KBLab/rixvox huggingface dataset:
Caroline Nordengrip (SD):
Det är glädjande att höra att statsrådet tycker att detta är en fråga som inte är helt oviktig och som bör tittas lite närmare på, även om jag som sagt anser att det är en lite mer brådskande fråga för att säkerställa sjukförsäkringens legitimitet. Jag skulle vidare vilja ta upp och fråga statsrådet lite mer om gränsdragningarna för sjukpenning och rätten att bli sjukskriven.
Om jag förstår det rätt sjukskriver läkaren vid behov den sökande patienten. Givetvis ska en icke arbetsför person bli sjukskriven; det är självklart. Vidare blir sjukskrivningen från läkaren, vilket statsrådet givetvis är väl insatt i, ett underlag till Försäkringskassan för eventuell sjukpenning.
Sedan tar Försäkringskassan beslut utifrån detta underlag tillsammans med andra underlag som kan behövas för att göra en korrekt bedömning av rätten till ersättning. När man har gjort en skönhetsoperation är det ganska uppenbart att man inte är arbetsför, och Försäkringskassans slutsats blir då att sjukpenning ska betalas ut. Med detta vill jag ha sagt att alla bedömningar för utbetalning av sjukpenning är individuella.
Jag vill gärna fråga statsrådet: Kan statsrådet och regeringen se att det skulle vara bra att se över hur man kan hitta en väg att neka sjukpenning - precis som statsrådet nämnde är det många som blir utförsäkrade - i de fall där det är helt uppenbart att personen frivilligt och av högst personliga skäl har valt att genomgå så kallade skönhetsoperationer?
Caroline Nordengrip (SD):
Det känns som att det är ganska lågt hängande frukter, för det är ganska solklara fall. Precis som statsrådet nämnde är det många som blir av med sin sjukpenning, och siffran ökar ganska kraftigt. Jag kollade på Riksrevisionens rapport Vägen till arbete efter nekad sjukpenning .
Den visar att antalet avslag på ansökningar om sjukpenning har ökat kraftigt, 36 000 avslagsbeslut togs 2019. Siffran när det gäller de som gjort icke-medicinska ingrepp ligger inte jättelångt därifrån, men då får man sjukpenning på arbetsgivarens och skattebetalarnas kostnad utan att man ifrågasätts.
För legitimiteten i systemet tycker jag att det borde vara enklare att helt enkelt inte behöva betala ut de här pengarna. Jag tror inte att skattebetalarna har lust att betala för det här, om jag ska vara ärlig.
Jag måste ändå fråga statsrådet: Tycker statsrådet verkligen att det är rimligt att man ska ge ersättning till personer som själva har valt icke-medicinska ingrepp eller så kallade skönhetsoperationer?
Caroline Nordengrip (SD):
Min fråga går till försvarsministern. I förordningen om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet finns reglerat att Försvarsmakten på begäran får lämna stöd till myndigheter, kommuner och regioner. Det är även reglerat att Försvarsmakten ska ta ut avgifter för stöd enligt denna förordning. Full kostnadstäckning ska då uppnås. Regeringen har den 28 januari beslutat om en förändring i regleringsbrevet som gör undantag i denna förordning.
Av beslutet framgår att stöd som Försvarsmakten lämnar med anledning av covid-19 till kommuner och regioner under perioden 1 januari till 30 juni ska lämnas utan att någon avgift tas ut. Detta beslut tillämpas retroaktivt, och enligt nya direktiv ska stöd under denna period finansieras från Försvarsmaktens anslagspost för förbandsverksamhet och beredskap. Min fråga till försvarsministern är: Varför gjorde regeringen denna förändring?
Och kan försvarsministern garantera full kostnadstäckning för det stöd som Försvarsmakten lämnar med anledning av covid-19?
Caroline Nordengrip (SD):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Det är glädjande att en reglering kommer att ske, men före förändringen i regleringsbrevet var full kostnadstäckning garanterad. Jag uppfattade inte om försvarsministern svarade på om full kostnadstäckning ska garanteras. Jag uppfattade inte heller något svar på varför regeringen gjorde denna förändring. Jag vill även fråga försvarsministern när, i så fall, denna kostnadstäckning kommer att ske.
