KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Jag tackar statsrådet för svaret på interpellationen. Den ställdes som sagt var till näringsminister Maud Olofsson, men jag fick svar från statsrådet Lars Leijonborg - och det går lika bra, tror jag.
Statsrådet har svarat på frågan om man från regeringens sida skulle kunna gå arbetsgivarna, de anställdas fackliga organisationer och dem av regeringen utsedda samordningsmännen till mötes och ta ett initiativ till att finansiera ett system där anställda kan vara kvar i företagen och utbildas så att företagen ska gå starka ur denna svåra kris.
Jag ska försöka kommentera det så gott det går på den tid som står till buds. Vi hade i dag i arbetsmarknadsutskottet en föredragning med företrädare för IF Metall och Sveriges verkstadsförening, alltså arbetsgivarparten. Föredragningen var mycket bra.
Den fackliga parten och arbetsgivarparten var eniga och tydliga i sitt budskap till arbetsmarknadsutskottet. Man var överens om att det behövs utbildning i stället för passiv arbetslöshet. Det behövs för att klara konkurrenskraften. Det sades, med en tydlig riktning mot regeringen, att man inte bara kan stödja bankerna och det finansiella systemet.
Industrin måste också stödjas. Förslaget som lades fram från arbetsgivarhåll, från fackligt håll och från samordningsmännen var precis det som jag tog upp i min interpellation. Under pågående anställning ska man kunna ha utbildning med en ersättning på a-kassenivå.
Kostnaden ska kunna delas mellan företag och stat. Man sade att situationen är extrem. Arbetsgivarsidan beskrev den så sent som på förmiddagen i dag i arbetsmarknadsutskottet som en naturkatastrof och sade att man inte bara kan låta situationen verka ut; man måste göra något.
Både den fackliga sidan och arbetsgivarsidan vädjade om handling eftersom man inte känner att det finns någon handling. Man konstaterade att det finns andra regeringar i andra länder som handlar och gör något. Man beskrev risken som finns när man rustar ned i Sverige, nämligen att man permanent flyttar produktion till de länder som tar bättre hand om sin industri.
Detta är alltså den verklighet som industrins egna företrädare beskrev när de träffade arbetsmarknadsutskottet i dag. De förslag till åtgärder som statsrådet lämnar här i kammaren härrör från budgetpropositionen för 2009. Dessa kan härledas tillbaka till sommaren 2008.
Det finns ett litet förslag från december 2008 som man kan ifrågasätta hur mycket substans det över huvud taget är i. Men här och nu, i mitten av februari 2009, säger arbetsmarknadens parter, såväl arbetsgivare och fackliga företrädare, att den situation som svensk industri befinner sig i är att likna vid en naturkatastrof.
De vädjar till riksdagens arbetsmarknadsutskott och säger: Man kan inte bara stå bredvid och låta detta verka ut; man måste göra något. Jag vill vädja till statsrådet som representant för regeringen: Ta arbetsmarknadens parter på allvar och gör något!
Patrik Björck (S):
Statsrådet säger sig vara överens med mig om allvaret i situationen. Bekymret är att det är industrins företrädare som beskriver läget som en naturkatastrof, inte jag. Statsrådet säger att man inte tar lättvindigt på detta. Nu är det dock inte bara jag som står för oron, utan jag beskriver hur det förhåller sig. Jag kommer just från samtal med företrädare för industrin i Sverige, och de är djupt oroade.
De säger att de av regeringen utsedda samordningsmännen inte har några verktyg, att just ingenting händer. Så beskriver de verkligheten i dag, i februari 2009. Det är inte jag som ger uttryck för detta utan företrädare för svensk industri, både de anställdas fackliga organisationer och arbetsgivarna. Därför måste man på något sätt gå vidare.
Jag hade hoppats att statsrådet skulle utveckla sitt svar lite mer, men jag kan väl ändå försöka skicka med en liten förhoppning.
Det finns nämligen, om man är väldigt positivt lagd, en möjlig öppning i svaret från statsrådet när han säger att "enskilda företag, liksom några av de regionala samordnare som tillsatts av regeringen, har framfört att det finns ett behov av insatser som inte enbart riktas mot grupper som står utanför arbetsmarknaden utan också mot personal som hotas av varsel. Regeringen är inte beredd att generellt ta över arbetsgivarnas ansvar .
