KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sultan Kayhan (S):
Den moderata ledamoten gör här en rejäl omskrivning av historien. Om jag får beskriva höjden av rättvisa ser den absolut inte ut så där. Det vore i stället att omfördela rikedomarna i vårt land så att de kommer vanligt folk till del. Det skiljer sig från det som Moderaterna gjorde under alliansregeringens hela tid, Fredrik Schulte.
Ni sa att ni gav till vanligt folk men gav faktiskt allra mest till dem som redan hade mest. Det finns väldigt många undersökningar och mycket statistik som visar just att de rikare har blivit väldigt mycket rikare medan de som har det sämre ställt har halkat efter otroligt mycket. Och det är till följd av den politiken. Låt mig återgå till det vi i dag debatterar och som ni både har skrivit om och som ni säger här i debatten. Det handlar om miljöperspektivet.
Ni vill hellre tala om skatter som skulle innebära att man inte har en miljöpolitik. Jag har faktiskt en fråga angående det. Jag har gått igenom ert budgetförslag. Å ena sidan försöker ni säga att ni tar ansvar för Sverige, å andra sidan har ni helt och hållet tappat jobbfrågan. Ni säger också att Sverigedemokraterna är en naturlig partner för er, men de har över huvud taget ingen klimatprofil i sin politik.
Vi kan se att ni också har tappat väldigt mycket av det. Det här skulle jag vilja höra mer om i en annan debatt. Ledamoten har ju ingen möjlighet att svara på det nu. Vilken klimatpolitik har ni egentligen i detta sammanhang?
Sultan Kayhan (S):
Min fråga går till finansminister Magdalena Andersson. I spåren av corona ökar arbetslösheten snabbt. Hårdast drabbas unga, utlandsfödda och arbetare, inte minst inom service- och handelssektorn. Växande arbetslöshet innebär också ökad risk för fattigdom och ojämlikhet, något som vi socialdemokrater vill motverka.
För oss hör jobben och tryggheten till de viktigaste verktygen för att minska klyftor och bygga ett starkare Sverige. Därför undrar jag: Genom vilka satsningar i budgeten och ytterligare åtgärder vill finansministern möta den ökande arbetslösheten?
Sultan Kayhan (S):
Under flera år har andelen avslag i sjukförsäkringen ökat kraftigt. Många avslag tycks obegripliga. Inspektionen för socialförsäkringen har på uppdrag av regeringen granskat hur Försäkringskassan tillämpar utredningsskyldigheten vid handläggningen av sjukpenning och aktivitetsersättning. ISF:s granskning visar att Försäkringskassan i 11 procent av de granskade avslagsfallen inte har uppfyllt sin utredningsskyldighet. Det är väldigt allvarligt.
Något måste göras även om Försäkringskassan i nio av tio fall anses uppfylla utredningsskyldigheten. Därför vill jag fråga socialförsäkringsminister Ardalan Shekarabi om det ökade antalet avslag i sjukförsäkringen kan förklaras av de brister i utredningsskyldigheten som rapporten visar. Eller är problemet större än så? Vad gör regeringen för att sjukförsäkringen ska bli tryggare och mer begriplig?
Sultan Kayhan (S):
Igen, återigen, nu senast i Tigray i Etiopien - jag refererar till konfliktrelaterat sexuellt våld, ett brutalt krigsvapen som har fördömts av det internationella samfundet men utan tillräckligt resultat. Årets rapport av FN:s generalsekreterare är en bitter läsning.
I rapporten konstateras att konfliktrelaterat sexuellt våld inte äger rum i ett vakuum utan är en del i bredare säkerhetsfaktorer, vilka har försämrats på grund av covid-19. För att återskapa ett bättre samhälle måste vi försäkra oss om att offren inte glöms och att deras röster hörsammas på alla beslutsnivåer. Det är oerhört viktigt att det finns ett ansvarsutkrävande gentemot dem som har begått dessa vidriga dåd.
Ansvarsfrihet kan inte vara ett alternativ. Jag undrar: Hur avser utrikesministern att arbeta med resolution 1325, förhindra sexuellt våld i konflikter och utkräva ansvar?
