KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Det tydliga svaret på Carl B Hamiltons tydliga fråga är ett klart nej. Vi vill inte höja arbetsgivaravgiften för Sveriges småföretagare; tvärtom vill vi sänka den. När vi tar bort sjuklöneansvaret tar vi också bort denna kostnad från arbetsgivarna utan att för den skull vilja höja arbetsgivaravgifterna. Vi vill tvärtom förbättra villkoren för Sveriges småföretagare. Sedan stämmer det inte heller som Carl B Hamilton fiskar efter att det skulle försämra arbetsmiljön på Sveriges småföretag. Vi har kvar rehabiliteringsansvaret, som företagarna fortfarande ska ta.
De måste se till att den arbetstagande kommer tillbaka till arbetet så fort som möjligt. Jag vill också hävda att mycket av den sjukdom som uppstår på en arbetsplats är ganska löst kopplad till arbetsmiljön. Den är snarare kopplad till influensaepidemier eller olyckor som visserligen kan ske på arbetsplatsen men även i skidbacken och liknande. Vi tycker alltså att detta är en onödig risk som regeringen fortsätter att anse att Sveriges småföretagare ska stå för.
Vi tycker att det är rimligare att vi faktiskt tar den som ett kollektivt ansvar för att minska riskerna för Sveriges småföretagare. De 830 000 kronorna i lönesumma som Carl B Hamilton pratade om gäller faktiskt för alla företag, så det går även till de allra största. Det får dock störst effekt för de små och medelstora företagen, och just därför är det en väldigt träffsäker reform som sänker kostnaderna för dem som mest av allt behöver det. Det var inget riktigt svar jag fick på min fråga om regeringspartiernas gemensamma strategi när det gäller euron.
Ni fortsätter att komma med enstaka utspel från enstaka ledamöter i regeringen eller här i riksdagen, men något samlat svar på hur man ser på Sveriges deltagande eller inte i eurosamarbetet får vi aldrig. Som jag sade är det en av de absolut viktigaste frågor som Sveriges konsumenter, väljare och företagare någon gång behöver få ett svar på. Jag kan förtydliga min fråga.
Har Carl B Hamilton med sig sin egen finansminister, som han nyss hyllade här i talarstolen, i projektet att så fort som möjligt ansluta Sverige till eurosamarbetet?
Per Bolund (MP):
Per Åsling fortsätter i sitt anförande en gammal kär tradition i Centerpartiet, att tala gott om småföretagare. Han talar om småföretagarlinjen. Sanningen är att den regering som hans parti utgör underlag till inte levererar de reformer som företagarna efterfrågar. Det måste vara ett bekymmer. Hur länge kan man stå och tala om småföretagarlinjen och åtgärder för småföretagare utan att leverera det som småföretagarna faktiskt behöver och vill ha?
Per Åsling var med på det seminarium som Företagarna och Swedbank anordnade om småföretagarnas villkor och som hölls här i riksdagen i går. Då såg vi tydligt vad som efterfrågas från företagarnas sida. Det är sänkta kostnader för att anställa. Det möter vi genom att sänka arbetsgivaravgifterna och rikta det mot de små företagen. Med den regering som du, Per Åsling, företräder har arbetsgivaravgifterna för småföretagen höjts. Den första åtgärd som regeringen vidtog när den kom till makten 2006 var att ta bort den ersättning som fanns tidigare.
Vi har i vår budget slopat sjuklöneansvar för småföretagen, som är den fråga som företagarna själva satt högst på sin önskelista. Inte heller där levererar den regering som du representerar. Regelförenkling är ett område där vi tidigare varit överens. Miljöpartiet gjorde för många år sedan en överenskommelse med de borgerliga partierna om att minska regelbördan med 25 procent. Även där har den sittande regeringen misslyckats med att leverera det som vi kom överens om, det som var målsättningen.
Vi är långt från de 25 procent som vi drev tillsammans. Att Per Åsling talar om gröna näringar är konstigt när vi ser hur man i budgeten drar ned på område efter område. Man drar ned på stödet till energiomställning, effektivisering, satsningar på solenergi och så vidare. Talet och handlingen hänger alltså inte samman, varken när det gäller småföretagen eller satsningen på en grön omställning.