Caroline Nordengrip (SD):
Totalförsvarspliktiga befattningar placeras av Försvarsmakten i en säkerhetsklass. Detta innebär att den som exempelvis ska göra värnplikt säkerhetsprövas före deltagandet i säkerhetskänslig verksamhet. Detta regleras i lag. Fullgörande av värnplikt vilar i dag på just plikt och inte på frivillighet. Säkerhetsskyddslagen kräver dock samtycke för registerkoll och särskild personutredning från den totalförsvarspliktiga individen.
Om den totalförsvarspliktiga vägrar kan Försvarsmakten inte placera denna person i en befattning, vilket i praktiken gör värnplikten frivillig. År 1996 sågs lagen senast över. Försvarsmakten ansåg då att totalförsvarspliktiga borde undantas från kravet på samtycke. Men en socialistisk regering ansåg att grund för undantag inte fanns med hänsyn till den personliga integriteten.
Frågan till försvarsministern är: Kan regeringen nu tänka sig att hörsamma Försvarsmakten och införa ett undantag, och hur skyndsamt kan man i så fall få detta på plats?
Caroline Nordengrip (SD):
Det finns uppgifter om att 300-400 ryska legosoldater från Wagnergruppen befinner sig i Mali. Det gör även cirka 350 svenska soldater och officerare, ditsända av riksdagen. Mycket har ändrats i Mali, och löften från militärregimen om fria och rättvisa president- och parlamentsval senast i februari 2022 kommer inte att infrias.
Senast under helgen skedde två granatattacker mot militärbaser i Mali, där en fransk soldat dödades och nio soldater skadades. Det är baser där svenska soldater verkar. Detta är bara en i raden av många attacker som sker där svensk personal finns på plats. En majoritet i riksdagen anser att det är oacceptabelt att svenska militära styrkor fortsatt ska verka i Mali i det fall den maliska regeringen anlitar legosoldater likt Wagnergruppen.
Information om Wagnergruppens närvaro har funnits sedan i december och är sedan en tid tillbaka bekräftad. Regeringen vill dock ha ytterligare tid att överväga konsekvenserna. Är försvarsministern beredd att fortsätta att riskera svenska liv i Mali för en militärregim som tydligt valt bort demokrati med stöd av ryska legosoldater?
Caroline Nordengrip (SD):
Försvarsmakten befinner sig i ett expansivt skede, och för att bygga förmåga behövs möjlighet för övningsverksamhet. Försvarsmakten har i nuläget åtta miljöprövningsärenden som ligger hos regeringen för avgörande, och det äldsta är från januari 2012 - detta trots att regeringen för några år sedan tog beslutet att miljöprövningsdelegationen ska hantera färdiga tillståndsansökningar på sex månader.
Trots många tillkännagivanden märker Försvarsmakten ingen skillnad, utan en tillståndsprocess tar fortfarande i snitt tio år. Det finns egentligen inga lagar som förhindrar en mer effektiv hantering. Ser man till lagens utformning sägs det explicit såväl i miljöbalken som i den tidigare naturresurslagen att i de fall där riksintressen står mot varandra ska Försvarsmakten ha företräde. Min fråga till klimat- och miljöministern är: När kommer vi att se att de ärenden som ligger på regeringens bord är färdighanterade?
Caroline Nordengrip (SD):
Två kvinnor har i helgen hittats svårt skadade. Raden av våldsdåd mot kvinnor är lång. Så sent som förra veckan mördades en 14årig flicka. Förra våren, då fem kvinnor mördades på tre veckor, tog regeringen fram ett program för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Ett år senare anser Riksorganisationen för kvinnojourer och tjejjourer att utvecklingen gått åt fel håll. Jag citerar dess ordförande: "Den politik de bedriver har gjort skillnad, men tyvärr inte till det bättre."
Ordföranden för Unizon, som samlar över 130 kvinno- och ungdomsjourer, menar: "Om något märker vi en försämring över tid. Vårt arbete med att stötta och skydda kvinnor och barn har inte fått mer stöd, och inte heller blivit mer samordnat." I regeringens faktablad om en feministisk regering läser man: "Mäns våld mot kvinnor ska upphöra." För 20 år sedan lovade Morgan Johansson att Sverige skulle bli narkotikafritt. För 5 år sedan hävdades det att den organiserade brottsligheten höll på att knäckas.
