KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Jag förstår att Lorentz Tovatt lever i den fina teorins värld där allt är möjligt på papperet. Men jag kan säga Lorentz Tovatt att jag bor i Västerbotten. Jag känner ganska många företagare, också ledningen på Martinson, och de är förtvivlade över kilometerskatten. De säger: Vi vill jättegärna göra rätt - ge oss morötter så att vi kan ställa om i stället för att straffbeskatta när vi verkligen försöker göra rätt!
Problemet är att ni inte lyssnar på det, Lorentz Tovatt. Ni lyssnar inte på de här företagen, utan för er är det viktigare med symbolpolitiken. Man ska beskatta avstånden, och det är det som är det viktiga. Är det någonting vi har gott om i norra Sverige är det avstånd. Du får kalla mig naiv, men jag bor och lever där. Jag träffar människor var och varannan dag som funderar på vad Miljöpartiet vill. Om människor ska göra rätt, ge dem möjligheten att välja!
Nu kommer ni ju att straffbeskatta alla, oavsett vilket bränsle de kör på. Det är väl ingen ansvarsfull miljöpolitik? När det gäller flygskatten säger till och med utredaren själv att det ger föga miljöförbättringar att höja den. Den är bara fiskal, Lorentz. Jo, den är bara fiskal. Jag tycker att det är tragiskt, för återigen straffar ni ut den här delen av landet.
Du talar så fint om att man kan använda tåg i stället. Har du åkt tåg i norra Sverige någon gång, Lorentz? Jag tycker att du ska prova det. Det är inte direkt ett alternativ för vare sig gods eller människor. Jag skulle hellre se att du kom tillbaka den dagen ni har lite större satsningar på infrastruktur i norr. Än så länge har jag faktiskt inte hört någon miljöpartist tala sig speciellt varm för det. När det gäller äganderätten tror jag faktiskt att Miljöpartiet får fundera ett varv eller två.
Ni säger er vilja ställa om samhället. Skogen är en nyckel i detta, men ni vill strypa uttaget. Det tycker jag är motsägelsefullt.
Helena Lindahl (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till propositionen. Det är ju ingen större hemlighet att vi i Centerpartiet tycker som vi tycker i denna fråga. Ända sedan 70-talet har vi jobbat för detta, och vi har dessutom ett stämmobeslut på att vi vill förbjuda brytning av uran. Många människor i vårt parti, inte minst i Jämtland och Skaraborg, har oroat sig för brytning av uran.
Det förekommer nämligen ganska mycket uran i vissa av dessa områden, särskilt där det finns alunskiffer. De är oroliga eftersom de har starkt fokus på kulturlandskapet, turismen, djur och natur samt hälsorisker, och detta måste också respekteras. Jag vill påpeka att gruvnäringen är väldigt betydelsefull för Sverige och för sysselsättningen.
Det är därför viktigt att vi inte försvårar utvinningen av andra viktiga mineraler än just uran. Precis som flera tidigare talare har nämnt används uranets egenskaper till exempel för att hitta andra mineraler, exempelvis sällsynta jordartsmetaller som man behöver i grön teknik.
Jag vet att dessa frågor beaktas i propositionen - man skriver det väldigt tydligt - men jag vill ändå poängtera att det föreslagna förbudet måste följas upp och utvärderas utifrån de perspektiv som jag nämnde för att säkerställa att annan betydelsefull mineralutvinning inte hämmas.
När jag ändå står här i talarstolen vill jag passa på att säga att det är väldigt viktigt att regeringen ser över processerna för tillståndsprövningarna inom gruvnäringen. De tar alldeles för lång tid och kostar alldeles för mycket pengar, vilket gör att Sverige tappar attraktivitet som gruvland. Jag tror att detta är jätteviktigt att skicka med regeringen, för det behöver göras en hel del på detta område.
Jag och Centerpartiet avser att återkomma med förslag som har just den inriktningen.
Helena Lindahl (C):
Jag skulle vilja börja med att yrka bifall till reservation 3. Att fem partier i Sveriges riksdag har nått en energiöverenskommelse med ett mål om 100 procent förnybar energi år 2040 är glädjande. För att klara detta mål behövs en mångfald av energislag. Vindkraft och solkraft kan utgöra betydande delar i ett sådant system.
