KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kent Härstedt (S):
När 750 svenskar dör i onödan varje år och när Sveriges främsta expertis tycker att utvecklingen går i alldeles för sakta mak, då använder Anders Hansson exemplet Lions Club i Höllviken, som gjort fina insatser. Det är lite fjuttigt, får jag säga. Men det är väl ganska signifikativt för den här regeringen. Ambitionerna har på något sätt falnat.
Välvilligheten hos människor som skänker hjärtstartare och samlar in pengar är väldigt bra, men det är något komplementärt. Vi har byggt upp vårt samhälle och räddningstjänsten i Sverige utifrån en miniminivå. Det har blivit bättre och bättre, med brandsläckare, brandskydd och annat. Hade det varit upp till er hade väl allt sådant varit upp till Lions och andra som ska samla in pengar till sådan verksamhet. Nu är det här pockande.
Det är 750 svenskar om året som dör i onödan, och Sveriges främsta expertis uppmanar oss att gå i den här riktningen. Jag kommer att följa upp det här i en skriftlig fråga till regeringen, för det är alldeles uppenbart att regeringen är helt på fel sida av Sveriges främsta expertis på området. När det gäller räddningstjänst och när det gäller speciellt utsatta grupper är det likadant där.
När MSB:s chef fick frågan om man tror att läget i kommunerna är tillräckligt gott för att hantera en kris utifrån de rörelsehindrades situation svarade Helena Lindberg: En särskild utmaning är hur man ska nå ut med information, både förberedande och i samband med kris- och katastrofsituationer. Hon anser att det är en fråga som man tillsammans med många andra måste titta vidare på. Men det tycker inte ni.
Ni hamnar på fel sida av svenska folket och de behov som finns.
Kent Härstedt (S):
Jag kände mig manad att respondera på lite av detta, och jag ska försöka göra det snabbt. Eftersom jag också har ett mer övergripande ansvar för den parlamentariska församlingens arbete som vice president kan jag säga så här: När det gäller Ukraina var jag särskild koordinator för parlamentsvalet den 26 oktober 2014 när det nuvarande parlamentet valdes.
Jag hängde inte helt med i Kerstin Lundgrens synpunkter på valet eller valen. Jag antar att Kerstin Lundgren syftar på de potentiellt kommande lokalvalen i Donbassområdet i östra Ukraina. Annars förstår jag inte riktigt vad synpunkterna gick ut på.
Det val som genomfördes blev erkänt och respekterat trots de stora svårigheter man hade i Ukraina med stora grupper internflyktingar. När det gäller det kommande lokalvalet kommer det att ske under förutsättning att man lever upp till en viss standard som ger förutsättningar för den internationella övervakningen att vara i området.
Annars kommer inte Odihr eller OSSE att vilja vara delaktiga i genomförandet av en observationsprocess i ett val som kan manipuleras och styras genom hot och fara. Den parlamentariska församlingen kommer inte att övervaka valet i Ryssland om inte Odihr får göra sitt arbete i förväg.
Det är principer vi har antagit i vår församling, och vi kommer inte att delta.
Kent Härstedt (S):
Jag har inte hört att OSSE skulle vara ett problem i Ukraina. Jag har talat med utrikesminister Klimkin, och han ser det som en tillgång. Han uppskattar OSSE:s arbete i Ukraina. Närmast förestående är att försöka få till stånd val i östra Ukraina. Jag lägger tyngdpunkten där eftersom det är nästa steg. Frågan är om det kan komma till stånd.
När det gäller att inte ha delade meningar med Europarådet vill det till att Europarådet inte upprepar det som skedde i Azerbajdzjan. Odihr och OSSE:s parlamentariska församling valde att inte åka dit. Men Europarådet åkte dit och presenterade en rapport som man verkligen kan ha funderingar kring. Jag tror inte att problemen ligger på vår sida, om jag ska vara ärlig.
När det gäller Odihrs arbete står jag i nära dialog med chefsambassadör Link. Han gör ett grannlaga och utmärkt arbete. Låt mig till sist kommentera Vitryssland. Det vankas val till duman i Vitryssland i september. Vi kommer att noga följa vad som har hänt sedan presidentvalet förra året.
