Emma Henriksson (KD):
Under de senaste veckorna har flera av oss kunnat ta del av hur frågan om personlig assistans debatteras. Vi har kunnat följa några av alla de personer som drabbas - de familjer som får sina liv sönderslagna. Men anledningen till att vi kristdemokrater har begärt att denna debatt ska hållas just här i dag är att detta är Sveriges riksdag. Det är här vi stiftar lag.
Det är här som vi har möjlighet att ta ansvar för att faktiskt ändra på det som har brustit. Det som har hänt de senaste två åren är att den lag som vi i bred enighet stiftade här i kammaren inte längre fungerar. Efter två decennier har ett antal rättsfall kommit som har inneburit att grunden helt och hållit har ändrats.
Vi har fått underlag från Inspektionen för socialförsäkringen och från Försäkringskassan som säger att det är just detta som har hänt. Vi har alltså underlag som säger att rättsläget har ändrats, och det innebär att människor inte längre är trygga i dag. Det finns bara en sak som vi som lagstiftare kan göra. Det är att ta vårt ansvar och ändra lagen.
Regeringens ansvar är att komma med ett underlag för det. Jag välkomnar varmt att regeringen äntligen har tagit initiativ till att stoppa det som skulle bli effekten av den senaste domen, som kom i somras. Samtidigt rullar regeringen ut en tjock matta av dimridåer.
För man stoppar inte det som redan under två års tid har varit en assistanskris, utan det är tvåårsomprövningarna som stoppas. En del människor, som hade fått en förhandssignal från Försäkringskassan om att deras stora mörker snart skulle komma och att de snart inte längre kommer att få det som i vissa fall har fungerat i decennier, får nu veta att de kan andas ut, åtminstone till oktober 2018.
Regeringen måste ta sitt ansvar och säga: Vi ska ändra lagen för att återställa det läge som rådde inte bara före domen som kom i somras utan också efter de andra domarna. Man kan i underlag från våra myndigheter läsa om dessa domar och se att de är orsaken till att andelen som får beviljad assistans efter att man sökt för första gången på två års tid drastiskt har minskat.
Det är samma domar som har gjort att en andel får färre timmar eller kanske helt och hållet blir utan sin assistansersättning efter tvåårsomprövningen. Dessa personer kommer att bli utan assistansersättning tills vi ändrar lagen. Att stoppa tvåårsomprövningarna är att göra en insats som kan liknas vid att sätta in respirator.
LSS kommer att överleva fram till valdagen. Men om vi inte har en ny lag att ta ställning till och få på plats som återställer intentionen är det samma sak som att när det tillfälliga stoppet tas bort tas också respiratorn bort. Vi måste ta vårt ansvar.
Jag vill därför fråga statsrådet: Kan regeringen här och nu lova att inte bara ha ett tillfälligt stopp utan också att använda denna tid till att ta fram ett nytt lagförslag som vi kan klubba igenom här i kammaren och som återställer och återupprättar det som var intentionen med lagstiftningen? Jag har också en fråga till Miljöpartiet, som också är ansvarigt i regeringen.
Om ni ser det som Jan Lindholm lyfte fram i debatten, att ingen har kunnat undgå att lagstiftningen har fjärmat sig från det som var intentionen, är ni då beredda att fortsätta sitta i regeringen utan att kräva att underlag till lagändringar tas fram? Det räcker nämligen inte bara att utreda, utan om vi ska kunna ändra lagen här i riksdagen måste vi ha ett underlag för lagändring.
Detta är utlovat när det gäller sommarens dom, men det är ännu inte utlovat för de domar som har inneburit att andelen assistansberättigade har sjunkit med mer än 1 000 personer. Vi har underlaget från myndigheterna. Nu gäller det att också agera utifrån detta.