KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leila Ali Elmi (MP):
Att Moderaternas Mats Green står här och säger till mig att jag ska erkänna att det finns gängkriminalitet och skjutningar tycker jag är nästan skrattretande, ärligt talat. Jag bor i Angered, och jag vet mycket mer om gängkriminalitet och hur den drabbar andra människor som bor runt omkring den miljön än vad Mats Green gör.
Debatten om etableringsjobben och arbetslöshetssiffrorna tar vi på onsdag, och jag kommer gärna att svara på dina frågor då. Jag går tillbaka till det Mats Green sa här tidigare. Han har väldigt svårt att hålla sig till debatten och pratar om andra satsningar i andra utgiftsområden. Vi har skärpt över 60 straff, fru talman.
Vi har satsat på polisen och byggt ut hela rättsväsendet. Till skillnad från Mats Green har jag inte populistiska lösningar på samhällsproblemen.
Problemen med gängkriminalitet och segregation är problem som inte kommer att lösas över en mandatperiod, och jag tycker att man som politiker och riksdagsledamot ska debattera på ett ansvarsfullt sätt och ha en retorik som är ansvarstagande i stället för att lova medborgarna lösningar som inte kommer.
Åter till min fråga: Hur löser vi detta med segregationen, Mats Green? Löser vi det genom att lägga ned Delmos? Löser vi det med en retorik som bygger på misstänkliggörande och med misstänksamhet mot en stor andel av våra medborgare?
Leila Ali Elmi (MP):
Det är intressant att du tog upp er tradition när det gäller integrationspolitiken och hur mycket ni har värnat den, Camilla Mårtensen. Även om Sverigedemokraterna inte sitter i regeringen är det för mig och hela Sverige ganska tydligt vem det är som styr landet. Liberalerna införde nya integrationspolitiska mål 2009, under Nyamko Sabunis tid som integrations- och jämställdhetsminister.
De lyder: Lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund. I Tidöavtalet står det att det ska införas en ny målstruktur för integration. Min fråga är egentligen ganska simpel. Kommer Liberalerna att stå fast vid det?
Leila Ali Elmi (MP):
Okej, Camilla Mårtensen! Men det stämmer inte med resten av innehållet i Tidöavtalet, där ni indikerar att ni ska avskaffa rätten till tolk. Du talade varmt om lågutbildade utrikesfödda kvinnors etablering och möjligheter i samhället, och du talade om att de ofta glöms bort. Samtidigt vill ni att människor ska kvalificera sig in i välfärden.
Alltså försvårar ni för redan utsatta människor att ta sig fram i samhället. Hur går det ihop?
Ebba Hermansson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation. Jag glömde att göra det tidigare, när jag var uppe i varv. Min fråga till Socialdemokraterna och Patrik Björck gäller rätten att älska vem man vill. Det var nämligen en slogan som Socialdemokraterna lade ut på Facebook i samband med pride. Jag tror att de allra flesta håller med om att den rätten ska finnas.
Därför blev jag förvånad när jag för några veckor sedan läste om en socialdemokratisk lokalpolitiker i Hudiksvall som tvingades bort från sin post på grund av att hon blivit kär i en sverigedemokrat. Min fråga blir helt enkelt: Får man i Socialdemokraterna älska vem man vill? Innefattar det även sverigedemokrater?
Ebba Hermansson (SD):
Jag vill tacka för svaret. Jag är medveten om att Socialdemokraterna inte tycker att vår jämställdhetspolitik är bra, och det är helt okej för mig. Det är nämligen så det fungerar i en demokrati. Men det var inget svar på min fråga. Min fråga handlar om varför en socialdemokratisk politiker tvingas bort från sin position på grund av att hon har blivit kär i en sverigedemokrat. Svaret är, som jag tolkar det, att man får älska vem man vill, men om man är politiker handlar det om förtroende.
