KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
När jag skrev min interpellation riktade jag den till miljöminister Karolina Skog eftersom jag ville diskutera miljöaspekten på våra hav. Men hon lämnade över interpellationen till Sven-Erik Bucht. Det är kanske därför som svaret är lite knapphändigt.
Jag vill påminna Sven-Erik Bucht om att när miljöåtgärderna vidtogs i området Bratten fredades ett betydande område från fiske. Både Sven-Erik Bucht och Karolina Skog skickade då ut ett pressmeddelande om att detta var regeringens politik.
Man sa också att man avsåg att gå vidare med den politiken och skydda fler marina områden från fiske, om jag förstod det rätt. Sven-Erik Bucht! Om ni rent politiskt kunde ta åt er äran för detta för några månader sedan tycker jag att det är lite märkligt att du här och nu bara gömmer dig bakom våra myndigheter.
Den svenska regeringen borde rimligen kunna ha en åsikt om huruvida det är bra att bottentråla i alla de marina naturreservat som jag har räknat upp och ytterligare ett trettiotal marina reservat. Det är faktiskt så många som det handlar om.
Om regeringen inte har någon åsikt om bottentrålning, som har den mest långtgående och omfattande påverkan på marina miljöer, då tycker jag att regeringen inte tar den här frågan på allvar, och det är oroväckande i sig. Sedan vill jag ta upp frågan om helt fiskefria områden.
Det finns till exempel ett fiskefritt område i Kattegatt som delas mellan Sverige och Danmark. Jag vet att det nu sker stora påtryckningar från Danmark för att öppna upp området för fiske.
I rapporten från Havs- och vattenmyndigheten som ministern hänvisar till säger man på s. 37 att det är otroligt viktigt att det här området fortsätter att fredas och att det fortsätter att vara ett fiskefritt område.
Det har haft en otroligt stor betydelse för bestånden, marina växter och annat som växer i det området. Återigen vill jag ställa frågan: Anser inte regeringen att det är bra med fiskefria områden? Anser inte regeringen att de behöver bli fler både till ytan och till antalet?
När nu vår expertmyndighet på området rekommenderar den svenska regeringen att värna det fiskefria området vill man förstås veta från ansvarig minister: Kommer ni att göra det? Är det den politik som ni driver mot danskarna i dessa förhandlingar?
Jens Holm (V):
Jag är förvånad över att regeringen inte är mer bekymrad över den storskaliga bottentrålningen i 40 marina reservat och Natura 2000-områden. Man verkar inte intresserad av att göra så mycket åt det. Jag vill önska ministern lycka till i förhandlingarna med danskarna.
Det vore extremt olyckligt om regeringen viker sig och öppnar upp området i Kattegatt för fiske igen. Återigen måste jag dra en parallell till processen kring Bratten på västkusten, där bottentrålning och fiske överlag i ganska betydande delar är förbjudna.
Detta var en helt och hållet politiskt driven process, Sven-Erik Bucht. Det var ni i regeringen som drev detta. Jag tror att ni samarbetade med tyskarna. Ni tog också upp detta med EU. Men det var som sagt ett politiskt initiativ från dig och miljöministern genom ett pressmeddelande för några månader sedan. Ni var glada över att detta nu verkligen hade blivit av. Om ni kunde göra så där i det området undrar jag återigen varför ni inte kan göra samma sak i fler områden.
Det var ju otroligt viktigt att värna området Bratten från bottentrålning. Varför gömmer ni er bakom myndigheterna? Du vet ju att du som politiker kan driva på frågan, även om det är myndigheter som tar fram underlag och annat. Vi som politiker kan driva på den politiska processen, och detta saknar jag hos den här regeringen.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det här är en viktig debatt. Bläcket har knappt torkat på den överenskommelse som sju av riksdagens åtta partier har slutit gällande en livsmedelsstrategi för Sverige. Vi i Vänsterpartiet välkomnar överenskommelsen. Vi ser det som en historisk möjlighet att vända den trend som nu har pågått under ett antal decennier i Sverige, där vi har producerat allt mindre mat och blivit tvungna att importera alltmer.