Sultan Kayhan (S):
Det är krig i Europa. Vi befinner oss mitt i den snabbast växande flyktingkrisen sedan andra världskriget. Det är 3 miljoner människor som flytt från Ukraina för att söka skydd, och 1 miljon av dem är barn. Några är redan här. Ingen vet i nuläget hur situationen kommer att utvecklas.
Vi har precis gått igenom en lång och smärtsam pandemi - en hälsokris i första hand, en ekonomisk kris i andra hand. Hela världen har drabbats. Vi har förlorat anhöriga. Vårdköer har växt. Känslan av isolering har ökat den psykiska ohälsan. Arbetslösheten har ökat.
Länder har fått låna stora summor för att klara effekterna av pandemin. Även på individnivå har var och en av oss gjort stora uppoffringar. Vi lever i en tid av kriser som följer på och förvärrar varandra. Allt fler inser därför att ensam inte är stark och att vi behöver varandra.
Nu är behovet av det starka samhället och gemensamma lösningar större än någonsin. För oss socialdemokrater är detta uppenbart. För att Sverige ska stå starkt genom alla stormar måste samhället vara starkt och jämlikt. Vi måste sluta klyftorna, bryta segregationen, knäcka brottsligheten och stärka välfärden.
Det kommer inte att vara lätt, men det kommer att vara rätt. Vi kan inte heller räkna med att det är tillfälliga krisåtgärder som behöver vidtas när det är en osäker säkerhetssituation i Europa, för varken kriget eller pandemin var förväntade. Det finns ingen magisk spåkula som kan förutspå vad som händer härnäst.
Det bästa försvaret vi kan ha är att vara väl förberedda. Därför aviserade statsminister Magdalena Andersson förra veckan att försvaret ska stärkas kraftigt. Därför ska vi satsa på vården, på polisen, på skolan och på vartenda område där det krävs. Det kommer att kräva stora reformer och satsningar som ska betalas krona för krona.
I motionshäftet som vi debatterar i dag finns 44 förslag inom inkomstskatteområdet, där de flesta från högern handlar om skattesänkningar. Jag kan inte förstå motiveringen för att sänka en massa skatter när vi befinner oss mitt i en stor kris och har så mycket att uträtta.
Det går inte att yrka på skattesänkning efter skattesänkning och samtidigt lova guld och gröna skogar. Ibland kan det låta som att vi vill samma sak i den här kammaren, men skillnaden mellan våra partier kokar oftast ned till vem som ska stå för notan. När högern bestämmer är det vanligt folk som får betala det högsta priset.
Välfärden försämras och gemensamma socialförsäkringar urgröps. Man behöver inte älska skatter men man behöver förstå varför de finns och vad de används till. Utan skatter blir inte äldreomsorgen och vården bättre. Inte heller kan vi hjälpa branscher, företag och familjer ur kriser. Utan skatter kan det inte bli fler poliser, åklagare eller kriminalvårdare.
Utan skatter kan vi inte få en starkare försvarsmakt och ett bättre civilförsvar. Fru talman! Det är inte tid för stora skattesänkningar. Det är tid för ordning och reda i vårt land, och det är tid för solidaritet med Ukraina. Vi yrkar avslag på samtliga motionsyrkanden.
Sultan Kayhan (S):
Det finns olika delar av det här. För det första tycker jag mig inte ha läst i betänkandet att vi skulle önska straffa människor som åker bil. Jag tror inte att det står någonstans att det skulle vara syftet med det nya systemet.
Som det står i betänkandet och som flera av oss har sagt i våra anföranden är syftet att ta bort det skattefel som finns, göra systemet enklare och göra det mer enhetligt utifrån vissa perspektiv. Till exempel ska man inte gynnas eller missgynnas beroende på vilket färdsätt man använder. Vi har ju i grunden ofta synen att vi i skattesystem ska eftersträva enhetlighet.
Det ska inte vara olika. För det andra verkar vi vara väldigt överens om att vi ska ha ett system som gynnar människor som bor på landsbygden. Har man långa avstånd till jobbet ska man inte missgynnas, utan då ska man få en typ av avdrag som gör det lättare. Det jag hör från Niklas Wykman är att vi är överens i den frågan.
