KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Syftet med den nya lagen var att det skulle underlätta för kamerabevakning. Förhoppningarna var stora. Man tänkte: Bort med länsstyrelsernas långa handläggningstider och ibland godtyckliga beslut, in med snabb hantering och enhetliga beslut över hela landet fattade av en myndighet, Datainspektionen. Men verkligheten blev en annan.
Handläggningstiderna är i dag längre än någonsin tidigare. Ministern sa i sitt svar att den nya lagen har gjort det lättare för kommuner och myndigheter att få tillstånd för kamerabevakning i brottsbekämpande och trygghetsskapande syfte. Det stämmer inte. Det har inte blivit lättare för kommunerna, tvärtom. Sjöbo kommun ansökte om kamerabevakning av Resecentrum.
Det är en plats om upplevs som otrygg av kommuninvånarna på grund av upprepade cykelstölder, skadegörelse, anlagd brand och så vidare. Sjöbo kommun skickade sin ansökan i februari förra året. Nu, drygt ett år senare, har de inte ens fått besked om att ärendet har fått en handläggare. Under tiden pågår den vardagliga brottsligheten.
Sjöbo är tyvärr inte ensamt. Ett annat exempel är Trelleborgs kommun som ansökte om kamerabevakning på fem platser i stadens centrum i december 2018. Det gjorde de för att få bukt med brottslighet som sexuella ofredanden, narkotikabrott, skadegörelse, brott mot knivlagen och så vidare.
De fick 14 månader senare svar på ansökan. Det var ett nej. De fick besked att ansökan behöver kompletteras på 15 punkter. Kunde inte Datainspektionen ha meddelat det tidigare, till exempel när ansökan lämnades in?
En av punkterna med krav på komplettering handlade om brottsstatistiken för 2019. Det är ett mycket märkligt och orimligt krav. När ansökan lämnades in 2018 kunde givetvis ingen veta vilka brott som skulle ske på den aktuella platsen nästa år.
Man kan inte begära framtidsspaningar utifrån Datainspektionens oförmåga att hantera saker i tid. Ett annat krav var att beskriva kameratekniken. Men med tanke på de långa handläggningstiderna hinner tekniken bli gammal och leverantörerna ta in ny teknik. Det skapar ett moment 22.
När en kommun får tillstånd för en specifik kameratyp finns den inte längre på marknaden. Sedan är frågan om Datainspektionen verkligen har kompetens att bedöma teknik. Jag har fått för mig att det är jurister som jobbar där och inte tekniker. Ett annat exempel där man har tagit orimligt lång tid på sig och där man fortfarande inte har lämnat svar gäller Staffanstorp.
De ansökte för åtta månader sedan och har ännu inte fått något svar. Jag misstänker att de tre skånska kommunerna inte är ensamma i sin frustration över Datainspektionens hantering.
Jag undrar om ministern tänker ta initiativ till att ändra lagstiftningen så att kommunerna själva får bestämma om det behövs bevakningskameror.
Boriana Åberg (M):
Jag uppmärksammade att ministern inte svarade på min fråga om han tänker ändra lagstiftningen så att kommunerna själva får bestämma. Jag betraktar det som att ministern inte tänker göra den ändringen. Man ska se kameraövervakningen i en kontext, nämligen kontexten av ökad brottslighet.
När ministern berättar om ökad kameraövervakning i Rosengård och Husby kan man, om man inte läser tidningarna, få uppfattningen att brottsligheten där har försvunnit. Det har den inte. Tvärtom ökar brottsligheten, och människor känner sig alltmer otrygga.
De flesta ifrågasätter med all rätt regeringens förmåga att skapa trygghet och ta hand om landet på det sätt som en regering borde. Redan i slutet av sommaren aviserade ministern att Datainspektionen skulle få mer pengar. Det innebar ingen förändring i deras arbetssätt.
Tvärtom är handläggningstiderna fortsatt långa. Det tar tid, och man svarar inte utförligt på varför det dröjer med hanteringen av en ansökan. Man kan undra om det inte är något annat i Datainspektionens arbetssätt som måste ändras.
Det handlar alltså inte bara om att ösa in pengar, utan man måste göra några förändringar, till exempel att man visar förtroende för kommunerna att själva göra bedömningar när det gäller var kameror behövs eller inte.
