Jacob Johnson (V):
Å Amineh Kakabavehs vägnar tackar jag utrikesminister Carl Bildt för svaret. Jag kommer nu att framföra några synpunkter enligt Aminehs underlag. Det är självklart att utrikesministern och jag är rörande överens när det gäller att beskriva tillståndet i världen i fråga om våld mot kvinnor och barn i krigsdrabbade länder och områden.
Situationen är fruktansvärd i länder som Demokratiska republiken Kongo, Sudan och Somalia. Den var det i Sierra Leone, Liberia, Rwanda och det forna Jugoslavien. Utrikesministern pekar i sitt svar på att hälften av alla mål i Internationella brottmålsdomstolen utgörs av brott begångna mot kvinnor. Likafullt torde dessa mål endast utgöra en försvinnande bråkdel av alla de brott som i verkligheten begås mot kvinnor i krigsdrabbade områden.
Mörkertalen är med största sannolikhet enorma - så omfattande att det är svårt att föreställa sig dem. Jag delar också utrikesministerns kritik av FN:s arbete i dessa frågor. Det är beklämmande att höra att FN för närvarande inte optimerar jämställdhetsfrågorna. Det är ju faktiskt inte fråga om vilka jämställdhetsfrågor som helst. Det handlar inte om jämställdhet i lön, arbetsförhållanden och sådant som ju är viktigt i sig.
Här handlar det ofta om rätt till liv - kvinnors och barns liv. Det handlar om att kvinnor och barn inte har samma rätt till liv som män. Sexuellt våld i krig innebär ju ofta att våldtäktsoffret också mördas.
Utrikesministern säger att Sverige arbetar aktivt med reformeringen av FN, men det är ju en mycket allmän formulering och beskrivning av vad Sverige gör när det gäller de konkreta frågor som jag ställer om våldet mot kvinnor.
Vad jag frågade efter var inte vad Sverige gör i FN i största allmänhet och inte heller vad Sverige gör när det gäller jämställdhetsfrågor i allmänhet utan vad Sverige gör när det gäller våldet mot kvinnor just i FN-sammanhang. Jag blir minst sagt förbryllad när jag får höra att Sverige avvaktar vad den allmänna reformeringen ska ge för resultat. Jag frågar nu om vi inte ska påverka utvecklingen.
Jag hade hoppats på ett mer ingående svar på den punkten. Organisatoriska förändringar när det gäller FN kan vara bra i sig, men vad jag frågade efter var politiska viljeyttringar. Det är bra att Sverige i EU utvecklar arbetet kring resolutionerna 1325 och 1820, men då handlar det om EU och EU:s arbete.
Sverige arbetar med 1325 och 1820 i EU men avvaktar när det gäller FN.
Vi hade önskat oss lite mer klargörande svar när det gäller arbetet i FN och när det gäller kvinnornas situation i krigsdrabbade områden, detta alldeles särskilt när utrikesministern levererar beskrivningen att FN för närvarande inte optimerar jämställdhetsarbetet och därmed följaktligen inte heller kvinnors rätt som människor till liv och hälsa. I väpnade konflikter ökar det könsrelaterade våldet, och det tenderar att vara mer accepterat.
Sexuellt våld mot kvinnor och barn används som en medveten krigsstrategi. Kvinnors kroppar uppfattas som mäns ägodelar. Därför används våldtäkt mot kvinnor som ett sätt att vanära männen och krossa deras heder. Enligt Unicef blev var tredje kvinna i Kongo våldtagen, varav hälften är barn, och drygt 1 000 våldtäkter begås varje månad.
Trots FN:s närvaro i området fortsätter övergreppen. Kriget mot kvinnor är inte någon prioriterad fråga.