KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Höj Larsen (V):
Det var ett ja som satt väldigt långt inne. Det var lite för långt inne för ett parti som har vuxit fram ur arbetarrörelsen. Om man ser att den maktobalansen gör att människor kan utnyttjas utan att egentligen kunna värja sig är frågan: Varför skapar man exakt samma situation med migrationslagstiftningen?
Om det är svårt att värja sig för att man inte vill förlora sitt arbetstillstånd och sin utkomst, hur svårt är det då inte, fru talman, att värja sig om man gärna vill återse sin familj, om man gärna vill ha ett permanent uppehållstillstånd, en permanent trygghet? Fru talman!
Det jag misstänker, och skälet till att detta ja sitter så långt inne, är att Socialdemokraterna är medvetna om att de nu gör exakt samma sak som de på papperet tycker är fel.
De skapar maktobalanser på svensk arbetsmarknad där människor inte har möjlighet att värja sig från utnyttjande, från tafsande, från låga löner, allt detta för att de gärna vill träffa sin familj och gärna vill ha ett permanent uppehållstillstånd. Det, fru talman, tycker jag är ett svek av enorma proportioner.
Christina Höj Larsen (V):
I mitt anförande redogjorde jag för de oerhörda svårigheter som människor med praktiska verkställighetshinder har. Jag berättade om att det kan vara statslösa eller människor som har haft tillfälliga uppehållstillstånd eller har levt som papperslösa i sina ursprungsländer och sedan inte kan återvända även om de gör sitt allra yttersta för att medverka.
Jag beskrev att dessa personer kan leva i Sverige i åratal och att kraven är alldeles för högt ställda när det gäller att kunna visa att man inte kan återvända och för att få uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder.
Det har presenterats en utredning som har skarpa, tydliga förslag för att åstadkomma en dörr in i samhället för dessa människor. Min fråga till Carina Ohlsson är hur Socialdemokraterna ställer sig till dessa förslag och om det inte vore dags att äntligen se till att människorna kan komma fram.
Christina Höj Larsen (V):
Det tror jag nästan att jag skulle kunna svara på. Detta är personer som inte har haft tillstånd i Sverige, och som jag förstår regeringens ambitioner handlar det om att vara väldigt hård mot personer som inte haft tillstånd. Men saken är den att de inte har haft någon möjlighet att ha det. De har varken möjlighet att få uppehållstillstånd eller möjlighet att återvända, utan att det är deras eget fel.
Min fråga till Carina Ohlsson är: Hur svarar hon mina palestinska vänner när de frågar hur de ska kunna visa att inget land i världen kan ta emot dem? Det är en fullständigt omöjlig uppgift som krävs av dessa människor.
Vad regeringen gör är en sak, men jag skulle vilja veta om Socialdemokraterna tycker att det vore rimligt att personer i just den typen av situationer får en möjlighet till uppehållstillstånd och att kraven ställs så att de faktiskt blir möjliga att uppnå, inte bara på papperet.
Christina Höj Larsen (V):
Jag har noterat i debatten att det verkar råda en förvirring, eller kanske okunskap, kring skillnaden mellan inre gränskontroll, som görs när man passerar gränser och är skyldig att visa upp id-handlingar, och inre utlänningskontroll, som kan ske var som helst i landet, till exempel på tunnelbanan. Vid inre gränskontroll är man skyldig att visa upp id-handlingar.
Därför är det inte heller samma integritetsintrång. När man går var som helst på stan är man inte skyldig att kunna bevisa sin identitet. Därför är det också ett helt annat intrång. Nu har vi det här blåbruna gänget som föreslår allt från dna-tester till att öppna väskor och sådana saker. Då är det en jättestor skillnad.
Det handlar om att människor som inte ser ut som just jag och Fredrik Malm kommer att kunna ifrågasättas på detta genomgripande sätt, som det är tydligt angivet i både grundlagen och Europakonventionen att man ska vara mycket varsam med.
Jag uppfattar Fredrik Malm som en liberal som alltid ärligt har stått för individens frihet från den här typen av ingrepp.
