Ola Johansson (C):
Jag kan börja med att konstatera att en bättre fungerande hyresmarknad har lyfts fram som en viktig del i januariavtalet.
Centerpartiet, Liberalerna och regeringspartierna har kommit överens om att införa ett system med fri hyressättning, där hyran kommer att sättas fritt under en inledande period och därefter med stöd av en tariff som ger förutsägbarhet, ett starkt besittningsskydd och långsiktighet för båda parter.
Det har saknats en modell som ger fastighetsägarna incitament att tänka långsiktigt och föredra att bygga hyresrätter och som inte leder till att vi snabbt får ombildningar redan efter 15 år då presumtionshyresperioden går ut. Vi får ett system som ger den enskilde hyresgästen en förhandlingsposition som man kan utnyttja för egen del och komma åt en lägenhet som från början haft ett för högt utgångspris i förhållande till hur eftertraktad den har blivit över tiden.
Med tiden får vi ett system där det råder balans och där marknaden kan tillåtas sätta hyran utan att vi får orimligt höga hyresnivåer. Enligt samma princip ska det föreslås ett sätt att låta läge och attraktivitet få ett genomslag också i det befintliga beståndet för att på så sätt kunna påverka bruksvärdet.
En oberoende tvistlösning med möjlighet att utdöma sanktioner mot den part i förhandlingarna som medvetet fördröjer, och med en stupstock för utdragna förhandlingar, är något som välkomnas av många. Fru talman!
Jag beskriver detta eftersom vi i detta betänkande där motioner behandlas förenklat inte beslutar om de stora tvistefrågorna kring dagens system med hyressättning och för att detta faktiskt är saker som, om viljan finns hos alla parter, löses förhandlingsvägen mellan januaripartierna och därefter med hjälp av dedikerade och kunniga utredare. Vi ser gärna att arbetet snabbas på och konstaterar att tidsplanen har blivit knapp.
Senast den 1 juli 2021 ska till exempel en ny lagstiftning om fri hyressättning vara på plats. Fru talman! Jag ska nu gå över till dagens huvudfråga som är Centerpartiets och Liberalernas initiativ om att stärka konsumentskyddet på bostadsrättsmarknaden.
På senare tid har bostadsrättsföreningar råkat ut för situationer där styrelseledamöter mer eller mindre har kapat föreningen i syfte att tillskansa sig själva pengar. De flesta exemplen är i Malmö där bostadsrättsföreningen Ida och bostadsrättsföreningarna i Kinesiska muren har rönt stor uppmärksamhet.
Genom att teckna avtal med oseriösa företag som har fakturerat föreningen för arbeten som inte har utförts har man kunnat tömma föreningens kassa och i vissa fall också kunnat komma över pengar som föreningen har lånat. För de bostadsrättsinnehavare som har drabbats av detta har det såklart inneburit stora och förödande ekonomiska konsekvenser. Som delägare i en förening vars ekonomi på detta sätt körs i botten hamnar man i en mycket otrygg situation.
Människor drabbas när deras bostadsrättsförening kapas och missköts mer eller mindre medvetet. Både tryggheten i boendet och privatekonomin kan raseras genom dessa kriminella handlingar. Det behövs ett starkare skydd mot den här sortens händelser. Vi är glada att riksdagen nu ställer sig bakom Centerpartiets förslag om ett stärkt konsumentskydd för bostadsrättsinnehavare, och vi förväntar oss också att regeringen agerar snabbt för att stärka konsumentskyddet.
Denna fråga har redan utretts. Förslag finns att gå vidare med. Det måste ske nu. Vi kan inte vänta och riskera att den här typen av svindlerier får fortgå. Bland annat behövs ett starkare mäklaransvar som gör att också den som inte fullt ut behärskar att läsa årsredovisningar och liknande kan få stöd av mäklaren för att få veta vad det innebär att köpa in sig med en andel i en bostadsrättsförening.
Vi vill att det ställs nya och tydligare krav på bostadsrättsföreningarnas styrelser och revisorer. Vi har också, tillsammans med Liberalerna, föreslagit ett nationellt bostadsrättsregister, och vi har en reservation om detta som jag yrkar bifall till.
Det behövs ett register för att man som innehavare eller köpare ska kunna kontrollera att uppgifterna om bostaden stämmer - om bostadsrätten är pantsatt, hur stor den är, var den finns och hur den är utrustad. I dag finns det inget sådant register, och det är upp till föreningarna själva att bestämma hur de vill göra. Det finns olika system för detta - kort, lösbladssystem eller datoriserade sådana.
Medlemsförteckningen förvaras av bostadsrättsföreningen, och det säger sig självt att om man har för avsikt att lura medlemmarna på deras gemensamma kapital är man inte så intresserad av att dela med sig och ännu mindre att göra denna information offentlig. En utredning föreslog redan för 22 år sedan att ett sådant bostadsrättsregister skulle införas. Så det är hög tid att man nu tar till sig detta.
Vem som har ansvaret för att hålla registret, hur det ska betalas och hur en rapportering ska ske får utredas vidare. Men för oss och Liberalerna är det självklart att vi utan ett sådant register inte kommer att komma till rätta med kapningar och misskötsel, så som utskottet glädjande nog nu uttalar att man vill göra.
Detta har utretts i omgångar, och också i den senaste utredningen föreslås hur man ska gå vidare med ett register som kan hanteras av Lantmäteriet, där föreningarna själva har ansvaret för att mata in uppgifterna. Varför är detta nu så viktigt?
Bostadsrätten är ett sätt att äga tillsammans som förutsätter ett engagemang och ett ansvarstagande av de förtroendevalda ledamöterna och revisorerna i en styrelse, som är utsedda och granskade av föreningens medlemmar. Det är inte självklart för alla vad det innebär, särskilt om man inte är en van föreningsmänniska, som många av oss i denna lokal är. Det är naturligt för oss som har bevistat årsmöten och deltagit i valberedningsarbete att man ska vara aktiv och ställa frågor kring det som är gemensamt ägt.
Men många yngre och personer som kommer från andra länder har tyvärr inte denna erfarenhet och blir därför utnyttjade. I de flesta andra länder som inte har en sådan bostadsmarknad som Sverige har - jag ska inte recensera den vidare - är ägarlägenheter den vanligaste formen. Äger man inte en lägenhet hyr man en lägenhet av en person som äger en lägenhet.
Sedan är det oklart på vilket sätt det som är gemensamt ägt sköts. Det kan se olika ut. Vi kan konstatera att detta är den vanligaste modellen utomlands. Här i Sverige ter sig en sådan modell för ägande som lite märklig. Sju av tio personer vill äga sin bostad, och det borde vara en rättighet för var och en som har råd att kunna förverkliga sina bodrömmar oavsett härkomst och erfarenhet av de upplåtelseformer som vi har i Sverige. Fru talman!
Bostadsrätten har stora fördelar, eftersom den är åtkomlig för många och innebär att man har ett besittningsskydd jämfört med att hyra av den egentliga ägaren. Okunskapen om vilka rättigheter man har tror jag är grunden för att människor med en svag etablering i Sverige utnyttjas och inte förmår att stå upp för sina rättigheter.
Det är bland annat för deras skull, för den vanliga konsumenten, bostadsrättsinnehavaren, styrelseledamoten, revisorn och mäklaren som det ska bli tydligare vad det är som gäller. Därför yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och till reservation 4.