KBLab/rixvox huggingface dataset:
Märta Stenevi (MP):
Jag kan inte låta bli att kort säga att sysselsättningsgraden är viktig därför att den väger in hur många som deltar på arbetsmarknaden. Det vill säga att om man plockar bort hälften av en befolkning och sedan tittar på arbetslösheten i det får man väldigt annorlunda siffror än om man tittar på hur många som deltar på arbetsmarknaden. Det här vet säkert riksdagsledamoten. Jag är glad att riksdagsledamoten lyfter fram de utmaningar vi har med integration och segregation i vårt samhälle.
Jag önskar att riksdagsledamoten hade varit lika besjälad av att se lösningar på hur man ska få fler i arbete. Jag ser ett stort behov av att fler kvinnor kommer i arbete snabbare, också för att de ska få självständig försörjning och kunna stå på egna ben för att ha möjlighet att lämna till exempel en destruktiv relation. Var det något som var lustigt, riksdagsledamoten? Nej.
Jag vill att vi ska ha bostäder som är tillgängliga för alla, även för dem med lägre inkomster. Jag hoppas att vi ska kunna satsa på en jämlik skola där fler barn får bättre möjligheter att ta sig in på arbetsmarknaden när de går ut skolan. Och jag hoppas på ett samhälle där vi har bättre jämställdhet, där livsinkomsterna för män och kvinnor är jämställda och där vi får stopp på mäns våld mot kvinnor. Med det tackar jag riksdagsledamoten för den här debatten.
Märta Stenevi (MP):
Samhällets åtagande inom flyktingpolitiken är ett internationellt åtagande och i första hand betingat av humanitära skäl. Med enklare ord: Vi tar inte emot flyktingar för att stärka de offentliga finanserna, utan vi gör det för att de flyr för sina liv. Detta är viktigt att understryka. Nyanlända och utrikes födda som deltar i arbets- och samhällslivet bidrar till att bygga vårt gemensamma samhälle starkare.
Det SD beskriver här - eller det riksdagsledamoten beskriver här - är en ögonblicksbild av ett offentligfinansiellt läge. Det är lite grann som att skärmdumpa verkligheten och sedan ta beslut efter den skärmdumpen. Vad vi väljer att politiskt göra för att bryta segregationen och vad vi väljer att politiskt göra för att främja integrationen påverkar hur vår framtid kommer att se ut.
Det gör också att prognoserna för integrationens kostnader och intäkter kommer att förflytta sig. Ögonblicksbilden framstår i riksdagsledamotens beskrivning som en statisk sanning, som om fattigdom var en egenskap hos de människor som kommer hit snarare än en livssituation som går att ändra på. Men det här läget är ingen statisk sanning. Den här situationen påverkas av vad vi väljer att göra.
Jag önskar också att fallet var att fler kom i arbete. Till skillnad från riksdagsledamoten lägger jag min främsta kraft där snarare än att titta på vad en annan person än jag själv har sagt eller inte sagt och hur det relaterar till detta. : Herregud!) Var det väldigt lustigt?
Jag vill bara avsluta med att säga att mitt uppdrag, som innebär arbete mot diskriminering samt arbete för att bryta segregation och verka för integration, syftar till att fler ska komma i arbete, att fler ska vara självförsörjande och att fler ska ta sig in på arbetsmarknaden och in på bostadsmarknaden och kunna vara en del av det här samhället. Jag hoppas att vi ska få se en helt annan utveckling, förhoppningsvis ganska snart, där fler är i arbete.
Pandemin kommer att ha slagit hårt mot integrationsarbetet det här året, men det är ingenting som inte går att räta upp. Där behöver vi ha vår kraft nu för att få fler att komma i arbete och därmed stå på egna ben inför framtiden.
Märta Stenevi (MP):
Jag får be om ursäkt om jag har klivit snett i detta. Ludvig Aspling säger att jag inte vill svara på frågan. Det stämmer inte. Jag svarar gärna på frågan. Jag kan däremot inte svara på när detta kommer att hända, därför att det beror på vad vi gör.
