KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth G Forslund (S):
Det är precis så det är. Redan före pandemin fattades 1 000 miljarder i den globala utvecklingsbudgeten. Om fler länder gjorde som Sverige skulle de pengarna inte fattas. Då måste vi fundera på hur vi ska få fler rika länder att lägga mer pengar.
Är det då rätt signal att skicka att det land som många andra har som föredöme i fråga om ambitionen för både hur mycket pengar man lägger och det praktiska genomförandet vad gäller kvalitet, låg administrationskostnad och att hålla undan korruption, minskar sitt bistånd? Vad får det för effekt?
Kommer det att bli mer eller mindre pengar totalt sett till utvecklingsagendan? Jag tror tyvärr att det kommer att bli ett ännu större glapp än de där 1 000 miljarderna. Jag har en kort kommentar om biståndet till Afghanistan och korruptionen där. Ja, Afghanistan är ett av de absolut mest korrumperade länderna i världen.
Det är en av orsakerna till hela situationen i Afghanistan, med de våldsamheter och allt som pågår. Sverige har utifrån den kunskapen valt att engagera sig i projekt där det finns mindre risk för korruption än i många andra delar av det man kan ägna sig åt utvecklingsmässigt. Man är ganska väl medveten om att ifall man går in i stora byggprojekt, vägprojekt, dammprojekt och sådant, är det också mycket stor korruptionsrisk.
Ägnar man sig åt utbildning och sjukvård, som en väldigt stor del av det svenska biståndet går till, är det betydligt mindre risk för korruption. Men hur ska vi få fler länder att ge mer? Jag tror inte på att övertyga dem genom att sänka det svenska biståndet.
Kenneth G Forslund (S):
Om vi lyssnar på vad Håkan Svenneling säger ska vi först och främst komma ihåg att Håkan Svenneling företräder ett parti som vill avskaffa svensk vapenexport helt och hållet. Det är liksom målet med Vänsterpartiets politik. På vägen dit vill man gärna framställa den politik som förs som att vi i Sverige säljer vapen urskillningslöst, hämningslöst och principlöst. Så är det inte. Vi har en av de fyra starkaste samlade lagstiftningarna i världen.
Det är ett etablerat faktum. Går vi till statistiken kan vi konstatera att under femårsperioden 2016-2020 var det nära 100 affärer som nekades av ISP. Det land som nekades flest gånger då var Turkiet. Fall för fall ska vi fortsätta att hantera affärerna.
Självfallet är det så att ett framtida svenskt Natomedlemskap kommer att sätta det i ett annat sammanhang. Det är ingen tvekan om det. Men lagstiftningen gäller, och det är prövning fall för fall.
Åsa Torstensson (C):
Tack infrastrukturminister Messing för svaret! Jag ska börja med att positivt lyfta fram det som ministern avslutar sitt svar med, att utbyggnaden av E 6 från Skåne till svensk-norska gränsen - och kanske egentligen ändå längre upp till Oslo - är en av de viktigaste satsningarna i vårt land. Det var intressant att se den tydliga markeringen.
Det är stora ord, och det kräver lite grann upp till bevis. Där kanske jag inte blir lika positiv. Jag tycker inte att ministern träder upp till bevis i de frågor som jag har ställt. Jag kanske till och med kan skönja en viss trötthet i svaret. Då vill jag bara säga att det inte är något emot vad jag är.
Jag är otroligt trött på att ställa de här frågorna och egentligen trött på att ständigt lyssna på ett antal löften som berör E 6:an och bristen på planering, utveckling och genomförande.
Jag följde 2002 regeringens dåvarande infrastrukturminister i valrörelsen med alla klippband och spadtag och detta löfte om en utbyggnad till 2007. Då sades absolut ingenting om finansiering exklusivt för norra Bohuslän, att vissa delsträckningar skulle avgiftsbeläggas med en bompeng. Det fanns inga sådana diskussioner.