Förhoppningsvis ser vi för första gången att oppositionspartier kommer att ta plats i duman i Vitryssland. Det är självklart att vi ska vara på plats och som vanligt från svenskt håll ha en rejäl delegation som kommer att övervaka att detta val förhoppningsvis går bättre till än förra valet, som jag var särskild koordinator för.
Trots det dåliga utgångsläget i respekten internationellt går det ändå små steg framåt i Vitryssland. Det tycker EU och Europaparlamentet, och vi ser också dessa små steg.
Kent Härstedt (S):
Jag vill ställa en fråga till försvarsminister Peter Hultqvist. I mitten av januari i år tillkännagav regeringen att man har ingått ett samförståndsavtal rörande försvarssamarbete med Danmark. En del av detta har beskrivits i medierna, men jag tror att det för många fortfarande är ganska oklart vad detta omfattar. Jag vill därför fråga försvarsministern: Vad innehåller samförståndsavtalet med Danmark?
Kent Härstedt (S):
Jag vill ställa min fråga till utrikesministern. Det gäller Vitryssland. Alla minns säkert 2012, då relationerna mellan Sverige och Vitryssland nådde sitt lågvattenmärke. Efter en incident blev Sveriges ambassadör hemskickad från Vitryssland. Sedan dess har mycket hänt i vår relation. Jag har varit en flitig besökare i Vitryssland.
I landet tas små steg framåt. De politiska fångarna har släppts, och vi ser att små steg tas åt rätt håll. Vi har dock ett problem. Det gäller viseringsfrågor. Den svenska ambassaden, som är jättefin, har en hel våning i bottenplan som är inredd som en viseringsavdelning.
Jag vill fråga utrikesministern ifall Sverige kan tänkas att under de kommande åren ta kliv framåt för att öppna en viseringsavdelning på ambassaden i Minsk, för att ge inte minst unga människor möjlighet att få tillträde till EU.
Kent Härstedt (S):
Det som utrikesministern precis sa uppskattas. Jag för dialog med företrädare för regimen - jag träffade utrikesministern så sent som i förra veckan - men också med företrädarna för oppositionen. När det gäller önskemål om möjlighet till visering genom Sveriges ambassad är det en samstämmig sång som sjungs från alla håll och kanter. I dag måste unga människor i Vitryssland ta sig till Estland för att kunna söka visum.
Med de mycket goda förutsättningar vi har på den svenska ambassaden skulle det vara väldigt tacknämligt.
Björn von der Esch (KD):
Jag hade personlig kontakt med Riksrevisionen inte mindre än tre gånger för att försöka få en hållbar motivation till det här. Men jag kan inte påstå att jag fick det. Man började säga att det låg utanför ramen för deras verksamhet och sådana saker. Det är en helt ohållbar inställning.
Som vi hörde tidigare har ju Riksrevisionen tillsynen över Sjöfartsverket och Sjöfartsinspektionen och ska se till detta. Om de upptäcker oegentligheter i form av att en analys inte har blivit genomförd ska de se till att den blir genomförd, eller också får de göra det själva. De kan inte plötsligt säga att detta ligger utanför deras område. Det är ungefär som vi hör här att det är regeringens jobb och inte riksdagens och så vidare.
Björn von der Esch (KD):
Vi ska inte tro att det finns en dold agenda. Låt mig då ställa några frågor. Ännu efter tolv år har den normalt obligatoriska sjöförklaringen inte hållits. Av drygt hundratalet överlevande är det bara ett fåtal som har hörts som vittnen.
Våra hemligaste myndigheter, Must och KSI, har kunnat förhindra varje insyn från efterlevande och utomstående genom att åberopa rikets säkerhet alternativt gravfrid trots att Estoniahaveriet officiellt rör en rent civil katastrof. Våra myndigheter har inte varit Estland behjälpliga med att skapa klarhet, hittills i varje fall - snarare tvärtom.
En ljuspunkt i detta rättsliga mörker är trots allt Justitiekanslerns utredning. I den slår han fast att den munkavle som Sjöfartsverket försökte ålägga Estoniadykarna när Estlands utredare Margus Kurm var här nyligen, den mörkläggningen, saknar rättslig grund.
Vi vet att det är meningslöst att vädja till regeringen om en ny Estoniautredning, lika meningslöst som att få prövat om Riksrevisionen har gjort sitt jobb. Avgörande bevismaterial har slängts tillbaka i havet, originalfilmer eldats upp och utredningsunderlag förstörts utan att någon har ställts till ansvar - tvärtom.
