KBLab/rixvox huggingface dataset:
Irene Oskarsson (KD):
Vi kan väl börja där Helena Leander och jag kanske är överens - det gäller regeringen också. Vi säger att vi ska ge Skogsstyrelsen ytterligare resurser - och vi har gjort det - för att man ska kunna ägna sig mer åt det som är rådgivning och det som är kunskapshöjande. Vi satsar resurser på forskning och utveckling. Vi har också skalat av Skogsstyrelsen en del uppgifter som andra aktörer kan sköta på marknaden, så att Skogsstyrelsen kan fokusera mer på detta. Det tror jag är oerhört centralt.
Sedan kan jag tycka något i motsats till Helena Leander. När det gäller den proposition som vi antog under förra mandatperioden, som byggde på en rejäl genomlysning av skogslagstiftningen, konstaterade man att vi har två jämställda mål. De är bra, och de ska vara kvar. Dem ska vi förfina och utveckla på olika sätt. Miljömålsberedningen har en del i det här arbetet. Det handlar om att se: Hur får vi en hållbar markanvändning? Där är skogen en viktig del.
Vi har ju delat upp det i skog och övrig mark, kan vi förenklat säga. Det är oerhört viktigt. Sedan påverkar klimatförändringen i sig vilka arter vi har, hur de kommer att se ut och var de kommer att finnas. Det gör också att vi måste ha en flexibilitet i de system vi har. Där är en hel del redan gjort.
Och mer är på väg i det arbete som inte minst Skogsriket, det som Landsbygdsdepartementet nu har satt som rubrik, ger vid handen att vi kommer att kunna göra. Sedan tycker jag att det är viktigt att få påpeka att ungefär 25 procent, om vi nu ska använda samma siffror, levde väl upp till de regelverk som är uppställda - en del kan tycka att det är ett bristande underlag. Jag är lite trött på att vi alltid lyfter fram det som inte är bra.
En del markägare känner sig tilltryckta, som några tidigare talare har sagt, för de gör verkligen allt och lite till.
Irene Oskarsson (KD):
Jag kan börja med att göra motsatsen till vad Helena tycker att vi ska ägna oss åt som politiker. Jag kan tacka dig, Helena, för ett oerhört engagemang, som jag har suttit och viskat i bänken här nere. Du är oerhört engagerad i alla dina inlägg, och det är oerhört roligt. Sedan delar jag inte allt det du säger. Jag delar till exempel inte synen på det här med produktion och att det är fel.
Jag kan bara konstatera, precis som Johan, Moderaternas företrädare, sade tidigare, att det faktiskt är så att tillväxten har förändrat otroligt mycket. Vi kan plocka fram gamla kartor, som jag älskar att titta på, och se var vi hade skog för 100 år sedan, var vi hade skog för 150 år sedan och för 200 år sedan. Det har hänt otroligt mycket när det gäller tillväxt av skog i detta land där det inte fanns en pinne förut, enkelt uttryckt. Jag kan gå till min egen hembygd och se detta.
Vi har förändrat miljön, och vi har förändrat villkoren för både skogsproduktion och arternas utbredning. Och det har vi varit med och påverkat under hundratals år. Vi ska naturligtvis ta ett ansvar för detta, och vi ska ha en lagstiftning som är långsiktig och som tar detta på mycket stort allvar.
Därför är det som nu Miljömålsberedningen sysslar med en av de viktiga lösningarna på de problem som jag kanske inte tycker är lika stora som Helena Leander tycker men som finns där och som ska tas på allvar.
Irene Oskarsson (KD):
Helena Leander! Det är roligt att få lite repliker även om man försöker provocera fram dem från annat håll också ibland. Jag ser att frön oftast växer till plantor om vi göder dem på rätt sätt med rätt näring. Jag tror mig se att i 2050-strategin, som vi nu har förslag till att hantera, finns allt det som både du, Helena Leander, och övriga i oppositionen frågar efter.
