Jacob Johnson (V):
Den här interpellationen om Turkiet och de politiska Köpenhamnskriterierna har jag ställt kanske främst mot bakgrund av kurdfrågan, som jag har följt den senaste tiden. Vid lokalvalet i mars 2009 var jag där som valövervakare.
Det var ett val som ledde till framgångar för det prokurdiska partiet DTP, som i stort sett fördubblade sin representation vad gäller borgmästare i de kurdiska delarna av Turkiet.
Men i stället för att bemöta den här utvecklingen som en del av Turkiets demokrati gjorde den turkiska staten massarresteringar i april 2009, alltså strax efter valet, av företrädare för framför allt DTP. Man kan kanske säga att den turkiska politiken karakteriseras av ett steg framåt och två steg bakåt.
För efter det här bakåtsteget gjordes, som utrikesministern sade i sitt svar, den så kallade demokratiska öppningen, hösten 2009. Vi hade ett annat exempel som var lite positivt. Vi fick nämligen besök av en människorättsföreträdare i Sveriges riksdag från ett av våra människorättsnätverk.
Han kunde tala här och även kritisera situationen i Turkiet vad gäller de här frågorna. Men senare på hösten, för nästan exakt ett år sedan, skedde stängningen av DTP och också arresteringen av människorättsföreträdaren Muharrem Erbey, som hade varit här i Sveriges riksdag. Då tog man ett allvarligt steg åt fel håll.
Visserligen gjorde regeringen och EU uttalanden och kritiserade detta, men samtidigt eller i stort sett omedelbart därefter öppnade man nya kapitel i förhandlingarna med Turkiet vad gäller miljöfrågor med mera. Det var liksom business as usual trots att man hade gjort de här kraftfulla begränsningarna av demokratin i Turkiet.
Vi har uppmärksammat Erbeys fall också från riksdagen, och det har uppmärksammats från Svenska PEN, eftersom Erbey också är medlem av Internationella PEN. Vi var närmare 60 riksdagsledamöter som vände oss till de turkiska myndigheterna och begärde hans frigivning i somras.
Rättegångarna för de arresterade personerna - det påbörjades alltså i april 2009 - har kommit i gång under hösten 2010 men har skjutits upp och kommer att fortsätta i januari. Jag hoppas att den svenska regeringen följer detta noga och till exempel med sin närvaro genom ambassadpersonal kan följa de här rättegångarna.
EU och Turkiet har ett långt förhållande, så att säga. Turkiet ansökte om medlemskap redan 1963 och erkändes som ansökarland 1999. Förhandlingarna öppnades 2004 då EU tyckte att det politiska kriteriet vad gällde demokrati och mänskliga rättigheter skulle vara uppfyllt. Utrikesministern sade i sitt svar att man ansett att Turkiet i erforderlig utsträckning uppfyllt det här.
Men kommissionen rapporterar i sin senaste rapport att författningsdomstolens stängning av DTP underminerar den demokratiska öppningen, att turkisk lag inte tillräckligt garanterar yttrandefriheten, att MR-institutioner måste utvecklas i linje med FN-principer och att respekt för och skydd av minoriteter fortsatt är restriktiv. Ja, det är en lång rad allvarliga påpekanden.
Sedan måste jag faktiskt omformulera min fråga: Anser utrikesministern att dessa avvikelser är förenliga med EU:s krav på demokrati, mänskliga rättigheter och en fungerande rättsstat?