Vi ser det också som en historisk möjlighet att producera mer hållbar mat i Sverige. Det måste vi göra, för vi vet att livsmedelsproduktionen står för både en stor miljöpåverkan överlag och stora klimatutsläpp, inte minst från kött och mjölksektorn.
Samtidigt förhandlar den svenska regeringen, genom EU-kommissionen som ombud, om två mycket omfattande handels- och investeringsavtal med Nordamerika: TTIP-avtalet med USA och CETA-avtalet med Kanada. TTIP ligger väl i frysboxen efter Donald Trumps seger, men CETA-avtalet är i allra högsta grad aktuellt.
I morgon ska avtalet debatteras och eventuellt klubbas i EU-parlamentet. All erfarenhet visar att om man släpper in livsmedelsproduktion på en frihandelsmarknad och tar bort alla möjligheter till skydd för den inhemska produktionen gynnar det stordrift.
Det blir ökad konkurrens och troligen också lite lägre priser, men det drabbar småbönder och dem som har höga ambitioner på miljö-, folkhälso- eller djurskyddsområdet. Vi kan se det själva här i Sverige. Precis som har framhållits i den föregående interpellationsdebatten producerar vi i dag i Sverige blott hälften av den mat som konsumeras i vårt land.
Innan vi blev EU-anslutna producerade vi själva nästan 80 procent av all mat som konsumerades i Sverige. Detta är ett direkt resultat av att vi är en del av EU:s inre marknad, där full konkurrens råder. Nu ska vi få en likartad marknad med hela Nordamerika, åtminstone med Kanada, är det tänkt. I många länder förs en intensiv diskussion om detta.
Man är med rätta orolig för vad som ska hända med den egna livsmedelsproduktionen och med de högre ambitioner man har på till exempel miljöområdet. Sven-Erik, jag vet att ni två gånger på jordbruksråden har debatterat en rapport som EU-kommissionen har tagit fram och som just handlar om hur dessa handelsavtal påverkar möjligheterna till europeisk livsmedelsproduktion.
Precis som du konstaterar i svaret till mig berörs man inte så mycket på vissa områden medan konkurrensen på andra områden kan bli mycket hård och produktionen minskad. Det kan bli svårare att vidmakthålla den standard som vi har i dag. Därför har också den här rapporten blivit mycket omdebatterad på ministerrådsmötena, som jag har förstått det.
EU-parlamentet har tagit fram en granskning av de väntade effekterna av ett handels- och investeringsavtal med USA, och där konstaterar man ganska tydligt att det här kommer att innebära en harmonisering nedåt, alltså att vi kommer att tvingas sänka våra miljöstandarder och nivåer.
Därför skulle jag vilja fråga: Har inte regeringen tagit fram någon strategi för och analys av hur ambitionerna, intentionerna, i livsmedelsstrategin kommer att påverkas av de här handels- och investeringsavtalen?
Jens Holm (V):
Jag ställde ett antal frågor men tycker inte att jag fick svar på dem. Jag hoppas få svar på dem i den här sista vändan. Sven-Erik Bucht har rätt i att det är EU-kommissionen som förhandlar å medlemsstaternas vägnar. Men EU är alla vi länder. Vi har chansen att påverka EU. Sveriges roll i sammanhanget verkar vara att bara driva på för mer och mer handel och mer och mer investeringar.
Men man står väldigt lite upp för miljön, djurskyddet, folkhälsan och så vidare. Jag kan berätta för ministern att för ett drygt år sedan ansåg ett stort kanadensiskt bolag som heter Gabriel Resources - de tjänar pengar på olja och kol - att de hade blivit dåligt behandlade av regeringen i Rumänien.
De vill öppna en gruva där men får inte göra det eftersom regeringen och parlamentet i Rumänien har röstat nej till det. Nu har bolaget stämt den rumänska staten på 4 miljarder US-dollar för att de inte får öppna gruvan. 4 miljarder US-dollar är ungefär hälften av hela Rumäniens hälsobudget för ett år. Rumänien säger att man vill kunna producera livsmedel i det området i stället för att det ska öppnas en gruva där. Man vill bevara stora delar av området eftersom det är ett vackert och naturskönt område.
