denna kammare. Det tycker jag är synd, för det är väldigt mycket av det vi klubbar i kammaren som härrör från EU.
Troligen mer än hälften av alla beslut som klubbas i riksdagen kommer på det ena eller det andra sättet ifrån EU. Jag vill fortsätta med att välkomna EU-ministerns linje om att man motsätter sig ökade utgifter i EU:s budget. Det är jättebra.
Sedan blir jag dock orolig över de exempel Jonas Sjöstedt tar upp, där EU går in och använder budgetpengar för att stärka bilden av EU på till exempel Island när det, precis som Sjöstedt tog upp, är så att frågan om ett framtida EU-medlemskap för Island är väldigt kontroversiell.
Då borde EU avhålla sig från att gå in med propagandapengar där. Birgitta Ohlsson säger att det inte handlar om propagandapengar, men om man nu anslår pengar för att man ska stärka bilden av EU, värna det europeiska kulturarvet och så vidare är det väldigt svårt att komma ifrån - det är nästan omöjligt att göra det - att man framställer EU i en väldigt positiv dager.
Jag vill därför ha ett direkt svar från EU-ministern på frågan om EU-ministern verkligen tycker att det är lämpligt att EU går in med sådana här informationspengar på Island. Jag undrar också om EU-ministern känner till hur det ser ut i andra ansökarländer.
Jag tänker till exempel på Kroatien, där jag tycker att det självklart ska vara helt upp till det kroatiska folket att bestämma huruvida de vill vara medlemmar i EU eller inte. Så vitt jag vet står det nu och väger mellan ja- och nejsidan i Kroatien. Är det så att EU bedriver propagandakampanjer även i Kroatien, och vad anser i så fall EU-ministern om det?
Jonas Sjöstedt tog också upp en viktig fråga om andra så kallade informationspengar. Vi vet att en ökad köttkonsumtion leder till att allt fler djur föds upp, transporteras och slaktas. Vi vet också att en ökad köttkonsumtion leder till väldigt stora utsläpp av växthusgaser - nästan en femtedel av alla utsläpp i världen kommer faktiskt från köttindustrin.
Jag tror att EU-ministern i alla fall på det privata planet håller med mig helt och hållet i frågan om att köttkonsumtionen verkligen borde minskas. Hur ser då EU-ministern och den svenska regeringen på att EU går in med kampanjpengar för just en ökad köttkonsumtion? Det har man gjort vid upprepade tillfällen. Man gör det oftast när det blir en dipp i konsumtionen av nötkött, griskött, kycklingkött och så vidare.
Då går EU in med reklampengar som köttproducenter och försäljare kan använda sig av. Sådana kampanjer har även bedrivits här i Sverige. Tycker EU-ministern att det är bra att EU lägger sina pengar på sådana saker?
Jens Holm (V):
Jag tror att vi är rätt överens om den budgetrestriktiva linjen. När vi är överens om det måste man vara beredd att peka på vad EU inte ska lägga pengar på. EU-ministern har agerat föredömligt i frågan om antiabortkampanjerna i Ungern. Det tycker jag är jättebra. Men jag ställer en konkret fråga om EU:s subventioner till att öka köttkonsumtionen.
Är EU-ministern beredd att även i det sammanhanget ta bladet från munnen och säga att det inte är hållbart för klimatet, att det inte heller är bra för djuren när det leder till att fler djur kommer att slaktas? Jag tycker att det skulle vara välkommet om EU-ministern engagerade sig i fler kampanjer och sade att vi inte ska ha fler sådana kampanjer. När våren kommer blir det stora reklamkampanjer varje år för att vi ska köpa fler tulpaner.
De här tulpankampanjerna är finansierade av EU-kommissionen. Ska EU verkligen lägga pengar på sådant? Jag skulle önska att den svenska regeringen var lite mer aktiv i de här frågorna. Jag tror att den svenska regeringen kan ta många fler strider i Bryssel. Hur många gånger har den svenska regeringen till exempel på ministerrådsnivå röstat nej till saker, alltså i ministerrådet? I fjol röstade man nej endast två gånger.
Året innan, 2009, röstade man nej tre gånger. Här pratar vi om kanske hundratals beslut på ministernivå. Jag tror att det finns ett stort utrymme för att Sverige faktiskt ska kunna bråka och kriga lite mer på EU-nivå. Jag tror att man skulle vinna respekt för det.
Det skulle inte vara så att andra länder skulle titta snett på oss, utan jag tror att vi vinner respekt ifall vi säger att vi inte ska ha sådana där tulpankampanjer, säger nej till köttkampanjerna och säger att vi inte accepterar antiabortkampanjerna. Är EU-ministern beredd att verka mer offensivt i de här frågorna?
Jens Holm (V):
Jag tackar justitieminister Beatrice Ask för svaret på min interpellation om datalagringsdirektivet. Strax efter det att jag hade skickat i väg min interpellation kom justitieministern med en lagrådsremiss som nu har behandlats av Lagrådet.
Ett datalagringsdirektiv innebär stora inskränkningar av den personliga integriteten. Man skulle kunna säga att datalagring är den selektiva spaningens tydliga motsats.
I stället för att man fokuserar arbetet på särskilda brottslingar - dem som är misstänkta för grov brottslighet - ska man nu trassla in hela svenska folket i ett övervakningssystem där all vår telekommunikation och datorkommunikation ska lagras i ett halvår.
Jag ser tyvärr datalagringsdirektivet som en naturlig fortsättning på det övervakningssamhälle som regeringen håller på att bygga upp, med FRA, Ipred och nu datalagringsdirektivet. När tekniken finns att övervaka människor förstår jag att det kan vara frestande för politiker att också göra det.
Men bara för att en teknik finns måste den inte användas. Vi i Vänsterpartiet delar emellertid justitieministerns ambition att grova brottslingar ska jagas. De ska lagföras och sättas fast - helt klart. Men det finns andra medel för att komma åt grova brottslingar. Man ska också komma ihåg priset för datalagringsdirektivet.
Det innebär att hela svenska folket kommer att känna stor osäkerhet i fortsättningen när de ringer och när de är ute på nätet. Det är faktiskt någonting som justitieministern själv slår fast i lagrådsremissen.
På s. 18 skriver man: "Lagringen skulle kunna leda till att enskilda i viss utsträckning avstår från att använda elektroniska kommunikationsmedel i syfte att undvika att uppgifter registreras". Jag tror att det är precis denna konsekvens vi kan få; människor känner sig övervakade. Man tycker att det känns obehagligt att stora databaser och register över vår elektroniska trafik byggs upp.
Det finns en opinionsundersökning från Tyskland, där man har infört datalagringsdirektivet - det är i och för sig nu upphävt av författningsdomstolen. I undersökningen konstateras att mer än hälften av dem man tillfrågade kände sig övervakade sedan datalagringsdirektivet hade införts. En betydande andel hade även ändrat på sitt sätt att kommunicera på Internet och när de ringer i telefon.
Jag undrar varför det är så bråttom just nu med datalagringsdirektivet. Justitieministern hade ju en hel mandatperiod på sig under förra mandatperioden. Då infördes det inte. Nu, strax efter valet, har däremot den borgerliga regeringen fått bråttom att införa datalagringsdirektivet. Jag anser att detta kan vara ett brott mot Europakonventionens artikel 8, där just kommunikationshemligheten stadgas.
Vi ser också att det finns en lång rad remissinstanser som är kritiska mot införandet av datalagringsdirektivet. Varför inte i stället ta strid för integriteten och de mänskliga rättigheterna och låta bli att införa datalagringsdirektivet?