Olle Felten (-):
Jag yrkar bifall dels till utskottets förslag i punkt 1, dels till vår reservation i punkt 2 i betänkandet om tullbrottsdatalagen. Tullbrottsdatalagen syftar till att skapa förutsättningar för att hantera data i tullbrottsutredningar internt inom Tullverket och i samverkan med andra myndigheter.
Det är en avgörande faktor för att Tullverket men också samhället i övrigt ska kunna vinna framgång i den allt bistrare verkligheten med ökad smuggling av såväl droger av olika slag som vapen och explosiva varor. Samtidigt ska den bidra till att skydda människor från intrång i den personliga integriteten som inte är relevanta utifrån ett brottsutredningsperspektiv.
Den grundläggande principen måste vara att brottsutredningar ska förenklas och underlättas. Att använda modern datateknik i brottsutredningar är därför en självklarhet och en fråga som tydligt måste bejakas.
Utbytet av information mellan brottsutredande myndigheter är också en viktig fråga för att man effektivt ska kunna beivra organiserad brottslighet eftersom många brottslingar verkar i olika sammanhang, inte minst den organiserade brottsligheten. Utredningen av tullbrott eller ur Tullverkets synvinkel sekundära brott får inte hämmas av att myndigheterna ska tvingas avstå informationsutbyte på grund av sekretesskäl.
Den personliga integriteten bör skyddas så långt det är rimligt utifrån detta perspektiv, men en värdering måste också göras med utgångspunkt i vems integritet som ska skyddas i första hand: människor som på goda grunder förekommer i brottsutredningar eller brottsoffren.
Detta perspektiv belyses inte alls i regeringens proposition, vilket är mycket förvånande då hela den brottsbeivrande verksamheten inom Tullverket går ut på att just beivra brott, det vill säga skydda brottsoffren. Dessa kan vara såväl enskilda personer som staten. Oavsett vilket bör fokus i diskussionen om personlig integritet ligga på brottsoffer och inte på gärningsmän.
En annan aspekt av integritetsfrågorna är att man ska anses oskyldig till dess att man är dömd. Det är en viktig princip, varför frågan om sträng sekretess för alla handlingar där personuppgifter förekommer i en brottsutredning är viktig. Det är dock inte från brottsutredare som personer ska skyddas utan från brott.
Det innebär att de begränsningar som propositionen innehåller när det gäller hur myndigheter ska kunna utbyta information riskerar att få en för utredningsverksamheten hämmande effekt. Problemet i dag är inte att det är för många mindre brott som utreds och klaras upp utan tvärtom att dessa mer eller mindre regelmässigt läggs ned, ofta innan en utredning ens har påbörjats.
Medier eller andra externa aktörer ska inte ha tillgång till något material i brottsutredningar som omfattar personuppgifter, i varje fall inte medan utredningarna pågår. Effekten av lagstiftningen får inte bli en missriktad hänsyn till personlig integritet för misstänkta och andra personer som förekommer i ett utredningsmaterial. Samtidigt bör man vidta åtgärder för att skydda brottsoffer och andra som förekommer i dessa utredningar utan att vara misstänkta eller närstående misstänkta personer.
Denna inriktning och princip borde ha markerats väsentligt mycket tydligare i propositionen då det ska vara den viktigaste delen av sakinnehållet i lagförslaget. I propositionen läggs fokus på integritetsfrågan, som visserligen är en viktig fråga men som bör vara sekundär i förhållande till huvudsyftet som är att lösa brott.
En fokus- och tyngdpunktsförskjutning i denna riktning borde därför göras i lagförslaget för att rättstillämpningen ska få rätt inriktning i sin tolkning av lagens bestämmelser. Detta är en av de frågor som vi anser att regeringen måste ha som grund i den konsekvensutredning vi föreslår i vår reservation.
I propositionen tar regeringen upp frågan om avvägning mellan rätten till skydd för den personliga integriteten och kraven på effektiv utredningsverksamhet - det ska vi inte ta ifrån dem. Dessvärre landar resonemanget kring skyddet av integriteten mer i hur en misstänkt ska kunna skyddas än hur brottsutredningen ska kunna drivas framgångsrikt och på ett effektivt sätt. Vi menar att gränsdragningen görs alltför snävt.
Information måste kunna hanteras effektivt såväl inom en utredande myndighet som mellan sådana myndigheter, där informationen bedöms relevant även om straffvärdet för det utredda brottet är mindre än ett års fängelse. Vi menar att bestämmelserna i lagen därigenom riskerar att hämma utredningen av tullbrott med låga straffvärden, till exempel så kallade mängdbrott.
Detta riskerar i sin tur att urholka förtroendet för rättsväsendet som helhet, och det menar vi är en tillräckligt allvarlig farhåga för att det ska vara lämpligt att i varje fall göra en utredning av om denna effekt blir resultatet av den nya lagstiftningens regler eller ej. Att fel kan uppstå och att fel personer kan drabbas är naturligtvis ofrånkomligt.
Det bör därför finnas en tydlig skadeståndsmöjlighet om man i det här sammanhanget oförskyllt drabbas av intrång i den personliga integriteten. Fru talman! Vi tycker att det är bra att metoder utvecklas med syftet att underlätta brottsutredningar. Det är nödvändigt för att skydda samhället mot de skadliga beteenden som brotten utgör.
Vi ser dock, vilket jag hoppas har framgått av detta anförande, stora risker för att målet inte nås med denna lagstiftning. Därför har vi i vår reservation begärt att regeringen inom två år från det att lagen införlivas i svensk rätt ska utreda vilka konsekvenserna faktiskt har blivit.