KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Tack, återigen, för svaret från Jeanette Gustafsdotter! Ministern har faktiskt själv givit uttryck för att hon har identifierat en koppling mellan gangsterrap och gängmiljö. Antingen försvann den kopplingen efter intervjun, enligt kulturministern och regeringen. Eller så fanns den inte, utan det var bara ett missförstånd i kontexten. Som kulturministern nämner är det svårt för mig att veta.
Jag kan endast bilda mig en uppfattning av vad kulturministern själv säger. Mot den bakgrunden är det lätt att tro att det kan ha varit så som kulturministern i dag säger, alltså att hon kanske uttryckte sig lite plumpt - det var andra dagen på jobbet, vilket hon försvarat sig med tidigare - och att det var därför som jag och många andra som tog del av intervjun förleddes att tro att hon var av den uppfattning som hon uttryckte.
Men det skulle också kunna vara så att när kulturministern kom tillbaka till departementet efter intervjun, eller kanske direkt efter intervjun när pressekreteraren stod intill och slet sig i håret, fick hon en uppläxning om att hon inte fick uttrycka stöd för sverigedemokratiska politiska förslag. Så skulle det också kunna vara. Det är lätt att misstänka detta. Jag ser egentligen flera olika scenarier som kan ha skett.
Det kan också vara så att kulturministern ändrade sig självmant direkt efter, men det ser jag som osannolikt. Jag tror att det ligger närmare till hands att andra var mindre nöjda med kulturministerns uttalande och att kulturministern därför behövde göra en så kallad pudel och helt enkelt säga: Nej, jag uttryckte mig fel. Jag sa förvisso någonting, men det tycker jag inte. Det var ett misstag.
Och sedan fick hon hålla fast vid det. Oavsett vilket hade en granskning inte varit problematisk sett till yttrandefriheten. Det handlar ju endast om att förbättra kunskapsläget. Varför vill inte kulturministern förbättra kunskapsläget?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar för svaret från utrikesministern. Sverige har på senare år gjort sig känt som en av västvärldens större exportörer av terrorister. Det säger naturligtvis en del om situationen i Sverige, inte minst sett till regeringars misslyckade migrations- och integrationspolitik.
I efterdyningarna av IS fall har vi åter blivit varse detta då flertalet individer som aktivt valt att ansluta sig till terrorsekten nu har återvänt - och fler är att vänta. Expressen rapporterade den 16 oktober att Sverige väntar ytterligare tio så kallade IS-kvinnor som tillsammans även medbringar 20 barn.
Utrikesdepartementet är dessutom inblandat i deras resa hit. Jag lämnade där och då in en interpellation i frågan, men mot bakgrund av att statsministern avgick ställdes debatten in. Jag återkom i samma ärende, men då dröjde debatten. Nu har viss tid gått och nya uppgifter tillkommit. Även om det gått lite tid sedan jag först lämnade in interpellationen är frågan tyvärr fortsatt aktuell.
Sedan den aktualiserades i höstas har nämligen fler IS-kvinnor anlänt till Sverige. I förra veckan utvisades två svenska IS-kvinnor och fyra barn från nordöstra Syrien till Sverige. De landade den 27 januari. Kvinnorna har anhållits misstänkta för krigsförbrytelser medan barnen har omhändertagits av sociala myndigheter.
Det kvarstår att se ifall även dessa kvinnor släpps efter ett tag. Detta var den tredje gruppen kvinnor som utvisats från den kurdiska enklaven i nordöstra Syrien. Tidigare har sex kvinnor med barn kommit till Sverige. Vissa av de IS-kvinnor som anlänt till Sverige har delgetts misstanke om brott men lever ändå fritt i det svenska samhället.
Vilken risk de utgör för laglydiga svenskar är svårt att säga, men att de mot bakgrund av sitt deltagande i en terrorsekt inte förtjänar att leva fritt bland oss övriga är det nog många som anser. Tyvärr finns risken att de berörda individerna blir kvar i Sverige över tid och att vi misslyckas med att lagföra dem.
Om vi lyckas lagföra dem finns risken att vi ändå inte lyckas utvisa dem, varför de efter det ytterst hypotetiska straffet kanske ändå släpps ut i samhället. Detta är enligt mig ett svek mot alla som fallit offer för IS terror men också ett potentiellt hot mot svenskar i Sverige.
Med anledning av detta frågade jag utrikesminister Ann Linde i min interpellation vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att garantera att återvändarna inte utgör ett säkerhetshot i Sverige. Jag uppfattade inte att jag fick ett tydligt svar på detta, mer än att rättsvårdande myndigheter har en enligt ministern utvecklad förmåga att utreda berörd brottslighet.