De förslag som han har tillkännagett här i dag ingår inte. Men det finns ett pm som regeringen har skickat ut på remiss. Där finns förslag på högre nivåer. De förslag till tillkännagivanden som finns i betänkandet kommer väl också att beaktas i samband med detta.
Niklas Wykmans uträkningar har jag lite svårare att ta ställning till, för de är väldigt specifika. Jag har inte kunnat räkna ut detta i förväg. Men jag skulle återigen vilja framhålla att det med det här förslaget faktiskt är 260 000 fler som skulle kunna omfattas av avdrag. Jag kan inte se hur det skulle vara orättvist.
Sultan Kayhan (S):
Jag kan inte riktigt förstå varför vi ska behöva ställa bil, cykel och kollektivtrafik mot varandra. Jag och regeringen håller med om att nivåerna behöver ses över. Det är också därför det finns ett pm ute på remiss.
Jag gissar att man därefter också kommer att ta ställning till nivåerna, så att man återigen förstärker möjligheterna för människor som bor på landsbygden till de skattelättnader som krävs för att de inte ska missgynnas av att ha långa avstånd till sitt arbete. Återigen tycker jag att vi låter överens där.
Ett perspektiv som jag har med mig men som inte har debatterats i dag är att kvinnor har missgynnats av det gamla reseavdraget. Kvinnor åker i större omfattning kollektivt. Om vi då gynnar människor som åker bil mycket kraftigare, så att det blir en otrolig ojämvikt, missgynnar vi aktivt kvinnor.
Det kan inte jag tycka är bra eller rättvist. Vi måste ha en neutralitet. Om vi ska kunna stå inför våra väljare och inför våra medborgare och säga att vi har ett skattesystem som är jämställt måste vi också ha ett skattesystem som inte missgynnar efter kön. Det perspektivet tycker jag att vi kan fortsätta ha med oss när vi i nästa steg förhoppningsvis gör ytterligare förbättringar av det här systemet.
Helene Petersson i Stockaryd (S):
Om Roger Haddad hade läst våra reservationer ordentligt hade han sett att det står att vi reserverar oss på grund av att det pågår ett arbete. Vi tar inte ställning till sakfrågan. Det kan tänkas att jag är extra formalistisk efter tolv år i konstitutionsutskottet. Ett tillkännagivande innebär att man vill att regeringen ska göra något.
Det är ett önskemål, en beställning, från riksdagens sida till regeringen. Vi tycker att ett tillkännagivande är totalt onödigt när arbetet redan är på gång.
Helene Petersson i Stockaryd (S):
Ett arbete pågår. När vi kom till makten 2014 fanns Påföljdsutredningen. Regeringen började titta på förslagen punkt för punkt. Redan i november-december 2014 kom en proposition.
Regeringen plockade fram vissa av de förslag som hade förberetts av den förra regeringen, där Roger Haddads parti ingick, och de kunde sättas i verket fort. Sedan har regeringen även tittat på andra frågor. När det gäller straffrabatten har det funnits en viss tveksamhet. Är det bra att genomföra förslagen?
Samtidigt var Påföljdsutredningen tydlig med att förslagen borde införas. Precis som med de andra förslagen om ungdomspåföljderna ser vi att det har gått fem år. Det går inte att anta Påföljdsutredningens förslag rakt av. De måste kompletteras. Det är vad statsministern har gett uttryck för. Det ena direktivet har redan hunnit komma. Detta får man gå vidare med.
Hur långt man har kommit med skrivningen av det andra direktivet vet inte jag heller, men jag är fullständigt övertygad om att statsministern inte går ut med något utan att det pågår ett arbete.
Stefan Svanström (KD):
Jag har en fråga till statsrådet Baylan. Den har lite av samma tema som Beatrice Asks fråga tidigare. I Folkbladet kunde vi i förra veckan läsa om en händelse där en polisman i Navestad utanför Norrköping övermannades av ett ungdomsgäng som hade låst fast polismannens armar och kastat glödande cigarettfimpar mot honom. Polisen medger att polismannen mycket väl skulle kunna ha utsatts för grövre våld eller till och med ha kunnat bli berövad sitt tjänstevapen under incidenten.
