KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Det är intressant att ordföranden i arbetsmarknadsutskottet inte läser förslagen lite bättre. Jag tror inte att ordföranden i arbetsmarknadsutskottet Raimo Pärssinen skulle hitta många citat av mig där jag någonsin talar negativt om kollektivavtal - tvärtom. Det är det som skapar grunden på svensk arbetsmarknad. Min poäng är att det finns företag som inte har det. Det kan till exempel vara familjeföretag.
Även dem tycker jag att vi ska öppna dörren för, så att även de kan ta emot människor, till exempel i nystartsjobb och andra typer av insatser. Det är poängen. Jag har, herr talman, mött Raimo Pärssinen många gånger i de här debatterna. Han talar aldrig någonsin här i riksdagen om hur jobben kan bli fler, hur jobbunderskottet kan lösas eller hur vi ska se till att vi får fler jobb i andra typer av branscher.
Raimo Pärssinen älskar att tala om arbetsrätt och villkor. De är mycket centrala och viktiga, och de kan också påverka arbetsmarknadens funktionssätt på många sätt. Men grunden är, Raimo Pärssinen, att du representerar ett regeringsparti.
Konjunkturinstitutet säger att jobben kommer att bli färre än vad de kunde ha blivit för att ni gör som ni alltid har gjort och gör det mindre lönsamt att jobba och för att ni gör som ni alltid har gjort och inte premierar företagande och inte premierar hårt arbete för den som jobbar. Det är det stora problemet och den stora utmaningen. När det gäller lagen om anställningsskydd vill vi ha en ny anställningsform. Det är det som vi vill se.
Vi vill nämligen att unga och nyanlända ska ha lättare att ta sig in på arbetsmarknaden. Det är vårt fokus. När det gäller att kollektivavtalen inte har en viktig roll att spela säger jag: Lägg inte de orden i min mun. Jag tycker verkligen att de har en viktig roll att spela. De är centrala i den svenska modellen. Men låt oss nu se, i den kris som vi ser, att det faktiskt finns en möjlighet att jobben kan bli fler i andra företag.
Elisabeth Svantesson (M):
Det är uppenbart att alla expertmyndigheter i Sverige inte delar Raimo Pärssinens åsikt utan att många anser att de skattesänkningar och strukturreformer som Alliansen genomförde faktiskt har haft stor betydelse för sysselsättningen. Det vore mycket intressant att få höra vilken del av vår skattepolitik som skulle göra att vi blev ett lågskattesamhälle. Jag tror att Raimo Pärssinen får läsa på lite grann om hur det ser ut med skattesatser i olika länder. Sedan talar Raimo Pärssinen och alla i regeringen om investeringar i jobb.
Men sanningen är att ni spenderar pengar på bidrag. De satsningar som ni gör på näringspolitik är försumbara i förhållande till alla skattehöjningar ni lägger på företagande och jobb. Det är sanningen. Sanningen är också att det är bara 5 procent av den svenska befolkningen som tror att regeringens politik leder till fler jobb. Väljarna och den svenska befolkningen är inte dumma. De ser att man kan prata högt och länge.
Men så länge man inte visar resultat och så länge man inte har en jobbpolitik kommer ingen att tro på en.
Elisabeth Svantesson (M):
Det är härligt att Vänsterpartiet kan känna glädje över regeringens budget. Det var ju ett tag sedan, som jag uppfattar det av Ali Esbati. Då betyder det också att Ali Esbati står bakom det som finns i budgeten, vad jag kan förstå. Men jag har några funderingar kring Ali Esbatis synpunkter framåt. Jag vet att Ali Esbati i valrörelsen pratade om folk som jobbade i RUT-branschen som tjänstefolk. Det tycker jag såklart är olyckligt.
Jag tror att vi behöver flera olika typer av jobb och också fler RUT-tjänster. Min första fråga är det som jag var inne på i mitt anförande: Anser Ali Esbati att det finns ett jobbunderskott för personer med lägre utbildning? Eller tror Ali Esbati att det bara går att lösa arbetslöshet med utbildning? Finns det ett jobbunderskott? Min andra fråga gäller synen på RUT-tjänster.
Ny statistik från SCB visar att de breddas och används mer, till exempel bland dem som tjänar 24 000-27 000. Och vi ser från vårt håll att de behöver breddas ytterligare. Det var också ingången i den uppgörelse som vi träffade med regeringen.
