Shadiye Heydari (S):
Först vill jag tacka ministern för svaret. Anledningen till att jag skrev interpellationen var ISF:s och SKL:s senaste rapporter. I Sverige finns i dag alltför många som står långt bort från arbetsmarknaden på grund av sjukdom och skador. Vägen tillbaka till ett arbete är i dag lång. Många kommer aldrig tillbaka till ett arbete eller egen försörjning.
Det är beklagligt och inte värdigt ett välfärdssamhälle som Sverige. Inspektionen för socialförsäkringen skriver i sin rapport 2013:6 att effekterna av de ändrade sjukreglerna för dem som nått den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen är begränsade.
ISF har granskat vad som hänt med de 41 000 heltids- eller deltidsjukskrivna som lämnade sjukförsäkringen under 2010 efter att ha nått den bortre tidsgränsen i försäkringen. De flesta deltog i någon typ av aktivitet och hade aktivitetsersättning. Man kan konstatera att ett år senare hade hälften av dem återvänt till försäkringen.
Enbart tre av tio hade ökat sin arbetsinkomst, vilket var syftet med reformen. Enligt rapporten hade sex av tio oförändrad eller ingen inkomst alls. De utförsäkrade som fick ekonomiskt bistånd under minst sex månader hade å andra sidan ökat från ungefär 1 000 till 3 500 personer, det vill säga mer än trefaldigats.
SKL har undersökt 670 utförsäkrade i Hässleholm, Halmstad och Borlänge. Enligt rapporten Gör rätt från dag ett har 10 procent av de sjuka varit tvungna att gå till socialtjänsten. Men rapporten visar tydligt att socialtjänsten inte kan få de sjuka på fötter, arbeta med rehabilitering eller hjälpa dem ut på arbetsmarknaden. Herr talman!
Ministern sade i sitt svar att "sjukförsäkringsreformen bröt en utveckling i Sverige med ökande sjukfrånvaro och utanförskap. Sedan oktober 2006 har antalet personer som har varit sjukskrivna i mer än ett år minskat med ca 42 000." Det är bra. "Antalet personer med sjuk- eller aktivitetsersättning har minskat med närmare 180 000." Men vi ska inte glömma en sak.
Det finns en annan grupp som är utförsäkrad på grund av de krångliga reglerna. Det handlar om 65 000 personer. Det är en stor grupp i vårt välfärdsland Sverige. Om dessa 65 000 människor hade fått hjälp och rehabilitering i tid hade de inte hamnat utanför systemet och blivit utförsäkrade.
Linköpings universitet har gjort en studie som omfattar kvalitativa intervjuer med sjukskrivna, arbetsgivare, handläggare på Försäkringskassan samt primärvårds- och företagsläkare.
På grund av den begränsade talartiden kommer jag inte att läsa upp alla namn, men det framgår att Försäkringskassans handläggare anses ha blivit mindre tillgängliga, och de uppfattas generellt som alltmer passiva i rehabiliteringsprocessen.
Handläggarna på Försäkringskassan menar att de senaste årens regeländringar har medfört en än mer administrativ handläggarroll där mer tid läggs på att hålla tidsgränser än på att arbeta med faktisk rehabilitering. Handläggarna upplever också att etiska dilemman uppstår när individuella bedömningar kommer i konflikt med tidsgränserna, vilket de upplever som stressande.
Hur ser ministern på detta? Vilka åtgärder har ministern för avsikt att vidta för att säkerställa att de 65 000 personer som är utförsäkrade kommer tillbaka till arbete?