KBLab/rixvox huggingface dataset:
Larry Söder (KD):
Jag håller givetvis med statsrådet om att säkerheten är oerhört viktig, och de investeringar som behöver göras i reaktorerna ska göras. Men beslutet fattades kanske innan vi förändrade effektskatten. Statsrådet säger i sitt svar att bedömningen kvarstår, men som Camilla Brodin sa i sitt anförande fungerar det faktiskt i dag att driva kärnkraften med vinst.
Jag tror alltså att man kanske har en lite annan bild i dag och kan fatta andra beslut. Statsrådet säger att ägarna bestämmer på affärsmässiga grunder. Ja, och ägarna är i detta fall staten och regeringen, som i sin vishet styr över detta. Därför är det viktigt att veta hur regeringen ser på framtiden. Verkligheten kommer i fatt oss vare sig vi vill det eller inte.
Redan i dag missar vi företagsetableringar på grund av att vi inte kan garantera energileverans, och behovet kommer att öka avsevärt i framtiden. Vårt fokus borde därför vara att klara av detta både nu och i framtiden. Sol och vind är jättebra, och vi ska bygga mer och se till att ha mycket mer av den typen av energi. Men vi kommer att behöva energi också en regnig, kall, molnig eller mörk dag.
Vi behöver också energi för att alla svar för att klara klimatet verkar vara att vi ska använda mer energi i form av elbilar, elcyklar, elflyg med mera. Vi kommer alltså inte att använda mindre energi i framtiden, utan väsentligt mer. Den stora frågan borde alltså vara hur vi klarar av att leverera denna energi miljövänligt och säkert.
Jag menar att kärnkraften har en roll att spela i Sverige även i framtiden, och jag tror att man ska försöka förlänga den tid som Ringhals 1 och 2 kan drivas och därefter ersätta dem med andra reaktorer. Allt fler rapporter påvisar energibrist och leveransproblem. Hur vi ska lösa detta är något som bör göra även regeringen orolig inför framtiden.
Ska vi klara leveranssäkerheten har vi bara två alternativ: en leveranssäker och uppdaterad kärnkraft eller import från andra länder, vilket faktiskt smutsar ned vår miljö. Statsrådet hänvisar till den affärsmässiga bedömningen som styrelsen har gjort och att den fortfarande står sig. Gäller det även om man tar bort de subventioner som finns för andra energislag?
När det gäller nettokostnaden är kärnkraften oslagbart kostnadseffektiv. Kan regeringen i form av storägare förklara den nya situationen för Vattenfall, det vill säga att kärnkraften behövs i dag, i morgon och i framtiden för att klara leveranssäker och miljövänlig el?
Finns det en möjlighet att regeringen visar sin önskan att Ringhals i framtiden ska producera mer energi än vad man klarar av i dag och att avvecklingen därmed stoppas och en framtida ökning planeras? Jag såg till min glädje att Vattenfall verkar arbeta med en framtidsbild där kärnkraften behövs även framöver. Så tolkar jag samarbetet och satsningen med Uppsala universitet för att säkra högkvalificerad kompetens långt in på 2040-talet.
Enligt min mening har regeringen, som är storägare i Vattenfall, till dags dato på alla sätt försökt avveckla kärnkraften i Sverige. Ska jag som riksdagsledamot tolka detta som en omsvängning av regeringen och att man nu stöder kärnkraftens fortsättning och eventuella utbyggnad efter 2040?
Larry Söder (KD):
Det som jag har försökt få fram här är att kärnkraften kan leverera el varje dag, vilket andra energislag inte kan göra. Och vi behöver el varje dag. Det är kostnadseffektivt med kärnkraft, vilket Camilla Brodin påvisade i sitt anförande. Elbristen gör att vi borde se kärnkraften som självklar i framtiden.
Vi behöver Ringhals 1 och 2 även ett tag efter 2019-2020 för att kunna bygga ut kärnkraften. Jag noterade att statsrådet sa att om någon vill bygga kärnkraft i framtiden är det upp till dem och att det är marknaden som bestämmer om det finns möjligheter.
Kan statsrådet säga att Vattenfall, även om regeringen och staten är storägare, har möjlighet att med regeringens goda minne planera och bygga ny kärnkraft i Sverige, och att det bara är ekonomiska förutsättningar som gäller för Vattenfalls styrelse, vilket statsrådet har påpekat ett antal gånger här?