Jag tog upp ett litet utdrag och konstaterade att där finns förslag om att vi ska sätta tydliga mål till 30 och 40 för att så småningom nå 50. Det handlar om att få hela kedjan att fungera. Jag tror att det är ett gott underlag för den fortsatta diskussionen. Det handlar om att förfina det, att tillföra något ytterligare och kanske ta bort något för att få det strategiska ramverk som vi behöver. Herr talman!
Helena Leander berör köttkonsumtionen. Jag brukar säga så här: När jag var 15 år konsumerades det betydligt mindre kött, och det har inte någon mått dåligt av. Jag hävdar med emfas att vi ska konsumera mer svenskt kött. Jag hävdar också med emfas att vi ska göra detta genom kunskapsupplysning, dialog och förståelse. Jag tror inte på piskor i det här sammanhanget, det vill säga lagstiftning om köttskatter eller annat.
Irene Oskarsson (KD):
Netto noll är inte så svårt för mig att förstå. Det är netto noll. Det är precis som Roger Tiefensee och andra har varit inne på. Skulle vi ha absolut noll skulle mycket av det som är svensk basnäring i dag inte existera. Vill vi ha kvar den måste vi naturligtvis göra mer på andra områden, och då blir nettot noll.
I det här arbetet är det oerhört centralt att detta genomsyrar allt vad som görs från riksdag och ut till vårt eget hem. Däremellan finns det andra politiska nivåer. Men det gäller också det som vi gör globalt och internationellt. Då är det inte så svårt att se, tycker jag, att ett ramverk i den bemärkelsen, som en strategi är tydlig i att göra, driver på detta arbete.
Då möjliggör det också att det här kommer att genomsyra all verksamhet i det som görs. Där kommer vi bland annat, tror jag, att kunna se betydligt mer teknikutveckling och resurser inom forskning och utveckling till grön teknik som också ger underlag för fortsatt utveckling. Vi vet inte i dag hur världen ser ut om 5, 10 eller 30 år. Titta i backspegeln!
Ingen av oss hade kunnat ana det om vi räknar tidsperioder åt andra hållet. Herr talman! För mig är det arbete som nu pågår med 2050-strategin just ett led i det arbete vi behöver gemensamt.
Irene Oskarsson (KD):
Det är mycket som Jens Holm tar upp. Samarbete är centralt och viktigt. Då kan man ju travestera en del olika sammanhang och fråga: Vad är då bättre än den gemenskap vi har i dag för att jobba med detta gränsöverskridande? Jag har inte sett och jag ser inte några förslag på en organisation som skulle kunna ta ett helhetsgrepp motsvarande det som Europeiska unionen kan ta. Herr talman!
Jag säger inte att unionen gör allt i dag, men det är den organisation som jag kan se har förutsättningar att göra mer, och det är det som bland annat Eskil Erlandsson har varit oerhört pådrivande i att den ska göra. Att sedan Norge gör bra saker tvivlar inte jag på och ingen annan heller. De bidrar naturligtvis på sitt sätt i den här processen.
Men jag dristar mig att tro att om vi som enskilda nationer skulle göra detta skulle vi inte ha ett bättre resultat än vi har i dag. Från den utgångspunkt vi står i ska vi naturligtvis fortsätta att driva på så att unionen faktiskt tar sitt ansvar. Det är lite häpnadsväckande, herr talman, att höra att nu ska inte EU ägna sig åt miljö, fiskefrågor och annat, utan man ska ha sin primära uppgift.
Jag hoppas att det som var den primära uppgiften har övergått i andra centrala och viktiga uppgifter, där vi har sett att vi lever i en global värld och där EU är en gruppering av länder som faktiskt kan göra skillnad. Utifrån Jens Holm andra fråga, herr talman, kan jag konstatera att utvecklingsresurser ska satsas på företag som har möjlighet att utvecklas och som har potential.
Om det är vattenbruk, om det är lantbruk eller om det är någonting annat ska det vara möjligt. Där finns i dag ersättningsmöjligheter ur bland annat EU:s landsbygdssatsningar.