Samtidigt behöver vattenkraften och biokraften vara basen och flexibiliteten, självklart tillsammans med användarflexibilitet och olika former av lagring. I dag finns ett relativt stort antal stöd som är riktade till hushållen och som är ämnade att stimulera investeringar i grön teknik.
Dessa stöd präglas av skilda villkor och ansökningsprocesser, där stöd beviljas och betalas långt efter att de aktuella investeringarna har genomförts. Stöden är också begränsade till en fast summa pengar som har anslagits i stället för att vara konstruerade som en rättighet. Detta leder till långa väntetider, köer och osäkerhet, vilket missgynnar gröna investeringar.
Väntetiden för stödet till solceller är i dag, beklagligt nog, upp till två år. Fru talman! Det är därför inte konstigt att Riksrevisionen ger regeringen kritik för att reglerna är snåriga och säger att det krävs regelförenklingar.
Det behövs ett enkelt och verkningsfullt styrmedel som skapar långsiktiga och tydliga spelregler och som kan svara mot det breda och snabbt växande intresse för investeringar i grön teknik som finns i hela landet. Centerpartiet föreslår därför att de delar av stöden som hushållen kan få för solceller, laddboxar och energilagring ersätts med ett grönt avdrag.
Vi föreslår ett snabbt och enkelt avdrag som, precis som ROT-avdraget, görs direkt på fakturan. På detta sätt skulle dessa klimatinvesteringar bli mycket enklare och snabbare än med dagens system. Fru talman! Vi vill att fler människor ska vara med och bidra till den gröna omställningen. Att kunna sätta upp solceller är just en sådan chans.
Det är också tydligt att personer som sätter upp solpaneler i regel blir mer medvetna om sin egen energikonsumtion, vilket i sin tur gynnar omställningen. Att införa ett grönt avdrag löser självklart inte alla problem, men det är i alla fall ett steg på vägen mot enkelhet och tydlighet för konsumenter. Det tar oss också närmare målet om 100 procent förnybar energi.
Helena Lindahl (C):
Per-Arne Håkansson har säkert rätt i att SBAB är välskött och tar ansvar för de kunder man har.
Problemet är att en statlig bank bara bestämt sig för att strunta i halva Sverige och att de företag och människor som finns norr om Dalälven inte är intressanta, utan man ska verka i Stockholm, Göteborg, Malmö och de större högskoleorterna söderut. Att ta ett samhällsansvar rimmar ganska illa med att lämna halva landet åt sitt öde.
Det är nämligen så att i norra delen av Sverige är det väldigt svårt att låna pengar från banken. Det finns väldigt lite riskkapital, och det är sårbart. Detta är en stor utmaning för företagen i den delen av landet. Jag vet inte om jag håller med Per-Arne Håkansson om att statens bank tar ett samhällsansvar när man faktiskt ignorerar halva Sverige.
Jag vill ha ett svar på detta: Är det verkligen att ta ett stort samhällsansvar när man struntar i de människor som bor norr om Dalälven?
Helena Lindahl (C):
Jag tackar ministern för svaret. Om man blir misshandlad, rånad eller utsatt för ett annat grovt brott vill man känna att samhället ställer upp med hyfsat snara polisiära resurser. Det är bland annat därför vi betalar skatt. Tyvärr ser det inte riktigt ut så överallt i Socialdemokraternas Sverige.
I Västerbottens inland, närmare bestämt i Vilhelmina, Storuman, Sorsele, Åsele, Dorotea och Lycksele, bor det 30 000 människor. Den geografiska ytan som de bor på motsvarar nästan storleken av Danmark. Trots det tvingas de dela på en polispatrull på kvällar och nätter.
Man ska också ha klart för sig att det är ett tjugotal mil mellan vissa av dessa orter, vilket innebär att det kan ta lång tid för polisen att nå fram om något inträffar. I somras hade handlaren i Klimpfjäll ett inbrott och blev av med 200 000 kronor. Det tog drygt tio timmar innan polisen kom dit. På den tiden kan man faktiskt köra bil från Stockholm till Klimpfjäll, om man skulle vilja det.
