Wiwi-Anne Johansson (V):
Både svensk och internationell forskning visar att det finns ett klart och positivt samband mellan förskola av väldigt bra kvalitet och senare skolprestationer. Det är särskilt viktigt för barn som har svåra uppväxtmiljöer, för barn med annan etnisk bakgrund och för barn som kommer från fattiga familjer. Men för att det ska bli så bra för de grupperna av barn krävs det just att förskolan är av god kvalitet.
Om förskolan har för många barn i förhållande till personalen ser Folkhälsoinstitutet att det precis tvärtom kan vara dåligt för barnen. Det är därför vi med stor oro ser på reformer som riskerar att urholka den goda förskola som vi alltså vet är bra för barnen. Vårdnadsbidraget och barnomsorgspengen är två saker som vi ser minskar möjligheterna för kommunerna att erbjuda just den goda förskolan.
Resurserna till förskolan riskerar att minska, bland annat därför att det enligt regeringens beslut förs över pengar från den kvalitetssäkrade förskolan till olika former av barnomsorg som inte har samma krav på att man ska ha utbildad personal och inga krav på att man ska följa en läroplan. Det här är ytterst oroväckande.
Man kan säga att en del av det här problemet inte är så stort, i alla fall inte nu, för enligt den senaste statistiken från SCB är det inte fler än 1,8 procent av föräldrar till barn upp till tre år som använder sig av vårdnadsbidraget. Men av dem som gör det är över 90 procent kvinnor, och invandrade kvinnor är klart överrepresenterade, räknat i procent.
Ett antal remissinstanser var kritiska på bland annat den här punkten inför vårdnadsbidragets införande. Flera undersökningar visar att antalet ansökningar om vårdnadsbidrag direkt kan kopplas till föräldrarnas socioekonomiska status, det vill säga om man har jobb eller inte, om man står långt från arbetsmarknaden eller inte. Och som jag nyss sade visar undersökningar att det är just de här barnen som bäst behöver den goda förskolan.
Vi ser ett problem med att barn till föräldrar som inte talar svenska kanske inte kommer i kontakt med svenska språket förrän de är över tre år. Ser inte regeringen och Alliansen det problemet? Vi ser det. Vi ser också att det finns stora problem med att företag driver förskolor och plockar ut vinster av våra skattepengar. Fru talman!
Det som framför allt skiljer de kommunala och de enskilda förskolorna åt är personalens utbildning. I de kommunala förskolorna har 52 1⁄2 procent av personalen förskollärarutbildning, mot bara 37,3 procent i de enskilda förskolorna. Skillnaden är lika stor när det gäller barnskötarna och deras utbildning.
Och vi har alltså sett att forskning visar att god pedagogik och lagom stora barngrupper är bra för alla barn men gör störst skillnad för de barn som kommer från fattiga hem, som har en annan etnisk bakgrund och svåra uppväxtmiljöer. Satsningar på förskola av god kvalitet är alltså den bästa tjänsten vi kan göra dessa barn, alla barn. Fru talman!
Barnomsorg och förskola av god kvalitet ska erbjudas alla barn, men så är det inte i praktiken. Den som har ett arbete med oregelbundna arbetstider eller nattarbete och inte har några släktingar som kan hjälpa till med barnpassning på kvällar, helger eller nätter måste kanske tacka nej till jobb för att det inte finns barnomsorg för deras barn. Arbete på obekväm arbetstid förutsätter att det är två föräldrar som kan turas om.
Så ser det inte alltid ut - det vet vi. De som jobbar deltid eller är arbetslösa och söker jobb har små möjligheter att studera på kvällar eller helger om de inte lever i en kärnfamilj, med två föräldrar, eller har andra som kan ställa upp som barnvakter.
Vi menar att barnomsorg på obekväm arbetstid bör vara en rättighet på samma sätt som förskola och barnomsorg är på dagtid. Jag yrkar bifall till reservationerna 3 och 7.