Jag vill därför fråga Morgan Johansson: Hur lång tid kommer det att ta för regeringen att få mäns våld mot kvinnor att upphöra?
Emma Ahlström Köster (M):
Jag lyssnar intresserat på ministern när han svarar mig, men jag hör inte någon självkritik. Jag tänker att det beror på okunskap. Tillåt mig därför att redogöra för hur det går till där ute i verkligheten. Flyktingkrisen 2015 känner vi båda till. Det var det året som ett stort antal flyktingar försökte ta sig till Europa för att söka asyl.
Merparten av de asylsökande kom från Mellanösterns Syrien eller Sydasiens Afghanistan. Men flyktingsmugglarnas höga avgifter garanterade inte en säker resa. Tvärtom innehöll många av dessa resor farliga eller livsfarliga moment som säkert ingen av de involverade har kommit igenom oberörd. Att söka asyl är en mänsklig rättighet, en rättighet som jag är stolt över att vi kan erbjuda människor i nöd.
Men det är också upp till enskilda länder att bestämma på vilka grunder en person har rätt att söka asyl i just det landet. Vi känner båda till att Sverige och Tyskland tog ett stort ansvar under flyktingkrisen. Faktum är att Sverige aldrig har tagit emot så många asylsökande som under den här perioden - hela 163 000 människor. Det är nästan dubbelt så många som under 1992, då Balkankriget pågick.
De som bedöms ha asylskäl ska få uppehållstillstånd, men de som har fått avslag måste lämna. Men så inför regeringen gymnasielagen, en lucka. Det är ett undantag för personer som annars eventuellt skulle ha fått ett beslut om utvisning. Dessa personer kunde få uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå om de uppfyllde övriga krav. Larmen väntade inte på sig.
SKR sa: Detta är svårt att genomföra i praktiken. Det skapar osäkerhet. Delmi, Delegationen för migrationsstudier, skrev: Lagen ger dubbla budskap, och det växer fram ett skuggsamhälle i skuggan av den. Spårbyte på spårbyte och överklagande på överklagande bidrar till en lång, utdragen och dyr asylprocess.
Endast hälften av dem som har fått avslag har dessutom lämnat landet frivilligt. Många har dessutom avvikit helt. Ryktet om Sveriges generösa mottagande spred sig, och fler ville söka asyl här. Riksdagens beslut om gymnasielagen kom att utföras av kommunerna.
De fick tydliga direktiv om att ställa om, prioritera om och anpassa verkligheten för att kunna möta den nya gruppen. Migrationsverket, socialtjänsten, polisen, skolan, sjukvården, kollektivtrafiken och många andra samhällsfunktioner gjorde sitt yttersta utifrån den bemanning, den kompetens och de ekonomiska förutsättningar som de hade. Fem år senare är det verkligen hög tid för en utvärdering.
Faktum är att i oktober 2020 hade endast 55 av de 7 600 personer som lagen omfattade uppfyllt kraven - 55 individer. Nu har regeringen gjort ytterligare lättnader för att ensamkommande ska kunna uppnå kraven för uppehållstillstånd trots att de inte levde upp till lagens ursprungliga krav. Detta är anmärkningsvärt.
Jag vill upprepa frågorna i min interpellation och hoppas på ett utvecklat svar från ansvarig minister: Har verkligen gymnasielagen varit verkningsfull? Vem har gynnats av den, och vad spelar gymnasielagen för roll i en långsiktig och robust svensk integrationspolitik?
Emma Ahlström Köster (M):
Jag uppskattar ministerns engagemang för dessa frågor. Det är ingen tvekan om att ministern har varit just engagerad och närvarande. Det är i hur vi bedriver en human flykting- och migrationspolitik som vi skiljer oss åt. Ministern säger att det går ganska bra för många av dessa ungdomar ute på våra skolor. Nja, den bilden delar jag inte fullt ut.
Jag skulle vilja ta med statsrådet ut i verkligheten på flera av de skolor som fick i uppgift att arbeta med just de ungdomar som gymnasielagen träffar. Jag tror inte att ministern har befunnit sig lika mycket där som jag har. Jag var en av dem som arbetade på ett mottagningsgymnasium 2015. Vi som väljer läraryrket brinner för att arbeta med unga.
