KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Den förhoppningen delar jag absolut med Malin Larsson - det är ingen tvekan om det. Nu finns det HD-domar i Norge, Sverige och Finland på att vargjakten är hållbar, så vi får lov att fortsätta med den. Det har vi faktiskt rättsfall på nu. När det gäller skyddsjakt nämnde Malin Larsson att vi behöver gå skyndsamt fram, och jag tog i mitt anförande upp flera förslag som jag tycker att ni socialdemokrater ska ta med er när ni jobbar med utformandet av denna.
Malin Larsson tog även upp geografin. Där ser vi en stor utmaning, inte minst i mitt hemlän Värmland. Vi delar många vargrevir med Norge. Det gör att vi får ett stort bekymmer när vi ska få till någon form av jakt. Jag har haft debatter med tidigare miljö- och klimatminister Isabella Lövin i fråga om detta med gränsrevir. Men det var tyvärr inte så mycket spännande att hämta där. Det var väl ingen stor vilja till förståelse.
Jag vill verkligen uppmana Malin Larsson och regeringen att tänka över hur vi ska få en förvaltning i Skandinavien, för om vi ska följa Bernkonventionen ska våra rovdjursstammar förvaltas över riksgränser om de lever så, och det gör de här. Vi har en skandinavisk vargstam, och det är även våra forskare helt eniga om.
Jag vill därför uppmana regeringen att återigen ta kontakt med den norska regeringen för att vi ska få till en skandinavisk förvaltning av vargstammen. Det är ett måste för att vi ska få en förvaltning värd namnet och inte minst för att vi ska få lätta på trycket, till exempel i Värmland där trycket har varit väldigt högt väldigt länge. Nästan en fjärdedel av Skandinaviens samtliga vargrevir berör på något sätt Värmland, så trycket är stort.
Jag vill tacka Malin för det som görs, men det kan självfallet alltid göras mer.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Amanda Palmstierna talade i sitt anförande om att vi måste komma bort från pekpinnar och moraliserande. Det är något som jag verkligen välkomnar, och jag hoppas att Amanda Palmstierna har med sig hela Miljöpartiet på detta. Vi har ju noterat att så har det inte alltid varit. Jag noterade även att Amanda Palmstierna tog upp teknikoptimism mot slutet av sitt anförande. Det faller mig verkligen i smaken. Vi måste tro på framtiden och tro på tekniken.
Vi kan inte klä oss i säck och aska och gå bakåt. Då kommer vi verkligen inte dit vi vill. Något som verkligen är cirkulärt, herr talman, är skogsbruk. Skogen är en fantastisk råvara som vi kan använda inte minst till substitution, alltså till att byta ut CO2-intensiva material som stål och betong. Jag har tidigare noterat att Miljöpartiet glädjande nog är för mer träbyggnation.
Det är jättebra - mer av det! Samtidigt vill man skydda otroligt mycket mer skog i Sverige. Man vill dessutom på andra sätt sätta käppar i hjulet för våra skogsägare. Därmed sliter vi med den cirkulära ekonomin igen. Vi har ett hållbart skogsbruk i dag, och vi måste använda oss av skogen.
Ändock talar Miljöpartiet emot sig självt i den frågan. Hur ska vi klara att få till en cirkulär ekonomi och mer träbyggnation när vi enligt Amanda Palmstiernas språkrör ska skydda så mycket mer skog?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack, Amanda Palmstierna, för svaret! Det genomsnittliga hygget i Sverige är mindre än Kungsträdgården. Ändå får vi ofta höra i debatten att våra hyggen är gigantiska. Dessutom måste man som skogsägare lämna hänsynsytor och så vidare beroende på hur skogen ser ut, så ett kalhygge i dag är inte ett kalhygge. Det är inte kalt. Jag noterar att Amanda Palmstierna har läst Dagens Nyheter.
Jag vill minnas att hon tog upp det här med förbränning även i sitt anförande. Det har ju kommit väldigt mycket kritik mot det som stod i DN, bland annat att det stod att vi dessutom importerar skog att förbränna. Det är faktiskt så att det är restprodukterna som går till förbränning. Vi använder stockarna till att göra trävaror, och sedan använder vi mindre stockar till att göra till exempel pappersmassa.