Men regeringen följer utvecklingen på arbetsmarknaden noga och är öppen för att, om situationen så kräver, utveckla de instrument som står till buds så länge förändringarna är förenliga med de internationella regelverk som gäller för Sverige."
Skulle man kunna se detta som en öppning från regeringens sida, att man vill tillfredsställa de krav som samordnarna, arbetsgivarna och de fackliga organisationerna ställer för att ta oss ur denna djupt allvarliga kris som svensk arbetsgivarrörelse beskriver som en naturkatastrof?
Patrik Björck (S):
Nu fick jag tyvärr inte svar på min fråga, så jag ska försöka igen. Jag är enveten på den punkten. Återigen, vi socialdemokrater är för höjda ersättningar, höjda tak som arbetsmarknadsministern säger. Det är helt rätt; det är en korrekt beskrivning. Vi är för det.
Men arbetsmarknadsministern säger att man inte vill höja taken för att det inte är bra.
Då var min väldigt enkla fråga: Om man hävdar att det finns forskningsstöd för att en viss ersättningsnivå, ett visst tak, ger positiva effekter på arbetslösheten och det är den nivån som arbetsmarknadsministern har infört - hur kan man då applådera och uppmuntra tilläggsförsäkringar som ändrar de nivåerna?
Är det precis bara just hur den finansieras som är skillnaden - alltså att om man finansierar ett högre tak via privata tilläggsförsäkringar får det ingen negativ påverkan på arbetsmarknaden? Om det är så ministern argumenterar är jag väldigt intresserad av att få se forskningen som stöder ett sådant påstående.
Tidigare när arbetsmarknadsministern har argumenterat i den här frågan har han stött sig på forskning som har pekat mot och gissningsvis har lett till detta och så vidare, och han har haft IFAU-rapporter, men de har inte tagit upp vem det är som finansierar eller hur en sådan försäkring finansieras.
I stället är det själva nivån som sådan och taket som sådant som man hävdar har haft de här positiva arbetsmarknadspolitiska effekterna. Det är ett påstående som jag i och för sig gärna skulle debattera med arbetsmarknadsministern eftersom jag inte tror på det, men det är en annan sak som vi kan ta i en annan debatt.
Nu vill jag ha svar på vad det är för forskning där arbetsmarknadsministern finner stöd för sitt påstående att det är själva finansieringsformen för försäkringen som avgör om man kan ha taket eller ersättningsnivån på ett eller annat sätt. Det är arbetsmarknadsministerns uppgift att svara på den mycket enkla frågan och inte vika undan. Svara på frågan! Ett svar på frågan kan naturligtvis vara: Nej, det finns ingen sådan forskning.
Vår politik bygger på lösan sand, och vi har ingen grund för de här påståendena och den är inkonsekvent. Det går självklart. Det är ett sätt att svara på den. Det andra sättet att svara på frågan är att lägga fram de forskningsrapporter som stöder tesen att själva finansieringsformen är det avgörande i hur försäkringen fungerar. Finns den forskningen, så varsågod! Då har arbetsmarknadsministern möjlighet att visa det här.
Hur arbetsmarknadsministern nu svarar på det här avgör om mitt påstående att arbetsmarknadsministerns politik är inkonsekvent eller inte stämmer. Det är helt avgörande. Nu har arbetsmarknadsministern möjlighet att se hur jag i mitt sista inlägg kommer att recensera arbetsmarknadspolitiken. Jag är ganska övertygad om hur det kommer att gå. Men varsågod, upp till bevis!
Patrik Björck (S):
Då kan vi snabbt konstatera att på den första frågan hävdar arbetsmarknadsministern att det ska vara fler i arbete, och där har man misslyckats. I dag blir det bara färre och färre i arbete, och arbetslösheten ökar. Man lyckades inte under högkonjunkturen. Över 90 000 jobb missade man på grund av sin felaktiga politik, säger Svenskt Näringsliv, och man misslyckas i lågkonjunkturen. Det säger alla inklusive de som är satta att sköta arbetsmarknadspolitiken vid Arbetsförmedlingen. De säger att arbetsmarknadsministerns politik är misslyckad och inte leder till att fler får jobb.