Vi brinner för att undervisa och tycker om att arbeta med människor från olika kulturer, bakgrunder och samhällsklasser. Jag och mina kollegor som arbetade på en av de största skolorna möttes av en till synes energisk och pigg grupp ungdomar från andra länder. Snart fick vi dock lära oss att de var oroliga, splittrade och trasiga.
Att behöva se och vara en del av Sveriges oförmåga att möta upp detta enorma behov av stöd gjorde en minst sagt uppgiven. Jag skulle vilja läsa upp några helt autentiska förfrågningar som jag fick under den här perioden, och jag tycker att var och en pekar på uppenbara brister i vårt sätt att ta hand om de här unga människorna. Här kommer den första: Jag har ingenstans att bo.
Han som jag bor hos nu och är placerad hos dricker mycket alkohol, och jag är rädd. En annan säger: Jag har mardrömmar. Jag ser om och om igen hur min pappa blir skjuten och har därför svårt att komma till skolan på ett tag. En tredje säger: Jag vill inte ha min sjal, men de andra fryser ut mig när jag pratar om det. Vem kan jag vända mig till? Någon sa: Jag kan inte komma på matematiklektionen i dag, för jag behöver be.
Eller: Varför betalar du inte ut CSN? Jag har ju sagt att jag kommer tillbaka från Syrien om några veckor. Hur tror ministern att de här eleverna eller elever som har liknande problematik - de är och har varit många - ska kunna studera och fokusera? Hur ska de kunna integrera sig när de inte får det stöd som de behöver?
Jag menar att gymnasielagen är en ofullständig lag. Den tar inte ett helhetsansvar. Många elever droppade in under pågående termin, rakt in i skolbänken utan förberedande introduktion. Är det humant? Väl på plats var bristen på viktiga stödfunktioner uppenbar. Jag har nämnt några redan; andra är studiehandledare, psykologer, kuratorer och sjuksköterskor. På en del platser var de inte tillgängliga alls.
Är det humant? Det fanns ingen plan för vad dessa ungdomar skulle göra på lov och helger. En del kom in i skolan i slutet av vårterminen och hade ett långt sommarlov framför sig. Det innebar många ineffektiva veckor där de inte kunde lära sig svenska i samma utsträckning. De hade heller inte rätt till CSN, som för många var den enda inkomsten. Är det humant? Det fanns ingen plan för boende.
Lärar- och kompetensbristen var stor, vilket innebär stor kvalitetsvariation ute på skolorna. Jag undrar om detta är den humana politik som ministern ville att Sverige skulle stå för.
Emma Ahlström Köster (M):
Nej, det är inte så att Moderaterna vill slänga ut alla. Det vi pratar om, och står för, är en tydlig integrations- och migrationspolitik. Gymnasielagen är otydlig. Signalen ut är att vi är generösa, att vi omprövar och att vi inte står för det vi säger från början. Det är en otydlighet som gör att människor hamnar mellan stolarna.
Sverige hanterade flyktingkrisen helt annorlunda än våra grannländer och övriga länder i Europa. Kritiken har varit stor, och jag tycker att ministern ska ta den på allvar. Sverige ska hjälpa - och det tycker också Moderaterna. Men det är naivt att ta emot fler än vad man helhjärtat och fullt ut, socialt, ekonomiskt, kan utbilda och integrera.
Asyl- och integrationspolitik måste som sagt ske under ordnade former med fokus på långsiktighet och trovärdighet. Regeringens agerande visar på ett naivt och orealistiskt synsätt på mottagande och integration, som redan har fått konsekvenser och kommer att fortsätta att ha långtgående konsekvenser. Det gäller framför allt för individerna och även för samhället.
Att ministern fortfarande inte är självkritisk tycker jag pekar på att regeringen inte är förmögen att se verkligheten. De blundar för ineffektivitet och det signalvärde som deras politik medför. Jag skulle vilja avsluta med det som Ulf Kristersson ofta säger, nämligen att vi ska ta ett delansvar för en trasig värld, men vi måste också helt och fullt ut ta ansvar för de individer som vi tar hit.
Det är beklagligt att regeringen inte instämmer i det.
Emma Ahlström Köster (M):
Skottlossningar och dödsskjutningar fortsätter att plåga vårt land. Det har förekommit i många år, men tyvärr har det eskalerat de senaste åren. Förra året, 2020, slog vi ett tråkigt rekord med nästan 350 skjutningar och 44 avlidna. Detta har vi hört om tidigare. Men det är fortfarande oacceptabelt. Ingen tvivlar på regeringens vilja att göra någonting åt saken. Men jag är orolig för att verkligheten springer ifrån oss. Vi vet en hel del.