Vad gäller filmerna står det uttryckligen i avtalet att regeringen och Näringsdepartementet äger varenda film som tas. Rockwater har svarat mig personligen att skälet till att de brände upp filmerna var att de hade så dåliga kassaskåp att de inte ville att filmerna skulle komma i andras händer. En sådan förklaring kan man inte godta i det här sammanhanget.
Björn von der Esch (KD):
Jag reagerade när jag hörde uttrycket den mycket välrenommerade hovrättspresidenten Johan Hirschfeldt. Det stämmer väldigt bra. Men vad var det han hade fått i uppdrag att göra? Jo, att utreda om det funnits vapen eller militär materiel ombord på Estonia, på ett civilt fartyg. Hade det funnits där hade det varit ett brott.
Man får inte skeppa krigsmateriel på en civil färja. Alltså var det en brottsutredning som han ägnade sig åt. Jag kan förstå om en nyutexaminerad jur.kand. råkar förstöra utredningsmaterial i en brottsutredning.
Men att en välrenommerad hovrättspresident förstör underlaget i en brottsutredning är obegripligt.
Björn von der Esch (KD):
Det var faktiskt inte regeringen som såg till att den munkavle som Sjöfartsverket hade utfärdat hävdes. Det var JK. Jag hade själv skrivit till JK, och det var den vägen som munkavlen hävdes. Det påstås att det inte har framkommit något nytt, men något nytt har väl framkommit. Det var just de så kallade vapentransporterna med Estonia.
Man hade inte tillsatt en utredning om man hade känt till det innan. Det i sig borde vara tillräckligt för att gå ned och titta på Estonias skrov med dykare eller med kameror. Det har varit taktiken hitintills att säga att det som har kommit fram inte är något nytt, det har vi vetat hela tiden. Men just vapentransporterna har man inte nämnt tidigare. Det är väl nytt.
Christer Winbäck (L):
Inledningsvis vill jag yrka bifall till reservation nr 2. Svarttaxi är en omfattande oseriös näring, om man nu får kalla den så, vid sidan av den seriösa taxinäringen. Det är en olaglig taxiverksamhet som förekommer i hela landet, särskilt i de större städerna.
Förutom den ohederliga konkurrensen som tidigare nämnts innebär det också en stor skatteförlust för samhället, men det stora och svåra är dock den brottslighet som följer i spåren av verksamheten. Rån, misshandelsbrott, stölder och även våldtäkter förekommer. Det är en av de mer tråkiga delarna av svarttaxiverksamheten.
För att komma åt svarttaxiverksamheten krävs såväl en skarpare lagstiftning som fler poliser och andra åtgärder. Inspiration till detta finns att hämta i Norge och andra länder. Vi vill också ha möjlighet till snabbare bötfällning även vid enstaka körningar.
Vi vill att polis och åklagare, som i dag saknar bra möjligheter att beslagta och förverka fordon som brukas vid denna verksamhet, får den möjligheten. Vidare borde körkortsåterkallande vara möjligt, vilket vore ett enkelt sätt att kunna utmäta straff.
Med hänsyn till det stora ansvar som är förenat med yrkesmässig befordran av personer, som vi vill att ordinarie taxiverksamhet ska ha, handlar det om taxiförarlegitimation samt körprov i samband med taxilegitimation, vilket kommer att påverka trafiksäkerheten positivt.
Det är sådant som vi kräver av den egentliga näringen och som vi har all anledning att tro inte finns hos den illegala delen av densamma. Det finns många risker, många faror, med svarttaxiverksamhet. Jag vill också, herr talman, uppmärksamma den ekonomiska brottsligheten inom taxinäringen. Vi kan läsa att för närvarande planeras åtgärder vid bland annat Skatteverket för att komma till rätta med problemet.
Problemet är stort. 20-25 % av branschens omsättning bedöms komma från fiffel. Det handlar om många miljarder kronor. Även Taxiförbundet har uppmärksammat problemet och välkomnar krafttag mot fusket. Det är angeläget att arbetet påskyndas så att vi ser snara förslag.
