KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Tack, herr talman, för ordet och tack, ministern, för orden! Klotter kan i dessa tider synas vara en något udda fråga att interpellera i. Det är ett av de brott som står lägst ned på straffskalan. Men det är brott som berör många enskilda människor. Det handlar om skadegörelse.
Många gånger är klotter också inkörsporten till grövre brottslighet. Ministern, som har hand om de polisiära frågorna, är helt klar över att man sällan börjar sin brottskarriär som bankrånare och avslutar den som snattare. Det sker en stegvis ökning av graden av dessa brott.
Just därför är det så viktigt att samhället reagerar tidigt på ett tydligt sätt. Även de små brotten är brott, och de små brotten berör sällan institutioner. Den här typen av brott handlar till exempel om skadegörelse på bilar som ägs av enskilda människor. De har köpt sina fordon för beskattade pengar. Hårt och slitsamt arbete ligger bakom.
Det handlar om att förfula den miljö som vi alla dagligen befinner oss i. Klotter kan synas som ett litet brott, men det är nog ett av de brott som människor oftast ser har begåtts.
Den statistik som Brottsförebyggande rådet presenterade under första kvartalet 2016 visade att det gjordes över 30 000 anmälningar om klotter - 30 000 anmälningar på ett kvartal är 10 000 i månaden! Den matematiskt kunnige inser att det innebär ett antal anmälningar dagligen.
Man kan mycket väl säga att det har skett en teknisk utveckling som har gjort att det är enklare att anmäla den här typen av brott. Men det är bara att konstatera att anmälningarna har ökat under de senaste två åren. Vi kan också konstatera att fram till 2008 låg antalet klotteranmälningar på motsvarande nivå, men den sjönk från 2008 till 2014.
Ursäkta att jag tar upp lite tråkig statistik, men det är alltid bra att ha lite fakta med sig när man debatterar med herr ministern. Det svar som jag har fått från inrikesminister Anders Ygeman innehåller en bra bild av hur det ser ut, men jag saknar konkreta åtgärder som regeringen vill vidta för att stävja den här typen av brott.
Det går inte att sopa dem under mattan med ursäkten att det är ett ungdomsbrott och att det ligger oförnuft bakom. Det här är faktiskt skador som många enskilda människor får betala med sina egna, som jag sa tidigare, beskattade pengar. Denna skadegörelse påverkar också många andra.
Jag skulle vilja se lite tydligare formuleringar än bara att regeringen skapar bättre förutsättningar för ett strukturellt brottsförebyggande arbete över hela landet. Därför frågar jag ministern: Vilket signalspråk vill regeringen skicka för att hantera och motverka klotter? Vilka insatser är man beredd att göra för att stävja brott som annars kan utvecklas? Vilka påföljder tycker ministern är rimliga framöver?
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för det distinkta svaret! Det låter bra att regeringen har idéer om det här och tar det på stort allvar. Men jag skulle önska att vi kunde problematisera den här frågan ytterligare. Det är inte bara att svepa över den som några fotnoter i riksdagsprotokollet.
Vad det handlar om är ju faktiskt ungdomar, huvudsakligen mellan 10 och 17 år, som ligger bakom den här typen av brottslighet. Sedan övergår skadegörelsen ofta till graffiti som är en annan sorts "väggdekorationer". Men i grunden handlar det om bristande respekt för andras egendom.
Det finns nog väldigt mycket att vinna på att motverka grövre brottslighet om man tidigt kan stävja den här till synes enkla formen av brottslighet. Som sagt, den kan accelerera till annan skadegörelse om det inte blir någon reaktion från samhället.
I Stockholm har Moderaterna föreslagit aktiviteter för att motverka klotter i Stockholms stad. Det handlar bland annat om att stoppa planer på öppna väggar, återinrätta nolltolerans mot graffiti samt satsa mer pengar på sanering.