Grundfrågan är hur länge Centern kan ha kvar någon som helst trovärdighet i småföretagarfrågan utan att leverera.
Per Bolund (MP):
Vad gäller regelförenklingen kan vi konstatera att ni långt ifrån har kunnat leva upp till vår gemensamma målsättning. Målsättningen var att man skulle minska regelbördan med 25 procent till för ett år sedan. I dagsläget är det väldigt långt ifrån den målsättningen. Vi känner besvikelse över det, när vi ändå lyckades komma fram till en målsättning gemensamt.
Det intressanta när det gäller regelförenkling är om den verkligen förändrar företagarnas vardag, om de kan se effekterna av det arbete som görs. Tyvärr har företagarna när de själva svarat på enkäter inte ansett sig kunna märka någonting av regelförenkling i sin egen vardag, möjligtvis med undantag för vissa specifika områden, som livsmedelssektorn. I bred bemärkelse är det ingen större förändring som företagarna själva har märkt. Det är klart att det är en besvikelse ur vår synvinkel.
På arbetsmarknadsområdet tycker vi att det är en mycket bättre reform att ha generella styrmedel som riktar sig mot alla företag i stället för att göra som den här regeringen och bara ge stöd till dem som har anställt människor som är under 26 år. Företagarna själva har inte efterfrågat den reformen. Regeringen själv framför inte det som en företagarreform utan som en reform för att sänka ungdomsarbetslösheten.
Sedan kan vi diskutera hur effektiv den reformen är, när Sverige ändå har en rekordhög ungdomsarbetslöshet som har stigit sedan den borgerliga regeringen kom till makten. Men att det skulle vara en företagarreform är det nog få som håller med om. Däremot säger företagarna själva att de verkligen vill ha sänkta arbetsgivaravgifter generellt. Det är det som vi också levererar, riktat mot de små företagen. Det stämmer inte som Per Åsling säger att det skulle bli en tröskeleffekt. Sänkningen går till alla företag.
Även de som har en lönesumma över 830 000 får tillgång till pengarna och får värde av dem. Den farhågan är kraftigt överdriven. Faktum kvarstår. Centerpartiet pratar väldigt gärna, ofta och mycket om småföretagen, men i praktisk politik ser vi väldigt lite resultat.
Per Bolund (MP):
Jag får tacka Anders Sellström för en vacker musikalisk saga. Men som alla sagor är den en bit från verkligheten, inte minst berömmet till den egna orkestern. Den var tydligen en fantastisk världssuccé. Vi som står utanför kan se att den inte är så samspelt som det lät i anförandet.
Framför allt är det ett instrument av fyra som har en stark ton och som dominerar fullständigt medan de andra instrumenten hamnar mer i skymundan, får vara mer av bisittare och åskådare, bland annat Anders Sellströms eget parti. Det finns ofta andra problem. Precis som för orkestern på Titanic spelar det ingen roll hur vackert man spelar om man är på väg åt fel håll - i deras fall rakt nedåt.
Där föreslår jag för Anders Sellström att det är dags att pröva en ny repertoar för orkestern på regeringssidan. Varför inte pröva 800 grader av Ebba Grön? Med den miljöpolitik som Anders Sellström förespråkar när han säger nej till reformer som minskar lastbilstransporterna och säger nej till att använda miljöskatterna för att styra i rätt riktning är det där någonstans vi kommer att hamna med temperaturförändringen i världen.
Varför inte pröva Hög standard av Peps Persson? Vad är egentligen hög standard? Det kan du fråga de barnfamiljer som slåss mot fattigdom varje dag. Vi har från Miljöpartiets sida genomfört förslag i vår budget. Vi höjer till exempel underhållsstödet kraftigt för de allra fattigaste barnfamiljerna. Vi höjer lägstnivån i föräldraförsäkringen. Vi inför också stöd till kommunerna att tillhandahålla barnomsorg på obekväm arbetstid.
Det är reformer som verkligen hjälper de fattiga barnfamiljerna. Regeringen verkar stå helt handfallen, och Kristdemokraternas instrument verkar spela tyst i regeringsorkestern. När kommer pratet om barnfattigdomen att sluta och handlingen att börja?