Jag är ärligt nyfiken på vad Fredrik Malm tänker kring att det här blåbruna gänget, vars regeringsalternativ ni ansluter er till, tecknar upp en framtid där några av oss när som helst kommer att kunna utsättas för de här sakerna.
Christina Höj Larsen (V):
Jag efterfrågade förhoppningsfullt en liberal röst i en tid när de högerreaktionära kommer med förslag som handlar om att göra omfattande ingrepp i den personliga integriteten och friheten. Men en sådan röst kommer jag uppenbarligen inte att få höra. När det gäller barn försökte jag förklara en skillnad som varken det blåbruna gänget eller Fredrik Malm verkar förstå.
Vid inre gränskontroll har man en skyldighet att visa id-handlingar. När man går var som helst på stan är det inte så. Fredrik Malm tog ett exempel med ett barn på ett torg i Amsterdam. Det finns mycket bättre sätt att skydda barn som far vind för våg än att ta deras fingeravtryck. Det är ett ganska omfattande socialt arbete som kommer att göras.
Barnet kommer att tas om hand oavsett om man tar fingeravtryck eller ej om det är alldeles ensamt. Det är en fullständigt världsfrånvänd beskrivning som Fredrik Malm presenterar här.
Min fråga var hur Fredrik Malm som liberal ser på den väldigt allvarliga utvecklingen i det blåbruna blocket när man beskriver en verklighet där man när som helst kan göra den här typen av allvarliga ingrepp i människors frihet och möjlighet att vistas fritt. Den kan inte Fredrik Malm svara på.
Det finns tydligen inte längre någon liberal röst hos Liberalerna.
Christina Höj Larsen (V):
Jag såg häromdagen ett inlägg på Facebook från Centerpartiet med en bild på Annie Lööf och texten "Ge kraft åt varje människa". Det låter väldigt tjusigt, tycker jag. Men vad betyder det? Vad betyder det i förhållande till de unga ensamkommande som har lyckats parera omsvängning efter omsvängning och svek efter svek och som har lyckats hitta kraften i sig själva?
En vän till mig som har kämpat väldigt hårt med studierna och snart är klar inom bygg skrev till mig i går: Jag har gjort allt. Jag har pluggat. Jag har jobbat extra i äldreomsorgen. Jag ska jobba där även i sommar, men det är bara timmar. Jag behöver mer tid. Varför ska jag straffas?
Det känns som att jag har kastat bort mitt liv, även om jag har gjort allt jag kan. Jag undrar: På vilket sätt, Jonny Cato, är det att hjälpa den här killen att hitta kraften i sig själv att inte ens unna honom och många andra en helt rimlig förlängning av tiden för att hitta ett arbete?
Det är en helt rimlig grej när vi har gjort massor och använt miljarder. Det betyder inte att vi har kastat all annan politik åt sidan, utan vi gör både och. På vilket sätt, undrar jag, är detta att hjälpa någon att hitta kraften i sig själv?
Christina Höj Larsen (V):
Saken är den att man inte måste välja. Man kan göra saker för att försöka säkra att människor inte drabbas av pandemins fruktansvärda konsekvenser och ha en stabil lagstiftning, vilket även jag vill. Det jag hör Jonny Cato säga är att pandemiregleringen skulle vara för orättvis. Med den skulle en liten grupp av de allra duktigaste inte omfattas.
I stället föreslår han en humanitär grund som definitivt kommer att vara orättvis och som definitivt kommer att missgynna väldigt många. Jag har talat med mängder av väldigt kunniga asylrättsjurister. Ingen kan säga att den här gruppen kommer att omfattas. Det är inte det migrationsministern säger. Det är helt uppenbart.
Det Jonny Cato säger i dag är att han är beredd att göra ett ännu mindre, ännu snävare, urval. Det är, fru talman, att svika den här gruppen. Det är inte antigen eller, utan det är fullt möjligt att göra det bästa man kan i båda fallen. Den möjligheten har Centerpartiet. Jag tycker att ni borde ta den.
Jag kan konstatera att Centerpartiets slogan ekar väldigt tomt när den möter den verklighet som de unga befinner sig i. Det kommer inte att hjälpa dem ett enda dugg att ni tycker att det är en bra princip. Det kommer att betyda någonting väldigt svårt för deras framtid. Jag hoppas att Centerpartiet tänker om.