Där har man alltså misslyckats. När vi kommer till den andra frågan är det så att arbetsmarknadsministern vill ha tilläggsförsäkringar, men han kan inte förklara vad man bygger den politiken på.
Arbetsmarknadsministern misslyckades med att förklara, trots att jag ställde en enkel fråga två gånger, konsekvensen i en politik där man ena dagen säger att de här nivåerna och de här taken är det som leder till lägre arbetslöshet och hävdar att man har forskningsstöd för det, och nästa dag säger att det är bra om man försäkrar bort de taken och de nivåerna och hävdar att man har - vadå? Ja, ingenting!
Det är alltså en politik som fullständigt bygger på lösan sand, som är inkonsekvent och som inte har något stöd. Arbetsmarknadsministern har tre möjligheter på sig att i sina repliker förklara vari det stödet i så fall skulle ligga, men lyckas inte. Arbetsmarknadsministern hävdar alltså här, utan någon som helst grund, att det är själva finansieringsformen i försäkringen som är den avgörande för vilka arbetsmarknadspolitiska effekter försäkringen får.
Det är ett fullständigt bisarrt påstående - om man nu får lov att använda lite starkare ord; det verkar som om ribban har höjts här i dag. I vilket fall som helst: Arbetsmarknadspolitiken är inkonsekvent. Det finns inget forskningsstöd för den. Och oavsett hur slutrepliken nu kommer att låta kan vi konstatera att det är tomt prat.
Patrik Björck (S):
Inga åtgärder. På det sättet kan jag åtminstone känna att jag har fått ett bra och tydligt svar. Jag hade i och för sig inte väntat mig några åtgärder heller, men det innebär samtidigt att arbetsmarknadsministern tycker att det är rimligt att leda arbetsmarknadspolitiken i en regering där man konstaterar att vi har en arbetslöshetsförsäkring i strykklass och att arbetsmarknadsministern är nöjd med detta faktum.
Det är precis exakt den slutsatsen man måste dra av svaret. Vi kommer gemensamt fram till att det finns en rapport som konstaterar att Sverige är sämst bland de undersökta nordiska länderna och befinner sig lägst bland de undersökta länderna när det gäller medelinkomsttagare. Den reella ersättningsnivån sjunker eftersom Sverige har flest karensdagar. Studien visar också att den svenska försäkringen inte omfattar breda löntagargrupper.
När vi gemensamt har konstaterat detta, och när arbetsmarknadsministern i sitt svar har sagt att han till stora delar håller med om undersökningens resultat, och arbetsmarknadsministern inte på någon punkt har påvisat att något resultat i undersökningen är felaktigt, och han sedan kommer fram till slutsatsen inga åtgärder, måste vi konstatera att arbetsmarknadsministern är nöjd med att vi har en arbetslöshetsförsäkring i strykklass.
Vi är sämst bland de nordiska länderna, och vi ligger dåligt till jämfört med länder i övriga Europa. Jag vet inte om man ska vara förvånad eller inte, det kanske finns en konsekvens i det. Vi diskuterade inkonsekvensen i arbetsmarknadsministerns politik i en tidigare interpellationsdebatt. Nu har vi fått svart på vitt; arbetsmarknadsministern är nöjd med sitt verk att rasera den svenska arbetslöshetsförsäkringen.
Patrik Björck (S):
Det är viktigt att påminna om att det inte bara är socialdemokrater som är ute och skräms. Jag har försökt att vidga debatten och lyfta upp frågan just utifrån samordningsmännens perspektiv.
Vi kan återigen konstatera att när samordningsmännen i Västra Götaland besöker Skaraborg är det en centerpartistisk partikamrat till Maud Olofsson som ställer en fråga på ett arbetsplatsbesök i Volvos fabrik i Floby: Kan utbildning med ekonomiskt stöd från samhället hålla nere antalet uppsägningar? Svaret från platschefen på Volvos fabrik i Floby blir: Självklart är det positivt om samhället hjälper till.
Då blir det lättare att behålla folk och ha dem kvar när konjunkturuppgången väl kommer. Det är denna typ av frågor som de gång på gång har ställt och inte fått svar på som gör att samordnarna och ministerns partikamrater - både i egenskap av samordnare och kommun- och regionpolitiker - blir besvikna och frustrerade. De ser att inget händer.
