KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Sven-Erik Österberg har frågat mig när rekryteringen av en ny generaldirektör till Finansinspektionen kommer att slutföras och om det använda tillvägagångssättet med ett öppet ansökningsförfarande har lagt hinder i vägen för en bra rekryteringsprocess och i så fall på vilket sätt. Arbetet med rekrytering av en ny generaldirektör till Finansinspektionen pågår. Tjänsten har annonserats i medier, och regeringen har också anlitat ett stöd i processen i form av rekryteringskonsulter.
Vem som får tjänsten som generaldirektör och chef för Finansinspektionen kommer att offentliggöras i samband med att regeringen fattar beslut i frågan. När det gäller den andra frågan, om det använda tillvägagångssättet, kan jag konstatera att det öppna ansökningsförfarandet är en förutsättning för en bra rekryteringsprocess. Alliansen gick till val 2006 med målsättningen att reformera utnämningspolitiken, med utgångspunkt i regeringsformens krav på förtjänst och skicklighet.
Stora steg har tagits mot en utnämningspolitik präglad av förutsägbarhet, spårbarhet och öppenhet. Syftet med regeringens reformerade utnämningspolitik är att finna de bäst lämpade cheferna för varje enskild rekrytering. Detta gäller givetvis även den blivande generaldirektören och chefen för Finansinspektionen. Finansinspektionen spelar en central roll som granskare av finansmarknaden och ska ledas av den person som har de bästa förutsättningarna att klara jobbet.
I sammanhanget bör även sägas att tillförordnad generaldirektör för Finansinspektionen på ett förtroendeingivande sätt hanterat myndigheten och dess uppgifter under pågående finanskris. Detta gäller inte minst i samband med händelserna runt Carnegie som skötts på ett handfast och resolut sätt. Som ett led i att reformera utnämningspolitiken har flera steg tagits i syfte att professionalisera rekryteringsprocessen.
Upprättandet av en kravprofil är numera den naturliga startpunkten vid varje rekrytering. Annonsering har blivit huvudregel vid val av sökkanal. En upphandling av externt rekryteringsstöd har genomförts. En utredning med uppdrag att pröva möjligheterna till en särskild sekretessreglering vid rekrytering av myndighetschefer har tillsatts.
Regeringen avser att under 2009 ta ställning till behovet av en särskild sekretessreglering i syfte att öka rekryteringsunderlaget. Sammantaget, herr talman, innebär dessa åtgärder att regeringen visat att man menar allvar med målsättningen om en utnämningspolitik präglad av förutsägbarhet, spårbarhet och öppenhet.
Mats Odell (KD):
Det vore en överdrift att säga att det är första gången som Sven-Erik Österberg och jag diskuterar den här frågan. Vi har, tycker jag, närmat oss varandra i detta. Jag erkänner gärna igen att det här är svårt. Det är det som är skälet till att vi nu gör det som vi också sade före valet, att vi skulle titta på möjligheten att se över sekretessbestämmelserna vid rekrytering. Bakgrunden är att vi helt enkelt får in för få ansökningar.
Det är så att alla inte vill flagga med att man söker ett nytt jobb och behöva läsa om detta i tidningen. Det är en hämsko. Risken är att vi genom ett sådant system inte får fram de bästa cheferna i staten. Det är nödvändigt, om vi ska kunna upprätthålla en god service till våra medborgare, att vi har bra chefer i staten. Det är därför som vi nu tittar på detta. Det har tillsatts en utredning som nu pågår. Vi får sedan anledning att ta ställning till den.
Den statistik som Sven-Erik Österberg läser upp kan kompletteras med den tid då vi bestämde oss för att annonsering skulle vara huvudalternativ. Sedan dess är det en klar majoritet av de tillsättningar som har skett som har föregåtts av annonsering. Det är inte alltid som det är de som har sökt på annons som har fått jobbet.
Som jag sade har vi behövt komplettera med rekryteringskonsulter som har haft en bredare palett av personer som kan vara lämpliga för olika typer av chefsuppdrag. När det sedan gäller Finansinspektionen är ju den tillförordnade generaldirektören utsedd av regeringen och har ett mycket starkt mandat.