Då blir min följdfråga till Patrik Björck: Kan man inte ha förtroende för en socialdemokratisk politiker bara på grund av att hon har blivit kär i en sverigedemokrat? Hade ni tvingat bort en politiker från Socialdemokraterna om hon i stället hade blivit kär i till exempel en miljöpartist eller en vänsterpartist?
Ebba Hermansson (SD):
Tack, ministern, för svaret! Jag hör själv till denna åldersgrupp, så frågan blir på ett sätt personlig för mig. Jag ifrågasätter egentligen inte att regeringen har höga ambitioner när det kommer till jämställdhet. Däremot ifrågasätter jag, och troligtvis många kvinnor med mig, varför vi ska lita på regeringen i det avseendet. När kan vi förvänta oss en faktisk förbättring av vår trygghet?
Ebba Hermansson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Vi har i dag att debattera införandet av det så kallade barnfridsbrottet. Detta känns extra angeläget just nu med tanke på de senaste veckornas fokus på våld mot kvinnor, framför allt i nära relationer.
Vi vet att denna typ av våld ofta sker framför ögonen på barn som tvingas bevittna besinningslöst våld i det egna hemmet, begånget av båda föräldrarna eller av den ena föräldern mot den andra.
Att se på när pappa utsätter mamma, mamma utsätter pappa, pappa utsätter pappa eller mamma utsätter mamma är ingenting som något barn någonsin ska behöva uppleva. Det är därför ett mycket välkommet förslag som nu kommer från regeringen, och det är mycket glädjande att det finns en stor samstämmighet kring dess införande.
Dock är det ju så att få förslag, om ens något, är helt perfekta, och jag menar att det gäller även det här förslaget. En av de anledningar som regeringen själv anför till införandet av barnfridsbrottet är att den nu gällande särskilda rätten till brottsskadeersättning inte är tillräcklig.
Detta är en uppfattning som Sverigedemokraterna delar, men vi anser till skillnad från regeringen att det är lite förhastat att upphäva den särskilda rätten till brottsskadeersättning vid införande av barnfridsbrottet. Regeringen menar att den särskilda rätten inte längre kommer att behövas. Men det bör uppmärksammas att det finns remissinstanser som är kritiska till den bedömningen, bland annat Uppsala tingsrätt samt Åklagarmyndigheten.
De menar att den nuvarande möjligheten bör behållas som ett slags säkerhetsventil för att säkerställa och garantera att möjligheten till ersättning inte försämras. Sverigedemokraterna delar den uppfattningen och anser att det är en mer lämplig ordning, åtminstone till dess att det är säkerställt att den nya ordningen inte kommer att lämna några luckor. Därmed bör regeringens förslag i denna del avslås.
På så vis införs barnfridsbrottet och möjligheten till skadestånd för den typen av brott, samtidigt som en säkerhetsventil behålls med den särskilda brottsskadeersättningen. Slutligen är det också glädjande att det finns en utskottsmajoritet för att skärpa straffen för den här typen av brott.
Även om ett skärpt straff eller ett straff över huvud taget aldrig kan uppväga helt för ett brott som har begåtts är det av yttersta vikt, menar jag, att samhället alltid ställer sig tydligt på brottsoffrens sida och faktiskt också, i det här fallet, på de allra yngsta brottsoffrens sida. När en familjemedlem utsätts för våld utsätts direkt eller indirekt också alltid barnen.
Vi vet också att det hela hänger ihop, för om vi bygger starka barn behöver vi inte laga så många trasiga vuxna.
Ebba Hermansson (SD):
Jag tackar ministern för svaret på min interpellation. Låt mig också passa på att gratulera till det nya uppdraget som jämställdhetsminister, som enligt mig verkar vara ett av de mest intressanta och viktiga för Sverige. Våld i nära relationer är en fråga som tyvärr alltid är aktuell. Det pågår hela tiden, och såklart ännu mer under en pandemi då allt fler tvingas vara i hemmet, där förövaren finns.
