Sven-Erik Österberg (S):
Jag tror att det finns en sak här, Helena Bargholtz, som man måste säga. Vi är lite slarviga ibland när vi uttrycker oss vid olika tillfällen. Det är inte så att myndigheterna är självständiga. De är däremot fristående, vilket är en annan sak. Ser vi på hela diskussionen är det väl ganska klart uttryckt vad som är ministerstyre. Jag tror att man som statsråd har en ganska klar uppfattning om var gränsen går.
I svensk förvaltning handlar det om att statsråd inte lägger sig i enskilda fall eller enskilda ärenden och i direkta ordalag talar om att så här ska en myndighet göra i just det här ärendet. Myndigheternas roll är ju att verkställa de uppgifter de får genom beslut av regeringen eller genom beslut som fattas i den här kammaren. På så sätt verkställer de också den politiken i sin dagliga verksamhet.
Det är detta som blir så knepigt i den allmänna debatten. Var går gränsen mellan en politisering och ett verkställande av den politik som regeringen och en majoritet i riksdagen för? Låt mig ta ett exempel.
Om man beslutar om en ny miljölag och oppositionen, i vilket läge det än må vara beroende på vem som sitter i regeringen, har en annan uppfattning och berörd myndighet verkställer den politiken, är det väl inte att politisera verksamheten? Man fullgör sin skyldighet som myndighet och lägger inga politiska aspekter på det. Man verkställer det som har beslutats om i kammaren. I ett annat fall kan det handla om att det bara krävs regeringsbeslut.
Jag tror att det är väldigt viktigt att det är så. Anledningen till att jag tog upp det här på förvaltningsmötet i maj när jag träffade generaldirektörerna är att vi alltid ska vara observanta på detta. Det kan man också koppla till det Henrik von Sydow säger om kostnaderna för detta.
Om vi går tillbaka 55 år i tiden till den här Manne Ståhl som jag citerade förut och kanske till Gustav Möller - de levde väl under ungefär samma period - kan man säga att informationssamhället har utvecklats enormt sedan dess. Här finns det också ett medborgartryck, vilket jag stöter på ganska ofta.
Via hemsidor och information, kanske till och med annonserad ibland, måste man ibland gå ut och upplysa om vilka rättigheter den enskilde har, hur man får kontakt och hur man ska agera i vissa frågor. Det är också ett grannlaga jobb. Jag är av den uppfattningen att myndigheter inte ska lägga mer pengar på direktreklam eller direktinformation än vad som är absolut nödvändigt.
Det tror jag också är viktigt. Men ibland kan det vara befogat ur skattebetalarnas synvinkel av det skälet att det gagnar medborgaren. Det här exemplet med Skatteverket, som är populärt att ta upp, handlade om skatteflykt och svartarbete. Jag tror inte - och det vill jag inte ens beskylla oppositionen för - att man tycker att det är fel att man verkar emot detta.
Det handlade faktiskt om att det skulle vara en politisering när man går ut och upplyser om detta. Jag skulle vilja säga att det ligger i samhällsintresset, och det ligger framför allt i riksdagsmajoritetens intresse, att stävja detta. Det går ut över andra skattebetalare om vissa undanflyr detta. Detta är Skatteverkets roll. Jag tycker inte att det är politisering.
Det är faktiskt att föra vidare den uppgift som Skatteverket har att se till att de som enligt lag är skyldiga att betala skatt faktiskt gör det och att det också upplyses om att det är lagvidrigt om man jobbar på ett felaktigt sätt. Det gör ju att mindre skattepengar kommer in, och därmed belastas andra skattebetalare hårdare. Det är faktiskt det svartarbete innebär. Jag kan inte tycka att det är att politisera. Det måste jag säga.