Thomas Östros (S):
För regeringen är likvärdig skola en verklig grundsten i politiken. Det är därför vi på många olika sätt arbetar för att stötta kommunernas förmåga att ge en riktigt bra skola. Det gör vi ekonomiskt. Vi har hittills fördelat 3 miljarder av de 5 miljarder som vi har utlovat till att anställa fler lärare och andra specialister i skolan. Det här följs upp väldigt noggrant.
Det är bara att gå in på Skolverkets hemsida, så kan man se för varje kommun i Sverige vilka typer av lärare som har anställts och hur många som har anställts. Hittills är det 8 500 fler lärare, vilket är 3 000 fler än vad bidraget har räckt till, så det är en bra start i detta. Sedan är det många kommuner som nu har minskande antal barn i grundskolan som drar ned eller lägger ned någon skola där det inte längre finns barn och för över de pengarna till gymnasieskolan. Det ska de ju göra.
Men det är klart att antalet lärare har vuxit mycket kraftigt sedan regeringen började sitt program. Det andra är en mycket tuffare skolinspektion och det nya skolverket med en fördubbling av resurserna för skolinspektion, som just ska vara den inspektion som hävdar likvärdigheten, följer upp resultaten och berömmer men också kritiserar och lyfter upp svagheter i kommunernas skolorganisation och skolpolitik.
Också det blir ett kraftfullt instrument för att se till att höja ambitionerna i de kommuner som inte når upp till målen. Men vad är det Christer Nylander vill? I interpellationen får man intrycket av att en statlig skolpeng skulle vara ett alternativ till denna politik. Hur ska det gå till?
På vilket sätt ska en statlig skolpeng kunna ta hänsyn till att kostnaderna varierar mycket kraftigt, till exempel hyreskostnader i Stockholm jämfört med hyreskostnaderna i Valdemarsvik eller kostnaderna för skolskjuts i Pajala kontra kostnaderna för skolskjuts i en tätort? Det är klart att sådana frågor är mycket svåra att lösa via statliga system.
I stället kommer det att bli en generell skolpeng, vilket innebär att de kommuner som har den högsta kostnaden för skolan i dag - Stockholm och Pajala, som ligger vida högre än många andra på grund av strukturella skillnader - skulle få en drastisk neddragning av ersättningen per elev. Därmed skulle man i Stockholm vara tvungen att spara kraftigt på sina skolor. Vilken rättvisa finns i det? På vilket sätt skulle det underlätta Rinkebys och Tenstas utveckling att få en statlig skolpeng?
En annan sak är ju detta: Hur ska man fånga upp elevers särskilda behov om man ska ha en statlig skolpeng? Då kommer Folkpartiet att svara: Det ska man ta hänsyn till när man fördelar. Men vilken myndighet ska klara av att veta att Stinas behov är lite annorlunda än Pelles behov under det kommande året?
Vi kommer naturligtvis att få en schablonisering som innebär en skolpeng, ganska lika för alla, som kommer att leda till att skolor får svårigheter att ta emot elever som visar sig vara lite mer stödkrävande än andra.
Vi riskerar också att få en opinion bland föräldrarna, de som får skolpengen skickad hem till sig och som ska gå ut och köpa skola, som går ut på att mitt barns peng ska gå helt och hållet till mitt barns undervisning, och jag vill inte ha något barn som är mer resurskrävande i den gruppen, för då riskerar min peng att naggas i kanten.
Det är inget bra system, när det i stället handlar om att finansiera skolor så att de kan ta ansvar för varje elevs individuella utveckling och där det är gemensamma resurser som man hanterar. Den folkpartistiska skolpolitiken med en statlig skolpeng riskerar att förstöra möjligheterna att ge stöd efter behov.
Kopplar man därtill den folkpartistiska skolpolitiken genom att sortera ungarna väldigt tidigt i skolan i dem som man uppfattar ha teoretiska begåvningar och dem som man uppfattar ha praktiska begåvningar, så kommer vi att hamna i ett läge där svensk skola halkar efter omvärldens. Jag menar att vi ska ta ett gemensamt ansvar och ha höga kunskapskrav för alla våra barn och gemensamma resurser till våra skolor.