Göran Hägglund (KD):
Jag tycker att den fråga som vi nu diskuterar är en av de allra viktigaste att åtgärda för oss som politiker. Här har vi som politiker ett ansvar. Men det här är självfallet också någonting som fordrar en ständig samverkan med människor inom professionen för att kunna möta det här problemet med den enskilda patienten i centrum. Det handlar om att göra väntan så kort som möjligt och behandling som så effektiv som den någonsin kan vara.
Det har gjorts mängder av jämförelser i olika internationella sammanhang. Det visar sig att vi står oss väldigt väl när det gäller kvaliteten, men tillgängligheten är utan tvekan ett bekymmer. Detta är någonting som vi har levt med under en lång följd av år. Det är alltså ett resultat av många års försummelser.
Vi arbetar, precis som Finn Bengtsson sade, med en mängd olika åtgärder för att ge vårdpersonalen mer möjlighet att ägna sig åt de enskilda patienterna och för att den enskilda patienten ska känna att han eller hon befinner sig i centrum hela tiden. En väldigt viktig sak är jämförelser där vi mäter, värderar och jämför insatser. Det tror jag i sig är ett viktigt instrument för att förbättra vården.
Jag tror att åtgärder som vårdval i hela Sverige är betydelsefulla. Tommy Waidelich är förstås inne på Stockholm en hel del. Det är hans hemort. Av de mätningar som har gjorts kan vi se att andelen patienter som anser att väntetiderna i vården är rimliga har ökat från 76 till 82 procent på bara ett halvår. Andelen som har ett stort förtroende för vården har ökat från 63 till 66 procent på ett halvår.
Det har också öppnats 21 nya vårdcentraler i länet, vilket gör att tillgängligheten ökar. Det är betydelsefullt, men det kommer att behöva göras mer. Tommy Waidelich frågar om den egentliga lösningen som regeringen förordar är att man får privata vårdgivare som utan offentliga pengar betar av köerna. Svaret på den frågan är förstås entydigt nej.
Lösningen är att vi får en offentligt finansierad vård och omsorg med den självklara grunden att ge människor vård efter behov - ingenting annat. Det handlar om att få den vården att fungera så väl som möjligt så att vi, så långt det över huvud taget kan tänkas, kan onödiggöra privata försäkringar. Jag tycker inte att människor ska behöva betala för sin vård en gång till utöver det som de har gjort på skattsedeln. Vad är då lösningen?
En lösning är förstås mer pengar, men jag tror inte att det i sig ensamt löser problemen, utan det handlar väldigt mycket om organisation. Jag har sett mig om mycket i Landstings-Sverige och sett både de lyckade exemplen och de exempel som kanske har fungerat mindre väl.
Jag har till exempel kunnat se hur man i Kalmar län sedan många år tillbaka jobbar politiskt med ständig återrapportering till toppnivån för att man ska känna att detta har sanktion från den yttersta ledningen, sätta press på de här frågorna och se till att de är i fokus. Jag har sett utvecklingen i Stockholm, som jag har dragit här helt kort.
Där ökar tillgängligheten bland annat genom många nya vårdcentraler som kan bidra till att människor söker vård på rätt nivå. I stället för att söka till den mer specialiserade sjukhusvården vänder de sig i första hand till vårdcentralen om det är där som behoven möts bäst, och det är det många gånger. Jag har följt möten med läkarna på Gotland som diskuterar hur man ska kunna korta köerna på ett extremt konkret sätt.
Det är verkligen hands on . Jag tycker att det är ett fantastiskt sätt att arbeta. Jag tror att det går att föra de här erfarenheterna vidare. Huvudsaken i svaret är egentligen rätt organisation, men pengar kan spela roll för att smörja systemet.