Ändå väljer polisen att inte upprätta någon anmälan eftersom man anser att straffvärdet på det misstänkta brottet förgripelse mot tjänsteman är för lågt. Detta är dessvärre en alltför vanlig bild av situationen för så kallad blåljuspersonal i våra förorter. Vi har under en tid sett hur brandkår och ambulanspersonal trakasseras. Nu verkar polisen gå samma öde till mötes. Vi kristdemokrater har krävt att lagstiftningen på detta område skärps och att straffvärdet för brott mot blåljuspersonal höjs.
Vad tänker regeringen göra för att freda blåljuspersonalen och se till att även mindre allvarliga brott följs upp och lagförs?
Stefan Svanström (KD):
Det var ett glädjande besked. Vi ser fram mot förslaget när det väl läggs på riksdagens bord. Tyvärr är inte detta en unik händelse. Detta följer ett mönster där polisen blir allt mindre benägen att beivra brott av ringa art. I medierna har det under lång tid rapporterats om så kallade vardagsbrott som rutinmässigt läggs ned. Polisens tider för att handlägga även grövre brott blir allt längre. Samtidigt vet vi genom forskning att nästan all grov brottslighet har föregåtts av småbrott. Om vi inte beivrar de små brotten kommer det helt enkelt fler grova brottslingar med tiden, och fler brottsoffer.
Vad tänker regeringen göra för att vi ska få nolltolerans mot brott mot blåljuspersonal och att varje brott, litet som stort, beivras på det sätt som vi har bestämt här i Sveriges riksdag?
Laila Naraghi (S):
Min fråga är till kultur- och demokratiminister Bah Kuhnke. Dagens medielandskap står inför stora utmaningar. Därför var det bra att regeringen tillsatte Medieutredningen som nu presenterats. Två av utmaningarna som vi måste bemöta är för det första behovet av lokal medienärvaro. Det krävs för att vi som medborgare ska kunna följa och påverka vad som händer omkring oss. När detta saknas ökar ofta distansen mellan politiker och medborgare.
Apatin tilltar, och det som följer är ofta en sörja där rykten och hat lätt frodas. För det andra krävs publicistisk mångfald. Verkligheten, eller sanningen, är flerhövdad och måste få vara det. Det berikar vårt land. När denna mångfald dör eller försvinner förtvinar till slut det Sverige som vi älskar och känner. Sverige behöver mer lokaljournalistik, inte mindre.
Vi behöver journalister som granskar det vi makthavare gör, följer nyhetsrapporteringen och följer de pressetiska reglerna. Min fråga är: Hur anser ministern att dessa grundläggande värden, alltså publicistisk mångfald och lokal medienärvaro, kan stärkas?
Laila Naraghi (S):
Tack, Mikael Strandman, för anförandet och för engagemanget i de här frågorna! Som jag nämnde anser vi socialdemokrater verkligen att de här frågorna är viktiga. De så kallade techjättarna och miljön på internet rör ju oss alla, precis som ledamoten också beskrev det. Det påverkar vår miljö, vad vi gör om dagarna, vilka vi möter, vilka vi inte möter och hur samtalsklimatet är.
Nu kallas detta för en replik, men jag vill ändå se det som ett tillfälle att resonera om de här frågorna. Det pågår ju, precis som konstitutionsutskottet har noterat, ett arbete i Europeiska unionen om de här frågorna.
Det syftar till att harmonisera ansvarsregler, att de stora sociala medieplattformarna ska kunna säkerställa transparens och att det finns respekt för grundläggande rättigheter - det vill säga sådana frågor som Mikael Strandman och andra kollegor har tagit upp här. Min fråga är: Varför inte utnyttja den chans som finns för att påverka ett gemensamt regelverk kring de här frågorna?
Vad är det som är problematiskt med det arbete som är igång, där vi från svensk sida har all möjlighet att påverka? Vi här i riksdagen och i utskotten har också den chansen.
