KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
Detta är en oerhört angelägen fråga inte bara för Cypern utan för Europeiska unionen, Mellanöstern och så vidare. Ockupationen av norra Cypern har pågått i decennier.
Vi ser en bosättningspolitik likaså, och vi ser hur ockupationsmakten Turkiet i dag, de senaste veckorna, också har ägnat sig åt utomrättsliga avrättningar i kurdiska områden i sydöstra Turkiet. Jag slås av att utrikesministern gärna svänger sig med de här uttrycken när det handlar om en annan ockupation, nämligen den på Västbanken i Palestina.
Men när det gäller ockupationen av norra Cypern är det ett helt annat ljud i skällan från utrikesministern. Man skriver nu att EU:s ansträngningar att underlätta integrationen av norra Cypern i EU är av särskild vikt, och det ekonomiska betonas. När det gäller ockupationen av Västbanken ska produkter alltså ursprungsmärkas; man ska isolera ekonomin. Men när det gäller ockupationsekonomin på norra Cypern ska den integreras i Europeiska unionen.
Jag skulle gärna vilja att utrikesministern resonerar lite om konsekvenserna. Är inte detta en ganska inkonsekvent hållning? Utrikesministern vägrade i den förra interpellationsdebatten att svara på frågor vad gäller Marocko och produkter från Västsahara. Jag ställer nu på samma sätt frågan: Hur ser utrikesministern på ockupationen av norra Cypern i relation till Västbanken? Varför ska man ha en politik för en ockupation och en annan för en annan? Det är frågan. Herr talman!
Jag slås av att det står att vi välkomnar Turkiets uttalade vilja att nå en uppgörelse. Men är den viljan särskilt uttalad? Hela EU-processen är blockerad sedan snart tio år tillbaka på grund av Turkiets vägran att tillåta cypriotiska fartyg att angöra turkiska hamnar.
Turkiet har i praktiken offrat sitt EU-medlemskap på grund av Cypernfrågan för att man är så upprörd över att man inte anser sig ha fått tillräckligt betalt för Annanplanen och omröstningen 2004. Jag skulle gärna vilja veta hur utrikesministern resonerar om denna uttalade vilja från Turkiets sida. Jag har inte sett den - inte under det senaste decenniet och dessvärre inte heller under de senaste fyra decennierna.
Fredrik Malm (L):
Jag är väl medveten om att det pågår förhandlingar och annat. Det gör det hela tiden vad gäller Cypern. Vartenda år säger man i FN: I år kommer det att bli Cyperns år! Vartenda år avslutas året med att man inser att det inte blev Cyperns år i år. Detta är en långt utdragen konflikt. Alla pragmatiska sätt att försöka lösa detta är förstås viktiga.
Det är klart att förhandlingar är jätteviktiga, men vi måste förstå att grundproblematiken är ockupationen. Då säger utrikesministern att Turkiet som garantimakt har en tydlig roll för säkerheten. Ja, det stämmer. De är ju där. Turkiet har lagt beslag på halva ön i en ockupation som har pågått i årtionden.
Det är klart att det är problematiskt, och det är minst lika problematiskt att se hur Turkiet nu agerar i riktning mot att i praktiken snart vara en fullfjädrad AKP-diktatur med enorma och ohyggliga övergrepp gentemot den kurdiska befolkningen just nu. På samma sätt agerar man i Syrien och på andra håll.
Jag har väldigt svårt att se, herr talman, hur Turkiet ska spela den konstruktiva roll som utrikesministern så tydligt klargör att de gör och resonerar kring. Jag har inte sett detta. Det finns många oläkta sår och konflikter i den här regionen, men de avhjälps inte genom det sätt som Turkiet agerar på just nu.
Det försvårar en lösning i Syrien och inom Turkiet, och på samma sätt ska man tyvärr inte vara alltför positiv till att det kommer att leda fram till en lösning på Cypern heller.
Fredrik Malm (L):
Den här interpellationen är väldigt viktig, för den aktualiserar en problematik som de som arbetar ute på fältet, på boenden och på olika sociala enheter i kommunerna runt om i Sverige har sett väldigt länge.