Polisen hinner inte bekämpa, utreda och beivra mer än en bråkdel av de brott som begås i dag. Eftersom grova brott som mord och sprängningar tar så mycket tid i anspråk hamnar vardagsbrottslighet - bostadsinbrott, bilstölder, misshandel och så vidare - vid sidan om. Där står medborgarna utan hjälp. Vart vänder de sig?
De vänder sig till kommunen. Det är sista utposten. När en kommun inte upplevs som trygg ringer man till kommunalrådet och säger att man flyttar om de inte fixar problemet. Det handlar om att barn inte ska bli misshandlade eller bestulna på jackor eller mobiler och att bilar inte ska bli nedbrända eller vandaliserade.
Då hamnar ansvaret hos kommunledningen, som gärna vill att de som betalar skatt och får det hela att gå runt ska stanna i kommunen och inte flytta runt, som många invånare med bra lön i Malmö har gjort genom att flytta till Staffanstorp, Kävlinge eller Lomma.
De flyttar till andra kommuner, som upplevs som trygga.
Regeringen har ett väldigt stort ansvar för att inte undergräva möjligheten för kommunerna att bedriva trygghetsarbete genom att sätta upp kameror, anställa ordningsvakter och upprätthålla lagen och tryggheten för invånarna på det sätt man har befogenhet till.
Boriana Åberg (M):
Den statistik som ministern hänvisar till väger väldigt lätt för den som själv har blivit utsatt, om ens barn har blivit misshandlat eller om något annat har skett på grund av att klimatet i samhället har blivit mycket råare och att kriminaliteten har ökat. Låt mig säga något om Moderaternas förslag.
De förslag som ni nu får igenom om tillståndsbefriade övervakningskameror i kollektivtrafiken och för myndigheter som sysslar med brottsbekämpande verksamhet var Moderaternas förslag. Ni röstade inte för dem. Ministern kan titta på betänkandet om lagen om kameraövervakning.
Där var Moderaternas förslag att man ska göra det lättare att sätta upp kameror i otrygga områden. Detsamma borde gälla kommuner och regioner.
Man borde lita på våra företrädare där - att de sätter upp kameror där det behövs för att öka människors trygghet.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Jag börjar där ministerns anförande slutade, nämligen med förslaget om ett nytt system för reseavdraget. Jag hade önskat att ministern hade varit rakare och tydligare i sitt svar, i stället för att kryptiskt svara att regeringen kommer att ta ställning till "om och på vilket sätt man kommer att gå vidare med förslaget".
Om jag fick drömma fritt skulle ministern säga att man har slängt förslaget i dokumentstrimlaren på Finansdepartementet och i stället jobbar med ett nytt förslag om att höja reseavdraget så att det täcker de faktiska kostnaderna för att ta sig till jobbet. Men vi är inte här för att drömma utan för att tala om politik. Jag ska hålla mig till det.
Förslaget är sällsynt dåligt och skadligt för Sveriges utveckling. Det är feltänkt från början och slår hårt mot arbetspendlingen, som våra företag är så beroende av. Arbetspendlingen är också viktig för den enskilda människan, för att hon ska kunna försörja sig. Särskilt viktig är den för människor som bor på landsbygden.
Enligt experter kommer 200 000 människor som i dag kan göra avdrag för arbetspendling att förlora den möjligheten. För dem återstår att flytta. Det är inte alltid möjligt på grund av att andra familjemedlemmar bor kvar eller andra åtaganden eller omständigheter som man måste ta hänsyn till.
Det andra alternativet är att sluta jobba eftersom man inte har råd med resorna till och från jobbet. Långt ifrån alla har tillgång till kollektivtrafik. De som bor i städer kan inte heller alltid utnyttja kollektivtrafiken. Det handlar om de som jobbar nattskift, till exempel poliser, sjukvårdspersonal och så vidare.
Ska kvinnor som jobbar nattskift inte kunna ta bilen till jobbet och i stället utsätta sig för risken att bli överfallna och våldtagna? Bara känslan att vara rädd är skadlig för en människa. Klimatet i samhället har blivit mycket råare under regeringens tid.
