Lina Axelsson Kihlblom (S):
Stort tack för möjligheten att här i dag få debattera denna angelägna och viktiga fråga! En av de grundläggande principerna för den svenska skolan är att alla barn har rätt till likvärdig - inte lika - utbildning. Skolan ska ge alla elever samma chans att lyckas oavsett bakgrund.
Det är fastställt i skollagen, och det råder en bred politisk enighet i Sveriges riksdag om den här saken. Vi har dock ett problem med likvärdigheten i den svenska skolan.
Det beror på att den marknadsstyrning som i dag präglar svensk skola och har gjort så under de senaste tre decennierna gör att likvärdigheten i skolsystemet undermineras, och den ger inte alla barn samma chans att lyckas i skolan. I dag får kommunala skolor och friskolor lika mycket i grundbelopp, trots att de har helt olika ansvar.
Det vet vi alla här, men Moderaterna och Sverigedemokraterna struntar i det. Kommuner har till skillnad från de fristående huvudmännen en lagstadgad skyldighet att se till att alla barn i kommunen kan erbjudas en skolplats. En kommun kan inte välja att endast ta emot de elever som är mest ekonomiskt lönsamma utan är skyldiga att ta emot alla elever.
Kommunen måste även ha plats för elever som är nyinflyttade och ta emot elever om en friskola läggs ned. Detta större ansvar innebär merkostnader för kommunerna. Det är kostnader som friskolorna inte har men som de ändå får en ersättning för. Det vet alla, men Moderaterna och Sverigedemokraterna förblir passiva.
Jag som skolminister har ansvar för att se till helheten, och det är inte rimligt att vi ersätter friskolor för ett ansvar de inte har. Ni vet att detta är ett systemfel och ett slöseri med skattemedel och att det får negativa konsekvenser för likvärdigheten i skolsystemet.
När kommunerna inte ersätts för sitt större ansvar får det negativa konsekvenser för möjligheterna att ge alla barn tillgång till en likvärdig utbildning. Ni vet det här, men ni gör ingenting åt det. Ibland undrar jag till och med om ni tror på de kommunala skolorna.
Överkompensationen för friskolor leder till att kostnaderna för det kommunala skolväsendet drivs upp och får som konsekvens att de kommunala skolorna undermineras. Det är barnen som går i de kommunala skolorna som blir lidande när kommunernas kostnader ökar på grund av överkompensation till de stora friskolekoncernerna.
Det enda sättet för kommunerna att hantera de ökade kostnaderna är att skära ned och lägga ned skolor för att hantera de ekonomiska underskott som uppstår på grund av överkompensationen till fristående skolor. Det här är ett systemfel, och det är barnen i de kommunala skolorna som får betala priset för det här. Hur kan vi försvara det?
Ni vet om det här, men ni gör ingenting. Det är dock inte bara jag som skolminister som har ett ansvar för helheten, utan alla ledamöter i denna kammare har ett ansvar att se till helheten och samhällsintresset, både för de kommunala och de fristående skolorna. Jag brukar gå tillbaka och läsa vad Beatrice Ask sa om detta.
Jag har ett citat från 1992: "Om det skulle visa sig att ersättningsnivån är för högt satt, så att en oacceptabel mängd resurser överförs från de offentliga till de privata skolorna så får inte regeringen vara så fylld av politisk prestige att vi inte kan ändra nivån." Klokt.
Det är nu dags att släppa den politiska prestigen. Jag är glad att så många är upprörda över att jag inte har ringt till just dem. Det går inte att försvara ett resursfördelningssystem som i sin konstruktion underminerar kommunala skolor. Det är definitivt inte i samhällets intresse. Det är slöseri med skattemedel.
Det här är ingen höger- eller vänsterfråga, utan det handlar om sunt förnuft och fakta. Runt om i landet ser vi också en växande skara borgerliga kommunpolitiker som höjer sina röster om det ohållbara att de kommunala skolorna drabbas på grund av överkompensationen till friskolorna.
Jag hör här i kammaren i dag att Centern och Liberalerna har lyssnat. Men sedan finns det andra partier som inte ens ser problematiken.
Det är inte konstigt att kommunpolitikerna reagerar, för det är de som ser detta lokalt och får hantera de ekonomiska och praktiska konsekvenserna av systemfelet, det vill säga att kommunala skolor missgynnas av marknadsstyrningen av skolan.
Skolan är en samhällsinstitution och nationell angelägenhet. Den angår oss alla. Att vi har en väl fungerande skola för alla barn, oavsett om barnen går i en kommunal eller fristående skola, är allas vårt intresse som medborgare.
Men i dag har vi ett system som dränerar de kommunala skolorna på resurser samtidigt som de stora friskolekoncernerna kan tillgodogöra sig stora ekonomiska belopp som kompensation för ett ansvar de inte har. Vad är rättvist i det? Och jag undrar: Vad får vi för detta? Det här är ett systemfel, och det vill regeringen nu rätta till genom detta förslag.
Det ska vara ordning och reda, inte bara i klassrummen utan också i skolsystemet. De kommunala skolorna ska inte straffas ekonomiskt för att de har ett större lagstadgat ansvar. Det är dags att avskaffa den här orättvisan.
Resurserna ska fördelas utifrån skolornas ansvar och elevernas behov, inte koncernbolagens. Svenska folket vet detta, men många av er här förblir passiva. Det här är ett slöseri med skattepengar.
Om Sverige åter ska få en av världens bästa och mest jämlika skolor behöver vi göra upp med marknadsstyrningen och det systemfel som präglar skolsystemet sedan närmare 30 år tillbaka. Det här är en del i detta.
Ledamöterna i Sveriges riksdag har nu en chans att visa allmänheten att de tar ansvar, förstår och värnar samhällsintresset före marknadsintresset. Att jag i salen i dag hör att det finns partier som har tänkt till gör mig lite hoppfull inför hösten, men vi får se.
Tyvärr verkar högermajoriteten med Moderaterna och Sverigedemokraterna i spetsen rösta ned regeringens förslag, trots att kritiken mot marknadsskolan är utbredd bland lärare, forskare och allmänheten. Det är tragiskt att man inte kan släppa på den politiska prestigen.
De förslag som jag har presenterat under våren - framför allt detta förslag - har fått starkt stöd från remissinstanserna och gick igenom Lagrådet utan anmärkning. Det vi har hört i dag är väldigt många små ursäkter för att få vara och förbli passiv. Den svenska skolan förtjänar bättre än det.