KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sotiris Delis (M):
Tack, ministern! Jag gläds åt att lyssna på ministerns resonemang och ministerns beslutsamhet att ta itu med att bevaka utvecklingen och agera. Jag har låtit riksdagens utredningstjänst undersöka hur det ser ut med prisbilden för telekomtjänster för konsumenterna.
Priserna har gått ned i förhållande till konsumentprisindex, är svaret. Det kan tänkas vara bra, men med tanke på hur konkurrenssituationen ser ut finns det stor risk att en dominerande aktör pressar priserna för att - så fungerar modellen - initialt slå ut mindre aktörer och när det är gjort höja priserna på en marknad utan konkurrenter.
Här är lagstiftningen tydlig, ministern: "Ett företag som är så starkt att det kan agera utan att ta hänsyn till sina konkurrenter har en dominerande ställning. Sådana företag har ett särskilt ansvar och får inte missbruka sin marknadsmakt genom till exempel underprissättning och leveransvägran."
Med andra ord uppmanar lagstiftaren till att se över situationen på tv-marknaden så att konkurrensen förbättras. Regeringen har tidigare under mandatperioden stärkt svensk filmproduktion. Men om den nuvarande trenden består finns det risk att svensk tv-produktion drastiskt minskar. Det är min bedömning, och jag är inte ensam om den.
Det är viktigt att skapa förutsättningar för fler jobb i branschen, inte färre. Lika viktigt, som jag ser det, är det att konsumenterna inte får sämre tillgång till svenskproducerade program och tv-serier.
Styrelseordföranden för branschorganisationen Film och tvproducenterna ser också en risk att minskad konkurrens leder till att mindre resurser satsas på svensk tv-produktion, vilket naturligtvis drabbar branschen.
Hon uttalade sig på följande sätt i Dagens Media: "För produktionsbolagsmarknaden är detta oroväckande eftersom det påverkar tv-kanalernas möjlighet att investera i tv-innehåll."
Anser inte kulturministern att det nu är dags att vidta åtgärder för att säkerställa att det på en svensk tv-marknad finns en mångfald av program med svenskt innehåll, stora sporthändelser och event, som konsumenter kan ha tillgång till?
Sotiris Delis (M):
Tack, statsrådet, för positivt innehåll i diskussionen! Aktörerna Com Hem och Tele 2 inser själva att det behövs åtgärder för att få igenom sammanslagningen i EU-kommissionen. Det fanns en förhoppning om att en försäljning av MTG och det danska telekombolaget TDC skulle vara lösningen.
Nu blev det inte så, och det kanske finns anledning att se över frågan brett. Målet för den svenska konkurrenspolitiken är väl fungerande marknader till nytta för konsumenterna; det är vi överens om. Min bedömning är att kulturministern i sista stycket av sitt svar till mig, gällande Myndigheten för press, radio och tv, fångar upp en central aspekt och spelare.
Här skulle behövas en mer djupgående analys av marknaden. Det hade varit bra om myndigheten hade fått ett sådant särskilt uppdrag av ministern, och det kan ministern ge myndigheten. Enligt min information träffade en annan stor aktör denna myndighet så sent som i fredags. Generaldirektören där vill gärna göra en sådan utredning men skulle behöva få ett uppdrag om detta. Kulturministerns vilja sätts alltså på prov.
Förmågan hos kulturministern finns. Med den konsolidering av den svenska tv-marknaden som nu sker finns det en stor risk att konkurrensen på marknaden försämras. Där blir konsumenterna långsiktigt de stora förlorarna. Det behövs med andra ord politiska initiativ.
Jag hoppas därför att ministern ser att ett omtag behöver tas utifrån dessa förutsättningar och därmed ser över förslaget om att en utredning ska göras gällande konkurrensen på tv-marknaden i ljuset av det som anförs i interpellationen. Därmed, herr talman och ministern, vill jag tacka för svaret och för diskussionen.
Sotiris Delis (M):
Tack, ministern, för att jag får delta i denna debatt om en mycket intressant frågeställning från riksdagskollegan Lars Beckman! Under detta år, då riksdagsvalet närmar sig, blir ämnet extra känsligt.
