Gustav Fridolin (MP):
Redan 1897 - det var innan herr talman blev talman - lade den liberale riksdagsmannen David Bergström fram ett förslag om att det skulle utlysas en folkomröstning om införandet av allmän rösträtt. Detta förslag avslogs. Så här lite drygt 100 år efteråt vet vi varför det avslogs.
De som då hade makten i samhället ville inte dela med sig av den till de stora folklagren genom att införa allmän och lika rösträtt eftersom de visste att det skulle leda till ett rättvisare samhällsskick, jämlikhet, arbetares rättigheter och på sikt också kvinnors rättigheter. Det ville man inte. Men givetvis kunde man inte föra fram sådana argument ens då i riksdagens kammare.
I stället sade man: Allmän och lika rösträtt kan inte införas eftersom det, mina vänner, skulle strida mot Sveriges representativa statsskick. Argumentet känns igen.
Just argumentet att direkta former av inflytande från folket, direkt demokrati, på något sätt skulle stå i motsatsställning till ett representativt styrelseskick eller en representativ demokrati har sedan dess funnits med i debatten. Den demokratisyn som jag och Miljöpartiet de gröna företräder är av ett annat slag.
Vi menar att inslag av direkt inflytande från medborgarna, direkt demokrati, är ett komplement till de valda församlingar som alla numera är med och väljer. En riktigt levande demokrati är en demokrati där människor har möjlighet att vara delaktiga och också direkt påverka de beslut som fattas.
Vår grundsyn är att alla beslut som du påverkas av ska du också ha möjlighet att påverka själv. Det är långt dit, men det blir inte närmare för att vi aldrig börjar gå. Det har förflutit tid sedan den liberale riksdagsmannen David Bergström lade fram sitt revolutionerande förslag om allmän och lika rösträtt. Vi fick igenom den allmänna och lika rösträtten. Människors kamp ledde till det. Sedan fick kvinnor också rösträtt.
Kvinnornas och männens kamp, de män som var med dem, ledde till det. Efter det har demokratins former med vissa förändringar sett ungefär likadana ut, trots att medborgarna i vårt land har förändrats. Man går i skola längre, man utbildar sig mer, man reser mer, och man har troligen större förståelse för komplexa orsakssammanhang och kan se större bilder. Vi har fungerande medier och en granskning av makten.
Även om den ibland kan kritiseras vet vi att människor i dag är betydligt mer insatta än vad de hade möjlighet att vara för 100 år sedan. Trots det har demokratins former inte utvecklats på samma sätt. Det vill vi ändra på, bland annat genom införande av folkinitiativ, möjligheten att kräva folkomröstningar. Det som vi i Sverige samlar under begreppet folkomröstningar är i själva verket, åtminstone i en internationell kontext, flera saker.
Sedan 1977 har vi den lag som säger att kommunfullmäktige ute i landet kan utlysa en kommunal folkomröstning, vilket har skett ett 70-tal gånger. Vi har också den lag om folkinitiativ från 1994 som innebär att fullmäktige kan besluta om en folkomröstning om minst 5 % av kommunens röstberättigade invånare kräver det.
Det är just det här - att själva beslutet att hålla en folkomröstning eller ej fortfarande ligger på de folkvalda politikerna när man utnyttjar initiativrätten - som har gjort lagen om folkinitiativ till tandlös och urholkad snarare än att den har stärkt den lokala demokratin. Av de över 80 initiativ som kunde ha lett till en lokal folkomröstning har bara fem genomförts.
Fullmäktigeförsamlingarna har haft några ständigt återkommande skäl att avslå begäran: att det inte ligger inom den kommunala kompetensen, att frågan ligger fel i tiden, att det blir svårt att formulera alternativen och så vidare. Ni kan själva tänka er vilket antiklimax för det lokala engagemanget det är om man har samlat namn, fått stöd av 5 % av kommunens invånare och sedan på några minuter på ett fullmäktigemöte får sin begäran om en folkomröstning avslagen.
Detta sker trots att det finns så många goda skäl för folkomröstningar och lokala folkinitiativ. De principiella skälen - de som lämnar makt till representanter - ska också ha möjlighet att ta tillbaka den makten. Vi är inte något frälse som har kommit från ovan. Vi är valda av väljare som har satt oss här och därmed också har rätt och möjlighet att överpröva våra beslut.
Det sker genom allmänna val till de här församlingarna men också, tycker jag, genom möjlighet att kräva en folkomröstning i en enskild fråga där de inte känner att vi representerar dem på det sätt som de önskar. Det gäller de demokratiska skälen. När jag gick hit till riksdagen i dag såg jag en liten skylt där det står: Demokrati betyder folkstyre. Varför är det då inte folket som styr? Det är en provocerande fråga som är menad att få folk att tänka till.