Det är restprodukterna som går till förbränning, så där var det faktiskt så att medier gick ut med felaktigheter. Amanda Palmstierna tog upp det här med moraliserande och pekpinnar i sitt svar här. Det jag tog upp i mitt anförande var även det här med skammen. Vi måste komma bort från skammen, även den som riktas mot markägare i dag.
I vår svenska skog i dag har vi inte det stora utdöende som man vill låta påskina att vi har. Det är inte där artdöden är. Vi har till exempel otroligt mycket mer fågel i dag än vi hade för bara något år sedan, så där är man lite grann ute och slirar. Självklart måste vi finna någon sorts balans, men det är ändå så att om vi ska klara det här är skogen vår stora konkurrensfördel.
Man vill till exempel skydda 525 000 hektar fjällnära skog och fördubbla det som redan är skyddat. Hur ska vi klara omställningen om vi inte kan använda oss av skogen?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag delar absolut glädjen, Isak From. Eftersom Isak From följde debatten - jag tror att han sa att det var med stort intresse - räknar jag med att han även hörde att jag skröt inför landsbygdsministern. Jag hade nämligen lämnat in en skriftlig fråga om ripjakten. Det svar jag fick var inget svar. Jag hade frågat efter vad som konkret låg bakom beslutet.
Dagen efter att svaret hade kommit var det frågestund här i kammaren, och landsbygdsminister Jennie Nilsson var här. Jag passade på att ställa samma fråga igen, eftersom jag inte hade fått svar på min skriftliga fråga. Jag frågade då vad som konkret låg bakom det hela. Jennie Nilsson nämnde två saker. Det var dels biologin, dels olika organisationers inspel.
Eftersom forskningen är entydig om att jakten inte spelar någon roll för ripornas fortlevnad - det är andra parametrar som gäller - är det tydligt att andra organisationer har inflytande när det gäller regeringens utformning av jaktpolitiken. Jag är dock som sagt väldigt glad över att regeringen och Jennie Nilsson släppte prestigen, gjorde om och gjorde rätt. Precis som landsbygdsministern sa insåg de inte hur kulturellt viktig frågan var.
Så låg det nog till. Därför är det bra om man kan ändra sig. Jag kan vara helt enig med Isak From om detta, och jag hoppas att regeringen kan ändra sig i fler frågor där det har blivit fel. Man kan se på vad Naturvårdsverket sa. De gick faktiskt längre än vad regeringen gjorde och ville förlänga ripjakten ännu mer. Man återgick dock till ruta ett igen, och det är vi tacksamma för.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack, Isak From, för frågan! Jo, det är sannerligen jaktlagens syften och intentioner som ska ligga bakom. Det är därför som vi för flera år sedan skrev ett förslag i vår övergripande jakt- och viltvårdsmotion om att bidrag inte ska gå till organisationer som bedriver verksamhet som är rent jaktfientlig. Så har det nämligen varit fram till att ändringen skedde i våras.
Men vi vet inte hur det blir. Organisationerna söker för kommande år. Kommer man att vara lika tydlig eller vad kommer att hända? För att verkligen vara tydlig: Organisationer som inte bedriver jakt- och viltvårdsfrämjande aktivitet ska inte ha pengar. Det ska vara jättetydligt. Jag förstår att väldigt många blev bekymrade när de såg listan över alla de ansökningar som kom in.
Det fanns till och med organisationer som är direkt jaktfientliga. Motionen skrev som sagt för flera år sedan. Vi har jobbat för att få en majoritet, och nu har vi fått det.
Det är väldigt bra att tydligt kunna peka på att Sveriges riksdag har fattat ett beslut om att Viltvårdsfondens pengar - de pengar som jägarna har betalat in för att de över huvud taget ska få jaga - ska gå tillbaka till jägarna och inte till någon annan.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag hajade till - det gjorde jag i och för sig flera gånger - under Maria Gardfjells anförande och måste fråga om jag hörde rätt på ett ställe. Maria Gardfjell gjorde sig till talesperson för Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet och sa att ni är eniga om att naturvårdsorganisationer ska få bidrag ur Viltvårdsfonden. Det är vad jag tyckte mig höra. Det är det jag vill säkerställa. Var det rätt?