Betyder detta att Vattenfall, om de vill bygga ny kärnkraft i Sverige, har möjlighet att göra det med regeringens goda minne? Det skulle vara intressant att veta om det är så. Jag tackar ministern för en bra debatt. Jag tycker att dessa frågor är viktiga, också för svenska företag. Det var intressant att ha näringsministern här för att diskutera dem.
Larry Söder (KD):
Alla som har byggt en bostad vet att det tar ganska lång tid att få en bostad på plats. Det är nog inte orimligt att tänka sig fyra till fem år. Från tanke till att det står en bostad på plats tar det alltså fyra till fem år. Fundera på hur det såg ut för fem år sedan: Vem fattade beslut om att bygga bostäder? När började det sedan falla?
Den ökning som kom under den förra mandatperioden är inte denna regerings förtjänst. Den är alliansregeringens förtjänst. De sänkningar som däremot kom 2018, trots regeringens investeringsstöd, innebar sammanlagt en minskning av antalet bostäder. Morgan Johansson kan notera detta och se efter bland siffrorna. År 2018 minskade bostadsbyggandet jämfört med 2017, trots att det fanns ett investeringsstöd.
Detta bevisar att investeringsstöd inte ger fler bostäder utan bara andra typer av bostäder, till exempel hyresbostäder som ju Morgan Johansson tycker att vi bara ska bygga. Jag tycker däremot att det ska finnas ett blandat boende och sådant som människor faktiskt vill ha. Nio av tio unga vill ha ett eget boende. Då är det vår skyldighet att se till att det finns en möjlighet till det. Morgan Johansson har klart och tydligt talat om att tomträtter inte är något man ska lägga tid på, utan det system vi har får vi leva med.
Kristdemokraterna har ett antal förslag som är möjliga att genomföra. Jag tar gärna en kaffe med Morgan Johansson då jag kan förklara mer vad detta innebär och hur vi skulle kunna gå vidare och göra detta gemensamt. Man kan inte bara säga till Sveriges bostadsönskande ungdomar att de inte har någon möjlighet att köpa en egen bostad eftersom kreditrestriktionerna är så pass höga att de måste vänta. Det här med tomträtter tänker man heller inte förändra.
Detta är ganska beska besked till ungdomar som vill ha en egen bostad.
Larry Söder (KD):
Jag kan börja där finansministern slutade. Hon hävdar att i det norska systemet är det de med höga inkomster som sparar. Vårt förslag innebär att sparandet dras direkt från lönen, det vill säga att alla ungdomar mellan 18 och 34 år som har inkomst av tjänst skulle få ta del av sparandet. Det betyder att alla ungdomar oavsett inkomst skulle kunna vara med och ta del av sparandet. Det är en bra idé.
Jag tycker inte att man ska inrikta sig på endast en specifik grupp av ungdomar, utan det ska så mycket som möjligt vara fråga om alla ungdomar. Jag håller med finansministern om att det byggs för få bostäder i Sverige. Jag hävdar att det råder en bostadskris när 100 000 ungdomar inte kan få sin första bostad, när det finns människor som behöver en bostad som de kan kalla sin egen men där kommunerna inte kan leverera med hjälp av sociala kontrakt.
Då råder en bostadskris. Att sedan säga att investeringsstödet för hyreslägenheter ska lösa bostadskrisen är nästan skrattretande. Det stödet skapar inte en enda bostad. Det enda investeringsstödet löser är att det byggs hyresrätter i stället för bostadsrätter. Det skapar inte en enda ytterligare bostad. Man vill slå sig för bröstet och säga att man har gjort så mycket under förra mandatperioden som innebär att bostadsbyggandet ökar.
Jag skulle vilja utmana finansministern att berätta om tre stora reformer som ni genomförde under förra mandatperioden som ni anser att ni förtjänar en klapp på axeln för. Jag hävdar att det fanns andra incitament som gjorde att det byggdes en del under förra mandatperioden - men ändå för lite.
Det har stipulerats att det behöver byggas 75 000 bostäder per år i Sverige, och i år byggs ungefär 40 000. Jag vill hävda att vi bygger på de problem som finns i Sverige om bostadsbyggandet inte ökar. Jag tror inte att ens finansministern tror på att de fyra punkter som finns med i januariavtalet kommer att lösa detta.
