Johan Forssell (M):
Det behöver inte sägas, men jag säger det ändå: Vi har en väldigt allvarlig situation i Sverige vad gäller skjutningar, sprängningar och gängkriminalitet. Otryggheten växer, liksom antalet personer knutna till de kriminella gängen.
Det är egentligen svårt numera att vakna på morgonen och öppna en tidning utan att se att det har inträffat nya saker som för bara några år sedan hade inneburit olika extrasändningar på tv. Häromdagen fick vi nya siffror som visar att år 2020 av allt att döma kommer att bli ännu ett mörkt rekordår när det gäller antalet skjutningar i Sverige.
Det har hittills inträffat en skjutning varje dag hela 2020. Låt det sjunka in! Men det stannar inte där. Vi ser också hur antalet döda i skjutningar ligger på mycket höga nivåer. Antalet sprängningar, eller egentligen sprängdåd, ett ord som på ett bättre sätt beskriver vad det egentligen handlar om, ligger också på en hög nivå.
Häromdagen kunde vi konstatera, eller tvingas ta del av, att kriminella personer placerat en sprängladdning inne på en läkarmottagning och detonerat den, med följden att en 85-årig kvinna skadats svårt. Alla de här tråkiga sakerna har ökat de senaste åren: skjutningarna, sprängningarna, antalet personer i de kriminella miljöerna och antalet mord genom skjutningar.
Det är egentligen bara en sak som har sjunkit, och det är antalet poliser i yttre tjänst. Så ser det ut, när vi nu samlas till budgetdebatt i december 2020. Fru talman! Ansvaret för den här situationen faller mycket tungt på den regering som nu är inne på sitt sjunde år i regeringsställning. Det innebär inte att det inte finns andra som saknar skuld eller att alla problem uppkom 2014.
Det inser alla. Men det går inte att frånskriva sig ett ansvar för den som sitter vid regeringsmakten och har gjort det under väldigt lång tid. Man är inne på sitt sjunde år i regeringsställning, och situationen i Sverige vad gäller otryggheten är värre än någonsin tidigare. Ansvaret faller tungt på regeringen, som länge vägrade att inse problemen och deras omfattning.
Man pekade finger åt dem som påpekade problemen och som sa att någonting inte stod rätt till och att det måste vidtas ett antal kraftfulla åtgärder. Efter att riksdagen på flera punkter tvingat regeringen att agera har man sent omsider börjat göra förändringar.
Men av allt att döma verkar man mer intresserad av att lägga de förändringarna i utredningar som ska arbeta i många månader, i flera fall till och med i åratal, och ha fokus på det snarare än att leverera lagstiftning, konkreta reformer och tydliga resultat här och nu. Det ansvaret kan den här regeringen inte lägga på någon annan. Det ansvaret måste de klara av att ta själva. Fru talman!
Den stora risken är att människor i Sverige håller på att tappa hoppet och känner att det inte finns någon framtid i ett Sverige som blir alltmer otryggt och där skjutningar, sprängningar och kriminalitet är vardagsmat. Jag har under de här åren talat med så många människor som sagt: Finns det någon framtid i Sverige? Vågar man ha sin familj, sina barn och sina nära och kära här?
Jag föreställer mig att det är många här i kammaren som har mött ungefär samma beskrivningar. Det är en väldigt tråkig utveckling. Mitt svar till dem är: Även om situationen är allvarlig är den inte hopplös. Det är ingen naturlag att det ska se ut på det här sättet, att man ska vakna varje morgon och ställa sig frågan inte om det har inträffat någonting utan vad som har inträffat och på hur många olika platser. Vi har från Moderaternas sida länge pekat på Danmark, men inte för att Danmark skulle vara ett perfekt land, för att det inte skulle finnas kriminalitet där eller för att de på alla sätt skulle vara bättre än vi.
Vi har pekat på Danmark utifrån ett visst perspektiv, nämligen att man för några år sedan hade mycket allvarliga problem med gängkriminalitet men inte nöjde sig med att bara säga: Det är oacceptabelt; nu måste någon göra någonting - kan vi inte bara sätta oss ned och prata lite förutsättningslöst under några års tid och se om vi eventuellt kan bli överens om någonting?
Nej, där valde de politiska partierna, faktiskt i bred politisk enighet, att genomföra mycket tuffa reformer mot gängkriminaliteten. Flera av de reformerna har vi moderater lagt på riksdagens bord, för vi ser att de fungerar. I Danmark har antalet personer i de gängkriminella miljöerna minskat de senaste åren, medan det i Sverige har exploderat i rakt motsatt riktning.
Det handlar till exempel om kraftigt skärpta straff. Så är det. Vi vill införa den danska modellen med att kunna ge dubblerade straff för gängkriminalitet. Det är i grund och botten återfallsförbrytare vi pratar om här - personer som gång på gång på gång begår nya brott. Det är betydligt svårare för dem att begå nya brott om de är frihetsberövade än om de rör sig ute på gatorna. Vi vill kriminalisera deltagande i de kriminella gängen.
Vi vill också skärpa reglerna för utvisning. Är det så att du är utländsk medborgare och begår brott i Sverige är Sverige inte landet för dig. Men det räcker inte med det, fru talman. Det är även mycket annat som måste ske. Vi måste tillföra nya verktyg till polisen och till hela rättskedjan. Det handlar om att förbättra möjligheten att använda hemliga tvångsmedel och övervaka gängmedlemmar.
Det handlar om att införa visitationszoner för att kunna leta efter vapen och sprängmedel. Det handlar om att införa en ny huvudregel i sekretesslagstiftningen för att kunna dela all relevant information med polisen. Det handlar också om att kunna göra det enklare att beslagta kriminella personers egendom. Det ska inte vara flashigt att vara kriminell. Man ska inte kunna åka runt i den där dyra bilen med den där fina klockan på armen trots att man är nolltaxerad, för det skapar incitament för många unga personer att följa med in i kriminaliteten.
Vi ska inte ha det så. Vi behöver även införa anonyma vittnen för att råda bot på den tystnadskultur som håller inte minst många av våra utanförskapsområden i Sverige i ett järngrepp. Skjutningar kan ske på öppen gata mitt på ljusan dag inför människor, men ingen har sett något, ingen vågar träda fram och ingen vågar berätta. Den situationen måste vi förändra. Fru talman!
Dessutom behöver vi öka resurserna till rättsväsendet. Vi har i vår moderata budget föreslagit en miljardsatsning på rättsväsendet. Det handlar om fler poliser. Det handlar om att ge dem bättre betalt, för att öka attraktiviteten. Men det handlar också om att stärka hela rättskedjan och att få alla delar att följa med.
Polisen, åklagarna, Kriminalvården, Sveriges Domstolar, Ekobrottsmyndigheten och Säkerhetspolisen - alla skulle de med Moderaternas budget få högre anslag, mer pengar och större resurser än med den budget som regeringen och dess samarbetspartier har lagt på bordet. Det är ett faktum. Så ser det ut. De resurserna hade kunnat ha stor inverkan.
De hade kunnat ha stor effekt i den väldigt allvarliga situation som vi just nu har. Men tyvärr har regeringen med samarbetspartier valt att lägga sig på en lägre nivå. För det bär de ett ansvar. Fru talman! Jag inledde med att säga att det är många människor som tappar hoppet. Jag kan förstå den känslan. Men jag vill återigen uppmana människor att inte känna så. Detta går att förändra. Det går att hantera problemen.
Det är ingen naturlag att det ska se ut på det här sättet. Tappa inte hoppet - byt regering i stället!