Inger René (M):
Sedan 2001 har vi diskuterat namnlagen och funderat över vilken regering som har gjort mest och bäst. Det började alltså 2001 och inte 2007. Jag tänker inte ge mig in i den leken i år. Vi vet alla att lagen är gammal och att den vållar problem.
Att namnfrågor är viktiga får vi många bevis på, inte minst genom mejl och artiklar i tidningarna. Namnet är en stor del av vår identitet. Vi blir lätt irriterade om våra namn stavas fel eller om någon kallar oss för något som inte stämmer med vårt namn. Antalet önskemål om förändringar av lagstiftningen ökar varje år.
Skälen till att man vill ha de här förändringarna blir också fler varje år. Det är egentligen inte förvånande. Människor kommer till Sverige från alla de länder, och man bär med sig namntraditioner som inte var aktuella när lagen skrevs. Jag kan ge ett exempel på hur bekymmersamt det kan vara.
Om man läser ryska klassiker finner man där att människor i en sådan roman har olika namn och olika namnändelser beroende på i vilket förhållande de står till den som talar. Det låter förvirrande, och jag blir lätt förvirrad, så för egen del skriver jag en liten fusklapp och lägger bredvid mig, så att jag kan hålla reda på personerna.
Jag ska här nöja mig med att peka på några egendomligheter som vi har i dagens lagstiftning i Sverige. Tidigare talare har varit inne på det lite grann. Om två personer inte gifter sig men får barn med varandra kan barnet få efternamn från såväl pappan som mamman.
Om nu dessa två föräldrar går och gifter sig och får ytterligare ett barn, så kan det barnet få efternamn från antingen bara pappan eller bara mamman. Helsyskon i en familj kan alltså ha olika efternamn, precis som föräldrarna kan ha olika efternamn. Det är klart att detta måste kännas lätt förvirrande för både barn och vuxna.
En annan fråga som stundtals väcker protester är att förslag om förnamn kan underkännas på vad vi med dagens ögon kan tycka vara obegripliga grunder. Den svenska namnlagens förenlighet med EG-rätten har ifrågasatts av kommissionen.
Där finns det anledning att med tillfredsställelse notera att regeringen har utsett en utredare som ska se över och lämna förslag till ändringar i den internationellt privaträttsliga regleringen av namnfrågor. Den översynen ska vara klar i sommar, den 30 juni 2009. Det är, kan man säga, ett litet steg i rätt riktning.
Särskilda problem vållar dagens namnlag för människor som byter kön eller för transsexuella och transvestiter. Där inryms också frågan om retroaktiva namnbyten. Dessa frågor berördes i Könstillhörighetsutredningen, som menade att de rättsliga förutsättningarna för en förändrad lagstiftning noggrant måste utredas.
Det hade inte denna utredning tid och ork med. En annan fråga rör Fredrik Lundhs vän Madeleine. Det gäller möjligheten att till sitt förnamn lägga ett namn av motsatt kön. Som vi vet ska den frågan avgöras av Kammarrätten i Sundsvall så småningom. Man har fått prövningstillstånd.
Det är en av de frågor som inte tas upp speciellt i någon av de motioner som vi har behandlat, men jag utgår från att den kommande utredningen kommer att belysa också den frågan. I varje fall kommer vi i alliansgruppen att göra vad vi kan för att det ska bli så. Man kanske kan tycka att vissa av de förändringar som jag pekat på liksom andra borde kunna genomföras ganska enkelt.
Men vi som sysslar med utredning och lagstiftning vet att djävulen ryms i detaljerna. Det är svårt eller rättare sagt nästan omöjligt att förutse alla de lagtekniska problem som döljer sig bakom lagändringar. Därför ser vi med tillfredsställelse att regeringen nu arbetar på att ta fram direktiv till en utredning.
Lite överraskad blir jag över Vänsterpartiets egen reservation. Först säger man i den gemensamma reservationen, där Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet har gått tillsammans, att man är glad för att det kommer en utredning. Man skriver: "Utredningsuppdraget bör omfatta samtliga frågeställningar som aktualiseras i motionerna om namnlagen."
Det håller vi alla med om, och det står också i utskottets förslag till beslut. Därför blir min undran: Menar LiseLotte Olsson, som skriver särskilt om retroaktiv lagstiftning, att det är en del av den här lagförändringen som kan genomföras utan en utredning? I så fall blir jag ganska överraskad och håller inte med.
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet i sin helhet och avslag på samtliga reservationer.