Jag hoppas, eller jag vet, att statsrådet är införstådd med detta. Jag noterade att statsrådet avslutade sitt svar till riksdagsledamot Lars Beckman med att säga att han har förtroende för att principerna beaktas. Det var mycket intressant.
Statsrådet utgår alltså ifrån att saker och ting som skickas ut i pappersform beaktas, respekteras och därmed omvandlas till verkliga handlingar.
Statsrådet får ursäkta mig, men jag förväntar mig att statsrådet lämnar förtroendet, som statsrådet är berättigad att ha, och flyttar sin position till att säkerställa att det blir så.
Detta är mycket intressant: resan från att ha förtroende för att systemet fungerar till att sedan vidta åtgärder i rollen som statsråd, vilken är betydelsefull för landet - alltså att gå från förtroende till säkerställande.
Att säkerställa neutraliteten är ett mål som vi strävar efter, återigen, inför det stundande riksdagsvalet. Jag vill återkomma till det resonemang som kollegan Lars Beckmans förde under sitt anförande, om friskolor, religiös påverkan och politisk påverkan. Detta är mycket intressant.
Om man är emot religiös påverkan bör man följaktligen, i logikens tecken, vara emot ensidig politisk påverkan.
Jag har absolut ingenting emot att svenska medborgare deltar aktivt och fortbildar sig i vad som händer i den svenska politiska debatten, men jag tror nog att vi alla förväntar oss att det ska ske i en balanserad tillställning.
Med andra ord: Jag efterlyser under debattens gång statsrådets inställning och ambition. Ska statsrådet sitta kvar på förtroendestolen, eller ska statsrådet förflytta sig till säkerställandestolen, där man ser till att saker och ting som står på papperet blir verklighet?
Sotiris Delis (M):
Jag lyssnade noga på statsrådets tankar som framfördes här. När jag kom till Sverige för ca 40 år sedan fick jag veta att den som blir medlem i LO per automatik blir medlem i det socialdemokratiska partiet.
Jag hörde också att statsrådet refererade till ett oreglerat område när det gäller dessa saker. Då ingår det i statsrådets portfölj att göra någonting åt det.
Situationen blir mer komplicerad när det gäller att hantera frågor kring datasäkerhet, fake news och så vidare. Varför kan vi då inte göra på samma sätt även här, det vill säga strömlinjeforma och inte ge utrymme för feltolkningar och skapande av fel? Det skulle alla tjäna på, framför allt tjänar demokratin på det.
Jag vill återigen säga, med risk att jag tjatar på statsrådet, att det gäller att så att säga flytta från förtroende till säkerställande. Förtroendet finns naturligtvis. Men när det kommer till avstämning om förtroendet fungerar, hur står det då till?
Sotiris Delis (M):
Min fråga riktar sig till statsrådet Gustav Fridolin. Jag har nyligen besökt Myanmar, ett av världens fattigaste länder, för att på plats säkerställa att skattebetalarnas pengar gör nytta i form av ett landsomfattande vaccinprogram. Myanmars behandling av den muslimska minoriteten rohingya är enligt FN:s chef för mänskliga rättigheter ett "skolexempel" på etnisk rensning.
Den svenska regeringen har goda kontakter med Nobelpristagaren och statskanslern i landet Aung San Suu Kyi. Vilka konkreta åtgärder vidtar regeringen för att markera sin position inför den burmesiska regimens grymheter mot rohingya?
Niklas Karlsson (S):
Det finns naturligtvis mycket i det Jan Ericson säger som jag håller med om, men det som gjorde att jag valde att begära replik, ha en liten ordväxling, var att han tar sin ansats i diskussionen att det ofta framförs att kommunsektorn skulle sakna resurser och att det inte är riktigt sant. Sedan jämför han Sverige med internationella mätningar, hur svensk välfärd står sig i förhållande till många andra länder.
