KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Europeiska unionen blir en alltmer omfattande och relevant del av vår vardag, inte bara i detta hus utan också utanför riksdagshusets väggar. Det är fler saker i dag än för kanske tio tjugo år sedan som påverkas av det europeiska samarbetet, och detta är i många delar väldigt bra. Arbetet i riksdagen måste följa med i den utveckling som sker.
Europeiska unionen ska ha ett viktigt ansvar för de saker där vi ska arbeta tillsammans men inget ansvar för de saker som vi gör bäst på nationell nivå. Det betänkande som kammaren har framför sig i dag är ett steg i rätt riktning, där vi väljer att prioritera våra insatser för att göra Europeiska unionen och också riksdagens arbete med Europeiska unionen bättre.
Vi har en bred samsyn i kammaren och i konstitutionsutskottet i många av dessa frågor. Jag tänker därför inte trötta ut kammaren med att upprepa mycket av det som Erik Ezelius sa, men jag skulle vilja tillägga några ytterligare saker. När det gäller till exempel att motiverade yttranden skulle vara bindande för regeringen tror jag att vi binder ris åt egen rygg.
Anledningen är att vi har en ordning där EU-nämnden samråder med regeringen och klargör vad som är den svenska ståndpunkten. En majoritet i kammaren är också en majoritet i EU-nämnden, och en majoritet i kammaren kommer att återspeglas i EU-nämnden. Men ett kammarbeslut i form av ett motiverat yttrande kan inte på något vis ändras eller justeras.
Icke förty är det inte nödvändigtvis så att ett motiverat yttrande från Sveriges parlament vinner bifall i en massa andra parlament runt omkring i Europa, och därför kommer vi ändå att behöva hantera frågan i en mer materiell kontext i processen framöver.
Om riksdagen då har ett kammarbeslut som säger att vi inte vill ta i frågan och att vi har lämnat ett motiverat yttrande där vi tycker att EU inte ska arbeta med frågan alls inskränks riksdagens och Sveriges möjligheter att hantera frågan i Europeiska unionen, eftersom vi har ett kammarbeslut som ska vara allenarådande.
Det kan inte överprövas av EU-nämnden och inte av regeringen, utan det är bara kammaren som kan överpröva ett kammarbeslut. Jag tror därför att vi binder ris åt egen rygg om vi skulle gå den vägen. Med detta sagt innebär inte detta att vi bara ska kapitulera om det nu är så att vi i något läge har lämnat ett motiverat yttrande till kommissionen och sagt att det är en fråga som vi inte tycker att EU ska ägna sig åt.
Där har vi omfattande möjligheter att i de ordinarie processerna visa vad den svenska ståndpunkten är. Så länge det är den svenska ståndpunkten bör det också vara Sveriges ståndpunkt i Bryssel eller var man nu bestämmer sig för att sammanträda.
Det är dessutom så att vi i denna kammare, i EU-nämnden och i alla andra delar är resultatet av de demokratiska val som vi har vart fjärde år. Det kan innebära olika uppfattningar i europeiska frågor, och därför tror jag att det vore att binda ris åt egen rygg och inskränka våra handlingsmöjligheter att välja att säga att ett motiverat yttrande i kammaren ska vara bindande för regeringen.
Med detta tillägg, fru talman, vill jag yrka bifall till konstitutionsutskottets förslag.
Erik Ottoson (M):
Tack för detta, statsrådet! Jag tycker att det är jättebra att vi har en gemensam bild av att vi kan göra mycket. Det var därför som jag och flera andra drev igenom tillkännagivandet om att vi behöver en nationell drönarstrategi.
Men jag tycker också att det är viktigt att detta är prioriterat utifrån att det inte bara handlar om att tillvarata möjligheter utan också om att säkerställa att dessa möjligheter inte drabbas av bakslag som kan komma i och med att det kan inträffa olyckor eller andra bekymmer längs vägen som gör att man behöver backa några steg, fokusera och göra omtag.
Jag vill helst att vi undviker en sådan situation. Jag är glad över att vi inte har haft några allvarliga olyckor i Sverige. Det har varit incidenter i våra grannländer, bland annat i Norge. Vi behöver kanske snegla lite grann på hur detta ska hanteras.
Därför måste en strategi komma fram där man gör gränsdragningen mellan det övriga flyget och drönarflyget för att se till att vi i någon mån markerar drönarnas utvecklingsområde gentemot det övriga flyget och säger: Här kommer de att finnas, och här kommer de att röra sig.