Jag noterade i det replikskifte jag hade tidigare med Isak From, som ju är ledamot för ett av dessa partier, att han sa något helt annat. Han sa att när det gäller den vitryggiga hackspetten borde pengarna till den snarare gå från skattsedeln och inte från det som är jägarnas pengar.
Sedan påstod Maria Gardfjell att Naturskyddsföreningen var en förening som absolut inte motverkar jakt. Då vill jag bara be Maria Gardfjell se över hur det ser ut, inte minst på rovdjursfronten. Välkommen till Värmland, till vargland, och se hur det upplevs där när Naturskyddsföreningen gång efter annan överklagar allt som har med vargjakt att göra!
Den synpunkt som Maria Gardfjell kommer med gäller faktiskt inte. Alltså: Hörde jag rätt?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Med tanke på det här svaret är det väldigt tydligt att det var helt rätt av oss att driva igenom tillkännagivandet om att organisationer som motverkar jakt och viltvård inte ska få pengar. Det var rätt utifrån det som Maria Gardfjell här har sagt. Vi fick kritik för det tidigare, men det är helt tydligt att vi har gjort rätt. Återigen kan man undra vem som sitter i regeringen, men vi har en regering där i alla fall Miljöpartiet är med.
Och vi vet att med en sådan regering måste vi vara på tårna eftersom det är så osäkert vad som faktiskt gäller för jägarnas del. Menar Maria Gardfjell att jägarna ska betala även för pilgrimsfalk, örnar och vad det nu kan vara för djurarter och för deras överlevnad? Ska det ligga på jaktkortet? Ska det ligga på jägarnas pengar, eller ska dessa pengar gå tillbaka till jakt?
Maria Gardfjell har nämnt andra organisationer, som väl också i så fall skulle stå för sin del? Jägarna står för sin del. Eller ska jägarna vara med och betala för allt annat och icke jaktbart vilt? Slutligen, fru talman, noterar jag att Miljöpartiet gör som man brukar. Man blandar ihop världen och Sverige och påstår att vi har en stor artutrotning i Sverige.
Det är inte sant, och det vet man. Men man vet att det finns bekymmer i vissa delar av världen, och då plockar man ned det till Sverige för att kunna köra med det här fast man vet att det inte är sant. Och nej, Maria Gardfjell, vi vill inte utrota vargarna. Men vi vill få en mindre stam så att det fungerar att fortsätta med livet på landsbygden, fungerar att fortsätta med de gröna näringarna och fungerar att fortsätta med jakten så som det har gjort i generationer.
Det är det vi vill, och vi ser nu att stammen trots en liten men ändock vargjakt i vinter har ökat ännu mer.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Detta är ett smalt ämne, så det finns inte så många frågor att ställa. De flesta frågor är redan ställda. Nu har tydligen Lorentz Tovatt lyssnat på debatten även om han inte var på plats i kammaren förrän mot slutet. Men som min kollega Betty Malmberg lyfte upp har torven en funktion i fjärrvärmeverken dels för att undvika beläggningar i biopannan, dels för att öka verkningsgraden. Om man inte använder torv är det i dag fossil olja som används.
Då är frågan vad som är bäst. Jag tog upp i mitt anförande att hela trädgårdsbranschen omsätter miljarder. Utan torven stannar branschen upp, och det blir ingen vinst för vår planet om vi ska försöka ersätta torv med importerad kokosfiber eller något annat ohållbart alternativ som fraktas hit. Vad ska vi använda oss av i stället, Lorentz Tovatt, när regeringen lägger en död hand över stora delar av torvmarken?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag tackar Lorentz Tovatt för svaret. Ja, till viss del går det, men det går inte fullt ut att ersätta torven och torvens egenskaper. Så enkelt är det. Lorentz Tovatt nämnde att många upplever en rädsla för nyheter. Om det är några som verkligen upplever en rädsla är det faktiskt Sveriges skogsägare. Precis som vi hörde tidigare bryr man sig här inte så mycket om äganderätten.
Vi har genom åren noterat att Miljöpartiet har ett mycket avslappnat förhållande till äganderätten, trots att den finns med i FN-stadgan, i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och i vår grundlag. Det tar man inte så stor notis om, och nu ser vi att man vill lägga en död hand över 15 procent, var det väl Betty Malmberg nämnde, av Sveriges yta utan ersättning.