Jag är övertygad om att även migrationsministern, Johan Forssell, jag själv, vice talman Tobias Billström tidigare och alla andra som har varit ute och besökt boenden får signaler om att det finns personer som kommer till Sverige och uppger att de är yngre än 18 år, fast de är äldre.
Det är därför mycket märkligt att det inte har funnits en ordning där man får ett bredare och bättre kompletterande underlag för att kunna fastställa åldern på personerna. Det är precis som Johan Forssell beskriver: Om man är under 18 år har man en rad fördelar inom den svenska asylpolitiken. Det är lättare att återförenas med sina föräldrar, det är lättare att få stanna i Sverige, det är en annan typ av boende och så vidare.
Detta gör att det kan finnas incitament för människor att faktiskt uppge en lägre ålder, och vi måste våga medge att så kan vara fallet. Det betyder absolut inte att alla ungdomar som kommer ensamma till Sverige uppger att de är yngre än vad de är. Så är det absolut inte.
Men det finns ett antal som gör det, och då är det viktigt att medicinska åldersbedömningar kan komma till stånd som en del i att få ett bredare underlag för att kunna fatta ett mer korrekt beslut.
Det handlar inte bara om att kunna fastställa om en person är över 18 år, utan det handlar likaväl om rättssäkerheten för en asylsökande ensamkommande pojke, vilket det oftast är, att kunna få sin rätt garanterad om han faktiskt är yngre än 18 år men Migrationsverket hävdar någonting annat. Detta går alltså i båda riktningarna. För Liberalerna är barnrättsperspektivet också väldigt viktigt.
I Sverige gör vi skillnad på barn och vuxna. Barn har särskilda rättigheter. Vuxna har särskilda skyldigheter gentemot barn.
Om vi får en situation ute på boendena med unga flickor och pojkar på 13, 14 och 15 år som blandas med personer som är över 20 år, och sedan i takt med att det kanske blir mindre bemanning också blir väldigt pressat, så är det absolut inte tillfredsställande.
Barnrättsperspektivet handlar också om att kanalisera resurser rätt. Resurser som ska gå till barn ska inte hamna hos personer som är över 18 år. Därför är bedömningarna viktiga. Jag tycker också att det framgick av statsrådets svar att statsrådet delar vår grundhållning i frågan. De medicinska åldersbedömningarna är inte helt vattentäta. Det vet vi.
Det är därför man ska använda ordet bedömning och inte bestämning, har jag förstått. Det är fråga om bedömningar. Genom att röntga visdomstanden och göra en medicinsk bedömning kan man med ungefär 90 procents säkerhet fastställa om en person är över eller under 18 år. Det kan komplettera andra delar.
Varför kan man inte utreda möjligheten att i sådana fall låta läkare i andra länder, i till exempel våra nordiska grannländer, göra de medicinska bedömningar som svenska läkare vägrar att göra? Det är ändå angeläget att de medicinska åldersbedömningarna kommer till stånd.
Fredrik Malm (L):
Liberalerna är en del av den överenskommelse som slöts i höstas, och vi delar i mångt och mycket statsrådets uppfattning att Sverige ska ställa upp för människor som flyr. Men Sverige kom till en situation i höstas där läget blev ohanterbart.
När regeringen gick fram unilateralt - bilateralt, det är i alla fall två partier i regeringen - och föreslog till exempel id-kontroller förde Liberalerna betydande interna diskussioner i frågan.
Vi accepterade också detta förslag för att Sverige ska klara rådande situation och för att andra EU-länder också ska ta ett större ansvar. Men, herr talman, det är inte detta min interpellation handlar om.
Statsrådets svar är en lång omvärldsbeskrivning av varför regeringen vill ha en så restriktiv asyllagstiftning som möjligt. Min interpellation handlar om vad konsekvenserna blir av detta. Jag noterar att statsrådet fortfarande inte kan svara något annat vad gäller konsekvenserna än att etableringen försämras.
