KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
I kväll debatterar vi kulturarvsfrågor, och vi blir faktiskt en del av kulturarvet när vi gör det. I framtiden kan förmodligen människor gå in och titta på oss på ett eller annat sätt. Det kan vi vara stolta över. För att kunna göra det krävs både nu och i framtiden insatser på många olika områden.
Jag vill nämna några som har bäring på motionen som behandlas i betänkandet. Fornfynd, som det talats om i kväll, kräver ny teknik, och jag tänkte därför tala om Sofie. År 1992 startade Västerbottens museum utvecklingen av museidatabasen Sofie. Idén var från början att Västerbottens museum hade ett skriande behov av att registrera de egna samlingarna.
Snabbt visade det sig att det var många fler museer runt om i hela landet som hade samma behov av att registrera sina samlingar. Man har utvecklat Sofie, och i dag finns det en bredare plattform och en ny version, som är mycket mer flexibel. Programstrukturen i den nya versionen är också förberedd för utbyte av andra system. Herr talman!
Sofie har i dag en bit över 400 användare och är därmed Sveriges största datasystem för museer och relaterade verksamheter. Systemet har många användare i kommuner och ideella föreningar och på hembygdsgårdar.
Många av museerna eftersträvar ett billigt och lätthanterligt system. Men nu har man kommit dithän att man måste byta och anpassa Sofie till nya befintliga söksystem, både nationella och internationella, för att kunna driva det här vidare.
Vi socialdemokrater anser att det är väldigt viktigt att stödja ny teknik, och vi tror att kombinationen av teknik och kompetensutveckling är ett vinnande koncept. Kulturarvsbevarandet kräver insatser i ny teknik. Därför hoppas jag för alla små och medelstora museers skull att staten gör som i Norge och tydligt bistår även de små aktörerna på området med ny teknik.
Vi socialdemokrater har ingen reservation i år. Vi avvaktar därför det arbete som regeringen säger pågår. Men om det arbetet sker lika snabbt som arbetet med Kulturarvslyftet är vi nog angelägna att återkomma och presentera en lösning. Bengt Berg talade om skogen.
Jag ska glädja honom genom att göra detsamma, lite kort. Det kanske bästa museet för skogen är allemansrätten, där vi alla har möjlighet att röra oss och vistas. Men det finns också en väldigt fin skogsbrukshistoria som är värd att ta vara på.
Landet är uppbyggt av vad skogen har gett oss, herr talman, men vi har inget nationellt skogsmuseum. Det finns motioner om detta i betänkandet från både Socialdemokraterna och Folkpartiet.
Det är viktigt att kulturutskottet och även regeringen tar sig en funderare på hur vi kan lyfta fram den skogsbrukshistoria som är värd att lyftas fram på ett bättre sätt, så att vi stolt kan säga att Sveriges välstånd har byggts av skogen och att vi vill visa upp det.
Isak From (S):
Jag ska fortsätta att tala om åkeribranschen.
Det finns möjligheter att städa branschen så att företag som uppfyller kravet på gott anseende inte konkurreras ut av de oseriösa, en situation som inte borde vara möjlig i Sverige i dag om Sverige följt råden i Europaparlamentets och rådets förordning EG nr 1071/2009.
De behandlar, som infrastrukturministern vet, gemensamma regler beträffande villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik. Det kräver också att Åklagarmyndigheten lyfter upp och driver målen och inte som i dag nära nog konsekvent avskriver solklara fall. Praxis på böter behöver motsvara den i andra EU-länder som Frankrike, Finland eller Holland.
En skärpning av lagstiftningen kommer förmodligen också att behövas för att straffen ska bli kännbara så att Åklagarmyndigheten faktiskt ska prioritera brottsligheten. EU-domstolens domar i Laval-, Viking-, Rüffert- och Luxemburgmålet har försvagat de grundläggande fackliga rättigheterna i relation till EU:s ekonomiska friheter.
I spåren av detta kommer olika fall av osund konkurrens upp till ytan. Det är vad vi ser nu. Det nationella självbestämmandet på bland annat lönebildningens område har kraftigt begränsats. Efter domarna ställde de fackliga organisationerna i Europa krav på en ändring av EU:s fördrag genom att införa ett socialt protokoll. En förändring av fördraget är nödvändigt för att hantera förhållandet mellan EU och medlemsstaternas kompetenser.
