Ylva Johansson (S):
Moderaterna har, som jag sa tidigare, en olycklig fixering vid skattepolitiken. Om man tror att skattepolitiken är det som är arbetsmarknadspolitik tar det förstås tid innan man kan börja genomföra något. Då måste man först få igenom sin budget, och sedan tar det lite tid innan den kan börja gälla.
Om man däremot inser att arbetsmarknadspolitik handlar om väldigt mycket mer än skattepolitik och att de andra delarna dessutom är mer verkningsfulla än skattepolitiken kan man börja tillämpa det redan från första dagen, vilket också den här regeringen har gjort. Den gamla regeringen styrde Arbetsförmedlingen till en dysfunktionell myndighet.
Man styrde arbetsmarknadspolitiken med ett stenhårt regelverk som gjorde att det blev viktigare för arbetsförmedlingarna att leva upp till regelverket än att se till att människor fick jobb. Man styrde även på ett sådant sätt att väldigt få arbetsgivare upplevde att de kunde få professionell hjälp i sin rekrytering från Arbetsförmedlingen. Det här har vi ändrat nu. Vi avreglerar Arbetsförmedlingen. Vi avreglerar arbetsmarknadspolitiken.
Vi har ställt om hela inriktningen till att ha större fokus på arbetsgivarnas behov. Det är till syvende och sist en arbetsgivare som ska anställa. Den olyckliga fixeringen vid att koncentrera sig enbart på dem som står längst från arbetsmarknaden gjorde också att arbetsgivarna fick allt svårare att hitta rätt kompetens. En annan viktig sak är samverkan med andra aktörer. Självklart kan varken regeringen eller Arbetsförmedlingen själv lösa arbetslösheten.
Det gäller att samverka med andra. Några av de viktiga aktörerna är arbetsmarknadens parter och Sveriges kommuner. Vi har lagt ned mycket energi och tid på att bygga ett bra samarbete med Sveriges kommuner och med arbetsmarknadens parter. Det är också ett samarbete som bär frukt. När flera samverkar kan ett och ett faktiskt bli mer än två.
Den här olyckliga låsningen vid skattepolitiken fick också en effekt som många människor har fått betala, nämligen att arbetslösheten steg under den gamla regeringens tid. Ungdomsarbetslösheten steg till sådana katastrofala nivåer att vi blev berättigade till EU-stöd för att klara av den.
Miljard efter miljard, uppemot 100 miljarder, satsade den gamla regeringen på ineffektiva skattesänkningar av arbetsgivaravgiften för ungdomar - en metod som inte fungerade. När man införde den utlovade man att den skulle lösa ungdomsarbetslösheten. Resultatet blev bedrövligt: Ungdomsarbetslösheten steg. Nu när vi tar bort den skattesubventionen hotar man med att ungdomsarbetslösheten kommer att öka. Men resultatet är faktiskt att ungdomsarbetslösheten sjunker.
Det beror naturligtvis inte på att vi tar bort den skattesubventionen, men det beror på andra åtgärder som är mer verkningsfulla. Det handlar om att möta de individer som står längst från arbetsmarknaden med verkningsfulla åtgärder, och det handlar om att satsa stort på att rusta människor för att de ska kunna ta de lediga jobben. Niklas Wykman frågar vem som ska våga anställa. Uppenbarligen är det ganska många som vågar, eftersom vi just nu har fler lediga jobb i Sverige än vi någonsin har haft.
Det är en stor utmaning för arbetsmarknadspolitiken - och för utbildningspolitiken - att se till att de lediga jobben kan tillsättas.