På vilket sätt försämras etableringen? Om tiden för etableringen ska vara ett år i stället för två år, vad är då statsrådets uppfattning att man bör avstå från under etableringstiden? Är det jobbpraktiken som ska få stå tillbaka? Är det svenskundervisningen som ska få stå tillbaka? Är det något annat som ska få stå tillbaka?
Jag ställer också en fråga i min interpellation om hur arbetet med snabbspåren påverkas. Inte heller här har statsrådet lyckats få ur sig något svar. Hur påverkar snabbspåren? Ja, de ska gå ännu snabbare. Det kan vi enas om. Men på vilket sätt?
Hur ska ett snabbspår in i läkaryrket, ett snabbspår in i byggsektorn eller ett snabbspår in i handelssektorn påverkas av väsentligt kortare tider? Även här kommer inga konkreta svar. Jag har förståelse för processerna i Regeringskansliet. Jag förväntar mig ingen doktorsavhandling till svar på min interpellation, men i alla fall några fler resonemang.
Jag tror att både medborgare och alla vi i politiken å ena sidan uppskattar den brutala uppriktigheten från regeringens sida, nämligen att syftet är att stänga gränsen och att andra länder ska ta emot asylsökande. Men å andra sidan räcker det inte. Det svaret statsrådet ger här är i praktiken en kapitulation.
Det enda regeringen säger är att det nu kommer så många asylsökande att vi måste kapitulera. Poängen är att konsekvensen av lagstiftningen inte berör människor som vill komma till Sverige. Den berör människor som är i Sverige, som har fått myndighetsbeslut att de får stanna i Sverige. Den berör människor där regeringen i budgetallokeringar och regleringsbrev har ålagt Arbetsförmedlingen att göra dessa människor redo för arbetsmarknaden.
Det enda svaret statsrådet ger är att etableringen kommer att fungera sämre. Det är inget svar till dessa människor, det är inget svar till dem som arbetar på Arbetsförmedlingen och det är inget svar till oppositionen i kammaren.
Fredrik Malm (L):
Det blir lite semantiskt ordvrängeri när statsrådet säger att lagstiftningen inte berör dem som redan är här utan de som ska komma hit. Men den berör människor som får ett besked att de har rätt att uppehålla sig i Sverige i ett år. Därmed är de som omfattas av lagstiftningen personer som kommer att vara i Sverige.
De kommer att ha fått ett beslut av svenska myndigheter att de får stanna i Sverige. De kommer att finnas inom Arbetsförmedlingens hägn såtillvida att en etableringsplan ska upprättas. Grundtanken är att de ska vara redo för svensk arbetsmarknad efter etableringstiden.
Bekymret är att när etableringstiden blir så kort blir det svårt för dessa människor att vara redo för arbetsmarknaden. Det är inte realistiskt. Människorna har inte flyktingskäl, säger statsrådet. Det är delvis en sanning med modifikation. I huvudsak handlar det om människor som har lämnat Syrien.
Om de sedan inte är konventionsflyktingar utan betraktas som alternativt skyddsbehövande inom de kategorier som finns måste vi ändå vara på det klara med vilka som omfattas av förändringen. Det är människor som har lämnat Syrien. Herr talman! Jag är också brutalt uppriktig.
Min uppfattning är att det är i stort sett orealistiskt att dessa personer ska vara redo för att få ett arbete till avtalsenlig lön i Sverige efter 13 månader. Det är orealistiskt. Jag hade förväntat mig att statsrådet och regeringen skulle ha någon sorts idé eller plan för hur man kan underlätta etableringen för dessa personer, men jag har förstått att den inte finns.
Fredrik Malm (L):
Det som Ylva Johansson nu säger är väldigt positivt, nämligen att vi behöver fler jobb med lägre kvalifikationskrav. Jag delar helt den analysen. Det är bra att vi är överens om det. Men då måste statsrådet svara på frågan: Hur ska detta gå till? Hittills har det nämnts tre saker i det svar som har levererats till mig. Man har nämnt beredskapsjobb - 5 000 stycken. De har ännu inte kommit igång.