Jag ska gärna säga att jag har övervägt frågan om det är lämpligt att mitt under brinnande finanskris byta eller i vart fall avisera att en ny person framöver kommer att ta över. Är det lämpligt att byta besättning i ett flygplan som håller på att landa?
Den slutsats som jag kom fram till är att vi bör se till att det mest akuta skedet av krisen och hanteringen av den får läggas bakom oss innan rekryteringen slutförs. Rekryteringen har kommit långt. Det hade varit fullt möjligt att för ett bra tag sedan genomföra utnämningen av en ny permanent generaldirektör.
Bedömningen från min sida har dock varit att det skulle skapa större problem än det löser. Därför har vi valt att vänta något med att slutföra processen.
Mats Odell (KD):
Där tog nog enigheten slut. Sven-Erik Österberg frågade vad man har vunnit om man har sekretess. Det är en fundamental skillnad att genom en annons öppna upp för vem som helst att söka ett statligt jobb.
Det är en otrolig skillnad mot att Sven-Erik Österberg och jag kollar runt i vår bekantskapskrets eller på annat sätt tar in folk på departementet som vi sitter och pratar med och som omvärlden sedan upplever plötsligt har blivit utsedda till generaldirektörer. Det handlar om en tillfällig sekretess. När processen är klar är tanken att det ska vara total öppenhet i detta. Det är självklart.
Hur lång tid det ska vara sekretess tittar utredningen på. Det handlar om att introducera och öppna möjligheten att söka en sådan här tjänst för alla som vill det. Det måste väl ändå vara en fundamental skillnad? Det blir sekretess under den period som processen pågår och kanske under någon tid efter - vi får se vad utredningen säger om detta.
Tanken är dock att det ska vara öppenhet och spårbarhet i hur processen har gått till och hur de sökande stämmer överens med kravprofilen. Det är en to-tal skillnad mot hur det har hanterats bakåt i tiden. Jag hoppas att vi är överens om det. Visst är det ett problem att vi inte får de sökande vi skulle vilja ha på grund av den nuvarande totala öppenheten i processen där offentlighetsprincipen gör att vem som helst kan se vem som söker ett toppjobb.
Skillnaden är dock helt omvälvande när det gäller att man kan söka ett jobb och se vilka urvalskriterier regeringen har haft när man har valt och att det enbart är skicklighet och förtjänst som ligger till grund för en rekrytering. Det kommer att upplevas som en stor skillnad mot hur det har varit tidigare.
Mats Odell (KD):
Det är lätt att förstå att Sven-Erik Österberg vill försvara den ordning som har varit. Jag kan dock försäkra att detta med kravprofiler är en fundamental skillnad. Det har upprättats kravprofiler vid varenda tillsättning. Oberoende av om det har skett med annonsering eller med andra typer av modeller för rekrytering med konsult eller annat så finns det numera alltid möjlighet att kontrollera mot den kravprofil som har satts upp för tjänsten. Stämmer personen överens med detta?
Det kommer också att gå att ha insyn i detta framöver. Hur lång den sekretessen ska vara och hur detta ska läggas upp håller utredningen nu på med. Det ska bli intressant att ta ställning. Jag hoppas att också Sven-Erik Österberg och hans parti deltar i arbetet.
Vi får se om vi kanske kommer närmare varandra när vi har sett vad utredningen kommer fram till. Rekryteringskonsulten är ju bara en komplettering. Det viktiga är att annonsen skapar möjlighet för människor att söka. Sven-Erik Österberg och jag är överens om att den totala öppenheten och offentlighetsprincipen avhåller många från att söka.
Vi ska nu försöka hitta en modell så att vi kan minska denna skadeverkan. Låt oss, när vi har sett utredningen, ha en ny debatt om hur vi ska tillämpa den.