Laila Naraghi (S):
Tack, Mikael Strandman, för svaret! Jag vill ändå försöka ta sikte på att det finns en reell möjlighet att gemensamt med andra länder kroka arm och se till att man får till en skarp lagstiftning för att harmonisera ansvarsregler, för att säkerställa transparens och för att man ska komma framåt i denna fråga. Du frågar: Vem är det som ska avgöra vad som ska publiceras?
En sak är jag säker på, och det är att jag inte tycker att det är Sverigedemokraterna som ska avgöra det. Det är över huvud taget inget parti i denna kammare som ska avgöra det, utan det måste vi göra tillsammans. Den process som finns för detta, där vi tillsammans med andra länder deltar, är processen inom Europeiska unionen. Där har vi alla chanser i världen att påverka.
Sociala medier och techplattformarna är globala företeelser. Då gäller det att vi tar oss an detta gemensamt, internationellt, i samarbete med andra länder. Det är här det blir intressant. Hur ska Sverigedemokraterna lösa detta, ensamma på vår plätt på jorden? Vi behöver göra detta tillsammans med andra.
Laila Naraghi (S):
Min fråga är till försvarsminister Hultqvist som var en av de första att 2013 här i riksdagen, då som försvarsutskottets ordförande, peka på säkerhetspolitiska risker med ryska kärnbränsleleveranser till Sverige. Sedan dess har mycket hänt, och vi har nu ett, med statsministerns ord, ytterligare skärpt läge. Det är känt att Ryssland använder olika maktmedel för påtryckningar, inklusive energipolitik, energileveranser och strategisk information om kritisk infrastruktur.
Som Peter Hultqvist sa 2013: I Ryssland kopplas utrikes- och säkerhetspolitik ofta samman med energipolitik. Rosatom är en del i detta arrangemang. Min fråga är hur försvarsministern bedömer denna försvars- och säkerhetspolitiska koppling till energipolitik i dagens skärpta läge, särskilt i ljuset av att Sverige nu ökar sitt energiberoende till Ryssland med trendbrottet att ryskt kärnbränsle köpts in till svenska reaktorer och vi därmed lämnar ut strategisk information om kritisk infrastruktur till Ryssland.
Sofia Modigh (KD):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1. Vi kristdemokrater betonar i vår politik att samhällen bygger på gemensamma värderingar, till exempel alla människors lika rätt och värde. Det är värderingar som måste upprätthållas och motiveras.
Att förstärka veterandagen genom att göra den till en allmän flaggdag menar vi är klokt och önskvärt. Det stärker minnet av dem som stupat och omkommit, och det påminner oss om att alla de som gör och har gjort insatser för Sverige är människor med familjer och anhöriga.
Det är familjer som ibland måste oroa sig för sina familjemedlemmars säkerhet och trygghet, och det är familjer som ibland till och med förlorar en familjemedlem. I solidaritet med dem och för att hedra de personer som gör och har gjort insatser för Sverige vore en flaggdag ett steg i rätt riktning.
Genom en flaggdag förstärker vi det mänskliga i en tid när dataspel och actionfilmer snarare "he-manifierar" bland annat militära insatser. En flaggdag skulle vara en påminnelse om varför veteranerna är värda att hedras.
Sofia Modigh (KD):
Det här är ett intressant betänkande om valfrågor. När det gäller punkt 5 föreslår utskottet ett tillkännagivande om åtgärder för att öka valdeltagandet bland utlandssvenskar. Det är mycket glädjande eftersom valdeltagandet bland utlandssvenskar är lågt. Ökad tillgänglighet skulle sannolikt leda till ett högre valdeltagande, och tillgängligheten bör därför förbättras inför kommande val.
Det känns onödigt att upprepa en hel del av de argument som Patrick Reslow från Moderaterna förde fram, så jag nöjer mig därför med att berätta att Kristdemokraterna tillstyrker utskottets förslag.