Det finns självklart många snarlika fall, inte bara i Västerbotten utan i hela norra Sverige. För mig är det uppenbart att polisens omorganisation har havererat. Tyvärr är det bland annat människorna i södra Lappland som får ta konsekvensen av det. Att det finns stora synliga problem med polisens omorganisation är inte något nytt. Även ministerns företrädare Anders Ygeman har fått kritik för detta.
Dessvärre ser jag inte att regeringen gör någon särskilt stor ansats för att göra något åt problemen i dagsläget. Man har gett rikspolischef Dan Eliasson fria tyglar att fortsätta att nonchalera landsbygden, trots stora klagomål. Människor i södra Lappland är med och finansierar polisen men får knappt ta del av den.
Det är oacceptabelt, och bevisligen är jag inte ensam om att tycka så. Jag har med mig en namninsamling till ministern, som har gjorts med kort varsel och resurser som egentligen är obefintliga. Ändå visar den på det missnöje och den oro som har vuxit fram i Västerbottens inland.
En av många undertecknare sammanfattar det hela så här: Ett människoliv ska ha samma värde oavsett var i landet vi har valt att bosätta oss, och vi är alla med och betalar skatten som är med och finansierar Polismyndigheten.
Helena Lindahl (C):
Det är jättebra att regeringen skjuter till pengar till Polismyndigheten - det behövs. Det är tråkigt att det tyvärr är lite sent. Det är nästan med kniven mot strupen som regeringen agerar.
Morgan Johansson säger att det är många som går i pension och att ovanligt många går utbildningen, men det han inte nämner är att många väljer att sluta att vara polis därför att de inte orkar med den arbetssituation de har i dag på grund av att omorganisationen har havererat. Detta tycker jag är anmärkningsvärt.
Regeringen avsätter dessutom inte några som helst pengar i en lönepott som parterna kan förhandla om. Poliser har väldigt låg lön. De har ganska lång utbildning och ett utsatt jobb, och ändå har de en oerhört låg lön. Om man ska attrahera fler att bli poliser tror jag att det är dags att höja lönerna.
Jag vill citera något som Morgan Johansson känner igen från regleringsbrevet: "Brottsligheten ska minska och människors trygghet ska öka. Genom att fullgöra sina uppgifter ska Polismyndigheten bidra till en sådan utveckling i hela landet." Så står det i det regleringsbrev som regeringen och Morgan Johansson har skickat till Polismyndigheten om polisens verksamhet 2017.
Det är din instruktion till polisledningen, Morgan Johansson, om hur myndigheten ska prioritera. Notera gärna formuleringen "hela landet"! I det begreppet ingår naturligtvis Vilhelmina, Dorotea, Sorsele, Åsele, Lycksele och Storuman. Min uppfattning är att man inte ökar människors trygghet i dessa kommuner genom att minska antalet poliser, för det är precis vad som har skett.
Vad händer den dag, Morgan Johansson, en kvinna får en kökskniv i magen av sin fulla och aggressiva sambo och närmaste polispatrull är 20 mil bort? Så kan den bistra verkligheten se ut i Sverige, också i södra Lappland.
Då räcker det inte med fina ord i ett regleringsbrev som helt saknar täckning i den verklighet som västerbottningarna tyvärr tvingas leva i. Det är nu över en månad sedan jag offentligt tog upp problematiken med polisbemanningen i Västerbottens inland. Du och övriga socialdemokrater har inte sagt ett enda ord för att stilla människors oro.
Du har hänvisat till de kronor och ören som ni satsar, men låt oss vara ärliga, Morgan Johansson! Antalet poliser i landet har ökat numerärt under en tid, men inte i södra Lappland. Där har det de facto minskat. De har här och nu en enda polisbil på vardagskvällar och nätter - i detta enorma område.
Trots att det totala antalet poliser har ökat i landet får man inte mer bemanning i denna del, och det för oss tillbaka till polisens prioriteringar, som du bestämmer över via regleringsbrevet. Södra Lappland är alldeles uppenbart bortprioriterat, då man får sämre polisbemanning trots fler poliser som helhet i landet.