Mats Odell (KD):
Peter Hultqvist har frågat mig om jag, mot bakgrund av den finanspolitiska oron, avser att verka för en fullföljd av försäljningen av statens aktier i Nordea samt en privatisering av det statliga bolåneinstitutet, SBAB. Låt mig först säga att jag är väl insatt i såväl Europeiska unionens som den svenska regeringens arbete med att säkerställa den finansiella stabiliteten.
Den stabilitetsplan som jag presenterade och riksdagen beslutade om i slutet av oktober innebär dels ett omfattande garantiprogram med syfte att säkerställa bankernas och bolåneinstitutens medelfristiga finansiering, dels ett vidare mandat till Riksgälden att vid behov ingripa om något institut får allvarligare finansiella problem.
Stabilitetsplanen har ett mycket speciellt syfte när det gäller att säkerställa den finansiella stabiliteten och samtidigt underlätta allmänhetens och företagens tillgång till krediter. Den kan inte, och bör inte, sättas i samband med svenska statens ägande i två aktörer på de finansiella marknaderna. Regeringen har fått riksdagens bemyndigande att med stöd av budgetlagen genomföra en försäljning av sex namngivna företag.
Tre av dessa har sålts under 2008 - OMX, Vin & Sprit och Vasakronan. Tre återstår, nämligen de två som interpellanten tar upp samt Telia Sonera. Budgetlagen och den proposition på vilken regeringens bemyndigande vilar säger tydligt att försäljningar ska genomföras affärsmässigt. Det innebär att varje försäljning kommer att genomföras när den kan förväntas leda till en bra affär avseende pris och andra villkor för det svenska folkhushållet.
Jag vågar påstå att vi har mycket väl fungerande processer för detta. Vi arbetar nära företagen, och med stor omsorg om att säkerställa att de värden som finns i dem utvecklas på bästa sätt fram till en försäljning. Vi följer också utvecklingen på de finansiella marknaderna mycket noga och analyserar fortlöpande möjligheterna att göra bra affärer.
Vi har redan visat genom de tidigare försäljningarna av OMX, Vin & Sprit och Vasakronan, att vi bara genomför affärer som vid en samlad bedömning är bra för svenska skattebetalare. Jag tror att dessa affärer har överträffat även högt ställda förväntningar som har funnits rörande vilket pris och andra villkor som svenska staten kunde få för dessa tillgångar. Regeringens ambition att minska det statliga ägandet ligger således fast.
Vår process innebär samtidigt att varje försäljning anpassas till det rådande marknadsläget så att en försäljning också kan ge bästa möjliga affärsmässiga utfall för skattebetalarna. Regeringen kommer i varje enskilt fall att agera som en ansvarsfull säljare, på samma sätt som regeringen också avser att vara en ansvarsfull ägare till dess en försäljning är genomförd.
Mats Odell (KD):
Det låter som om Peter Hultqvist för närvarande upplever något av en ideologisk julafton när land efter land går in och köper banker. Jag vet inte om det som för mig låter som skadeglädje är riktigt seriöst. Jag vet inte om Peter Hultqvist menar att vi i Sverige borde satsa pengar på samma sätt som de länder han räknade upp och försöka köpa de andra bankerna.
Det är 19,9 procent i Nordea - det är ideologiskt idealt - och 100 procent i SBAB. Nöjer sig Peter Hultqvist med detta, eller borde staten köpa upp andra banker? När man läser interpellationen framstår det närmast som receptet från Socialdemokraterna för att klara finanskrisen att staten ska köpa banker. Stämmer det, Peter Hultqvist? Vi har inte ändrat vår ideologi.
Vi tror nämligen inte att staten är den ideala långsiktiga ägaren för konkurrensutsatt verksamhet. Ska vi ta ett sådant ansvar som det är att bedriva den typen av mycket komplicerad verksamhet eller ska vi koncentrera oss på våra kärnuppgifter och ta ut skatt på de verksamheterna?
Även om staten säljer en verksamhet till en köpare som finns kvar i vårt land har vi ju betydande skatteinkomster från detta. Jag tror att Peter Hultqvist ändå bör tänka igenom detta något.