För att citera oppositionsborgarrådet Anna König Jerlmyr: "Vi ställer krav på särskilda klotterpoliser för att vi vill att alla anmälningar om klotter och skadegörelse ska följas upp av utredning. Den tidigare klotterpolisen var effektiv. De hade kunskap om vilka taggar som hörde ihop med vilka personer och såg hur frekventa klottrare rörde sig över stan." Det är ett initiativ som Moderaterna i Sveriges största stad har tagit.
Jag skulle vilja fråga: Är detta ett initiativ som ministern tycker är relevant och bra i sammanhanget?
Hans Rothenberg (M):
Jag tänker inte kandidera i Stockholm av det enkla skälet att jag inte bor i Stockholm. Men ministern, som bor i Stockholm, skulle mycket väl kunna göra det. Jag tycker att det var ett lite väl lättvindigt sätt att komma undan en diskussion. Jag skulle nästan vilja kalla det arrogant - att inte kunna resonera och problematisera kring detta.
Jag frågade ministern om han tycker att det är ett bra initiativ - som ett exempel som skulle kunna användas i andra sammanhang. Jag fick inget svar. Jag tror inte att ministern ville svara på det. Som jag tidigare har nämnt är det viktigt att samhället reagerar i god tid. Det ska samhället göra på alla nivåer.
Precis som ministern säger i sitt svar berör det många olika instanser. Det kan vara företag, organisationer och kommuner, men det kan också vara staten i form av regeringen. Därför tycker jag att det är mycket relevant att ställa frågan vad regeringen vill göra specifikt för att motverka en tilltagande grad av brottslighet framöver.
Jag lovar att återkomma i den här frågan, och jag lovar att vi moderater kommer att ta frågan på allvar. Det är inte något som vi bara skriver på papper - och vi kommer inte att skriva det på väggarna heller - men vi kommer att följa upp frågan.
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Trevligt att mötas. Det var några år sedan vi stod här och debatterade med varandra. Då var rollerna något ombytta. Verkligheten har hunnit förändras sedan dess. Det vi ser i dag, migrationsströmmarna till Sverige, ställer stora krav på Sveriges förmåga att också tillgodose människors behov av en värdig och väl fungerande bostad.
Det är bra att det har tagits steg för att se till att det tillförs fler bostäder till människor som verkligen behöver det och att det har blivit vissa regelförenklingar i samband med etablerandet av bostäder för nyanlända.
Jag ställde en skriftlig fråga i vintras till ministerns företrädare, Mehmet Kaplan, om vilka regelförändringar i plan- och bygglagen som regeringen avsåg att vidta. Jag fick inte så mycket svar då, men jag återkom på upploppet i en frågestund där jag av talmannen vänligen fick ordet för att ställa denna fråga. Det blev inte ett mycket klarare svar där, så då tänkte jag att jag skulle ta en debatt med ministern.
Och det gläder mig att det är Per Bolund som står här, för jag väntar mig att det nu kommer att bli klara och tydliga besked. Jag gjorde en liten precisering av min frågeställning till att gälla ungdomsbostäder och inte bara rent allmänt vilka ändringar i plan- och bygglagen som regeringen avser att vidta. Jag tackar för svaret.
Det var återigen inte särskilt klargörande när det gäller vilka förändringar regeringen avser att göra. De exempel på förändringar som Per Bolund redogör för här är mycket av det som skedde under alliansregeringens tid. Begreppet ungdomsbostäder, som inte finns längre, och att Boverkets byggregler ändrades var det alliansregeringen som låg bakom.
Definitionen av studentbostäder och möjligheten att bygga dem på ett enklare sätt var det också alliansregeringen som låg bakom. Jag är väldigt nyfiken på vad det är för agenda som regeringen har här. Ni säger att ni vill ha samtal med fem oppositionspartier. Det är väl ganska bra att inför den typen av samtal visa korten och tala om vad som är ens intentioner.
Det blir då liksom lite lättare att förbereda sig för de samtalen, för det är en utmaning som vi har att kunna få fler bostäder i Sverige. Sverige är ett samhälle där det finns väldigt många ensamhushåll, det vill säga att det behövs fler bostäder per capita här än vad det gör i många andra länder.