Det fanns inga sådana signaler. Så naturligtvis kan jag inte säga annat än att det är ett plötsligt infall från regeringens sida att nu börja diskutera avgiftsbeläggning av norra delen av E 6:an eller delar av norra delens sträckning av E 6.
Jag vill få ett förtydligande på detta. Är det verkligen rimligt att man plockar ut en isolerad del av en vägsträckning i norra Bohuslän för en bompengsfinansiering utan att man tar ett nationellt grepp om alternativ finansiering?
Det är inget som har diskuterats eller på länge lyfts upp i något sammanhang i västra Götaland på det sätt som ministern svarar. Jag vill ha ett förtydligande: Är det rimligt att det fem i tolv ska utredas om en isolerad del av norra Bohusläns sträckning av E 6:an ska finansieras med bompeng?
Den andra frågan vill jag lyfta fram med anledning av att ministern säger att det med den nya bron kommer att skapas ytterligare möjligheter att utveckla kontakterna över gränsen. Det är ju inte så att vi har rott över Idefjorden. Vi har ju en gammal bro. Även den belastas med bompeng - även om den redan är betald.
Jag återkommer till det löfte som gavs av statsrådet Rosengren, nämligen att boende och verkande i det geografiska område som framför allt berör pendlingen skulle få en betydligt lägre bompengsavgift än de nu beslutade 20 kronorna. Vad svarar ministern på det? Är det ett löfte som kommer att uppfyllas?
Åsa Torstensson (C):
Jag skulle också vilja börja med det som Lars kom in på. Bompengar eller vägavgifter måste ändå vara en nationell fråga och inte återigen en isolerad företeelse för några mil in i Bohuslän, om vi nu pratar om tung trafik. Det byggs många vägar runtom i landet. Det är några mil i norra Bohuslän som är utpekade.
Den misstanke som jag har hört några uttrycka till mig är att norra Bohuslän är utpekat därför att det bara är norrmän som åker på E 6:an, och de är ju vana vid att betala bompeng. Där är den isolerade orsaken. Jag skulle uppskatta om jag fick en kommentar av statsrådet som dementerade det påståendet.
Den andra delen gäller återigen pendlingsavgiften. Där tolkar jag ministern positivt, för jag hör också engagemanget från ministern i E 6-frågan.
Vi kan räkna med att om några veckor, när vi med glädje är med vid invigningen av nya Svinesundsbron, kan vi också lämna besked till de kommuninvånare som vi möter att de kommer att ha en avgift som är betydligt närmare 10 kr än 20 kr, precis det som herr Rosengren sade vid de tillfällen band klipptes och spadtag togs uppe vid norska gränsen.
Jag skulle uppskatta om jag fick en bekräftelse på dessa två tolkningar som jag gjorde av ministerns uttalande. Tack för den här debatten! Om några veckor är vi alla, som sagt var, med och inviger en viktig del av E 6:an och sambandet med Norge.
Jag tror att vi trots denna invigning kommer att mötas i fler debatter.
Åsa Torstensson (C):
Ett motionsbetänkande med en massa olika näringspolitiska frågor kanske inte i sig kommer med något nytt. Med tanke på den brist på initiativ och engagemang för att skapa nya jobb och bättre förutsättningar för företagande som den här regeringen står för måste ändå detta betänkande kommenteras på vissa punkter.
I det hav av proppar som en desperat regering levererat den senaste veckan finns inga förslag som ger 1 1⁄2 miljon arbetslösa hopp om att kunna få jobb eller om att det ska skapas nya företag här i landet. Vad regeringen klarar av är att leverera förslag som stänger ute människor från arbetsmarknaden och får företagare att inte vilja anställa.
Man skapar ytterligare regelkrångel och försämrar till exempel möjligheterna för säsongsanställningar. Man måste därför fråga: I vilken värld lever ni socialdemokrater? Vad svarar ni dem inom till exempel turistbranschen som trevande försöker utveckla sin verksamhet inom just de områden där vi säger att framtiden finns?