Trots att våld i nära relationer utgörs av både grovt och upprepat våld är det en typ av brottslighet som jag upplever inte får så mycket uppmärksamhet i den offentliga debatten, vilket kan tyckas lite konstigt med tanke på hur mycket andra kriminalpolitiska frågor uppmärksammas.
Jag tror att jämställdhetsministern håller med om att det är en fråga som tyvärr ofta hamnar i skymundan trots att den är så allvarlig och att konsekvenserna i många fall blir dödliga. Precis som jag konstaterade i min interpellation och precis som jag har konstaterat i tidigare jämställdhetsdebatter har regeringen väldigt höga ambitioner i denna fråga, och det tycker jag är bra.
Man har gjort många viktiga satsningar, till exempel på kvinnojourerna och på arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. All det är givetvis bra. Men faktum kvarstår att siffrorna över kvinnor som blir mördade varje år ligger kvar på samma nivå och har gjort så i ganska många år.
Trots alla ambitiösa satsningar och trots att den feministiska regeringen ofta talar om kvinnors utsatthet och om jämställdhet är siffran konstant. För mig blir då den uppenbara slutsatsen att något behöver utvecklas, kompletteras eller förändras ytterligare.
Jag har två frågor till att ställa. Hur kan regeringen och den nya jämställdhetsministern se till att denna fråga får mer plats i den offentliga debatten, till exempel i kommande valrörelse? Ser regeringen och jämställdhetsministern att det kan finnas viktiga lärdomar att dra från andra länder?
Åtminstone innan coronapandemin slog till var Spanien relativt framgångsrikt i att pressa tillbaka relationsvåldet. Man införde till exempel specialdomstolar och speciella polisstyrkor. Just detta ligger väl mer på justitieministerns bord, så jag får säkert anledning att återkomma. Men man har även gjort andra satsningar för att bekämpa detta våld.
Så för att återknyta: Hur ska regeringen se till att denna fråga framöver får den uppmärksamhet den förtjänar? Ser regeringen att det finns lärdomar att dra av framgångsrika exempel i andra länder för att en gång för alla uppnå en nollvision?
Ebba Hermansson (SD):
Det var väldigt lägligt att inlägget avslutades i en ton av förebyggande åtgärder, för det är nämligen vad jag hade tänkt ta upp i detta inlägg. En del av mäns våld mot kvinnor som jag kan tycka är lite bortglömd är pojkars våld mot tjejer. Där har det kommit väldigt oroväckande rapporter om att det är betydligt vanligare än vad man kanske trott.
Som man väldigt briljant utryckte det i rapporten börjar mäns våld mot kvinnor med pojkars våld mot tjejer, och där är det förebyggande arbetet såklart helt centralt.
En sak som bland andra jag, via mitt parti, men även andra har lyft upp i samhällsdebatten är frågan om haveriutredningar, alltså utredningar som man gör efter att en kvinna har blivit mördad av en nuvarande eller före detta partner för att ta reda på om det har funnits komponenter tidigare som samhället har missat och om ett uppmärksammande av dessa hade kunnat bidra till ett annat utfall.
Har det funnits information som varit känd och som man har missat, har det fallit mellan stolarna eller har man helt enkelt misslyckats med att sätta personen bakom lås och bom? Jag har träffat en del kvinnor som vittnat om att de i princip har fått gå under jorden efter att de har tagit sig ur en relation.
De har upplevt att det har varit deras ansvar att byta namn, flytta och kanske skaffa skyddad identitet för att komma undan en person som rättssamhället inte rår på. Så kan det naturligtvis inte få vara.
För att över huvud taget inte behöva hamna där krävs att personer som har ett uppvisat våldsbeteende tidigt uppmärksammas av samhället och av de instanser som ska hantera den typen av personer så att de inte kan utsätta fler för våld.
Jag anser att just haveriutredningar är ett verktyg som kan bidra till detta och också till att man kan använda positiva erfarenheter och exempel för att förebygga framtida fall. Det blir också ett kunskapsunderlag. Min fråga är helt enkelt: Hur ser jämställdhetsministern på haveriutredningar som metod för att förebygga mäns våld mot kvinnor?