Per Bolund (MP):
Jag kan börja med att konstatera att jag inte fick något svar på min egentliga fråga om barnfattigdomen. Men det kanske var ett välvalt tillfälle från Anders Sellströms sida att låta instrumentet vara helt tyst och inte spela något i den frågan. Annars skulle det vara intressant att få svar på hur länge man kan prata om barnfattigdom utan att komma med åtgärder för att på allvar göra något åt den. Jag pratar gärna om miljöreformer som är viktiga. Lastbilsskatten är en sådan viktig reform.
Det är tråkigt när man då inte lyssnar på vad som händer i andra länder. Man har ju prövat att införa skatt på tunga transporter i land efter land i Europa. Man har prövat det i små länder som Österrike och Schweiz, och man har prövat det i stora länder som Tyskland. Överallt har det fått effekten att tomtransporterna minskar, att man ökar lastningsgraden i lastbilarna och att man för över gods till järnvägstransporter - tvärtemot vad Anders Sellström säger.
I alla andra länder är det möjligt, men just i Sverige skulle det av någon anledning vara helt omöjligt. Här har vi tydligen det optimala lastbilstransportsystemet som inte går att göra bättre. Jag tror att verkligheten talar emot Anders Sellström i den frågan. Tvärtom finns det många exempel på hur denna reform i land efter land har gett väldigt goda resultat och fått en bra klimateffekt och lett till ökat stöd till järnvägstransporter.
Vi använder dessutom inkomsterna från den här skatten till att ytterligare investera i järnvägstransporter så att även de som bor i norra Sverige eller i glesbygd får en möjlighet att öka transporterna på järnväg. För de kortväga transporterna som Anders Sellström själv nämner är det en väldigt liten kostnad i och med att de just är korta, så där blir det ingen stor kostnadsökning.
Jag återkommer till frågan om barnfattigdom, som ju lite grann har varit den ton som Kristdemokraterna i regeringen har försökt spela efter. Man har appellerat till de väljare som är engagerade när det gäller barnfattigdomen. Jag konstaterar fortfarande att Kristdemokraternas instrument låter väldigt tyst i orkestern. Vi får inte de förslag som behövs för att på allvar åtgärda barnfattigdomen i Sverige, och det tycker jag är tråkigt.
Per Bolund (MP):
Jag lyssnade uppmärksamt på finansministerns anförande. Det är samma begrepp som kommer tillbaka som brukar komma när finansministern talar. Det pratas mycket om välfärd, om starka offentliga finanser och om jobb. Alla dessa tre begrepp har väldigt nära samröre med kommunsektorns utveckling och kommunsektorns ekonomi.
Vi ser nu hur den ekonomiska oron i vår omvärld, till exempel i euroländerna, sprider sig till kommuner och landsting och att Sveriges Kommuner och Landsting har skrivit ned de ekonomiska prognoserna för kommande år. Det är mycket som tyder på att kommunsektorns ekonomi kommer att bli betydligt kärvare under de år som kommer, och inte minst gäller det landstingens verksamhet, som verkligen står för en viktig del av välfärden.
Vi från Miljöpartiets sida ser kommunernas kommande problem. Vi ser att man i dag har problem med kvalitet i äldreomsorgen, som väl inte någon har missat. Det är stora klasser i skolan, stora barngrupper på dagis och en alltmer missnöjd lärarkår, för att nämna några exempel - det finns många fler. Därför avsätter vi resurser i vårt budgetförslag.
Vi satsar totalt över 15 miljarder mer än vad regeringen gör på just kommunsektorn för att vi anser att det är viktigt att värna välfärden, viktigt att se till att man på kommun- och landstingssidan inte säger upp personal i detta skede. Från regeringens sida gör man tvärtom. Där ser vi hur man har dolda besparingar, till exempel inom gymnasiereformen som man räknar med ska ge besparingar, vilket kommunsektorn inte alls håller med om.
Jag ser en stor risk för att regeringen upprepar det misstag som man gjorde under den förra ekonomiska krisen 2008-2009. Då sade man: Nej, nej, nej, det kommer inte mer pengar. När man till slut blev pressad av oppositionen sade man ja. Men då var det för sent. Då kunde kommunerna inte längre använda sig av de pengarna och avhålla sig från att sparka folk från välfärdssektorn. Hur ser finansministern på kommunernas ekonomi? Är regeringen beredd att gå in och stödja den ekonomiska utvecklingen?