Det jag skulle vilja fråga Ludvig Aspling är vad Ludvig Aspling vill göra för att förändra den prognos som vi har i dag, för vad vi väljer att satsa på skolan, vad vi väljer att satsa på arbetsmarknadsinsatser och vad vi väljer att göra framåt kommer att förändra prognosen. Det tror jag också att Ludvig Aspling är väldigt medveten om. Fru talman! Jag vill också passa på att gratulera Ludvig Aspling till både kärlek och barn. Jag är väldigt glad att höra det.
Det finns en rad människor som har kommit till vårt land, som lever och verkar här och gör en stor insats i vårt samhälle. Det Ludvig Aspling vill veta är: Är du lönsam lille vän? Jag kan inte säga i dag när eller om vi kommer att uppnå det.
Men det jag kan säga är att vad vi gör och vad vi fattar för politiska beslut rörande integration, skola, bostadsmarknad och jämställdhetspolitik kommer att ha stor betydelse för hur den samhällsekonomiska prognosen ser ut framåt. Och detta, fru talman, gäller oavsett hur mycket riksdagsledamoten suckar och stönar.
Märta Stenevi (MP):
Först till hur vi kan lyfta upp denna debatt mer. Jag vill börja med att säga att jag är oerhört tacksam för det arbete som görs av civilsamhället. De politiska partierna har ett viktigt jobb att göra för att lyfta upp frågor och föreslå förändringar och förslag som kan motverka dessa problem.
Här har vi ett stort samhällsproblem. Den här regeringen kommer inte att slå sig till ro förrän vi har uppnått en nollvision. Jag tackar Ebba Hermansson för att hon använder just det ordet eftersom jag tycker att det är otroligt viktigt att vi har just en nollvision. Ingen kvinna ska bli slagen av sin man. Det är oerhört viktigt för oss.
Vi kommer att behöva satsa mer på våldsförebyggande åtgärder, och vi vet att det finns straffrättsliga åtgärder. Det ligger inte inom mitt område i första hand, men vi har gjort att antal förändringar som vi hoppas ska få effekt; bland annat gäller det kontaktförbudet. På Regeringskansliet bereds också fler förslag så att man ska kunna upptäcka och förhindra att våld sker. Detta hoppas jag att jag får anledning att återkomma till väldigt snart.
Vi behöver också se vad vi kan göra, för fokus måste hela tiden ligga på att ingen kvinna ska bli slagen. Vi vill straffa den som slår, men lika viktigt är att se till att detta aldrig sker. Om ingen blir förövare kommer ingen heller att behöva bli offer.
Det tror jag är otroligt centralt för det arbete som pågår och som behöver fortsätta och intensifieras för att en gång för alla stoppa mäns våld mot kvinnor.
Märta Stenevi (MP):
Vi har gjort ändringar i lagen om utredningar avseende vissa dödsfall just för att de ska kunna omfatta även brott som begåtts men som inte har resulterat i dödsfall. Syftet är att utredningarna ska kunna fånga upp var det har brustit och varför samhället inte har fångat upp att situationen har uppstått och förvärrats och inte har kunnat gå in och bryta den.
Det är viktigt att vi kan fortsätta att använda oss av dessa utredningar. Lagändringarna började gälla den 1 januari 2019, och de ska utvärderas.
Socialstyrelsen har fått ytterligare ett år på sig på grund av covidsituationen och den stora belastning som denna inneburit, och rapporten ska publiceras den 31 januari 2022. Det blir ett viktigt arbete att ta till sig.
Baserat på de utredningar som vi har sjösatt och som vi har tagit emot bereder vi förslag för att i större utsträckning förebygga och förhindra våld. Jag vill också passa på att säga att jag är väldigt glad över att Ebba Hermansson lyfter upp frågan om pojkars våld mot flickor.