Vi kommer inte att sälja något företag förrän vi gör bedömningen att det är det affärsmässigt bästa alternativet för de svenska skattebetalarna och att det är rätt tidpunkt att göra det. Det är ett besked som regeringen har gett hela tiden och det finns ingen anledning att ändra på det.
Mats Odell (KD):
Jag kan försäkra att jag har lyssnat på alla Peter Hultqvists inlägg och har haft svårt att hitta en röd tråd, däremot inte en röd ståndpunkt. Inte heller någon rak logisk linje har jag hittat. Om Peter Hultqvist tar fram en dagstidning, tittar på räntetabellerna och ser vem som är ränteledande blir han nog tyvärr besviken.
Bakgrunden till att SBAB inte kan vara ränteledande är att man bara har en produkt. Man har inte de skalfördelare som de större bankerna har.
Mats Odell (KD):
Egon Frid har frågat justitieministern dels om hon är beredd att medverka till en lagändring som omöjliggör för allmännyttiga bostadsföretag att neka människor hyreskontrakt på grund av betalningsanmärkningar som inte är hänförliga till en hyresskuld som den sökande har till företaget, dels vilka åtgärder hon avser att vidta för att öka möjligheterna för människor med skulder att få ett permanent boende. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Inledningsvis vill jag klargöra att jag delar Egon Frids uppfattning att det är viktigt för alla att ha en bostad, likaså att det är mycket bekymmersamt när barnfamiljer får problem med att få tillgång till ett eget hem. Däremot delar jag inte Egon Frids förslag till lösning, att just allmännyttiga bostadsföretag ska ta större ansvar än andra fastighetsägare. Det är också så att hushåll med betalningsanmärkningar av fastighetsägare - rätt eller orätt - betraktas som en större risk än andra hushåll.
Allmännyttiga bostadsföretag konkurrerar på i stort sett samma villkor som privata fastighetsägare på marknaden. Det blir då orimligt att kräva att just de ska ta ett större ansvar som också kan innebära högre kostnader. Därmed inte sagt att dessa hushåll ska lämnas utan stöd, tvärtom! Frågan är i stället vem som har ansvaret för att hushållen - och då särskilt barnfamiljer - ska få sådant stöd som de behöver.
Rätten till boende är inte bara fastlagd i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Det åligger det allmänna, enligt regeringsformen, att trygga rätten till bland annat bostad, varvid det är kommunerna som har ansvaret på lokal nivå, medan regering och riksdag har ett övergripande ansvar för att tillhandahålla lämpliga instrument. Ett sådant instrument infördes den 1 juli 2007, bland annat för att råda bot på just den typ av problem som Egon Frid pekar ut.
Då trädde en lagändring i kraft som innebär att en kommun får ställa säkerhet för hyresavtal som innebär att ett enskilt hushåll får ett eget förstahandskontrakt till en permanentbostad. För att stimulera användningen av detta nya instrument infördes samtidigt ett statligt bidrag till kommunerna, som får en fast ersättning för varje utfärdad hyresgaranti som inneburit att en bostadssökande fått ett hyreskontrakt. Tyvärr har hyresgarantierna inte utnyttjats i den utsträckning som regeringen hade hoppats.
Statens Bostadskreditnämnd, BKN, kommer dock att se över systemet. Avslutningsvis vill jag ändå betona att det är varje enskild kommun som måste bedöma om man vill använda sig av möjligheten att ställa ut hyresgarantier.
Mats Odell (KD):
Bekymret är att de förslag som Vänsterpartiet lägger fram på det här området inte skulle leda till det som sägs om vi antog Vänsterpartiets politik. Att det skulle lösa bostadsproblemet i Sverige är inte trovärdigt. Vänsterpartiet har under mycket lång tid varit del av ett regeringsarbete där de haft goda möjligheter att genomföra dessa saker.