Christina Höj Larsen (V):
År 1943 lyckades största delen av Danmarks 7 800 judar och deras makar med hjälp från både svensk och dansk sida fly över Öresund och räddas undan Förintelsens fasor. Det är en del av dansk och svensk historia som många av oss är väldigt stolta över. År 1943 var dock Moderaterna allt annat än nöjda med denna räddning, som sågs som både oansvarig och farlig.
Vi hör här att ledamoten Malmer Stenergard känner stor sympati för beslutet om att alla asylsökande i Danmark ska skickas till läger i Afrika och att ingen någonsin ska beviljas asyl i Danmark. Fru talman! Hade Sverige haft samma asylpolitik som ledamoten berömmer hade samtliga judar och motståndsfolk som sökte skydd i Sverige 1943 deporterats till läger i Afrika.
Här vävs Moderaternas historia och nutid ihop. På samma sätt som moderater som högerledaren Bagge mer än gärna ville neka judar och frihetskämpar skydd i Sverige 1943 gör man det nu till ett huvudnummer att stänga alla vägar för förföljda i nutid. Argumentationen är densamma nu som då. Man säger att man naturligtvis gärna vill hjälpa.
Man skyller på bristande integration, på att det är för många och att de inte har skyddsskäl, och man tycker att någon annan ska ta ansvar. På så sätt är Maria Malmer Stenergard tydlig; hon tillhör verkligen gamla Moderaterna. Men jag undrar hur Maria Malmer Stenergard tror att vi kommer att se på dagens moderater när vi i framtiden blickar tillbaka.
Christina Höj Larsen (V):
Nej, världen är inte densamma. Efter och i samband med andra världskriget var 60 miljoner människor på flykt i Europa och Europas närområde. Situationen är annorlunda nu. Nu är det Europa som är fredligt, och de miljoner som är på flykt kommer från övriga världen. Det är det som skiljer. Det låter ju väldigt tjusigt när Maria Malmer Stenergard pratar. Hon säger att vi ska hjälpa dem med behov.
Men om vi synar dagens moderater är det ju allt annat än vackert, för hur vill Moderaterna hjälpa dem med störst behov? Uppenbarligen är det inte genom att ge människor trygga liv här i Sverige och att få återförenas med sina familjer, nej, och inte heller genom mottagande av kvotflyktingar, som vi nyligen hörde här att man vill minska.
Precis som Moderaternas vänner SD är allt snack om att hjälpa på plats också rena lögner. I stället vill man skära ned svenskt bistånd med 30 procent, 15 miljarder kronor. Man vill inte heller stoppa vapenexport eller internationell skatteflykt.
För Moderaterna innebär att hjälpa dem med störst behov alltså att med integrationen som ursäkt, precis som varje gång som vi står inför detta val, trampa på de få människor som söker skydd här i Sverige undan krig och förföljelse. Fru talman!
Man säger nej till bistånd och nej till att stoppa skatteflykten, samtidigt som förtryckarna och diktaturerna ska fortsätta att beväpnas och företag ska kunna fortsätta att begå brott mot de mänskliga rättigheterna. Det ekar tomt, fru talman. Det är samma gamla moderater nu som då.
Christina Höj Larsen (V):
Jag förstår att det måste vara fullständigt otroligt för Fredrik Malm att föreställa sig detta. Man kan ha en utlänningslag som respekterar konventionerna, så att vi får till en praxis som är rättssäker. Vi har tidigare debatterat rättssäkerheten, som helt uppenbart tål att tittas närmare på.
Det är fullt möjligt att både göra detta och bekämpa det som är ett resultat av en aggressiv klasspolitik. Jag hymlar inte med att Sverige har allvarliga problem med klassklyftor. Ojämlikheten i Sverige ökar snabbast i hela OECD; det är oerhört allvarligt. Hur bekämpar man detta?
Genom att ta bort några av människorna i samhället eller genom att skapa en annan ekonomisk politik och investera i samhället och människorna? Mitt alternativ är det andra.