Tror ni att de företagen över huvud taget ger sig in i en situation där visstidsanställningar ska göras om till tillsvidareanställningar? Reser ni aldrig omkring i Sverige och ser att många små företag måste ha en mycket flexibel organisation för att kunna möta kundbehovet? Reser ni aldrig i norra Värmland som försöker utveckla vintersporten?
Besöker ni aldrig min vackra västkust där man kan konstatera att sol och värme har stor betydelse för den vinst som ska betala löner? Att jag tar upp det här i näringsutskottets betänkande beror på att majoriteten har skrivit så mycket vackert om hur man beslutat om en ny konkurrenskraftig turistpolitik som ska bidra till ökad sysselsättning i alla delar av landet. Minns ni socialdemokrater vad ni har beslutat?
Jo: i alla delar av landet. Det låter som om ni inte har varit utanför de tullar som ni har ställt upp i Stockholm. Det är på det här sättet som socialdemokratisk näringspolitik har skötts under flera år. Låt en minister prata väl om företag. Sedan bryter vi ned all kraft och vilja med hjälp av en annan minister som levererar nya regler och hinder. De dubbla tungornas styre är vad företagen nu lever under.
Centerpartiet och alliansen har en politik som stärker företagandet och som ger företag i alla delar av landet möjlighet att utvecklas. Turistföretag och turism är en tillväxtbransch som ska ges rätt förutsättningar. Öka möjligheten till visstidsanställningar i stället så lovar jag att ni kommer att se att det ger fler möjligheter för fler unga människor att få jobb.
Lägg mer pengar på att marknadsföra Sverige utomlands så att fler finner vägen till vårt vackra Sverige med våra unika miljöer. Se till att också infrastrukturen stärks så att alla delar av landet kan utvecklas. Skapa möjlighet till kapitalförsörjning och ökat riskkapital.
Den återställare av förmånsrättslagstiftningen som det beslöts om förra veckan förväntar jag mig att regeringen snart levererar ett svar på. Herr talman! Jag ställer mig naturligtvis bakom alla reservationer men yrkar bifall bara till den som redan är angiven, nämligen nr 1.
Åsa Torstensson (C):
Berit Högman, Centerpartiet kommer att fortsätta att ta kampen för de en och en halv miljon människor som helt eller delvis står utanför arbetsmarknaden. Jag förstår att Berit Högman varken vill se eller höra talas om dem. Så långt sträcker sig tydligen inte klasskampen. Dessutom kan vi konstatera att ungdomsarbetslösheten har ökat 30 % de senaste fyra åren.
Det handlar inte om att svartmåla. Det är den verklighet som människor lever i i dag. Det handlar om att ducka för verkligheten, som ni socialdemokrater gör. Det går bra för Sverige. Det är vi väldigt glada för.
Men om det inte leder till nya jobb, funderar ni inte på att ni borde vidta vissa åtgärder och lättnader för det svenska företagandet? Jag kan också läsa debattartiklar och undersökningar. Kanske Klas Eklund är bekant.
I gårdagens tidning konstaterar han utifrån en Sifoundersökning tillsammans med SEB att nio av tio småföretagare inte vill anställa trots högkonjunktur. Tillfälliga lättnader för arbetsgivarna skapar inte fler jobb.
Min fråga till Berit Högman blir: Skapar förslag om heltid och förslag om att ta bort möjligheterna till visstidsanställningar fler jobb i det här landet? Skapar det ökade möjligheter för människor att komma in på arbetsmarknaden och få visa vad man går för?
Skapar det möjlighet att få fler människor av de en och en halv miljon som lider av utanförskapet att också få vara med i det goda Sverige?
Åsa Torstensson (C):
Det är med förvåning jag tittar på Berit, som inte ens blir generad över att ställa frågan om för vilka nya grupper vi tänker underlätta att komma in på arbetsmarknaden utan att över huvud taget kommentera att en stor grupp av svenskar står utanför arbetsmarknaden. Dem bekymrar ni er inte om alls. Ni skapar inte några som helst förutsättningar för dem att få vara med och bidra.
