Josefin Brink (V):
Jag ber att få tacka ministern så mycket för svaret på mina frågor. Varken jag eller den församlade världspressen är väl särskilt överraskade över att Kristdemokraternas partiordförande och tillika socialministern har en i grunden annorlunda syn på familjen än vad jag och Vänsterpartiet har. Men frågan är om det inte snarare är ministern än jag som sticker ut med synen i den här frågan.
Sedan årtionden tillbaka under uppbyggnaden av det moderna välfärdssamhället har den patriarkala synen på familjen som samhällets minsta byggsten ersatts av att det i stället är individen som måste vara utgångspunkten för utformandet av politiken.
Vi har steg för steg avskaffat lagstiftning, skatte- och ersättningssystem där familjen utgör subjektet och ersatt dem med lagar och system där det i stället är individen som är subjekt. Det är en utveckling som har förbättrat livsvillkoren, självbestämmandet och det ekonomiska oberoendet för kvinnor och stärkt barns mänskliga rättigheter.
Det har rått en hyfsad samsyn kring den principen hittills i svensk politik sånär som på Kristdemokraterna. De har envist fortsatt att hävda att det är familjen som ska ses som subjekt. Det är beklagligt att det nu verkar som att Kristdemokraterna har genomdrivit ett slags systemskifte i synen på familjen och familjepolitiken i hela alliansens familjepolitik.
Föräldraförsäkringens utformning är en beklaglig rest av det gamla tänkandet om familjen som samhällets minsta byggsten. Möjligheten att avsäga sig sin del av försäkringen är en eftergift för konservativa krafter som klamrar sig fast vid idén att det egentligen bara är kvinnor som kan och bör ta hand sina egna barn.
Vi känner alla till de negativa konsekvenser för kvinnors villkor i arbetslivet som den skeva fördelningen av ansvar för barn och obetalt arbete i hemmet har. Också socialministern erkänner att det är ett problem att män inte tar sin del av föräldraförsäkringen och sin del av föräldraansvaret. Men i nästa andetag säger han att det måste få vara en fråga för ett fritt val för familjen.
På dessa helt igenom oförenliga ståndpunkter försöker man sedan koka fram en politik som ska tillfredställa både-och. Å ena sidan ska män uppmuntras att ta ut en större andel av föräldraförsäkringen genom att en skatterabatt ges till hushållet.
Å andra sidan lanserar man samtidigt ett vårdnadsbidrag som enligt alliansens egna uppskattningar i valrörelsen skulle ge drygt 2 000 kr i månaden till den av föräldrarna som vill vara hemma i upp till tre år efter föräldraförsäkringsperiodens slut. I interpellationssvaret låtsas man nu att detta är ett könsneutralt arrangemang.
Ni har ju redan konstaterat och erkänt att män i dagsläget inte ens är beredda att stanna hemma i ett halvår när de får ut 80 % av sin lön i ersättning. Varför har ni annars lagt in jämställdhetsbonusen? Vad får er att tro att män efter denna period skulle vilja stanna hemma ungefär för samma summa som bara bonusen ger?
Självklart är detta en stor kvinnofälla som man har lagt in i hela systemet, eftersom det är vad Kristdemokraterna vill ha. Det skulle faktiskt kännas bättre för mig om familjeministern erkände att jämställdheten inte är ett mål med den borgerliga familjepolitiken. Det skulle vara ärligare om ministern sade att man faktiskt inte vill skapa likvärdiga förutsättningar för kvinnor och män att både försörja sig på eget arbete och vara föräldrar.
I stället utformar man sin politik för att stärka incitamenten att leva i det ömsesidiga och djupt ojämlika beroende som en traditionell patriarkal kärnfamilj utgör.