Det är märkligt och sorgligt att den feministiska regeringen inte direkt förkastar ett förslag på reseavdrag som slår hårt mot kvinnor som jobbar på obekväma tider. Det påstås att det nya avdraget kommer att få stora miljöeffekter. Men det stämmer inte.
Visserligen skulle koldioxidutsläppen minska, men i mycket begränsad omfattning, faktiskt bara med 1 procent av vägtrafikens totala utsläpp, och det till en kostnad av 1 miljard kronor för skattebetalarna. Det finns andra sätt att sänka koldioxidutsläppen och till en betydligt lägre kostnad.
Regeringen måste sluta med symbolpolitik och att göra saker bara för att visa att man gör något. Det är bättre att göra rätt saker, till exempel begrava förslaget om det nya reseavdraget och lägga ned bonus-malus-systemet. Kostnaden för hushållen är stor, nyttan för miljön är obefintlig och pengarna försvinner utomlands.
Boriana Åberg (M):
Jag vill uttrycka min förhoppning att förslaget aldrig kommer att bli verklighet. Nu ska jag ägna mig åt resten av ministerns svar. Jag är lite förvånad över att ministern väljer att tala om coronaviruset och världsmarknadspriset på olja. Är det inte bättre att hålla sig till det som regeringen kan påverka?
Ett exempel är skatten på drivmedel, som min interpellation i alla fall delvis handlar om. I valrörelsen 2014 lovade ministern att hon inte skulle höja drivmedelsskatterna. Men det har hänt. Man har också infört överindexering.
Det slår hårt mot människor som bor på landsbygden där det är stora avstånd till apoteket, vårdcentralen, jobbet, barnens träningar och allt annat. Det slår också hårt mot företagen.
De svenska företagens konkurrenskraft undermineras när priserna för att både köra och äga en bil är väldigt höga. Jag tänker på alla småföretagare och hantverkare som betalar dyrt för att äga sina bilar och har höga driftskostnader.
Många av dem kan dessutom inte ens dra av momsen eftersom vissa lätta lastbilar, där karossen har en speciell utformning, betraktas som personbilar och beskattas som det.
Det är ett stort fel som måste åtgärdas skyndsamt om regeringen vill underlätta för företagande och speciellt för småföretagare.
Även om statsrådet inte gav ett rakt svar på min fråga om hon avser att ta initiativ till en sänkning av bensin- och dieselskatten kan jag av svaret nästan läsa ut motsatsen; vi kan förvänta oss fortsatta höjningar.
Statsrådet säger "samt att miljöskatternas andel av skatteinkomsterna ska öka". Att tro att det skulle ske genom sänkning av andra skatter är mot bakgrund av regeringens hittills förda politik tämligen naivt.
I stället för att straffbeskatta människor och företag som är beroende av bilen och hänvisa till miljö- och klimatarbete borde man sikta in sig på de verkliga miljöbovarna: kolkraftverken i Europa och resten av världen. Man pratar mycket om elektrifiering av bilar. Men det finns några hinder.
Framför allt har vi inte tillräckligt med el, i alla fall inte i Skåne där jag bor. Om var och varannan människa skulle ha möjlighet att köpa sig en av de dyra elbilarna skulle systemet ändå inte kunna bära efterfrågan. Redan nu är det nämligen enormt stora problem med överföringskapaciteten.
Företag kan inte ens etablera sig eftersom elbolagen inte kan ge någon garanti.
Boriana Åberg (M):
Jag propagerar inte för fossilbränsle utan för förnuft och ansvarskänsla. Jag propagerar för att regeringens beslut ska fattas med hänsyn till de människor som berörs.
Självklart står vi moderater för att miljön ska värnas och att vi ska övergå till fossilfria bilar, men det måste ske med hänsynstagande till de människor som äger dessa bilar och som i nuläget inte har råd att byta ut dem. Det gäller inte minst med tanke på hur mycket dessa bilar kostar.
Jag är inte ensam om att tycka detta.
Jag undrar om ministern har missat att det finns en hel folkrörelse med drygt 600 000 medlemmar, Bensinupproret 2.0, som verkligen kämpar för alla människors rättighet att välja var de ska bo och vilket jobb de ska kunna ta utan att behöva flytta någonstans där det finns kollektivtrafik.
