Magnus Jacobsson (KD):
I dag kommer vi att tala om ett av mina favoritämnen, infrastruktur. Infrastruktur är ett system där vägar, järnvägar, sjöfart och flyg förstärker varandra. Samverkan mellan de olika trafikslagen i form av omlastningsplatser för väg, sjöfart och järnväg ska uppmuntras då det gör att vi hela tiden kan använda den bästa tekniken för den enskilda transporten.
På samma sätt ska vi alltid eftersträva att vägar, järnvägar och flyg kan kombineras så att vi bygger hållbara transportsystem där det bäst lämpade trafikslaget kan användas vid den enskilda persontransporten. Förutom att vi måste samverka mellan trafikslagen inom landet är det viktigt att vi hela tiden förbättrar våra kommunikationer mellan oss och våra grannländer. Internationellt sker stora förändringar.
Kina har tagit initiativ till en ny sidenväg. Det gör att de investerar i nya järnvägar och vägar som sträcker sig över hela den euroasiatiska kontinenten. Dessa investeringar kommer att förändra handelsmönster och på sikt göra Kina till världens största ekonomi. I Europa arbetar man aktivt med att bygga upp nya transportleder för både person- och godstrafik. I exempelvis Estland planerar man just nu för en tunnel som ska binda samman Tallinn och Helsingfors.
I Danmark är alla överklaganden avseende förbindelsen över Fehmarn Bält färdiga, och den kommer att binda samman Köpenhamnsregionen med Hamburg och norra Tyskland. Fru talman! Om inte vi i Sverige förändrar vårt sätt att arbeta med infrastruktur kommer vi att halka efter övriga Europa. Vill vi värna framtida ekonomi måste vi förbättra infrastrukturen inom hela den nordiska triangeln: Stockholm-Oslo-Köpenhamn.
Nya vägar och spår som klarar av både gods- och persontrafik kommer att vara nödvändiga för att vi på den skandinaviska halvön ska få bättre tillgång till de nya marknader som just nu håller på att öppnas via modern och bättre infrastruktur i Europa och Asien. När våra förfäder planerade järnvägarna i Sverige och Norge bodde det ca 4,8 miljoner människor i Sverige och ca 2 miljoner i Norge.
Det är 1890 års siffror, om någon vill granska det. Vi etablerade en järnväg som utgick från ett befolkningsbehov på knappt 7 miljoner människor. I dag bor det ca 15,5 miljoner människor i Sverige och Norge. Men vi har inte byggt ut järnvägen i motsvarande grad, utan fortfarande i dag åker vi på samma gamla stambanor som våra förfäder tog beslut om. För oss i Kristdemokraterna är det självklart att detta inte håller i längden.
Vi behöver rusta upp järnvägen samtidigt som vi utökar spårkapaciteten så att vi kan öka person- och godstrafiken. Fru talman! I detta sammanhang är det intressant att notera att vårt systerparti i Norge, KRF, har fått med följande tre ståndpunkter i den nya norska regeringens regeringsförklaring: Ta initiativ till en skandinavisk järnvägsstudie i samarbete med Sverige och Danmark. Halvera utsläppen från transporter innan 2030.
Sätt igång en höghastighetsutredning för att studera vilka sträckor som kan vara lämpliga för detta. De menar då inom den nordiska triangeln. Vi bör givetvis ställa oss positiva till ett gemensamt arbete för att förbättra infrastrukturen i Norden. Kan vi arbeta tillsammans för att förbättra våra kommunikationer samtidigt som vi minskar vår miljöpåverkan är det en bra utveckling som kommer att gynna oss alla. Fru talman!
Vid sidan av de stora och mer övergripande satsningarna måste vi arbeta för att hela landet ska leva. Det är bra att en del lyfter fram cyklarnas betydelse för ett bättre fungerande trafiksystem inom våra storstäder och större tätorter. Men även om cykeln är ett fullgott trafikslag för många av våra storstadsbor kommer inte cykeln att lösa våra transportproblem på landsbygden.