Men även om taxameterfrågor och rutiner kring tömningar är vapen i denna kamp får det inte leda till alltför stelbenta regelverk. Behovet av undantag för bland annat limousineservice har uppmärksammats av föregående talare. Möjligheten finns i dag, men reglerna är alltför strikta för att kunna tillämpas på ett rimligt sätt.
Undantag kan inte göras generellt för förbokade kunder, utan särskilt undantag och tillstånd måste begäras för varje enskild kund. Dessutom har dispensmyndigheten länsstyrelsen hörts tillämpa reglerna olika strängt. Vi tycker att förbeställda resor ska kunna tillåtas på ett enklare sätt så att inte varje resa måste kräva speciellt tillstånd. Det måste finnas utrymme för en öppning också i denna fråga. Herr talman!
Med detta yrkar jag återigen bifall till reservation nr 2.
Christer Winbäck (L):
Jag tackar ministern för svaret. För den enskilde är mobbningen alltid en tragedi. I Sverige har man årligen kunnat konstatera ungefär 300 självmord där mobbning varit orsaken. Arbetsmarknadsministern pekar i svaret på Arbetsmiljöverkets föreskrifter mot kränkande särbehandling och att dessa måste följas upp. Mobbning är ett problem som ökat på senare år.
Mellan 1998 och 2001 ökade antalet anmälda fall enligt Arbetsmiljöverkets statistik med 60 % bland män och med 90 % bland kvinnor. Tre fjärdedelar av mobbningsanmälningarna gäller kvinnor. Huvuddelen av anmälningarna kommer från områden där man arbetar med människor och som sysselsätter många kvinnor - omsorg, sociala tjänster, hälso- och sjukvård, utbildning.
Den offentliga sektorn, som vi politiker är ansvariga för, också som arbetsgivare, är kraftigt överrepresenterad. Det borde mana till mer eftertanke och ett tydligare ansvarstagande från ministerns sida än att bara säga att det inte är meningsfullt att ta några andra initiativ i frågan.
Christer Winbäck (L):
Jag tackar ministern även för det svaret och beklagar den fadäs som inträffade, men uppenbarligen gav det ministern en chans till extra eftertanke i frågan. Jag vill säga att denna fråga är mycket stor, och den har blivit allt större. Jag påstår fortfarande att flera hundra människor om året, uppemot 300 människor, tar sitt liv på grund av mobbning.
De inte bara har tankar på självmord utan tar de facto sina liv. Ungefär 10 % av personerna på våra arbetsplatser känner sig på ett eller annat sätt mobbade av arbetskamrater eller chefer. Ofta handlar det om chefer. Jag håller med om att arbetsorganisation, svagt ledarskap och annat många gånger spelar stor roll i denna problematik.
Med tanke på det som händer, med tanke på hur det drabbar människorna och med tanke på det stora antalet döda varje år är det nästan att jämföra med trafiken och antalet trafikdödade. På något sätt undrar jag var nollvisionen för denna grupp finns. Vilka fler åtgärder ska vi vidta? Arbetsmiljöverket har ett ansvar för frågan - det är riktigt. I svaret säger arbetsmarknadsministern att jag frågar om det är ett tillräckligt bra redskap.
Min fråga är egentligen om det är ett tillräckligt redskap. Jag betvivlar inte att de gör sitt bästa för att skapa möjligheter, föreskrifter och annat för att göra det hela så bra som möjligt. Frågan är: Vad mer kan vi göra för att förhindra självmorden och få någon form av nollvision och en handlingsplan så att vi de facto minskar risken för den gruppen? Frågan har varit på tapeten vid flera tillfällen i kammaren.
Både vår nuvarande och vår tidigare arbetsmarknadsminister har svarat att frågan är viktig och att man följer den noga. Trots detta växer problemet, och därför är det viktigt att vi tillsammans på olika sätt försöker motverka problemet så att det minskar och helst av allt upphör.
Det är bra att vi har lagar mot diskriminering på arbetsmarknaden på grund av kön, etnisk tillhörighet, funktionshinder med mera, men varför inte ha en kraftfull lagstiftning mot diskriminering över huvud taget? Jag vill ha en haverikommission för varje dödsfall som kan härröras till denna problematik, en konkret handlingsplan med resurser för att stoppa detta. Jag vill ha en riktig nollvision, och jag vill ha den nu.