Avsaknaden av en tydlig kompetensfördelning möjliggjorde domarna från EU-domstolen. Men den ordning och reda som ett socialt protokoll skulle ordna verkar vara långt borta i det blå Europa som finns i dag. När vi nu tvingas leva i en nära nog fullt avreglerad marknad måste villkoren att driva företag vara desamma såväl för svenska företag som för företag i övriga EU-länder oaktat bransch.
För åkerinäringes del finns ju redan i dag möjligheter att följa förordningen. De viktigaste reglerna om gott anseende finns i artikel 6aiii. Den avgörande regeln om undantag finns i artikel 3.2., precis som infrastrukturministern är medveten om.
För att motverka osund konkurrens vore det möjligt att följa en rad andra länders beslut att stävja den extrema marknadsstörning som i dag pågår inom åkerinäringen. Ministern har själv nämnt att ett arbete pågår inom Regeringskansliet. Uppfattar jag det rätt att ministern menar att det är möjligt att lägga en proposition på vårt bord redan i mars? I så fall skulle det vara bra, och det ser vi fram emot.
Om jag går vidare finns EU-parlamentets och rådets förordning EG nr 1072/2009 som berör bland annat cabotagetrafik i artikel 8. Sanktionsreglerna finns i artiklarna 11-16 och är synnerligen drastiska. Det sägs att sanktionerna ska vara avskräckande. Hur avser den samlade regeringen att konkret efterleva det EU-kravet i Sverige?
Till detta kommer att EU:s vitbok om den långsiktiga transportpolitiken som lyfter fram behovet av en social stadga för transportnäringen och att falskt egenföretagande ska åtgärdas. Hur tänker ministern och Sveriges regering se till att regeringen lever upp till de kraven?
Isak From (S):
Låt mig gå tillbaka till infrastrukturministerns skriftliga svar där hon i slutet hänvisar till att lönesättningen på svensk arbetsmarknad bäst lämpar sig för arbetsmarknadens parter. Det är helt rätt.
I Transportarbetareförbundets och Sveriges Åkeriföretags gemensamma remissvar på DS 2011:20, En reformerad yrkeslagstiftning , hänvisar man till de kryphål som finns i lagstiftningen och som gör att det här inte fungerar i dag.
År efter år har fackföreningsrörelsen, bland annat Byggnads och Transport, påpekat att det finns människor här i landet som inte jobbar på lika villkor och som utnyttjas under slavliknande förhållanden. Nu gör även åkerinäringen gemensam sak med fackförbunden och påpekar de brister som finns i dag.
Om de här kryphålen finns kommer inte arbetsmarknadens parter att kunna klara den här frågan utan en tydligare lagstiftning. Det tror jag är ställt utom allt rimligt tvivel här i dag. Vi önskar självfallet att vi har fel.
Kommer det en ändrad inställning som mynnar ut i en skärpt lagstiftning, vilket vi vill se? Om regeringen tänker ta sig an frågan om jobbtrafikverksamheten på allvar krävs det faktiskt att man upphäver utstationeringslagen.
Vidare krävs det också att regeringen inför en bekräftningsregel i utstationeringslagen som innebär att en arbetsgivare som hänvisar till att löner och villkor är godtagbara skriftligt ska tillämpa detta med ett avtal med arbetstagarorganisationen.
Min fråga till ministern är: När tar regeringen ett helhetsgrepp och skärper lagstiftningen så att skötsamma svenska företag inte utkonkurreras, så att Sverige fullt ut kan visa på sociala villkor som är värdiga svensk arbetsmarknad och så att svenska löner ska råda på svensk arbetsmarknad?
Isak From (S):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret också. Jag tror dock inte jag fick något svar på om ministern är villig att ta initiativ att ändra diskrimineringslagen så att bristande tillgänglighet också blir en diskrimineringsgrund.
Det är viktigt med en ökad nationell likvärdighet när det gäller att fördela kostnaderna för de hjälpmedel som människor med funktionsnedsättningar behöver för att klara vardag och arbetsliv liksom sina resor. Den borgerliga regeringens försämringar av våra trygghetsförsäkringar för att kunna sänka skatten för dem som tjänar mest har drabbat de funktionshindrade särskilt hårt.