Man kan naturligtvis gömma sig bakom att det är global finanskris, men det spelar väl ingen roll om det är global finanskris eller inte. Regeringen måste agera oavsett vad det är för sorts kris. Regeringen kan inte säga: Nej, om det är global finanskris behöver inte regeringen agera och ta ansvar. Det kan vi bara göra i - ja, vadå för sorts kris?
Det skulle vara spännande att få reda på i vilken sorts kris regeringen skulle agera. Att gömma sig bakom den typen av formuleringar blir fullständigt befängt för folk som befinner sig på till exempel Flobyfabriken och vill ha stöd för utbildning för att klara sig över konjunktursvängningen. Den typen av argumentation håller inte.
Regeringen väljer att låna pengar för att sänka skatten för de rika men vill inte satsa pengar för att hjälpa dem som hotas av arbetslöshet. Då har man gjort en prioritering som är viktig för väljarna att hålla reda på.
Patrik Björck (S):
Först vänder jag mig till Hans Wallmark. Om han inte är kritisk tycker han alltså att det var helt relevant med den här interpellationen. Jag kan inte tolka det på annat sätt. Till Finn Bengtsson vill jag säga att om man inte svarar klart och tydligt på en fråga får man tåla att bli utsatt för en tolkning. Jag gjorde en tolkning av statsministerns svar, och sade att det drog åt att statsministern ville svara nej på frågan.
Jag tyckte att statsministern uttryckte sig på ett sådant sätt. Jag tolkade Finn Bengtssons svar som att Finn Bengtsson inte ville stänga dörren, och inte ville säga nej utan drog åt ett ja när det gällde att hålla dörren öppen för ett samarbete. Om Finn Bengtsson hade svarat klart och tydligt hade jag sluppit tolka. Det är här någonstans som problemet uppstår i denna diskussion. Tyvärr hann statsministern inte kommentera mitt påstående om vad som gynnar respektive missgynnar Sverigedemokraterna.
Där håller jag helt och hållet med Mats Pertoft. Jag tycker att det ändå är en intressant del av statsministerns svar. Det som statsministern använder som argument genom att inte svara är att man på något sätt skulle kunna stoppa huvudet i sanden som strutsen och hoppas att problemet försvinner. Nu tycker inte jag att det är riktigt så. Tyvärr har jag inte rätt till något mer inlägg efter att statsministern har förklarat hur han ser på detta.
Men jag ska stanna kvar och lyssna, och jag ser fram emot hur statsministern ska motivera att man inte vill göra som Mats Pertoft säger, nämligen att ta död på debatten genom att ge ett tydligt svar. Som jag har tolkat statsministern när han har debatterat här förutsätter jag att detta tydliga svar egentligen bara kan landa på ett nej. Och statsministerns svar är, som tur är, viktigare än partikamraternas, som har varit ett ja. Men ge ett klart och tydligt svar, och ta död på debatten!
Då kan vi gå vidare och diskutera saker som är viktigare för Sveriges framtid. Jag ska lyssna på motiveringen till att statsministern inte vill ge detta klara och tydliga svar.
Patrik Björck (S):
Först vill jag kommentera det Elisabeth Svantesson sade om att vi sossar inte lyssnar och att socialdemokratin är norm. På det första svarar jag nej, det är inte sant. På den andra svarar jag ja, det är sant. Socialdemokratin är norm. Det är ju så svenska folket vill ha det. Att vi sossar inte lyssnar var ett lite knepigt påstående, för sedan gick Elisabeth Svantesson vidare och sade att vi inte ser vad regeringen gör och att det skulle vara ett tecken på att vi inte lyssnar.
Sen fortsätter hon att beskriva att det går så jättebra, att alla företag i Örebro bara anställer hela tiden och att ungdomsarbetslösheten är så låg. Då blir det logiskt: Då är det väl självklart att regeringen inte gör något, för det finns ju inget problem! Regeringen ser inte problemen. Det är därför regeringen inte gör något. Sedan tog hon upp att det finns 1 1⁄2 miljard.
