Göran Hägglund (KD):
Hillevi Larsson har frågat mig om det som hon beskriver som en kris i den psykiatriska vården. Hillevi Larsson pekar på minskade resurser och brist på vårdplatser och undrar vad regeringen gör för att nå nollvisionen för självmord. Det är riktigt att kostnadsutvecklingen för den specialiserade psykiatrin inte har varit lika hög som för andra specialiteter, men det är inte säkert att det säger allt om utvecklingen inom disciplinen.
Resurserna till primärvården, som möter merparten av människor med psykisk ohälsa, har ökat. Dessutom konstaterar Socialstyrelsen att vårdproduktionen i den specialiserade psykiatriska vården ökar kraftigt. I sammanhanget vill jag betona att det är landstingen själva som har ansvar för hur de disponerar sina resurser.
Regeringen har ändå sett ett särskilt behov av att stimulera utvecklingen och har sedan 2007 satsat totalt 5 miljarder kronor för att bidra till ökat kunskapsstöd, kompetensutveckling och kvalitetsarbete i den psykiatriska vården och omsorgen. Sedan 2012 har regeringen ingått årliga överenskommelser med Sveriges Kommuner och Landsting.
Landsting och kommuner som levde upp till vissa prestationer, som minskade köer till den specialiserade barn- och ungdomspsykiatrin och förbättrad slutenvård, får dela på 630 miljoner kronor som ska användas till att utveckla bland annat kvalitet och samverkan med utgångspunkt i regionala och lokala behov.
Förra året klarade alla landsting ett eller flera prestationsmål, och totalt bidrog staten med 380 miljoner kronor till landstingen i syfte att utveckla insatserna inom psykiatrin. För att förhindra den yttersta konsekvensen av psykisk ohälsa - som är självmord - räcker det dock inte med att vi bara satsar på att stimulera utvecklingen inom den psykiatriska specialistvården.
Det är viktigt att också arbeta med attityder och att se psykisk ohälsa ur ett folkhälsoperspektiv. En viktig satsning som denna regering har gjort är att öka kunskapen och minska fördomarna om psykisk ohälsa. Sedan 2009 har regeringen satsat på kampanjen Hjärnkoll, som arbetar för att öka kunskapen och öppenheten kring psykisk ohälsa i befolkningen. Tre av fyra svenskar har erfarenhet av psykisk ohälsa - antingen egen eller som närstående.
Ändå har vi svårt att prata om det. Negativa föreställningar, diskriminerande attityder och tystnad skapar hinder för återhämtning och fungerande livsstrategier för dem som drabbats. Skam- och skuldkänslor drabbar både den med psykisk ohälsa och människorna runt omkring.
Hjärnkoll arbetar med att öppna samtalen om våra psykiska olikheter, bland annat genom sina över 350 ambassadörer - personer med egen erfarenhet av psykisk ohälsa som berättar om sina egna erfarenheter.
I en ny rapport konstateras att kampanjen har gett goda resultat - gemene man är betydligt mer positiv till att personer med psykisk sjukdom ska vara delaktiga i samhället och att psykiatriska verksamheter bör bedrivas i öppna vårdformer 2013 än vid den första mätningen 2009. Fler är även positiva till att vara granne med, umgås med och arbeta med personer med psykisk ohälsa.
När det gäller den specifika frågan om självmord är det viktigt att se att det finns en positiv utveckling samtidigt som det finns oroande tendenser. Det finns sedan 1980-talet en stabil nedåtgående trend när det gäller självmord - det är glädjande. Dess värre minskar inte självmorden bland unga människor och inte heller i den grupp som är mest utsatt när det gäller självmord: män över 45 år.
För att nå nollvisionen är det avgörande att vi inte försöker ta genvägar, för det finns inga sådana. Det som på sikt leder till ett minskat antal självmord i Sverige är att vi håller oss till de nio självmordspreventiva strategier som riksdagen antog 2008. Angreppssättet är brett, och regeringen har de senaste sju åren på olika sätt stimulerat kunskapsutveckling och gemensamt ansvarstagande.
Att arbeta för ökad medvetenhet hos såväl allmänhet som professionella som möter människor i kris har varit ett område som regeringen prioriterat. Ett annat har varit att öka samverkan mellan olika huvudmän för ett bättre omhändertagande. Det är min och regeringens avsikt att även framöver fortsätta arbetet med att målmedvetet utveckla det suicidpreventiva arbetet för att nå nollvisionen när det gäller självmord.
För att nå dit krävs det ett envetet arbete med samordning och gemensamt ansvarstagande, och det stimulerar vi med resurser och ett tydligt mål - en nollvision när det gäller självmord.