KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 3 och 9. Vi har i detta betänkande en rad frågor som är betydelsefulla för barn och unga, som är vår framtid. Vi återkommer rörande våra förslag för kulturskolan i betänkandet för kulturskolepropositionen. Jag tänker uppehålla mig vid något som har fått stor uppmärksamhet den senaste tiden.
Förra året när jag stod här i kammaren pratade jag om vikten av att kunna få välja sin partner alldeles själv. Ingen ska kunna tvingas in i ett äktenskap, och barnäktenskap ska vara otänkbart.
Förra året riktade riksdagens civilutskott ett tillkännagivande till regeringen som innebar att regeringen förväntades ta krafttag mot barnäktenskap och tvångsäktenskap. Trots att detta viktiga tillkännagivande gjordes redan förra året behövde civilutskottet rikta ett tillkännagivande till regeringen i frågan även i år.
När det kom till beslut röstade regeringspartierna och Vänsterpartiet emot riksdagens tillkännagivande om att barnäktenskap där vigseln skett utomlands inte bör erkännas i Sverige. Detta har hos oss sverigedemokrater, i andra partier och bland medborgare väckt starka känslor, fru talman.
Efter att detta uppdagades har Socialdemokraterna uttalat en annan åsikt, som inte överensstämmer med partiets handlande här i kammaren. Socialdemokraterna säger i medierna att man är emot barnäktenskap, samtidigt som man inte ställer sig bakom tidigare nämnda tillkännagivande till regeringen.
Det rimmar väldigt dåligt i mina öron, fru talman. Vår hållning i dessa frågor har varit stabil över åren. Vi vidhåller den inställning vi har. Vi sverigedemokrater vill fortfarande tillsätta en utredning med syfte att se vad som kan göras för att skärpa lagen och se till att den efterlevs för att förhindra tvångsäktenskap i vårt land.
För att motverka barnäktenskap och tvångsäktenskap föreslår vi införande av ett välfungerande system med en 24-årsgräns, som bland annat Danmark har infört. För att giftermål ska kunna användas som ett skäl för uppehållstillstånd i landet ska båda parterna i äktenskapet vara över 24 år.
Med denna regel blir det, enligt danska partier, färre som utsätts för tvångsäktenskap för att ge släktingar eller vänner uppehållstillstånd i landet. Eftersom detta system fungerar väldigt bra i Danmark borde vi kunna införa det även i Sverige.
Det ska såklart även gälla tvångsäktenskap som sker utanför Sveriges gränser och innefattar svenska medborgare, så att man inte kan åka till ett annat land och gifta sig för att sedan komma tillbaka och få partnerskapet godkänt eller registrerat. Vi bör, fru talman, kunna lära av våra grannländer och deras framgångar.
Att regeringspartierna och Vänsterpartiet inte kunde rösta fram ett förslag för riksdagen i detta ämne är anmärkningsvärt. Det framstår som att regeringen trots sin höga hållning i jämställdhetsfrågor inte tar denna fråga på allvar, enligt vår mening.
Den nuvarande regeringen säger att den ska lägga fram en proposition, men det är först efter valet i september. Enligt svensk sedvänja och lagstiftning ska äktenskapet vara en ömsesidig och frivillig handling.
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Vi vill nog alla ha slut på barnäktenskap, eller tvångsäktenskap för den delen, och att det ska beslutas, för det är ingenting som vi vill ha här i vårt land.
I civilutskottet reserverade sig Socialdemokraterna i betänkande CU8 med bland annat texten: ". det inte helt kan uteslutas att situationer kan uppkomma där ett utländskt barnäktenskap bör erkännas för att Sverige ska leva upp till sina internationella åtaganden." Vad ska medborgarna tro på?
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Niclas Malmberg ställde en rak fråga till oss sverigedemokrater, och jag vill gärna svara honom så gott jag kan. Detta är egentligen inte mitt område, och det är ju en tid sedan detta diskuterades. Jag tror att det var någon proposition 2013 eller 2014 när vi hade ett par reservationer och så vidare. Nu har jag tagit reda på det och läst och tagit till mig.