Även om Fredrik Malm står och killgissar lite härligt om hur många människor detta skulle kunna innebära finns det inte kunskap som säger att antalet asylsökande och integrationstakten hänger ihop, utan det handlar om vilka investeringar vi gör i samhället. För Vänsterpartiet är det ganska självklart att vi behöver göra kraftfulla investeringar i ett samhälle där vi blir fler, precis som när man blir fler i en familj.
För borgerligheten och det blåbruna gänget, som Fredrik Malm nu tillhör, är det såklart inte så. Där kommer man alltid att välja överklassen i första hand. Det kommer nu, med inslaget av det bruna, också att vara en fråga om var en person är född. Så kommer det inte att vara för Vänsterpartiet. Det är fullt möjligt att göra båda delarna.
Jag förstår att detta är väldigt främmande i den politiska debatt som vi har i dag, men jag hoppas och tror att det inte kommer att vara det så länge till.
Christina Höj Larsen (V):
Jag tror att Liberalerna en gång i tiden var känt som ett kunskapsparti. Det var länge sedan, och kanske är det också den typen av väljare som har försvunnit från Liberalerna - det vet jag inte. Men vi vet en massa saker, och jag tog upp en del av dem i anförandet. Det vi vet är att den politik som just nu förs, och som Liberalerna föreslår, motverkar integrationen.
Vi vet till exempel att krav på språk och andra krav som ställs är svårast för dem som behöver den allra mest. Det är en samlad forskning som är helt överens om det. Liberalerna som en gång var ett kunskapsparti är inte det längre. För er är det nu viktigare att bli kompis och hänga med det nya gänget. Ja, det finns målkonflikter i ett samhälle. För mig är de tydliga i klassamhället.
När jag träffar mina vänner som bor på Järvafältet, i Skarpnäck och i andra områden ser jag resultaten av en aggressiv klasspolitik som har förts av borgerliga partier under lång tid, partier som nu skyller på dem som kom nyss. Och jag lovar, Fredrik Malm, att det inte är ensamkommande som har skapat den rasande privatiseringen av marknadsskolan.
Det är inte människor från Syrien som har sett till att man nu väljer skola hit och dit. Så är det ju inte. Ni försöker täcka över era misslyckanden genom att skylla på andra, och ni tar inte in den omfattande kunskapen om hur integration bäst går till. Det är sorgligt.
Christina Höj Larsen (V):
Tack så mycket, Jonny Cato, för frågorna! Ja, vi tycker att det är viktigt. Vänsterpartiet står också upp för en reglerad invandring. Men det vi har sett de senaste många åren är bland annat det som Jonny Cato tar upp kring rättssäkerheten. Vi ser människor som får avslag på helt felaktiga grunder och hbtq-personer som inte kommer att återvända till Uganda, för de skulle då mista livet.
Vi ser familjer från Afghanistan som inte har någon möjlighet att skydda sig i Afghanistan. Det finns en rad brister och felaktigheter där jag tror att jag och Jonny Cato delar bilden att det finns en hel del att göra.
I ett sådant läge behöver man se till att det finns dörrar in, så att vi inte får skuggsamhällen och människor, till exempel palestinier, lever i Sverige i tio tolv år och aldrig får en chans att komma in. Det är inte bra för dem, och det är inte bra för samhället. Men för en hel del människor, även i Vänsterpartiets Sverige, kommer det att vara så att man behöver återvända.
Frågan är återigen, precis som vi har pratat om tidigare här i dag: Vad vet vi om vad som funkar? Jag tycker att det bästa vore om vi utgår från det. Och det vi vet om det är att det inte funkar bra att ta människors pengar, försörjning och bostad, för poliserna har ingen aning om vilken parkbänk de ska leta efter människor på eller föra samtal med dem på.
Det vi vet är att det funkar med ett nogsamt återvändandearbete, som det som bland annat Röda Korset arbetar jätteaktivt med. Man har diskussioner med den enskilde som också får ekonomiskt stöd och möjlighet att återvända. Det snackas om piskor, förvar och stängsel, men det är faktiskt inte det som funkar.
