Fredrik Lundh Sammeli (S):
Vi har i dag att ta ställning till ett lagförslag om datalagring och hur denna ska anpassas till EU-lagstiftningen.
Propositionen som regeringen har lagt fram är en viktig och prioriterad bit av regeringens kraftfulla arbete under våren för att stärka samhällets skydd och förmåga att klara upp grova brott som mord, kidnappningar, grova rån, spridande av barnpornografi och terroristbrott.
Vi tycker att förslaget är bra och balanserat i sin helhet. Det här är nya regler som ska börja gälla redan den 1 oktober i höst och ersätter den gamla datalagringslagen. Lagen tvingar operatörerna att lagra vissa uppgifter och lämna ut dem till rättsvårdande myndigheter.
Bakgrunden är det beslut från EU-domstolen i december 2016 där man konstaterade att den datalagring av trafikuppgifter som teleoperatörerna då var tvingade till inte var förenlig med EU-rätten.
Man kan ha många åsikter om beslutet och om datalagring i sig, vilket folk också har haft: för lite, för mycket, för kort eller för långt. Resultatet blev dock att våra brottsbekämpande myndigheter och vårt brottsbekämpande arbete kraftfullt försämrades.
Med dagens förslag sätter vi åter ett viktigt verktyg i händerna på de brottsbekämpande myndigheterna, tillgången till elektronisk kommunikation. Men vi gör det i den form och omfattning som EU-rätten kräver och med en rimlig avvägning mellan behov och integritet.
Utformningen av det lagförslag vi i dag ska ta ställning till ger åter polis och säkerhetspolis möjlighet till viktig information. Samtidigt är det så balanserat att lagstiftningen klarar en prövning i domstol.
Visst kan vi, lagstiftare av Sveriges riksdag, fatta beslut om tuffare lagar, men vad gör det för skillnad om EU-domstolen efter ett överklagande återigen anser att det strider mot EU-rätten? Vi riskerar att åter stå i ett mörker och tappa viktiga verktyg som denna lagstiftning kommer att ge.
Då är symbolen viktigare än verkligheten. Fru talman! I betänkandet finns en reservation från oss, nr 5, som jag yrkar bifall till. Det handlar om en mer omfattande lagringsskyldighet och grundar sig på bilden att det eventuellt skulle finnas ett större utrymme och område till lagring när det gäller nationell säkerhet.
Jag kan bara konstatera att utredningen var tydlig. Oavsett om det är fråga om brottsbekämpning som handhas av öppen polis eller om det är fråga om brottsbekämpning som handhas av Säkerhetspolisen är datalagringsfrågan underkastad samma EU-rättsliga regelverk.
Det är EU-rätten som sätter ramarna för den nationella lagstiftningen om datalagring för brottsbekämpande ändamål, och i fråga om nationell säkerhet finns ännu inget avgörande från EU-domstolen. Jag delar regeringens tydliga hållning att EU-rätten inte bör vara tillämplig vid datalagring som anknyter till nationell säkerhet.
Och om EU-rätten anses vara tillämplig ska det finnas utrymme till en mer omfattande lagring på området nationell säkerhet. I dag finns redan tre mål i EU-domstolen, och mot den bakgrunden tycker jag därför att det inte finns skäl att före EU-domstolens avgöranden införa en särskild reglering för datalagring med koppling till nationell säkerhet.
I propositionen från regeringen är man också tydlig med att det utifrån såväl diskussionen om dessa EU-mål som teknikutvecklingen finns skäl till en översyn av regelverket senast inom fyra år. Därför menar vi att ett tillkännagivande i frågan inte är behövligt.
Den andra delen jag vill beröra gäller reservation 7 från Moderaterna, Kristdemokraterna och Liberalerna. Den gör inget annat än slår in en redan öppen dörr. Den är ett bra exempel på hur man använder tillkännagivandeinstrumentet i riksdagen på ett dåligt sätt.
Vi har alla kunnat läsa i medierna att inrikesministern redan i början av maj, direkt när lagförslaget hade presenterats, bjöd in alla aktörer till ett möte för att diskutera formatet för överlämnande av lagrade uppgifter.
Man beslutade att polisen, samtliga stora operatörer och operatörernas branschorganisation ska inrätta en arbetsgrupp för att komma överens om bland annat standarden för utlämnande av uppgifter, men också hur snabbt aktörerna ska agera och med vilken prisbild det sker.
Parallellt med detta tillsätter regeringen också en utredning för att kunna hantera eventuella följdändringar i lagstiftning. Det finns med andra ord inget skäl i detta läge för riksdagen att ge regeringen detta till känna. Frågan är redan under hantering. Fru talman!
Det här är en produkt där vår utgångspunkt har varit att prioritera det som är viktigast för brottsbekämpningen men också där vi tvingas göra avvägningar mellan olika intressen. Det viktigaste nu är att få den nya lagen på plats, så att det oklara läge som råder kan förpassas till historien. Vi behöver datalagring.
Vi behöver samma regler för alla operatörer, och vår lagstiftning behöver vara i enlighet med EU-rätten. Vi vet att digitala spår ofta är de viktigaste och ibland de enda spåren som polis och säkerhetspolis har att gå på i arbetet med att förhindra eller utreda allvarlig brottslighet.
I kampen mot terrorism, grov organiserad brottslighet, barnpornografibrott och kriminella gäng är detta en viktig lagstiftning. Jag är glad över att det i grunden i dag också finns en bred samsyn om detta i svensk politik.