Vi har fått med oss båda regeringspartierna - det är ju en regering, och ibland undrar man om de båda partierna alltid tycker samma sak, men det är en annan sak - på att ställa sig bakom att utvidga RUT-avdraget, till exempel för att gälla trädgårdsarbete, it-tjänster och andra typer av tjänster. Då är min fråga: Kommer Ali Esbati också att jubla över nästa budget, där förhoppningsvis de här delarna finns med, och kommer han att stödja den?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag uppfattade inte ett klart och tydligt svar på frågan om vi har ett jobbunderskott för dem med lägre utbildning. Jag uppfattade det snarare som att Ali Esbati gärna pratar om löner. Vad jag menar och det som var min poäng i anförandet är att vi behöver fler jobb på hela den svenska arbetsmarknaden, och vi behöver också fler, som vi ibland kallar det, enkla jobb. Sverige har ju EU:s lägsta andel av de så kallade enkla jobben. De är oftast inte så enkla.
Jag är inte så förtjust i det begreppet, men jag tror att man förstår att det helt enkelt är jobb som inte kräver kvalificerad utbildning. Vi behöver fler av den typen av arbeten, speciellt nu när väldigt många kommer till Sverige med låg utbildning. En lösning är såklart att höja utbildningsnivån. Det är alldeles självklart, och där tror jag inte att den stora skiljelinjen ligger. Men jag tror att vi också måste få fram fler jobb som inte kräver högre utbildning, och där spelar politiken en stor roll. Att vi utvidgar RUT-tjänsterna är en del i detta.
Och jag vill än en gång fråga Ali Esbati om han och hans parti kommer att ställa sig bakom en budget som innebär utvidgade RUT-tjänster. Det är centralt att veta, för vi behöver fler jobb i ekonomin, även i den här sektorn. Det är absolut inte den enda lösningen, men det är en del som är viktig. Det gäller att inte, som man nu gör, begränsa i budgeten och sedan vilja utvidga. Min fråga kvarstår: Kommer Vänsterpartiet att stötta en sådan budget?
Sedan undrar jag såklart om Ali Esbati fortfarande uttrycker sig som att det är tjänstefolk som jobbar i den här branschen.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag har en fundering på det som Raimo Pärssinen, ordföranden i arbetsmarknadsutskottet, inledde sitt anförande med. Han sa att den svenska ekonomin går som tåget. Jag delar den bilden. Problemet är bara att alla människor inte finns med på det där tåget. Det är många som har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden, och det är många som har stått utanför länge och som inte känner sig som en del av den goda utvecklingen.
Det fanns en hel del saker som alliansregeringen borde ha gjort bättre och gjort betydligt tidigare. Vi borde ha haft fler insatser för långtidsarbetslösa. Det som vi gjorde på slutet, och som vi har gjort här i riksdagen nu, var att lägga fram flera viktiga förslag, tycker jag, som kan underlätta för långtidsarbetslösa att komma i jobb.
Min fråga till ordföranden i arbetsmarknadsutskottet, eftersom han verkar sträcka ut en hand över blockgränserna, är: Varför röstar ordföranden i arbetsmarknadsutskottet nej till förslaget om matchningsanställningar som den tidigare partikamraten Anders Lago har utrett? Den utredningen är färdig. Det här är en bra väg in för människor som har stått utanför arbetsmarknaden länge och inte får en chans att visa vad de går för.
Varför röstar Raimo Pärssinen nej till att Samhall också ska få jobba med fler visstidsanställningar för att hjälpa unga med funktionsnedsättning ut i arbete? Och varför röstar Raimo Pärssinen nej till att Arbetsförmedlingen borde jobba ännu mer med socialt företagande och ha ett eget program för det, som Moderaterna föreslår? Det här är tre konkreta förslag för att långtidsarbetslösa ska ha fler vägar in i jobb och inte bara extratjänster. De här frågorna vill jag gärna ha svar på.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack för svaret, Raimo Pärssinen! Många av de långtidsarbetslösa blir inte gladare av att höra att allt bereds på Arbetsmarknadsdepartementet. Matchningsanställningsutredningen är klar, och den här regeringen har suttit i 14 månader, så man skulle ha kunnat komma betydligt längre. Jag har en liten fundering som leder till min nästa fråga.
Ser regeringen att lösningen för de 35 000-36 000 som nu finns i sysselsättningsfasen ska vara endast utbildning och extratjänster? Utbildning är absolut bra. Men tror regeringen och regeringens partier i riksdagen att extratjänsterna ska lösa situationen? Den frågan kräver ett svar. Det handlar först och främst om offentlig sektor. Det är bra att ordföranden är ute reser i Sverige och träffar både kommuner och arbetsförmedlare.