Jag önskar så att man på detta område, precis som i migrationspolitiken i övrigt, kunde fokusera på det vi vet om vad som funkar.
Christina Höj Larsen (V):
Det ökade utanförskapet, till exempel, är något som bland annat den här kammaren har skapat genom att göra ändringarna i LMA och frånta människor möjligheten till den lilla försörjning och den bostad de hade. Gissa vad som händer då - ni kan aldrig tro det! Vad gör människor för att försörja sig om de inte har pengar? Valmöjligheterna är inte jättemånga när man inte får arbeta.
Var bor människor om de inte har rätt till en bostad? Valmöjligheterna är inte jättemånga. Det är ni som tillsammans har skapat och ökat det här utanförskapet. Det jag säger, och som faktiskt är sant och också lite mödosamt, är att ett återvändandearbete tar tid. Det kräver ett jättenära samtal och samarbete med den som ska återvända och att skapa förutsättningar att göra det.
Det är klart att det inte funkar jättebra i den här kammaren, när det handlar om fotbojor och den typen av saker. Men det är det som funkar på riktigt. Vänsterpartiet har lagt ganska många sådana förslag även i våra motioner, som vi gärna kan prata vidare om.
Det handlar om nogsamhet och att ge människor ekonomiska förutsättningar och trygghet - Riksrevisionen gav också en hel del kritik mot att detta inte funkar bra - och det vill vi gärna göra. Men att sätta fotboja på folk eller se till att ännu fler hamnar i kriminellas händer kommer vi inte att medverka till. Det är dåligt för människorna, och det är dåligt för samhället. Det är inte Vänsterpartiets politik.
Christina Höj Larsen (V):
Jag har fått till mig att Kristdemokraterna är för ett försörjningskrav även för barn som har kommit ensamma till Sverige och vill återförenas med sina föräldrar. Jag tänker så här i sommarlovstider på mina egna barn som ska ut och sommarjobba lite grann. Jag vet till exempel att barn under 13 år bara i yttersta undantag får jobba.
För 16- och 17-åringar är det, som för min dotter, inte några våldsamt stora summor som man kan lyckas få ihop. Skälet till att vi inte längre har barnarbete i Sverige är att vi tycker att barn ska vara i skolan. Jag tycker att det verkar vara en väldigt bra grundprincip som har byggt det här landet och tjänat det väl.
Det verkar inte Kristdemokraterna tycka. Jag undrar såklart om Hans Eklind kan berätta vilken typ av barnarbete man tänker sig och på vilket sätt man tänker att det här över huvud taget skulle kunna vara förenligt med barnkonventionen.
Christina Höj Larsen (V):
Det här var bland det iskallaste jag någonsin har hört. Ledamoten svarar alltså att för att familjer inte ska splittras vill man lägga ett försörjningskrav på barn som man vet att de inte kommer att kunna uppfylla, vilket gör att de de facto inte kommer att få sin rätt till familj. Det är den tekniken vi har sett, sa Hans Eklind. Det, fru talman, tycker jag är ett iskallt uttalande.
Det tyder också på att ledamoten inte har så stor kunskap om hur det fungerar i krig och konflikt. Det är oerhört vanligt att familjer kommer ifrån varandra. En av Röda Korsets grundläggande arbetsuppgifter är att försöka återförena människor som har kommit ifrån varandra.
Vi vet också att myten om ankarbarn, som Kristdemokraterna bygger väldigt aktivt, faktiskt inte riktigt är sann. Det jag hör i dag är en kristdemokrat som tänker att man effektivt kan förhindra att barn får sin rätt till familj uppfylld genom att ställa försörjningskrav som de inte har någon möjlighet att uppfylla.
Det är ett bedrövligt svar, fru talman.
Christina Höj Larsen (V):
Jag håller med Morgan Johansson om att Sverige blir ett starkare samhälle av sammanhållning och solidaritet. Vi lovar och försäkrar att aldrig någonsin, under några omständigheter, arbeta på sämre villkor eller till lägre lön än det vi nu lovat varandra. Vi lovar varandra detta i den djupa insikten att om vi alla håller detta löfte måste arbetsgivaren uppfylla våra krav. Så lyder det fackliga löftet.