Vi socialdemokrater kommer att driva på arbetet för ett samhälle där handikapperspektivet genomsyrar hela samhället. Det behövs bland annat kvalificerat, riktat och individanpassat stöd för att kunna vända på denna utveckling samt ett större ansvarstagande. Inte minst behöver offentliga arbetsgivare bli bättre. Hjälpmedelsfrågan - och däri inkluderas också resemöjligheterna - bör ses över.
Tillgången till hjälpmedel varierar stort över landet liksom regler och avgifter. Det inkluderar tillgången till hjälpmedel för resor. Med en kollektivtrafik som i vissa delar är oanvändbar för personer med rörelsehinder är det många som undrar hur det kommer att gå med den nya kollektivtrafiklagen som i många delar är en marknadsliberalisering där det står klart att det är fri etableringsrätt som är huvudsyftet.
Så här skriver man om lagen: "För resenärerna kommer den nya regleringen att kunna leda till ett större antal resealternativ och ökad valfrihet. För att underlätta för resenärerna att enkelt planera sina resor föreslås att även kommersiella kollektivtrafikföretag ska vara skyldiga att lämna information om sitt trafikutbud till ett gemensamt system för trafikantinformation."
Det låter ju bra så långt, men funderingarna är: Kommer vi att behöva en ny myndighet som ska följa upp och kontrollera att det här verkligen blir verklighet? Redan i dag tar det ofta lång tid från upphandlingen till dess att den nya utföraren har upphandlat nya och anpassade bussar. I många fall tar det över ett halvår innan de nya bussarna är i trafik.
Kommer detta att bli bättre med den nya kollektivtrafiklagen, och kommer en funktionsnedsatt att kunna planera sin resa bättre med den nya kollektivtrafiklagen? Det är mina funderingar.
Isak From (S):
Tack, statsrådet, för kompletteringen! Det är ändå snart två år sedan Hans Ytterberg lämnade skrivelsen Bortom fagert tal - om bristande tillgänglighet som diskriminering till regeringen. Uppdraget var att redogöra för hur bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning ska inkluderas i den svenska diskrimineringslagen. Trots ett starkt uttalat stöd för en sådan lagstiftning från nästan alla politiska partier har regeringen ännu inte lagt fram något lagförslag.
Om de lagar vi har haft i Sverige sedan decennier rörande exempelvis kollektivtrafik och nybyggnation hade följts hade vi i dag haft ett mycket bättre utgångsläge för ett tillgängligare Sverige. Det är vi eniga om. Om skolor, arbetsplatser och infrastruktur hade utformats så att alla medborgare hade kunnat nyttja dem hade vi minskat behovet av kostsamma särlösningar.
Först och främst bör man ändra lagstiftningen så att bristande tillgänglighet blir en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen. Detta har utretts flera gånger, och färdigt utredningsförslag finns vad jag förstår. Dessutom finns det fungerande exempel från andra länder. Men här är regeringen tydligen splittrad, Folkpartiet med Erik Ullenhag i spetsen har krävt lagstiftning redan nästa år medan statsministern ger uttryck för en helt annan åsikt.
Jag ska gå tillbaka lite grann till Catharina Elmsäter-Svärds svar. Där framgår att regeringen låter utreda hur resenärers rättigheter i kollektivtrafiken ska stärkas och att det är Justitiedepartementet som arbetar med det. Det framgår inte fullt ut när det ska vara klart och hur det ska följas upp. Jag önskar att statsrådet gör en komplettering i sitt sista inlägg.
Också Transportstyrelsen föreslås få ett utredningsuppdrag för att modernisera lagstiftningen för att kollektivtrafiken ska anpassas till funktionshindrades förutsättningar. När är det klart, och vad händer? Fru talman! Jag avslutar med att önska talmännen, skrivarna, åhörarna och statsrådet en god jul och ett gott nytt år! Välkomna tillbaka allihop efter nyår.