Dagens trafikpolitik innehåller tydliga paradoxer där de som bor landet och är beroende av bil är de som tvingas att betala för dem som bor i städerna och kan välja mellan bil, cykel och kollektivtrafik. Denna typ av obalans kan inte fortgå över tid då samhället måste behandla alla medborgare på ett likvärdigt sätt. Vi måste förbättra vägarna i hela landet.
Även om det innebär att vi på en del sträckor måste arbeta med bompeng för att få råd med nödvändiga förbättringar är det en finansiering som vi i KD har accepterat vid bygget av exempelvis Öresundsbron. Dagens situation där enskilda vägar får ett alltför dåligt stöd från både kommun och stat är inte okej. Det är inte heller okej att bra projekt som har stor samhällsnytta, såsom exempelvis Östra länken i Stockholm, blockeras därför att man inte kan få till ett beslut om medfinansiering.
Denna typ av problem kan hanteras via bompeng som lyfter av kostnad för större projekt. Det möjliggör för Trafikverket att öka stödet till enskilda vägar eller andra strategiskt viktiga infrastrukturåtgärder. Fru talman! Trafiken står tyvärr för en stor del av Sveriges CO2-utsläpp. De största problemen har vi inom vägtrafiken.
Utöver själva utsläppen av koldioxid har vi även problem med partiklar och ljudnivåer, framför allt inom den tätortsnära trafiken. Det gör att vi måste arbeta aktivt för att minska trafikens belastning på miljön. I våra större städer kan man hantera en del av detta genom förbättrad kollektivtrafik, genom att underlätta för cykling och samåkning och genom olika former av bilpooler. Men i stora delar av landet kommer vi även framgent att vara beroende av bil för att kunna leva på ett bra sätt.
Omställning av bränslemix, elektrifiering av vägar och fordon samt ny trafikbeskattning är metoder som måste till om vi ska förändra trafikens påverkan på miljön samtidigt som vi skapar en större rättvisa mellan stad och land. Fru talman! Trafikverket är en myndighet som behöver tydligare styrning. Vår upplevelse är att den emellanåt fattar beslut som hämmar utvecklingen i stället för att bidra till att underlätta den.
I min hemstad Uddevalla har kommunen tillsammans med regionen och Trafikverket genomfört investeringar på väg 44. Men nu när kommunen vill etablera nya bostadsområden för att hantera den extrema bostadsbrist som finns i kommunen är det Trafikverket som i sina remissyttranden argumenterar för att neka bostadsbebyggelse då denna bebyggelse kommer att leda till att man kommer att använda de vägar som vi precis har rustat upp.
Jag trodde min enfald att vi faktiskt byggde vägar och järnvägar för att de ska användas. Jag trodde också att Trafikverkets uppgift var att bidra till samhällsutveckling och inte att hämma den. Här måste regeringen se över regleringsbrev och tydliggöra att Trafikverket har ett samhällsutvecklande uppdrag. Fru talman! I detta sammanhang vill jag även ta upp frågan om ERTMS. Trafikverket hävdar att digitaliseringen av järnvägens signalsystem är nödvändig.
Men tågoperatörerna och Riksrevisionen riktar svidande kritik mot hur detta genomförs. Kritiken är så hård att bland annat Riksrevisionen ifrågasätter hela nyttan med investeringen. För oss i KD har det tyvärr blivit alltmer uppenbart att detta projekt inte riktigt fungerar som det ska. Kostnaderna för framtagande av den svenska modellen av ERTMS har blivit dyrare än beräknat.
Projektet innehåller i dag både ett nytt trafikledningssystem och en infrastrukturinvestering i form av upprustning växlar. Vi i KD har egentligen inget problem med att man byter ut växlar som måste bytas ut. Men införandet av själva trafikledningssystemet bör skjutas på framtiden.
Om projektet genomförs enligt nuvarande plan finns det extremt stor risk att det kommer att allvarligt försvåra möjligheterna för enskilda tågoperatörer att trafikera våra banor samtidigt som Riksrevisionen konstaterar att det är dyrt och att man inte kan se någon förbättrad samhällsnytta. Kristdemokraterna, Vänstern och SD har därför enats om att projektet bör skjutas på framtiden.