Christer Winbäck (L):
Det är bra att vi tar tid att tänka igenom den här frågan, som ministern tidigare har påpekat. Jag tror att det är en väldigt viktig fråga, som jag har sagt någon gång tidigare, och att den tyvärr växer och blir allt större. Jag tror också att vi har en hel del bra saker när det gäller hur vår lagstiftning ser ut, men tillämpning och efterlevnad är viktiga frågor.
Arbetsmiljöverket har ett ansvar för att se till att arbetsplatserna på olika sätt går igenom och gör saker runt detta, men jag känner fortfarande att det uppenbarligen inte räcker. Frågan är: Var ska vi sätta in någon form av mer stöd? Jag har många brev och handlingar här från personer som har hört av sig till mig och som jag har träffat på senare tid som berättar sina historier.
Det handlar många gånger inte bara om kränkning på arbetsplatsen. Det handlar också om kränkning när man sedan försöker bli trodd - att det här faktiskt har inträffat - hos facket, hos försäkringskassa och hos andra, vilket gör att man blir än mer förtvivlad. Att skapa möjligheter till utbildning och kunskap i frågan är väldigt viktigt så att man på olika sätt kan ge stöd och råd efter de behov som finns.
Den offentliga sektorn är en stor bov i det här - pusselbit, kanske man ska säga i stället - där läkare, sjuksköterskor och andra, både som vårdgivare och arbetsgivare i vissa fall, står handfallna eftersom man inte har kunskap och kompetens runt detta.
Jag tror att det är viktigt att den här frågan tas på allvar och att de här personerna känner att de blir trodda, bekräftade, utredda och rehabiliterade så att de kommer tillbaka till arbetslivet, och att chefer och andra inom offentlig sektor och på andra ställen får kunskap på ett tydligare sätt om den här problematiken. Det tror jag är viktigt.
Christer Winbäck (L):
Det finns mycket man skulle kunna säga om det inlägg som Ibrahim Baylan gjorde alldeles nyss. Jag förstår inte riktigt varför man är så rädd för att Telia Sonera skulle köpas av ett annat företag, oaktat om företaget i dag har huvudkontor i Sverige eller i ett främmande land. Man kom också med kritik från Socialdemokraternas sida för en stund sedan, genom Désirée Liljevall.
Det gällde just det här med att man är rädd för företagen, att man är rädd för privata händer och att det inte är någon rök utan eld. Jag tycker att det är ett väldigt märkligt synsätt när det gäller de här bitarna. Dessutom har jag väldigt svårt att se att snabbt skulle vara lika med slarv. Vi har från vår sida sagt att vi tycker att det är angeläget att detta sker utan dröjsmål. Det är därför som vi lägger fram förslaget om den här funktionella delningen nu.
Ju längre tiden går, desto fler fördelar i en sådan här marknad får den dominerande aktören, och det känns tråkigt att så är fallet. Jag tycker att man kan ifrågasätta mycket av det som Ibrahim Baylan sade.
Jag tycker att det är väsentligt att förslaget i betänkandet, som vi nu debatterar, också får ett stöd i riksdagen, så att regeringen kan ge PTS i uppdrag att genomföra denna funktionella separation så fort det någonsin går. Att man säger att snabbt är lika med slarv vänder jag mig starkt emot.
Christer Winbäck (L):
Ja, det är möjligt att jag är naiv i mina reflexioner. Jag har jobbat med IT-säkerhet i ett tiotal år innan jag kom till riksdagen. Det finns mycket som pågår. Oaktat var någonstans man äger en infrastruktur, oaktat vilka leverantörer som finns, tjänsteleverantörer och andra leverantörer av olika slag, förekommer det naturligtvis en hel del som inte ska förekomma. Detta måste vi på olika sätt stävja.
Det innebär inte att ägandeskapet i sig är det som ger en säkerhet eller inte, utan det handlar om hur vi hanterar och reglerar och ser över olika mekanismer, skydd och annat som vi ska se till att det finns. Självklart finns det alltid, oaktat försäljning eller inte, en plikt för oss att se till att vi klarar vår säkerhet på många olika sätt.
Jag tror att vi kan ha en särskild säkerhetsdebatt runt alla de hot och annat som finns i den här världen. Jag tror inte att det här på något sätt ökar risken. Den är stor nog ändå i den här världen. Jag tror inte att den ökar på grund av den separation som är på väg. Jag tror inte att den ökar på grund av att ett annat bolag skulle ha huvudkontor i annat land.