Vi kan inte lägga hela ansvaret för mäns våld mot kvinnor på skolan, men skolan har en viktig normerande och kompensatorisk uppgift även när det gäller detta. De förändringar som nu sker i det som tidigare var sex- och samlevnadsundervisningen är viktiga - att vi får en utbildning av de lärare som ska möta barnen i skolan.
Att vi får en förändrad inställning och inte minst får in samtyckesdimensionen och den diskussionen i undervisningen av barnen blir enormt viktigt framöver, för vi får inte glömma bort att vi kommer att behöva bryta normer.
Vi lever med hundratals, tusentals år av sanktionerat våld från män mot kvinnor, som samhället har accepterat, blundat för, gömt undan i olika steg och inte tagit på allvar. Vi har gjort mycket och har tagit många steg på vägen, men vi har väldigt mycket kvar att göra. Som sagt: Regeringen kommer inte att vara nöjd förrän vi kommit dithän att ingen kvinna blir slagen av en man.
Märta Stenevi (MP):
Jag tackar och önskar trevlig helg tillbaka. Det bästa vi kan göra för brottsoffren är att bidra till att brott aldrig begås. Vi får inte slå oss till ro förrän våld och övergrepp har upphört. Det handlar självfallet om ett effektivt arbete inom rättsväsendet och om att skydda de kvinnor och barn som är i riskzonen eller som redan utsätts. Det handlar också om att förebygga så att brott inte sker till att börja med.
Då är insatser för att bryta med destruktiva mansnormer och att ge alla, redan från tidig ålder, möjlighet att bli den de vill, utan att begränsas av könsstereotypa normer, en alldeles självklar del i arbetet mot mäns våld mot kvinnor. För att förhindra mäns våld mot kvinnor redan från början krävs att vi gör upp med könsmaktsordningen och destruktiv machokultur och främjar genusarbete på alla nivåer.
Att främja genusmedvetenhet och krossa destruktiva könsnormer är effektiva metoder för att minska mäns våld mot kvinnor. Det är ett samhällsproblem, och normkritik måste vara en del av lösningen. För att inte en enda kvinna till ska behöva dö behöver vi växla upp arbetet för att bryta normerna, inte avveckla det.
Om vi någon gång ska bli kvitt problematiken med mäns och pojkars våld mot kvinnor och flickor behöver vi attackera roten till problemet. Det kommer inte att duga att arbeta bara med antingen det ena eller det andra.
Vi kan inte välja mellan effektivare rättsväsen och att skydda kvinnor och barn i riskzonen eller att motverka destruktiva mansnormer, utan vi kommer att behöva göra både och.
Märta Stenevi (MP):
Dennis Dioukarev har frågat mig om regeringen är beredd att ge utredningen ett tilläggsdirektiv med uppdraget, alternativt ge en ny utredning i uppdrag, att utreda hur ett statligt finansierat bosparande kan utformas. Frågan syftar på utredningen Förslag för att underlätta för förstagångsköpare på bostadsmarknaden, som regeringen i december förra året beslutade om att tillsätta.
Utredningens uppdrag är att utreda och lämna förslag på åtgärder för att underlätta för förstagångsköpare på bostadsmarknaden. I uppdraget ingår att bland annat föreslå hur ett statligt startlån som riktar sig till förstagångsköpare ska utformas. Det är upp till utredningen att avgöra vilka åtgärder som är lämpligast.
Regeringen vill dock se ganska detaljerade förslag på hur just ett startlån ska utformas, detta i och med att startlån varit en åtgärd som diskuterats tämligen mycket och som det finns exempel på i andra länder. Utredningen ska även utreda och föreslå andra lämpliga åtgärder. Bosparande är naturligtvis en möjlig sådan åtgärd. Jag vill dock inte förekomma utredningen utan ser fram emot att få ta del av dess bedömningar och förslag.
