Tomas Eneroth (S):
Jag tänker att jag håller mig till den interpellation jag har fått inlämnad av trafikutskottets ordförande Jens Holm. När det gäller godstransportrådet kan vi konstatera följande. Den RUT-rapport som Jens Holm har tagit fram är på två sidor, om jag förstår saken rätt. Riksdagens utredningstjänst konstaterar att det inte finns statistik som kan klargöra huruvida det har skett någon överflyttning eller inte. Jens Holm nickar instämmande. Jag konstaterar att det brister i statistiken, och det är beklagligt.
Naturligtvis önskar jag att vi kunde få än bättre statistik som redovisar de flöden som finns. Men det råder inget tvivel om att det sker initiativ och en förflyttning. Vi kan se helt andra transportvägar öppnas i Sverige.
Före pandemin kunde vi se, och nu under pandemin kan vi se, tydliga initiativ för att skapa mer intermodalitet, det vill säga hitta transporter som sker mellan flera olika transportslag och där järnvägen och inte minst sjöfarten stärker sin marknadsandel. Till och med nu, mitt under pandemin, har det öppnats nya rutter för sjöfarten.
Med det arbete som Pia Berglund, nationell samordnare för sjöfarten, genomdriver är jag optimistisk om att vi även i fortsättningen kommer att stärka sjöfarten som en viktig del i att få mer klimatsmarta transporter. För att inte tala om hur miljökompensationen på 400 miljoner kronor årligen framöver kommer att stärka godstransporter på järnväg.
Det är ordentligt kraftiga ekonomiska tillskott vi gör för att just stärka järnvägens konkurrenskraft. Sedan finns det utmaningar, inget tvivel om det. Kompositbromsblock och regleringar på Europamarknaden kan vara en viktig utmaning för järnvägsbranschen. Men det viktigaste tror jag är att förändra attityder och beteenden och att öka kunskapen om de nya transportvägarna.
Det har varit en viktig del i godstransportrådets arbete. Man har genom att se till att vi under mer än två års tid pratat mer gods än någonsin fått allt fler att förhålla sig till godstransportstrategin. Jag har besökt nästan samtliga Sveriges hamnar för att föra en diskussion om hur hamnarna som noder i transportsystemet kan stärka sin roll.
Nu ser vi att vi har en helt annan inställning och kunskap om hur man kan minska klimatavtrycken och få mer hållbara transporter. Det sistnämnda är helt nödvändigt, inte minst av de klimatskäl som Jens Holm själv nämnde inledningsvis. Transportsektorn står fortfarande för en alldeles för stor del av utsläppen. Ska vi klara 70-procentsmålet till 2030 måste mer göras.
Ska vi definitivt klara målet om netto noll 2045, som är regeringens ambition, räcker det inte att bara arbeta med styrmedel. Då är det också nödvändigt med investeringar som i grunden förbättrar förutsättningarna för mer hållbara transporter, inte minst investeringar som stärker kapaciteten i järnvägssystemet.
Jag väljer att lyfta fram det sistnämnda, för vi kan hamna i den situation vi var i före pandemin, då vi nästan slog i kapacitetstaket för det svenska järnvägssystemet. De incitament vi utvecklar för att flytta över gods räcker inte om det ändå inte finns plats och möjlighet. Därför måste vi bygga mer järnväg. En ny stambana skulle väsentligt kunna öka kapaciteten för gods i det svenska järnvägssystemet, precis som Sydostlänken eller Norrbotniabanan.
I dessa tider, när vi ofta debatterar och diskuterar en nationell plan, vill jag ta tillfället i akt att säga i svaret till Jens Holm att det är en viktig del i att säkerställa att godsstrategin kan fullföljas - styrmedel och ökad kunskap men också ökade investeringar.