Men bolaget kan stämma Rumänien eftersom det finns en investeringsklausul i ett avtal. Det finns risk för att vi kan bli stämda på samma sätt av stora bolag ifall vi går med på de här avtalen. Investeringsklausuler finns nämligen inskrivna i både TTIP och CETA. Insikten om det är icke-existerande hos den svenska regeringen.
Om vi ska kunna producera mer hållbara livsmedel måste vi också kunna kritisera avtalen och göra dem bättre eller inte anta dem alls.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Håkan Svenneling för denna viktiga interpellation och ministern för svaret på den. Detta handlar ju om CETA, handels- och investeringsavtalet med Kanada. Eftersom det handlar om Kanada skulle vi kunna titta på hur det har gått för Kanada i samband med ett annat avtal - det så kallade Naftaavtalet - som man slöt 1994 med USA och Mexiko.
I Naftaavtalet finns, precis som föreslås i CETA-avtalet, möjlighet för bolag att stämma stater med en så kallad tvistlösningsmekanism. Kanada är nu världens åtminstone näst mest stämda industriland och stäms gång på gång av nordamerikanska bolag, främst oljebolag och gruvbolag.
Sedan 1994 har Kanada fått inte mindre än 35 stämningar på halsen. Kanada har tvingats betala ut mer än 1,5 miljarder kronor i skadestånd, främst till bolag i USA. Kanada har tvingats lägga ned ungefär 500 miljoner kronor enbart i juridiska kostnader för att betala jurister och avgifter till tvistlösningstribunaler och liknande.
Det är främst på miljöområdet som bolag har stämt Kanada. Landet ville förbjuda export av något som kallas MMT, som ingår i drivmedel. Jag vet inte riktigt vad det är, men det är i alla fall inget som jag skulle lägga på mackan till mina barn. Man ville förbjuda export av miljögiftet PCB.
Man ställde krav på oljebolaget Mobil Investments - som är en del av Exxon Mobil, ett av världens största oljebolag - vad gällde deras oljeutvinning och forskning i Nordatlanten. I alla dessa fall har Kanada förlorat.
Och nu senast är det delstaten Quebec som har blivit stämd av gruvbolaget Lone Pine därför att man ville förbjuda fracking, alltså att man spränger upp gas ur berggrunden. Jag tycker att det är märkligt att en socialdemokratiskt ledd regering vill öppna upp för bolag att stämma stater på det här viset.
Det är nämligen bara bolagen som kan stämma staterna. Bolagen har allt att vinna. Ofta stämmer man när staterna vill lagstifta eller vidta andra åtgärder för att skydda miljön och folkhälsan. Dessa rättstvister kostar extremt mycket pengar, och ingen finansminister med lite självaktning kan ta lätt på risken att bli stämd i framtiden.
Man kan likna detta förfarande vid att spela fotboll. Man spelar dock bara mot ett mål, och det är hela tiden bolagen som får skjuta mot målet. Det enda vi som ska representera staten kan göra i den fotbollsmatchen är att skydda oss mot deras straffsparkar och frisparkar och hoppas på att det inte blir några mål. Bolagen har allt att vinna på detta upplägg. Ann Linde och jag är nog rätt överens om att vi vill ha lite hårdare krav på gruvindustrin i Sverige.
Det kanske vore bra om vi kunde höja mineralavgiften. Det kanske vore bra om vi kunde skärpa miljölagstiftningen. Jag vill fråga Ann Linde om hon på fullaste allvar tror att de bolag som i dag stämmer demokratiska stater inte också kommer att stämma Sverige om vi vidtar åtgärder på gruvindustrins område.
Och vad är det egentligen för fel på de svenska, europeiska och kanadensiska domstolarna? Det hela fungerar ju ganska bra i dag - vi är ju ändå rättsstater.
Jens Holm (V):
Jag ställde tidigare en fråga till handelsministern om vad det är för fel på nuvarande rättsväsen. Vad är det för fel på svenska domstolar, tyska domstolar eller kanadensiska domstolar? Varför måste vi skapa ett särskilt förfarande för bolagen och speciellt för storbolagen?
Det är just storbolagen som är högst representerade när det gäller stämningar mot stater. Det ser vi exempelvis i fallet Kanada och Naftaavtalet med 35 stämningar. Redan nu har Kanada betalat ungefär 2 miljarder kronor till storbolag, utgifter för dyra advokater, tribunalavgifter och annat.