Om genomsnittsfamiljen innehåller fyra personer behövs det färre bostäder än om genomsnittsbostäderna innehåller 1,3 personer, som ungefär är fallet i Sverige. Det gör att vi inte längre bara kan tala om att göra förenklingar för asylsökande och för ungdomar.
Jag är ute efter att vi måste ha permanenta regelförenklingar för alla sorters bostäder. I dag är ett av de stora samhällsproblemen som minskar rörligheten att människor avstår från att söka arbete för sin försörjning på annan ort på grund av att det inte finns bostäder. Jag ställer därför frågan igen: Vilka konkreta förenklingar vill regeringen göra?
Hans Rothenberg (M):
Det är bra, Per Bolund, att ni gör något. Jag säger inte att regeringen inte gör någonting. Men det skulle behöva göras så mycket mer. I den situation som vi har i Sverige med 100 000-150 000 människor som kommer till vårt land varje år behövs det rejält med nya bostäder, och de behövs ganska snabbt. Då måste hinder rivas.
Det behövs mer av ett alexanderhugg i systemet än de finjusteringar som ministern här presenterar. Min kollega Ewa Thalén Finné hade en interpellationsdebatt med ministerns företrädare Mehmet Kaplan just om de här frågorna.
Jag har tittat i protokollet, och det finns inga tydliga och klara besked om i vilken riktning regeringen vill ta den här frågan för att kunna göra en riktigt rejäl inbrytning så att det blir fler bostäder på ganska kort tid, vilket behövs. Vad vill då Moderaterna göra i sammanhanget? Vi vill ha en modern bostadspolitik som ger långsiktiga, sunda spelregler.
Vi är inte beredda att gå in med statliga subventioner för att öka nyproduktionen. Det ska inte vara mer skattepengar som går ned i byggbolagens fickor. Vi vill skapa förutsättningar för en bostadsmarknad där människor själva kan välja boende efter sina behov under olika skeden av livet. Ett av de viktigaste skedena i livet är flytten till den första bostaden.
Därför behöver man göra vissa ingrepp i regelsystemen, snabba på byggprocessen, förändra möjligheten att överklaga byggbeslut, ha en privat initiativrätt, möjlighet till jämförelse mellan kommuner och minskade obligatoriska krav på detaljplan.
Vi vill att fler detaljplaner ska kunna antas av byggnadsnämnden eller kommunstyrelsen, och det är någonting som finns i en proposition färdig att antas. Lagrådet har sagt okej till detta. Men regeringen har sagt nej. Moderaterna och Alliansen har presenterat klara och tydliga intentioner om att vi vill begränsa antalet personer som har rätt att överklaga.
Vi vill avgiftsbelägga överklaganden och ta bort länsstyrelserna som överklagandeinstans för detaljplan och områdesbestämmelser.
Då måste man göra lite mer än att bara skrapa i kanten. När det gäller studentbostäder vill vi, utöver att förkorta plan- och byggprocesserna med tidsgränser och utöver att lätta på reglerna för tekniska egenskapskrav för utformningsregler, ha en översyn av marktillgången nära universitet och högskolor i syfte att frigöra mark för boende.
Sverige är ett stort land, men det är alltid brist på mark när det ska byggas. Regeringen har möjlighet att ge uppdrag till Akademiska Hus, det statliga bolaget, att ta fram volymmål för bostadsbyggandet. Man kan också förbättra möjligheten för universiteten att bygga och förvalta studentbostäder.
Det är bra för campus, och det är bra för hela samhället att få mer av boende, för när en människa vet var hon har sina rötter och tryggheten i att gå hem efter en skoldag eller en arbetsdag, då får vi ett samhälle i harmoni. Jag väntar fortfarande på konkreta förslag.
Hans Rothenberg (M):
Tack för den övergången! Det var precis det som alliansregeringen gjorde: Vi hade en färdig proposition som bara var att klubba vidare, men den sa ni nej tack till. Man ska vara kreativ i opposition, men man ska också vara öppen och mottaglig när man är i majoritet för att kunna stå bakom goda förslag. Bostadsfrågan är en av Sveriges största samhällsutmaningar. Bostadsbyggandet måste öka kraftigt, och det befintliga bostadsbeståndet måste nyttjas bättre.