Vi har all anledning att vara stolta över vår välfärd. Den har byggts upp under många år. Inte minst har den haft ett socialdemokratiskt signum. När vi tar vår utgångspunkt i hur vår välfärd ser ut är det inte i första hand en jämförelse med andra länder vi ska göra utan en jämförelse med oss själva.
Vi kan då konstatera, precis som jag sa i mitt anförande, att 140 000 människor gått ned i arbetstid eller helt slutat arbeta eftersom de tycker att den äldreomsorg som svensk välfärd i dag levererar inte räcker till. I jämförelse med oss själva - det gäller inte bara äldreomsorgen utan också skolan samt omsorgen över huvud taget - kan vi konstatera att det kanske inte är så bra som det borde vara.
Välfärden har stått stilla ett antal år. Utvecklingen har inte gått i rätt riktning. Jag vill därför ställa två frågor till Jan Ericson. Är Jan Ericson verkligen så nöjd med svensk välfärd som han ger sken av i talarstolen?
Känner Jan Ericson ingen oro för den bild som Sveriges kommuner och landsting målar upp av framtiden och hur det ser ut i deras kassakistor?
Niklas Karlsson (S):
Det är gott och väl att Jan Ericson oroar sig för den svenska välfärden. Det som kan vara lite bekymmersamt är att han kanske oroar sig för fel saker. När vi hör Sveriges Kommuner och Landsting redovisa hur deras ekonomi ser ut och inte bara hur resultatet ser ut längst ned när man räknat in de tillfälliga engångsintäkterna - det gäller Afa, extraordinära intäkter, finansnetto och så vidare - kan vi konstatera att kommunsektorns ekonomi är mycket sämre än i den bild vi får i regeringens skrivelse.
Det borde på något sätt få oss att fundera på hur denna utveckling ska hanteras. Kommunsektorn står inför stora utmaningar. Man säger själv att om man inte får någon hjälp, om vi inte kan hantera den uppkomna situationen annorlunda, kommer man att tvingas höja skatterna, samtidigt som det genomförs effektiviseringsprogram i Sveriges kommuner.
Jag har tidigare varit kommunpolitiker i Landskrona, där en borgerlig kommunledning under åtta år skurit ned resurserna med över 50 miljoner kronor. Det motsvarar 70 öre i skatt. Det är klart att Jan Ericson kan lyfta fram Landskrona och tala om resursslöseri därför att vi i samma kommun installerade en dimrökmaskin för 200 000 kronor.
Men i förhållande till de resurser som Jan Ericsons partivänner i Landskrona skurit ned är det inte särskilt mycket värt. Jag noterar också att Jan Ericson, när han talar om resursslöseri i Sveriges kommuner och landsting, inte nämner det som hans egna partikamrater är ansvariga för i Stockholm, nämligen Nya Karolinska, med en kostnad på över 60 miljarder kronor. Det har blivit fördyringar på i runda slängar 10-15 miljarder kronor. Om detta finns naturligtvis mycket att säga.
Jag kan bara konstatera att Jan Ericson oroar sig för fel saker.
Niklas Karlsson (S):
Centerpartiet är ett parti sprunget ur folkrörelserna och med bred förankring i landsbygden. Ofta ger de uttryck för att vara hela Sveriges parti. Landsbygden och orterna utanför de tre storstadsområdena lyfts fram som något som ligger partiet varmt om hjärtat. För det förtjänar Centerpartiet vår största respekt.
Jag kan konstatera att du, Anders, i ditt anförande lyfte upp just de frågorna. Avfolkningsprocessen är ett bekymmer. Mönstret håller i sig, och de tre storstadsregionerna urbaniseras och växer samtidigt som vi får allt fler och allt större utmaningar i de mindre orterna runt om i landet.
Det ser vi inte minst på den ort som du kommer från och kanske också i min hemort, som trots allt ligger i en större befolkningsregion. Det kommunala utjämningssystemet är viktigt för att kommunerna ska få likvärdiga förutsättningar. Det ska finnas en rättvisa. Oavsett var i landet vi bor ska det finnas möjligheter till en bra välfärd. För något år sedan tillsattes en utredning om likvärdiga förutsättningar.