Per Bolund (MP):
Den bedömningen får stå för finansministern själv. Jag tror inte att det är många som arbetar inom miljösektorn och som tittar på miljöekonomi som delar bedömningen att användningen av styrmedel på miljöområdet inte skulle ha någon effekt, inte skulle påverka miljöutvecklingen. Det är nog en egen ekonomisk devis som Anders Borg har utvecklat på Finansdepartementet. Tvärtom ser vi att vi har ett stort behov av att använda miljöskatterna aktivt för att just ställa om samhället, för att ställa om ekonomin så att den blir mer robust mot de problem som vi står inför på lång sikt.
Klimatförändringarna är ett sådant problem. Den framtida bristen på olja, som det pratas alltmer om i samhället i dag, är ett annat sådant problem som vi behöver lösa. Det är en intressant paradox att de minskade utsläppen av växthusgaser, som finansministern och även statsministern reser runt i världen och är väldigt stolta över, just är effekten av att man har använt ekonomiska styrmedel på miljöområdet tidigare. I och för sig motsatte sig Anders Borg och Moderaterna dem även då.
Men de har inte lärt sig läxan att man inte kan få en ekonomi som går mot minskat beroende av fossila bränslen och mot minskad klimatbelastning utan att använda sig av ekonomiska styrmedel. Nu står de här återigen och kritiserar samma användning av ekonomiska styrmedel på miljöområdet och säger att de inte har någon effekt på miljön och att de skulle påverka ekonomin negativt.
I nästa andetag är de ute och pratar om att Sverige kombinerar en god ekonomi med att använda ekonomiska styrmedel, som har minskat vår miljöbelastning. Här måste finansministern ha en tråd. Man kan inte säga olika saker i olika sammanhang. Ska vi använda oss av ekonomiska styrmedel, eller ska vi inte använda oss av sådana? Går det att kombinera minskade utsläpp med en god ekonomi i de offentliga finanserna, eller går det inte att göra det? Ett svar på den frågan vore bra.
Per Bolund (MP):
Om det är ett drömscenario kan jag konstatera att vi är många som drömmer. EU-kommissionen lägger fram ett sådant förslag och säger inte att det inte kommer att ge några intäkter, vilket Jessica Rosencrantz utmålar här lite grann, utan man säger tvärtom att det kommer att ge 57 miljarder euro i intäkter.
Jag kan också konstatera att det tydligen finns många drömmare även på Jessica Rosencrantz politiska sida i form av till exempel Angela Merkel och Nicolas Sarkozy, som inte brukar bedömas vara några gröna drömmare utan snarare är ganska traditionella, konservativa politiker i Europa. De har ändå ställt sig bakom det här förslaget och anser att det skulle göra nytta och att det bör genomföras. Den svenska regeringen är kanske den som i så fall har drömmar, möjligtvis mardrömmar, kring den skatten.
Om det är några så är det den svenska regeringen som ställer sig utanför och har en särställning i det europeiska samarbetet. Det är i princip den svenska regeringen och den brittiska regeringen som har varit skeptiska till den här skatten, medan övriga ledningar i Europa har varit positiva till att införa en sådan skatt. Det beror på att man ser behovet av att reglera de finansiella marknaderna.
När vi ser hur börskurser på oerhört kort tid skyfflas upp och ned och när vi ser hur säkerheten i de finansiella systemen minskar för varje år som går, till exempel på grund av det jag var inne på, högfrekvenshandel, då ser man att det också behöver införas någon form av regleringar. Vi kan alla hoppas på att även andra regeringar som inte finns inom EU ser behovet av detta. Jag vet att den här diskussionen pågår runt om i världen på många andra marknader.
Jag nämnde exempel från den amerikanska börsen som visar hur stor instabilitet och oro som skapas genom osund spekulation. Jag är övertygad om att detta kommer att sprida sig även till andra. Men det krävs att någon vågar gå före och införa en sådan skatt för att det ska vara möjligt att få en bred uppslutning globalt sett. Där tycker jag att det är bra att EU har gått före, och jag beklagar verkligen att den svenska regeringen intar en ställning där man ställer sig vid sidan av och surar.
