Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag får börja med att instämma med min kollega Isak From. Det här är en debatt som skulle kunna vara väldigt rolig och spänstig. I dag känns det dock ganska smått på något vis att diskutera klövvilt, fyrhjulingar eller vad det än är, med tanke på vad som hänt under dagen. Men demokratin ska vi försvara, och arbetet här måste ju gå vidare, oavsett vad som händer.
Till det arbete som måste gå vidare, fru talman, hör arbetet för att förnya jaktlagen, eller i alla fall delar av den. Som vi har hört sägas är den till åren kommen, och det har hänt väldigt mycket sedan den tiden. Älgexplosionen var förbi, men vi har fått väldigt mycket annat klövvilt som sprider sig rejält. Vi ser skador på både skog och lantbruk - rejäla skador på lantbruk.
Vi har rovdjur som har ökat betrakteligt och som också går till angrepp hos lantbrukare. Vi ser att jakthundar ryker. Rovdjuren går hårt åt viltstammar. Inte minst hemma i Värmland ser vi hur älgstammen bara är en spillra av vad den varit. Dessutom påverkas livskvaliteten för människor som bor och verkar inom jaktrevir, vilket man inte verkar ta hänsyn till.
Vi har ett beslut om att vargstammens golv ska ligga mellan 170 och 270 individer. Naturvårdsverket har höjt det till 300, och nu har vi 400. Räknar vi ihop den skandinaviska stammen, vilket Bernkonventionen säger att vi ska, har vi snart över 500.
Här finns absolut saker att göra. Samtidigt är det viktigt hur man agerar när man reviderar jaktlagen, men det är helt rätt att vi måste se över den för att ta en hel del andra hänsyn.
Jägare tycker att det är roligt med stor viltrikedom, men det finns en gräns även här. I somras när smittspridningen var lite lägre besökte jag en lantbrukare i Sörmland som hade jättestora bekymmer med främst dovvilt.
För att visa detta hade han sått två fält samtidigt. Det ena fältet låg öppet medan det andra var avspärrat med elstängsel. På det öppna fältet var matjorden framme medan gräset växte högt på det inhägnade.
På bara en liten runda såg vi flera hundra dovhjortar som var ute och åt, så där behövs absolut ingen kantslåtter på vägarna. År 2019 hade Sörmland 45 ansökningar om skyddsjakt av dovhjort, 2020 var antalet fördubblat och i fjol hade man 102 ansökningar. I Östergötland var de lika många.
Det är alltså tydligt att något måste göras. Det glädjande är att något görs. I Sörmland har man ett samverkansprojekt där länsstyrelsen jobbar ihop med berörda organisationer för att få mer kunskap och bättre förvaltning och därigenom kunna hantera stammen bättre. Precis som vi hörde har det hänt en del när det gäller vildsvinen, men arbetet pågick ganska länge innan det hände något.
Vi noterar att uppgången är bruten, men det finns fortfarande ganska mycket att göra på den fronten. Vi anser att den nationella förvaltningsplanen måste uppdateras. Vi måste se till att de som producerar vår mat får de förutsättningar som krävs för att göra just det.
Med tanke på dagens händelser blir det ännu viktigare att vi kan producera så mycket av vår egen mat som möjligt. Jag yrkar därför bifall till reservation nummer 1. Jakt- och viltvårdsuppdraget, eller allmänna uppdraget, har vi diskuterat en hel del tidigare.
Bland annat hade jag en interpellationsdebatt med dåvarande landsbygdsminister Jennie Nilsson i april 2021. Det var tydligt att vi hade helt olika bild av vad som har hänt.
I sitt svar tog ministern upp all den rättsliga kritik som hade kommit, men när jag frågade vem som kommit med den och hur den löd blev ministern svaret skyldig. Hon kunde inte svara på det trots att hon hänvisade till kritiken.
År 2014 gjordes en utredning om allmänna uppdraget som tydligt pekade på att detta är bidrag, och bidrag kan inte upphandlas. Det här är jägarnas egna pengar som de betalar in på jaktkortet, och därmed finns inget behov av upphandling. Så kom då denna pilot, som medlemmar i Svenska Rovdjursföreningen lämnade in.
Efter nyordningen har Svenska Rovdjursföreningen flitigt sökt pengar från denna fond. Kommissionen var dock ganska kallsinnig till denna pilot och sa att det inte fanns något gränsöverskridande intresse. Här behövs specifik lokal kunskap, så det är ingen EU-fråga utan en enstaka situation utan större intresse.
Denna pilot lades alltså ned innan regeringen gjorde dessa ändringar. Detta var alltså en pilot och inte ens början på ett överträdelseärende, så jag förstår inte varför det var så bråttom, särskilt som man inte ens kunde peka på den kritik som fanns. Vi vill att uppdraget i stora delar ska återgå. Det ska dock inte vara fullständigt som förut, för det är jätteviktigt att det är ett flerårigt uppdrag.
Vi har i ganska många år motionerat om att det inte ska vara år för år. Fru talman! Så här sa tidigare landsbygdsminister Sven-Erik Bucht: Det är inte EU som är bekymret. Det är Miljöpartiet som hela tiden drivit på i frågan, i alla fall under den tid jag var minister. Allmänna uppdraget har i stora delar fungerat bra.
Det är jägarnas pengar som nu andra organisationer vill ha del av. Detta har vi tydligt märkt i de ansökningsförfaranden som har varit efter att uppdraget ändrades. Fru talman! Det är glädjande med tillkännagivandet som ger fler rörelsehindrade möjlighet att vara med på jakt.
Naturvårdsverket gör dock en övertolkning av terrängkörningslagen. För det första måste man söka tillstånd i varje län där man ska jaga. Är man inte handikappad oavsett vilket län man jagar i? Detta får mig att tänka på en kompis som har en dotter med Downs syndrom.
Med jämna mellanrum måste hon in så att de kan kolla att hon fortfarande har Downs syndrom, för det kräver myndigheterna. Detta kan man bara skaka på huvudet åt, och så känns det med det här också. Inte nog med detta. Man får bara jaga på den mark där man har jakträtt. Alltså kan du inte vara med som gästjägare.
Nu finns det en utredning om hållbar terrängkörning, och jag hoppas att det finns förslag i den som underlättar för handikappade att vara med och jaga.