Det är någonting som också den övriga flygbranschen kan vara beredd på och minska oron för att drönarverksamheten tar sig friheter och går utöver det område som man annars hade kunnat vara orolig för att de skulle ta sig ur, så att säga. Jag tror att det är mycket viktigt att vi får en sådan strategi på plats väldigt snart.
Därför tänkte jag avsluta med att ställa den fråga som jag inte fick svar på: När kan vi förvänta oss att en sådan strategi finns på plats, och är det fortfarande så att statsrådet upplever att det finns andra strategier som är mycket mer prioriterade? Kan vi förvänta oss ett snabbt och hårt arbete med detta framgent?
Erik Ottoson (M):
Min fråga går till statsrådet Ardalan Shekarabi. Under föregående mandatperiod fattade riksdagen beslut om ett tillkännagivande till regeringen om ett utökat tjänstemannaansvar och möjligheter att följa upp fel som begås på ett tydligt sätt, i syfte att höja förtroendet för våra allmänna institutioner. Jag har letat efter framsteg på området som regeringen har gjort och tänkte därför ställa frågan till statsrådet: Hur går det?
När får vi se framsteg på detta viktiga område så att förtroendet för våra allmänna institutioner kan höjas?
Erik Ottoson (M):
Precis som föregående talare beskrev är de förändringar som detta betänkande innebär viktiga, om än möjligen av administrativ karaktär.
Jag tänkte ta tillfället i akt att lyfta blicken lite grann och se att vi i Sverige har en press som är under hård press på grund av en väldigt omfattande coronaepidemi som inte bara påverkar den här sektorn i samhället.
Jag tycker att det är viktigt att vi när vi har denna form av påfrestningar använder vår roll som stark stat med goda ekonomiska förutsättningar för att innan vi har nått vägs ände för till exempel våra mediebolag hjälpa dem att stå kvar på fötter och för att se till att värna den viktiga funktion som de utgör.
Det går såklart att ha detaljsynpunkter, men i ett sådant här kritiskt skede måste vi kunna se till att få det stöd som krävs på plats så fort som det är möjligt. Detta gäller såklart även andra sektorer.
När man nu har valt att vidta en sådan här proaktiv åtgärd just när det gäller denna sektor hoppas vi moderater att vi kan få se samma proaktiva förhållningssätt också när det gäller andra sektorer för att rädda jobben och företagen innan de försvinner snarare än att försöka städa upp efteråt. Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Erik Ottoson (M):
Det här betänkandet handlar om sekretess kring europeiska medborgarinitiativ, och det är såklart inte en helt enkel nöt att knäcka. Det finns många intressen som ställs mot varandra: Ska vi fokusera på den personliga integriteten och rätten att undvika åsiktsregistrering, eller ska vi fokusera på öppenheten och transparensen i våra processer?
Jag tror, fru talman, att vi måste landa någonstans däremellan. Låt mig först säga att det finns några viktiga skillnader mot till exempel våra kommunala medborgarförslag, där det räcker att en person undertecknar för att det ska bli ett medborgarförslag - i vissa kommuner har man satt en något högre gräns.
Men man hamnar inte på tillnärmelsevis den höga nivå som i Europeiska unionen, där det krävs att 1 miljon personer skriver under och man då helt plötsligt har ett ganska brett register över åsikter som människor går och bär på.
Då kan man argumentera att vid initiativ till en folkomröstning på kommunal nivå måste flera personer ange att de vill ha folkomröstningen. Det kan finnas olika anledningar till att man vill att en folkomröstning ska äga rum.
Det är inte detsamma som att skriva under ett tydligt och specifikt förslag som man står bakom, utan man kan ha olika bevekelsegrunder för att man tycker att en folkomröstning ska få äga rum - kanske något så enkelt och rättframt som att man tycker att det är bra att folk får rösta och säga vad de tycker i en kontroversiell fråga, även om man inte delar deras uppfattningar.
Det är risken för att kunna skapa stora och i praktiken fullt offentliggjorda register över folks åsikter som jag tror är en av de tyngst vägande anledningarna till att den här sortens information inte ska vara helt öppen. Det är dessutom så att förslaget i sin detaljerade utformning stöts och blöts genom de europeiska institutionerna.
Man kan inte lägga ett försåtligt formulerat förslag i ett medborgarinitiativ som sedan kan råka åka igenom EU-systemet, utan det är i huvudsak kommissionen som uppmanas att lägga fram ett sådant här förslag. Då är det också kommissionen som har privilegiet att formulera förslaget i alla dess olika detaljer.