Det är gruv- och oljebolag som stämmer Kanada när det fattat fullt rimliga beslut för att skydda folkhälsan, miljön liksom djur och natur. Varför ska vi ens öppna upp för den risken, Ann Linde? Jag vet att det finns ett skydd mot expropriering i exempelvis svensk lagstiftning. Men vad bra!
Då kan väl kanadensiska och i framtiden även amerikanska bolag gå till svensk domstol och hänvisa till svensk lagstiftning? Den finns ju redan på plats. Jag förstår inte vad det är för problem med kanadensisk lagstiftning för att vi ska behöva dessa specialdomstolar. Det är uppenbart att det blir spel mot ett mål. Bolagen har allt att vinna. Det blir en avskräckande effekt.
Jag säger inte att vissa lagar kommer att rivas upp, men blotta risken för att tvingas att betala tiotals eller kanske hundratals miljoner kronor i skadestånd till storbolag kan göra att vi håller progressiv lagstiftning tillbaka. Det vill jag inte se.
Jens Holm (V):
Jag tycker att detta är en viktig debatt och vill tacka Lotta Johnsson Fornarve, som har initierat den. Marocko har ockuperat Västsahara sedan mitten av 1970-talet. Det är egentligen Afrikas sista ockupation - den finns fortfarande. Det är inte acceptabelt att det ska fortgå på det sätt som det gör.
Därför är det väldigt viktigt att omvärlden fortsätter att visa solidaritet med Västsahara och det västsahariska folket och därmed väldigt tydligt fördömer Marockos ockupation. Det är bra att höra från ministern att vi ökar biståndet till flyktingarna i de västsahariska lägren i södra Algeriet.
Jag noterar också med visst intresse svaret på Lotta Johnsson Fornarves fråga om Sverige kan ge bistånd till de områden som kontrolleras av Polisario. Sverige har inte några principiella invändningar mot att ge bistånd även till de områdena. Det tycker jag är väldigt positivt, för där tror jag också att det finns väldigt stora behov.
Jag har också besökt flyktinglägren omkring Tindouf i södra Algeriet och kan vittna om att behoven är enorma. De har blivit ännu större de senaste åren i och med extrema väderhändelser och liknande. Men det är inte bara mer bistånd och humanitärt arbete som behövs, utan det behövs också mer politiskt agerande från Sverige.
Några saker som jag i det här sammanhanget skulle vilja lyfta upp är till exempel det fiske- och jordbruksavtal som EU har med Marocko och som EU:s tribunal glädjande nog för ungefär ett år sedan dömde ut i en dom i den lägre instansen i EU-domstolen.
Den här domen har EU:s ministrar överklagat, och det förvånar mig och gör mig väldigt besviken att även Sverige som land är med och överklagar denna viktiga dom.
Domen säger att avtalet med Marocko var helt illegitimt och att Marocko använder det ockuperade området för att fiska och dra annan nytta av ockupationen. Därför tycker jag att det är så beklagligt att Sverige var med och överklagade EU-domen.
Jag tycker också att det vore på sin plats att regeringen följde det tillkännagivande som vi har gjort här i kammaren, nämligen att erkänna Västsahara som land. Det är en majoritet i riksdagen som vill göra det, och en mängd länder - ungefär ett 80-tal länder, främst de afrikanska länderna - har redan erkänt Västsahara som land. Det skulle vara en väldigt viktig politisk markering.
Jag kommer ju att ha en debatt senare här med ministern om klimatpolitik. Snart inleds klimattoppmötet COP 22 i Marrakech i Marocko. Det är ett väldigt viktigt möte, men jag måste säga att jag tycker att Marocko är en olämplig värd för detta klimattoppmöte. Det borde inte hållas där, för man ska inte ha sådana här viktiga möten i länder som är ockupationsmakter.
Nu kommer det här mötet att hållas ändå, och jag förstår att ministern reser dit eftersom klimatfrågan är väldigt viktig. Men jag hade önskat att man hade enats om en annan värdnation för detta viktiga möte.
Jens Holm (V):
Jag vill knyta an till det som Lotta Johnsson Fornarve tog upp, nämligen vikten av att omvärlden inte vänder Västsahara ryggen. Frågan om bistånd i områden som är under Polisarios kontroll skulle kunna vara en sådan åtgärd för att hjälpa Västsahara som stat.
