Nina Lundström (L):
I ett avseende ska jag ge statsrådet rätt. När man vill väldigt mycket och ställer många frågor blir ju talartiden mer begränsad. Det kan jag hålla med om. Varför har jag då skrivit en så bred interpellation? Jo, för att försöka visa på hur saker och ting hänger ihop. Jag menar att detta med till- och frånval, som handlar om vilken makt man ska ge till de boende att få avgöra vilken standard de vill ha, också innebär att man kan produktutveckla.
Det är viktigt för de aktörer som bygger och förvaltar bostäder och inte minst för de boende. Till detta säger regeringen nej. Man har valt att inte lägga fram några förslag om detta. Överklagandeprocessen är oerhört viktig. Jag har haft många samtal från små byggare som har hört av sig och frågat varför det inte kommer några förslag. De framhåller att de inte har likviditet nog att vänta på detta. De har inte råd med det.
Det hindrar dem från att komma in på marknaden, och de tvingas därför avstå. Det har en direkt koppling till konkurrensfrågorna, det vill säga att man har en effektiv planprocess. Inga förslag har kommit från regeringen. Nu låter det nästan som att allting flyter på så bra att det kanske inte ens kommer några förslag alls. Vad vet jag? Men jag tycker att överklagandeprocessen är en viktig fråga.
Jag kan också konstatera att det på nyheterna häromdagen var en person på ett av de stora kommunala bostadsföretagen som uttryckte att det var synd att det tog ett och ett halvt år att komma till någon form av beslut i den överklagandeprocessen. Jag tycker naturligtvis att det är förståeligt att även stora aktörer tycker att det här går för långsamt. Jag menar att riksdagen kan vidta ett antal åtgärder. Sedan har branschen ett jättestort ansvar för att se till att produktutveckla och, om det då är industriellt byggande, att öka sin effektivitet.
Och som Carl B Hamilton var inne på kostar byggslarv, byggfusk och byggfel pengar. Vi har mängder av utredningar som visar att det handlar om från 10 upp till 30 %, beroende på vilken utredning det är. Man måste ju då bygga om även helt nya fastigheter för att de inte fungerar som de ska. Jag menar alltså att riksdagen har en viktig roll. Och jag vill visa något med den här interpellationen.
Trots de här diskussionerna och i och med att vi har debatterat det här hösten 2002 och 2003, 2004, 2005 - och nu är vi inne på 2006 - undrar jag: Var är förslagen? Jag sitter i bostadsutskottet och har inte haft möjlighet att konstatera annat än att mina egna och Folkpartiets förslag blir avslagna i väntan på att regeringen ska lägga fram egna förslag.
Jag tror att de här frågorna är väldigt viktiga att hantera, och jag hoppas verkligen att man, oavsett vilken regering det blir, i höst verkligen tar itu med de här frågorna. Låt mig också säga något, än en gång, om det här med till- och frånval kontra ingen inredning. Jag tyckte att det var lite raljant svarat av statsrådet. Det här handlar ju ändå om att skapa ett slags möjlighet till produktutveckling.
Vi alla vet att hyresrätten exempelvis, som vi diskuterade i föregående debatt, är väldigt beroende av att alla typer av medborgare och människor känner sig attraherade av upplåtelseformen. Det är bra för bostadsområden, och det är bra för hyresrätten som upplåtelseform. Men frågan är: Varför vill inte regeringen lägga fram några förslag? I regeringens egen utredning påtalas möjligheten.
De stora aktörerna på marknaden, Fastighetsägarna, Hyresgästföreningen och Sabo, var helt överens om att man skulle hitta ett system för till- och frånval för att de boende själva skulle kunna avgöra standarden, men det säger regeringen nej till. Det skulle jag gärna också vilja ha en kommentar kring. Jag tror att riksdagen har en roll. Jag tror att vi kan fatta mer beslut som underlättar och sätter ett bra ramverk. Sedan är det självfallet så att byggbranschen, om någon, har ett enormt ansvar för att effektivisera och bli mer modern.
Jag brukar påminna om den debattör som en gång frågade: Skulle någon köpa en bil som saknade ratt eller där hjulen lossnade halvvägs? Det skulle ingen göra. Mycket har hänt. Mycket har blivit bättre, men det finns mycket kvar att göra.