Den subventionspolitik och övriga politik som de bedrivit har resulterat i gigantiska bostadsköer och de problem som beskrivs i interpellationen. Vi har infört hyresgarantier. Tyvärr är de alldeles för få, men när man tittar på dem som fått hyresgarantier ser man att ungefär 45 procent just är hushåll med betalningsanmärkningar.
De har fått förstahandskontrakt tack vare hyresgarantierna. Den politik som vi presenterat och erbjudit kommunerna är mycket mer träffsäker. Jag hoppas att fler kommuner kommer att teckna avtal och se till att fler hushåll får del av de förslag som regeringen sjösatt under denna mandatperiod.
Mats Odell (KD):
Jag uppskattar verkligen Egon Frids sociala engagemang, särskilt hans engagemang i bostadsfrågor vad gäller utsatta grupper. Det förslag på hyresgarantier som Vänsterpartiet kommit med är bra. Nu ställer Egon Frid en fråga under rubriken Boende trots betalningsanmärkningar.
Sedan presenterar jag vad regeringen har gjort och säger att ungefär 45 procent av dem som fått hyresgarantier av kommunerna, och där vi gett ett statligt stöd för dessa garantier, är just personer som har betalningsanmärkningar. Jag håller med Egon Frid om att vi skulle behöva få hyresgarantierna mer kända och att de utnyttjades mer. Uppenbarligen är de effektiva där de används.
Jag ska säga någonting om varför jag inte tror på Egon Frids förslag. Om vi tvingade enbart de kommunala bostadsföretagen att ta emot människor med betalningsanmärkningar skulle man kunna utgå från att det inte kommer att innebära några extra kostnader. Det mest sannolika utfallet är dock att det skulle innebära extra kostnader.
Jag undrar om inte Egon Frid den här gången har hamnat i praktiska lösningar vid sidan av det som jag tror är Vänsterpartiets grundläggande värderingar.
Mats Odell (KD):
Jag är fullständigt övertygad om att Egon Frid och jag har samma målsättning. Vi vill se till att så många hushåll som möjligt får ett förstahandskontrakt och en egen bostad som man kan känna trygghet i. Vi har det gemensamt att vi tror att hyresgarantier som lämnas av kommunerna med statligt stöd är en bra modell. Den har ännu inte fått tillräcklig omfattning. Det som Egon Frid kallar för en byråkratisk detaljregel är inte något lagstiftat.
Att privata, kommunala eller kooperativa företag - det kan vara ett telefonföretag - säger: Du har betalningsanmärkningar så du får inte något abonnemang hos oss förrän du har visat att du betalar dina räkningar, är ingenting som vi kan ändra lagstiftningsvägen.
Det är en policy som finns hos olika företag, inklusive de kommunala företagen. En åtgärd som kan hjälpa till är att vi har fattat beslut om att ge en kommunal garanti under en period för att personer som har betalningsanmärkningar kommer att betala sin hyra. Det tror jag är så långt vi kan komma.
De förslag som Egon Frid och hans parti kommer med är inte realistiska att genomföra. Jag menar att de skulle få en kontraproduktiv effekt.
Mats Odell (KD):
Ulla Andersson har frågat mig om jag avser att verka för att fler fria sparbanker bildas, för ökad bankkonkurrens och god tillgång till bankservice på landsbygden. Jag instämmer med interpellantens beskrivning av sparbankernas starka regionala och lokala förankring och deras omvittnat goda kännedom om de företag och människor som finns och verkar där. Sparbankerna är därför en viktig bankgruppering när det gäller att tillgodose allmänhetens behov av bra och uthållig finansiell service på landsbygden.
Erfarenheterna från finanskrisen visar att de mindre bankerna generellt har haft ett begränsat risktagande och undvikit förluster, exempelvis när det gäller okända och svårvärderade finansiella instrument. Verksamheten är också ofta av sådan art att den sällan får konsekvenser för den finansiella stabiliteten i händelse av en kris.
Detta har naturligtvis på olika sätt bidragit till att kreditgivningen till allmänheten har kunnat upprätthållas även under den innevarande krisen. Det lokala konceptet med tonvikt på grundläggande finansiella tjänster, där god kännedom om kunden är ett viktigt inslag, bör i sig vara goda förutsättningar för en framtida stabil och konkurrenskraftig bankverksamhet.
