Fredrick Federley (C):
Jag vill tacka statsrådet som orkar med hela denna eftermiddag. Det är viktiga frågor och det finns mycket engagemang i dem, som jag hoppas att statsrådet märker. Jag vill också tacka för svaret, även om jag själv tycker att det är lite urvattnat. Det jag är ute efter är inte att ge mig på den svenska modellen, som jag tycker är hygglig.
I den senaste valdebatten, som jag har varit hyggligt aktiv i, har jag snarast blivit kritiserad för att vilja förstärka det som jag tycker är den svenska modellen, alltså avtalsfriheten, där antingen den anställde själv tillsammans med arbetsgivaren eller fackförbundet och arbetsgivarsidans parter ska ha mer makt. Jag har kritiserat mycket av den lagstiftning som har funnits.
Men i min interpellation är det inget av det som jag väljer att beröra utan snarast dem som faktiskt väljer att ställa sig utanför och som vi har kunnat se flera exempel på har kommit i kläm. På den direkta frågan vad ministern avser att göra för att stärka deras rättigheter är väl svaret, som jag får tolka det: Ingenting.
Ska jag därmed tolka det som att statsrådet anser att det är okej att man i till exempel en förhandling om uppsägning ställer enskilda individer utanför? Den ena parten, som inte var ansluten till facket, fick faktiskt inte vara med i förhandlingen över huvud taget. Det ledde till att de som inte var fackligt anslutna bara fick 10 % av det avgångsvederlag som de fackligt anslutna fick.
Det här kan inte vara en konsekvens bara av att man hade ett lokalt fack som var duktigt på att tillvarata sina medlemmars rättigheter. När man ställde de här enskilda arbetarna utanför handlade det om en tydlig markering. Man ville piska in dem i ett fackligt medlemskap. Statsrådet skriver: "Oorganiserade arbetstagare kan också inkluderas i förhandlingen." Jag blir lite orolig när jag läser den formuleringen, eftersom det står "kan".
Jag hoppas att vi ska ha en starkare rättsställning för de enskilda medborgarna i Sverige än att det bara ska vara ett "kan". Det vore rimligt om vi kunde föra en diskussion som kanske kunde leda till att man framöver såg till att man "ska" inkluderas. Däremellan finns det en stor skillnad.
Och det är bekymmersamt om den borgerliga regeringens mening är att man inte ska kunna integreras i förhandlingarna. Det är inte heller bara det berörda fallet som är en del av problematiken. Vi kan också se ett företag som vi har diskuterat tidigare i dag.
Vi kan se ett företag i Östergötlandstrakten, vill jag minnas, som också har en konflikt. I det fallet hade de bättre avtal med sina anställda än vad kollektivavtalen föreskrev. Ändå ger man sig på det här.
Jag från mitt håll kan på inget sätt anse att det skulle tillhöra god svensk arbetsmarknadssed att frånta enskilda arbetare de positiva rättigheter de har fått och de positiva extra förstärkningar de har fått i en lokal förhandling där de har skrivit ett lokalt avtal till förmån för att man ska kunna tvinga in dem i fackligt medlemskap. Jag kan faktiskt inte se att det handlar om någonting annat.
Vi kan också se att sympatiåtgärder används mot tredje part, oavsett om det är en arbetsgivarpart som inte är ansluten till en arbetsgivarförening eller om det är en enskild anställd som inte anslutit sig till facket. Jag tycker faktiskt att det finns en ganska stor orimlighet i just att en tredje part kan komma att drabbas.
Min tolkning av detta svar kan inte vara någonting annat än att den borgerliga regeringen har valt att bygga sin arbetsmarknadspolitik, åtminstone inledningsvis, på att man ska ha kollektiva rättigheter i stället för det som jag tycker måste vara grunden för all juridik och även all avtalsskrivning, individuella rättigheter.