Eva Lohman (M):
Jag tänker tala om folkbildning ur ett annat perspektiv i dag, även om jag ser fram emot den utredning som nämns i betänkandet angående den framtida tolkutbildningen. Utredningen ska redovisas i december. Det är bra, viktigt och nödvändigt med en översyn så att vi vet hur det ser ut med tillgången på och användningen av tolkar.
Jag tänker prata om en rapport som Folkbildningsrådet nyligen har presenterat om samverkansmodellen och folkbildningen. Kultursamverkansmodellen infördes av alliansregeringen 2010. Den innebar ett nytt sätt att fördela pengar till regional kulturverksamhet och att regioner ska upprätta treåriga kulturplaner.
Folkhögskolor och studieförbund omfattas inte av kultursamverkansmodellen. Därför är rapporten så intressant eftersom folkbildningen är med i samtliga 20 kulturplaner i landet. Rapporten Folkbildningen tar plats i de regionala kulturplanerna innehåller en kartläggning som är gjord 2017. Det är alltså en färsk kartläggning.
När vi till vardags talar om kultur tänker många av oss i första hand på teater, musik, opera, konst med mera. Att folkbildningen är landets största kulturarena och en stor uppdragsgivare och arbetsmarknad för landets kulturarbetare är kanske något inte alla tänker på.
Jag kan nämna att studieförbunden hade 375 000 kulturprogram med 20 miljoner deltagare år 2016. Folkhögskolorna hade 209 000 deltagare och 4 700 kulturprogram.
Tack vare folkbildningens stora spridning över landet kan folkbildningen säkra tillgången till kultur och kulturkompetens i hela landet och i olika grupper av befolkningen. Detta är inte minst viktigt på landsbygden och i glest befolkade områden.
Samtliga regionala kulturplaner visar att studieförbund och folkhögskolor finns med som samverkanspart eller arrangör inom kulturområdet. Folkbildningens inriktning mot eget deltagande, amatörkultur och deltagarkultur framhålls också i de regionala kulturplanerna.
Folkhögskolornas estetiska utbildningar presenteras både som delar i det regionala kulturlivet och som betydelsefulla för det regionala kulturlivet. Studieförbund och folkhögskolor hör ihop organisatoriskt med hundratusentals av det civila samhällets organisationer och de samarbetar lokalt med tiotusentals föreningar.
Den här rapporten, som är väldigt intressant och som jag kan rekommendera, tar fasta på att det finns en ambition om ökad samverkan och koordinering mellan olika delar av det regionala kulturlivet och där folkbildningen och civilsamhället ges mer framträdande roller.
Folkhögskolor och studieförbund beskrivs i vissa kulturplaner som en naturlig del av regionens kulturella infrastruktur. Deras betydelse som kulturarrangörer lyfts fram, särskilt på mindre orter och på landsbygden, vilket är väldigt positivt.
Studieförbundens samarbete med och stöd till det lokala föreningslivet framhålls också i rapporten. Dessutom lyfts folkhögskolornas estetiska kurser fram som väldigt betydelsefulla. De fungerar i vissa regioner som ett nav för olika kulturområden.
I mitt eget län, Västernorrland, nämns i kulturplanen att en av länets folkhögskolor ska medverka till att utveckla en symfoniorkester för unga. Här skapar folkbildningen förutsättningar för en mycket levande lokal kultur.
Folkhögskolornas estetiska utbildningar och studieförbundens verksamhet inom kulturområdet nämns också som en möjlig samverkanspart inom konstområdet. Det är intressant och spännande. Det är också spännande att folkbildningen verkar ha tagit en egen plats i de regionala kulturplanerna.
Avslutningsvis vill jag säga att den som läser kulturplanerna får en god bild av folkhögskolor och studieförbund. Planerna uttrycker också en hög förväntan på folkhögskolor och studieförbund vad gäller deras medverkan i regionernas mål.
På många håll i landet pågår ett arbete där många olika modeller för samverkan mellan det offentliga och folkbildningen prövas. Många regioner ser också ett utvidgat perspektiv på kultursamverkansmodellen. Många regioner ser folkbildningens nära relation till det lokala föreningslivet som en tillgång i kulturlivet.
Utredaren Thomas Östlund avslutar också rapporten med frågan om huruvida folkbildningen i framtiden har en möjlighet att utveckla en samordnande roll, som ett nav i det regionala ideella kulturlivet. Jag vill avsluta med ett citat av nämnde utredare, som alltså har skrivit rapporten på uppdrag av Folkbildningsrådet.
Han skriver att "den regionala kulturpolitiken befinner sig i utveckling och att kultursamverkansmodellen och de regionala kulturplanerna är centrala faktorer i denna utveckling".