Jag tror inte heller att finansministern anser att en skattereform kommer att lösa problemet. Det finns andra saker som vi gemensamt måste lösa. Jag tycker att det behövs bostadspolitiska samtal med alla partier i riksdagen. Bostadsministern har talat om att han är för den saken, men det händer ingenting. Varför förs inte bostadspolitiska samtal, finansministern, mellan alla partier?
Vi kan inte skapa en lugn och trygg bostadsmarknad om inte alla partier är med på tåget på ett eller annat sätt.
Larry Söder (KD):
Nu tycker jag att finansministern är nonchalant, om jag ska vara ärlig. Jag har sagt till bostadsministern många gånger under mandatperioden att jag ställer gärna upp och diskuterar olika lösningar. Jag har förstått att alla partier är överens, och vi behöver göra något gemensamt. Jag fick inget svar från finansministern, och det är väl tillräckligt. Finansministern kunde inte berätta om tre reformer som har resulterat i fler bostäder under förra mandatperioden.
Finansministern är svaret skyldig. Det vore klädsamt om man tog på sig koftan och talade om att man var duktig och byggde nya bostäder förra mandatperioden och även kunde leverera tre reformer som möjliggjorde detta. Då kan vi gå tillbaka i statistiken och se efter om finansministern har rätt. Jag hävdar att vi behöver göra mer på området. Vi behövde göra mer under förra mandatperioden, och vi behöver göra mer denna mandatperiod. Jag tror att bostadspolitiska samtal skulle lösa problemet.
Sedan var det frågan om bosparande för unga. Jag hävdar med bestämdhet att vårt förslag riktar sig till alla ungdomar. Finansministerns oro över att detta skulle inrikta sig mot några ungdomar anser jag inte stämmer. Samtidigt tycker jag att det är viktigt att ungdomar kan få en första bostad, äga sin egen bostad, för sin livscykel.
Det handlar om den ekonomiska och sociala trygghet som en bostad ger. Om det kostar lite pengar för staten är jag beredd att ta den kostnaden. Har finansministern någon annan lösning så att pengarna kan läggas någon annanstans, vilket gör att fler bostäder kan byggas? Är det bra att ungdomar får en egen bostad och inte bor hemma?
Larry Söder (KD):
Givetvis är det kommunala självstyret viktigt, men jag tror också att vi i riksdagen måste ha ett helikopterseende. Om det byggs 40 000-45 000 nya bostäder i Sverige är det alldeles för lite. Då måste vi hitta incitament som gör att vi kan hjälpa kommunerna i detta syfte. Då tror jag att länsstyrelsen tillsammans med kommunerna faktiskt kan vända på kuttingen.
I stället för att länsstyrelsen är den som hela tiden stoppar kan länsstyrelsen säga: Här kan vi gemensamt komma överens om att det är bra att bygga. Då är det kommunerna som fortfarande har planmonopol och är drivande. Precis som jag sa förut kan vi inte bara säga: Det är inte vårt problem. Det är riksdagens problem att det inte byggs tillräckligt med bostäder i Sverige. Det är vårt problem, och vi måste lösa det på ett eller annat sätt. Då menar jag att vi måste se till att vi ger kommunerna de redskap som behövs.
Sedan talar ministern om betalningsviljan när det gäller bostäderna. Det är klart att betalningsviljan finns, men inte hos de ungdomar som jag pratar om. Där har vi lagt upp kreditrestriktioner som gör att de faktiskt inte kan låna pengar till en bostad. Alldeles oavsett hur mycket vi skulle subventionera är bostadskostnaden alldeles för hög. Mycket beror på att markkostnaden är så hög som den är. Det är därför jag säger: Mer tillgång till mark gör att markpriset minskar. Då blir det billigare att bygga.
Då blir det enklare att låna. Då blir det enklare för ungdomar att komma in. Det är en kedjereaktion som vi måste se. Jag tror att man måste se att kommuner tillsammans kan göra mycket, men vi måste också hjälpa till med detta. Om sju människor av tio vill bo i eget boende är det vår uppgift att se till att det finns en möjlighet att möta det behovet. Vi ska inte bara säga: Det är inte vårt bord.
Jag hinner inte med att komplettera med januariavtalet, men det är skrämmande att det faktiskt inte står någonting där om det ägda boendet som gör att jag ser att vi ökar byggandet.