Vi vet att utanförskap skapar sociala klyftor. Er socialdemokrati har under de senaste åren skapat sociala klyftor i det här landet som kommer att kräva många åtgärder när det gäller att skapa ny solidaritet. Utanförskapet från arbetsmarknaden är en av de värsta situationer som människor kan hamna i.
Men jag förstår att ni i klasskampen redan har bestämt er för att inte ta med en och en halv miljoner människor. Vi sätter fokus på dem som är utanför arbete. Vi sätter fokus på dem som är unga och arbetslösa, dem som är helt eller delvis arbetslösa eller som i dag finns på högskolor och som hellre vill ha ett jobb. Då pratar vi om 140 000 ungdomar.
Jag har inte hört ett enda förslag från Socialdemokraterna som över huvud taget vänder sig till de unga, annat än att de ska få lättare att resa i det här landet.
Åsa Torstensson (C):
Det är bara att stämma in i den frustration som ni vittnar om och som jag själv får samtal om och på plats ska ta del av i morgon.
Jag vill dela upp det här, för det finns ett antal frågeställningar i era beskrivningar som kan verka höra ihop men som lagstiftningsmässigt ändå skiljer sig åt.
Först och främst redovisar Carina Adolfsson Elgestam att det nu kommer snö igen, och man kan vara minst sagt orolig för vad som händer.
Det är Post- och telestyrelsens uppdrag att kontinuerligt vidta åtgärder och skapa förutsättningar för att höja robustheten vad gäller kommunikationerna så att man kan möta de allvarliga störningar som framför allt sker vid storm eller snö.
Det här arbetet sker ju, enligt PTS, tillsammans med operatörerna, länsstyrelse och aktuella kommuner. Den andra delen som jag vill separera är rätten till fast telefoni som Karin Nilsson återkom till.
Där är det ju så att staten har ett ansvar för att de som begär det ska kunna få anslutning till fast telefoni till ett överkomligt pris. Det är det som är den samhällsomfattande tjänsten där vi också har en harmonisering i relation till andra EU-länder.
Kan då inte marknaden själv sköta detta och säkerställa tillgången är det Post- och telestyrelsens uppgift att ålägga en operatör att uppfylla kraven på att en sådan anslutning kan ske. Det är precis det som Post- och telestyrelsen har gjort, och det är detta som Telia Sonera har ålagts. Men det är den skyldigheten som man har överklagat, och det är den som nu prövas i länsrätten.
Carina Adolfsson Elgestam! Vi har en lagstiftning, och den är under process. I den processen har Telia Sonera möjlighet att agera, eftersom de själva har sagt att den skyldigheten inte åligger dem.
Den dag som vi får beskedet från länsrätten vet vi hur stark lagstiftningen är - vi har en lagstiftning, lagen om elektronisk kommunikation. Vad som däremot inte står i lagen är vilken teknik det gäller.
Om Fastmobil motsvarar det vi kallar fast telefoni är det Post- och telestyrelsens uppgift att värdera och bedöma.
När jag säger att vi måste följa vad som händer betyder det att vi måste avvakta och se vilket besked länsrätten ger i åläggandet till Telia Sonera.
Åsa Torstensson (C):
Jag tror att jag återigen vill upprepa att robustheten, driftssäkerheten, åligger alla operatörer, och det är här som det ständigt byggs bättre. Vi kan jämföra med det som de olika elbolagen naturligtvis har arbetat med. Det åligger alla operatörer oberoende av den lagstiftning som vi pratar om, alltså LEK, lagen om elektronisk kommunikation.
Jag ska gå tillbaka till Carina Adolfsson Elgestam. Om man efterlever LEK eller inte kan vi i dag inte riktigt avgöra. Det är ju det som är under avgörande. Vi ser väl med spänning fram emot att man från länsrätten ändå ska komma till beslut i den delen.