Kan utrikesministern lova att ingen av kvinnorna som i dag rör sig fritt utgör ett säkerhetshot? Alternativt, om de gör det, lovar ministern att berörda myndigheter har koll på dem och att ingen svensk behöver oroa sig?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar återigen för svaret från Ann Linde, även om jag inte uppfattade något löfte till dem som kanske är oroliga över vilket säkerhetshot de berörda individerna utgör i vårt samhälle när de tillåts att röra sig fritt här efter att medvetet och aktivt ha anslutit sig till en av de hemskaste terrorsekter vi sett i modern tid. Det kanske kommer senare i debatten. Fru talman! Jag skulle vilja beröra den andra frågan i min interpellation.
Den löd så här: "Vilken roll har Utrikesdepartementet haft i att möjliggöra kvinnornas resa till Sverige?" Detta redogjorde utrikesministern för i sitt första svar. Hon sa exempelvis följande: "Det får inte råda något tvivel om att Sverige gör vad vi kan för att barn i nordöstra Syrien med koppling till Sverige ska kunna föras hem."
Ann Linde nämnde också att de berörda kvinnorna själva ska ha fått stå för flygkostnaderna i enlighet med lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd. Det får vi verkligen hoppas, fru talman - att kvinnor som medvetet valt att resa och ansluta sig till IS inte fått gratisbiljetter tillbaka till Sverige när de insett att det valet inte var så klokt och vill göra avkall på sitt deltagande i denna terrorrörelse.
Vad som däremot inte besvarats, trots ett flertal skriftliga frågor i ärendet, är frågan om de övriga kostnaderna i anslutning till resorna - inte endast för flyget i sig utan för operationen däromkring. En ledamot som återkommande ställt denna fråga till Ann Linde är sverigedemokraten Björn Söder, som önskat få svar om den totala kostnaden flera gånger utan att lyckas.
Han skrev bland annat så här i en skriftlig fråga: "Bakgrunden till frågan är att regeringen har underlättat för de tre terroristerna och deras barn att komma tillbaka till Sverige. Med en svensk delegation på plats, bestående av bland annat erfarna diplomater, säkerhetspersonal och en barnläkare, hjälpte man dem bland annat genom att bistå dem att ta sig från Rojlägret i nordöstra Syrien till flygplatsen, där de kunde flyga tillbaka till Sverige.
Transporten mellan lägret och flygplatsen, personalen och UD:s hantering är givetvis sådant som belastat svenska staten, och detta bör således kunna anges offentligt för de svenska skattebetalarna." Så uttryckte sig Björn Söder när han ville veta vad detta kostat.
Ann Linde är förvisso noggrann med att poängtera att IS-kvinnorna har bekostat sina flygbiljetter men vägrar att svara på frågan om de övriga, sannolikt betydligt större kostnader som svenska skattebetalare stått för å IS-kvinnornas vägnar. Vill Ann Linde svara på den frågan nu?
Om hon inte kan det, kan hon åtminstone tillstå att hon förstår att det finns skattebetalare som önskar veta i vilken utsträckning de finansierat resor till Sverige för kvinnor som anslutit sig till en av de värsta terrorsekter vi skådat?
Tobias Andersson (SD):
Jag beskylls av utrikesministern för att vara känslokall i en fråga där vi diskuterar en fruktansvärd terrorsekt, som avslutat livet för otroligt många och orsakat ett enormt lidande för ännu fler, tagit över stora regioner och torterat, våldtagit och mördat.
Ja, fru talman, det är nog en korrekt beskrivning att jag inte känner mycket känslor för dem som deltagit i dessa gärningar - att mitt hjärta inte bultar för dem som deltagit i den slakt och de våldsamheter som ägt rum i Syrien med omnejd. Det är en korrekt beskrivning av utrikesministern att jag hyser en viss känslokyla gentemot dessa förövare; det får jag tillstå, fru talman.
För jag har faktiskt talat om IS-kvinnorna, de som medvetet valt att ansluta sig. Det är där jag har lagt emfas och fokus. Jag har inte explicit berört barnen, som Ann Linde försöker finta bort det hela med. Men absolut - jag kan tillstå att jag är känslokall när det gäller terroristers välmående. Däremot har jag ännu inte fått något svar gällande den totala kostnaden för den här operationen.