Vi vet att majoriteten av dåden är gängrelaterade. Vi vet att det oftare skjuts i särskilt utsatta områden. Vi vet också att våra grannar i Danmark har fått bukt med just den här typen av skjutningar. Fru talman! Det går inte att bortse från danskarnas succéresultat de senaste tre åren. Man kan jämföra Sveriges 44 förra året med Danmarks 8.
Min fråga i dag är: Hur många skjutningar krävs innan Morgan Johansson och regeringen växlar upp till en lagskärpning på liknande nivå som den i Danmark, som krävs för att avskräcka den här typen av skjutningar?
Emma Ahlström Köster (M):
Coronan har slagit hårt mot världen och Sverige. En del branscher har fått ta mer stryk än andra; det känner vi till. Kultursektorn är en sådan bransch som under lång tid fått betala ett oerhört högt pris. När förutsättningarna för att bedriva verksamhet förändras snabbt upplevs det - och kommunikationen därefter - som inkonsekvent och ryckigt, vilket har bidragit till stor osäkerhet och frustration i branschen. Publikfrågan är ett exempel.
Bristen på aktiv dialog i pandemins tidiga skede är ett annat. Människors beteende och konsumtion gällande kultur har förändrats under den här perioden och kommer att påverka sektorn också när pandemin är förbi. Därför måste vi redan nu planera för hur vi inte bara stöttar utan också säkerställer en rivstart för sektorn så fort som omständigheterna tillåter. Här behövs tydligare besked från regeringen.
Jag liksom hela kultursektorn undrar: Hur säkerställer kulturministern att kulturinstitutionerna är bland de allra första att få öppna för publik när pandemin så tillåter?
Emma Ahlström Köster (M):
I Sverige har vi en uttalad lärarbrist och en starkt kritiserad lärarutbildning. Jag ser regeringens vilja att göra något åt saken i de förslag om bättre lärarutbildning och fler lärare som nu är ute på remiss. Men jag är rädd för att det förslag som ligger inte alls räcker till. Kritiken är enkel: Kvaliteten på lärarutbildningen är alldeles för låg, och utbildningen ligger inte i linje med det verkliga yrket. Många i yrket kan vittna om detta.
Som jag ser det har ansvarig minister två alternativ. Antingen kan hon förändra verkligheten ute på de svenska skolorna eller så kan hon kraftigt lägga om lärarutbildningen. Jag tror att vi behöver göra både och. I det förslag från regeringen som nu är ute på remiss saknas några viktiga och fundamentala inslag. Det gäller bland annat hur vi ska kunna attrahera fler män till lärarutbildningen, hur vi ska minska avhoppen samt en plan för hur lärarna kan få fler avlastande kollegor, såsom kuratorer och studiehandledare.
Min fråga till ansvarig minister Matilda Ernkrans i dag är: Är hon medveten om att vi behöver göra långt mycket mer än vad som framgår av de förslag som nu ligger?
Emma Ahlström Köster (M):
Pensionsgruppens uppgift är att värna överenskommelsen och vårda dess reformer och grundläggande principer. Pensionsgruppen ska samråda i frågor som gäller reformer och ta initiativ till justeringar. Så står det i varje fall på regeringens hemsida. Men man undrar lite grann, för det börjar bli uppenbart att regeringen faktiskt inte är så intresserad av den här pensionsöverenskommelsen.
Socialförsäkringsministern verkar vara mer intresserad av kortsiktiga mediala utspel än av samråd och gemensamma initiativ. Det är ansvarslöst och dåligt för Sveriges pensionärer. Det kommer dessutom nya uppgifter som handlar om att socialförsäkringsministern har gett en pr-byrå i uppgift att ta fram en utredning om höjd pensionsavgift utan att förankra detta i den aktuella gruppen. Detta tyder på att S egentligen vill lämna pensionsöverenskommelsen.
