Johan Hedin (C):
Vi verkar vara rörande eniga om vikten av trygghet. Samtliga partier presenterar här olika förslag som går ut på att man vill ha fler poliser och anger även hur många fler man vill ha, och det är väl i sig bra. Problemet är möjligen trovärdigheten på vissa håll. En del har alltid ansett att det råder en poliskris - alldeles oavsett trygghetsläget vill de alltid ha fler poliser, mer övervakning, mindre rättssäkerhet och hårdare batonger.
Andra har i stället valt att spela ned problemet och blunda för berättelser som den som jag tog upp i mitt inledningsanförande för att sedan tvärvända och komma med än det ena, än det andra mer eller mindre genomtänkta förslaget om att sätta in militärer i förorten och andra märkligheter. Det duger inte, fru talman!
En ansvarsfull och klok rättspolitik är en rättspolitik som håller ihop - en rättspolitik som ser de akuta behoven av trygghetsförstärkningar och föreslår åtgärder för detta samtidigt som den ser det långsiktiga perspektivet och bygger samhället så pass starkt att vi förmår att hjälpa unga som mår dåligt, så att de inte hinner utvecklas till vuxna som begår brott, så att de klarar skolan och känner sig som en del av samhället och så att de kan delta på lika villkor, skapa sina liv och förverkliga sina drömmar.
Detta är inte bara en rättspolitik utan en allmänt god politik. Den ser till att människor finner sin plats i tillvaron och på arbetsmarknaden, så att de inte hamnar i det utanförskap som vi vet är en grogrund för många negativa saker, däribland kriminalitet. Det är en rättspolitik som kräver ansvarstagande och ledarskap. Den riktar in sig på att genomföra konkreta och kloka reformer på rättsområdet.
Den är tydlig i sin styrning av polisen och andra rättsvårdande myndigheter och ser till att myndigheterna leds av chefer som sätter myndighetens verksamhet i främsta rummet - inte den egna regeringens opinionssiffror. Alla kan göra fel; även kloka och kompetenta människor fattar ibland felaktiga beslut. Det är hur man hanterar den uppkomna situationen som definierar det goda ledarskapet. Den sittande regeringen jobbar annorlunda.
Med bländande retorik gör man ansvarsflykten till en konstart. Om det inte är den förra regeringens fel är det invandringen, omorganisationen eller tingens tillstånd som det beror på. Trots att polistätheten faller, att otryggheten eskalerar, att utredningar läggs på hög, att gängvåldet har exploderat och att poliser inte kan åka på larm i glesbygden finns inte ett enda spår av ödmjukhet hos regeringen.
Faktum är dock att regeringen begick ett gruvligt misstag med polisen i början av denna mandatperiod. Den berättelse som jag tog upp i mitt förra anförande var långt ifrån unik. En lång rad liknande berättelser samt många andra exempel på en haltande polisorganisation blev kända för oss och - gissar jag - för alla andra som jobbar med rättspolitiken. Allt detta kokade ned till en enda slutsats när vi analyserade läget: Polisen måste ha förstärkningar, och det snabbt.
Redan till Annie Lööfs jultal 2015 aviserade vi från Centerpartiets sida en satsning som vi då tyckte var enorm: 2,1 miljarder. Det var vad vi hade kommit fram till skulle behövas för att möta det akuta behovet. Regeringen var då helt kallsinnig till detta. Dåvarande inrikesminister Anders Ygeman svarade på frågor om det och avfärdade det hela med att polisen nu skulle bli effektivare och genom dessa effektiviseringar ändå klara sin uppgift. Vi fick i stort sett likalydande svar från dåvarande rikspolischefen Dan Eliasson.
Taktiken verkar ha varit att försöka svälta ut polisen för att tvinga fram effektiviseringar. Hypotesen verkar ha varit att om polisen inte har några pengar kan de heller inte göra av med dem. Det stämmer ju, men då kan de heller inte göra sitt jobb och sköta sitt viktiga uppdrag. Detta, fru talman, är nära nog ledarskapets absoluta nollpunkt. Ledarskap handlar om att ställa rätt typ av krav och att ge rimliga förutsättningar.
Här började man dock från andra hållet och tog bort förutsättningarna utan någon som helst idé om hur organisationen skulle fungera eller hur Sveriges trygghet skulle säkras.