Jag förstår att man inte kan röja exakt hur man har transporterat de berörda personerna eller säga den exakta kostnaden. Men svenska skattebetalare vill nog gärna veta åtminstone totalbeloppet - inga detaljer utan bara siffran över vad de har finansierat å potentiella terroristers vägnar.
Att en IS-kvinna dessutom nu i januari åtalats bland annat för att ha uppmanat sin son att vara barnsoldat tyder väl på att det finns barn som har skuld i detta också och som har deltagit i reguljär krigföring. Jag stannar där, för tiden rinner ut.
Tobias Andersson (SD):
I december 2019 fattade regeringen beslut om ett uppdrag till Kriminalvården, Polismyndigheten, Statens institutionsstyrelse och Socialstyrelsen att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram. Det skulle, som regeringen uttryckte det, "bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar".
Trots detta tydliga uppdrag kommunicerade Morgan Johansson under hösten, nästan två år efter att uppdraget gavs, att det inte blir tal om något nationellt avhopparprogram, detta trots att förslaget återfanns som punkt 33 i regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminalitet.
34-punktsprogrammet har återkommande lyfts fram av regeringsföreträdare som lösningen på den gängrelaterade brottslighet som vi i dag ser runt om i landet.
När regeringen nu valde att stryka punkt 33 kom det därför som något av en chock för såväl oppositionen i riksdagen som berörda kommuner, vilka hade hoppats på ett större statligt ansvar för avhopparverksamheten.
Kommunerna, som hade sett fram emot en förändring, blev knappast mer positiva över beskedet när de fick höra Morgan Johansson säga: "Staten kan inte lösa alla problem åt kommunerna. Det måste finnas ett eget driv från de kommuner och de kommunpolitiker som styr i kommunerna."
Han menade även att det finns ett stort budgetöverskott i landets kommuner som kan finansiera avhopparverksamheten. I likhet med många andra företrädare i många olika kommuner blev även Liberalerna i Stockholm besvikna över beskedet att regeringen skrotade planen på ett nationellt avhopparprogram.
Stockholms stad är en av de kommuner som drabbats hårdast av den gängkriminalitet som Morgan Johansson misslyckats med att stävja. Liberalerna skrev följande i Svenska Dagbladet den 28 oktober: "I takt med att gängkonflikten har eskalerat vill allt fler kriminella lämna den brottsliga banan.
I Stockholm har antalet gängkriminella som vill hoppa av fyrdubblats på bara ett år, men samma trend finns också i andra städer. Trots det saknas både tydliga direktiv i socialtjänstlagen om kommunernas ansvar för avhopparverksamhet, men också ett statligt ansvar för att se till att fler lämnar de kriminella gängen. Hur länge till ska regeringen skjuta ifrån sig ansvaret i denna fråga?"
Frågan har varken de eller politiker i andra drabbade kommuner fått svar på. Vi är helt enkelt många som inte delar Morgan Johanssons uppfattning om att ett nationellt avhopparprogram inte behövs. Herr talman! Jag vill därför fråga Morgan Johansson vad som är problemet med ett nationellt avhopparprogram. Vilka motargument finns, och varför blir det inte verklighet?
Tobias Andersson (SD):
Morgan Johansson uttrycker att det skulle finnas ett missförstånd här. Men det jag citerar är ju hans egna ord och ord från drabbade kommunpolitiker i Stockholm. Om det finns något missförstånd mellan oss och jag helt har missat vad vi i dag debatterar är det något märkligt.
Då grundas ju missförståndet i Morgan Johanssons egna utspel och de utspel som kommit från drabbade kommunpolitiker som väntat och längtat efter att staten skulle kliva in och få på plats ett nationellt avhopparprogram. Detta finns inte. Morgan Johansson nämner den satsning som tillkommer under det här året, men det är ju tack vare den budget som jag, Sverigedemokraterna, Moderaterna och Kristdemokraterna står bakom.
Det är ju anledningen till att vi nu ser 75 miljoner riktas till just avhopparverksamhet. Det är en satsning som Morgan Johansson knappast kan ta åt sig äran för eller använda som argument för att min interpellation inte skulle vara relevant. Det som är sant är att Morgan Johansson och regeringen har ändrat sig någonstans utmed vägen.
Man har ändrat sig från att ha varit av den uppfattning som jag är av i dag, alltså att det vore bra med ett nationellt avhopparprogram, till att inte förespråka detsamma. I stället vill man genom andra verktyg försöka uppnå något likartat. Men man har alltså inte strikt gått vidare med det förslag som återfanns i 34-punktslistan. Det är detta som är kontentan i denna debatt. Då får man fråga sig vad det var som skedde.