Isak From (S):
Som stolt kommunmedborgare i storkommunen Norsjö kunde jag inte låta bli att begära ordet i en så viktig debatt. Det talas mycket om kompetensbrist. Tyvärr måste jag säga att den kompetensbrist som jag sett de senaste fyra åren funnits hos regeringen i akt och mening att man inte fullt ut tagit till vara de tillfällen som norra Sverige erbjuder.
Vi har i dag en galopperande ungdomsarbetslöshet. I många kommuner är den upp emot 30 procent. Det är en skandal utan like att man inte tar till vara den kraft som finns hos dessa ungdomar. Hur kan man då göra det? Region Västerbottens rapport visar att det kommer att saknas 39 000 människor enbart i Västerbotten under de närmaste åren. Det gäller alla yrkeskategorier.
Ungdomarna har inte fått chansen att i dag ta morgondagens jobb. Skolan har inte kunnat erbjuda dem det. Skulle byskolorna då ha kunnat göra det? Norsjö kommun hade i mitten av 50-talet 42 byskolor. I dag har vi kanske en och en halv. Det är klart att man samlat ihop byskolorna för att på så sätt samla resurserna och kunna erbjuda undervisning.
Hade det varit bättre att smeta ut de fåtal elever som finns på 42 byskolor? Jag tror inte det. Jag tror att morgondagens skola kräver någonting annat. Tack och lov har vi bra universitet i norra Sverige som tagit chansen och utbildar många duktiga personer.
Det är rätt som flera varit inne på i dag att vi i norra Sverige måste ta oss i kragen och tala om att vi är bra, men då har vi ett annat stort bekymmer, nämligen var dessa ungdomar ska bo. Vi har nämligen också en galopperande bostadsbrist, till exempel i Malmfälten där jobben finns. Där skulle man kunna ha en inflyttning, men var ska folk bo? Är det då kommunernas ansvar att tillhandahålla det här fullt ut?
Är det LKAB:s? Eller har vi en gemensam skyldighet mellan stat, kommun och näringsliv att tillgodose att dessa förutsättningar tillhandahålls? Jag tror på det senare. Tyvärr har ju bostadspolitiken totalt havererat med den kompetensbrist som regeringen företräder.
För att lyfta fram ytterligare en positiv sak kan jag direkt fråga Annie Lööf: Hur tänker Annie Lööf ta till vara Skogstekniska klustret i Västerbotten? Det är den kanske mest framgångsrika och världsledande industrin i skogsteknisk bransch. Där finns det otroliga exportmöjligheter, fast Sverige har inte lyckats ta vara på dem.
Småföretagen som utvecklar innovationerna främst för skogsmaskiner men även grävmaskiner och så vidare orkar inte göra det här fullt ut. Jag har gjort besök hos och blivit uppvaktad av dessa företag, och de signalerar: Var är näringspolitiken för oss? Hur kommer vi ut och vad får vi för hjälp? Vi har inte sett till det här under de senaste fem åren med den borgerliga regeringen.
Jag vill ha svar, Annie Lööf: Vad ska du göra för Skogstekniska klustret? Hur ska vi få ut dem på marknaden? Hur ska Västerbotten och Sverige ta till vara den kraft som finns inom skogsmaskinbranschen i Västerbotten?
Isak From (S):
Ska vi vara överens om någonting är det i så fall att det finns en stor kraft och potential i norra Sverige. Vi har alla ett ansvar och jobbar för att ta till vara den kraften. Då måste vi nyttja varje resurs. Då måste varje elev ges förutsättningar i skolan. Vi ser inte riktigt det fullt ut i dag. Det är fler som hoppar av gymnasieskolan än det var tidigare.
Det är fler och fler som inte kommer in på arbetsmarknaden. Vad får det här för konsekvenser i förlängningen för norra Sverige och för hela Sverige? Det får vi se om ett par år, men det är inte positivt. Näringsministern svarar inte riktigt på vad hon tänker göra för att hjälpa till att föra ut den kompetens och den innovationsteknik som Skogstekniska klustret är och har och vilka produkter man har som man skulle kunna lansera på världsmarknaden.
Det skulle jag vilja veta lite mer om. Tyvärr finns det andra saker - om man ska ha något som är lite tyvärr - och det är att småföretag från Holland och övriga Europa tvekar att flytta till norra Sverige på grund av att det är brister i kommunikationerna, inte bara på väg och järnväg utan även i it och telefon.