Därför har jag tagit mig friheten att å västerbottningarnas vägnar köpa ministern en liten present, för att du ska komma ihåg vad du skrivit i ditt eget regleringsbrev om trygghet i hela landet. Var så god! Jag hoppas verkligen att denna t-shirt ska passa.
Helena Lindahl (C):
Jag tycker inte att Morgan Johansson ska dribbla bort korten och börja prata om vad alliansregeringen gjorde och inte gjorde. Du har varit minister i tre år, Morgan Johansson; det här ansvaret ligger på ditt bord. Du säger att södra Lappland inte är bortglömt. Men hallå! Det säger inte poliserna på fältet.
Det är många som har kontaktat mig, och jag måste säga att jag tror mer på polisen som jobbar i praktiken än på dina politiskt sakkunniga som har dragit fram siffror från något slags statistik. I min interpellation ställde jag frågan om ministern har förtroende för att rikspolischef Dan Eliasson tar ansvar när det gäller trygghet i hela landet. Av ministerns svar till mig verkar det som att han har det.
Det gör mig lite frågande, för i så fall har du och jag skilda uppfattningar om vad trygghet i hela landet innebär. Jag tycker att man kan förvänta sig att polisen kommer inom rimlig tid när man blir utsatt för ett brott även om man bor i Sorsele.
Helena Lindahl (C):
Tack, Karolina Skog, för det utförliga svaret! Lennart Östlund är en man som bor i byn Möklinta som ligger i Västmanland. Han är i dag strax över 70 år. Han äger en skogsfastighet på ungefär 75 hektar. Den har varit i familjens ägo sedan 1600-talet och ligger naturligtvis Lennart väldigt varmt om hjärtat.
Han berättade för mig att han har lärt sig allt om skogsskötsel av sin morfar. Ända sedan han var lillpojk fick han följa med morfar ut i skogen. Målet med skötseln av skogen för Lennart har alltid varit att ta fram väldigt fint virke från träd som har fått växa väldigt länge. Det har han använt till fönster, pelare och renovering av korsvirkeshus.
Det har inte alltid varit fråga om någon storskalig avverkning. Länsstyrelsen har nu under rätt många år försökt ta en tredjedel, ungefär 22 hektar, av Lennarts skog ifrån honom för att man vill göra naturreservat. Lennart vägrar och står på sig.
Han har lovat sin mormor och morfar att ta hand om deras gamla gård och den tillhörande skogen som funnits i familjen i 400 år. Att separera de delarna är helt otänkbart för Lennart. Tyvärr har du, Karolina Skog, varit med och tagit ställning mot Lennart. Du har undertecknat ett dokument till stöd för att länsstyrelsen ska kunna ta skogen ifrån honom.
Om han skriver på frivilligt, har han fått veta, får han ersättning. Länsstyrelsen säger att man annars exproprierar, och Lennart får då inga pengar. För mig finns det ingen frivillighet i det här. Jag upplever mer att det är ett slags byråkratisk utpressning nästan på bästa maffiamanér, om jag ska vara ärlig. Det är beklagligt att regeringens ministrar är en del av det.
Bara för att man teoretiskt kan göra någonting på det här sättet innebär det inte att man kan nyttja regelverket till det maximala för att få sin vilja igenom. Ni valt att krossa en försvarslös 70-årings släkthistoria. Jag tycker att det är skamligt.
Orsaken till de höga naturvärden som länsstyrelsen pekar på beror på att Lennart och generationer före honom har vårdat skogen så ömt. Varför tillåter du eller ni, som företrädare för regeringen, Lennarts släkts goda skötsel av skogen som ett argument mot honom?
Jag har pratat med Lennart flera gånger. Det som nu har hänt har gjort honom sjuk. Han säger att han har fått problem. Han mår dåligt psykiskt. Han har till och med fått läggas in på lasarettet för att han har fått problem med hjärtat, och han har svårt att sova. Det är priset han fått betala för att säga nej till att släppa ifrån sig skogen.