Därför vill jag mena att poängen med att se exakt vem som har skrivit under och vad man kan ha för bevekelsegrunder försvagas något av just detta, eftersom det är kommissionen som är den som lägger fram det formella förslaget i EU-systemet, även om initiativet tas av en stor mängd medborgare i EU-länderna. Bland annat mot bakgrund av detta, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är ett innehållsrikt svar. Det uppskattas att få den här formen av konkreta svar på frågorna. Det får man tyvärr inte varje gång man ställer interpellationer. Men det kan också ha att göra med frågornas natur. Det här är en fråga som vi egentligen inte har några djuplodande ideologiska konflikter kring.
Det handlar i grunden om medmänsklighet och om hur vi tycker att vårt samhälle ska vara utformat, ur ett medmänskligt perspektiv. Efter konstitutionsutskottets utfrågning med justitieombudsmännen kände jag ändå att det var påkallat att ställa interpellationen. Man återkommer regelbundet till den här problematiken.
Varje år innehåller justitieombudsmännens ämbetsberättelse till riksdagen frågetecken och bitvis kritik. Men det går framför allt att läsa sig till att det finns en ganska stor oro över situationen i våra svenska häkten och hur det ser ut på ett medmänskligt plan. Det är bakgrunden.
Jag skulle önska att statsrådet utvecklar hur Regeringskansliet följer upp justitieombudsmännens regelbundna rapporter kring detta. Jag vet att de i huvudsak riktar sig till myndigheterna i fråga. Men det finns också en återkoppling till Regeringskansliet. Jag vill också höra statsrådets tankar kring hur man ska kunna komma till rätta med det.
Vi har hört om återkopplingarna från myndigheterna. Men en stor del handlar också om de fysiska förutsättningar för att bedriva verksamheterna i de lokaler som finns, med den personalstyrka och de resurser som finns och med de befogenheter och regelverk som finns. Mycket av detta är saker som kan vara till synes svårt för en myndighet att lösa inom de ramar man har givits.
Därför är en fråga till statsrådet: Vilka konkreta åtgärder väljer regeringen att ta till framöver, i termer av exempelvis resurser men även regelförändringar och investeringar i kriminalvården? Vi har ett stort problem med ökad brottslighet. Det kommer oundvikligen att leda till ett ökat antal häktade.
Framför allt med tanke på med de lagförändringar som gjorts vad gäller när man kan och ska häktas kommer det att bli fler häktade. Då måste vi svara upp i andra änden så att det blir möjligt att genomföra. Det handlar också om saker som ligger lite i mänsklighetens natur när man arbetar i en sådan kontext, med människor som är bokstavligt talat tillfångatagna och hållna mot sin vilja.
Det finns otaliga mer eller mindre nedslående forskningsexempel på vad som sker rent socialt i ett sådant sammanhang. Det gäller inte bara de intagna utan också de som ska vara personal på en sådan plats, i brist på bättre ord: fångvaktare. Det handlar om vilka psykologiska och sociala avarter det ibland kan leda till, till exempel bristande empati i ögonblicket.
Även om människan i grunden är god kan det i ögonblicket och kontexten leda till avarter. Också de uppmärksammas inom ramen för justitieombudsmännens granskning av myndigheten. Jag är intresserad av att höra hur statsrådet ser på det och vilka signaler och uppdrag som har getts till framför allt Kriminalvården för att undvika den formen av avarter framgent.
Erik Ottoson (M):
Jag förstår att det är en viktig och ibland komplicerad gränsdragning mellan statsrådet Dambergs och Morgan Johanssons ämbetsutövning. En lustig parentes i sammanhanget är att jag skrev interpellationen till statsrådet Damberg, men att kammarkansliet tyckte att det nog var Morgan Johansson den skulle ställas till. Regeringskansliet tyckte däremot att det var till statsrådet Damberg. Jag säger det bara för att illustrera komplexiteten i hur ansvarsfördelningen inom ramen för en regeringsbildning kan se ut. Jag förstår detta.
Man kan väl fundera över det, men det funkar säkert jättebra. Jag förutsätter att ni har ett gott samarbete. För att återgå till sakfrågan: Statsrådet pratar om att vi nu såklart har en inflödeseffekt på grund av bland annat Operation Rimfrost och det ökade antalet poliser. Han förväntar sig över tid en återhållande effekt av ett ökat antal poliser.
Jag kanske är född skeptiker, men jag tror det när jag ser det. Det återstår att se, som sagt. Jag ställer mig frågande till att nivån på kriminalvårdens omfattning framgent ska utgå från ett sådant antagande. Detta kanske statsrådet vill förtydliga. Jag ifrågasätter att det kommer att ha en sådan effekt.