Det är inte helt lätt när det lyfts fram i medierna att det inte har gått att ringa SOS Alarm på grund av att det varit brist i telefontäckningen i tre veckors tid. Det är den sittande regeringen som har att ta tag i de bekymren. Jag har följt och stått bakom och tror väldigt mycket på bildandet av Inlandsinnovation. Jag tror mycket på den idén.
Tyvärr har Inlandsinnovation inte kommit i gång än, så vi får väl se om ett par år hur pass det har hjälpt till att stärka näringslivsutvecklingen inom det området. Därvidlag får vi väl återkomma.
Isak From (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret och Maria Stenberg för en väldigt viktig interpellation. När man genomför stora reformer går man från ett system till ett annat, och det är klart att det medför förändringar. En del förändringar blir klart positiva, och det har redovisats här av statsrådet att det har blivit väldigt mycket fler apotek på väldigt många ställen. Statsrådet säger att 98 procent har fått närmare till ett apotek.
Det är säkert så, för vi lever i ett långt land där befolkningen är vida spridd. I den del av landet som jag kommer från, Norsjö i Västerbotten, har vi också fått ett nytt apotek. Vi hade Apoteket förut, och nu har vi fått en annan ägarkonstellation.
När man har fått sitt recept och går in på apoteket är det inte alls säkert att den medicin som man har fått på recept finns på apoteket.
För att det inte ska drabba befolkningen utan patienterna ska få sin medicin har det fått till konsekvens att vårdcentralen ligger på ett antal förpackningar med viktig medicin, blodtrycks- och hjärtmedicin.
Annars får patienten vänta i tre dagar, och patienten kanske inte kan åka till nästa apotek som ligger fem, åtta eller tio mil bort beroende på var det andra apoteket ligger där medicinen kanske finns. Precis som Maria Stenberg och Eva-Lena Jansson varit inne på är det väldigt intressant att få veta vad som händer med apoteksombuden efter den 1 juni.
Det är klart att vi tycker att det är lite konstigt, som statsrådet svarar, att vi ska vänta till bolagsstämman den 26 april. Det är synnerligen dålig framförhållning. Det är väl inte mer än rätt att socialministern kommer med ett tydligt svar här i dag som vi kan ta med oss eller kommer med ett svar på när riksdagen kan få ett riktigt svar.
Samtidigt som monopolet avskaffades infördes ett nytt upphandlingssystem. Apoteken ska sälja det billigaste läkemedlet om det inte är patentskyddat. Varje månad gör staten därför stora upphandlingar. Problemet är att bolagen som vinner upphandlingarna inte har krav på sig att kunna leverera för en hel månad. I ett antal områden har det visat sig att varorna tar slut innan månaden är slut.
Då krävs det ett nytt myndighetsbeslut för att gå in och besluta om vilken medicin man ska leverera i stället. Det ställer naturligtvis till det för de mindre apoteken, för de ligger ju inte på stora lager. Vad avser socialministern att göra för att öka tillgängligheten till läkemedel? Det är ju faktiskt det som är den viktiga frågan.
Sverige har en regering, och regeringen ska leverera rättvisa villkor. Det har man inte fullt ut lyckats med i det här fallet, så jag tycker att det är upp till bevis för regeringen och socialministern.
Isak From (S):
Tack, ungdomsministern, för inbjudan att delta i utarbetandet av propositionen. Jag hade sett fram emot att propositionen skulle läggas fram i år. Jag vet inte om det blir så. Det kommer i alla fall att vara en viktig proposition för det framtida ungdomsarbetet. Jag vill ta upp en sak som är bra.
I sitt svar lyfter statsrådet fram uppdraget till Folkbildningsrådet och Arbetsförmedlingen. Vi tycker att det är väldigt bra, även om vi i vår budgetmotion i höstas föreslog en större satsning. Vi tror att folkhögskolorna kan göra en reell insats framför allt för de elever som på olika sätt inte har passat in i skolan och valt att hoppa av. Där tror jag att folkhögskolesatsningen kan göra skillnad.