Det är ett löfte som ska garantera att kollegor inte ställs mot varandra på arbetsplatsen. Tyvärr slår Socialdemokraternas migrationspolitik effektivt sönder förutsättningarna för nyanlända löntagare, antingen med arbetstillstånd eller tillfälliga tillstånd, att hålla det löftet. Fru talman!
Hur ska du kunna kräva att få den lön du har utlovats eller den arbetstid som finns på papperet, om du vet att arbetsgivaren också har makten över din framtid eller din möjlighet att träffa dina barn? Hur ska man kunna kräva en trygg arbetsmiljö, skyddsutrustning och säkra rutiner om man vet att det är framtiden som står på spel?
Min enkla fråga till statsrådet är: Varför skapar Socialdemokraterna nu samma maktobalans i asyllagstiftningen som man har varit emot i arbetskraftsinvandringen?
Christina Höj Larsen (V):
Vi får omfattande rapporter både från fackligt håll och från människor som jobbar med arbetskraftsexploatering om att det är ett ökande problem och att facket inte har några möjligheter att upprätthålla maktbalansen, just för att det naturligtvis är viktigare för människor att få träffa sina barn än att få hjälp från fackligt håll. Detta är en väldigt allvarlig maktobalans.
Det jag hör statsrådet säga när han börjar prata om plikt och rättigheter är att man inte ser nyanlända som en jämbördig del av löntagarkollektivet och att den gruppen ska acceptera att göra sin plikt på arbetsmarknaden men inte ha tillgång till rättigheten och möjligheten att ha lika villkor som alla andra.
Vi vet, fru talman, att detta får konsekvenser, inne bara för den som är utsatt som löntagare utan för kollegan bredvid och för arbetsmarknaden i stort. Därför tyckte jag att det var på sin plats att citera det fackliga löftet.
Christina Höj Larsen (V):
Det är inte medicinska åldersbedömningar i sig som är problemet. Vänsterpartiet ser klart och tydligt att det finns ett behov av åldersbedömningar i en rad fall, bland annat för att barn ska kunna göra sin barnrätt hörd. Det är just detta som har varit problematiken med den grupp vi diskuterar: Tiden har gått, och under tiden har deras barnrättigheter förskingrats.
Problemet med de medicinska åldersbedömningarna är att det finns en väldigt omfattande vetenskaplig kritik mot dem utifrån radiologisk kompetens gällande tand- och knäröntgen och för att Sverige har valt att använda en helt annan metod än övriga Europa.
Det är också viktigt att förstå att åldersbedömningar funnits tidigare men att de då skulle göras utifrån ett helhetsperspektiv. Det vi har sett är att Migrationsverket i stället började plocka ut delar av ett samlat intyg, vilket gör att resultatet blir fullständigt hårresande. Jag och Vänsterpartiet vill att det även i fortsättningen ska finnas möjlighet till åldersbedömningar. Detta är viktigt utifrån ett barnrättsperspektiv.
Det är också viktigt att vuxna betraktas som sådana när det är det de är. Men detta behöver göras med ett helhetsperspektiv. Intygen ska inte kunna plockas isär, och det är viktigt att det är en barnläkare som gör helhetsbedömningen, där en psykosocial bedömning ingår.
Christina Höj Larsen (V):
Svårigheten med detta är att det finns en felmarginal på två till tre år åt båda hållen för de ungdomar och barn det handlar om. För ungdomar som är i 16-årsspannet kommer det alltså att vara en felmarginal upp till 18 eller ned till 14. Det är alltså en väldigt stor felmarginal.
Eftersom lagstiftningen är väldigt dålig spelar det i detta fall jättestor roll om jag är 18 år och 1 dag eller om jag är 17 år men alldeles strax 18. Det borde det inte göra, för sårbarheten när det gäller talibaner eller IS kommer att vara exakt densamma. De kommer att strunta fullständigt i om du fyllde 18 i går.
Vi behöver en lagstiftning som tar hänsyn till detta. Då skulle det inte heller vara ett stort problem att man bedömer detta som en helhet.