Jag undrar då, Karolina Skog: Tycker du det är rimligt att myndigheterna under många år ska försöka tvinga till sig skog med hänvisning till att den har stora naturvärden, som alltså beror på att ägaren tagit hand om skogen
Helena Lindahl (C):
Jo, Karolina Skog, jag lyssnar, och jag har talat med Lennart flera gånger och också sett det dokument som du har undertecknat för att stödja länsstyrelsen i deras ambition att ta skogen från Lennart. Så är det. Jag har rätt intensivt besökt skogsägare i olika delar av landet. Överallt framkommer information om både myndighetsmissbruk och rättsosäkerhet.
Det Karolina Skog säger till mig, att det bara funkar bättre, är alltså inget jag har hört hittills. Enskilda skogsägare upplever, precis som skogsindustrin som bransch, att äganderätten urholkas alltmer, trots att den är grundlagsskyddad och finns inskriven i EU-rätten och FN:s deklaration om mänskliga rättigheter.
Dessutom kommer dubbla signaler från regeringen om vad som gäller kring äganderätten och möjligheten till ökat uttag av skog. Detta har gjort att nödvändiga investeringar på sina håll i landet har lagts på is. Jag har ett färskt exempel från norra Sverige, som jag kommer från. I Domsjö utanför Örnsköldsvik hade man tänkt bygga ett stort bioraffinaderi till en kostnad av mellan 16 och 22 miljarder.
Men vd Lars Winter säger att dubbla signaler från regeringen när det gäller möjligheterna i de frågor som jag tagit upp har gjort att investerarna har dragit öronen åt sig. Man har lagt projekteringen på is. Detta innebär att det blir svårare att ställa om från ett fossilt till ett grönt samhälle, som jag tror att vi är överens om att vi faktiskt vill.
Dessutom minskar nu möjligheten till de tusentals jobb som bioraffinaderiet hade kunnat skapa i norr. Jag tror att de flesta som känner till arbetsmarknaden i norra Sverige vet att det inte direkt dräller av arbetstillfällen. Dessutom har skogsägare skyndat sig att avverka sin skog, för man är livrädd för att statliga myndigheter ska hitta något skyddsvärt som man kan spara.
Det innebär att man inte längre har någon brukanderätt som skogsägare, utan det läggs en våt filt över ens skogsmarker. Detta kan knappast gynna den biologiska mångfalden. Jag och Centerpartiet tror att vi måste backa några steg och i högre grad jobba med frivilliga avsättningar. Detta gör man i till exempel Finland, och det verkar falla väl ut. Vi kan inte heller låta staten jaga människor så att de blir sjuka.
Vi behöver jobba mer med bytesmark i statlig skog. Hur tror ministern att det skulle se ut om staten skulle anamma samma tillvägagångssätt som nu används när det gäller skogen på andra områden? Det skulle vara helt otänkbart att tvinga till sig människors lägenheter eller företag för att det finns intressanta värden som staten vill bevara. Ingen skulle acceptera ett sådant förfarande.
Varför ska då skogsägarna göra det? Det måste finnas mer rim och reson, och det måste gå att kombinera biologisk mångfald och äganderätt med människovärde.
Helena Lindahl (C):
Jag och Karolina Skog har olika uppfattningar om hur det är med rättssäkerheten och myndighetstilltron. Jag gjorde en sändning på Facebook från en stubbe i skogen i Gumbodahamn, där jag bor. Den lilla sändningen sågs av 400 000 personer. Jag har aldrig fått så mycket återkoppling i någon fråga som jag fått när det gäller äganderätten. Folk hörde av sig från hela landet.
De hörde inte av sig för att de tyckte att det fungerade jättebra med äganderätten. I stället tyckte man att den urholkades, och man hade en ökad misstro mot myndigheter. Man tyckte också att det var svårt med rättstolkningen. Jag har fått uppleva samma sak på den resa jag nu gör genom Sverige. För oss i Centerpartiet är äganderätten väldigt grundmurad. Det är en rättighet som ska respekteras, även av staten.
Vi ser faktiskt att det är möjligt att utveckla skogsnäringen samtidigt som den biologiska mångfalden bevaras. Men det kan inte ske på det sätt som det gör i dag, för skogsägare litar allt mindre på staten. Det är väldigt oroande att höra alla dessa berättelser om att rättssäkerheten sätts ur spel. Det är inte bara enskilda berättelser, Karolina Skog.