Larry Söder (KD):
Statsrådet säger i sitt svar att vi inte kan dra några långtgående slutsatser av amorteringskravet. Det kan förvisso vara sant, men kreditregleringar är inte nödvändigtvis rocket science. Det höjer trösklarna för grupper med mindre eget kapital. Bland andra unga och nyanlända får svårare att få ett eget boende. Det skapar inlåsningar när kostnaden för att byta lån ökar. Det får omsättningen av bostäder att minska.
Det skapar sidoeffekter då hushåll försöker kringgå regleringarna. Tillväxten av konsumtionslån ökar kraftigt, vilket även Finansinspektionen visat. Allt detta ingick i analysen av konsekvenserna från ekonomiprofessorer, branschkunniga med flera. Och nu finns tecken på att just detta sker. Utöver detta har vi stora matchningsproblem på arbetsmarknaden.
Även där stjälper funktionssättet på bostadsmarknaden förutsättningarna för många att flytta till rätt ort. Låt oss ta ett exempel till, som ger ett nytt perspektiv. En stor del av tillväxten i Sverige kommer från storstadsregionerna. Dessa växer och skapar tillväxt, vilket ökar efterfrågan på arbetskraft från andra delar av landet. Om en ung person ska kunna etablera sig i Stockholm och köpa sin bostad krävs i dag 38 000 kronor i månaden i lön för att få lån till en enrummare.
Amorteringen blir då 7 000 kronor i månaden. Vilken ung person som är i början av sin karriär, som får ett jobb i en tillväxtregion och som sannolikt ser snabbt stigande inkomster framöver och därmed minskad privatekonomisk risk kan möta dessa krav och utgifter? Vart ska de vända sig, tycker statsrådet? Till den dyra andrahandsmarknaden, svartkontrakt eller bostadskön?
Vi kristdemokrater var emot det förstärkta amorteringskravet. Vi vill i stället se sänkta ränteavdrag och en utredning om ett amorteringskrav på bankernas aggregerade bolånestock i stället för på enskilda hushåll, men vi är även öppna för att se över vilken mix av kreditregleringar som sänker trösklarna in på bostadsmarknaden samtidigt som stabiliteten säkras.
Kan statsrådet tänka sig andra lösningar eller att lätta på vissa regleringar för att möjliggöra för fler kapitalsvaga att köpa sin bostad? Jag fick inte svar på när det förstärkta amorteringskravet ska tas bort och heller inte hur regeringen tänker sänka trösklarna in på bostadsmarknaden. Statsrådet tyckte att jag använde ett väldigt starkt ord: kris.
Om man inte ser bostadskrisen kanske man borde fungera en gång till. Människor har inte möjlighet att köpa sin bostad, och eftersom de inte har det kan företagen heller inte bygga de bostäder som behövs. Om statsrådets förslag att lösa denna kris är ett investeringsstöd som går direkt in i fastighetsbolagens fickor tycker jag att vi har ett problem. Jag är beredd att sitta ned och diskutera hur vi kan lösa den kris som jag ser.
Låt vara att statsrådet inte ser krisen utan tycker att det är ett mindre problem, men jag tycker att människor måste kunna köpa sin bostad. De måste kunna ha denna trygghet, även om de inte har jättehöga löner. Jag tror att statsrådet och jag egentligen är överens om detta, men man måste se att det förstärkta amorteringskravet skapar problem som vi måste lösa gemensamt.
Larry Söder (KD):
Jag skulle vilja upprepa de frågor som jag ställde om vad statsrådet tänker göra för att sänka trösklarna in på bostadsmarknaden och när det förstärkta amorteringskravet ska tas bort. Jag kan konstatera att statsrådet egentligen inte har svarat på någon av dessa frågor utan hellre blickar tillbaka på alliansregeringens år. Jag skulle vilja påstå att vi har en kris där vi står just nu i dag.
Statsrådet och riksdagen har naturligtvis ett gemensamt ansvar att lösa den kris som finns. Det hjälper inte om vi står och diskuterar vad som hände för fem, sex eller sju år sedan. Vi har haft en regering som har haft ansvaret under fyra år, och samma regering har ansvar fyra år till. Det betyder att det är statsrådet som måste visa hur vi löser denna kris.