Man har nämnt snabbspåren. Det handlar delvis om någonting annat. Det är en del av etableringsreformen. Snabbspåren omfattar nu lite drygt 1 700 personer, när vi behöver skapa hundratusentals jobb. Det tredje som nämnts är traineejobben. Ylva Johansson stod på torgmöten i valrörelsen och sa: Vi socialdemokrater lovar 32 000 traineejobb. Hittills har det blivit 125 stycken.
Är det svaret på den jättestora utmaning som vårt land står inför? Det handlar om att kunna få in den stora gruppen nyanlända på arbetsmarknaden. Det är en av de absolut viktigaste frågorna för Sverige de kommande årtiondena. Regeringens svar kan inte bara vara detta. Det är helt orimligt. Är det svaret till människor?
Ja, det går bra, säger statsrådet. Det går nu jättebra för Sverige. Ja, det går bra för att vi hade en alliansregering i åtta år och för att vi har en hygglig konjunktur. Det går bra. Men det här är strukturella utmaningar. Den fråga vi ska ställa oss är: Vill vi att det ska gå bra i morgon och i övermorgon? Hur ser det ut om fem år och om tio år om den här utvecklingen fortsätter?
Jag vidhåller att det är problematiskt att det inom fackföreningsrörelsen finns ett starkt motstånd mot att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden så att fler nyanlända kan komma in och få jobb.
Fredrik Malm (L):
Det är helt fascinerande. Här har man åkt land och rike runt i en månad - Magda, Vänsterpartiet och Socialdemokraterna - och ordnat möten och talat om lagliga vägar och fler kvotflyktingar. Statsministern har varit citerad i alla stora medier. Han har till och med åkt till Bryssel och sagt att alla måste hjälpa till att ta emot fler kvotflyktingar. Men i budgeten finns det inte avsatta medel för en endaste till. Nu har vi 4,1 miljoner människor som har flytt från Syrien.
Det är kvinnor och barn och de mest utsatta. Jag träffade en del av dem från Rojava från den kurdiska regionen i Syrien i ett flyktingläger utanför Duhok i irakiska Kurdistan. Det är utsatta människor. Om vi kan hjälpa några till av dem att faktiskt få vidarebosättning i Europa och i Sverige vore det väldigt bra.
Vi talar nu om kanske över 100 000 människor som söker asyl i Sverige i år. Men bland kvotflyktingarna, det vill säga dem som är mest behövande i FN:s flyktingläger och som får en laglig väg till våra länder, tar Sverige i år bara emot 1 900. Det förvånar mig.
Den samlade talartiden är över en halvtimme för regeringspartierna, och man har ännu inte kunnat kommentera det faktum att Sverige inte kommer att öka antalet kvotflyktingar i den situation som nu råder. Jag tycker att det är beklämmande.
Fredrik Malm (L):
Jag har en fråga till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Regeringen har för den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken ett arbetslöshetsmål som man gjort stort nummer av: att Sverige ska ha lägst arbetslöshet i EU år 2020.
Samtidigt döms regeringens jobbpolitik och sysselsättningspolitik ut av flera expertmyndigheter. Många tror att målet inte går att nå. Nu hör vi olika uttalanden från ministrar. Till exempel sa arbetsmarknadsministern själv häromveckan att det har blivit tuffare att nå målet. Finansministern var ute och talade om att det är mer utmanande att nå målet än tidigare.
Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Har regeringen övergett arbetslöshetsmålet?
Fredrik Malm (L):
Sanningen är den att regeringens jobbpolitik dömdes ut långt före den här hösten. Finanspolitiska rådet, Konjunkturinstitutet och andra expertmyndigheter har varit kritiska, liksom givetvis oppositionen. Det kommer som ett lite sent uppvaknande, och frågan kvarstår.
Om man med så stort buller och bång och med sådan stor entusiasm lanserar ett arbetslöshetsmål, och vi nu ser hur minister efter minister går ut och till synes börjar retirera från målet, vore det väl klädsamt om regeringen var tydlig och klargjorde: Ja, vi överger vårt arbetslöshetsmål. Vi kommer inte att nå det. Eller så kunde regeringen helt enkelt börja föra en politik som skapar jobb så att målet kan nås.
Men det verkar inte finnas vid horisonten att det ska ske.