Jag tror att vi snarare har strukturella problem som inte går att åtgärda här och nu. Det måste ske på längre sikt. Rekryteringen och det vakuum som skapas av ett inflöde till häkten och kriminalvårdsanstalter skapar möjlighet för andra personer att ta samma roll. Det är någonting vi ser inom den organiserade brottsligheten; det är inte bara att låsa in de befintliga - det kommer också nya.
Det gör att jag i någon mån ifrågasätter att detta så småningom får en hämmande effekt. Jag önskar att det vore sant, och jag hoppas att det blir så. Men, fru talman, det återstår att se. Tack för en god debatt!
Erik Ottoson (M):
Jag har haft en dialog med fyra elever på ABB-gymnasiet i Västerås som gör ett arbete om så kallade kompetensutvisningar. Jag vill därför fråga migrationsminister Morgan Johansson om Migrationsverket har gjort honom uppmärksam på de problem som finns med lagstiftningen som rör just utvisning av kompetensinvandring.
Och har han uppmärksammats på vilka resurser som läggs och hur man arbetar med att modernisera lagstiftningen för att kunna se till att den kompetens som vi behöver få till Sverige också kan stanna i Sverige - oavsett formalistiska ursäkter för motsatsen?
Erik Ottoson (M):
Integritet är ett begrepp som vi alldeles för sällan diskuterar på djupet i svensk politisk debatt. Det är ständigt närvarande, men vi har kanske många gånger olika uppfattningar om vad det innebär. Det är okej. Integritet är ett väldigt stort begrepp, och det kan betyda olika saker för olika personer.
Men i en värld där vi har en ständig utveckling i en riktning som gör att integriteten alltid måste värnas och alltid måste skyddas, inte bara av den enskilda personen utan också med hjälp av oss som lagstiftare och företrädare för folket, är diskussionen omistlig. Varje dag produceras ytterligare data om alla oss som är uppkopplade.
Varje dag lagras den informationen, och varje dag finns det behov av att informationen skyddas från felaktigt användande. För varje dag blir det än mer viktigt. Europeiska unionen har gjort stora insatser för att på en europeisk nivå försöka säkerställa vår gemensamma integritet - för var och en av oss som individer.
Det har lett till en situation där det finns oklarheter kring hur företag och myndigheter kan samarbeta med företag från andra länder, exempelvis USA.
Det kom en dom i Europadomstolen för inte alltför länge sedan där det konstaterades att man inte längre får lagra information i enlighet med det europeiska dataskyddsdirektivet i till exempel USA, eftersom den så kallade privacy shield inte bedömdes vara tillräcklig för att säkra just integritetsskyddet.
Det hade att göra med de lagar som gäller på andra sidan Atlanten, men det får också konsekvenser för möjligheterna för oss att samarbeta och för den tillväxtmöjlighet som det innebär att kunna arbeta med företag från andra länder.
Vi moderater har i detta betänkande en reservation där vi betonar vikten av att regeringen och Europeiska unionen gör stora ansträngningar för att få ett nytt avtal och ett nytt system på plats, så att vår gränslösa värld kan fortsätta att vara gränslös i allt större utsträckning.
Samarbete över nations- och kontinentgränser måste kunna fortsätta att utvecklas för vår gemensamma tillväxt samtidigt som integritetsskyddet alltid säkras för våra medborgare och för alla och envar.
När det kommer till den personliga integriteten kommer det att vara 2000-talets stora utmaning att se till det förblir säkert när det gäller data som varje dag produceras om oss. Med det, fru talman, vill jag yrka bifall till reservation nummer 5.
Erik Ottoson (M):
Det här betänkandet, som i huvudsak handlar om implementering av AV-direktivet från Europeiska unionen, väcker en rad funderingar om vad som kunde ha gjorts bättre och som kunde ha blivit bättre i en förhandling i EU.
För Moderaterna har det i arbetet inför den förhandlingen varit viktigt att se till att den svenska ståndpunkten har varit sund och riktig, att den har främjat ett mångfacetterat och välmående medielandskap och att kulturen har kunnat vara så fri och oberoende av politisk styrning som möjligt.
I många viktiga delar har förbättringar gjorts på vägen, men som kollegan från Socialdemokraterna sa tidigare är det inte alltid de svenska ståndpunkterna når hela vägen fram. Så har det varit även denna gång. Det finns saker som skaver, exempelvis kravet på europeiskt innehåll.
