Eskil Erlandsson (C):
Helena Leander har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att säkerställa att djurraser från avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för djuren inte används i Sverige och om jag avser att vidta några åtgärder för att underlätta import av kycklingraser med mindre hälsoproblem.
För mig är djurskydd en högt prioriterad fråga och jag menar att Sverige är ett av de länder som kommit längst när det gäller att ta hänsyn till djurens välbefinnande och deras behov. När det gäller slaktkyckling finns det till exempel ett särskilt kontrollprogram för djuromsorg och hälsa. Kraven på billiga livsmedel har under lång tid satt press på lantbruket att producera mer effektivt.
Även lantbruksdjuren har ingått i denna strävan att öka produktionstakten, och genom aveln har djuren förändrats så att de till exempel mjölkar mer eller växer snabbare än tidigare. Tyvärr har effektivitetskraven i vissa fall också medfört oönskade konsekvenser som så kallade produktionssjukdomar, exempelvis benfel hos slaktkycklingar.
Det är min bestämda mening att vi måste arbeta för en sund och uthållig djurhållning i det moderna lantbruket. Det är också detta som tydliggörs i djurskyddsförordningens bestämmelse om att avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för djuren är förbjuden. Jag anser att aveln med djur i högre grad bör inriktas på att skapa förutsättningar för god hälsa för djuren - såväl nationellt som internationellt.
När det gäller slaktkyckling är det avelsföretagens ansvar att göra detta. I Sverige bedrivs ingen avel på slaktkyckling, utan far- och morföräldrar importeras från utländska avelsföretag. De importerade djuren korsas till föräldradjur som sedan producerar den kyckling som vi till slut köper i butik.
Det är få svenska producenter som är intresserade av att föda upp kycklingar av mer långsamväxande raser, vilket innebär att det i dag endast förs in far- och morföräldrar av snabbväxande kycklingraser i landet. Det finns således inga kycklingar av långsamväxande raser att tillgå i Sverige.
Att som producent själv importera dagsgamla kycklingar för uppfödning anses inte lönsamt eftersom detta är förenat med kostnader för karantän och provtagning. Bakgrunden till dessa krav är bland annat att Sverige under nästan 50 år framgångsrikt lyckats bekämpa salmonella genom noggranna kontroller och bekämpning i alla led.
En studie som publicerats av den europeiska livsmedelssäkerhetsmyndigheten, Efsa, visar att nästan en fjärdedel av alla kycklingflockar inom EU är smittade med salmonella. Däremot hittade man ingen salmonella i de svenska flockar som undersöktes. Eftersom kycklingar kan vara smittade med salmonella redan när de kläcks, finns det enligt Jordbruksverket inte något säkert sätt att föra in kycklingar utan karantän och provtagning.
Jag vågar nog säga att Sverige sannolikt har världens strängaste regler när det gäller hållandet av slaktkycklingar. Sverige har haft nuvarande regelverk sedan början av 1990-talet, och några år senare följde Danmark efter. På grund av dessa regler har vi glädjande nog kunnat bidra till det nya EG-direktiv om skydd av slaktkycklingar som EU beslutade 2007.
Genom påverkan av bland annat Sverige skrevs det in i direktivet att kommissionen senast den 31 december 2010 ska lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om hur genetiska faktorer påverkar sådana identifierade brister som medför ett sämre skydd för kycklingar. Denna rapport kan vid behov åtföljas av lämpliga lagförslag.
Detta är ett sätt att påverka avelsföretagen att ta mer hänsyn till djurskyddet, och jag ser fram emot rapporten och kommissionens förslag.