Fredrik Malm (L):
Jag har också en fråga till statsrådet Ylva Johansson. Vi i allianspartierna och regeringspartierna enades ju i höstas om en migrationsöverenskommelse, och i denna ingick att antalet kvotflyktingar - vidarebosättningsplatser i FN:s kvotsystem - skulle öka till 5 000. I går gick regeringen ut och meddelade att hälften av platserna i stället ska användas till anhöriginvandring.
Detta var inte vad vi enades om i höstas, vill jag påpeka. Dessutom går det emot hela grundtanken med FN:s kvotsystem, som bygger på att det är de människor med störst skyddsbehov som ska tas emot på kvot och inte nödvändigtvis de personer som har en släkting i Sverige. Frågan är därför: Varför vill Socialdemokraterna och Miljöpartiet använda Förenta nationernas flyktingkvotsystem för anhöriginvandring?
Fredrik Malm (L):
Detta blir ju bara rörigare och rörigare. Bakgrunden är att regeringen har sagt att man vill stoppa familjeåterförening inom gruppen alternativt skyddsbehövande. Sedan får Miljöpartiet kalla fötter kring detta, och då försöker man skapa någon ventil för viss anhöriginvandring. Då ska man ta det av kvoten - från FN:s flyktingkvot ska ni täcka upp anhöriginvandringen! Detta är ju obegripligt.
Dessutom bygger ni in incitament för människor att ta sig i de rangliga båtarna över Medelhavet för att kunna få anhöriginvandring just den vägen.
Fredrik Malm (L):
Liberalerna har under många år drivit på för mer av lärlingsutbildningar. Vi delar inte uppfattningen att alla personer som går i gymnasiet i Sverige ska läsa in högskolebehörighet, för det är många som inte vill det. Det finns människor som är skoltrötta och hoppar av när det är så.
Detta innebär att vi vill se ett större inslag av yrkesprogram, lärlingsprogram och en starkare koppling mellan utbildningssektorn och arbetslivet och så vidare. Inom yrkeshögskolan och det som tidigare var kvalificerad yrkesutbildning, KY, har vi många bra exempel på detta. Det är väldigt viktigt att detta kan förbättras också i gymnasieskolan.
Allt som gör det flexibelt så att människor kan varva praktik med att lära sig svenska under integrationsprocessen är väl jättebra. Herr talman! Sven-Olof Sällström nämnde instegsjobben. Det är ganska dyrt att subventionera anställningar så mycket.
Dessutom är problemet att flera av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna också administreras och hanteras av Arbetsförmedlingen, men många företag går inte till Arbetsförmedlingen. Vi har många branscher i Sverige som är praktiskt taget helt självrekryterande där man inte har så mycket kontakt med Arbetsförmedlingen. Liberalernas modell innebär det som jag nämnde i talarstolen innan, nämligen det vi kallar för startjobb.
Det är en ny anställningsform med en ingångslön på mellan 14 000 och 16 000 kronor per månad, varav personen får ut drygt 11 000 i handen. Arbetsgivaravgifterna är i stort sett borttagna, vilket betyder en halverad kostnad för arbetsgivaren för att anställa. Vi ser gärna att man går mer i den riktningen: att sänka kostnaderna för att anställa. Det finns ett myller av olika åtgärder, men de har inte gett den effekten som vi vill ha.
Fredrik Malm (L):
Är det något parti som tillämpar identitetspolitik är det väl Sverigedemokraterna. Det har ni ju gjort sedan 1988. Det bygger på att människor som har en annan identitet än den Sven-Olof Sällström har egentligen inte ens är välkomna till landet. Detta har varit utgångspunkten för Sverigedemokraternas politik i snart 30 år. Vi är ett liberalt parti. Vi är inga anhängare av någon identitetspolitik och har aldrig varit det. Vår utgångspunkt är den enskilda individen.
Vi tycker att det är viktigt att individen ska kunna förverkliga sig själv. Vår budget i det här utskottet är 100 miljarder, medan bidragen till invandrarföreningar uppgår till 19 miljoner eller något sådant. Det är alltså viktigt att vi har perspektiven klara för oss.