Jag tog upp i mitt tidigare inlägg att Sverige borde erkänna Västsahara som land. Det finns ett tillkännagivande från riksdagen i den frågan. Jag vet att frågan har diskuterats många gånger förr, men jag tycker fortfarande att regeringen borde göra det.
Den fråga som inte har diskuterats lika mycket är den om EU-tribunalens upphävande av fiske- och jordbruksavtalet med Marocko. Avtalet är faktiskt ett rent plundringsavtal, och avtalet gör det möjligt för Marocko att till exempel fiska på västsahariskt vatten. Det är helt oacceptabelt, och det konstateras i domen.
Varför, Isabella Lövin, har Sverige stött överklagandet av domen? Borde det inte vara en dom som vi välkomnar?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljöministern för svaret på min interpellation. Jag har väntat länge på att få den här debatten här i kammaren med miljöminister Karolina Skog.
Jag skickade in min interpellation den 13 mars, och nu skriver vi slutet av maj. Det innebär att jag har fått vänta i elva veckor på den här debatten som dessutom var schemalagd till den 2 maj, men tre dagar innan den debatten valde miljöministern att skjuta upp debatten ytterligare.
Det vore intressant att veta anledningen till denna fördröjning i denna viktiga och aktuella fråga som engagerar så många människor. Nyckelbiotoper är skogsområden med mycket höga naturvärden.
De kan innehålla sällsynta arter, det kan handla om kvarvarande rester av en gammelskog och det kan vara områden med vissa unika träd, mossar och annat. Det är alltså områden som vi verkligen behöver bevara.
Skogsstyrelsen har arbetat med att identifiera och registrera nyckelbiotoper sedan de fick ett uppdrag från regeringen i början av 1990-talet.
Men den 9 mars i år var vi nog flera som satte kaffet i vrångstrupen när vi läste Dagens Nyheters debattsida där Skogsstyrelsens generaldirektör berättade att han nu avbryter all inventering och registrering av nyckelbiotoper i ett område som sträcker sig från Värmland ända upp till Kiruna kommun.
Det är ett område stort som halva Sverige. Generaldirektören hänvisade till att man behöver utveckla nya metoder för att identifiera de här viktiga naturområdena. Jag kan ha respekt för att man behöver utveckla metoderna, men det som jag och många med mig tycker är märkligt är att man kastar ut barnet med badvattnet.
Man kastar ut en metod som man har arbetat med länge och ersätter den inte med en annan som ska fungera bättre, utan man har i dagsläget ingenting. Det här skapar stor förvirring och oro och alltifrån mycket stora protester från anställda på Skogsstyrelsen till upprop av forskare, och inte minst miljörörelsen har blivit upprörd av det här.
I den här interpellationsdebatten vill jag bland annat veta hur regeringen ska kunna säkerställa att man ska kunna tillämpa ett samråd, som ju Skogsstyrelsen har i sina föreskrifter för när det finns en nyckelbiotop. Inför en avverkning måste man alltså ha ett samråd när det finns en nyckelbiotop.
Om de här nyckelbiotoperna inte längre registreras och markeras ut, vad är det då man ska samråda om? Jag tycker att det är helt uppenbart att när vi inte längre vet var den här väldigt skyddsvärda skogen finns någonstans är risken stor att vi kan mista den i form av avverkningar av de här områdena.
Jag skulle också vilja veta om miljöministern precis som jag satte kaffet i vrångstrupen den där marsmorgonen eller om Miljödepartementet och ministern var informerade innan beslutet togs om att pausa inventering och registrering av nyckelbiotoper.
Jens Holm (V):
Det är anmärkningsvärt att ett sådant viktigt beslut fattas på de premisserna och att ansvarig minister, vilket miljöministern är, för att vi ska uppnå till exempel miljökvalitetsmålet Levande skogar inte informeras och konsulteras innan ett sådant beslut fattas. Det är mycket anmärkningsvärt.
Jag vill också tacka för svaret vad gäller samråd. Där är jag och ministern helt överens. Det står i miljöbalken 12 kap. 6 §. Det finns också inskrivet i Skogsstyrelsens riktlinjer, om områden med nyckelbiotoper.