Det är viktigt att det då finns ekonomiska möjligheter. Den lägre gruppen har inte haft någon möjlighet till stöd. Därför har de inte valt folkhögskola, som vi tycker är en bra form. Vi kommer att följa detta för att se om det utvecklas i rätt riktning. Jag tackar Finn Bengtsson för hans inlägg.
Det visar att frågan är viktig och kanske lite känslig. Det finns ingen forskning som stöder föreställningen att lägre ungdomslöner skulle leda till fler jobb för unga. Det är inte lönekostnaderna som i första hand är avgörande för om företag vill anställa ny personal; det är personalbehovet. Jag köper ju inte en korv för att den är billig. Jag köper en korv för att jag behöver den.
Det är likadant med företag och offentliga organisationer. De anställer personal som ska kunna passa in i deras organisation för att de behöver det. Därför måste vi göra ungdomar anställningsbara. Hur gör vi det? Naturligtvis handlar det om ytterligare satsningar på skolan, men också tillsammans med parterna, vilket jag tror mycket på.
Vi behöver faktiskt ha mer fungerande praktik ute i arbetslivet. Senast i dag kom en rapport från handelns organisationer som säger att det praktiksystem som finns i dag inte fungerar. De praktikanter som kommer ut på arbetsplatserna får inte den praktik som de egentligen har rätt till därför att man inte har någon organisation för handledning ute på arbetsplatserna.
Det är klart att det här krävs en trepartsuppgörelse för vad som gäller. Framför allt ska det i detta sammanhang inte handla om någon gratis arbetskraft utan om lön enligt kollektivavtal. Sedan ska det också helst vara en utbildningsdel. Då måste staten finnas med där tillsammans med skolorna och precisera detta och vad de vill tillsammans med branscherna så att vi kan stå upp för morgondagens arbetsliv.
Jag tror att det nu direkt krävs en snabb politik för bostäder. Ungdomar vill faktiskt flytta dit där jobben finns. De vill inte nödvändigtvis vara kvar där de vuxit upp. Ungdomar är också rörliga och vill se nya saker. Men på universitetsorterna är det fullt. Det är också fullt och saknas bostäder i tillväxtområdena.
Uppe i Gällivare behövs det 1 000 nya lägenheter för att LKAB expanderar och Malmberget håller på att försvinna. Det är också en viktig signal att skicka runt om i landet att det inte bara är i storstäderna som framtidens arbetstillfällen finns. Framtidens möjligheter för ungdomar finns runt om i hela landet. Men har vi en politik för det?
Isak From (S):
Jag har inte riktigt ordning på mina papper. Jag har 200 000-300 000 uppgifter i mitt underlag om ungas situation på arbetsmarknaden. Jag skulle vilja att ungdomsministern i sitt sista inlägg säger något om vad hon tänker beträffande kommunernas uppföljningsansvar.
Vi kan vara helt överens om att denna reform, oavsett vem som beslutar om den, varken tidigare eller i dagsläget fungerar fullt ut som det är tänkt. Det kan inte vara så att vi har det som det enda verktyget. Kommande ungdomspolitiska proposition behöver ha en lösning på detta bekymmer.
I övrigt hävdar jag, med hela löntagarkollektivet i ryggen, att låga löner inte löser problemet med ungdomsarbetslösheten. Det finns ingenting som visar att lägre löner skulle driva löneutvecklingen framåt. Vi har i dag en situation enligt den svenska modellen där lägstalönerna har en central funktion.
Det är avgörande för lönestrukturen på hela arbetsmarknaden. Det finns ett tydligt förhållande mellan lägstalönerna och lönenivån i hela branschen. Ska något göras måste parterna självklart vara involverade så att nivån som sätts blir rimlig. Flera internationella jämförelser visar att de länder som infört särskilda ungdomslöner generellt sett har sämre villkor för löntagare.
Jag tror inte att löntagarkollektivet som helhet i Sverige är intresserat av en sådan modell. Vårt budskap till regeringen är glasklart: Vi vägrar acceptera en politik som låter unga betala regeringens skattesänkningar. Det krävs investeringar i infrastruktur, utbildning, bostadsbyggande och arbetstillfällen.
Jag håller med om att den ungdomspolitiska propositionen behövs så snart som möjligt.