Det gjordes en översyn av det kommunala utjämningssystemet, och en helt enig utredning föreslog hur det skulle se ut. Trots det kan vi konstatera att den borgerliga alliansregeringen för något år sedan bestämde sig för att lyfta ut 1 miljard kronor ur systemet och ge till tio rika moderatstyrda kommuner i Stockholmsregionen. Tala om för mig, Anders, var rättvisan i detta ligger.
På vilket sätt stärker vi likvärdigheten i hela landet och ser till att även de orter som ligger utanför storstadsregionerna kan ges förutsättningar för en bra och likvärdig välfärd?
Niklas Karlsson (S):
Att den borgerliga Alliansen säger nej till ytterligare 3 miljarder till kommunsektorn för att stärka välfärden i våra kommuner har vi vetat om sedan en tid, alltsedan man röstade bort regeringens budgetalternativ. Vi kan konstatera att Centerpartiet, det parti som gör anspråk på att vara en bred folkrörelse med förankring i landsbygden och som ger uttryck för att vara hela Sveriges parti, blivit fånge i den borgerliga Alliansen.
Man accepterar bidragsmutan för att hantera interna konflikter i Moderaterna. Man tycker uppenbarligen att det känns bra att skänka 1 miljard till de rika Stockholmskommunerna. Man verkar vara beredd att avstå pengarna för att till varje pris hålla ihop Alliansen.
De som får betala är de kommuner som ligger utanför Stockholm, de kommuner som ligger utanför Göteborg och de kommuner som ligger utanför Malmö. Vi kan konstatera att Centerpartiet tydligen inte längre är hela Sveriges parti.
Niklas Karlsson (S):
Jag ska erkänna att jag först inte hade tänkt begära replik på Mats Persson. Men när han höll ett sådant vackert och sympatiskt inledningsanförande kunde jag inte låta bli. Du talar om jämlikhet i kombination med frihet. Du förstår nog att jag som socialdemokrat tycker att det är en sympatisk tanke. Det var vackert och dessutom befriande att höra att företrädare för Alliansen också kan uttrycka sig i de termerna.
Vi kan konstatera att ryktet om Folkpartiets socialliberala död tydligen är betydligt överdrivet, och det är befriande. Vi har samma uppfattning. Välfärdens kärna spelar en viktig roll också i jämlikhetssträvanden och jämlikhetsskapande eftersom det ska ge frihet åt alla människor.
Precis som jag har också du erfarenhet från kommunalpolitik i Skåne - du som landstingspolitiker i Region Skåne och jag som kommunalpolitiker i Landskrona. Vi känner till betydelsen av vad man gör ute i verksamheterna - i äldreomsorgen och i sjukvården, i kollektivtrafiken och i skolan. Därför har vi sagt att det är viktigt att stärka de kommunala verksamheterna.
Vi vill satsa 1 miljard på äldrevården, 400 miljoner till hälso- och sjukvården och ytterligare ett par miljarder på extratjänster och utbildningskontrakt för unga för att vi ska få fler händer i vården och för att vi ska få verksamheten att bli bättre. Du satt i en situation i majoritet i Region Skåne då både personal och medborgare för något år sedan demonstrerade högljutt och vilt mot de nedskärningar och de utmaningar som fanns i Region Skåne. Därför vill jag ställa en fråga till dig.
Om du nu hade haft uppdraget kvar och hade kunnat välja mellan regeringens budgetalternativ och det som du själv har röstat igenom i Sveriges riksdag - hade du då tackat nej till de ytterligare satsningarna på kommuner och landsting? Och hade de varit onödiga i din verksamhet?
Niklas Karlsson (S):
Om nu Mats Persson har den synen på jämlikhet kanske han skulle läsa igenom Folkpartiets partiprogram. Då skulle han upptäcka att det finns rätt mycket mer gemensamt med andra partier än bara socialliberalismen. Vi kanske till och med får se dig i ett annat parti framöver. Du är varmt välkommen i så fall. Jag måste kommentera det här med skattehöjningar. Det är rätt; man kan ha synpunkter på skattehöjningar.
