Kenneth G Forslund (S):
Sverige är antagligen det land eller i varje fall ett av de länder som sett till folkmängden har bidragit med flest personer till civila och framför allt militära krisinsatser runt om i världen från FN:s bildande och framåt.
Sverige är en aktiv bidragsgivare när det gäller både civil och militär krishantering. I de här debatterna fokuseras det ofta på just den militära krishanteringen. Men jag tycker att Allan Widman på ett förtjänstfullt sätt lyfte fram att en stor del av verksamheten handlar om det civila.
Vi borde ärligt talat ägna det mer uppmärksamhet. Sverige bidrar med kvinnor och män till internationella insatser i internationell tjänst som organiseras av FN, Nato, EU och olika koalitioner av länder. Insatserna genomförs på inbjudan av länder.
Det är viktigt att vi fortsätter att göra det, inte enbart för att bidra till säkerhet utan också för att öka vår egen säkerhet. Vi ska fortsätta delta i de internationella insatserna, av solidaritet med andra länder och andra människor men också av egenintresse.
Genom att öka säkerheten i världen ökar vi nämligen också säkerheten här hemma i Sverige. Vi bidrar till en regelbaserad världsordning. För ett litet land som Sverige är det viktigt att en sådan världsordning finns, att den följs och att den upprätthålls. Det ska vi fortsätta göra.
Och det är just en regelbaserad världsordning vi vill fortsätta sprida över världen. Sverige ska i alla sådana arbeten, både civila och militära, vara pådrivande för respekten för mänskliga rättigheter.
Det gäller även att kvinnors rättigheter och deltagande i samhällslivet och när det gäller att lösa konflikter ska respekteras samt att rättsstatens principer ska respekteras. Det är ytterst därför vi är ute på de internationella insatserna, vare sig de är civila eller militära. Det är de värdena vi står för och vill sprida i världen.
Då måste de värdena också prägla insatserna. Jag tycker att Sofia Damm pekade på just det på ett mycket förtjänstfullt sätt tidigare. De som genomför insatserna måste också hålla sig till de grundläggande värderingar som vi vill stödja och sprida. Och de som bryter mot dem måste straffas.
Därför är det viktigt för svensk del, vilket regeringen också pekar på i sin skrivelse, att både uppmuntra och skydda visselblåsare i olika internationella insatser. Det handlar om de som slår larm om insatsers eller personals egna övergrepp mot den befolkning de egentligen är sända för att hjälpa. Det är ett beteende som aldrig kan accepteras eller tolereras.
Som jag sa inledningsvis fokuseras mycket av debatten om civila och militära insatser på just det militära. Det är det som får mest medial uppmärksamhet och mest uppmärksamhet i våra politiska diskussioner. Det är inte konstigt. Det ligger stor dramatik bakom att sända kvinnor och män på internationella uppdrag.
De sänds in beväpnade i de kanske värsta konflikthärdarna med en uppenbar risk för sina egna liv. Det är inte konstigt att det genererar mest debatt. Men låt oss också komma ihåg alla dem som deltar i civila insatser och som också många gånger riskerar sitt liv och sin säkerhet. Det pratar vi kanske inte alltid tillräckligt mycket om.
Det är viktigt att vi samordnar de civila och militära insatserna. Denna samordning måste stärkas, eftersom det är därigenom som vi bland annat kan öka säkerheten för den personal som deltar, vare sig de gör det under civila eller militära former.
Grunden för allt vårt deltagande, och det har alltid varit viktigt för svensk del, är att det ska finnas ett stöd i folkrätten. Det är något som också måste prägla allt vårt deltagande i framtida insatser, och det är någonting som vi är noga med att pröva här i riksdagen varje gång vi fattar beslut i riksdagen om att Sverige ska delta i internationella insatser.
En av de första och viktigaste frågorna då är: Vilket stöd finns det i folkrätten för den här insatsen? Avslutningsvis, herr talman, vill jag yrka bifall till utrikesutskottets förslag i betänkande 8.