Det stämmer, Niclas, att vi har en viss tveksamhet till världskulturmuseer. Jag tror att jag kan räkna ut vad du tänker på; du kanske syftar på Göteborg och att vi skulle vilja ha en nedläggning av det. Men framför allt är vi emot när det är grundat i politiskt syfte. Det ska liksom inte ha någon ideologisk inriktning utan snarare en kunskapsbasering.
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Vi anser att museer inte bör ha politiska mål utöver att vara kunskapsinstitutioner. Då ska man alltså inte verka för att bevara mångkulturen, motverka främlingsfientlighet och så vidare. Det är det vi motsätter oss med detta museum i Göteborg.
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Statsrådet nämner skärpt lagstiftning, men som statsrådet säger finns just detta undantag gällande att bedriva spel- och lotteriverksamhet på kredit fortfarande kvar.
Enligt min mening borde det gå att använda sig av ett system som är konstruerat så att spelbolag och andra bolag inte skulle behöva sälja på fakturor. Vad anser statsrådet om det?
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Min fråga riktar sig till Mikael Damberg. De senaste åren har det rapporterats om en växande antisemitism i våra utanförskapsområden. Det har framkommit att vissa organisationer som fått stöd för trossamfundsverksamhet bjudit in föreläsare med antisemitiska budskap. Det är oacceptabelt att dessa organisationer får statligt stöd.
I vår budget har vi anslagit medel till civilsamhällets stödbeslutande myndigheter för att de bättre ska kunna granska de organisationer som får stöd. Kommer regeringen att fortsätta säga nej till våra förslag om kontroller, tillsyn och frysande av bidrag till organisationer som motverkar vårt demokratiska samhälle och vår sammanhållning?
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Ministern verkar bli arg. Nyligen yttrades följande på en antidemokratisk demonstration i Malmö: Vi har utlyst intifada från Malmö. Vi vill ha vår frihet tillbaka, och vi ska skjuta alla judar. Antisemitismen i Malmö har tillåtits växa en längre tid.
Är ministern beredd att kartlägga organisationer och samfund som uppbär statsbidrag och sprider antisemitism samt strypa deras bidrag och säkra judars trygghet i Sverige?
Sara-Lena Bjälkö (SD):
Beredskapspolisen var tidigare en civilförsvarsresurs som delades mellan Rikspolisstyrelsen och MSB.
Organisationens vara eller icke vara har diskuterats i olika utredningar, men mot bakgrund av den lägesbild vi har med dels Ryssland, dels det pågående gängkriget bör vi kunna dra slutsatsen att polisen behöver en förstärkningsresurs i både fredstid och krigstid.
Polismyndigheten, som är en civilförsvarsresurs, är redan i dag ytterst ansträngd, och jag kan tänka mig att trycket kommer att öka avsevärt i krigstid. Den 4 maj 2022 riktade justitieutskottet och bland annat Moderaterna och Sverigedemokraterna ett tillkännagivande till regeringen om ett återinrättande av beredskapspolisen.
Kommer statsrådet Bohlin att verka för att regeringen överlämnar ett förslag om ett återinrättande av beredskapspolisen?
Ida Karkiainen (S):
Tack, Isabella Hökmark, för frågan! När det gäller fritidspengen vill Socialdemokraterna hellre satsa på en generell välfärd än att satsa på en fritidspeng som i många fall är stigmatiserande för barn och unga när det gäller att använda sig av den. Fritidspengen är inte någon fri peng.
Den är förenad med vissa krav; man ska ha haft försörjningsstöd i sex månader och så vidare. Vi tror snarare på en höjning av försörjningsstödet generellt för föräldrarna. Vi tror att föräldrarna är kompetenta att prioritera vad barn och unga ska göra på sin fritid.
Ida Karkiainen (S):
Vi tycker att det är mer träffsäkert att höja försörjningsstödet generellt. Det ger föräldrarna ett större utrymme att prioritera i sitt liv och sin vardag. Vi tycker att det är bättre att man stärker den generella välfärden för dessa utsatta familjer. När det gäller fritidspengen finns inga utvärderingar som visar hur den har använts och hur effektiv den är.
