Andreas Norlén (M):
Vi diskuterar nu KU:s granskning av framför allt hanteringen av flyktingkrisen hösten 2015. Det var en dramatisk tid som satte flera av våra samhällsfunktioner på hårda prov och som så småningom ledde till ett dramatiskt politikskifte, som fortfarande är under beredning i kammaren.
Jag skulle vilja göra några observationer och kommentarer utifrån KU:s ställningstagande. För det första vill jag påminna om att anmälan som gjordes av hur regeringen hade hanterat flyktingkrisen hösten 2015 blev kritiserad från flera håll.
Den ansågs vara en politiserad anmälan, det vill säga en anmälan som riktade sig mot regeringens politik snarare än mot formella frågor, som är det KU normalt ägnar sig åt. Jag delade inte den åsikten då, och jag anser att KU:s omfattande granskning som har genomförts visar att det fanns ett antal KU-relevanta perspektiv att uppmärksamma när det gäller hanteringen av flyktingkrisen.
Det första av perspektiven, och det viktigaste i det här sammanhanget, är att regeringen har ett övergripande ansvar för krisberedskap och krishantering.
KU skriver i sin bakgrundstext på s. 398 och framåt i betänkandet: "I regeringens styrfunktion måste anses ingå uppgiften att hantera konsekvenserna av en stor katastrof som drabbar riket och dess befolkning, då detta knappast kan vara en uppgift för riksdagen, enskilda kommuner eller domstolarna." Vidare anför utskottet: "Till sin hjälp har regeringen de myndigheter som lyder under regeringen, och den har att fatta de beslut som erfordras, t.ex. i form av direktiv till myndigheter om att vidta olika åtgärder.
Som framgått av det anförda torde regeringens befogenheter härvidlag vara långtgående i en krissituation. Regeringen kan också på förhand ha beslutat att myndigheter som lyder under regeringen ska ha vissa uppgifter i en sådan situation." Slutligen anför utskottet: "Till syvende och sist är det regeringen - inte förvaltningsmyndigheterna - som i enlighet med RF inför riksdagen ansvarar för hur krisen hanteras."
Jag menar att detta visar att det är tydligt att regeringen har ett övergripande ansvar för krishanteringen om det uppstår en nationell krissituation och att det är rimligt att KU granskar hur regeringen lever upp till det ansvaret.
I detta ligger också flera andra KU-relevanta frågor, till exempel hur regeringen genomför sin myndighetsstyrning, hur regeringen dokumenterar olika skeenden och åtgärder, hur regeringen bereder de beslut som måste fattas under hanteringen av krisen, hur regeringen inhämtar information om krisens fortsatta utveckling, och så vidare.
Jag vill understryka att det var motiverat att granska hanteringen av flyktingkrisen, och det var bra att den granskningen blev av. För det andra, fru talman, gör KU en viktig markering redan i inledningen till sitt ställningstagande. KU skriver: "Utskottet noterar att Riksrevisionen genomför en granskning av regeringens och myndigheternas hantering av flyktingkrisen."
Därefter resonerar KU om att regeringen har initierat en oberoende utvärdering av hanteringen av flyktingkrisen, och KU konstaterar: "Det innebär att nya uppgifter om skeendet hösten 2015 kan komma fram. Utskottet vill inte föregripa arbetet och slutsatserna i Riksrevisionens granskning eller i den utvärdering som regeringen avser att låta genomföra.
Utskottet för således i det följande snarare ett resonemang kring olika aspekter av regeringens förberedelse inför och agerande under flyktingsituationen hösten 2015 än gör något slutligt och definitivt uttalande." Det här är en viktig markering om man tänker på det KU sedan skriver om olika skeenden och olika åtgärder från regeringens sida.
Det är inte så, om man använder ett lite slarvigt språk, att KU helt har friat regeringen eller sagt att regeringens krishantering i alla delar har fungerat. Däremot har KU inte fällt regeringen därför att KU har menat att det inte finns tillräckligt underlag för det i den granskning som nu är genomförd.
KU noterar att det kommer att komma fram ytterligare fakta genom Riksrevisionens granskning och den granskning som regeringens egen utredare ska göra. KU kommenterar några detaljer. Dock ser KU positivt på att det har genomförts krisövningar. KU anser att det inte verkar ha förelegat någon brist på information i Regeringskansliet och att det har varit en omfattande informationsinhämtning.