Centern och Liberalerna har presenterat ett särskilt yttrande där man i praktiken säger samma sak som Kristdemokraterna, Vänstern och Sverigedemokraterna. Men man ämnar inte rösta för sin egen politik i detta ärende då man är bunden till uppgörelsen med Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Socialdemokraterna och Miljöpartiet verkar stå fast vid den nuvarande linjen trots att alltmer talar för att projektet är på väg att bli ett misslyckande.
Som gammal kommunpolitiker måste jag erkänna att jag inte riktigt känner mig bekväm med hur vi i riksdagen hanterar den här typen av ärenden. Nästan alla är överens om att ERTMS inte fungerar som det är tänkt. Ändå kommer vi i dag att släppa igenom detta projekt bara för att partierna inte kan ena sig om en gemensam hållning.
Jag är inte säker på att de som eventuellt läser detta betänkande verkligen förstår vad som händer när alla riktar kritik mot projektet men att det ändå får fortsätta som om ingenting har hänt. Fru talman! Jag vill inleda min avslutning av anförandet med att ställa några konkreta frågor till Miljöpartiet vars representant kommer upp i debatten senare. Ni brukar argumentera för att mer gods ska föras över till järnväg.
Samtidigt står ni bakom utbyggnation av ERTMS, vilket enligt tågoperatörerna riskerar att resultera i att flera av de företag som kör gods på våra järnvägar kommer att tvingas att lägga ned sin verksamhet. Hur ser ni på detta problem? Ni argumenterar också för att det fossila bränslet ska bli dyrare. Samtidigt säger ni nej till ytterligare kärnkraft, som är den enda storskaliga energikälla vi har som ska möta det framtida behovet av både el och effekt.
Hur får ni det att gå ihop? Fru talman! Jag vill lyfta in ett block som jag från början inte hade tänkt ta upp. Men jag reagerade lite grann - och inte så lite heller - när Sverigedemokraterna ville skuldbelägga invandrare när det handlar om de svenska investeringarna. Jag är själv farfar till barn som är invandrare, jag har barn som är invandrare och jag är gift med en invandrare.
Till detta kommer att jag är historiker, och jag kan konstatera att under hela den svenska historien, med undantag av den sista freden 1814, har Sverige varit ett multikulturellt land. Det finns egentligen ingen utveckling som har skett i Sverige utan att den har varit starkt kopplad till invandring. Själv är jag av vallonsläkt en bit bak i historien.
Vi har haft finnar och valloner, vi har haft den judiska befolkningen och vi har haft tyskar i Sverige. Under modern tid har vi haft människor från Balkan, chilenare, människor från Afrika och människor från Mellanöstern här. Kort och gott: Sverige är ett land som alltid har haft någon form av relation med andra.
Om man ser till när den stora förändringen av satsning på infrastruktur skedde märker man att det snarast var under 70-talet. Då gick man från en budget som var delad i drift och investering och fick i stället en samlad budget. Det som skedde då, enligt de siffror jag har kunnat se, är att vi gick från att investera ungefär 2 procent per år i infrastruktur till att i dag investera 1 procent.
Och på 70-talet, mina vänner, var det i alla fall ingen större invandrardebatt i Sverige, om jag uttrycker mig på det sättet. Ett annat litet dilemma är att man slänger sig med siffror. Som jag sa är jag gift med en invandrare. Jag har alltså en dotter som är halvsvensk eller helsvensk - vad man nu ska kalla det - och jag har barnbarn som är invandrare. Jag har letat i statistiken.
Min hustru har ett företag, och många av mina invandrarvänner har företag som har svenskar anställda. Var någonstans ser jag statistik över hur mycket min hustru bidrar med? Vad Migrationsverket kostar ser vi, men kan någon visa mig siffrorna på alla de invandrare som jobbar och sliter i det svenska samhället och vad just deras skatt bidrar med?
Kostnaderna kan vi se, men ingen har över huvud taget visat mig intäkterna. Jag ber om ursäkt för att jag har dragit över talartiden lite grann, men jag blev lite upprörd. Fru talman! Vi står bakom alla våra yrkanden och alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 28.