Börje Vestlund (S):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationen. Detta betänkande är ett av de förslag som riksdagen har och kommer att ha att behandla vad gäller EU:s bankunion och anpassning av svenska regler till EU:s dito. Oftast har detta inneburit en betydande skärpning av regelverket för banker och finansinstitut.
Ett bra exempel på detta är krishanteringsdirektivet, som implementerades i svensk lag i början av detta år. Det kan med fog sägas att detta var ett av de mer omfattande regelverk som det beslutats om under detta riksmöte och kanske till och med under denna mandatperiod. Den förstärkta insättningsgarantin är ytterligare en komponent för att få en mer robust och trovärdig finansmarknad i hela EU. Herr talman!
I EU:s bankunion ingår samtliga euroländer. För länder utanför eurozonen är det möjligt att ansluta sig nu eller senare. Den svenska ståndpunkten är att vi för närvarande inte kommer att bli medlemmar men att vi i framtiden kan bli medlemmar om vi upplever att detta skulle gynna oss och vårt finansiella system. Vissa åtgärder är viktiga för hela EU:s finansmarknad.
Två av dem är krishanteringsdirektivet och insättningsgarantin. Det finns några till. Herr talman! Insättningsgarantin har funnits i Sverige i ett antal år och tillkom för att förhindra finansiell instabilitet.
När en bank har visat sig ha stora ekonomiska problem och till och med varit på väg in i konkurs har det lett till att bankkunder ibland i panik tagit ut sina sparpengar, vilket har skapat ekonomisk instabilitet och ibland även inneburit att konkurs har varit den enda lösningen. Egentligen är detta rent lagstiftningsmässigt relativt enkelt och består av två delar.
För det första handlar det om vilka regler som ska gälla för banker och andra finansinstitut när det gäller att finansiera insättningsgarantin. För det andra handlar det om hur mycket den enskilda bankkunden maximalt kan erhålla från garantin. Insättningsgarantin finns som sagt redan i dag i Sverige, och sedan ett antal år har den varit max 500 000 kronor.
Det nya systemet skulle innebära att garantin i normalfallet blir max 950 000 kronor och i särskilda fall max 5 miljoner kronor. Det senare kan ske om det föreligger särskilda omständigheter, till exempel avyttring av privatbostad, arbetslöshet, sjukdom och utbetalning av försäkringsersättning för skadestånd vid brott. Det handlar alltså om extraordinära situationer i livet och är ingen huvudregel. Herr talman!
Varje finansinstitut ska inbetala en årlig avgift till garantimyndigheten. Avgiften ska baseras på insättningen vid utgången av föregående år och den av insättningarna som omfattas av insättningsgarantin. De här avgifterna ska ta hänsyn till risknivån i respektive finansinstitut, och institutens sammanlagda avgift ska uppgå till 0,1 procent av insättningarna.
Det här kan låta lite krångligt, och det är det väl i och för sig också. Det finns ett tak på det här för alla finansinstitut, men det finns alltså inget golv när det gäller det enskilda institutet, och det finns vidare vissa regler som kan tillämpas till exempel om avgifterna inte är tillräckliga för att kunna utbetala garantin. Herr talman!
I detta betänkande finns en reservation som anför att man inte ska tillämpa reglerna om avgifter enligt det som propositionen föreslår. Man vill i stället ha ett golv som fastställs för varje institut. Vidare vill man i reservationen inte ha 5 miljoner i den högre nivån, utan man vill minska detta till 3 1⁄2 miljoner kronor. När det gäller avgifterna har regeringen valt denna form och menar att detta ger en transparens och tydlighet.
När det gäller förslaget om det förhöjda beloppet är reservationens motiv oerhört tunna. Det är obegripligt att den som har blivit sjuk, arbetslös, sålt en bostad eller fått ut ett belopp från till exempel en försäkring inte ska betraktas som en vanlig löntagare. Det tycker vi är en väldigt konstig uppfattning. Vi menar tvärtom att det är viktigt att man ska kunna skyddas även om man har hamnat i en sådan situation.
Man kanske har planerat någonting för de här pengarna, till exempel att betala av på skulder som man har. Det kanske är därför man har valt att sälja sin bostad. Man kanske väntar på pengarna för att kunna betala av någonting som man annars inte skulle ha betalat av. Det är en fullständigt obegriplig ståndpunkt, och vi tar bestämt avstånd från denna reservation. Jag ska också svara på frågan om det här med instabiliteten.
Det är väldigt svårt att förstå att bankgarantin i sig skulle kunna öka den finansiella instabiliteten. Jag förstår ärligt talat inte det argumentet, och det är väldigt svårt att svara på frågor som man egentligen inte förstår.
När det gäller nivån på avgiften är det varken Riksgälden eller Finansinspektionen som bestämmer eller vägleder Finansdepartementet eller riksdagen när det gäller hur man ska sätta reglerna på finansmarknaden.