Min bedömning är alltså att direktiven till den sittande utredningen inbegriper det som Dennis Dioukarev efterlyser. Mot denna bakgrund ser jag ingen anledning att vidta någon ytterligare åtgärd.
Märta Stenevi (MP):
I uppdraget till den pågående utredningen ingår det att utreda och föreslå andra lämpliga åtgärder utöver det här huvudfokuset på ett statligt startlån. Det är någonting vi har velat att man specifikt ska titta på, men uppdraget är att föreslå lämpliga åtgärder och inte enbart ett startlån.
Olika sätt att uppmuntra bosparande, som Dennis Dioukarev är inne på och vill utreda närmare, är en möjlig sådan åtgärd. När det gäller andra länders erfarenheter och modeller för att uppmuntra bosparande framgår det också tydligt i uppdraget till den pågående utredningen att man ska analysera internationella erfarenheter av olika åtgärder som vidtagits för att underlätta för förstagångsköpare.
För mig är det viktigt att inte i det här läget förekomma utredningen, utan det är nu upp till utredningen att avgöra vilka åtgärder som man bedömer är lämpliga att gå fram med utifrån de målsättningar som direktiven pekar ut. Jag ser väldigt mycket fram emot att ta emot utredningen med dess förslag och bedömningar och utifrån det komma tillbaka med de åtgärder som krävs för att fler ska kunna ta klivet in även på den ägda bostadsmarknaden.
Märta Stenevi (MP):
Dennis Dioukarev drar stora växlar på en utredning som inte har lämnat in ett betänkande än. Jag har redan tidigare sagt att utredningen har ett brett direktiv som gör det möjligt att lämna förslag på en rad olika åtgärder. Hur man väljer att formulera direktivet kan man ha lite olika synpunkter på.
Man kan naturligtvis välja att tydligt specificera exakt vad utredningen ska titta på, och man kan också ge ett öppnare direktiv där man ber utredningen att komma tillbaka med vilka åtgärder som är möjliga och vilka som är lämpligast för att lösa ett problem. Den här utredningen har ett brett direktiv, och det finns alla möjligheter att komma tillbaka med förslag på bosparande om den ser att det är en lämplig åtgärd på marknaden.
Precis som riksdagsledamoten påpekar har Miljöpartiet drivit frågan tidigare. Jag vill inte i dag föregå vad utredningen ska komma fram till. Hela poängen med att tillsätta en utredning är ju att få en genomgång och en jämförelse av internationella erfarenheter, och sedan ska utredningen komma tillbaka med förslag som vi kan bereda för att se vilka som är bra att gå vidare med.
Låt mig ge ett direkt svar på Dennis Dioukarevs ursprungliga fråga. Eftersom direktiven till den pågående utredningen har med det som efterfrågas ser jag ingen anledning att vidta en ytterligare åtgärd i det här läget.
Märta Stenevi (MP):
Jag är glad att vi får debattera frågorna, men allra gladast är jag nog för att få driva frågorna politiskt i en regering som verkligen vill se en hållbar bostadsförsörjning för alla. Möjligheten för alla människor att bo bra är så fundamental för jämlikhet, livskvalitet och hälsa, men i dag är alldeles för många människor trångbodda. De hoppar runt på korta andra- och tredjehandskontrakt och har inte ett hem alls.
Bostadssegregationen är i dag ohållbar. Möjligheten att komma in på bostadsmarknaden och få ett förstahandskontrakt eller att flytta om det behövs är nödvändig. Det gäller för den som måste lämna en dålig relation, för den vars familj växer, för den som får ett nytt jobb på annan ort eller för den som blir vuxen och måste hitta ett eget boende. Jag och regeringen driver just nu på för att hitta lösningarna på utmaningarna.
Det handlar som vanligt om att jobba med många verktyg samtidigt, såväl långsiktiga som kortsiktiga. Utöver den utredning vi har pratat om i debatten för att underlätta för förstagångsköpare vill jag också nämna den utredning om en socialt hållbar bostadsförsörjning som just nu arbetar brett för att underlätta för hushåll som har svårt att skaffa en bostad på marknadens villkor.