Jag tror att det vore bra om ordföranden i arbetsmarknadsutskottet även kunde träffa fler privata arbetsgivare. Det är nämligen där jobben växer fram. Då får han också se att många vill och kan tänka sig att ta emot personer om man får rätt stöd. Just matchningsanställningar till exempel och vägen via Samhall handlar om att den som har stått utanför länge ska få stöd för att komma in på arbetsmarknaden, även på den privata delen av arbetsmarknaden där de flesta jobben finns och där jobben växer fram som mest.
Ser ordföranden att det kommer att räcka med extratjänster för alla de tusentals människor som i dag står långt utanför arbetsmarknaden?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern och hälsar henne välkommen till budgetdebatten. Det är en tydligt nöjd arbetsmarknadsminister som berättar om läget i landet. Det går bra nu, säger hon. Ja, det gör det. Jag vill påminna hela regeringen om att det under lång tid var en alliansregering som styrde. Som jag sa i mitt inledningsanförande är en orsak till att det just nu går bra i konjunkturen att hushållens ekonomi har fått en skjuts genom skattesänkningar.
Det är inte jag som har hittat på det, utan Konjunkturinstitutet. Det är bra att det går bra. Nu lägger vi om, säger arbetsmarknadsministern stolt. Varför lägger man då om? Höjda skatter på jobb och företagande leder inte till fler jobb. Det erkänner ni till och med själva i er egen budget. Den enda omläggning jag just nu ser på riktigt från arbetsmarknadsministern är att man efter bara 14 månader tvingas lägga om sin egen politik. Var är alla traineejobb och extratjänster?
Var är 90-dagarsgarantin? Vad är det av alla de reformer som det nu inte har blivit någonting av som har gjort att det går så bra för Sverige just nu? Jag tror att det krävs en viss ödmjukhet av arbetsmarknadsministern med tanke på utvecklingen i landet. Min fråga till arbetsmarknadsministern är om hon delar statsministerns bild.
Statsministern sa för en tid sedan att det inte är brist på jobb i Sverige, utan brist på utbildning. Jag kan absolut hålla med om att fler människor behöver utbilda sig. Det har vi pratat om ofta här i kammaren. Men jag har också nämnt att Sverige har ett stort jobbunderskott för människor med lägre utbildning. Många av dem som nu söker sig till Sverige har mycket låg utbildning, och det kommer att krävas mycket för att de ska komma vidare i jobb. Det räcker inte alltid med utbildning.
Vi behöver också fler nya jobb. Delar arbetsmarknadsministern statsministerns bild att det inte finns någon brist på jobb i Sverige?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tycker att det är väldigt roligt att arbetsmarknadsministern säger något som jag själv hävdade som arbetsmarknadsminister, nämligen att det inte är ett streck på ett departement eller på Sveavägen 38 som gör att jobben växer fram. Då är frågan bara: Var är jobbpolitiken? Jag vet att arbetsmarknadsministern nu lägger om politiken. Jag tycker att det är väldigt bra att Arbetsförmedlingen fått en ny generaldirektör som har kommit igång bra.
Problemet är - och det sa jag också i mitt huvudanförande - att det inte är arbetsmarknadspolitiken som leder till att jobben blir fler. Men var är då den här regeringens jobbpolitik? Det är det som är den stora frågan. Hur kan arbetsmarknadsministern ha det höga tonläget, både före valet och nu, och hävda att hon kommer att lösa det här med arbetsmarknadspolitik? Den är viktig för att rusta. Jag tycker att man ska ha hederlighet i debatten.
Vi har under många år haft gott om utbildningsplatser i Sverige. Vi hade till exempel också det förhöjda studiebidraget för långtidsarbetslösa unga, och det finns många utbildningsplatser. Men det är inte antalet utbildningsplatser som kommer att avgöra det här landets framgång, utan det är såklart kvaliteten på utbildningsplatserna. Det är därför som vi till exempel vill skära ned i arbetsmarknadsutbildningar som dessvärre inte har någon som helst effekt och i stället satsa på det som ger effekt. Men än så länge vet vi inte mycket om regeringens så kallade jobbpolitik.
Vi vet en hel del om arbetsmarknadspolitiken, om platser i offentlig sektor som unga och långtidsarbetslösa ska ha. Det kan absolut finnas bra saker för individer med detta, men problemet är att regeringen helt förlitar sig på en arbetsmarknadspolitik som handlar om platser i offentlig sektor som unga och långtidsarbetslösa ska in i, men som inte inkluderar den övriga arbetsmarknaden. Regeringen vill inte se hur jobben växer till. Så är läget.