Irene Oskarsson (KD):
Marknadskrafter är bra. Det är spännande att höra Jens Holm säga: Vi har drivit på detta. Jag skulle vilja säga att Sverige har drivit på miljöfrågan i ett EU-sammanhang. Det gör vi alla i denna kammare, men vi gör det från olika utgångspunkter. Jag tror nämligen på att människor har en förmåga att tänka nytt, tänka annorlunda. Företag, inte minst svenska företag, har visat detta och går i bräschen för mycket av den nya gröna tekniken.
Det är företag, det är människor med initiativkraft och innovationsförmåga som gör det möjligt att förändra. Sedan säger jag återigen, herr talman, att det program som Jordbruksverket har tagit fram i samarbete med näringen, med myndigheter visar på att det finns potential för vattenbruket. Men det ska naturligtvis göras utifrån de tre aspekterna ekonomiskt, ekologiskt och socialt hållbart.
Då finns också resurser för dessa företag att åtnjuta för att utvecklas och byggas upp. Jag kan i det exempel som jag nu tänker på i min egen närhet, i min hembygd, se att detta har gett otroligt bra effekt för företagande i den bygden.
Därför kan jag inte se varför det skulle behandlas annorlunda än grannen som driver ett mindre brödbageri eller som driver något annat som har möjlighet att få etableringsstöd eller utvecklingsresurser. Jag tror att det är oerhört centralt att vi ser alla de här delarna.
Irene Oskarsson (KD):
För mig är det centralt att svensk skogspolitik står på två ben. Den står på att vi har frihet under ansvar, och det är ett ekonomiskt perspektiv och ett ekologiskt perspektiv som ska samverka. Den grundbulten är för mig central. För mig som kristdemokrat, och jag tror mig kunna säga för regeringen som helhet, är detta en oerhört viktig utgångspunkt.
Nästa viktiga utgångspunkt för mig, herr talman, är att jag tror att 99 procent av alla markägare vill göra rätt och vill göra det de kan. Därför är det intressant att se att Skogsstyrelsen, med de dialogprojekt man startat och med de satsningar som har gjorts på annat sätt, nu har tagit initiativ för att höja kunskapsnivån hos sina egna medarbetare, framför allt för att de ska kunna bibringa kunskap ut i landet.
350 000, om jag minns rätt, skogsägare i Sverige måste ha förutsättningar att bedriva ett skogsbruk på ett sätt som är hållbart och fungerar.
Jens Holm talar om bolag, och då skulle jag vilja drista mig till att säga att ja, en del av svensk skog ägs av bolag, och en del av svensk skog ägs av mig närstående organisationer eller samfund - Svenska kyrkan är en stor skogsägare - och där tas ett starkt miljöansvar.
Men när det gäller de mindre skogsägarna tror jag inte att Vänsterpartiets väg för ett hållbart skogsbruk är vägen fram, därför att den slår undan fötterna för tilltron till individens förmåga att driva en verksamhet.
Irene Oskarsson (KD):
Jag kan börja med att konstatera att Jens Holm har rätt i att turism är ytterligare en viktig faktor. Det finns många områden som jag inte räknade upp där skogen har en central betydelse och är viktig för vårt lands utveckling. Turismen är ett sådant.
Desto viktigare är det då att skogsägare av både liten och stor dignitet vad gäller markinnehav ser möjligheterna och får ha de möjligheterna att bedriva ett skogsbruk som möjliggör turism och som möjliggör långsiktighet. Jag tror, herr talman, att om det är några som ser behovet av att tänka långsiktigt så är det de stora skogsbolagen med sina stora markinnehav.
För att svara på Jens Holms fråga, slutligen: Nej.
Dan Nilsson (S):
I dag, förmodligen i kväll, kommer det att ske minst två butiksrån, förmodligen mellan kl. 18 och 24. Så ser det ut varje dag. Då ska man komma ihåg att när butiksrånen sker är det alltid med inslag av hot eller våld.
I fyra fall av tio använder rånaren eller rånarna sig av skjutvapen, och det är vapen som riktas mot butiksanställda eller butiksinnehavare som tvingas lämna ifrån sig pengar, varor eller vad det nu kan vara. Det har blivit så att butiksrånen, näst efter personrånen, är den största kategorin rån i Sverige.