Var det att regeringen inte ville skjuta till pengarna men nu fick dem levererade av riksdagen och därför kan fortsätta att kika på frågan? Eller var det Morgan Johansson själv som drastiskt ändrade sig? Eller bedömde regeringen att behovet av insatsen försvann? Jag vet inte riktigt, herr talman. Det jag däremot vet är hur man uttryckte det i det uppdrag som man gav hösten 2019, då man efterfrågade det man sedan inte ville ha.
Då uttryckte man bland annat att "ett gemensamt nationellt avhopparprogram . ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar". Det gick även att läsa att det ofta är en lång och svår process där de individuella behoven är många och skiftande, vilket kräver samordnande och skyndsamma insatser från flera samhällsaktörer.
Jag instämmer i det som regeringen tyckte hösten eller vintern 2019, men någonstans utmed vägen ändrade man sig, även om man nu som en konsekvens av vår budget får medel att faktiskt jobba med frågan ändå. Det är min uppfattning att man inte kan lasta kommunerna i så hög utsträckning som Morgan Johansson och regeringen vill göra.
Alla kommuner i Sverige har inte de resurser och den kompetens som krävs för att jobba aktivt med avhopparverksamhet.
Vi kan inte ha ett läge där en individ som, kanske något impulsivt, vill lämna sitt kriminella leverne, göra bot och bättring och söka samhällsgemenskap inte direkt möts med det stöd och de resurser som krävs för att också fullfölja det infallet.
Detta riskerar vi att misslyckas med om kommunerna tvingas dra ett så stort lass som Morgan Johansson önskar.
Tobias Andersson (SD):
Jag ska på ett väldigt pedagogiskt sätt försöka förklara vad debatten handlar om. Jag upplever nämligen att när jag hittills har försökt har Morgan Johansson endast fastnat i att påstå diverse saker om mig. Det jag har talat om, det som Morgan Johansson påstår skulle vara ett missförstånd, är hans egna ord.
Och det är ord från kommunpolitiker som har vänt sig mot det agerande som Morgan Johansson påstår inte har ägt rum. Man fortsätter att arbeta med avhopparverksamhet - absolut. Det är tack vare den budget som Sverigedemokraterna, Moderaterna och Kristdemokraterna fick igenom som man kan göra det på ett intensifierat sätt.
Men det ändrar inte den saken att Morgan Johansson kommunicerade ut att man där och då inte gick fram med ett nationellt avhopparprogram. Jag uppskattar att man utvärderar frågan kring avhopparverksamhet. Jag ser också fram emot rapporten, och jag hoppas att regeringen därefter agerar. Men det ändrar inte sakfrågan. Herr talman!
Jag måste, även om vi nu kanske glider bort lite från temat i debatten, kommentera den försköning av Malmö som Morgan Johansson ständigt ägnar sig åt. Morgan Johansson tycks vara av uppfattningen att socialdemokratiska Malmö är Sveriges praktexempel på en fantastisk kommun medan moderata Stockholm är den värsta avarten. Jag delar inte den uppfattningen.
Jag delar absolut inte det påstående som kom från Morgan Johansson om att Malmö minsann inte väntade med att ta tag i sina problem. Då hade Malmö aldrig fått sådana problem. Malmö väntade alldeles för länge. Malmö var ju i en europeisk och internationell kontext känd som en stad drabbad av kriminalitet. Och det överskott som Stockholm har är åtminstone bättre än det underskott som i många år har funnits i Malmö. Stockholm och andra kommuner har tvingats täcka upp för socialdemokratiska misslyckanden i Malmö.
Tobias Andersson (SD):
Det svenska skuggsamhället späs på dagligen, och ingen har en aning om exakt hur många som lever illegalt i Sverige. Bara de senaste åren har det årligen varit över 10 000 personer med utvisningsbeslut som avvikit och blivit efterlysta av polisen. Hur många som är kvar i Sverige och hur många utöver dessa som återfinns förblir dock okänt.
Dessa illegala invandrare har naturligtvis goda incitament att agera på just detta sätt. De potentiella konsekvenserna av att gå under jorden är minimala, dels eftersom risken att upptäckas är begränsad, dels för att det även om de grips inte är säkert att de kan utvisas.
Då får de också möjligheten att upprepa samma visa igen med bättre rutin på att gömma sig och hålla sig undan. Det har i Sverige även varit förknippat med ett flertal förmåner att leva illegalt, även om Ygeman säkerligen inte lär tillstå detta.