Vi arbetar redan i dag, i de allra flesta företag, med huvudleverantörer av IT-infrastrukturutrustning där de levererande bolagen definitivt finns i annat land. Det skulle vara hur enkelt som helst, om vi inte hade säkerhetsrutiner och annat, att ordna så att man får del av information som man inte ska få del av.
Jag ser inte att detta ökar genom att vi säljer Telia som bolag. Jag kanske är naiv, men det är min syn. Sedan gällde det detta med att äga bolag eller att inte äga bolag. Jag tror att man behöver en särskild debatt om vad staten bör äga eller inte bör äga. Den hinner jag tyvärr inte med på den sekund som jag har kvar.
Christer Winbäck (L):
När det gäller bredband och vad EU-kommissionen gör kan vi ha olika synpunkter på vad man egentligen har beslutat och framför allt vad man kommer att ha möjlighet att kunna göra. Jag tycker att det är bra att EU-kommissionen tar beslut. Både Sveriges nuvarande regering och den förra har stått bakom en hel del av de intentioner som finns inom Europeiska unionen, och vi kommer att fortsätta att göra det.
Att man från EU-kommissionen säger att man ska satsa på bredband innebär ju inte att man ska gräva ned kabel överallt, även om en av medlemsstaterna faktiskt gärna ser fram emot det - det är inte Sverige - och gärna ser att det egna, statligt ägda, telekombolaget svarar för en stor del av den grävningen.
Jag tycker inte att det är rätt sätt att utföra det hela, men jag välkomnar EU-kommissionens ambition att se över hur man kan förbättra kommunikationen på olika sätt. Det här med roaming som nämns är också en sak som vi har haft synpunkter på och till stora delar ställt oss bakom. Det tycker jag är positivt.
Christer Winbäck (L):
Jag ska inte återupprepa allt som Sven Bergström sade tidigare i sitt anförande och replikskifte. Där berättade han en hel del om vad regeringen håller på att göra. Jag kan, precis som Désirée Liljevall säger, konstatera att man inte kan leva på gamla meriter, men jag skulle ändå vilja veta vad den socialdemokratiska oppositionen tänker göra i frågan.
Där har vi uttalandet från partiledaren Mona Sahlin för ungefär ett år sedan om att all IT-infrastruktur i landet ska förstatligas. Trots detta gav Socialdemokraterna bara ungefär 45 miljoner i skuggbudgeten för att klara av detta, vilket är en totalt orealistisk siffra. Det finns en hel del som den förra regeringen inte gjorde och som man kan diskutera, men eftersom Désirée Liljevall inte har någon möjlighet att replikera ska jag återkomma.
Jag kan bara konstatera att regeringen gör en hel del saker, och vi har tagit vara på många av de utredningar som nu har kommit fram. Vi håller på att bearbeta detta, och jag tror att de flesta av oss ändå kommer att vara mycket nöjda med det regeringen gör i IT-arbetet under denna mandatperiod.
Christer Winbäck (L):
Jag hade inte tänkt begära replik, men under de sista 15 sekunderna sade Lage Rahm en sak som jag ändå är tvungen att korrigera. När det gäller synpunkterna på öppen källkod läser jag i betänkandet 2005/06:TU4 Från IT-politik för samhället till politik för IT-samhället . Under punkten om öppen källkod står det tydligt att man inte anser att riksdagen ska ha synpunkter på vilka lösningar som föreskrivs vad gäller det här.
Däremot kan jag hålla med Lage Rahm om det han sade för en stund sedan. Det är klart att IT är en del av lösningen för att få en effektiv förvaltning. Jag välkomnar det och håller med Lage Rahm i mycket av det han sade. Men att just tala om exakt hur lösningar ska se ut känner jag mig väldigt tveksam till. Jag tror att det är viktigt att det finns en handlingsfrihet hos förvaltningen att kunna göra det som man anser är bäst för frågan.
Som jag också sade i mitt anförande, precis som motionärerna har sagt, och det tror jag är väldigt viktigt att notera, saknas det kunskap om frågorna. Därmed krävs det en hel del utbildning och möjlighet att sätta sig in i frågorna.