Finns det aldrig någon gräns för Miljöpartiet där man anser, och inser, att här måste faktiskt ersättning utgå?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Ekonomin är en sak, klimatet en annan. Statliga Vattenfall har tagit fram livscykelanalyser som visar att vindkraft släpper ut tre gånger mer koldioxid per tillverkad terawattimme än kärnkraften och en och en halv gång mer koldioxid per tillverkad terawattimme än vattenkraften.
Vindkraften är bra, men den har alltså nackdelen att den släpper ut mer koldioxid per tillverkad terawattimme än kärnkraften. Vi får inte stirra oss blinda när det gäller energimixen, för nu måste vi egentligen säga ja till allt för att klara omställningen.
Precis som Marlene Burwick sa är vi rörande eniga om att vi måste klara den och att elektrifieringen då är en viktig del i det. Då måste vi ha el alla dygnets tider årets alla dagar. Över ett år har vi det, men i vinter har vi haft effektbrist vissa dagar. Herr talman!
Det är som om vi skulle strunta i att ploga snö på vintern, eftersom årets genomsnittstemperatur är plusgrader. Det blir detsamma här. Precis som vi måste ploga snö när snön faller måste vi ha energi när vi har brist. Vad är det som gör att regeringen tycker att detta är en klok klimatpolitik och agerar för att utradera kärnkraften från den svenska energimixen?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Precis som föregående replikör reagerade jag på Diana Laitinen Carlssons anförande, där det lät som att samarbetet har fungerat hjälpligt. Jag noterar att hon sedan modererade det något. Man blir utestängd från jobb, lockoutad. Man får ingen lön eller ersättning och måste leva i ekonomisk ovisshet under lång tid.
Man får inte träffa släkt och vänner. Man får inte möta sina egna barn. Man blir mobbad på jobbet för att man är svensk, tvingas bära orange väst på jobbet för att markera att man är svensk, får inte äta ihop med sina kollegor för att man är svensk. Man får ta långa omvägar till jobbet eftersom många gränspassager är stängda.
En svensk familj som måste köra via Norge i några hundra meter för att komma till sitt hem i Sverige har fått åtta mil till postlåda och soptunna. Polis och militär står längs gränsen och agerar dessutom väldigt godtyckligt. Men vi noterar att då fanns det resurser även till landsbygden.
Människor som åker på jobb får frågan slängd i ansiktet: Är det ingen norrman som kan ta ditt jobb så att vi slipper släppa dig över gränsen? Senast i dag hade jag ett samtal med en man vars svärfar ligger för döden. Hans fru, dotter till den som ligger för döden, får inte komma över. Människor övervakas. Det norska kontrollcentret ringer på väldigt märkliga tider för att kolla att de verkligen sköter sig på sin fritid.
Listan skulle kunna göras ännu längre, fru talman. Hur kan ledamoten låta så nöjd och säga att samarbetet har fungerat hjälpligt?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Det är glädjande att ledamoten Laitinen Carlsson säger att det inte är acceptabelt. Ledamoten talar om att inte åka in i ett annat land. För oss som bor där är det inte ett annat land. För oss som bor där finns inte gränsen - eller snarare fanns inte gränsen fram till mars 2020. Då kom gränsen, och den kom med besked.
Ledamoten säger att det har varit väldigt mycket fokus på de här frågorna. Ja, det har det varit, i stora delar, och som jag nämnde i mitt anförande har statsrådet Anna Hallberg verkligen jobbat med detta. Men ledamotens egen statsminister och ledamotens egen utrikesminister har i de här frågorna glittrat med sin frånvaro.
Som jag nämnde i den särskilda debatten vi hade om Norden: Vi har en Nordenminister, som har gjort ett bra jobb. Men en Nordenminister står inte så högt i hierarkin. Det är statsministern och utrikesministern som måste in på banan. Varför har de glittrat med sin frånvaro i dessa frågor?