Samtidigt ska utredningen titta på hur bostadssegregation kan motverkas och hur jämlika uppväxt- och levnadsvillkor kan förbättras. Utredningen kommer i arbetet att också se över de bostadspolitiska verktyg som finns och hur de kan bli mer effektiva och ändamålsenliga. Utöver detta finns det en utredning som tittar på att minska skuldsättningen inom området bostadsbidrag och underhållsstöd.
Om vi ska bryta segregationen och minska trångboddheten måste vi minska trösklarna både för att komma in på bostadsmarknaden och för att kunna röra sig inom den. Avslutningsvis vill jag understryka att allt vilar på den övergripande ambitionen och nödvändigheten av att sluta de sociala och ekonomiska klyftorna i vårt land.
Märta Stenevi (MP):
Senast jag kollade var EU-kommissionen inte en miljöpartistisk funktion, utan det är en funktion vars forskningsråd har utvärderat Mipex och funnit att det är ett bra sätt att jämföra mellan länder. Miljöpartiet är alltså inte ensamt om att vilja använda Mipex i olika sammanhang.
Jag skulle också vilja hänvisa till de nordiska studier som pekar på att vi visserligen har en utmaning som vi behöver arbeta med - att snabbt få nyanlända i arbete - men också på att de insatser vi gör i form av utbildning och förberedande arbete ger resultat på längre sikt. Jag ser fram emot att debattera de rapporterna med riksdagsledamoten vid ett senare tillfälle.
Jag vill dock passa på att tacka Ludvig Aspling för att han lyfter dessa frågor. Det ger mig möjlighet att lite mer på djupet förklara hur regeringen ser på mätning och utvärdering av vissa aspekter av integrationen. Några ord kanske också är på plats om varför en välfungerande integration är så viktig. För den här regeringen är en human flyktingpolitik en självklarhet.
Att ta emot människor på flykt är en grundläggande anständighet och en solidaritetshandling. En undersökning av Novus visar att en human flyktingpolitik har ett stort stöd hos svenska folket. Vi håller därför stenhårt fast vid den solidaritetshandlingen. Givet att vi har, och har haft, ett folkligt förankrat mottagande av asylsökande är en välfungerande integration viktig för den här regeringen.
Personer som får uppehållstillstånd ska snabbt ges möjlighet att komma in i samhället, lära sig svenska och försörja sig. Om ledamoten vill ha en övergripande ögonblicksbild av utrikes föddas ställning på den svenska arbetsmarknaden kan jag rekommendera honom att även titta hos IFAU. Där finns gott om mått att tillgå gällande arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad, arbetsproduktivitet och lönespridning, för att nämna några. I regeringen tar vi hänsyn till så många mått och jämförelser som möjligt.
Mipex är ett av dessa. Utöver statistiken som ögonblicksbild av integrationen krävs också löpande utvärderingar av den förda integrationspolitiken för att få till en välfungerande integration, det vill säga möjlighet att jämföra över tid. I det avseendet är internationella jämförelser av integrationspolitik viktiga. En central sådan jämförelse är Mipex.
Ingen har sagt, och jag kommer inte att säga, att den integrationspolitiska bilden framgår entydigt av Mipex. Men det finns i dag inget annat index som erbjuder en lika omfattande jämförelse av vad olika regeringar gör för att främja integrationen av migranter. Därför menar vi att Mipex är ett relevant instrument för att skapa sig en utvärderande överblick över Sveriges integrationspolitik, tillsammans med de andra siffror, faktorer och mätningar vi tittar på.