Det måste vi noga titta på, absolut. Isabella Hökmark sa att vi vill slå ihop Skapande skola och kultur- och musikskolan. Det stämmer inte riktigt. Det vi säger är att kultur- och musikskolan kan skapa ett mycket starkare samarbete med Skapande skola. Vi vill inte slå ihop dem, men vi tycker att man kan samarbeta inom de olika formerna, vilket är helt naturligt.
Ida Karkiainen (S):
Till att börja med skulle jag vilja förtydliga att vi absolut inte tycker att fristäder är onödiga. Om man noterar vilka kommuner i Sverige som erbjuder fristäder till förföljda författare ser man att det är Sstyrda kommuner. Det leder mig dock in på en fråga jag skulle vilja ställa till Cecilia Magnusson. Det handlar om Moderaterna i Gävle och det de drog inför rätta där.
Hur ställer sig Cecilia Magnusson till det? De hävdade nämligen att det ligger utom den kommunala kompetensen att erbjuda fristäder, vilket faktiskt försvårade i fristadsfrågan. Jag skulle alltså vilja fråga Cecilia Magnusson vad hon tänker om det.
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till statsrådet Ylva Johansson och handlar om ungdomsarbetslösheten. En av de värsta känslor som finns är osäkerhet inför framtiden och osäkerhet om förmågan att försörja sig själv och sin familj. Och en av de bästa känslorna är att som ung få sitt första jobb och sin första lön. Nu sjunker ungdomsarbetslösheten. Men vi får inte bli nöjda. Vi måste vidta ytterligare åtgärder för att bekämpa ungdomsarbetslösheten.
Vilka är regeringens ambitioner för detta?
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till statsrådet Alice Bah Kuhnke. Aldrig förr har källkritik och informationskunnighet varit så viktiga som nu. Vi påverkas av filterbubblor, och vi ser hur myter, hat och hot florerar i sociala medier. Senast i går ägnade jag en stund åt att granska och titta igenom de mest hatiska sidorna på Facebook. Herr talman! Jag kommer nu att referera en del av det som jag har läst på Facebook, och jag ber om ursäkt i förväg för det som jag nu kommer att säga i talarstolen. Jag kunde läsa bland annat följande: Vilket litet kräk.
Inavlade parasiter. Hon är en jävla hora. Ska vi använda bilden av henne som måltavla? Många gånger bottnar kommentarer likt dessa i rädsla och okunskap men inskränker yttrandefriheten på ett sätt som hotar vårt demokratiska samtal. Min fråga är: Vad avser regeringen att göra för att råda bot på denna utveckling?
Ida Karkiainen (S):
Jag tackar så mycket för svaret. Vi ser också att biblioteken och bibliotekarierna spelar en central roll i detta. Biblioteken och bibliotekariernas kompetens är viktiga för att möta dessa utmaningar. Biblioteken själva är villiga att ta ytterligare steg i den här frågan och bidra med medie- och informationskunnighet. Hur kan regeringen stötta biblioteken i detta arbete och bättre nyttja bibliotekens potential?
Ida Karkiainen (S):
Film är en viktig kulturbärare. Vi kan nog alla minnas vilka filmupplevelser som både skakat oss, berört oss och fått oss att kikna av skratt, film som fått oss att reflektera över livet, gett oss nya perspektiv och fått betydelse i vår vardag. Vi socialdemokrater tycker att filmen ska vara tillgänglig och att mer film ska ses av fler.
I propositionen En avgiftsfri filmgranskning och utvidgad ledsagarregel föreslås ändringar i lagen om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Propositionen föreslår att kravet på tillståndskort avskaffas och att avgiften för fastställande av åldersgränser för film tas bort. Dessutom föreslås att ledsagarregeln utvidgas. Herr talman!
En av mina första starka filmupplevelser var när jag var sex år och såg Lejonkungen på bio med mamma och några kompisar. Behöver jag säga att den var spännande, rolig och sorglig på samma gång? En annan stark filmupplevelse var när Lukas Moodysons film Fucking Åmål hade premiär.