Det gläder mig att ministern trots allt uttrycker en passion för bilar och för den frihetskänsla som bilen ger. Jag hoppas verkligen att finansministerns vurm för frihet smittar av sig även till hennes beslut, för sänkta skatter ger frihet.
Sänkta skatter på bensin och diesel, som vi moderater vill genomföra, ger friheten att kunna bosätta sig där man vill och ta det jobb som man vill ha.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Att regeringen nu slutligen väljer att agera, efter månader av förnekande av elkrisen i Skåne, är positivt.
Jag ser fram emot länsstyrelsens redovisning av uppdraget i augusti nästa år liksom en välbehövlig översyn av indelningen i elpriszoner. Samtidigt vill jag understryka att det viktigaste är att det produceras tillräckligt med el när det behövs och att detta kan komma konsumenterna i hela landet till del.
Därför är det inte bara förvånande utan också oförskämt och nonchalant mot dem som verkar i Skåne och inte kan få fram tillräckligt med el för sin etablering eller expansion när energiministern och statsministern som ett mantra i alla tänkbara sammanhang upprepar att vi har ett stort elöverskott i Skåne.
Det är skillnad mellan energi räknat i terawattimmar och effekt räknat i watt. Att Sverige över året täcker det samlade effektbehovet säger ingenting om hur väl effekten kan distribueras. Fru talman! Det är sant att nätägarna är ansvariga för att bygga och driva nätet på ett effektivt och fungerande sätt.
Det största ansvaret faller på Svenska kraftnät, som är en statlig myndighet. Regeringen kan sålunda inte på något sätt frånsäga sig ansvaret för Sydvästlänken. Den skulle ha blivit färdig 2015 men är fortfarande ur funktion. Likaså är det regeringen som är ansvarig för att det saknas produktion i de södra delarna i landet.
Om man stänger kärnkraften och brandskattar kraftvärmen uppstår det elbrist. Fru talman! Jag glömde att berömma ministern för hans ödmjuka svar på min fråga om åtgärdandet av kapacitets- och effektbristen i Skåne. Det är sant att det inte går att säga att man är färdig med det arbetet.
Det pågår en ständig utveckling, och behovet av el blir bara större och större i takt med utfasningen av de fossila bränslena och med digitaliseringen. Därför måste regeringen vara steget före och inte fatta dåliga beslut som äventyrar elförsörjningen. Ett sådant beslut är stängningen av kärnkraftsreaktorer. Fru talman!
Det bästa sättet att minska koldioxidutsläppen är att satsa på kärnkraft. Det var inte så länge sedan som statsministern, då ordförande i IF Metall, tyckte att vi måste nyinvestera i kärnkraft för att möta industrins behov. Nu är behoven större än någonsin.
Men i stället för att skapa förutsättningar för nyinvesteringar i kärnkraft fortsätter avvecklingen.
Boriana Åberg (M):
Det låter lovande att energiministern tänker arbeta för att alla ska ha tillgång till energi och för Sveriges bästa. Ett bra tips är att man inte fattar dåliga beslut. Förutom besluten att stänga kärnkraftsreaktorer, och välfungerande sådana, är ett annat dåligt beslut beskattningen av kraftvärme.
Faktum är att kapacitetsproblemet i Malmö beror på de kraftigt höjda energiskatterna och koldioxidskatten för den marginella toppeffekten i kraftvärmen.
Dessa anläggningar använder ibland fossilbränsle, men bara under mycket kort tid, några dagar när det är som kallast, som reserv. Att beskatta dem är som att beskatta flytvästar för att de är gjorda av fel material. Fru talman! Ett tredje beslut som är förödande för energiförsörjningen är skatten på förbränning av avfall.
Regeringen borde dra tillbaka propositionen. Den motverkar intentionerna att minska koldioxidutsläppen och alla andra skadliga utsläpp. Det har investerats miljarder i avfallseldad kraftvärme utan statligt stöd med tanken att dessa anläggningar ska kunna användas länge.
I Sverige, där vi är bäst i världen, deponerar vi endast 0,7 procent av allt avfall. Allt annat återvinns eller förbränns till energi tack vare avfallskraftvärmeanläggningarna. Vi tar också hand om restavfallet från andra länder med höga miljö- och klimatkrav.
