Nyamko Sabuni (L):
Ibland när man inte delar analysen tror man att motståndaren inte ger svar på de frågor man ställer. Det är det jag upplever när jag nu debatterar med Eva-Lena Jansson. Hon delar inte min analys att de problem som vi ser i bolagsstyrelser inte börjar och inte slutar där utan genomsyrar hela samhället och att det därför är viktigt att gå till botten med var problemen börjar. Jag tror att problemen börjar redan hos våra barn i familjerna.
De börjar i förskolan, och de finns i skolan och så vidare upp i högskolan och sedan ute på arbetsmarknaden. Om man inte delar den analysen är det klart att man fastnar i att om vi bara kvoterade till bolagsstyrelser skulle vi få ett jämställt samhälle. Men jag delar som sagt inte den uppfattningen. Eva-Lena Jansson hänvisar till riksdagens utredningstjänst och att de har sagt att Sverige har blivit sämre på jämställdhet.
Jag väljer att inte tro på det, framför allt eftersom jag hör att hon inte återger citaten på ett korrekt sätt när hon försöker citera mig i de intervjuer jag har givit. Därför väljer jag att hoppa över det.
Däremot vill jag bara säga att om Eva-Lena Jansson läser den statistik som finns i budgetpropositionen kan det i alla fall framkomma att kvinnor i Sverige tjänar mer i dag än de gjorde under den socialdemokratiska regeringstiden. Det beror på att jobbskatteavdraget har kommit kvinnor till del, också kvinnor som har låga inkomster och medelinkomster, inte bara de som har höga inkomster.
Om Eva-Lena Jansson läser där ska hon också se att det är färre kvinnor som är sjuka i dag än på Socialdemokraternas tid. Vi har gjort analysen att det är fler kvinnor som är sjuka när det är brist på rehabiliteringspolitik och man inte har tagit hänsyn till de faktorerna. Det gör att regeringen nu satsar på att man i rehabiliteringskedjan ska ta hänsyn till jämställdhetsperspektiv för att nå de sjuka där de finns.
Det är framför allt kvinnor i den offentliga sektorn som drabbas. Återigen kan jag hänvisa till det åtgärdspaket som jag i mitt svar försökte redovisa för Eva-Lena Jansson som en del av lösningen på de problem vi ser, för de är väldigt många. Jag är övertygad om att den politik vi bedriver denna mandatperiod inte kommer att vara den enda som behövs. Den kommer inte att lösa problemen, utan vi kommer att behöva fortsätta att jobba med jämställdhetspolitik också nästa mandatperiod och mandatperioden därefter.
Som jag sade börjar ojämställdheten redan i förskolan och skolan, och därför satsar vi mycket pengar på att se till att lärare, yrkesvägledare och andra ska kunna se de olika könsroller som finns i skolan, som präglar skolan och som gör att pojkar och flickor inte alltid väljer som de kanske skulle vilja utan väljer väldigt könsbundet. Vi ser att förmögenhetsfördelningen i vårt land är skev, och det handlar väldigt mycket om att kvinnor äger mindre än män.
Att försöka stimulera, stödja och uppmuntra kvinnors företagande tror jag också är en del av lösningen på de problem vi ser. Återigen: Många gånger uppger kvinnor att de inte kan jobba heltid eller inte kan låta sina företag växa därför att de har brist på tid, att de måste hinna med både hemmet och familjen och arbetet. Där blir en jämställdhetsbonus som underlättar för både kvinnor och män, för föräldrarna, att dela på föräldraförsäkringen en viktig åtgärd.
Också skattereduktionen för hushållstjänster är viktig. Även om Eva-Lena inte ser det i dag är den väldigt viktig för många kvinnor som vill jobba heltid, som vill utvecklas på sina arbetsplatser och som vill få möjlighet att göra karriär. Allt detta görs, Eva-Lena, men du väljer att inte se det eller höra det därför att du tror att Sveriges jämställdhetsproblem löses med ett antal kvinnor i bolagsstyrelser. Den analysen delar inte jag.