Sverige ska vara ett land där det är självklart att man enkelt kan få tag i en bostad, lika självklart som det bör vara att man enkelt kan få tag i ett jobb. Det är inte rimligt att man måste ha kontakter eller väletablerade föräldrar för att kunna få tag i en första bostad, och därför behövs det rejäla regelförenklingar och snabbare handläggningstider och plan- och bygglovsprocesser.
Sverige behöver en politik för en långsiktigt bättre fungerande bygg- och bostadsmarknader än vad vi har i dag. Ministern talar om att det ska vara skäliga hyresnivåer, men vad är det som driver upp byggkostnaderna? Det är ju regler och bestämmelser som ofta gör det dyrare att bygga, och någonstans måste det betalas. Det betalas alltid av konsumenten i sista hand är, i det här fallet den som bor, det vill säga hyresgästen eller ägaren av bostaden.
Permanenta förändringar av byggregler och förenklingar av plan- och byggprocesser för att skapa fler bostäder behöver inte innebära en försämring. Ni behöver inte vara rädda för den saken. Om det nu är så att Moderaterna och Alliansen har lagt fram goda förslag när det gäller detta hoppas jag verkligen att samtalen kommer att mynna ut i konkreta och bra förslag.
Vad jag var nyfiken på var dock att få höra vad regeringen har för ingångsvärden, för dem har jag inte hört så väldigt mycket om.
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret! De svenska farledsavgifterna är ganska unika. I Europa är det inte många andra länder som använder sig av sådana. Den stora hamnen Rotterdam har till exempel inga farledsavgifter. Det är ju någonting som påverkar konkurrensen för svensk sjöfart och för sjöfarten i största allmänhet.
Sverige är ett land som vill ha mer sjöfart. Sjöfarten är miljövänlig, resurseffektiv, ekologisk och skapar utrymme för vägtransporter och tågtransporter, om man flyttar över mer godshantering till vattenvägen. Det är inte bara gods utan även människor som fraktas.
Kryssningsanlöp har ju blivit en väldigt intressant och växande marknad. Det kan komma ett kryssningsfartyg till Göteborgs hamn lastat med 1 000-2 000 turister. De går i land under några timmar i Göteborg och spenderar i genomsnitt ungefär en tusenlapp vardera.
Det handlar alltså om miljontals kronor av köpkraft och pengar som rinner in till Sverige. Vi vill gärna ha fler kryssningsturister i Sverige. Under de senaste två åren har det varit en radikal minskning av kryssningsanlöp i Göteborgs hamn. Men Göteborg är inte ensamt, så är fallet även när det gäller andra hamnar i Sverige. Utebliven köpkraft leder till uteblivna hamnavgifter.
Det blir över huvud taget mindre pengar till Sverige. Vart går då dessa anlöp i stället? Jo, de går till andra länder, till exempel till Danmark. På andra sidan Kattegatt landar man numera i Skagen i stället för att komma till Göteborg. Man undviker att åka runt vår kust till Stockholm. Det svar som ministern gav var ett ganska kliniskt svar.
Jag undrar var idén kring farledsavgifterna finns. Var finns idén kring synen på sjöfarten som en utvecklande näring? Var finns idén om att vi ska ha mer inlandssjöfart som kan avlasta vägarna och järnvägen? Var finns viljan?
Jag vill fråga ministern: Finns det en vilja att ändra på modellen för Sjöfartsverkets finansiering, så att det kan leda till goda effekter på hamn- och näringsverksamhet? Är regeringen beredd att göra någonting för att svenska hamnar ska kunna vara mer konkurrenskraftiga gentemot omvärlden?
