Beatrice Ask (M):
Det är väl så att läkare inte gör anmälan till polisen i den utsträckning som de borde. Det sade jag också tidigare. Enligt min uppfattning finns det naturligtvis en del man kan göra för att förbättra informationen om den här anmälningsskyldigheten. När man läser olika uttalanden undrar man vad inställningen är, om alla riktigt har förstått vad som är skälet.
Men vi måste arbeta via läkarna, för det är svårt för oss på politisk nivå att göra en gränsdragning eftersom det är en bedömningsfråga när en person är tillräckligt sjuk i någon mening för att inte vara lämplig att inneha vapen. Där måste vi ha läkarna med oss för att kunna göra en bedömning.
Socialstyrelsen håller på att ta fram nya föreskrifter och allmänna råd om läkarnas anmälningsskyldighet. Det tror jag är bra därför att en del läkare behöver lite råg i ryggen och också anvisningar att peka på när man berättar för patienten att det kanske är dags att lämna i väg vapen, sluta med älgjakten eller vad det nu kan vara.
Men det är för tidigt att uttala sig om vilka effekter som utvidgningen av anmälningsskyldigheten har haft på anmälningsfrekvensen. Vi måste följa det, och jag gör det och kommer att noga studera den statistik som kommer framöver. Om det inte fungerar måste vi fundera på vad vi kan göra därutöver. Det svåra är ändå, skulle jag vilja säga, detta med psykiskt sjuka eller labila.
Det är väldigt svårt att bedöma när en människa går från ett sinnestillstånd till ett annat. Det kan vara väldigt svårt också för en läkare. Helt enkelt och vattentätt kommer detta naturligtvis inte att bli. Därför är det viktigt att grundreglerna för vapeninnehav och hanteringen är noggranna och att vi ser till att alla rutiner därutöver fungerar. Man måste se helheten.
Jag kan inte låta bli att återkomma till det dynamiska skyttet och Jörgen Johanssons fäbless för att moralisera över vad som är nyttigt och inte. För min del måste jag säga att jag har väldigt svårt att se någon nytta över huvud taget med tävlingsskytte, men jag har uppfattat att vi har och har haft tävlingsskytte under många år och är duktiga på det.
Det ger rekreation och inspiration därför att tävlingsmomentet i sig är intressant. Man behöver inte moralisera över det, men någon nytta i form av att man får hem mat eller något annat lär det inte finnas. Det är likadant med nya företeelser. Samma sak med dem som spelar paintball som är lite av 2000-talets cowboyer och indianer.
Jag har alltid funderat över hur det ska vara så kul att springa och säga: pang, pang. Men det är uppenbarligen något slags mänskligt behov som det manliga könet har periodvis. Det hittar hela tiden nya former. Det är ingen nytta med det, men det tar sig olika uttryck. Jag tror att vi politiker ska vara försiktiga med att moralisera över det eller försöka sätta gränser.
Vad vi ska se till är att de som använder vapen i något sammanhang ska följa noggranna regler som gör att man garanterar säkerheten. Man ska se till att de här vapnen inte kommer i händer där de kan användas till någonting som kan skada andra människor. Det tror jag är vår viktiga uppgift, inte att så att säga moralisera. Jag tror att utvecklingen också på sportskytteområdet kommer att förändras över tid.
Det kanske är bra att vi hittar former för det, för jag tror att sunda och meningsfulla fritidsaktiviteter är bra också i 2000-talets Sverige.