Johnny Skalin (SD):
Från Sverigedemokraternas sida påpekar vi alltjämt att EU tar alltmer makt i anspråk på de nationella parlamentens bekostnad. I klartext hävdar vi alltså att Sverige ger eller tvingas ge upp del för del av den svenska självständigheten och kontrollen över vårt eget land. Det EU-ärende vi i dag har att behandla, Kommissionens arbetsprogram för 2012 , utgör knappast heller något undantag.
Tvärtom visar det här arbetsprogrammet i stället - alldeles bortsett ifrån vilka avgörande effekter det så kallade Lissabonfördraget redan har på EU:s makt över de nationella parlamenten - glasklart att EU:s ambitioner inte alls stannar vid ett samarbete i stora och gränsöverskridande frågor.
I stället för att behandla traditionella samarbetsfrågor, som miljösamarbete, handelsutbyte eller andra stora övergripande frågor, behandlar kommissionens arbetsprogram för 2012 frågor som till exempel en gemensam ekonomisk styrning och samordning, en gemensam skattepolitik, en gemensam arbetsmarknadspolitik och en fortsatt väg mot en utökning av unionen till att även omfatta delar av Mellanöstern.
Dessutom handlar det om hur EU-kommissionen ska ges ökade befogenheter att snabbare, och mer eller mindre på dess egna villkor, ange den fortsatta så kallade integrationen, med andra ord maktöverföringen, i Europa.
Det är, fru talman, med andra ord inte precis några små frågor vi här i riksdagen nu behandlar, utan det är snarast politikens, demokratins och självständighetens innersta väsen och kärnfrågor. Ändå förväntar jag mig besynnerligt nog inget annat än en lättjefull inställning till värdet av att såväl diskutera detta som att inta en väsentligt mer radikal och tydlig svensk hållning mot EU:s makthybris.
Riksdagens i stort sett samtliga partier är ju redan överens om att värdet av att få ingå i EU:s lilla maktklubb är så mycket större än värdet i att det svenska folket ska ha rätten och möjligheten att självt få avgöra hur man vill forma samhället.
Av den anledningen ger man sig inte heller när folket, enligt riksdagsmajoritetens uppfattning, "röstade fel" i frågan om Sverige skulle gå med i EMU eller ej. I stället propagerar man för nödvändigheten att Sverige genom europakten måste vara med och diskutera den ekonomiska annektering EMU-medlemskapet faktiskt kräver av medlemsstaterna. Men det är inte nog där.
I stället är man också positivt inställd till att EU redan under innevarande år presenterar ytterligare förslag på det man kallar en reformering av den ekonomiska politiken i EU. Man invänder förvisso, med en svag majoritet, mot EU:s krav på att införa en finansiell transaktionsskatt på EU-nivå, men man invänder däremot inte mot EU:s krav att via energiskattedirektivet ange den svenska energiskattens minimiutformning och satser.
Man är också, även om man inte så gärna erkänner det utåt, positivt inställd till att EU lägger sig i svensk arbetsmarknad. Sedan tidigare har vi det välkända och redan implementerade utstationeringsdirektivet, som innebär att arbetare från andra länder kan komma till Sverige och pressa ned de svenska lönerna genom att de undantas från svenska kollektivavtal.
Till detta har vi också arbetstidsdirektivet, vilket anger villkoren för arbetsdeltagande. I kommissionens arbetsprogram föreslås vidare att svenska skattemedel ska användas för att motverka de effekter på sysselsättning som strukturomvandlingar har för vissa europeiska länder.
Det kommer under året även att diskuteras hur anställningstryggheten ska försämras i och med EU:s intentioner att införa något av en flexicurity i unionen. Man föreslår dessutom, vilket riksdagen också välkomnar, i ledet av EU:s öppenhetstänk även ett ramverk för att på europeisk nivå reglera ungdomsarbetslösheten där bland annat ungdomar förväntas söka arbete över hela unionen.
Tillsammans med EU:s idé om att medborgarna i medlemsländerna ska bli trespråkiga blir den logiska följden av detta troligast att de svenska ungdomarna kommer att tvingas söka arbeten utomlands alternativt att tvingas avstå de ekonomiska skyddsnäten.
