Paula Bieler (SD):
Det är ett oerhört allvarligt ämne som vi diskuterar i dag. De senaste månaderna tror jag har lämnat få oberörda, om ens någon. Jag har ofta tänkt på - och inför den här debatten funderade jag på att säga något om det - att det som ung kvinna är svårt att bli förvånad. Men jag tror inte att det bara handlar om unga kvinnor.
Det har visat sig att kvinnor över huvud taget i vårt land oftast har någon form av erfarenhet av att få sina integritetsgränser kränkta. Det finns även många män och personer över huvud taget som känner att någon gång ibland, eller ofta, får man sin integritet och sin sexualitet kränkt och sin kropp berövad från sig själv.
Det här sker i olika former och på olika nivåer. Värst är det väl kanske när man upplever att motparten och omgivningen inte ens noterar vad som sker. Man blir inte hörd, man blir inte förstådd och man blir inte trodd. Även detta har vi kunnat se många exempel på de senaste månaderna. Reaktionerna på metoo-kampanjen har varit oerhört blandade.
Direkt efter att de första vittnesmålen kom fram skrev jag själv en status och uppmärksammade att jag är kluven till vad som håller på att hända. Den här kluvenheten har fortsatt och är stark även i dag. Det är uppenbart att ämnet behöver lyftas.
Inte minst har reaktionerna i form av vidriga kommentarer på vissa vittnesmål visat på behovet av att på allvar diskutera vad som förekommer vi vårt land. Men det finns också funderingar kring vad vi gör sedan. Hur långt låter vi det här gå? Hur agerar vi?
Hur ser vi till att hålla fokus på en riktig, faktisk förändring och inte ytterligare polarisering och delning av vårt samhälle där man inte tar personer på allvar när de kommer fram med sina personliga berättelser om vad som har hänt? Det här pågår fortfarande. Herr talman!
Under de senaste månaderna vet jag inte hur många gånger jag har blivit chockad över vad jag läst och fått höra, hur förbannad jag har blivit över att det uppenbart finns personer som låter skeenden få fortsätta och över att det finns så pass många som inte har vågat höja sina röster tidigare utan först nu när de fått sällskap och hur tacksam jag känt mig över att jag inte är en av dem.
Den här tacksamheten är egentligen något sjukt att känna. Så ska det inte vara i ett samhälle. Jag ska inte gå runt och behöva vara tacksam för att jag aldrig har upplevt mig vara i en situation där jag inte kan hantera vad som sker. Det är klart att även jag har fått mina gränser något kränkta ibland men aldrig till den nivån att jag inte har kunnat säga ifrån och få det respekterat eller få hjälp av omgivningen om det har varit extra hårt. Vad kan vi då göra i det här läget?
Jag tror absolut att det är viktigt att vi ser över sexualbrottslagstiftningen, straffvärdena och hur vi kan säkerställa att de uppenbara brotten alltid ska straffas.
Det finns ingen tvekan om att om personer drogas, maktövertag utnyttjas och våld blandas in ska det inte finnas utrymme för att lyssna på personer som skyller på att de inte visste. Det är klart att man vet om man drogar ned en medmänniska eller använder våld för att få henne eller honom att göra något personen inte vill.
Det är bra att det finns många förslag. Jag hoppas att vi kommer att ta det här på fullt allvar och gå längre. Jag är glad att Moderaterna också står bakom förslaget om höjda straffvärden, bland annat. Det är viktigt att komma ihåg att - även om det har kommit fram oroväckande statistik på sistone - anmälningsbenägenheten faktiskt sjunker när det gäller sexualbrott. De senaste åren har man ofta skyllt på att anmälningsbenägenheten är hög och att det därför blivit fler rapporter. Men de senaste undersökningarna visar att så inte är fallet.
Man blir inte trodd. Man får inte sitt fall utrett. Man får inga straffvärden. Man får inget skadestånd, om personen i fråga mot förmodan lyckas bli dömd. Oftast upplevs det som att vara utsatt en extra gång. Vi måste jobba dubbelt. I många av berättelserna som har kommit fram handlar det kanske också om situationer där man inte är helt säker på vad som har hänt. Många omständigheter kan leda till att integriteten kränks.
Men frågan är om det ska vara kriminellt, ifall det inte har funnits något uppsåt om det inte är grova brott. Jag tror snarare att vi också måste lyfta upp det som jag brukar kalla för sexuell social kompetens. Vi måste bli bättre på att prata med varandra, lära känna varandra och lyssna på varandra. Vi måste ha en tydlig dialog tidigt i vårt samhälle. Den ska hela tiden vara levande.
Då kan vi vara säkra på att det är självklart att om jag gör något med en annan person är det inte bara för att jag vill utan för att jag vet att den personen också vill det tillsammans med mig. Jag ser fram emot en bra debatt. Och jag tackar Vänsterpartiet för att de har lyft upp frågan.