Sofia Modigh (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Antalet arbetsintegrerande sociala företag har kontinuerligt ökat, åtminstone de senaste fem åren. Det är förvisso en mindre sektor inom näringslivet, men det är en sektor som flera statsråd och andra har uttryckt har en viktig roll. Det unika med arbetsintegrerande sociala företag är att de har dubbla affärsidéer.
Likt andra företag producerar och säljer de varor och tjänster som efterfrågas, men olikt andra företag har de även en affärsidé att integrera människor på arbetsmarknaden - människor som länge varit arbetslösa och människor som har olika former av arbetshinder. Båda syftena är för arbetsintegrerande sociala företag lika viktiga.
Att affärsidén att arbetsintegrera människor är framgångsrik beror på att dessa företag har ett särskilt arbetssätt. Det är ett arbetssätt som innebär att anställda är delaktiga och ansvariga för företagets utveckling och att vinsten återinvesteras i verksamheten för att finansiera att fler människor kan integreras på arbetsmarknaden.
Det förvånar mig att statsrådet ger mig något svepande svar om hur det kan komma sig att antalet arbetsintegrerande sociala företag minskar samtidigt som regeringen gör en satsning för att få dem att öka. Det är ungefär 40 arbetsintegrerande sociala företag som har gått i konkurs eller avvecklats under 2016.
Är det inte rimligt att man som statsråd är självkritisk? Är det något fel på satsningen? Är det något annat hinder i omvärlden som uppstått? Eller vad har hänt som gör att utvecklingen går åt helt fel håll?
Förutom att regeringen gör denna 60-miljonerssatsning på arbetsintegrerande sociala företag har man tillsatt en särskild person, Lars Bryntesson. Han åkte land och rike kring under ett halvår och intervjuade och diskuterade med arbetsintegrerande sociala företag och andra organisationer.
Alla som jag har träffat fick intrycket att han skulle ta fram förslag för att förbättra villkoren för arbetsintegrerande sociala företag, social innovation med mera och att de skulle redovisas i en slutrapport - en slutrapport som alla tog för givet skulle vara offentlig. Men inget resultat har presenterats, och ingen återkoppling har getts till de arbetsintegrerande sociala företagen.
Det har lett till, upplever jag, att arbetsintegrerande sociala företag upplever att regeringen lovar runt men håller tunt. Kanske är det extra viktigt när man kommunicerar med en sektor som kännetecknas av delaktighet och empowerment att man inte spelar någon form av politiskt spel och inte mörkar om det eventuellt pågår ett arbete - ett arbete som inte har kommit ut, så att säga.
Den besvikelse som jag har mött är stor, och många frågar mig: Varför är resultatet hemligt? Jag undrar faktiskt: Lovar regeringen runt och håller tunt - eller?
Sofia Modigh (KD):
Jag måste säga att jag blir så glad att jag skrev den här interpellationen, för ett så här fylligt svar angående resultatet av Lars Bryntessons arbete har jag tidigare inte fått eller hört. Det var alltså väldigt glädjande, och det finns säkert också mer att säga som kanske bör föras fram till just de arbetsintegrerande sociala företagen.
Jag delar uppfattningen att det är bra om de generella systemen känner till arbetsintegrerande sociala företag och kan jobba med dem i stället för emot dem. En del av de generella systemen är ju Arbetsförmedlingen. I ministerns svar till mig skrev han just om arbetsträning, och arbetsträning är en sådan tjänst som man upphandlar.
När de arbetsintegrerande sociala företagen diskuterar med Arbetsförmedlingen lyfts det ofta fram att det inte finns någon definition av vad ett arbetsintegrerande socialt företag är och att det därför är svårt för Arbetsförmedlingen att köpa tjänster av dem, alternativt göra upphandlingar.
Regeringen har ju i budgeten som är tagen formulerat att man ska ha "ett tvärsektoriellt program med insatser som stimulerar till att fler arbetsintegrerande sociala företag startar och växer".
Är det så att regeringen ser den här 60-miljonerssatsningen, som man å ena sidan kan tycka är stor och å andra sidan kan tycka är liten, som detta tvärsektoriella program med insatser som stimulerar? Är det det man avser, eller finns det fler åtgärder på gång?