Vad gäller Telias skyldighet att återställa till fast telefoni kontra Fastmobil åligger det PTS att göra den teknikavvägningen, om det är jämförbart. I dagsläget tror jag att kunden i sig kanske inte kommer att märka någon skillnad på Fastmobil och fast telefoni om det bara är telefonen man använder.
Men det är, precis som Karin Nilsson påpekar, när man är intresserad av att koppla upp sig och få en kapacitet motsvarande bredband på Internet som man märker skillnaden. Och vad gäller anslutningen till Internet ingår då den delen upp till 20 kilobit som samhällsomfattande tjänst men inte bredband. Där finns det en skillnad.
Och det är, så att säga, angivet i det som man har rätt till vad gäller samhällsomfattande tjänst. Jag glömde att svara på Lars-Ivars fråga kopplad till ersättning.
Jag tror att det är viktigt att se att det inte riktigt går att jämföra el och tele i det här sammanhanget.
De elektroniska kommunikationerna är ju först och främst beroende av elförsörjning, så de åtgärder som genomförs för att säkerställa driften för elförsörjning är av basbetydelse. Om vi blir bättre där kommer det också att bli bättre för telefonins funktion och de påfrestningarna.
Det har ett tydligt samband. Elnätsägare har ju också koncession på sitt område, vilket inte är detsamma som för den som äger ett nät för elektroniska kommunikationer. Det är inte riktigt jämförbart.
I dagsläget har jag inte tänkt att gå vidare med den del som skulle motsvara ersättning efter tolv timmar som jag och Centerpartiet tillsammans med Socialdemokraterna drev igenom vad gäller elförsörjningen.
Åsa Torstensson (C):
Jag tackar för den här interpellationen, för den är mycket viktig. Jag utgår från att vi kommer att återkomma till detta, förhoppningsvis inte just i det område som vi nu har diskuterat och som har drabbats vid ett flertal stormar.
Men jag tror att vi måste vara medvetna om att vi lever i en tid där vi kommer att hamna i många situationer där vi får konstatera att vi lever i en väldigt sårbar miljö och ett sårbart samhälle med stormar, snöoväder, vägar som rasar, och så vidare. Jag är helt säker på att det också kommer att ställas krav.
Det kommer att krävas bättre riskanalyser och fler ekonomiska åtgärder för att kunna förebygga den här typen av katastrofer - om vi säger det inom citattecken - på grund av att vi lever i ett modernt och till viss del sårbart samhälle.
Jag tror att vi kommer att konstatera att människor kommer att kräva åtgärder, och det kommer att kosta pengar. Vi kommer att ha motsvarande diskussioner, tror jag, inom andra områden som vi undan för undan kommer att uppmärksamma. Vi kommer att drabbas av att detta är sårbart. Det håller inte när det blir extrema miljöpåfrestningar.
Kanske handlar det om områden där vi i dag inte är riktigt medvetna om att det kommer att inträffa. Men, som sagt, jag tror att det är otroligt viktigt att vi för en fortsatt diskussion och är uppmärksamma på den här problematiken. Jag tror att vi kommer att återkomma till ytterligare diskussioner om det här.
Jag tackar för den här interpellationen som jag tycker är mycket viktig och som jag förhoppningsvis kan återkomma till när vi vet vad ett länsrättsutslag mellan Post- och telestyrelsen och Telia Sonera har gett.
Åsa Torstensson (C):
Låt mig börja med att säga att frågan om E 22:s utbyggnad har varit ett ofta återkommande ämne under mina första månader som statsråd. Jag har varit på besök i Skåne och i Kalmar och på plats fått beskrivningar av problematiken med den nuvarande vägstandarden. Jag har också fått skriftliga frågor från riksdagsledamöter och olika påstötningar om E 22.
Genom detta kan jag försäkra Christer Nylander att jag är väl medveten om de starka önskemål om en utbyggnad av E 22 som finns i sydöstra Sverige. Trots denna tydliga regionala prioritering är jag inte beredd att i dag tillmötesgå Christer Nylanders önskemål om en tidtabell för den fortsatta utbyggnaden av E 22.