De är långt mer vanligt förekommande än rån mot både banker och värdetransporter, och det är de två sistnämnda som det oftast hörs om i debatten på tv, radio och i pressen.
Jag har läst justitieministerns svar till interpellanten, och jag känner ungefär som min kollega här att det inte ger så mycket. Visst, jag håller fullkomligt med om att det behövs fler poliser, även om jag är lite tveksam till resultatet. Det kommer ju rapporter från olika län som tvingas dra ned mer eller mindre.
En höjning av straffsatsen går givetvis också att diskutera, och det kan vara en lång diskussion om det kan hjälpa mot butiksrånen. Men det som är viktigt att komma ihåg är att det är människor det handlar om, och många som varit med om en sådan här dramatisk händelse får hela sitt liv krossat. Vad jag är intresserad av är att höra om andra åtgärder.
Det finns flera saker som man kan göra än att höja straffet eller sätta in fler poliser. Precis som jag inledde med att säga sker de flesta rånen kvällstid, ungefär hälften av rånen mellan kl. 18 och 24. Då är det intressant att titta på om det är värt att göra något åt de gigantiska öppettiderna i samhället i dag.
Krister Örnfjäder var inne på säkerhetsutbildning. Ensamarbete är oerhört allvarligt. Jag har flera gånger varit inne i olika butiker här i Stockholm som har anställda som, om de är 18 år är det nog väldigt bra, jobbar på kvällar och när det är mycket folk i rörelse.
Givetvis är den största anledningen till att butiksrånen sker att stora summor är i omlopp och att de finns relativt lättillgängligt om man jämför med banker. Speciellt de större butikskedjorna här i landet har börjat med sluten kontanthantering.
Som jag uppfattar det kanske det finns ett behov av att titta på sådana lagförslag om man ska kunna behålla en vettig arbetsmiljö i butikerna.
Dan Nilsson (S):
Det gläder mig att justitieministern har tagit del av Handelsanställdas förbunds rapport om butiksrån. Jag har den med mig här. Arbetsmiljö i fara heter den. Jag rekommenderar alla ledamöter här att ta del av den.
Justitieministern kom också in på butiksrån som ett stort arbetsmiljöproblem, och det är mycket riktigt. Det är väl det största arbetsmiljöproblemet inom handeln.
Jag hoppas att justitieministern tar med sig det till sin regeringskollega arbetsmarknadsministern och talar om att den här rapporten finns och kanske även för ett resonemang om Arbetsmiljöverkets roll i de här frågorna och de eventuella resurser som skulle behöva tillföras där.
Jag tycker att det är helt uppenbart. År 2007 var 9,3 procent av alla anmälda rån butiksrån. År 2008, förra året, hade det ökat till 10,9 procent. Jag tycker att det är en fruktansvärt oroväckande utveckling.
Justitieministern pratade om ökad kameraövervakning, och det kan ju behövas, och även om att se över vapenlagstiftningen. Det är också välkommet. Men det grundläggande problemet är att det finns något som rånarna vill ha där inne, i första hand pengar.
Man måste få stopp på detta, och då hoppas jag att justitieministern är beredd att se över lagstiftningen och se till att det finns en lagstiftning som ställer tydliga säkerhetskrav på verksamheter som hanterar kontanter.
Dan Nilsson (S):
Jag tänkte ta upp ett litet exempel här, men innan jag gör det vill jag bara poängtera en sak. Även om jag inte är lika positiv som utbildningsministern är till friskolorna om jag tolkar det hela rätt har jag väl ändå sett att det finns vissa poänger med vissa friskolor som har en viss pedagogisk inriktning.
I somras såldes Östra Akademin i Västervik till friskolekoncernen John Bauer. John Bauer, har vi redan fått höra här, har flera verksamheter runt om i landet, bland annat i Kalmar och Växjö. Totalt finns det på 27 orter och har ca 10 000 elever. Efter övertagandet av Östra Akademin har koncernen, som vi också har hört, sålts vidare till det danska investmentbolaget Axcel.