Vi kan stå här i flera år framåt och prata om arbetsmarknadspolitikens roll. Men vi behöver en aktiv jobbpolitik. Vi har ett jobbunderskott i ekonomin. Därför behöver vi en jobbpolitik.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Jag kan säga att svaret är bra på många sätt. Det förklarar för den som lyssnar på debatten vad sociala företag är, så det behöver jag inte ägna tid åt. Det enda som jag inte skulle kunna skriva under på själv är det sista stycket, som också är orsaken till att jag har skrivit den här interpellationen.
Arbetsmarknadsministern säger att hon bedömer att de här företagen har en fortsatt mycket viktig roll och säger att man kommer att fortsätta dialogen. Men att göra den bedömningen och att fortsätta dialogen är inte samma sak som att tala om vad man tänker göra för att de sociala företagen faktiskt ska kunna verka i Sverige. Det finns få saker som är så fantastiska som att göra besök i företag och andra verksamheter och träffa människor som har stått utanför arbetsmarknaden under väldigt lång tid.
Man kanske har haft en långtidssjukskrivning och får komma tillbaka, prova på ett jobb, vara delaktig och känna: Här har jag en plats, här finns jag med i en gemenskap, här betyder det något att jag kommer på morgonen. I många sociala företag är det just den typen av berättelser som man möts av. Människor som någon hade gömt, någon hade glömt och någon inte hade frågat efter har nu fått en plats, en viktig del i ett företag.
I de sociala företagen är man med i den demokratiska processen. Många är medlemmar i den ekonomiska föreningen och får delta på styrelsemöten och driva utvecklingen framåt. Det är verkligen viktiga företag och en viktig del i både närings- och arbetsmarknadspolitiken för att ge fler jobb. Problemet just nu är att det råder enormt stor osäkerhet bland de sociala företagen i Sverige.
När man pratar med olika aktörer på området är det just den osäkerhet som regeringen nu förmår skapa som är problematisk. Det är sociala företag som har varslat anställda. Det finns stor osäkerhet kring vad som händer. Sysselsättningsfasen ska avvecklas. Vad händer då för oss, hur kommer vår roll att påverkas, vad kommer att hända med handledarstöd och så vidare?
Frånvaron av de praktiska, konkreta beskeden skapar enorm osäkerhet. Långtidsarbetslöshet är något av det värsta som vi har på svensk arbetsmarknad. Det tror jag att jag och arbetsmarknadsministern är mycket eniga om. Men då måste det också till verktyg för att på allvar hjälpa människor att komma tillbaka från långtidssjukskrivningar och långtidsarbetslöshet. De sociala företagen är en viktig väg dit.
Då måste man göra allt vad man kan för att underlätta för de här företagen och inte skapa osäkerhet och på det sättet försvåra. Jag vill ändå ge arbetsmarknadsministern chansen att här i dag berätta vad regeringen tänker göra konkret. Vilka besked har man till de sociala företagen, så att de ska veta att de faktiskt kan jobba på framåt och inte behöver varsla eller skriva korta avtal utan faktiskt kan tänka sig finnas kvar på svensk arbetsmarknad?
Den frågan vill jag ställa till ministern.
Elisabeth Svantesson (M):
Nej, det stämmer naturligtvis. Men det är väldigt relevant och viktigt vilka signaler en regering skickar, och just nu skapas osäkerhet, eftersom man inte vet vad som kommer i stället och hur man kan lösa situationen. Jag delar helt arbetsmarknadsministerns bild av att detta först och främst och väldig mycket är en näringsfråga. Det här är företag som ska drivas på affärsmässiga grunder med en bra affärsidé - det är liksom hela poängen.
Men den är unik på det sättet att den också till stor del har arbetsmarknadspolitiska inslag och att personer som under lång tid har stått utanför också får en möjlighet att komma in. Under alliansregeringens tid tog vi fram en handlingsplan för dessa sociala företag. Man kan säga mycket om den. Men de sociala företagens andel fördubblades under några år, och det gav ändå resultat. Regeringen skrev i sitt regleringsbrev någonting som jag tyckte var mycket klokt.
Där sa man att Tillväxtverket tillsammans med Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan skulle utforma och genomföra ett program för att stödja utvecklingen av dessa sociala företag. Uppdraget handlar om både granskning och anpassning av regelverk. Och vi ser möjligheter till finansiering för främjande, start och utveckling av företag. Dessutom fick Tillväxtverket i uppdrag att öka informationsinsatserna om social ekonomi och socialt företagande. Jag tycker att det är två mycket bra saker som den här regeringen gjorde.
Det var jättebra. Det visar också hur viktigt det är med tillväxt- och näringsperspektivet. Problemet är att jag nu har fått veta att detta uppdrag har dragits tillbaka. Då vill jag fråga arbetsmarknadsministern: Hur kommer det sig att detta uppdrag som ni har skrivit om i ert regleringsbrev har dragits tillbaka? Ser man inte detta som en näringsfråga längre, vilket arbetsmarknadsministern nu sa?
