Håkan Svenneling (V):
Vänsterpartiet ser en stor potential i att utveckla det nordiska samarbetet över landsgränserna. Vi vill utveckla nordisk samverkan framför allt med våra grannländer Norge och Finland. Vi har mycket gemensamt och skulle tjäna på att utveckla vårt samarbete på ett flertal områden, som infrastruktur, forskning, kapitalförsörjning på landsbygden, arbetsmarknad och service.
Därför vill vi att Sverige tar de initiativ som behövs för att utveckla en tät samverkan mellan de nordiska länderna. Vi vill skapa en nordisk infrastrukturpolitik, där man gemensamt tar ansvar för hur man underhåller och bygger ut infrastrukturen och hur man tillsammans löser de problem vi har mellan olika länder.
För mig blev det väldigt tydligt att samarbetena ännu inte funkar perfekt när vi förra veckan fick höra att satsningen som SJ tänkte göra mellan Stockholm och Oslo var i fara, då man behövde underhålla Kongsvingerbanan på den norska sidan. Helt plötsligt pratade man väldigt olika språk efter att under lång tid ha talat för ökad samverkan. Ett djupare samarbete behövs också mellan de nordiska ländernas utbildningsväsenden.
Här kan till exempel de samiska språken lyftas fram. Man pratar samma språk eller olika dialekter av samiska i olika länder, men man får det inte alltid riktigt att funka i alla utbildningssystem. Är man lärare i samiska ska man kunna vara det i alla nordiska länder på ett smidigt sätt.
Samverkan på nordisk nivå mellan regionala högskolor är också viktigt, för det kan på sikt bidra till att vi kan bygga upp våra näringar och stärka småregioner, många gånger de regioner där utvecklingsbehoven är som störst. Vi vill underlätta och öka tryggheten för arbetstagare som bor i ett nordiskt land och arbetar i ett annat. Därför behöver vi se över gemensamma avtal, till exempel skatteavtalet mellan de nordiska länderna.
Det är ett viktigt område att beröra. Livsmedelsproduktionen påverkas av klimatförändringarna. Det gör att vi behöver se framåt och ta fram en ny strategi. I morse var jag på möte med regeringen om den kommande livsmedelsstrategi som regeringen har för avsikt att ta fram.
Från Vänsterpartiets sida vill vi förespråka att man har med den nordiska dimensionen och arbetar för en hållbar nordisk livsmedelsstrategi, så att vi i större utsträckning blir självförsörjande som länder och blir mindre beroende av import. Vänsterpartiet föreslår att nordiska och lokala sparbanker och andelsbanker ska ges möjlighet att stärka småföretagande.
Deras utveckling är viktig för regionerna utanför de nordiska storstadsområdena. Vi vill låta utreda en gemensam nordisk kompetensbank för lokala sparbanker i Norden. Vi vill stärka detta, för det stärker landsbygdsutvecklingen, finansierar nya jobb och företagande och ökar samtidigt vår bankkonkurrens.
Vi tycker att det är viktigt att regeringen tar initiativ till en kontinuerlig dialog med våra nordiska grannländer och en utökad samverkan för att möta framtidens utmaningar. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 3 från Vänsterpartiet. Herr talman! Under mitt första år i Nordiska rådet har jag hamnat i utskottet för medborgar- och konsumentfrågor. Där har jag blivit utsedd att vara talesperson i jämställdhetsfrågor. Just jämställdhetsfrågor är viktiga i den nordiska kontexten.
De nordiska länderna står grundmurade i att de ska vara välfärdsstater. Och för att de ska vara välfärdsstater behöver jämställdheten vara tydlig. Kvinnors höga deltagande på arbetsmarknaden har varit en framgångsfaktor för de nordiska länderna. Det har byggt vårt välstånd och gjort att vi har en bra välfärd. Samtidigt känner många i dag att vi inte längre har en välfärd som man kan lita på. Många kvinnor som arbetar inom välfärdsyrkena är stressade och blir utbrända.
Sjukskrivningar och ohälsotal skjuter i höjden, och löneskillnaderna mellan kvinnor och män är fortfarande stora i alla nordiska länder. I våra grannländer har man gått före oss. Där har man många gånger sett till att kvinnor tar större plats i bolagsstyrelser. Vi behöver i alla nordiska länder se till att arbeta med jämställdhet som en grundbult i välfärdsbygget, så att vi får en välfärd som vi kan lita på.
Andra viktiga frågor i jämställdhetsarbetet är mäns våld mot kvinnor och hur vi ska få män aktiva i jämställdhetsarbetet. Här har Nordiska ministerrådet gjort en viktig insats genom att finansiera konferensen Nordiskt Forum i Malmö förra året. Den samlade otroligt många deltagare från platser runt om i hela Norden och bidrog till att man lyfte fram jämställdhetsarbetet över hela Norden. I Sverige har vi en levande debatt om att införa samtyckeslagstiftning.
70 000 personer har skrivit under en uppmaning från rörelsen Fatta om att vi här i riksdagen behöver införa en sådan lag. Men lagar är inte allt. Även normer behöver ändras. Här fyller också organisationen Fatta Man en viktig roll genom att synliggöra mäns roll i jämställdhetsarbetet men också vad män kan göra för att vi ska kunna gå från en machokultur till en samtyckeskultur i vårt samhälle.
Vi i Sverige har en viktig roll i att föra ut dessa ändringar i hela Norden, såväl i lagstiftning som i normer, så att Norden blir mer jämställt. Det är någonting som jag tänker arbeta för i min roll som jämställdhetspolitisk talesperson för Nordiska rådet. Herr talman! Många gånger har jag frågat mig vad vi gör för nytta i Nordiska rådet. Efter mitt första år har jag fortfarande lite svårt att avgöra vilket avtryck vi gjort i den nordiska politiken.
Men min och Vänsterpartiets uppfattning är att vi måste fästa större vikt vid samarbetet i Norden och lägga mer kraft på det. Många gånger kan vi lösa problem, få bort gränshinder, utveckla samverkan och ta fram strategier mot framtidens utmaningar bättre i Norden, i stället för att varje gång springa till EU:s alla 28 medlemsstater och försöka lösa frågan.
Då glömmer vi dessutom bort våra nordiska grannländer Norge och Island och skapar kanske nya gränshinder mot dem för att de inte är med i EU. Varje dag pendlar 70 000 svenskar till jobbet i Norge. Antingen bor de i Norge eller så pendlar de från Sverige. Det är den största rörelse som sker mellan de nordiska länderna, mycket större än den i Öresundsregionen, som många tror är den största.
Vår roll som politiker är att se till att det vi har sagt i Helsingforsavtalet efterlevs: att alla nordiska medborgare ska behandlas som det egna landets medborgare. När vi politiker löser människors problem och ser till att hindren inte upplevs som stora, att det enda man upplever är den där lilla språkskillnaden mellan de nordiska språken, när vi ser till att man enkelt kan byta land och arbeta i andra nordiska länder, då har politiken lyckats.
Då har vi lyckats i riksdagen, i alla nordiska parlament och i Nordiska rådet.