Gratis sjukvård och tandvård är en sådan förmån som sannolikt många svenskar, inte minst äldre som av ekonomiska skäl tvingas avstå välbehövd tandvård, önskat erhålla själva men i stället får se betalas ut till illegala invandrare. Utöver det finns det exempel på hur kommuner betalat ut socialbidrag till illegala. De har också kunnat delta i reguljär skolundervisning med mera.
Systemet som Socialdemokraterna, men även övriga partier bortsett från Sverigedemokraterna, byggt upp har med andra ord skapat skäl för migranter att undvika asylprocessen eller senare avvika från utvisningsbeslut för att i stället leva kvar illegalt.
För få rättigheter har varit knutna till uppehållstillståndet, än färre till medborgarskapet, vilket resulterat i en otroligt skev incitamentsstruktur.
Ovanpå detta har de inre utlänningskontrollerna varit bristfälliga, och åtgärderna för att de facto få bukt med verkställighetshinder har överlag lyst med sin frånvaro, trots regelbundna retoriska utspel i frågan. Fru talman! Jag ser positivt på att regeringen efter snart två mandatperioder har annonserat vissa åtgärder på området.
Men givet tidigare utfästelser utan märkbar förbättring är det troligt att vi även denna gång riskerar att få en helt oförändrad situation. Med anledning av detta ställde jag två frågor till Anders Ygeman i min interpellation: "Vilka åtgärder avser statsrådet och regeringen att vidta för att säkerställa att utvisningsbeslut genomförs? Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta?
inom sitt ansvarsområde för att i övrigt motverka skuggsamhället i Sverige?" På detta svarade han: "En grundläggande förutsättning för en långsiktigt hållbar migrationspolitik som motverkar framväxten av ett skuggsamhälle är att den som har fått avslag på sin asylansökan eller av andra skäl inte får stanna i Sverige återvänder till sitt hemland." Det låter ju bra. Då kvarstår dock frågan om varför ingenting skett.
Om detta verkligen är regeringens önskan och ambition, varför är det då årligen över 10 000 utvisningsbeslut som inte verkställs? Det är någonting som inte stämmer här, fru talman. Man kan inte i regeringsställning genuint tycka någonting samtidigt som man misslyckas med att göra verklighet av det man tycker.
Tobias Andersson (SD):
Det må vara så att Anders Ygeman i diskussionen om de sagor han pratar om ser in i framtiden när han pratar om sverigedemokrater i regeringsställning; mig veterligt finns det inga sådana i nuläget. Jag vet alltså inte exakt vilka Anders Ygeman refererar till. Det må vara så att han är upptagen av den sagostund han påstår sig befinna sig i och ser in i framtiden och siar om sverigedemokratisk regeringsmakt i Sverige. Annars vet jag faktiskt inte vilka han åsyftar.
Däremot får man väl ta det som en komplimang när Anders Ygeman säger att lögner inte klär en sverigedemokrat. Han har alltså åtminstone en viss aktning för sverigedemokrater och bedömer att vi överlag är sanningsenliga individer, så om det någon gång skulle råka komma någon information ur en sverigedemokrat som Ygeman inte bedömer vara sanningsenlig tycker han inte att detta klär denne. Däremot har han fel i sak när vi pratar om de, enligt honom, påstådda lögnerna.
Det är ju faktiskt så att han enligt egen utsago skulle utvisa 80 000 personer som kommit hit under ett år. Sedan skryter Anders Ygeman om 94 000 personer under en sjuårsperiod. Frågorna jag ställde återstår.
Jag förstår att Anders Ygeman gör sitt allra yttersta för att flytta fokus till Ungern - favoritland för socialdemokratisk retorik - i stället för att stå till svars för de misslyckanden som sker i Sverige av socialdemokrater och Anders Ygeman. Jag ställde frågor om hur många som befinner sig i det svenska skuggsamhället. Anders Ygeman svarade inte. Jag ställde frågor om hur många som utvisats av de 80 000 Anders Ygeman angav att han skulle utvisa.
Anders Ygeman svarade inte. Jag ställde frågor om vilka åtgärder Anders Ygeman ska vidta för att säkerställa att det svenska skuggsamhället inte växer. Anders Ygeman svarade inte. Det enda som har varit återkommande och stringent under hela denna debatt är att Anders Ygeman flytt från de frågor han fått och i stället pratat om sagor och Ungern. Jag hade verkligen hoppats på mer, fru talman.