Dessutom tjänar vi pengar på det. Vi bidrar till en bättre miljö då avfallet från dessa anläggningar utomlands annars skulle ha hamnat på deponier. Skatten på avfall straffbeskattar en välfungerande teknik och skapar oro på marknaden.
Vem vågar satsa på ny teknik när förutsättningarna kan ändras när som helst på grund av politiska nycker? Fru talman! I sitt första svar nämnde ministern att Eon kommer att vidta åtgärder för att tillräcklig effekt till Malmö ska säkras.
Expansion för näringslivet i regionen ska också säkras. Skulle ministern kunna förklara lite närmare exakt vilka dessa åtgärder är och komma med lite mer detaljer?
Hittills har det inte kommit någon annan information än artiklar i Sydsvenskan och lite på Sydnytt och nyheterna om att regeringen nu minsann har löst energibehovet i Skåne. Men de nödvändiga och välkomna beskeden från nätägarna till företagen som behöver expandera har inte kommit än.
Gärna lite detaljer, ministern!
Boriana Åberg (M):
Jag skulle gärna velat höra lite mer om överenskommelserna med Eon. Den enda information jag har fått är från Sydsvenskan. Ingen som bor i Skåne kunde ha missat nyheten att energibristen i Skåne kommer att avstyras genom tre nyfunna kraftkällor med bilder på en glad Anders Ygeman med tummen upp.
Jag ska inte skylla ministern för ordvalet i rubriksättningen. Men jag vill gärna kommentera förslagen på de sätt som de återgavs i artikeln. Man missade att berätta att det bara är tillfälliga lösningar som kanske klarar situationen på sin höjd över denna vinter. Men sedan uppstår samma problem. Vi kommer troligtvis att ha samma debatt nästa år igen.
Enligt det första förslaget tillför Eon elnätet en effekt på 95 megawatt genom att utnyttja Heleneholmsverket. Det är det verk som ministern nämnde som nu ska gå på biogas i stället för på naturgas. Det är sant. Men man ska inte glömma att Heleneholmsverket stängde på grund av det olyckliga beslutet att beskatta kraftvärme. Det är bara en rundgång.
Vem kommer att betala för överföringen från Eon produktion och värme till Eon elnät? Jo, det är konsumenterna. Det är elnätskollektivet som i slutändan kommer att stå för kostnaderna via sina elnätsfakturor. Sedan har man också sagt att man optimerar energianvändningen med nätverket switch och tillför ytterligare effekt.
Men verktyget har inte prövats, inte testats i stor skala. Huruvida det kommer att fungera är fortfarande höljt i dunkel. Det låter bra med nätverktyg, men det är också ren och skär ransonering.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Det är både fascinerande och upprörande att ett sådant intetsägande svar kan tillåtas lämna Finansdepartementet. Jag utgår från att ministern kommer att ha ett allvarligt samtal med medarbetaren som har varit behjälplig med att skriva svarstexten. Denna text ger inte ens i någon mån svar på mina frågor.
I stället kryllar den av axiom, alltså självklara påståenden vars sanningshalt inte kan ifrågasättas. Några exempel: En hög sysselsättningsgrad är en förutsättning för att den kommunala verksamheten ska kunna finansieras. Så är det, men vad gör regeringen för att sysselsättningsgraden ska höjas?
Särskilt allvarlig är situationen med nyanländas arbetslöshet nu när de två åren med etableringsersättning tar slut. För den stora majoriteten blir det ekonomiskt bistånd på socialkontoret.
Många kommuner känner att staten flyr sitt ansvar för flyktingkrisen 2015 och lämnar dem i sticket, med stora ekonomiska problem och integrationsproblem. Har finansministern besökt Filipstad, där 2 000 av 10 000 invånare har utomeuropeisk bakgrund?
Av de vuxna i gruppen saknar 80 procent jobb, och ytterligare 10 procent omfattas av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa människor ska ha bostad, mat på bordet, kläder, samhällsservice. Ekvationen går inte ihop om de inte kommer i arbete - alltså riktigt arbete och inte påhittade sysselsättningar som inte leder till anställning.