Det som är viktigt är att MUCF, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, som förmedlar det här stödet ställer krav på att organisationer har en demokratisk värdegrund. Det är jätteviktigt att man ställer den typen av krav. Där kan Sverige säkert bli mycket tydligare. Nu drog man in stödet till, tror jag, Turkiska Riksförbundet efter incidenten på Sergels torg. Det var bra att man granskade dem och gjorde det.
När jag för många år sedan var ordförande i Liberala ungdomsförbundet drog dåvarande Ungdomsstyrelsen in stödet till Revolutionär Kommunistisk Ungdom efter att de delat ut material där de förnekade Stalins folkmord och hyllade Nordkorea. Då ansåg man att de bröt mot den demokratiska värdegrunden. Gärna mer sådant! Det tycker jag är viktigt.
Men att säga att en förening inte skulle ha rätt att söka föreningsstöd eller kommunala bidrag bara för att den ansluter människor från ett visst land och organiserar en del event och kulturella aktiviteter tycker jag är lite märkligt. Den rätten tycker jag att de borde ha så länge det är en demokratisk organisation.
Fredrik Malm (L):
Det som är bekymret är att den arbetsmarknad Sverige har i dag innebär att många människor ställs utanför och inte kommer in på arbetsmarknaden alls. Det finns en viss logik i att det är så. Vi har i Sverige under 50 års tid ägnat oss åt att försöka bli av med jobb med lägre kvalifikationsgrad.
Det har varit logiskt under efterkrigstiden och en tid av hög tillväxt att den breda uppfattningen i riksdagen och hos fack, arbetsgivare och samhället i stort har varit att varje generation ska vara bättre utbildad än den förra, vilket innebär att vi inte ska konkurrera med låga löner utan med hög kompetens. Vi ska ha en exportdrivande, stark industri och tillverkningsindustri, högteknologisk industri, forskning och så vidare.
Detta har tjänat oss väl. Samtidigt är det nu så att vi har en större grupp människor som kommer till vårt land och som inte kommer in på den arbetsmarknaden i dag, vilket innebär att vi på olika sätt med hjälp av RUT-avdrag, skattelättnader och så vidare nu försöker få tillbaka enklare jobb som ska kunna fungera som en inträdesbiljett till vår arbetsmarknad. Jag menar att det här i grund och botten är en av de viktigaste utmaningar som vårt land står inför.
Jag kan för mitt liv inte förstå på vilket sätt en person som är uppvuxen i ett krigsområde och kommer till Sverige utan utbildning och utan att kunna ett ord svenska eller engelska ska kunna inkluderas på den svenska arbetsmarknaden så som den ser ut i dag. Jag har väldigt svårt att se hur det ska ske med de väldigt höga trösklar som vi har in på arbetsmarknaden. Det är ju snarare Socialdemokraterna som blir svaret skyldigt.
Hur ska man hantera den stora grupp nyanlända i dag som står utanför arbetsmarknaden?
Fredrik Malm (L):
Låt mig påminna om att det finns en värld här utanför. I den världen gör en kvinna som nyligen har anlänt till Sverige, får uppehållstillstånd, sitt inträde på svensk arbetsmarknad efter nio till elva år. Bland männen är det tre till fem år i genomsnitt. Man kan förstås vara nöjd och säga att det är tack vare kollektivavtalens förträfflighet. Men jag är inte nöjd.
Så länge vi har en situation där en stor och växande grupp människor som kommer till Sverige ställs permanent utanför vår arbetsmarknad kommer behovet av reformer att fortsätta att vara stort. Herr talman! Jag är förvånad.
Socialdemokraterna är ett parti som, precis som Liberalerna och precis som de flesta partier i kammaren, har röstat för den politik som har inneburit att många människor har kommit till Sverige. Då har vi också ett ansvar att reformera vår bostadsmarknad och reformera vår arbetsmarknad. Om vi inte gör det innebär det att vi välkomnar många människor till Sverige men de ställs sedan utanför under årtionden.
Jag är orolig för en sådan samhällsutveckling. I ljuset av detta måste vi se till att fler människor kan få jobb i Sverige.