Ebba Hermansson (SD):
Tack för ytterligare ett klargörande och tydligt svar! Där lyftes även skolan in. Nu kan jag snart inte säga det längre, men det var inte så länge sedan jag själv gick i skolan. Snart är det länge sedan. Jag instämmer helt i att det, åtminstone vid vissa tillfällen, verkar finnas en viss kultur som kanske aldrig är så stark som när man är i tonåren.
Jag tror verkligen att det är bra att rikta resurser mot just samlevnadsundervisningen, med ett samtyckesperspektiv. Detta tackar jag för. Jag inser att även om vi ibland har lite olika lösningar är vi nog ganska överens om grundproblematiken, och vi har troligtvis en liknande vision för vad vi vill åstadkomma, det vill säga att ingen någonsin ska bli slagen av sin partner.
Detta uppskattar jag med regeringen - att man har det som en hög ambition och att man gör mycket på detta område. Jag kan som oppositionspolitiker tillstå att man faktiskt gör det, även om siffran som sagt inte har gått ned. Jag vill tacka så mycket för debatten. Vi har åtminstone dragit ett litet strå till stacken nu för att få upp frågan på agendan.
Jag ser fram emot att det här inte ska bli den sista debatten utan att jag och andra ska lyfta upp frågan och att den ska få utrymme i valrörelsen och i den offentliga debatten betydligt mer, för det behövs. Sist men inte minst vill jag, med tanke på att det är fredag, önska alla en trevlig helg.
Christian Carlsson (KD):
Självklart ska jag försöka besvara de frågor som ställts här. Det jag tycker är värt att ha i åtanke är att även med Moderaternas och Kristdemokraternas förslag har vi den näst högsta nivån någonsin när det gäller att lägga pengar på arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
Vad jag förstod handlade exemplet vi hörde här om en vän från Somalia som hade varit arbetslös i nio år, alltså långtidsarbetslös. Vad gäller långtidsarbetslösa vill ju vi reservera extratjänster för just den målgruppen.
I dag är det alltför många som får fel sorters åtgärder när de vänder sig till Arbetsförmedlingen, vilket ställer till det. Det fördröjer möjligheten för människor att komma i arbete. Personen i exemplet vi hörde studerar nu till förskollärare.
Då kan vi meddela att med vår budget kommer den personen att få möjlighet att jobba som förskollärare där det finns tid för barnen, för tack vare M:s och KD:s budget skjuter vi nu till pengar till mindre barngrupper i förskolan.
Vi kan också meddela att när man kommer ut i arbetslivet och jobbar som förskollärare kommer man att få behålla mer av sin lön och få lättare att stå på egna ben och planera framtiden med sin familj.
Christian Carlsson (KD):
Moderaterna och Kristdemokraterna lägger alltså 10,3 miljarder på arbetsmarknadspolitiska program och åtgärder. Det är mycket pengar. Det är inte bara vi som har dömt ut era åtgärder som ineffektiva. Det gör också Riksrevisionen.
Någonstans kan man ju tycka att det är rimligt att rensa upp i ineffektiva system som inte fungerar på ett sätt som motsvarar vad de kostar. Min fråga är: Vad vill Socialdemokraterna göra när långtidsarbetslösheten växer och Sverige har det största sysselsättningsgapet mellan inrikes och utrikes födda?
Vi tror ju att det krävs mer än ineffektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, exempelvis att tillåta lägre ingångslöner. Men från Socialdemokraternas sida gör man ingenting.
Christian Carlsson (KD):
Rätten att välja skola, det fria skolvalet, är tillsammans med kvalitet och kunskapsfokus bärande delar av Kristdemokraternas skolpolitik. Elever och deras föräldrar ska ha makten att själva välja en trygg skola som man tror passar de egna barnen och som är av god kvalitet.
