Siv Holma (V):
Jag tackar statsrådet Morgan Johansson för svaret. Inför den här debatten läste jag snabbprotokollet från den 24 februari, då den här frågan debatterades senast. Min interpellation lämnades in den 14 februari, och jag kan bara beklaga att min interpellation inte besvarades samtidigt.
Kort efter att jag hade lämnat in min interpellation fick jag ett brev från ordföranden i Spelberoendes riksförbund, Anne Nilsson, med anledning av min interpellation till statsrådet. När jag jämför statsrådets svar med de synpunkter som Spelberoendes riksförbund har gett mig vill jag lyfta fram en viktig synpunkt som inte samstämmer med statsrådets svar. Det gäller min fråga om att föra in rätten till behandling mot spelmissbruk i socialtjänstlagen.
Statsrådet säger att han inte ser något behov av att införa en särskild bestämmelse om spelmissbruk i socialtjänstlagen. En spelmissbrukares behov omfattas av lagen, om förutsättningar i övrigt är uppfyllda. Anne Nilsson säger i sitt brev att de har uppvaktat socialutskottet med krav på rätt till behandling i socialtjänstlagen, utan resultat.
Hon skriver att det dessvärre förefaller som om många riksdagspolitiker tror att spelmissbrukarna får den hjälp de behöver - detta eftersom det sedan 2002 finns spelmissbruk med i förarbetena i socialtjänstlagen där det står att "socialtjänsten i vissa fall .".
Vidare skriver hon att med tanke på kommunernas ekonomi och att bistånd inte uttalat ligger inom socialtjänstens område innebär det att detta inte prioriteras. Nilsson menar att det resulterar i både tidskrävande och kostbara förvaltningsprocesser eftersom biståndssökande tvingas överklaga var gång för att få avslag prövat i både länsrätt och kammarrätt.
Finns det mot bakgrund av Nilssons beskrivning av verkligheten någon förståelse hos statsrådet för behovet av att stärka socialtjänstlagen så att spelmissbrukarna får rätt till behandling?
När det gäller det förebyggande arbetet, som omfattas i frågan om vilka åtgärder statsrådet är beredd att föreslå för att hindra unga människor att spela poker på nätet och vilken åtgärdsplan statsrådet har för att minska spelmissbruket, kan jag inte bortse från hur man finansierar förslag till åtgärder. Jag läste i snabbprotokollet från den 24 februari att statsrådet motsatte sig omfördelning av spelintäkterna.
I dag går drygt 1⁄2 % av de statliga intäkterna till spelberoendefrågor på alla områden - forskning, vård och behandling, självhjälpsgrupper, den nationella stödlinjen, utbildning i spelberoende och inte minst det förebyggande arbetet. Vi kan väl åtminstone vara överens om att 1⁄2 % är i underkant med tanke på de ökande behov som både statsrådet och jag har uttalat vår oro för.
Om man vill avsätta en procentsats är av underordnad betydelse, men behoven är uppenbarligen större än den halva procent som avsätts i dag. Och behoven ska ju styra, som statsrådet uttryckte det i förra debatten. Socialutskottet uttalade i form av ett tillkännagivande i riksdagens kammare före jul: "Det finns anledning att överväga hur finansieringen mot spelberoende långsiktigt kan stärkas."
Statens folkhälsoinstitut har föreslagit att särskilda medel avsätts av överskottet från spelverksamheten för att motverka spelberoende och minska de skadliga effekterna av överdrivet spelande. Jag tycker att det är ett logiskt tänkande, det vill säga att orsaken till missbruket är med och betalar kostnaderna för missbruket. Kan statsrådet dela denna synpunkt?