Gustav Fridolin (MP):
Tack, Linus Sköld, för möjligheten att diskutera pedagogik och riktigt svåra pedagogiska och didaktiska frågor i riksdagens kammare.
Eftersom Linus Sköld landade i betygsfrågor och hur betygen ska fungera ska jag börja med att problematisera ett konstaterande som Linus Sköld gjorde: Eftersom en så stor del av svaret handlade om betyg och prov hade regeringen mer fokus på den summativa bedömningen.
Det konstaterandet bygger på antagandet att betyg och prov alltid enbart är summativa. Men det är då, skulle jag säga, som betyg och prov tappar sitt syfte.
Betyg och prov måste vara del av en formativ bedömning där inte bokstaven i betyget eller siffran som ger slutpoängen i proven är målet med verksamheten utan där det är en del av en kunskapsutveckling för den enskilda eleven och diskuteras med eleven på ett sådant sätt att eleven kan ta med sig det utifrån detta också och inte bara som en strävan att uppnå bokstaven eller siffran i provresultatet.
Betygen måste fungera som en del av en formativ bedömning. Då ser vi att det i dag finns ett antal problem där vi, för att kunna ta tag i dem, måste angripa brister i hur betygsskalan fungerar eller i vart fall tolkas och brister i det nationella provsystemet. Där fick jag ett antal konkreta frågor av Linus Sköld. När det gäller utvärdering av betygsskalan pågår det en rätt intressant diskussion lärare emellan om hur man har uppfattat det material som finns. Det är enkelt att konstatera att det största problemet med det nya betygssystemet var hur det infördes.
Det pressades igenom väldigt snabbt i svensk skola på ett sätt som gjorde att de som skulle sätta betyg hade fått bristfälliga möjligheter att först sätta sig in i systemet, diskutera igenom en praktik och utveckla ett professionellt, gemensamt förhållningssätt inom hela lärarkåren och bland rektorerna till betygssystemet. Det innebär också att betygsskalan tolkas ganska olika.
Ett problem som har uppstått på vissa ställen är att man har uppfattat det som att man ska bryta samman undervisningen i olika moment och att det är dessa moment sammantagna som avgör en slutsumma som ska bli ens betyg. Om man då i början av kursen inte riktigt klarade av saker och ting har det satt möjligheten att över huvud taget få ett högt betyg. Men så är det aldrig tänkt att fungera, och många lärare använder det inte heller på det sättet.
Men eftersom det uppfattas på det sättet är det också en uppgift i utvärderingen att se över betygsskalan och kursmålen på ett sådant sätt att man kommer bort från det sättet att använda betygsskalan. Självklart ska man veta mer i slutet av en kurs än man visste i början av en kurs - det är därför man utbildar sig.
När det gäller de nationella proven är poängen med den utredning om nationella prov som kommer relativt snart just att se över vilka prov vi ska ha utifrån vilket syfte vi har med proven. I dag uttrycks ett par olika syften med de nationella proven. Dels ska de stödja en formativ bedömning, det vill säga att man ska kunna hitta brister hos eleven och brister i kunskapsuppföljningen som man sedan vill kunna sätta in insatser mot. Dels ska de stödja likvärdighet i betygsättningen.
Dels säger man ibland att de ska fungera som trendmätning över tid. Det sista syftet har de aldrig varit konstruerade för - proven förändras så mycket varje år att de inte går att använda som trendmätning. Och de två första syftena står uppenbarligen emot varandra. Om man vill hitta något hos eleven som man vill göra extra insatser för är det ganska dumt att ha provet i slutet av läsåret; då borde man ha det tidigare. Och framför allt om det är i slutet av läsåret under sista årskursen, hur ska man då kunna sätta in extra insatser?
Är de däremot till för att skapa likvärdighet i betygsättningen är det intressant var de ligger, men då kanske de skulle vara konstruerade på ett något annorlunda sätt. Det är vad den nationella provutredningen nu sätter tänderna i, och jag hoppas få ett bra och genomtänkt förslag.