Det är de punkter där KU ger regeringen någon form av beröm. När det gäller frågan om införande av gränskontroller för KU ett å-ena-sidan- och å-andra-sidan-präglat resonemang, där KU säger att å ena sidan hade ju regeringen förmodligen kunnat fatta beslutet om att införa gränskontroller tidigare men att å andra sidan är det rimligt att beredningen får ta viss tid.
Det är möjligt att ytterligare fakta kommer att framkomma senare som gör att det finns utrymme att analysera den frågan närmare. På samma sätt är det med frågan om inrättande av tältboenden, där regeringen den 9 oktober gav MSB i uppdrag att upprätta tältboenden. De var på plats först två månader senare.
Utskottet säger att vi för dagen inte har något underlag för att hävda att regeringen kunde ha skyndat på den hanteringen ytterligare. För det tredje, fru talman, vill jag ändå nämna att KU gör ett påpekande, som väl kan karakteriseras som milt kritiskt.
KU noterar att det inte finns någon dokumentation av den kommunikation som har förekommit mellan Migrationsverkets generaldirektör och Morgan Johanssons statssekreterare. Utskottet säger att den kommunikationen rimligen måste ha haft stor betydelse för regeringens krishantering och anser att den borde ha dokumenterats i åtminstone enkel form, till exempel genom loggboksanteckningar.
Det är ett konstaterande som KU gör och som vi får hoppas att regeringen tar till sig. För det fjärde, och sist, vill jag nämna något om det Jonas Millard tog upp i sitt anförande. Han tog avstamp i 1973, året jag föddes, och resonerade om samhällsutvecklingen de senaste dryga 40 åren.
Det är förvisso en intressant fråga men ligger långt utanför ramen för KU:s granskning. Man kan diskutera mycket om det som har hänt i Sverige sedan 1973. Integrations- och invandringspolitiken är absolut intressant. Skattepolitiken de senaste 40 åren är ett mycket intressant ämne. Det är likaså med välfärdspolitiken, och så vidare. Men de är snarast frågor för den statsvetenskapliga forskningen än för konstitutionsutskottets granskning.
Vi behöver ändå för att det ska bli hanterbart och meningsfullt göra en avgränsning som innebär att vi fokuserar på om regeringen har levt upp till konkreta normer, bestämmelser och krav som finns i regeringsformen, KU:s egen praxis eller någon annan rättskälla. KU kan inte fundera över en bredare samhällsutveckling utanför detta. Jonas Millard sa att Alliansen visste att invandringen till Sverige ökade.
Ja, det är uppenbart. Det sa förre ministern Tobias Billström i sin utfrågning med utskottet. Han beskrev också de åtgärder som den dåvarande regeringen vidtog för att parera den händelseutvecklingen, till exempel hur han förde vidare de prognoser som Migrationsverket hade gjort in i regeringens budgetberedning.
Sist och slutligen vad gäller beredningen av regeringsärenden kommenterade Jonas Millard att den dåvarande regeringen inte hade lyssnat på vissa kritiska remissinstanser. Nej, det är väl inte så ovanligt att det finns ett splittrat remissutfall vid beredningen av en proposition. En del remissinstanser tycker att det är ett bra förslag, och en del andra är kritiska.
Då kan knappast KU, som jag ser det, gå in i efterhand och säga att regeringen inte borde ha lyssnat på dem som var positiva till förslaget utan i stället på den eller dem som var negativa - därmed blir det ett konstitutionellt fel att inte ha lyssnat på kritiken. Det är snarare så att poängen med beredningskravet är att alla röster ska få komma till tals, att olika remissinstanser ska få yttra sig.
Sedan är det regeringens ansvar att göra en bedömning av vilken politik man vill föra utifrån de fakta som förs in. Slutligen är det riksdagen som avgör om regeringens förslag är tillräckligt bra och väl underbyggda. Fru talman! Jag konstaterar att hanteringen av flyktingkrisen är en stor och viktig samhällsfråga och att vi med stor sannolikhet får anledning att återkomma till den.