Att ni har avsatt mer pengar är jättebra, men så länge ni inte betalar ut pengarna är det fortfarande ett problem. Exempelvis har ett tjugotal ägare av fjällnära skog i Västerbottens inland nu stämt staten därför att myndigheterna skyller på varandra och påstår att det inte handlar om pågående markanvändning. Det och att regeringen dessutom står och tittar på tycker jag är under all kritik. Lennart Östlund, som jag inledde med att berätta om, har nu stämt staten.
Även om jag som riksdagspolitiker kan ses som en representant för staten tycker jag faktiskt att han gör helt rätt. Lennart, ser du det här vill jag säga en sak till dig: Jag hoppas att du vinner.
Helena Lindahl (C):
Tack så mycket, ledamoten, för frågan! Jag kan inte svara direkt, för jag är inte insatt i kemikalieskattens inverkningar. Om jag minns rätt har jag fått frågan förut av en företrädare för Sverigedemokraterna, så det är en favorit i repris från detta parti. Jag måste alltså be att få återkomma i frågan.
Däremot vill jag gärna ställa en fråga tillbaka nu när jag har ledamoten på plats. Sverigedemokraterna vill gärna låta påskina att de är landsbygdens företrädare. Jag undrar över det som gäller riskkapital till landsbygden och norra Sverige.
När regeringen drog tillbaka Inlandsinnovation, det vill säga de 2 miljarder som riktades till företagen i norra Sverige, i Värmland och i Dalarna, gick ni med på det. Som ledamoten kanske förstår dräller det inte direkt av riskkapital där. I stället har man flyttat det hela till ett statligt riskkapitalbolag med säte i Stockholm. 50 procent av allt riskkapital i Sverige finns här.
Jag undrar därför varför Sverigedemokraterna tyckte att det var en bra idé att flytta riskkapital som skulle ha gått till orter som behöver det så väl som dessa utsatta områden gör. Varför gick ni med på att flytta och centralisera detta till Stockholm?
Helena Lindahl (C):
"En destruktiv politik för näringslivet." Problemet med Sverigedemokraterna är att ni precis som många andra är storstadsfixerade. Ni talar fint om landsbygden, men i slutänden händer det inte så mycket.
Om landsbygdens företag är så viktiga för Sverigedemokraterna, varför tillät ni att 2 000 miljoner flyttades från dessa områden till Stockholm, där det redan dräller av riskkapital? Kom inte och säg till mig att ni kommer att tillföra 2 000 miljoner i riskkapital till dessa områden, för det är inte sant.
En annan fråga som riksdagsledamoten inte heller kommer att kunna svara på men som är en karamell att suga på så här över jul är: Varför röstar ni nej till infrastruktur i hela landet, till exempel Norrbotniabanan, som är oerhört viktig för basindustrin?
Helena Lindahl (C):
Jag ska utveckla det. Vi har ingenting emot att man satsar pengar på lanthandlar och mackar - tvärtom. Problemet, Mattias Jonsson, är bara att Stefan Löfven under den gångna helgen sa att nu minsann hade ni satt stopp för mack- och lanthandelsdöden. Det är absolut inte sant.
Jag pratade häromdagen med Bogge Bolstad från Storuman. Han äger själv en mack och driver ett projekt åt Tillväxtverket och Region Västerbotten och inventerar mackar runt om i landet. Han sa till mig att mellan 200 och 300 mackar står inför faktumet att man kanske måste lägga ned. Mackdöden har bara börjat. En av orsakerna han nämnde är att det har blivit lite tuffare miljöreglementen.
Det gör att till exempel mackägaren i Harads i Norrbotten kommer att få lägga ned vid årsskiftet. Han har inte de hundratusentals kronor som krävs för att investera i macken. Det gör att till exempel hemtjänsten kommer att få köra sex mil för att tanka bilen.
Det jag vände mig mot var att statsministern verkade så proppmätt, det vill säga så nöjd med att säga att man har stoppat mackdöden. Det är inte ens sant. Det är jättebra att man tillför medel. Det är välkommet. Men det han sa är inte sant. Det var väldigt många som tog illa vid sig. De jobbar och sliter varje dag med att försöka få sina verksamheter att gå runt.