Orsaken till det är att riksdag och regering har beslutat att ha en sammanhållen process för prioritering av väg- och järnvägsåtgärder, där beslut ska grundas på analyser av effekter och kostnader. Regeringen har nyligen tagit första steget i denna process genom att ge ett antal myndigheter i uppdrag att utarbeta ett underlag för en kommande proposition om infrastruktur.
När riksdagen sedan beslutat om propositionen kommer vi att komma in i ett skede då vi mer konkret diskuterar prioritering av olika åtgärder, innan regeringen slutligen fastställer de nationella väg- och järnvägsplanerna. Regeringen har även gett Vägverket i uppdrag att revidera den nu gällande nationella väghållningsplanen för perioden 2004-2015. Vi får genom det en bättre kvalitet på kostnadsberäkningarna för olika vägprojekt.
Vägverket ska inkomma med ett förslag till reviderad plan senast den 18 juni nästa år. Det är min fasta övertygelse att vi får en mer effektiv användning av statens medel genom denna sammanhållna process, jämfört med om vi hade en ordning där regeringen fattade separata beslut för varje större väg i landet.
Åsa Torstensson (C):
Jag vill börja med att vända mig till Christer Nylander med anledning av de skrivningar som finns i budgetpropositionen. Jag möter ju också det här engagemanget.
Jag har, också tidigare i min roll som oppositionspolitiker, mött företrädare för Sydsvenska Handelskammaren och talat om möjligheten att hitta lösningar med en offentlig-privat samverkan. Det är intressant, och jag tror att det är en bra väg att gå fram. Vi har en eftersatt infrastruktur i det här landet. Vi har ett eftersatt underhåll.
Det krävs otroligt många miljarder för att komma i kapp med underhållet av både vägar och banor så att vi inte kastar bort de resurser vi tidigare har investerat i sådana. Dessutom har vi en infrastrukturplan som går väldigt långt fram i tiden.
Det innebär att vi måste skapa förutsättningar att kunna identifiera den infrastruktur där det är möjligt att ha både en offentlig-privat samverkan, där det finns sådana gemensamma intressen, och en regional samverkan.
Jag ser detta som en möjlighet både att tidigarelägga och att kunna komma till skott med de tunga infrastruktursatsningar som behöver göras i många delar av landet. För att det här ska bli bra, för att det ska bli en vinn-vinn-situation, är det väldigt viktigt att staten är en bra part och aktör i detta.
Näringslivet har tränat på detta. Man har varit i våra grannländer och konkret genomfört sådant här i både Finland och Norge. Det är intressanta projekt som vi naturligtvis tar del av. Nu är det prioriterat att se över statens roll och att stärka staten som aktör och part i en offentlig-privat samverkan.
Det är ett arbete som är på gång. Dit hör också att se på vilka projekt som framgent kan vara aktuella för en sådan samverkan. Problemet med Ylva Johanssons argument är att det är lätt att i dag agera, men jag har levt med den förra regeringens alla löften om när vägar ska vara klara, när de ska byggas och så vidare.
Jag har erfarenhet av Ylva Johanssons sätt att hantera vägbyggen i det här landet, så om detta kan vi fortsätta att orda resten av dagen. Problemet är också, Ylva Johansson, att ni socialdemokrater verkligen har lagt ansvaret på kommande generationer att betala dubbelt.
Först får de betala för att vi raserar det kapital vi redan har investerat i dyra vägar och järnvägar genom att vi inte har underhållit dessa. Det är väldigt akut i många sammanhang.
Sedan, eftersom de viktiga infrastruktursatsningar som krävs i många delar av landet ligger så långt bort i framtiden, blir det nästa generation som får stå för de kostnaderna också.
Det är alltså snarare Ylva Johansson och socialdemokratisk politik som har lagt det problemet i kommande generationers knä.