Den präglade en hel ungdomsgeneration och fick oss att reflektera över normer och värderingar, vilket var oerhört nyttigt. Film i skolan är också ett viktigt pedagogiskt verktyg. Filmen kan beröra svåra ämnen som kräver mycket diskussion och reflektion.
På högstadiet fick vi till exempel se Steven Spielbergs Schindler's List som en del i vår genomgång av allt det fruktansvärda som skedde under Förintelsen. Herr talman! Propositionen kan tyckas föreslå en detaljfråga, men det är ett steg i att göra film mer tillgänglig för fler. Det är också en förenkling av byråkratin. Film på bio kan ha åldersgränsen barntillåten, sju år, elva år eller femton år.
De åldersgränser som finns är reglerade i lagen om åldersgränser för film som ska visas offentligt. Åldersgränserna kompletteras av ledsagarregeln, som innebär att du som är sex år kan se en film med åldersgränsen sju år om du har en förälder eller vuxen med dig. Ledsagarregeln omfattar i dag alla åldersgränserna förutom femtonårsgränsen, och vi anser att även den bör omfattas av ledsagarregeln.
Det beslutet innebär också en harmonisering med övriga nordiska länder, vilket är positivt. Regeringen tycker också att det är viktigt med en balanserad avvägning mellan barnets behov av skydd och hens rätt till informationsfrihet. Ju äldre, desto större rätt till information.
Det ska poängteras att det till syvende och sist är föräldrarna och vårdnadshavarna som har ansvaret för sina barn och alltid måste ha i åtanke vad som är lämpligt. Regeringen tycker också att det är rimligt att staten genom Statens medieråd fortsättningsvis är den institution som utfärdar åldersgränserna.
I dag skickas filmer in till Statens medieråd för granskning, varpå en granskningsavgift tas ut och tillståndskort utfärdas. Det är dock inte alla som väljer att få sin film granskad, varpå filmen automatiskt får en åldersgräns på femton år. Det innebär att tillgängligheten till de filmerna försämras.
Vi vill slopa avgiften och kravet på tillståndskort så att fler filmer kan granskas och därmed få mer rättvisande åldersgränser och bli tillgängliga för fler. Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Ida Karkiainen (S):
Tack, ledamot Utbult, för frågan! Jag hyser också stor respekt för ledamot Utbults sociala patos. Det är viktigt att fundera över vad som är lämpligt och inte lämpligt. Vad är viktigt att skydda, och vad är viktigt att inte skydda? Det här påminner mig dock om en debatt som alltid har förekommit om videovåld och om internetvanor. Vi kan inte skydda barn från allt.
Det är omöjligt. Vi kan dock försöka stärka föräldrar, skolan och olika myndigheter att jobba med frågorna. Det är oerhört viktigt. Utbults frågor är bra.
Det är viktigt att fundera var gränserna går, men det är också viktigt att stärka barnen och ge dem de verktyg de behöver för att göra sina ställningstaganden och vidare att ge föräldrarna verktyg för att stärka dem i deras beslut över sina barn. Det är ändå till syvende och sist föräldrarna som är ansvariga för sina barn och som ska avgöra vad som är lämpligt för barnen att se eller inte.
Visst måste staten skydda, men det finns gränser. Medierådet finns fortfarande för att utfärda olika rekommendationer och riktlinjer. Det är viktigt att vidmakthålla den ordningen.
Ida Karkiainen (S):
Tack för följdfrågan! Jag tycker att det är lite häftigt att hävda att dessa frågor öppnar alla dammluckor. Riktigt så ser inte vi på saken. Ledsagarregeln omfattar redan barntillåten, sju år, elva år men inte femton år. Det tycker vi är ologiskt. Vi tycker att ledsagarregeln även ska omfatta åldern femton år.
Vi tycker att barn i sällskap med vuxen kan se på filmer som är tillåtna från femton år. Fortfarande hävdar jag att det till syvende och sist är en förälders ansvar att avgöra om det är rimligt för barnet att se filmen eller inte. Det är vår uppfattning. Vi tycker också att det är en viktig rättighet för barn att ha tillgång till film och se film.