Man ska kunna ge sina barn en skola som ger dem kunskap och förutsättningar att utvecklas och förverkliga drömmar. Skolvalet ska därför kunna göras informerat och baserat på korrekt information om skolornas inriktning, resultat och förmåga att utveckla elevernas kunskap över tid. Fru talman!
Det är mot den bakgrunden allvarligt att viktig information inte har funnits tillgänglig. Jag noterar att allt fler nu talar om ordning och reda i skolan, och det är verkligen bra. Men det har sannerligen inte varit någon ordning och reda när det kommer till skolstatistiken. Det har faktiskt varit rena cirkusen.
Det hela började med att SCB våren 2019 oväntat meddelade en ny tolkning av vad som räknas som sekretessbelagda uppgifter.
Kritik riktades då från nästan alla politiska partier, från Sveriges Kommuner och Regioner och från Friskolornas riksförbund, men i december 2019 slog som bekant Kammarrätten i Göteborg sedan fast att uppgifter om friskolors genomströmning, betygsättning och elevsammansättning skulle omfattas av sekretess.
Det var också detta som ledde fram till att Skolverket gjorde bedömningen att man inte längre kunde publicera någon statistik på skolnivå. Fru talman! Man tänker ju att regeringen då snabbt borde ha tagit sitt ansvar och agerat för att skolstatistiken snarast skulle kunna vara offentlig. Det gjorde man inte.
Det dröjde ett halvår från domen i kammarrätten innan regeringen, den 18 juni 2020, gav Skolverket i uppdrag att kartlägga och redovisa vilka lagändringar som skulle behövas för att statistiken skulle kunna vara tillgänglig.
Man beslutade dessutom att uppdraget skulle redovisas till regeringen först den 4 september 2020, alltså fyra dagar efter det datum från och med vilket Skolverket bedömde att man var tvungen att ta bort all skolstatistik.
Hemligstämplandet av skolstatistiken, som blivit en följd av regeringens senfärdighet och misskötsel av frågan, har försvårat inte bara för elever och föräldrar inför skolvalet utan också för beräkningen av skolpeng och tilldelningen av statsbidrag. Det har försvårat för de så viktiga kunskapsutvärderingarna och för kvalitetsgranskningen av den svenska skolan.
Inte ens Skolinspektionen har kunnat genomföra ordentlig tillsyn eftersom skolstatistiken inte har kunnat ligga till grund för inspektion. Fru talman! Kristdemokraterna vill stärka det fria skolvalet. Men för att det ska vara möjligt måste elever och föräldrar kunna göra ett aktivt och informerat skolval, och då måste data kunna jämföras.
Den här tidsbegränsade lösningen med ett undantag i offentlighets- och sekretesslagen för att säkerställa tillgång till skolinformation är efterlängtad. Det är på tiden att vi får en återställare som gör att information och uppgifter kan delas på samma sätt som tidigare. På Kristdemokraternas vägnar yrkar jag därför bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Christian Carlsson (KD):
Kristdemokraterna är för att information om alla Sveriges skolor ska vara offentlig. Informationen krävs, som jag sa i mitt anförande, för att skolors verksamhet ska kunna granskas och jämföras. Den behöver finnas tillgänglig, helt enkelt. Vid en första anblick kan det låta som ett bra förslag att införa offentlighetsprincipen för att lösa problemet.
Men det är ju inte säkert att en direkt och generell tillämpning av en så långtgående princip som offentlighetsprincipen är rätt väg att gå för att åstadkomma den typ av insyn och offentlighet som vi vill åstadkomma. Det var mot den bakgrunden som Kristdemokraterna röstade nej till Vänsterpartiets förslag om att införa just offentlighetsprincipen.
Vi tycker att för många frågetecken kvarstår kring att införa offentlighetsprincipen. Man behöver veta vilka krockar med annan lagstiftning det skulle innebära. Därför röstade vi helt enkelt nej till Vänsterpartiets förslag.
Christian Carlsson (KD):
Ja, Kristdemokraterna vill ha transparens. Vi vill att uppgifter ska vara offentliga.