Jag anser att ett investmentbolag som inte har någon som helst erfarenhet av att bedriva skolverksamhet ser köpet enbart som en bra placering. Precis som Thomas Strand sade här tidigare är köpeskillingen hemlig, men ägaren till John Bauer-koncernen har meddelat att han var nöjd med den uppgörelse som hade gjorts.
Under 2005 och 2006 fick koncernen totalt 1,8 miljarder i anslag från de kommuner där den är verksam. Av dessa användes 1,7 miljarder, och 120 miljoner plockades ut i vinst. Det här var skattepengar som var avsedda för enskilda elever och undervisning som flyttades över till aktieägarna.
Jag anser att det är felaktigt att pengar som är avsatta för våra barns skolgång i stället försvinner rakt ned i privata affärsmäns fickor. Det kan inte vara avsikten med friskolorna att kommunala skattepengar ska användas för spekulation och berika dem som redan har tillräckligt. Det är bara att konstatera att friskolorna har blivit som vilken annan affärsverksamhet som helst.
Försäljningen av John Bauer-koncernen är ett alldeles tydligt exempel på detta. Varför skulle annars ett danskt investmentbolag gå in och investera i en svensk friskola?
Jag vill passa på att fråga utbildningsministern om kommunernas ansvar vid etablering av friskolor och om han tycker att det regelverk som gäller i dag är tillräckligt. I svaret tidigare refererade utbildningsministern till en utredning som Skolverket har gjort.
Jag tror att man kan tolka den på andra sätt än att bara se att studieresultatet är högst där det finns många friskolor.
Dan Nilsson (S):
Andreas Norlén jämförde skolorna och våra barn med byggföretag. Jag tycker att sådana jämförelser är direkt stötande. Vi hade en ungefär likadan diskussion i min hemkommun, där den borgerliga majoriteten sade ja till i stort sett alla etableringar av friskolor.
Socialdemokraterna ville reglera på grund av att elevunderlaget sviktade. Då anförde man ungefär samma resonemang som Andreas Norlén gjorde här. Man jämförde det med handeln och butiker som etablerats i kommunen; då lade man sig inte i. Jag tycker att det är väldigt hemskt att få höra sådana jämförelser.
Detta resonemang bygger på att den borgerliga regeringen och majoriteten i riksdagen inte är främmande för att det har blivit en barnens marknad. Det är barnens marknad som utvecklingen har lett till, med friskoleetableringen och ett starkt vinstintresse som driver på hela tiden.
Ett annat problem som jag ser har eskalerat med friskoleetableringar i kommunerna är att mer och mer pengar används till att locka våra barn. Kommunerna har också blivit tvungna att ta till det här. Jag tycker att det är tråkigt. Pengar används till massiva reklamkampanjer. Man ska locka eleverna med gratis datorer och allt vad det är.
Visst, det finns väl vissa poänger med delar av det, men det är skattepengar som går till att bedriva de här kampanjerna. Det tycker jag är felaktigt. Pengarna ska gå till utbildning; det är det som är grunden.
Maria Plass (M):
Precis så säger jag, Karin Åström. Vi gör det bättre. Det tar mer än två minuter att räkna upp de åtgärder som vi har vidtagit och som ni inte vidtog. Jag blev lite fascinerad när jag läste den här reservationen när det gäller trygghetssystemen. Er reservation handlar bara om historia och inte om vad ni vill att man ska göra. Vi har tillsatt en utredning. Jag sitter själv med i referensgruppen. Ett arbete har påbörjats.
Det ska redovisas i augusti. Socialdemokraterna har, precis som alla andra partier, med en representant. Det pågår ett arbete som jag tror kommer att bli väldigt bra. Ni koncentrerar er på att prata om historia. Nu gäller det väl ändå att få till det här arbetet. När det gäller starten och besluten förstod jag inte riktigt vad du menar.
Vi försöker minimera situationerna så att en person som ska starta företag också gör det, men inte på det sätt som ni gör det. Ni vill ha stöd, stöd och stöd. På något sätt diskvalificerar ni människors egen vilja att komma i gång.
Det viktigaste för att ett företag ska bli lyckat är inte stödet utan människans drivkraft och den idé som man har om att starta ett företag och utveckla det.
