Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, utrikesministern, för svaret på min interpellation om Marockos brott mot de mänskliga rättigheterna i det ockuperade Västsahara. Svaret är på många sätt positivt, även om jag inte är fullt nöjd. Det är mer än hög tid att den långvariga konflikten får en lösning. Det västsahariska folket har väntat alltför länge.
Marocko har sedan 1975, i strid med FN:s resolutioner och utlåtanden från Internationella brottmålsdomstolen i Haag, ockuperat cirka två tredjedelar av Västsahara. Enligt FN är Västsahara ett icke självstyrande område som ska avkolonialiseras. År 1991 förhandlade FN fram en vapenvila mellan Polisario och Marocko som innebar att en FN-övervakad folkomröstning skulle genomföras om Västsaharas självständighet.
Det är en folkomröstning som ännu inte har ägt rum på grund av Marockos ständiga förhalningar och sabotage av fredsprocessen. Efter en lång tid av spänning på grund av marockansk aggression och brott mot vapenvilan bröts vapenvilan till slut av Marocko i november 2020, och nu pågår återigen ett lågintensivt krig som riskerar att trappas upp ytterligare.
Jag delar utrikesministerns positiva syn på det nya FN-sändebudet, Staffan de Mistura, och hoppas precis som ministern att han ska kunna få till stånd en nystart för en FN-ledd process som innebär att den utlovade folkomröstningen kommer till stånd. Det finns ingen annan verklig lösning. Det är viktigt att Sverige verkligen aktivt stöder arbetet för att påskynda folkomröstningen. Sveriges regering skulle även kunna uppfylla riksdagens beslut från 2012 om att erkänna den västsahariska staten.
Det skulle stärka västsahariernas förhandlingsposition. Sedan eldupphöret bröts mellan Polisario och Marocko den 13 november 2020 har det rapporterats om 160 kränkningar av de mänskliga och politiska rättigheterna och kvinnors rättigheter i det ockuperade Västsahara. Det är kränkningar som kan fortgå utan världens kännedom. Journalister och organisationer för mänskliga rättigheter släpps inte in, och FN-styrkan Minurso har inte mandat att övervaka de mänskliga rättigheterna.
Ett tydligt och uppmärksammat fall av dessa brott är det med den ledande människorättsaktivisten Sultana Khaya. Sex dagar efter att vapenvilan bröts, den 19 november 2020, anhölls Sultana Khaya vid en checkpoint vid ingången till staden där hon bor då hon var tillbaka från en läkarkontroll i Spanien. Hon tvingades sedan till husarrest i sitt eget hem.
Vid ankomsten överföll marockanska säkerhetsstyrkor hennes 84-åriga mamma. De skadade henne och hindrade henne från att åka till sjukhus. Dagen efter överfölls hennes syster och systerdotter av officerare, stationerade utanför Sultana Khayas hem. Även deras rätt till medicinsk hjälp kränktes.
Sedan dess har Sultana Khaya och flera kvinnor i hennes familj satts i husarrest under permanent övervakning, utan någon order och utan att myndigheterna har väckt åtal. De får inte ta emot besök och blir fysiskt överfallna med sparkar och slag om de försöker lämna familjens hem. Den ständiga belägringen av familjen och förbudet att komma in i eller lämna hemmet bekräftas av Human Rights Watch. Fru talman!
Terrorn mot Sultana Khaya och hennes familj har pågått i 16 månader. Det är nu hög tid att världen protesterar mot denna allvarliga kränkning. Det minsta Sverige kan göra är att kalla upp Marockos ambassadör i Sverige och påkalla de allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna som Sultana Khaya och hennes familj dagligen utsätts för.