Är detta bara en fråga för Arbetsmarknadsdepartementet? Det ger mig lite dubbla signaler. Detta var ett bra uppdrag till Tillväxtverket om att man tillsammans med de övriga myndigheterna skulle jobba fram detta. Vi behöver nämligen en stabil grund för de sociala företagen att stå på.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för detta svar. Det är bra, men mer behöver göras för de sociala företagen. Arbetsmarknadsministern uttryckte själv att det handlar om en utsatt grupp och personer som har stått utanför länge. Därför tycker jag att det är så viktigt hur man handskas med denna fråga. Det är viktigt och relevant att ge tydliga besked från början. Vi har och har haft olika syn på sysselsättningsfasen. Ni avvecklar den. Det får den här regeringen göra.
Men det är alltid viktigt att ha alternativ. Att högljutt under flera år skrika om dess avveckling och sedan, när vi kommer till den dag då man börjar avveckla, inte ha några riktiga alternativ tycker jag känns mycket svårt för denna grupp. Det skapar osäkerhet inte bara för dessa företag utan främst för de personer som finns i dessa olika insatser. Jag skulle tro att alla som i dag är i sysselsättningsfasen inte kommer att ha en extratjänst utan det behövs många olika verktyg.
De sociala företagen är viktiga och kommer att vara viktiga. Jag kan lova de sociala företagen och dem som jobbar där att jag kommer att fortsätta ställa frågor till regeringen om just den här frågan därför att jag anser att den är så viktig. Vi får inte tappa fart när vi äntligen ser att de sociala företagen börjar blomma. När de nu varslar när vi har den här regeringen gör det mig orolig. Fru talman! Jag tror att Arbetsförmedlingen behöver ha ett särskilt program för att jobba med dessa frågor.
Kompetensen och kunskapen ute på förmedlingarna är mycket olika när det gäller de arbetsintegrerande sociala företagen. Det är någonting som vi har lyft fram, och jag tycker att även regeringen skulle börja fundera på det. Jag frågar därför arbetsmarknadsministern avslutningsvis hur hon ställer sig till detta.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Ja, vad ska man säga? Att regeringsmedlemmar inte tror på sin egen politik verkar inte vara helt ovanligt just nu. Vi hör regeringsmedlemmar säga att den egna politiken är skit, att den är fel och så vidare.
Andra backar väldigt kraftfullt från löften man har gett och mål man har haft, och det är lite av det jag vill att vi ska diskutera under den här debatten. Det är i alla fall det jag tänker fråga arbetsmarknadsministern om. Utifrån den interpellation jag ställde, för flera veckor sedan nu, är det tydligt att Arbetsförmedlingen säger att det kommer att bli svårt att nå upp till det regeringen har tänkt. Jag vill ta oss lite mer än ett år tillbaka i tiden.
2014 var året då det fanns några få och enligt Socialdemokraterna säkert kraftfulla mantran. Ett av dem handlade om arbetslöshetsmålet. Det debatterade jag och Ylva Johansson många gånger, och vi gjorde det på många olika sätt runt om i landet. Senare visade det sig att det inte skulle inte bli några stora problem att nå, för nu hade vi en ny regering och en ny minister.
Målet skulle nås särskilt via tre insatser; det var väldigt tydligt under valrörelsen. Det handlade om traineejobb, om extratjänster och om 90-dagarsgarantin. Nu får jag känslan att regeringen backar från allt detta. Sedan den här interpellationen skrevs har det hunnit hända en hel del.
I en artikel i Dagens Industri för inte länge sedan kunde vi läsa att regeringen nu troligen får överge arbetslöshetsmålet, det vill säga att vi år 2020 ska ha lägst arbetslöshet i EU. Jag har inga problem med att regeringen överger det målet - jag tyckte att det var konstigt formulerat från början - men jag vill fråga arbetsmarknadsministern om det stämmer. Är det så att regeringen överger målet?
Målet har fått kritik från många håll, och jag tror egentligen inte att några andra än Socialdemokraterna från början trodde att regeringen skulle kunna uppnå det. Tunga forskare har kritiserat det, för det handlar i grunden om att det räcker att andra länder gör ett väldigt dåligt jobb för att Sverige ändå ska komma väl ut. Därför är arbetslöshetsmålet i sig inte ett bra mål. Jag vill dock ändå ställa frågan om det är så att regeringen överger arbetslöshetsmålet.
Kan vi få ett svar på det en gång för alla, arbetsmarknadsministern?