Morgan Johansson (S):
Precis som framgår i den artikel från den 8 mars som Boriana Åberg refererar till har den här regeringen två huvudsakliga prioriteringar i kriminalpolitiken. Den ena är gängkriminaliteten, som vi bekämpar med fortsatt kraft. Den andra är mäns våld mot kvinnor. Dessa två prioriteringar är likvärdiga. Det märks också, vill jag påstå, i de insatser som vi har gjort inte minst på det här området. Jag säger ofta att vi har gjort väldigt mycket på straffrättens område.
Vi har skärpt straffen för så gott som alla de grova våldsbrotten: grov misshandel, grovt olaga hot, grovt olaga tvång, de allvarligaste narkotikabrotten, grovt vapenbrott - över hela linjen skärpte vi straffen den förra mandatperioden. Jag återkommer ändå alltid till den, som jag tycker, enskilt viktigaste straffrättsliga reform som vi gjorde den förra mandatperioden, och det var att reformera sexualbrottslagstiftningen.
Vi införde en samtyckeslagstiftning, skärpte straffen för grov våldtäkt, införde ett särskilt oaktsamhetsbrott och förbättrade också brottsoffrens ställning och möjlighet att få hjälp under processen. Sverige har nu den strängaste sexualbrottslagstiftning som vi någonsin har haft, och den har fått effekt. En utvärdering bara något år efter att samtyckeslagstiftningen infördes visade att antalet åtal för våldtäkt ökat med 80 procent.
Antalet fällande domar hade ökat med 75 procent. Det har alltså fått effekt, faktiskt mer än vad jag trodde att det skulle få. Den här lagstiftningen har dessutom den viktiga egenskapen att den inte bara ökar lagföringen utan också har en starkt förebyggande effekt. Den ger större möjligheter att gripa gärningsmännen och att fälla dem till ansvar, men det är också möjligheten att säga att sex ska vara frivilligt, och är det inte frivilligt är det ett brott.
Det är en mycket tydlig signal ut i samhället, och det ska sitta i ryggmärgen på varenda man och pojke i Sveriges land att det är det som gäller. Det här har vi också följt upp med särskilda informationskampanjer. Brottsoffermyndigheten har bedrivit en kampanj som heter Av fri vilja, inte minst riktad mot nyanlända, och därefter följt upp den. Det var en särskild kampanj som nådde sammanlagt över 1 1⁄2 miljon människor.
Bara för någon vecka sedan redovisade man till mig hur man har genomfört den här kampanjen för att få genomslag inte bara för själva lagstiftningen så att vi kan förändra och öka lagföringen utan också för att se till att det, utöver samtyckeslagstiftningen, blir en samtyckeskultur, det vill säga en förändring i själva attityden. Det är alltså mycket som har gjorts, och vi kommer att fortsätta att göra mycket på det här området.
Det spelar ingen roll hur hårda straff vi har om vi inte fångar några bovar, och därför gäller det att också polisen, åklagarna och övriga rättsväsendet sätter av de resurser som behövs för att kunna prioritera dessa brott. Förra året rekryterade Polismyndigheten 380 nya utredare specifikt inriktade på särskilt utsatta brottsoffer, bland annat för sexualbrott. Här finns också hedersbrotten och brott i nära relationer.
Det är en väsentlig förstärkning också på utredningssidan i detta. Vidare kommer Sexualbrottsutredningen, som tillsattes 2020, med ett betänkande till mig nu under våren. Där ser man över straffsatserna ytterligare när det gäller sexualbrotten, bland annat våldtäktsbrottet. Man tittar på straffsatserna för sexköp, man tittar på utformningen av det sexuella ofredandet och hur den lagstiftningen ska se ut och man ser också över övergreppen på distans, det vill säga över nätet, och hur den lagstiftningen ska se ut.
Sammantaget tycker jag därför att det är oerhört mycket både som vi har gjort och som vi kommer att fortsätta att göra. Den fråga jag vill ställa till Boriana Åberg är dock: Varför gjorde Moderaterna ingenting av detta under de åtta år som man ändå basade för Justitiedepartementet? Så gott som allt som skett på sexualbrottsområdet har skett under vår tid i regeringsställning. Hur kan det vara så?