Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Bakgrunden till denna interpellation är mycket riktigt att jag, och säkert också många andra ledamöter, har blivit kontaktad av skogsägare som uttrycker oro över det som de uppfattar som en successiv urholkning av äganderätten. Det som beskrivs är en successiv förändring av en rad saker. Ibland handlar det om större förändringar, men det gäller även en del små steg och åtgärder som var för sig kanske inte alltid uppfattas som dramatiska.
Sammantaget är dock uppfattningen tydlig, nämligen att äganderätten befinner sig på ett sluttande plan och att det lutar allt kraftigare. I interpellationen tar jag upp tre konkreta exempel. Det handlar om artskyddsförordningen som ställer till det när man exempelvis ska avverka skog. Vi har nyckelbiotoperna som utgör en olycklig juridisk gråzon.
Det handlar om en märkning som i praktiken innebär att man inte kan använda skogen. Man kan inte sälja virket men samtidigt finns inget formellt skydd, och som skogsägare får man ingen ersättning. Detta skapar som sagt en olycklig gråzon som i praktiken är en urholkning av äganderätten. Vi har dessutom frågan om avverkning och talerätten.
Regeringen verkar vara inne på att ytterligare utöka möjligheten till talerätt för fler att kunna ha synpunkter på avverkningar i skogen, vilket vore ett stort bekymmer. Enligt skogsvårdslagen ska produktionsmål och miljömål väga lika tungt, och det nämner statsrådet även i sitt svar. I praktiken hänger dessa båda mål intimt ihop.
Det privata ägandet av skogen är ett grundfundament för att säkerställa att långsiktigt ansvarstagande, aktiv skogsförvaltning och lönsamt skogsbruk samtidigt är förutsättningar för att man ska kunna värna olika miljövärden. En väldigt stor andel av den skog som i Sverige är undantagen från skogsproduktion är också frivilliga avsättningar från privata skogsägare.
Tittar man på den produktiva skogsmarken ser man att en större andel är undantagen från skogsbruk - och därmed skyddad - genom frivilliga avsättningar jämfört med det som har ett formellt skydd. Detta gäller i alla fall enligt de siffror från 2011 som jag lyckades hitta. Möjligen ser det lite annorlunda ut nu; jag tror att skillnaden till och med är ännu större nu.
Detta möjliggörs naturligtvis av skogsägare som tror på framtiden och som uppfattar att det från statens sida finns ett rimligt balanserat förhållningssätt och en balanserad syn på miljö och produktion. Min bild är dock att regeringen lägger stort fokus på att beskriva miljöåtgärder avseende skogen. Men frågan man ställer sig då är om regeringen över huvud taget planerar några åtgärder som syftar till att stärka äganderätten eller förbättra möjligheterna till produktion i skogen.
Statsrådet får väldigt gärna ge exempel på vad regeringen avser att göra för att stärka äganderätten och underlätta möjligheterna att driva skogsbruk.
När det gäller exempelvis artskyddsförordningen specifikt hör vi även från myndigheterna om en stor oro över att den nu förda politiken, med stoppade avverkningar med mera, riskerar att leda till att skogsägarnas egna insatser för att vårda och utveckla sin skog ska minska. Hur ser ministern på detta? Är det verkligen rimligt att produktionsskogen förlorar naturvärden? Detta kan inte vara regeringens mening.
De ansvariga generaldirektörerna för de båda myndigheterna Skogsstyrelsen och Naturvårdsverket har i en skrivelse till regeringen bett att den ska göra en översyn av förordningen. Än så länge har vi inte hört något från regeringen om detta annat än att det bereds. Jag tycker att regeringen skulle kunna sätta lite fart. Det är inte så mycket att fundera över. Om de två ansvariga myndigheterna konstaterar att det finns ett problem borde regeringen också se det och sätta igång utredningen direkt.