Som jag sa i mitt anförande vill vi, precis som statsrådet, ha finansiell stabilitet. Vi har inget problem med att det finns ett amorteringskrav. Det som vi har problem med är att vi ser effekterna av alla pålagor som införs. Jag försökte med två beskrivningar förklara hur verkligheten ser ut för människor när de ska försöka köpa en bostad. Jag är inte beredd att betala det priset.
Är statsrådet beredd att betala det priset, det vill säga att människor - unga och de som bildar familj - inte har möjlighet över huvud taget att köpa en bostad på grund av de pålagor som införs för att skapa finansiell stabilitet? Statsrådet har alldeles rätt i att vi har haft en stigande prissättning. Det är bra om priserna stabiliseras på ett eller annat sätt under en tid. Men vi kan historiskt se att bostäder ökar i värde allteftersom.
Därför tycker jag inte att det är ett problem om man inte amorterar så mycket på sitt lån, eftersom värdet på bostaden kommer att stiga och lånet då kommer att minska i procentuell andel. Jag återkommer till att jag tycker att det är en kris som statsrådet förminskar, och jag tycker att vi ska ta gemensamma tag för att lösa den.
Larry Söder (KD):
Bakgrunden till min fråga är att vi i dag har en bostadsmarknad som inte fungerar. Det är alltför många som står utan bostad eller som inte kan flytta hemifrån eller till det boende som de faktiskt har behov av. Orsakerna till situationen kan vi diskutera, men två faktorer är uppenbara. Den första är att det byggs alldeles för få bostäder i Sverige. Enligt prognoser är vi nere på ungefär hälften av det antal nya bostäder som vi skulle behöva.
Vi är nere på ungefär 40 000 och skulle behöva ungefär 70 000 nya bostäder per år. En effekt av detta är att människor inte kan flytta till ändamålsenliga bostäder eller till sin första egna bostad. En familj som behöver större utrymme när den växer har svårt att få lån med dagens regler. En annan effekt som jag tycker är problematisk är att antalet sociala kontrakt minskar samtidigt som behovet av dessa ökar markant.
Gruppen som behöver sociala kontrakt har sedan 2015 fördubblats, vill jag säga. Det är en fråga som vi kan diskutera vid ett annat tillfälle, men det är ett tydligt problem på dagens bostadsmarknad. Den andra uppenbara faktorn är att flyttskatterna tillsammans med kreditrestriktionerna gör att människor blir fast i den bostad de har eller över huvud taget inte kan köpa en bostad.
Detta är mest problematiskt för de ungdomar som vill ta sig in på en ny arbetsmarknad eller en ny bostadsmarknad. Regeringen adresserar ett av dessa problem genom att ta bort taket för uppskovsbeloppet till juni 2020. Detta gör det enligt mitt sätt att se det möjligt med större rörlighet på bostadsmarknaden, om än i mindre skala. För att få större rörlighet måste vi ta tag i problematiken med kreditrestriktionerna i ett större perspektiv.
I januariöverenskommelsen har man kommit överens om att ta bort räntan på uppskovet. Jag tror att det i grunden är en bra idé, men bara om det görs tillsammans med ett permanent borttagande av taket för uppskovsbeloppet. Dessa två delar bör jobba ihop och kan tillsammans skapa bättre rörlighet på bostadsmarknaden. Rörlighet på bostadsmarknaden är den faktor som kan skapa en fungerande men även ändamålsenlig bostadsmarknad, vilket i sin tur kan skapa fler bostäder.
Vi måste tillsammans med nya bostäder skapa möjlighet att utifrån sina behov flytta till den bostad som passar en själv. Ministern skriver själv i sitt svar att åtgärden att ta bort taket för uppskovsbeloppet syftar till att öka rörligheten på bostads- och arbetsmarknaden. Den bilden delar jag givetvis. Men jag har två följdfrågor. Tror ministern att dessa två delar, borttagandet av taket och uppskovsräntan, kan jobba tillsammans och därmed öka rörligheten?
Kan ministern ge en liten öppning för att dessa två reformer kan få bli permanenta och arbeta tillsammans i ett längre perspektiv?