Varför var man tvungen att dra ut Stefan Löfven för att han skulle agera i frågan om arbetspendlare som inte fick komma över gränsen, som inte ens fick lön eller ersättning? Ja, det har varit fokus. Men det har inte varit fokus från Sveriges översta ledning i form av statsminister och utrikesminister. Varför har det inte varit det?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
I sitt anförande tackar statsrådet Hallberg för god dialog. Jag får väl tacka tillbaka, för som jag sa i mitt anförande upplever jag att Anna Hallberg är på banan och faktiskt lyssnar och vill få till en ändring.
I mitt anförande nämnde jag två av alla de personer jag har träffat: Stefan som inte har varit hemma sedan annandag jul och Tomas som jobbar på Gardemoens flygplats och väldigt gärna vill träffa sina barn.
Men om Tomas åker hem och träffar sina barn får han inte komma tillbaka till jobbet, så i valet mellan att träffa sina barn och sätta mat på bordet till barnen väljer han att sätta mat på bordet.
Precis som Diana Laitinen Carlsson sa är det nog många som tror att situationen för våra arbetspendlare är löst, men för våra veckopendlare och egenföretagare är den ännu inte löst. Trots att veckopendlarna befinner sig längre tid i Norge än i Sverige är de tydligen farligare än de som arbetspendlar.
De måste ju vara det, annars skulle inte reglerna vara sådana. Statsrådet sa: Vi nöjer oss inte. Det är bra, men då frågar jag: Vad händer konkret? Vad gör statsrådet Hallberg och regeringen för att lösa situationen för våra veckopendlare och egenföretagare så att de kan få en dräglig situation och både åka på jobb och åka hem?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Jag noterar att jag inte fick något svar på min fråga om information till förbundet när det gäller den nedlagda piloten, det vill säga varför den informationen inte kom dit omgående. Statsrådet säger att systemet ska tåla granskning och rättslig prövning. Det är ju så att jurister i EU-kommissionen säger precis motsatsen till det statsrådet står här i talarstolen och säger. Vem ska man då tro på?
Och piloten lades faktiskt ned innan regeringen hade berättat för EU hur man skulle lösa frågan. Det kvarstår. Ska Naturskyddsföreningens bidrag upphandlas på samma vis, eller andra föreningar som jobbar mot jakt?
Viltmyndigheten är det flera som har varit inne på. Statsrådet var tydlig med att det inte blir någon viltmyndighet nu när man har gjort så här. Där går man alltså emot beslutet från Sveriges riksdag. Jag ska citera statsrådets företrädare på posten: "Det är inte EU som är bekymret.
Det är Miljöpartiet som hela tiden drivit på i frågan, i alla fall under den tid jag var minister. Allmänna uppdraget har i stora delar fungerat bra. Det är jägarnas pengar som nu andra organisationer vill ha del av." Detta sa alltså tidigare landsbygdsminister Sven-Erik Bucht. Som vi hörde tidigare kallar också medlemmar i Miljöpartiet detta en förhandlingsseger. Det känns, fru talman, som att det är någonting som inte stämmer.
Det hade varit väldigt intressant att verkligen få gå till botten med detta.
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Vi har tidigare varit inne på grön taxonomi. Finansmarknadsministern var tacksam över detta. Jag kan meddela att den tacksamheten inte delas av alla branscher och privatpersoner i Sverige.
Svenska familjeskogsbruk vill fortsätta att bidra till en hållbar, fossilfri samhällsutveckling och substituera fossilberoende material och energi och genom sitt brukande hålla den svenska skogen i en hög tillväxt - med sitt årliga nettoupptag tar den nu upp ca 82 procent av Sveriges årliga utsläpp.
Hur kommer detta att påverkas av de föreslagna delegerade akterna för improved forest management, där man talar om att skogsbruksplaner ska godkännas av myndighet och följas upp vart femte år och att kolbalansstudier ska utföras före varje skogsbruksåtgärd? Detta är oerhört ingripande. Min fråga är: Anser statsrådet att en sådan inskränkning av äganderätten är acceptabel?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Med anledning av att jag nyligen ställt en fråga till miljöministern om häxjakten på den småskaliga vattenkraften vill jag följa upp den frågan. Nu utnyttjar statliga tjänstemän, ofta med egna agendor som det verkar, möjligheten att driva utrivning av dammar enligt den gamla lagstiftningen - men som nyprövning. Det visar att man inte respekterar demokratiskt fattade beslut.