Maria Plass (M):
Vi har skilda verklighetsuppfattningar tror jag, Karin Åström. Vi ser olika saker, och vi för en annorlunda politik. Men jag känner inte igen den beskrivning som du ger av min verklighet. 10 procent fler företag har startats 2006-2007. Det är kanske inte en slump. Socialdemokraterna gjorde ingenting under sina tolv år. Jag såg ingenting för det kvinnliga företagandet under dessa tolv, men nu har man plötsligt vaknat och börjat prata om det i opposition.
Jag vet inte vilken typ av bidrag som du var inne på nu, men du nämnde starta-eget-bidraget tidigare. Starta-eget-bidraget finns faktiskt kvar för dem som är arbetslösa eller arbetssökande och också i olika typer av stödområden. Men faktum är att det är färre som söker jobb nu. Det är färre som är arbetslösa. Då är det inte lika många som söker det här bidraget. De har kanske fått ett arbete och övergett tanken på att starta eget.
Vi kan konstatera att vi har olika verklighetsuppfattning, men jag tror faktiskt på den verklighet som jag ser när jag kommer ut. Både företagen och Svenskt Näringsliv säger att det har blivit betydligt mycket bättre att starta och driva företag sedan alliansregeringen kom till makten. Förut hände ingenting. Nu händer det väldigt mycket, och det ser man bara som positivt.
När det gäller den sociala ekonomin och det sociala företagandet vet du sedan tidigare att jag har ett stort engagemang för det. Däremot kan jag inte kommentera någon folkhögskola eller något annat i Norrland. Men jag konstaterar att vi jobbar för att se till att personer som arbetar i de sociala företagen ska få det bättre och få del av ändrade regelverk.
Man ska titta på finansieringsmöjligheter och se till att de kan få vara med i de offentliga upphandlingarna. Det är en styrka för de sociala företagen.
Maria Plass (M):
Det var nästan som ljuv musik i öronen när jag läste den första delen av reservationen. Sedan kanske vi delar på oss lite grann, men vissa synpunkter delar vi och tydligen också det här med kvinnliga ambassadörer. Jag måste få trycka på detta med attityden mot företagande och kanske speciellt när det gäller kvinnor. Vi måste få en förändrad attityd.
De här ambassadörerna är en del av detta. Jag vet inte om män skulle arbeta gratis eller inte. Jag tänker nog inte ta ställning till det heller. De här kvinnorna har anmält sig frivilligt. Det är inte så att man har pekat med hela handen. Det systemet har inte vi inom alliansen. De har anmält sig frivilligt. De vet också villkoren för det.
Man kan dra parallellen med många av oss som har varit fritidspolitiker och inte har tjänat några pengar på att berätta om vår politik. Vi har inte gnällt speciellt mycket över att vi inte har fått betalt. Det har vi i alla fall inte gjort det i Moderaterna. Jag vill inte föregå de konkreta åtgärder som kommer i utredningen som pågår.
Jag konstaterar att det här arbetet pågår. Jag tror att det kommer att bli väldigt bra. Man gör ett skyndsamt arbete. Låt oss se vad resultatet blir av det.
Maria Plass (M):
Jag håller absolut med om att det ska vara lika villkor för män och kvinnor. Det tror jag inte ens att vi behöver diskutera. Hade det varit manliga ambassadörer så hade det nog varit samma villkor för dem. Jag vet inte vilken tidpunkt det är fråga om. När det gäller företagare och arbetstider har man ju inte något nio-till fem-jobb direkt, och jag vet inte vid vilken tidpunkt det är tänkt att de ska ställa upp.
Jag säger det igen: Jag tycker att det här är ett jättebra förslag, och den synpunkten delar vi tydligen. Jag tror att det kommer att vara viktigt för dem också och att de kommer att känna tillfredsställelse över att vara ute, annars hade de nog inte anmält sig till detta. Man känner att det här är något man kan bidra till med sin kunskap. Jag tror att det kommer att bli bra för den attitydförändring som vi behöver när det gäller kvinnors företagande.