Ett lågt risktagande borgar också normalt sett för låga samhällsekonomiska kostnader i samband med en finansiell kris för hanteringen av lokala banker. Detta ska också återspeglas i den stabilitetsavgift som alla banker och kreditinstitut från och med i år ska betala till staten för att täcka samhällsekonomiska kostnader för finansiell krishantering.
Regeringen har därför aviserat att stabilitetsavgiften från och med 2011 ska vara riskbaserad för varje låneinstitut. Därmed torde såväl regelverken som de marknadsmässiga förutsättningarna slå vakt om de fria sparbankernas verksamheter och borga för god tillgång till finansiell service även på landsbygden.
Förekomsten av olika associationsformer ger också möjligheter att ta till vara de specifika fördelar dessa kan ge, vilket bidrar till mångfald och ökad valfrihet och - i förlängningen - till god konkurrens. Vid sidan av stabilitet och konsumentskydd är god konkurrens ett särskilt viktigt mål när det gäller regleringen av finanssektorn.
Det gäller såväl inom EU som nationellt för Sverige. Den svenska regleringen ligger i olika avseenden väl framme vad gäller förutsättningarna för god konkurrens mellan olika aktörer. Jag kommer även framdeles verka för ett gott närings- och konkurrensklimat för banker i Sverige utan att göra avkall på samhällets berättigade krav på ansvarstagande, måttfullhet och sund riskhantering.
Mats Odell (KD):
Ulla Andersson och Lena Olsson från Vänsterpartiet kommer här med en kaskad av förslag på hur vi med skattepengar ska stimulera privat företagande på olika sätt, i glesbygd den här gången. Här skiljer vi oss åt.
Mitt parti, Kristdemokraterna, och Allians för Sverige har en annan uppfattning om detta, nämligen att det är det civila samhället, de privata aktörerna, som ska få så goda förutsättningar att bedriva verksamhet i hela landet att livskraftiga affärsidéer ska kunna förverkligas av människor av kött och blod. Herr talman!
Jag har inte exakt grepp om hur mycket som Vänsterpartiet vill höja skatten för människor på landsbygden och i glesbygden, men det handlar, totalt sett för de svenska medborgarna, om belopp som är väldigt stora. Ni vill dra in köpkraft och ersätta den med olika typer av statliga punktinsatser för att åstadkomma mångfald, och nu är det på bankområdet.
Låt oss ta ett annat område, apoteksområdet. Där har vi haft ett statligt monopol. Det har den här regeringen ändrat på och skapat förutsättningar för mångfald. Då är ni emot det. Ni får nästan bestämma er. Det är bra med mångfald när det gäller sparbanker, men det är inte bra när det gäller apotek. Det vore spännande att få en liten inblick i hur den ideologiska ekvationen ser ut och går ihop.
Jag tror att de insatser som staten har gjort för att stabilisera bankväsendet under den här finansiella krisen har varit ändamålsenliga. De har inte kostat skattebetalarna någonting i den delen, utan det har varit en vinstaffär när det gäller insatserna. Sedan har ju krisen inneburit enorma kostnader för samhället och för enskilda individer som har förlorat sina arbeten. Visst är det så.
Den här stabilitetsavgiften som jag nämner i svaret kommer att stärka banker med låg riskprofil. De kommer att ha en lägre avgift än konkurrenter som tar stora risker eftersom den kommer att vara riskbaserad.
Jag tror också att det här med att staten ska gå in och med punktinsatser skapa nya typer av företag är en politik som inte hör framtiden till. Staten kan nämligen inte identifiera vad vi ska använda skattebetalarnas pengar till när det gäller näringsverksamhet.
Det måste i grunden vara sunda affärsidéer som ska ha förutsättningar genom att människor har resurser att investera och satsa på sådant som är livskraftigt och som kan utvecklas. Det gäller också sparbankerna.