Filipstad är långt ifrån ensamt. Ett nittiotal kommuner riskerar ekonomiskt underskott i år, och SKL ser ingen ljusning på åtminstone ett decennium. I sitt svar säger ministern också: "Ett jobb är även den viktigaste förutsättningen för nyanlända att etableras i det svenska samhället." Detta är ju en obestridlig sanning.
Det går inte att nog understryka hur viktigt det är för varje individ, nyanländ eller inte, att ha ett jobb att gå till, en lön att försörja sig och sin familj på, arbetskamrater, sammanhang, samhörighet. Men vad gör regeringen för att alla dessa nyanlända ska få egen försörjning?
Planeras några reformer för att göra det mer attraktivt att arbeta än att leva på bidrag? Nej. Man lägger ned Arbetsförmedlingen. Inte för att den förmedlade särskilt många jobb eller inte behövde reformeras, men att lägga ned den utan att det finns en idé om vad den ska ersättas med är mycket ansvarslöst.
Detta är ännu ett exempel på hur januariöverenskommelsen låser in regeringen i ett samarbete som omöjliggör nödvändiga reformer. Det är landets kommuner som i slutändan kommer att stå med svartepetter i handen. Jag vill därför upprepa min fråga: Vad är ministerns råd till de kommuner som kommer att kollapsa på grund av de enorma kostnaderna för ekonomiskt bistånd?
Ministern svarade också att regeringen prioriterar välfärden. Jag förstår inte vad ministern menar med det. Att införa familjevecka och friår är inte att prioritera välfärden. Det är att se till att friska, arbetsföra människor jobbar mindre.
Boriana Åberg (M):
Problemen i Sveriges kommuner beror inte på det ökade antalet 80-åringar eller det ökade antalet barn. De beror på det ökade antalet människor som inte kommer ut på arbetsmarknaden och som faktiskt inte har en chans att någonsin komma ut på den, på grund av att de till exempel är analfabeter. Det är något som man måste göra något åt.
Bland annat måste man strama åt den okontrollerade migrationen. Den leder inte bara till problem med försörjningen utan också till en mängd andra problem, till exempel kriminalitet och bristande integration.
I mångt och mycket beror avsaknaden av diskussion om ekonomi i debatten på att all kraft läggs på att diskutera den bristande tryggheten hos till exempel invånarna i Malmö.
Jag tolkar ministerns svar som att det inte finns någon särskilt god beredskap på att möta den stundande lågkonjunkturen. Ministern har inget kärnfullt budskap till de trängda kommunerna.
Att fatta erforderliga beslut om att minska flyktingmottagandet till en nivå som vårt land klarar av att integrera är självklart inte under några som helst omständigheter aktuellt med hänsyn till regeringskamraterna i Miljöpartiet. Det är ett viktigt besked till svenska folket från vår finansminister.
I sitt svar refererade finansministern till den parlamentariska utredningen om den framtida svenska migrationspolitiken. Regeringen säger sig vilja fastställa en ordning som är långsiktigt hållbar för Sverige - i teorin.
I praktiken har denna regering redan undergrävt intentionen om hållbar migrationspolitik genom en rad ogenomtänkta beslut: den så kallade gymnasielagen och den lag som underlättar anhöriginvandring utan försörjningskrav.
Nu kommer också krav på en generell amnesti för dem som inte klarar kraven för gymnasielagen och befinner sig i Sverige. Jag bara undrar: Vad tror ministern att detta sänder för signaler ut i världen?
Är det att Sverige har en ansvarsfull och restriktiv migrationspolitik, eller är det tvärtom så att bara man en gång har tagit sig hit får man stanna, oavsett om man har asylskäl eller inte? Låt oss titta på direktiven till utredningen. Där finns frågor som: Ska vi ha permanenta eller tillfälliga uppehållstillstånd?
Ska det införas en ny humanitär skyddsgrund? Och ska det bli möjligt att resa in i landet på olagliga grunder och få skydd? Det ser inte ut som om uppdragsgivaren vill ha en restriktiv och ansvarsfull migrationspolitik.
Inget talar för att den parlamentariska kommittén kommer att lyckas den här gången heller, och som vanligt kommer det att vara Sveriges kommuner som får ta konsekvenserna och kommer att behöva hjälp. Vad kan finansministern göra åt det?