Det är ett problem att många filmer med åldersgränsen femton år egentligen inte behöver en femtonårsgräns. Regeringen tycker att förslaget är väl avvägt, och vi tycker att det finns en balans mellan barns rätt till informationsfrihet och barns rätt till skydd.
Ida Karkiainen (S):
Tack, ledamot Magnusson, för frågorna! Ledamot Magnusson tog också upp personliga upplevelser av att gå på bio med sina barn. Det är viktigt att vi reflekterar över våra egna upplevelser även i denna kammare. Cecilia Magnusson undrar vad vi ska göra åt de 97 procent som inte ses på bio.
I utskottets ställningstagande står följande: "Utskottet konstaterar inledningsvis att Statens medieråd har i uppdrag att verka för att stärka barn och unga som medvetna medieanvändare och skydda dem från skadlig mediepåverkan. Myndigheten ska vidare följa medieutvecklingen när det gäller barn och unga samt sprida information och ge vägledning om barns och ungas mediesituation." Statens medieråd har alltså det uppdraget.
Det utför det uppdraget, och vi tycker att det ska fortsätta utföra det uppdraget.
Ida Karkiainen (S):
Tack för följdfrågan, ledamot Magnusson! Det är nog snarare Moderaterna som måste ge svar på vad ytterligare man vill att Medierådet ska göra och hur man vill att dess uppdrag ska se ut. Det tycker jag är mycket oklart i ert ställningstagande. Det är någonting som ni får precisera, för mycket av det ledamot Magnusson tar upp är ju sådant som Medierådet på ett eller annat sätt redan gör.
Frågan går alltså tillbaka till Moderaterna: Vad är det ni vill att Medierådet ska göra? Det finns ju till och med de i ert parti som anser att Medierådet ska avvecklas helt och hållet. Här blir ni alltså svaret skyldiga, ledamot Magnusson.
När det gäller åldersgränserna och de 97 procent av filmerna som inte ses på bio tycker jag som förälder att det ofta finns en åldersrekommendation som man kan följa när man ska visa en film för sina barn i hemmet eller på andra plattformar än på bio.
Den åldersgränsen och den åldersrekommendationen tycker jag att det är ett ansvar för mig som förälder att titta på, läsa igenom och ta ställning till. Det tycker jag är föräldrarnas ansvar.
Ida Karkiainen (S):
När det gäller samlingarnas särart och det tillkännagivande som ligger anser vi att det är ett steg i fel riktning att påpeka att museerna måste bevara sin särart. Vi tror på professionen, och vi tror att de klarar av detta själva. När det gäller mer kultur till fler tycker vi att fri-entré-reformen har bidragit oerhört mycket till att fler ska kunna ta del av vårt kulturarv.
Det finns visserligen fortfarande utmaningar att ta hand om. En ständig utmaning är att museerna behöver titta över sin verksamhet för att se hur den kan dra till sig fler och nya målgrupper - absolut. Det finns mycket att jobba på. Men första steget är att göra fri entré möjlig för alla. Det är en stor tröskel; det ska man komma ihåg. Det är inte alla som har råd att gå på museum och vill lägga pengarna på detta.
Att det kostar är därför en stor tröskel, och vi tycker att det är en otroligt viktig reform att ta bort den.
Ida Karkiainen (S):
Tack, Olof Lavesson, för frågan! När det gäller museernas särart är det viktigt att läsa Moderaternas motion i ämnet. Där skriver man att en sammanslagning av olika museer eller att flytta ihop dagens verksamheter under samma tak riskerar varje museums särart. Här tycker jag faktiskt att politiken går lite över gränsen för vad som handlar om tillit till professionen.
Detta är en signal där man visar att man inte tror på professionen och dess bedömningar när det gäller lokaliseringar och lokaler. Här går en viktig skiljelinje. Vi ser att detta är en bedömning som myndigheten själv måste få göra och stå för. Jag skulle inte vilja kalla fri-entré-reformen för en tvångströja för museerna. De flesta museer tycker nog att det har varit ett uppsving för dem med fler besök.
