William Petzäll (-):
Tack för svaret, Maria Larsson! När det gäller dödlighet med metadon är det intressant om man bryter ned de siffrorna och tittar på om det fanns andra saker med i bilden. Det gör det oftast. Det är vanligtvis alkohol eller så kallade bensodiazepiner, som är ett lugnande medel. Metadonet i sig är extremt svårt att överdosera, skulle jag vilja säga, i synnerhet för de patienter som redan har eller har haft ett opiatberoende.
Att det läckage som ofta är så omdebatterat förekommer är inte speciellt märkligt när man har så hårda krav på vilka som får komma in i en substitutionsbehandling. Det är givetvis så att i takt med att metadonklinikerna blir fler och behovet blir större är det inte konstigt att läckaget till den så kallade svarta marknaden också blir större.
Jag menar att läckaget inte nödvändigt behöver vara något ont. I grunden är det framför allt de som har blivit nekade men ändå är i behov av substitutionsbehandling som köper metadonet svart. Brottsförebyggande rådet konstaterade i någon rapport att detta till och med har varit en livlina för väldigt många som blivit uteslutna med tvångsmedel på grund av att de visat symtom på sin narkomani, alltså att de har haft ett återfall.
De har utan någon som helst konsekvensanalys blivit utskrivna med allt vad det kan innebära. Man kan till exempel skriva ut personen, och den personen får möta sin dödsdom. Låt mig citera vad en missbruksexpert i Danmark konstaterar om försöket att behandla patienter med diacetylmorfin. Hans namn är Christian Hvidt, och han är som sagt missbruksexpert.
Han säger följande: "Det finns studier som visar att kriminaliteten minskar dramatiskt bland missbrukare som erbjuds gratis heroin. Det gäller även kostnaderna för hälso- och sjukvård". De som driver kliniken ser väldigt tydligt att patienterna får det bättre både fysiskt och psykiskt.
Detta är en väldigt liten grupp i förhållande till exempelvis den där metadonet är tillräckligt. Men för en liten grupp är det uppenbart så att efter upprepade misslyckanden klarar man sig helt enkelt inte med metadonet. Jag menar att det är dags att man lyssnar till dem som berörs av dessa beslut, det vill säga brukarna själva.
Det gäller att hitta lösningar för att åtgärda problemet. Diacetylmorfin är den enda lösningen som man har kunnat se ge positiva resultat för alla inblandade, både för den enskilda personen och för samhället i stort. Det är inte ett argument i sig att låta sig förblindas av ideologiska skygglappar och utopiska mål om ett narkotikafritt samhälle. Det handlar om att följa skademinimeringsprincipen.
Hur kan vi göra så att den här personen får ett drägligare liv? Är det så att denna verksamhet ger människorna det, låt oss då titta på det. Jag föreslår inte att vi ska införa det permanent. Det gäller att vi precis som i Danmark inför det som en försöksverksamhet för att se hur vi ska komma åt de mest utsatta i samhället. Hur ska vi göra så att denna patientgrupp inte riskerar överdoser i lika stor utsträckning som den gör när de inte har någon vårdkontakt över huvud taget?
Man hänvisar till narkotikapolitiska mål eller någonting annat, som vi har hört här i debatten. Jag menar på att det inte är något argument i sig. Vi måste se på vilka verksamheter som faktiskt har gett resultat. Här har vi en sådan verksamhet som alla siffror och all utvärdering visar på har varit positiv för alla parter som varit inblandade. Jag förstår inte varför man är så negativ till detta.
I dessa utvärderingar har det inte visat sig att man har tagit ett steg mot att legalisera några som helst droger.