Men den pekar på det avstånd som många människor upplever till den politiska makten och på den känsla av maktlöshet som finns i samhället. Det finns en känsla av att man inte kan påverka de beslut som fattas här inne eller i kommunfullmäktigeförsamlingarna runtom i landet. En möjlighet att kräva och få igenom folkomröstningar skulle kunna vara ett sätt att överbrygga den klyftan. Dessutom finns de rent praktiska argumenten.
Initiativ- och folkomröstningsinstitutet i Europa har bevisat att de områden som tillämpar folkinitiativ och medborgarförslag har bättre ordning på sin ekonomi och en bättre förvaltning än de områden som inte gör det. Inför risken att bli överprövade av våra medborgare håller vi helt enkelt mer ordning både på papper och pengar. Herr talman!
Redan två år efter införandet av lagen om folkinitiativ reagerade Demokratiutvecklingskommittén på det faktum att inte ett enda av de då 40 initiativen år 1996 hade kommit längre än till fullmäktige, där de hade avslagits. Sedan föreslog Demokratiutredningen att man skulle göra det obligatoriskt att hålla en folkomröstning om minst 10 % av medborgarna krävde det. 10 % är en hög tröskel. Vi skulle vilja ha den lägre. Men det var rätt steg att gå.
Det skulle bli obligatoriskt, och man skulle få en möjlighet att tvinga fram en folkomröstning. Denna hållning fick stöd av konstitutionsutskottet och därefter av riksdagen vid upprepade tillfällen. Tyvärr arbetade regeringen inte fram ett förslag utan försökte i stället mer eller mindre fumla fram ett förslag i en departementsskrivelse om att man skulle hålla samråd. Det kunde vara en folkomröstning, men det kunde också vara en utställning på biblioteket eller någonting däremellan om minst 10 % och en tredjedel av kommunfullmäktige krävde det.
Trösklarna blev dubbla. Ett sådant förslag kunde givetvis inte accepteras, och vi satte oss i samtal för att försöka få fram det ursprungliga förslaget. Döm om min förvåning när förslaget helt plötsligt skulle begravas i den grundlagskommitté som av naturliga skäl nu ska arbeta under lång tid! Vi var emot att det skulle hamna där. Vi tycker fortfarande att frågan ska behandlas i ett snabbspår eller lyftas ur kommittén och behandlas på ett särskilt sätt.
Det är en fråga som har ett riksdagstillkännagivande bakom sig och som i den ordning som man har i dag riskerar att urholka det lokala engagemanget genom att folk som samlar namn inte får igenom det krav på folkomröstning som de ställer. Den borde därför behandlas snabbare. Ett tillkännagivande skulle innebära att regeringen kan lägga sådana direktiv till Grundlagsutredningen. Ett sådant tillkännagivande begär vi i reservation nr 4, som jag härmed yrkar bifall till.
Det finns några andra partier som har ställt upp på folkinitiativ. Det hade som sagt en gång en riksdagsmajoritet bakom sig. Några partier har ett särskilt yttrande där de säger att de i och för sig inte skulle vilja ha frågan i Grundlagsutredningen, men eftersom den nu ligger där så behandlar vi den där. Det är Vänsterpartiet, Kristdemokraterna och Centerpartiet - gott så!
Vi har lite olika uppfattningar om formen, men i sak är vi fortfarande överens. Två partier som tidigare har varit med på ställningstagandet säger dock ingenting i betänkandet. Det är Folkpartiet och Moderaterna. Därför har jag en tydlig fråga: Är ni med på kravet om lokala folkinitiativ?
Vidhåller ni den uppfattning ni har haft tidigare om att stärka medborgarnas inflytande eller har ni svikit den uppfattningen och alla de som kräver ökat medborgerligt deltagande i besluten och ökade inslag av direkt delaktighet i demokratin? Herr talman! I betänkandet behandlas flera andra frågor. Jag kommer inte att hinna gå in på någon av dem, men vi står givetvis bakom även övriga reservationer som bär grön partibeteckning.
Låt mig bara säga att jag finner reservation 1 om demokratiexperimentet intressant. Bland annat har Ängelholms kommun ansökt om att få ha ett försök med valdag på en annan dag än den officiella valdagen i Sverige. Den typen av experiment borde kunna tillåtas, speciellt nu när vi har en grundlagskommitté och en utredning om hur man stärker demokratin i landet.