Jag tror att varje museum gläds åt de siffror som har genererats genom reformen med fri entré. Vi ser också att vi behöver utveckla den vidare.
Ida Karkiainen (S):
Det är intressant, Aron Emilsson, att du nämner det samiska samhället, för det var inte så länge sedan det kom ett uttalande från Sverigedemokraterna om att samerna inte tillhör Sveriges gemenskap eller det svenska samhället. Det är intressant att man väljer att gå i den riktningen. Men ledamoten svarar inte på min fråga: Vilka bryr man sig inte om?
Om ni önskar en gemenskap undrar jag hur det går ihop med den exkluderande politiken om att till exempel stänga ute vissa grupper från biblioteken. Hur går det ihop med er likriktning av kulturarvet, exempelvis genom inrättandet av en kulturkanon? Varför vill ni lägga ned Världskulturmuseet i Göteborg? Hur går det ihop med att skapa en gemenskap i samhället?
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke. Den 3 oktober 2014 läste statsministern upp regeringsförklaringen och talade om vikten av kultur. Han sa att alla barn ska ha rätt att utöva kultur, och han sa: "Därför ska barn och ungdomar få bättre möjligheter och lägre avgifter för att delta i idrott, friluftsverksamhet och kultur- och musikskola. En nationell strategi för kultur- och musikskolan tas fram."
Nu är utredningen äntligen här - jag har den i min hand - och det är vi jätteglada för. Den svenska kultur- och musikskolan har haft stora framgångar. Många barn har fått möjlighet att utvecklas genom musik, konst och dans. Många har också med musikskolan som grund blivit stora artister och rönt internationella framgångar.
Vi ser dock med oro på utvecklingen inom kultur- och musikskolan - i dag är det många barn som inte har möjlighet att delta av ekonomiska skäl. Mot bakgrund av utredningen, hur ser regeringen på den framtida utvecklingen av kultur- och musikskolan?
Ida Karkiainen (S):
Jag delar den glädjen - absolut. Jag tror att detta är en viktig framtidsutmaning för oss, och det är en viktig grundbult i Sveriges kulturliv. Jag tycker att det är oroande att vi har en så stor ojämlikhet i kultur- och musikskolan i dag; det är avgifter på allt från 1 710 kronor per termin - plus tillägg för instrumenthyra - till ingenting, i de kommuner som jobbar avgiftsfritt.
Nu citerar jag direkt ur utredningen: "Det verkar finnas ett visst samband mellan politisk majoritet i kommunfullmäktige och avgiftsnivåer där de högsta avgifterna återfinns i kommuner med borgerlig majoritet och de lägsta i kommuner med röd-grön majoritet." Det är ju mycket intressant.
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till kultur- och demokratiministern. Tänk att inte ha möjlighet att förlora sig i en enda till ny bok eller att inte få förundras över ett nytt konstverk! Tänk vad fattigt vårt samhälle skulle vara! Det är läskigt att tänka tanken, men det ger oss också en förståelse för vilket oerhört viktigt rum författare, bildkonstnärer, fotografer och andra som skapar konst fyller.
Vi behöver fler konstskapare, inte färre. En god kulturpolitik är därför beroende av att de som skapar kultur åt andra själva har goda villkor. Vad gör regeringen för att stärka konstnärernas villkor?
Ida Karkiainen (S):
Statsministern! Jag har två döttrar, Liv och Iris, fyra respektive två år. De har gett mig en helt ny mening i mitt politiska engagemang. Jag vill att de och alla andra barn i Sverige ska ha ett ännu bättre liv än vad jag och min generation hade när vi växte upp.
Vittnesmålen under hashtaggen #metoo berättade om ett Sverige som har en lång väg att gå när det gäller hur det är för flickor, tjejer och kvinnor i Sverige att växa upp fritt från sexuella övergrepp och övertramp. Nu är det viktigt att politiken går från ord till handling. Så jag undrar: Vad avser regeringen att göra för att Sverige ska bli ett ännu mer jämställt och jämlikt land att leva i?