Men om det är så viktigt att man inte höjer skatten därför att man då skjuter sig i svansen - tala då om för mig varför man ska föra den politik som ni nu väljer att föra i er budgetmotion! Ni säger att vi inte kan höja skatten på nationell nivå och att vi inte kan göra satsningarna på välfärdens kärna i våra landsting och kommuner.
Effekten blir ju nu att för att Sveriges kommuner och landsting ska klara av de utmaningar som finns framför dem och för att kunna klara av de behov som medborgarna har av välfärd står vi inför en situation där 85 kommuner och 2 landsting i Sverige höjer skatten för nästa år.
Den politik du företräder, Mats Persson, innebär i praktiken att vi omfördelar från dem som tjänar lite mer till dem som tjänar lite mindre när det gäller bördorna. Det är vi som har höga inkomster som ska få skattesänkningar för att de som är vanliga löntagare och har normala inkomster ska bära våra gemensamma bördor i de utmaningar som välfärden har framför sig. Varför är det mer rättvist?
Varför ger det bättre förutsättningar för kommunerna att leverera? Och varför kommer detta att innebära att vi får högre tillväxt i Sverige?
Niklas Karlsson (S):
När jag lyssnar på de olika inläggen i den här debatten noterar jag att det är olika intressen vi företräder. När Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet håller sina anföranden talar man om brukarna, patienterna och eleverna - om medborgarna. När Jonas Jacobsson Gjörtler går upp och håller sitt anförande handlar det om företagen, arbetsgivarna och riskkapitalisterna.
Jag noterar att det i regeringens utredningsdirektiv står att utredningen ska föreslå hur offentlig finansiering av privat utförda välfärdstjänster kan utformas så att man säkrar likvärdighet, kvalitet, samhällsekonomisk effektivitet, behovsstyrning och öppenhet. Man har dessutom gett ett brett uppdrag där direktiven innehåller inte mindre än 32 konkreta uppdrag som spänner över en rad olika områden, vilket framgår av betänkandet.
Man har dessutom sagt från regeringens sida att man är beredd att komma med nya tilläggsdirektiv om det är så att de borgerliga partierna har andra uppfattningar. Från Alliansens sida säger man dock att det utredningsdirektiv regeringen har lämnat har fel fokus och inte kommer att kunna besvara flertalet av de utmaningar som finns i välfärden.
Men det är väl ändå så att det utskottsinitiativ Alliansen nu tar fram inte handlar om att tillföra någonting nytt utan snarare om att begränsa den utredning regeringen har tillsatt. Min fråga till Jonas Jacobsson Gjörtler blir naturligtvis varför det är så viktigt med vinst i välfärden.
Varför är 25-procentig avkastning - stora vinster på våra sjuka, gamla, barn och ungdomar - okej och kanske till och med bra? Varför är det så att Moderaterna och Alliansen vill hindra vissa frågor att ens utredas?
Niklas Karlsson (S):
Ja, det är riktigt; det blir ganska uppenbart i de anföranden vi har hört så här långt i debatten att det är olika utgångspunkter. I de tre första anförandena var det brukarnas, patienternas och elevernas - medborgarnas - villkor som var utgångspunkten. När Jonas Jacobsson Gjörtler går upp är det riskkapitalisterna, arbetsgivarna och företagen som är det viktiga.
Den osäkerhet vi nu hör om från de privata välfärdsaktörer som finns, att de känner sig osäkra för att det finns olika alternativ för vad som ska utredas och på vilket sätt, är det Moderaterna och Alliansen som skapar. Jonas Jacobsson Gjörtler har fått en fotboll. I sin iver att visa överstegsfinter snubblar han hela tiden på den. Hur vore det om han passade bollen?
Vi har sagt att vi har tillsatt en utredning som ska titta på villkoren för de privata välfärdsaktörerna. Vi har också sagt att om Alliansen har andra uppfattningar finns det möjlighet att ge tilläggsdirektiv. Då behöver man inte skapa någon osäkerhet. De långsiktiga villkor man efterlyser går att skapa, om man bara vill. Ni säger att vi har hamnat i en återvändsgränd som vi inte kommer ut ur och att det inte är seriöst.