Det finns mycket att säga om detta med farledsavgifter. Häromdagen publicerade jag en artikel i Sjöfartstidningen. Det rasslade in ganska många synpunkter på den. Många var mycket uppmuntrande och sa: Tack, äntligen någon som lyfter fram det här. Farledsavgifterna har också en benägenhet att göra skillnad på stora och små fartyg. I dag får de största fartygen rabatt jämfört med mindre närsjöfartyg.
Man anser att de stora oceananlöpen är viktiga och att de måste ha lägre nivå på avgifterna av konkurrensskäl. Det tyder på att vårt system är hämmande för sjöfart och därmed också för industrin. Jag vill återigen fråga ministern: Finns det en vilja att ändra på det här?
Hans Rothenberg (M):
Detta kan man kalla en mjuk övergång. För några år sedan, under alliansregeringens tid, såg vi att Sjöfartsverkets ekonomi höll på att skena iväg. Alliansregeringen tillförde drygt 1 miljard till Sjöfartsverket under tre år för att man inte skulle behöva höja farledsavgifterna.
Nu börjar den tiden att rinna ut. Det är också så att det finns ett förslag ute på remiss om nya farledsavgifter. De ska träda i kraft den 1 januari 2017. I de stora hamnarna, Stockholms hamn och Göteborgs hamn, finns nu en väldigt stor oro för att kryssningsfartygen och besöksnäringen kommer att vara stora förlorare.
För kryssningsfartygen skulle det här förslaget innebära en kostnadsökning på 14 procent. Det är fråga om summor som inte är fy skam på denna konkurrensutsatta marknad. Fru ålderspresident! Ministern har helt rätt - systemet med farledsavgifter har funnits länge. Men omvärlden förändras.
Under sina åtta år kunde i alla fall alliansregeringen se att faran kom. Till exempel har Danmark gjort det lönsammare och attraktivare att gå till danska hamnar. Alliansregeringen såg att tonnageskatt skulle behöva införas i Sverige, då omvärlden gjorde att konkurrensnackdelarna blev alldeles för påtagliga för svensk sjöfart.
Vi tog därför initiativ till en utredning, som Anna Johansson som minister kommer att få nöjet att "lansera" i juni månad. Vi bjuder gärna på det. Jag tror att det är viktigt att man samarbetar om sådana här saker. Men det gäller att vara observant när det händer någonting i omgivningen. Det är just detta som jag skulle vilja fråga om. Är regeringen uppmärksam på de förändringar som sker i omvärlden?
Tycker man att det är fråga om ett särintresse för besöksnäringen och att man ska fokusera enbart på det? Eller är det så att också trafikavgifter är med och samspelar och att man får tänka lite grann mellan stuprören? I ministerns interpellationssvar fanns inte särskilt mycket av antydan till vilja att göra någon förändring. Därför kvarstår min fråga.
Om omvärldsförändringarna fortsätter, är då regeringen och ministern beredda att genomföra förändringar av farledsavgifterna och inte bara gå marknad, rederier och hamnar till mötes utan även göra en insats för svensk ekonomi? Det är utebliven köpkraft detta handlar om, och köpkraft ska vi inte tacka nej till, även om vi är mitt i en högkonjunktur.
Hans Rothenberg (M):
Jag hyfsar gärna debatten. Låt oss göra det tillsammans! "De sista skälvande minuterna", säger statsrådet. Det var 2011 som direktiven kom till utredningen om införande av tonnageskatt. De direktiven skilde sig från tidigare direktiv och tidigare utredning. Syftet var att utreda hur det skulle gå till att införa en tonnageskatt. Utredningen blev fördröjd, men har nu landat, och det är en enig riksdag som vill införa det här. Det är bra att vi är överens om det.
Men det var inte i de sista skälvande minuterna uppdraget gavs. Man ska inte laga det som inte är sönder, säger statsrådet. Men jag har för mig att Anna Johanssons parti i valrörelsen drev tesen att något hade gått sönder i Sverige. Då är det uppenbarligen ganska mycket som behöver lagas. Det är problematiskt att svensk sjöfart i dag vittnar om att en av de största kostnaderna och stötestenarna i utvecklingen är farledsavgifterna. De utgör en betydande del av rederiernas totalkostnad.