Larry Söder (KD):
Kristdemokraterna är alltid beredda att diskutera. Om man sedan kommer fram till en lösning när man diskuterar är en helt annan sak. Jag tror att bostadsbristen i Sverige kräver att vi faktiskt vågar diskutera och bryta åsikter mot varandra. Det är glädjande att höra att diskussionen kring investeringsstödet och dess utformning är på gång och att de som väntar på att få veta hur detta ska hanteras framgent kan få besked ganska snart.
Jag tror också att bostadsbristen kommer att vara lika stor i juni 2020 som den är nu. Jag tror därför att det tillfälliga slopandet av taket för uppskovsbeloppet är intressant att ha kvar. Jag tror fortfarande att dessa två delar kan jobba med varandra för att det ska bli så bra som möjligt.
Jag tycker ändå att vi kan komma fram till att ministern och jag har ungefär samma syn, det vill säga att vi ser samma problematik. Jag tror att vi på många sätt ska kunna mötas och hitta lösningar, men i denna debatt tror jag att ministern har en läxa att göra innan vi kommer närmare.
Larry Söder (KD):
Jag vill ställa min fråga till bostadsministern. Det byggs alldeles för få bostäder i dag. Ungdomar drabbas särskilt hårt av dagens situation, då de inte kan köpa sin första bostad. Antalet bostäder som byggs rasar fort ned till en nivå som skapar en bostadskris. Det ser inte bra ut med åtgärder från regeringen för att klara av bostadskrisen. Och riktiga åtgärder behövs. För mig står det klart att kreditrestriktionerna behöver ses över för att det återigen ska bli möjligt att låna för att köpa sin bostad på normala nivåer.
Mycket talar för att kreditrestriktionerna, trots det goda syftet, sammantaget är opåkallat hårda mot hushållen. En stor del av nedgången i bostadsbyggandet kan bero på de hårda kreditrestriktionerna. Om det inte förändras riskerar vi att hamna i ännu en politiskt orkestrerad bostadskris med hushåll som har svårt att efterfråga bostadsrätter och byggbolag som inte bygger eftersom efterfrågan inte finns. Anser bostadsministern att vi behöver lätta på kreditrestriktionerna för att få igång marknaden och därmed bostadsbyggandet?
Larry Söder (KD):
Jag menar att vi kanske inte har en bolånemarknad som fungerar eftersom ungdomar inte kan låna till sin första bostad. Det är ett av problemen som leder till att det inte heller byggs tillräckligt med bostäder. Jag kan inte se att bostadsministern kan komma runt den här frågan. Vi måste se över kreditrestriktionerna på ett eller annat sätt och lätta på dem så att människor kan efterfråga de bostäder som behövs. Det är ungdomarna som kommer i kläm. Jag vädjar till bostadsministern att titta på detta en gång till.
Larry Söder (KD):
Det var ett intressant tal av Johan Löfstrand efter att han hade avslutat inledningen, där han skällde på alliansregeringens tidigare åtgärder. Jag skulle vilja ställa lite frågor kring ägande och boende. Johan Löfstrand och jag är fullt medvetna om att sju av tio vill äga sitt boende. Vi måste på något sätt se till att det finns en möjlighet för vanligt folk att äga sitt boende.
Jag tror också att Johan Löfstrand och jag är överens om att rörlighet på bostadsmarknaden är det som kan göra att vi kan använda kvadratmeterna bättre och att bostadsbristen minskar. Jag skulle vilja fråga Johan Löfstrand ifall han tycker att den nedåtgående trend som nu är, som jag konstaterade och även Johan Löfstrand konstaterade i sitt anförande, i antalet påbörjade bostäder är okej.
Om den inte är okej skulle jag vilja veta hur Johan Löfstrand tycker att vi ska lösa det, för det är bråttom. Människor står utan bostad. Min konkreta fråga blir: Varför kan vi inte ta i hand och se över kreditrestriktionerna och starta med bospar och startlån direkt?
Jag tror att det finns en majoritet i riksdagens kammare för att fatta ett sådant beslut som ökar rörligheten och gör att unga människor kan få ett ägt boende. Vi vet, enligt statistik, att ägt boende är det som kostar minst för människor. Om man äger sitt boende betalar man till sig själv. Om man bor i en hyresrätt betalar man till någon annan. Det tror jag att Johan Löfstrand och jag är överens om.
Varför inte starta med kreditrestriktionerna, bospar och startlån direkt? Det kan vi klara under året, eller nästa år rättare sagt.