Till det här, fru talman, har vi också det faktum att EU vill utöka unionen till att omfatta även delar av Asien och Mellanöstern och därigenom, inte minst, decimera Sveriges redan näst intill obefintliga inflytande ytterligare.
För att sedan finansiera uppbyggnaden av dessa u-länders samhällsstrukturer föreslår EU en ny förordning om Europeiska socialfonden, ESF. Inledningsvis innebär detta för Sveriges del en utökad medlemsavgift på 10 miljarder kronor per år. Det troliga är emellertid att denna sammanföring medför så stora sociala problem att den ekonomiska belastningen ändå inte blir det största problemet.
Det är därför oerhört viktigt att EU:s planer på att utöka sin finansiering genom en transaktionsskatt och en momsbaserad EU-beskattning inte bara begravs utan att utvidgningsplanerna också permanent för all framtid stoppas. Sverige och Europa har redan nog med problem att hantera.
I denna mening är det därför högst anmärkningsvärt att utrikesutskottet särskilt understryker vikten av att fortsatt värna ett öppet Europa med en fortsatt utvidgning. Av någon anledning ska Sverige till vilket pris som helst dras ned i fördärvet - ju snabbare, desto bättre dessutom.
Att kommissionen i sitt meddelande framhåller sin särskilda ställning som lagstiftare, med syfte att öka sin redan starka särställning troligast på ministerrådets och EU-parlamentets bekostnad, välkomnas följaktligen av Sveriges riksdag eftersom det så att säga effektiviserar och förenklar lagstiftningen på EU-nivå. Fru talman!
Jag hoppas att det med all önskvärd tydlighet framgår att min inställning till detta maktöverförande tankegods som EU nu under bara ett verksamhetsår presenterar ligger på ett väldigt skeptiskt plan. Det är ju lite det som är syftet med dagens debatt, det vill säga att utreda riksdagens inställning till de inrikesfrågor som behandlas och kommer att behandlas och tas över på EU-nivå.
Låt mig därför klargöra att mitt och mitt partis syn på Europafrågor är genomgående och principiellt att besluten och makten över Sverige ska utgå från det svenska folket. Det är i ironins namn just vad som står i regeringsformens första paragraf.
Ändå vet vi att åtminstone 30 procent av riksdagens ärenden redan härrör från Europeiska unionen och att detta antal stadigt kommer att öka.
Vi vet också att EU, bortsett från detta verksamhetsår, i linje med regeringens idéer har fört fram tankar om att höja pensionsåldern inom EU:s medlemsländer, där delar av pensionsfinansieringen inte minst ska ligga på privat nivå. Vi vet att det så kallade Erasmussamarbetet troligtvis kommer att leda till att en kvot av svenska ungdomar kommer att tvingas slutföra sina utbildningar i andra EU-länder.
Vi vet att EU redan nästa år går vidare med att samordna de sociala trygghetssystemen. Vi vet att EU under 2014 planerar att slutföra systemet av beskattning av handeln. Därefter kommer EU:s nästa fördrag att planeras och verkställas.
Om Sverige inte innan dess har bytt sammansättning i denna kammare kommer det garanterat att medföra att unionen ytterligare så att säga integreras och att ytterligare makt överförs från Sveriges parlament till Europas.
Gårdagens meddelande om att EU:s axelmakter Frankrike och Tyskland nu har slutit ett avtal om att samordna skattepolitiken är i detta sammanhang förstås en god fingervisning om vad som komma skall, om vi inte i demokratins namn sätter ned foten ordentligt och begär ett svenskt utträde ur Europeiska unionen. Fru talman!
Med de orden avrundar jag mitt anförande om kommissionens handlingsprogram för 2012 med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation.
Jag önskar också avslutningsvis föra till protokollet att den sista meningen i vår reservation inte är korrekt och att vi alltså inte - utöver det vi har anfört i vår reservation - i övriga frågor i allt väsentligt ansluter oss till utskottsmajoritetens demokratifientliga ställningstagande.