Men då blir min fråga till Karolina Skog: Hur ska man kunna bedriva samrådet i hela nordvästra Sverige ifall man inte längre identifierar och registrerar nyckelbiotoper? Om man inte vet var de områdena finns är det väldigt svårt att ha ett samråd kring det.
Vi riskerar att missa politiskt uppsatta mål, till exempel om att skyddsvärda skogar inte får avverkas, och vår politiska målsättning överlag om att få levande skogar. Det är ett av miljökvalitetsmålen, som vi inte når.
Då menar jag att ansvarig politiker inte kan gömma sig bakom en myndighet och säga: Det är de som har fattat det här beslutet, och jag kan inte göra någonting. Du kan agera, Karolina Skog! Jag tycker inte att Skogsstyrelsens lednings förfarande är okej. Jag tycker att du ska markera väldigt tydligt att om man inte har något alternativ och någon bättre metod får man återgå till det som fanns tidigare, med inventering och registrering av nyckelbiotoper.
Håller inte miljöministern med mig om det? Jag skulle också vilja fråga: Kan en myndighet verkligen frångå politiska målsättningar och uppdrag hur långt som helst? Vi kan tänka oss en parallell till trafikpolisen. Om de tycker att kontrollen av nykterhet i trafiken inte fungerar särskilt bra ska de då lägga ned den?
Och om Sida tycker att utbetalningar av bistånd fungerar på ett dåligt sätt, ska Sida därför sluta att betala ut bistånd till utvecklingsländer? Om myndigheterna skulle göra det tror jag att man skulle agera politiskt. Man skulle säga: Nej, här är politiskt uppsatta mål i fara. Så här kan ni inte göra!
Det är precis den sortens reaktion jag vill se, både från miljöministern och från landsbygdsminister Sven-Erik Bucht, som jag har haft den här diskussionen med tidigare. Nu säger Skogsstyrelsen att det är en paus man har tagit. Som jag har förstått det ska pausen av inventering och registrering av nyckelbiotoper gälla fram till årsskiftet. Vet miljöministern något mer om det?
Är det fram till årsskiftet som gäller? Kan vi skynda på det, så att pausen blir kortare och så att inventeringen och registreringen kan komma igång igen? Avslutningsvis vill jag fråga vad miljöministern egentligen anser om Skogsstyrelsens hantering av allt det här. Ansvarig minister får informationen när hon läser tidningen till morgonkaffet.
Det är ett stort och omfattande beslut som hotar politiskt uppsatta mål. Vad anser miljöminister Karolina Skog om Skogsstyrelsens hantering av det här?
Jens Holm (V):
Tack för det svaret! När det gäller samråd tycker jag att det finns en koppling. Jag vet vad som står i 12 kap. miljöbalken. Men Skogsstyrelsens riktlinjer handlar ju om att om det är en skyddsvärd flora och fauna, till exempel nyckelbiotoper, ska man inleda ett samråd.
Nu är Skogsstyrelsen också mer detaljerad om hur det samrådet ska gå till. Om man inte vet om det finns en nyckelbiotop, hur ska en skogsägare då kunna inleda ett samråd? För mig är det helt uppenbart att det här är politiskt uppsatta mål som vi riskerar att missa.
Det är då som man som ansvarig minister måste gripa in, precis som jag tror att ministern - dåvarande lokalpolitikern i Skåne - agerade när polisen inte gjorde sitt jobb. Då slog man näven i bordet och sa: Nej, så här får ni absolut inte göra. Jag skulle vilja se precis samma politiska resoluta agerande från ansvarig minister nu.
Det går att ge Skogsstyrelsen i uppdrag att från och med nu återuppta registrering och inventering av nyckelbiotoper samtidigt som man arbetar fram en metod som kan komplettera den befintliga metoden. Jag förstår inte, Karolina Skog, varför det skulle vara så svårt.
Vi skulle vinna så mycket på det, och vi skulle skingra så många frågetecken och mycket osäkerhet som den här pausen av inventering och registrering av nyckelbiotoper har skapat. Jag tycker att det är dags för lite mer av politisk handling. Jag vill tacka för den här debatten.