Samtidigt ser vi att till exempel Danmark har en tydlig konkurrensfördel genom att danska rederier inte behöver betala statlig farledsavgift. Detta har bland annat bidragit till att andelen kryssningsanlöp till Göteborg har minskat drastiskt, från 73 år 2014 till 34 förväntade under detta år.
Svenska hamnar och fartyg bör ha lika goda förutsättningar och konkurrensvillkor som övrig europeisk sjöfart och, inte minst, som våra nordiska grannar. Det är dessa omvärldsförändringar som vi bör vara alerta på och som jag skulle önska att också regeringen såg. Jag tror att vi är överens om att vårt land är ett land som är beroende av sjöfart.
Om svensk sjöfart och våra hamnar ska kunna fortsätta att vara konkurrenskraftiga krävs en förstärkt möjlighet för svenska hamnar och rederier att kunna konkurrera om kryssningsanlöp. Dessa ska kunna ske med konkurrensmässigt goda villkor jämfört med våra grannländer.
Hans Rothenberg (M):
Frågan om medborgargarden är en fråga som tyvärr har blivit alltmer aktuell i samhället. Låt oss göra klart vad ett medborgargarde handlar om. Ett medborgargarde är per definition en frivillig vaktstyrka. Ibland tar vissa medborgargarden på sig polisiära uppgifter.
En del av dem påstår att de verkar i brist på eller i väntan på myndighetsingripanden. Begreppet "medborgargarde" syftar på att det handlar om medborgare som själva har tagit på sig uppgiften att vakta och skydda sig själva, sin omgivning eller andra skyddsvärda företeelser. När känner människor att de är benägna att starta ett medborgargarde?
Då är det ganska långt gånget. Det är när man upplever att civilsamhället är uppgivet och undrar över det offentligas åtagande att se till medborgarna och den trygghet som de har att kräva. Man drivs av frustration. Man drivs många gånger av uppgivenhet.
Detta måste förebyggas med relevanta åtgärder, och även här måste man markera tidigt när så sker. Jag ska ärligt säga att jag inte tror att vi ska behöva debattera den här frågan så mycket, för jag är fullkomligt övertygad om att ministern och regeringen är överens med alla 349 ledamöter i kammaren om att detta är ett oskick, ett otyg.
Med den här interpellationen vill jag att vi i Sveriges riksdag diskuterar frågan, lyfter upp den på en nivå så att ingen ska kunna säga något annat än att den här frågan är något som vi har ögonen på. Jag tror att det är viktigt att man från alla politiska krafter motarbetar detta.
Det finns en aktualitet som i dagarna har uppstått när gruppen Soldiers of Odin patrullerar på vissa av våra gator i olika städer. Den antirasistiska tidskriften Expo har kartlagt den organisationen. Den grundades i Finland för två år sedan av en välkänd nazist.
Enligt Expo finns organisationen på drygt 15 platser i Sverige, och enligt tidningen har flera av personerna bakom organisationen tidigare dömts för brott, och vissa medlemmar ska även ha kopplingar till nazism och främlingsfientliga grupper. Detta är ytterst oroande, för det är ytterligare en dimension av medborgargarden som vi inte har sett tidigare.
Det är när det finns en dimension av politik - kalla det gärna pseudopolitik - där det finns extremism inblandad, där det inte bara handlar om att värna och skydda när man tycker att samhället inte räcker till med sin rättsapparat. Här handlar det om att använda det som täckmantel och plattform för att sprida en osäkerhet i samhället.
Det gör att den typ av medborgargarden som nu tyvärr börjar komma till liv har ytterligare en dimension som jag känner är oerhört viktig att vi är observanta på.
Därför skulle jag vilja ha lite tydligare svar, lite tydligare resonemang från ministern om hur vi ska kunna koppla ihop den här växande extremismen med att svara upp mot att människor inte ska känna oro för att brott begås men också att vi inte ska ge de här extremisterna möjlighet att patrullera på våra gator.