Märta Stenevi (MP):
Jag trodde nästan att det snarare var så att riksdagsledamoten inte vill titta på de mätningar som inte bekräftar hans världsbild. Arbetet för integration och nyanländas etablering i arbets- och samhällslivet är en grundläggande del av regeringens målsättning om ett samhälle som håller ihop och ger lika förutsättningar för alla. Sverige står sig väl i många internationella jämförelser.
Men de visar också på utmaningar, inte minst då mycket pekar på att den pågående pandemin medför försämrade förutsättningar för integration och etablering. Ingen skulle tjäna på att vi blundade för de integrationsutmaningar vi står inför, tvärtom. Men de är inte heller statiska sanningar. Det går att vända utmaningar till möjligheter med politisk vilja och reformer. Många viktiga steg för bättre integration togs under föregående mandatperiod.
Bosättningslagen infördes så att mottagandet av nyanlända styrs utifrån förutsättningarna att komma i arbete. Det finns ett system på plats för tidiga insatser under asyltiden, för att främja framtida etablering. Kraven på nyanlända att ta del av insatser som leder till jobb har skärpts, och en utbildningsplikt har införts. Förändringar i föräldraförsäkringen har genomförts, liksom flera satsningar för att stärka skolans arbete med nyanlända elever.
Vi kommer att fortsätta arbeta stenhårt för att sluta resultatgapet i skolor och på arbetsmarknaden genom fortsatta satsningar på långsiktiga arbetsmarknadsinsatser, genom satsningar på en jämlik skola, genom att knäcka segregationen och genom att öka jämlikheten. Människor som startar på nytt i Sverige ska få så bra förutsättningar som möjligt för att etablera sig och bidra till vår gemensamma välfärd.
Så kan vi bygga ett tryggt och starkt samhälle med fria och självständiga invånare.
Märta Stenevi (MP):
Det är alltid spännande att debattera med Ludvig Aspling och höra hur man beskrivs. Bristfällig kunskap om segregationens orsak är ett faktum.
Där vill jag ändå ge ledamoten rätt i ansatsen, så som jag åtminstone hoppas att den var i frågeställningen, nämligen att den samlade kunskapen om segregationens orsaker är bristfällig. Det fastslås också i regeringens handlingsplan mot segregation. Medel tillsätts för att stärka forskningen om segregation och därmed öka kunskapen om segregationens orsaker.
Samtidigt är Delegationen mot segregation redan igång med sitt kunskapsinhämtande arbete, och en del forskning finns sedan tidigare. Vi vet att sociala och ekonomiska klyftor orsakar segregation. I den samlade forskningen finns däremot inget signifikant som tyder på att migrationen i sig skulle vara en förklarande variabel till de fenomen som ledamoten beskriver - oavsett hur mycket ledamoten skakar på huvudet och suckar och stönar.
Forskningsresultat pekar i stället på att segregationen har drivits av en kombination av växande inkomst- och förmögenhetsklyftor, en minskad offentlig styrning gällande boende och bostäder och en kraftigt minskad hyressektor. Det är viktigt att minska risken för att ytterligare segregation skapas genom att ge så goda förutsättningar som möjligt för etablering och integration av nyanlända.
Jag skulle ändå vilja uppehålla mig vid den första poängen här, nämligen att det krävs mer kunskap om segregationens orsaker. Riksdagsledamoten efterlyser djupare analyser och ett mer vetenskapligt tillvägagångssätt i regeringens arbete. Det gläder mig att ledamoten har vetenskap och analys som ledstjärna. Desto märkligare är det då att Sverigedemokraterna vill avskaffa Delegationen mot segregation.
Delegationen har i uppgift att främja samverkan och kunskapsutbyte samt följa och sprida forskning och annan kunskap om segregationen och dess orsaker.
Jag hoppas därför att Ludvig Aspling kommer att påverka sitt parti att ställa sig bakom vetenskap och analys och bejaka det kunskapsarbete kring segregation som Delmos har i uppdrag att bedriva, så att vi kan lära oss mer om vad som orsakar segregation och hur vi ska bryta den segregation som vi ser i Sverige.