Det är inte sant. Välfärden bör väl ändå bygga på en allmännyttig princip där utgångpunkten är det som tidigare har framförts i flera anföranden. Det handlar om villkoren för dem ska använda sig av välfärden. Det ska finnas en trygghet och ett omhändertagande.
Det som återstår i debatten när vi lägger förslagen till utredningarna vid sidan om varandra är detta: Varför, Jonas Jacobsson Gjörtler, är det bra med vinst? Varför är det okej med avkastningskrav på 25 procent? Varför vill ni hindra att vissa saker utreds i utredningen?
Niklas Karlsson (S):
Oscar Sjöstedt vill påskina att den utredning som regeringen har tillsatt är en utredning som ingen vill ha och som regeringen har blivit tvingad till. Sedan målar han villor över att det skapas offentliga monopol om utredningen får genomföras. Det blir inget annat än offentlig välfärd, och alla alternativ kommer att försvinna. Det är naturligtvis bara skräckpropaganda.
Jag tycker ändå att vi kan begära någon form av intellektuell hederlighet. Vår utgångspunkt, när vi tillsätter utredningar, är det allmännyttigas princip. Där fördelas välfärden utifrån behov, och ohemula vinster är inte välkomna.
Senare i sitt anförande säger Oscar Sjöstedt att principen att skattepengar ska gå till gemensamma intressen ska gälla och att det bara ska vara okej med rimlig avkastning.
Jag blir naturligtvis lite fundersam och vill fråga Oscar Sjöstedt: Om man inte ska ha någon allmännyttig princip, där vinsterna inte kan bli hur som stora som helst, blir din syn på rimlig avkastning att vinsterna kan se ut hur som helst.
Varför är det okej med vinster på 25 procent i välfärden när man samtidigt har principen att skattepengar ska gå till gemensamma intressen? Hur rimmar det med principen att skattepengar ska gå till gemensamma intressen?
Niklas Karlsson (S):
Om regeringen har ett kommunikativt problem är det i så fall gentemot Sverigedemokraterna och Alliansen. Det är ju inte så att alla aktörer som finns i välfärden i dag utöver de offentliga skulle försvinna bara för att man genomför en utredning. Men det skulle ställa krav på dem att de gemensamma resurser som vi gemensamt avsätter till gemensamma angelägenheter också ska användas till det och inte till stora vinster. Det finns sådana exempel, Oscar Sjöstedt.
Du säger att vinsterna ligger på 2 procent. Det är en generell siffra som gäller alla företag. Men det finns naturligtvis avarter, och det är dessa som vi vill komma åt genom utredningen. Herr talman! Nu säger Oscar Sjöstedt att man vill se en bredare utredning. Sedan kommer man till slutsatsen att man ska tillstyrka Alliansens utskottsinitiativ. Prata om logisk kullerbytta! Med det förslag som ni nu vill bifalla snävar man in utredningen.
I det förslag som regeringen har lagt fram finns det lite mer än 32 konkreta uppdrag som man vill ha utredda. Man har sagt att man är beredd att tillföra tilläggsuppdrag om Alliansen och andra partier tycker det. Då hade man kunnat få bort en stor del av osäkerheten. Då hade man kanske kunnat göra en utredning tillsammans efter gemensamma direktiv. Vår utgångspunkt är att det är den allmännyttiga principen som ska gälla.
Om Oscar Sjöstedt inte vill bifalla och ställa sig bakom det utredningsförslag som regeringen har lagt fram tycker jag att det vore rimligt att Oscar Sjöstedt också talar om vilka saker det är som inte ska utredas.
Är det likvärdighet, är det kvalitet, är det samhällsekonomisk effektivitet, är det behovsstyrning, är det öppenhet eller är det insynen som utskottsinitiativet från finansutskottet nu vill begränsa i förhållande till det förslag som regeringen har lagt fram?