Åsa Romson (MP):
Tack, miljöministern, för att du deltar i den här debatten och också öppnar för att göra en särskild utvärdering av det här fallet när det så småningom är avslutat. Jag tror att det är behövligt, både ur miljörättens perspektiv och med tanke på den ganska infekterade konflikt som har varit. Jag skulle vilja ta upp några aspekter som inte alltid kommer fram i den här debatten, nämligen tydlighet och klarhet.
Där är vi naturligtvis överens, men vi har lite olika ingångar när det gäller vad tydligheten ska innebära. För mig och Miljöpartiet står det klart att ju tidigare man kan vara tydlig med vilka områden som har högt naturvärde och stor känslighet, desto lättare blir det för alla andra aktörer och kanske särskilt för näringslivets aktörer, som har stora pengar att investera redan på ett tidigt stadium.
Redan i planeringen av prospektering i ett sådant här område vet vi att det läggs ned väldigt mycket resurser, tid, engagemang och pengar. Om detta borde vi värna i stället för att få en process som den vi nu har fått, som till slut har blivit väldigt infekterad och långdragen i de rättsliga instanserna. Här har man från myndigheternas sida och från ministerns och regeringens sida en skyldighet att vara efterklok.
De här områdena var ganska tidigt utpekade som totalt sett oerhört värdefulla. Man hade flera processer som pekade på olika typer av skydd - Natura 2000, naturreservat eller nationalpark - och man gjorde olika bedömningar när man pekade ut de olika ytorna.
Vi ska kanske inte här diskutera vilka kontakter som fanns mellan bergindustrierna och departementet när det gäller just regeln och om de hade specifikt med det här fallet att göra. Det är dock sådant som har varit uppe i debatten, och som lagstiftare blir man ganska chockerad över att sådana saker kan påverka en regeländring. Tydlighet när det gäller miljölagstiftning är att också vara tydlig med var man inte kan prospektera.
Den regeländring som gjordes och som anklagades för att vara otydlig gällde den så kallade stoppregeln. Det var en av de tydligare reglerna när det gäller att påvisa när man inte får. Problemet är att vissa aktörer har väldigt svårt för den typen av regler, för man vill inte se att det betyder att man inte kan komma med ett exploateringsförslag för en bergtäkt eller en grustäkt.
Sådana täkter hör till de mest ingripande och irreversibla ingrepp vi gör i svensk natur. Bedömningen att den här regeln var otydlig och att det skulle underlätta om man tog bort den bör man nog göra om och se var fel. Det är också en del instanser som nu gör det.
Dit hör också Miljöpartiet, som har motionerat om att återinföra regeln, vilket dock allianspartierna har sagt tvärt nej till. Jag välkomnar att miljöministern här öppnar för att se över det här fallet när det har blivit slutligt beslutat. Det handlar om att vi ska ha ett starkt skydd för biologisk mångfald i Sverige. Det här fallet är också komplext när det gäller vattenregleringen.
Vi bör nog lite till mans fundera på om det är lyckligt att den stora rättsliga debatten om ett så pass utsatt ärende har kommit att handla om specifika hotade arter, för det är långt ifrån det enda bekymret med denna typ av verksamhet. Om jag bodde i det aktuella området på Gotland skulle jag vara mer orolig för den direkta påverkan på vattenkvaliteten.