Det är galten Särimner som slaktas varje kväll och står upp på benen orörd nästa morgon. Vi får väl se den på Sylvester, den 31 december. Då finns fortfarande denna 1 1⁄2 miljard, och man har inte använt en enda krona. Det är ju det vi kritiserar. Den här interpellationsdebatten var ju tänkt att hållas med arbetsmarknadsministern. Jag får säga att jag tycker att det är sorgligt att han inte deltar.
Jag kan förstå om arbetsmarknadsministern inte alltid delar våra uppfattningar, men människorna ute i Sverige, i Skaraborg, på Volvo, på Paroc, på Arkivator, på IAC i Tidaholm kräver svar och besked. De står faktiskt i en verklighet där de funderar på om de ska klara av amorteringar på huset, hur de ska klara av att fira jul, hur de ska svara på barnens frågor.
De kan inte lämna talarstolen. De kan inte gå från sina barn. De kan inte gå från banken och säga: Jag vägrar att lyssna och svara. Arbetsmarknadsministern har det privilegiet, men jag tycker att det är ett väldigt illa valt tillfälle att utnyttja det.
Patrik Björck (S):
Jo, jag har läst Anders Forslunds rapport som utmynnade i en gissning. Min fråga till arbetsmarknadsministern var om han tror på Anders Forslunds gissning. Hur kan han då applådera de kompletterande försäkringarna, som förstör den fint balanserade arbetslöshetsförsäkring som regeringen just har infört? Regeringen är ologisk. Man säger si ena dagen och så andra dagen.
Det bevisar att arbetsmarknadsministern vad han än säger inte tror på Anders Forslunds gissning. Annars ger arbetsmarknadsministern uttryck för någon form av schizofreni där man kan tro på två motsatta saker samtidigt. Den obligatoriska a-kassan, som det har blivit mycket snack om, har egentligen inget med den här interpellationen att göra. Det var Staffan Danielsson som drog in den i debatten. Till Staffan Danielsson kan jag säga: Vi förvägrar ingen något.
Det är fullständigt fritt för alla att bli medlemmar i a-kassan. Den som förvägrar medlemmarna något är arbetsmarknadsministern. Han förvägrar till och med dem som är medlemmar i a-kassan ersättning eftersom han har försämrat villkoren så att många som har betalat a-kassa i många år inte får någon ersättning när de blir arbetslösa. Detta förvägrar den borgerliga regeringen människorna - en rimlig inkomst att leva på.
Svaret är tydligt. Man tror inte på Anders Forslunds gissningar, och om man tror på dem agerar man ologiskt gentemot sin egen tro. Man struntar i de arbetslösa. Man förvägrar en massa människor möjligheten att vara med genom att man gör det så dyrt att de inte har råd, och man förvägrar dem som är med en inkomst som de kan leva på. Många får över huvud taget ingen ersättning fastän de är med.
Svaret till de arbetslösa är: Det finns ingen som helst anledning för dem att tro att något kommer att bli bättre innan vi har bytt regering. Vi måste byta regering för att de arbetslösa över huvud taget ska kunna få ett anständigt liv.
Patrik Björck (S):
Tiden är för begränsad i interpellationsdebatter för att reda ut komplicerade frågor, men jag kunde i alla fall på alla de punkter som arbetsmarknadsministern hade räknat upp i sitt svar peka på att de inte på något sätt har stärkt någon legitimitet i försäkringen eller har bidragit till arbetslinjen. Arbetsmarknadsministern använde inte en sekund av sina fyra minuter till att svara på de frågorna. Jag ska däremot på den korta tid jag har till mitt förfogande svara på de frågor som arbetsmarknadsministern ställde. Varför är vi emot en obligatorisk försäkring? Det är väldigt enkelt.
Den försäkring som vi har haft har tjänat Sverige, svensk arbetsmarknad och svensk ekonomi ypperligt under många år. Då brukar arbetsmarknadsministern säga: If it ain't broke, why fix it? Nu har visserligen arbetsmarknadsministern förstört försäkringen och då ska vi naturligtvis se till att fixa den, men självklart ska man inte ändra på ett vinnande lag. Det är en försäkringslösning och en arbetsmarknadslösning som har varit outstanding just när det gäller att gynna arbetslinjen. Den ska vi tillbaka till.
