Jörgen Johansson (C):
Kommuner och landsting står för huvuddelen av det som befolkningen upplever som välfärd och trygghet. Situationen i våra kommuner och landsting är därför viktig, och den årliga debatten om den sektorns verksamhet är då viktig för att göra en avstämning av hur situationen ser ut i dagsläget. Oavsett utfallet i debatten är det en signal om hur dagstemperaturen är i våra kommuner och landsting. Fru talman!
Jag konstaterar att kommuner och landsting har två goda år bakom sig. Under förra året uppvisade 90 procent av sektorn positiva resultat. Skatteintäkterna ökade. Statsbidragen ökade. Samtidigt ökade också verksamhetens kostnader, det senare beroende på bland annat den demografiska förändringen och ändrade riktlinjer för beräkning av pensionerna.
Återhämtningen inom den kommunala sektorn de två senaste åren har inneburit att nästan alla har klarat kravet om en god ekonomisk hushållning. Avgörande för den positiva utvecklingen är tveklöst ökningen av antalet arbetade timmar och därmed också ökade skatteintäkter. Under 2007 ökade antalet arbetade timmar med 3 1⁄2 procent. Aldrig tidigare har en så omfattande sysselsättningsökning uppmätts.
Det här har inneburit att skatteunderlaget har ökat, och förutsättningarna för att bedriva en bra verksamhet har därmed också stärkts. Fru talman! Givetvis finns det frågetecken och orosmoln framöver. Så har det alltid varit, och så kommer det alltid att vara. Det är en naturlig följd av vårt system, där vi ska anpassa skatteunderlag och verksamhet till de behov som finns. Att överfinansiera systemet är lika fel som att underfinansiera det.
Här krävs avvägningar som är svåra men ändå nödvändiga. I finansieringsavvägningen påverkas allt vi sysslar med av de förhållanden som råder i vår omvärld. Den finansiella oron i vår omvärld påverkar oss, vilket påverkar sysselsättningen, som i sin tur påverkar skatteunderlaget för kommuner och landsting och därmed också deras förmåga att bedriva en bra verksamhet.
För att klara detta krävs vid sidan av ett bra ledarskap i kommuner och landsting några år med bra resultat för att uppnå kravet om en god ekonomisk hushållning. Det handlar alltså ytterst om att utföra en kostnadseffektiv och ändamålsenlig verksamhet för skattebetalarnas pengar.
Jag vill därför än en gång betona vikten av en minimering av utanförskapet och därmed mer arbetade timmar för att åstadkomma och säkra välfärdsproduktionen. Fru talman! Enligt alla siare förväntas nu en dämpad konjunktur som samtidigt förväntas återgå till nuvarande nivåer redan nästa år, då antalet arbetade timmar beräknas öka ytterligare.
Utifrån det perspektivet kan vi se positivt på framtiden. Vi får hoppas att siarna har rätt. Trots det aviserar man på kommun- och landstingssidan - kanske speciellt på landstingssidan - att man väntar problem under kommande år. Att det skiljer mellan kommuner och landsting beror dels på att den kommunala sektorn faktiskt har stabiliserat sin verksamhet, dels på att den demografiska utvecklingen inte får samma genomslag som i landstinget.
Att det här får genomslag på landstingssidan beror på ökade medicinkostnader, ökade vårdbehov och på att - jag sticker som gammal landstingspolitiker ut hakan här - uppföljningen knappast är lika träffsäker i landstingen som i den primärkommunala sektorn. Detta får konsekvenser. När man nu ser problemen framför sig är statsbidragen det första man sneglar på, och man väntar sig också en uppskrivning från staten.
Det är ju alltid lättare om någon annan löser problemen. Vi kan konstatera att statsbidragen är en liten del av sektorns intäkter, men de har ändå en rätt stor betydelse. Det är ganska naturligt att man oavsett regeringsfärg bevakar frågan utifrån de krav som finns på ekonomiska resurser i samhället som helhet och utifrån den situationen anpassar bidragsutvecklingen.
Skatteintäkternas utveckling i kommun- och landstingssektorn är den mest prioriterade frågan. Statens satsningar på andra områden som bidrar till sysselsättningsutvecklingen är därför det som måste prioriteras. Vid sidan av detta krävs - och det tål att sägas många gånger - ett aktivt ledarskap i kommuner och landsting för att hantera situationen.
Det gäller att i goda tider se till att det blir ordning i ekonomin, samtidigt som det gäller att hänga med i konjunktursvängningar och förändringsvindar. Jag är övertygad om att alla inser att vi ska bygga välfärden utifrån ett bidragstänk, ett gemensamt bidrag till utvecklingen i landet. Om välfärden är i fara måste givetvis till slut staten gripa in och se till att verksamheten fungerar.
Det är ett ansvar som en regering har oavsett vilken färg den har. Fru talman! Lönerörelsens utfall för något år sedan var förhållandevis stort, och kostnaderna börjar nu få genomslag. Trots den stora ökningen var det en ökning som var nödvändigt: Omkring 80 procent av de 1 115 700 personer som är anställda i kommuner och landsting är kvinnor. Det är också kvinnorna som har de låga lönerna.
Kvinnolönerna inom sektorn har i decennier legat lågt, och en höjning var behövlig. Den höjning som nu får genomslag har, tillsammans med jobbskatteavdragets effekter, gett kvinnor i vården, äldreomsorgen och socialtjänsten - för att nämna några områden - den största höjningen som har varit under decennier, för många någonsin. Det är intressant att notera fackens kommentarer.
Man säger att det är den bästa uppgörelse som man någonsin har gjort. Detta har skett samtidigt som vi har en alliansregim i SKL. Vårdförbundets strejk under våren har skapat många missnöjda sjuksköterskor.
Mot den bakgrunden ser jag ett systemfel i arbetet med att ge kvinnor högre löner inom landstingen, och då framför allt på sjuksköterskesidan. Det här är knappast en fråga som vi löser genom konfliktåtgärder. Vi behöver se fler aktörer inom vården. Vårdsektorn är fortfarande en oligopolliknande sektor.
Ska vi förändra effektivitet och måluppfyllelse och ge aktörerna högre löner är det genom att skapa mer av mångfald i vården. I det arbetet har landstingspolitikerna ansvaret för att ta på sig ledartröjan och driva frågan framåt. Samtidigt måste vi från riksdagen se till att skapa upphandlingsformer som är verklighetsnära vid avknoppningar av verksamhet.
Genom fler aktörer på arbetsmarknaden uppnår vi bättre de mål som Vårdförbundet eftersträvade i sin strejk. Jag tror inte att konfliktvapnet är det mest målinriktade i den här typen av förändringsarbete. Fru talman! Alla bygder ska ges samma förutsättningar att bedriva sin verksamhet. Det kommunala utjämningssystemet är därför viktigt och har ett berättigande såväl i dag som i framtiden.
Utjämningssystemet är krångligt och har inte uppgraderats fullt ut. Det behöver därför ses över för att man ska uppnå de målsättningar som riksdagen har avsett med systemet. Jag ser därför fram emot att den parlamentariska utredning som riksdagen beslutat om snabbt kommer i arbete och att uppgradering av systemet kan komma i gång så att det uppfyller dagens förhållanden och krav. Med den slutkommentaren yrkar jag bifall till utskottets förslag.