Men det finns också viktiga saker i betänkandet, som oberoendet och granskningen av vårt medielandskap, där eventuellt ytterligare steg kan behöva tas. Det har varit viktigt för Moderaterna att betänkandet och propositionen som ligger till grund för det inte har varit ett steg i en överimplementering av ett EU-direktiv.
Många gånger förut har Sverige när man ska implementera ett EU-direktiv kanske tagit i lite för mycket från tårna. Man ska absolut alltid vara bäst i klassen. Det har varit viktigt för oss att den formen av överimplementering inte har blivit fallet här. Vad vi kan bedöma har det inte blivit det.
Därför ställer vi oss bakom förslaget i betänkandet som det ser ut. Det finns andra tankar kring hur vi i framtiden kan behöva utveckla vårt medielandskap. Det handlar om att se till att ha mer teknikneutral lagstiftning, att granskningen fungerar, att public services oberoende säkras och att public service utvecklas till att bli än bättre än i dag.
Det ser vi moderater självfallet positivt på och ställer oss bakom. Vi ser framför oss fortsatta konstruktiva dialoger om hur man kan ta ytterligare steg i de olika riktningarna, med respekt för mediernas oberoende och för kulturens oberoende och fortlevnad. Politiken måste alltid ha ett säkerhetsavstånd till den formen av mjuk makt. Herr talman!
Ett välmående medielandskap bygger på principen om att frihet skapar välmående. Ökad reglering skapar inte lika stort välmående. Det har visat sig många gånger förut. Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag är väl kanske inte helt nöjd, och det tror jag att infrastrukturministern nästan hade gissat redan på förhand. I svaret beskrivs åtgärder med viltpassager över de högtrafikerade delarna av vägnätet.
Det är ironiskt med tanke på att för att en viltpassage ska vara nödvändig ska där finnas ett viltstängsel. Annars behövs ingen viltpassage. Finns där ett viltstängsel behövs det inte heller särskilt många fler åtgärder för att öka trafiksäkerheten för till exempel jakthundar.
Jag tror att nyttan, just ur det perspektiv som interpellationen har, är ganska begränsad när det kommer till just den åtgärden. Sedan beskriver infrastrukturministern att man har lagt fram en ny nationell plan och att det är den med mest pengar någonsin. Det är och har varit sant för alla nationella planer som har lagts fram på väldigt länge.
Anledningen till det är i regel generella kostnadsökningar, inflation och ibland viss höjning av ambitionsnivån. Faktum kvarstår dock att vi sakta men säkert i Sverige under de senaste sex åren har byggt upp en allt större underhållsskuld på det statliga vägnätet. Det är någonting som också går ut över trafiksäkerhetsfrågor.
Sedan avslutar ministern med en oklar släng om hundförares ansvar att hålla sig välinformerade vad gäller bestämmelser vad gäller jakt med hund. Infrastrukturministern får väldigt gärna utveckla vad det handlar om. För mig ter det sig tämligen oklart vad det är han åsyftar.
Han får gärna förtydliga vad det är han åsyftar. Det kan låta som ett särintresse, jakthundar och trafiksäkerheten för jakthundar. Men det har faktiskt med trafiksäkerhet att göra.
I ett vilttätt land som Sverige där vi ständigt, åtminstone under de senaste åren, har ökade viltstammar och ett ökat antal trafikolyckor har jägarna och jakthundarna en väldigt viktig roll i att minska antalet trafikdödat vilt och antalet olyckor med vilt längs våra vägar - inte bara för viltets skull, inte bara för jägarnas skull och inte bara för jakthundarnas skull utan för alla vägtrafikanters skull.
Om man har varit med om en viltolycka vet man hur obehagligt det är och vilka risker som är förknippade med detta. Det kan i värsta fall leda till döden, inte bara för viltet utan även för personer som befinner sig i det fordon som krockar med viltet. Och vad händer då?
Jo, då kommer en eftersöksjägare till platsen - på statligt uppdrag via polisen - som beroende på situation kan behöva släppa hunden för att, om det gäller ett vildsvin eller en älg, ställa viltet för att man ska kunna komma fram och avsluta. Om det rör sig om exempelvis ett rådjur eller annat mindre vilt behöver man kunna komma i kapp och dra ned viltet för att på det viset kunna avsluta och avliva det.
Även dessa hundar, som gör en direkt samhällstjänst på uppdrag av staten, omfattas av perspektivet i min interpellation. Jag är uppriktigt besviken över det ointresse som infrastrukturministern visar med sitt mycket, mycket nödtorftiga svar på interpellationen.