Den andra frågan, eller påståendet, från arbetsmarknadsministern är att våra interpellationer aldrig handlar om hur jobben ska komma. Det är inte sant, kan jag bara säga. Arbetslöshetsförsäkringen är en del i en aktiv arbetsmarknadspolitik. Sedan finns det många andra viktiga delar i näringspolitiken och på annat håll för att underlätta att jobben ska komma. Sedan vill jag ställa ytterligare en fråga till arbetsmarknadsministern. Arbetsmarknadsministern har tidigare under en mängd interpellationsdebatter hävdat att det är 80 procent som är ersättningsnivån i svensk arbetslöshetsförsäkring.
På en fråga häromdagen svarade arbetsmarknadsministern att det inte finns utsikt någonstans att höja taket. Enligt den senaste rapporten är det 13 procent som har 80 procent i ersättning från arbetslöshetskassan. Ska det gå ned till noll innan arbetsmarknadsministern höjer taket, eller när kommer arbetsmarknadsministern att erkänna att dagens arbetslöshetsersättning absolut inte är 80-procentig? Detta är en bluff.
Återigen: Använd nu den korta tid som står till förfogande och svara på några av de här frågorna!
Patrik Björck (S):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret, men inte heller jag är helt nöjd med det. Arbetsmarknadsministern har tidigare hört till dem som har lovordat och försvarat lagen om anställningsskydd.
Jag har många gånger sagt att det känns som att det nästan kunde ha varit mina egna ord när arbetsmarknadsministern förklarat hur genialiskt anställningsskyddslagen är utformad när det gäller att balansera de vitt skilda intressen som det naturligtvis handlar om i det här fallet och på arbetsmarknaden över huvud taget.
Med andra ord: Arbetsmarknadsministerns tidigare sätt att ställa sig bakom lagen om anställningsskydd och hur den är uppbyggd rimmar väldigt illa med att inte vilja åtgärda det här problemet. Visserligen säger inte arbetsmarknadsministern i svaret att han inte vill åtgärda problemet, herr talman, och det vill jag fastslå.
Men jag skulle ändå vilja, precis som Luciano Astudillo och Sven-Erik Österberg, att arbetsmarknadsministern förtydligade sig och tog ställning i frågan. Det finns en liten öppning. Jag tycker att det är bra och viktigt med en levande diskussion kring hur det arbetsrättsliga regelverket fungerar, sade arbetsmarknadsministern. Nu är det så att den diskussionen har pågått ett antal år. Den uppstod inte i dag. Och precis som Sven-Erik Österberg säger kom det en dom för några år sedan, och utifrån den har det uppstått ett nytt läge.
Det har sedan uppstått ett antal fall på den svenska arbetsmarknaden, inte bara de som kommer fram i interpellationen, där den här domen öppnade möjligheten att anställa folk från bemanningsföretag, fast det fanns folk som skulle in enligt turordningen, och kringgå lagen om anställningsskydd. Då har det på något sätt kommit i ett nytt läge, kan jag tycka.
Diskussionen har pågått, exemplen finns och effekterna på anställningsskyddet är väldigt tydliga. Med tanke på den öppna inställning som arbetsmarknadsministern har, att han efterlyser en levande diskussion, skulle arbetsmarknadsministern kunna delta i den diskussionen lite konstruktivt genom att komma med förslag på hur han vill åtgärda problemet.
Det skulle jag väldigt gärna vilja att arbetsmarknadsministern använde sitt inlägg till att förklara. Det går inte, arbetsmarknadsministern, att både lovorda lagen om anställningsskydd och låtsas som ingenting när man ser det som händer i dag. Det finns fall där man använt den här tekniken för att till exempel komma åt förtroendevalda som man inte vill ha.
Man flyttar helt enkelt bort en förhandlingsmotpart från sin anställning och bemannar sedan företaget med någon annan. Det är i den här typen av extrema fall som företag använder sig av detta. Är det normala situationer med arbetsbrist löser man det i enlighet med den mycket goda lagstiftning som finns och som beskriver hur detta ska skötas på ett korrekt sätt.
Som sagt: Jag bjuder in arbetsmarknadsministern till en konstruktiv diskussion om förslag till lösningar och till visad insikt om att detta är ett stort problem.