Det väcker också en hel del andra frågor om hur ministern ser på pr-byråns inblandning i grundläggande lagstiftningsfrågor. Givetvis undrar jag: Vilka risker ser ministern med att lägga ut ett utredningsuppdrag på en pr-byrå? Jag undrar också om regeringen har kontrollerat pr-byrån jämfört med andra kunder som har intressen i de pensionsfrågor som nu har lagts i de här pr-konsulternas händer.
Emma Ahlström Köster (M):
Mäns våld mot kvinnor är ett samhälls- och jämställdhetsproblem med livsöden och berättelser som berör och upprör. Men de senaste månaderna visar på att vi tyvärr inte har kunnat stävja problemet. Statsrådet Stenevi och regeringen har nyligen presenterat ett antal lagskärpningar. Det är ett steg i rätt riktning, om än sent och långt ifrån fullständigt, framför allt sett till att regeringen har haft makten sedan 2014.
Nyligen besökte jag ett kvinnojourhem för att samtala med kvinnor som lever i förtryck eller under hot i dag. De sätter fingret på stora brister som bland annat gäller hederskulturen, hjälp till självhjälp eller misstänkta och dömda våldsutövares orimliga rättigheter. Statsrådet Stenevi har varit tydlig med att hon vill fokusera på förebyggande åtgärder och insatser framför straffskärpningar.
Men efter att ha samtalat med dessa kvinnor är jag ännu mer övertygad om att vi lika kraftfullt måste arbeta med både och. Kommer statsrådet och regeringen att presentera ett heltäckande paket med lagförändringar och skärpningar som både förebygger våld i nära relationer och tydligt markerar mot förövarens brott samt också tar avstamp i dessa kvinnors och offers påpekanden och vädjanden om rättvisa?
Emma Ahlström Köster (M):
Min fråga går till statsrådet Lotta Edholm. Strax före jul blev det klart att elever runt om i Sverige även fortsatt kommer att kunna få spela sina instrument i kulturskolan på skoltid. Insikten om att elever som till exempel bor långt från skolan ute på landsbygden inte har möjlighet att ta sig till aktiviteter på eftermiddagar och kvällar har bidragit till att man alltså har ändrat sig i denna diskussion som har pågått under hela föregående år.
Självklart måste ledighet för att delta i kulturskolan beviljas och lämplighetsprövas mot individen och dennes skolsituation. Men det möjliggör ändå att detta kan fortgå. Jag undrar: Instämmer ministern i att det är positivt att den svenska skolan nu tillåter att kulturskoleelever får spela sina instrument på skoltid?
Monika Lövgren (SD):
Antalet unga personer med funktionsnedsättning som har blivit av med sin aktivitetsersättning tredubblades mellan 2016 och 2018. En granskning från Inspektionen för socialförsäkringen visar att varken rättspraxis eller lagen har förändrats men däremot att regeringens signaler om hårdare styrning har påverkat utvecklingen.
Nyligen uppmärksammades också att Försäkringskassan trots utförliga läkarintyg om nedsatt arbetsförmåga tolkar lagen striktare än vad som är nödvändigt. Detta sätter alltför många av de mest utsatta i Sverige i en helt orimlig ekonomisk situation som är psykiskt påfrestande.
Därför vill jag fråga statsrådet Shekarabi: Vilket ansvar anser statsrådet att regeringen har i denna fråga, och hur kommer ni att rätta till det som har hänt de drabbade personerna?
Monika Lövgren (SD):
Utredningar i all ära, och förslagen kommer vad jag förstår att läggas fram i juni. Men Sverigedemokraterna anser att det viktigaste i dag är att Försäkringskassan ges möjlighet till en lagtolkning som hjälper de utsatta grupperna och inte tvärtom, som situationen är i dag. Det är alltså ganska bråttom att göra någonting. Ämnar ministern göra något i dag för att hjälpa de utsatta?
Daniel Färm (S):
Pandemin har tydligt visat på folkrörelsernas betydelse i en kris. Fackförbund, pensionärsorganisationer, funktionshindersrörelsen och patientföreningar har alla varit en stark röst för dem som har drabbats men också en konstruktiv part i krishanteringen. Jag vet att den civila krisberedskapen är inrikesministerns ansvarsområde. Men nästa kris kan mycket väl ha militära förtecken eller vara i gråzonen.
Jag vill därför fråga försvarsministern hur regeringen ytterligare kan stärka också de icke-militära folkrörelsernas roll i kommande kriser oavsett om de är militära eller ej.