Men dagens beslut, där riksdagen är enig om ett undantag för att möjliggöra ett offentliggörande av uppgifterna, är ju ett bevis på att det går att åstadkomma den här öppenheten på andra sätt än genom just Vänsterpartiets förslag om att införa offentlighetsprincipen.
Om man vill hitta en permanent lösning, vilket regeringen måste göra, bör man fokusera på vilka uppgifter som behöver vara offentliga och sedan komma tillbaka till riksdagen med förslag på hur vi kan få en permanent lösning. Vad gäller förslaget om offentlighetsprincipen menar vi att det är för trubbigt och för långtgående. Det finns inte heller stöd för just den lösningen.
Vi måste komma fram med förslag som är mer precisa och kan vinna stöd i den här kammaren, för vi är överens om att den viktiga skolinformationen ska vara offentlig.
Christian Carlsson (KD):
Jag tackar för frågan om Kristdemokraternas politik för att motverka hederskultur. Till att börja med vill jag säga att jag är glad över att vi är många partier som vill satsa mer för att motverka hedersvåld och hederskultur.
Vi har länge haft ett problem i Sverige med att man inte har vågat talat klarspråk om just hedersproblematik, och man har jämställt hedersvåld med annat våld i samhället. Vi har också i en hel del kommunala handlingsplaner sett att man inte har velat göra åtskillnad mellan just hedersvåld och annat våld. Det har gjort att det har blivit svårare att komma till rätta med problematiken.
När det gäller den senaste budgeten är sanningen att regeringen och Kristdemokraterna satsade lika mycket på arbetet mot hedersvåld både för 2022 och för 2023, det vill säga 80 miljoner kronor.
Men den engångssatsning på 100 miljoner kronor som regeringen dessutom gjorde för bara ett år - 2021 - saknar tyvärr motivtext. Inte heller kunde det klargöras vad som motiverade denna tillfälliga ökning när man sedan tänkte återgå till 80 miljoner kronor. Därför valde Kristdemokraterna att inte stödja detta förslag.
I stället satsar vi mer pengar än regeringen på rättsväsendet för att polisen och det övriga rättsväsendet ska kunna bekämpa hedersbrott. Kristdemokraterna har också varit pådrivande för att vi ska få till stånd en forced marriage unit i Sverige för att kunna stoppa just tvångsgifte. Vi är därför en aktiv part i den kampen.
Christian Carlsson (KD):
Man vet knappt var man ska börja. Jag måste säga att jag tycker att det är beklämmande att höra Miljöpartiet använda invandrarkvinnor som slagträ i debatten för att begränsa barnfamiljers rätt att välja barnomsorg. Det tycker jag är osmakligt.
För att återgå till debatten om hedersvåld och vikten av att motverka hedersvåld i skolan är det ett inte helt sammanhängande resonemang vi hör här. Tesen är att det blir mindre hederskultur om fler jobbar.
Jag tror att det kan vara så att i familjer där det inte finns hedersproblematik är det också fritt fram för kvinnorna att arbeta. Jag tror att frågan framför allt handlar om värderingar. Det är de skadliga värderingarna vi måste motverka, bland annat i skolan.
I stället för att låtsas som om det finns en skarp skiljelinje i fråga om att motverka hederskultur och hedersvåld tycker jag att vi ska ta fasta på att flera partier är beredda att skjuta till mer pengar, absolut, men att det handlar om mer än pengar. Jag presenterade flera konkreta förslag i mitt anförande i dag. Jag pratade om vikten av att genomföra informationskampanjer inför sommarlov för att småflickor inte ska giftas bort.
Jag pratade om vikten av att varje skola tar ansvar och har en handlingsplan mot hedersvåld. Det är betydligt mer konstruktivt än att försöka blanda bort korten genom att prata om valfrihet för familjen, när Miljöpartiet är stark motståndare till att föräldrar ska få välja barnomsorgsform.