Agerandet är särskilt anmärkningsvärt eftersom en del länsstyrelser skyndar sig att utfärda förelägganden innan den nya lagen träder i kraft med det uppenbara syftet att kunna agera tvärtemot den nya lagen. Enligt ministerns svar på min fråga ska vi använda oss av alla möjligheter till undantag, men det görs inte.
Varför agerar inte regeringen, klimat- och miljöministern, för att säkerställa att demokratiskt fattade beslut får genomslag hos våra statliga myndigheter?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
I dagens Svenska Dagbladet kan vi läsa en artikel där landsbygdsministern uttalar sig och där överskriften är: Grönt nytänk ska ge jobb på landsbygden. Det låter jättebra för den som bor på landsbygden. Samtidigt har vi under den senaste månaden läst i flera av de större tidningarna i Sverige om någonting som är rakt kontraproduktivt mot detta. Socialdemokraternas parhäst i regeringen uttalar tydligt ett mål om att mängden skyddad skog måste dubbleras.
Vidare kan vi läsa om hur de två språkrören ställer sig bakom Skogsutredningens förslag om att skydda ett 100 mil långt skogsbälte utmed fjällkedjan, eller för att vara mer exakt 525 000 hektar skogsmark som olika privatpersoner äger. Delar landsbygdsministern den synen gällande fjällnära skogen i allmänhet och den dubblerade andelen skyddad skog i synnerhet?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Talmannen inledde mig i frestelse att gå all in på dialekt, men vi ska försöka hålla oss till svenska. Mäns våld mot kvinnor har än en gång tyvärr hamnat i fokus utifrån det tragiska att fem kvinnor de senaste tre veckorna har mördats av män som de har en relation med. Att flera partiledare och politiska företrädare uppmärksammar detta är naturligtvis bra. Att jämställdhetsministern har meddelat att hon ska bjuda in partiledare till gemensamma samtal är också bra. Men vad som nu behövs är konkret handling.
Låt mig påminna om att så sent som för ett år sedan röstade både S och MP i denna kammare ned förslag om att skärpa straffen för grov kvinnofridskränkning. Häromdagen aviserade jämställdhetsministern att man ville höja minimistraffet för grov kvinnofridskränkning från nio månader till två år. Men i går, bara någon dag senare, meddelade samma minister, den här gången tillsammans med justitieministern, att straffet ska höjas till ett år. Då är min fråga till statsrådet Eneroth: Varför det här hattandet?
Vad är det som har hänt på de här dagarna?
Kjell-Arne Ottosson (KD):
Tack för svaret, statsrådet Eneroth! Statsrådet står här och rabblar upp en massa saker som regeringen har gjort. Tydligen är det inte nog. Regeringen har haft sju år på sig att fixa än bättre hjälpmedel här, men det har inte hänt. Under samma tid har risken att utsättas för sexualbrott tredubblats, enligt Brås trygghetsundersökning. Hur vore det om regeringen gjorde lite mer självrannsakan?
Torsdagen den 6 maj beslutade regeringen om nya jakttider. I det beslutet finns en del som kan diskuteras. En fråga som för väldigt många kanske upplevs som liten har ändå tagit väldigt stor plats i medierna, nämligen beslutet om ändrade jakttider på ripa. I Norrbotten och Västerbotten förkortas jakttiden med en hel månad ovanför lappmarksgränsen. I Jämtland och Dalarna förkortas den med en halv månad. I vissa andra län tas jakten bort helt.
Tycker verkligen ministern att regeringen har gjort nog i denna fråga när vi ser så många brott?
Det här innebär att den populära vinterjakten försvinner i de områden där man förkortar jakten. Enligt Naturvårdsverket finns det inga biologiska skäl för att förkorta jakttiden. Den uppfattningen bygger på ledande och samlad forskning. Med anledning av detta ställde jag en skriftlig fråga till landsbygdsminister Nilsson om vilka konkreta skäl som ligger bakom beslutet. Jag fick svar på min fråga i går, men texten är egentligen kemiskt ren från svar, herr talman.
Därför vill jag ge landsbygdsministern en chans till: Vilka konkreta skäl ligger bakom beslutet om att förkorta vinterjakten på ripa?