Per Bolund (MP):
Det är beklagligt att höra den uppgivenhet som man hör från Jessica Rosencrantz i den här frågan. Det är som om vi inte kan påverka någonting utan helt och hållet är offer för de finansiella marknaderna som flyttar som de vill. Jag kan bara konstatera att det inte är en syn som delas av många ledande politiker i Europa. Om de gjorde de bedömningen att alla transaktioner skulle flytta till andra delar av världen tror jag inte att man skulle föreslå en sådan skatt, vilket man faktiskt gör nu. Man kan tycka att skatten kan göra nytta även om den inte används på det sätt som EU-kommissionen föreslår.
I vårt ställningstagande har vi mycket tydligt sagt att vi vill att skatten ska gå till de nationella parlamenten och nationerna och inte användas på EU-nivå. Men vi tror ändå att skatten skulle göra stor nytta genom att lugna ned och stabilisera de finansiella marknaderna. Jag tror kanske att skillnaden mellan mig och Jessica Rosencrantz ligger i synen på styrande skatter. Moderaterna har generellt varit ganska skeptiska till att använda sådana skatter medan Miljöpartiet har sett att de gör stor nytta och verkligen kan påverka systemet. Vi har haft samma diskussioner när det gäller miljö- och klimatskatter, till exempel.
Vi ser att de gör stor nytta och att intäkterna kan användas till värdefulla saker. Det är lite märkligt att höra det här från politiker som i vanliga fall säger: Vi måste vara med och delta i diskussioner i EU och påverka hur till exempel pengarna och intäkterna används. Men i det här fallet väljer man att helt ställa sig vid sidan av och säga blankt nej utan att föra en diskussion till exempel om hur de här intäkterna skulle kunna användas. Sedan tycker jag att det är lite felaktigt att jämföra den här transaktionsskatten med en valpskatt, som Jessica Rosencrantz pratar om.
Det är lätt att konstatera att Sverige är ett mycket mindre område än vad EU är, och även när man tittar på de finansiella marknaderna är de mycket starkare och stabilare på europeisk nivå än på svensk nivå. Jag tror att risken för att alla transaktioner skulle flytta från euroområdet bara för att man inför en sådan här väldigt låg skatt är klart överdriven. Men vi lär få se det, för det ser ut som att den här skatten kommer att införas. Vi kommer väl att få stå här om några år och bedöma vad resultaten har blivit.
Per Bolund (MP):
Miljöpartiet har ingenting emot att Sveriges bidrag till Internationella valutafonden omfördelas på det sätt som föreslås i det här ärendet. Vi tycker att det är viktigt att det finns institutioner som IMF som har de resurser som krävs för att kunna hjälpa länder i kris och som kan hjälpa till att stabilisera ekonomin. Av den anledningen stöder Miljöpartiet höjningen av Sveriges kapitalinsats i IMF. Däremot anser vi att det finns stora problem i IMF:s verksamhet som behöver åtgärdas.
I det här ärendet tas det några positiva steg där man ökar demokratiseringen och inflytandet från de fattiga länderna, men vi anser ändå att det inte är nog. Jessica Rosencrantz lyfte i sitt anförande upp de steg som har tagit så här långt. Vi välkomnar dem, men vi tycker inte att det finns anledning att slå sig till ro och vara nöjd, utan det finns anledning att fortsätta att arbeta med demokratiseringen. När IMF beviljar sina lån ställs det fortfarande krav som kan köra över demokratiska beslutsprocesser i låntagarländerna.
Samtidigt ser vi hur utvärderingar visar att kraven inte leder till de resultat som man velat få fram, till exempel att minska fattigdomen. Vi ser också att det finns behov av att bredda det sätt som IMF mäter framgång på. Vi skulle gärna se att man i IMF:s verksamhet tittar på andra välfärdsmått, till exempel det som kallas Human Development Index som tagits fram av FN:s utvecklingsprogram UNDP och där man också tar hänsyn till sociala faktorer.
Vi tycker också att man borde ta med mått som tar hänsyn till miljöfaktorer i IMF:s verksamhet. IMF borde också hjälpa till och se till att det också integreras i de nationella nationalräkenskaperna. Vi tycker att det är ganska uppenbart att IMF måste fortsätta att reformeras mycket mer än vad som skett genom de reformer som hittills har genomförts. Det handlar inte minst om att öka den demokratiska styrningen av IMF och de fattiga ländernas inflytande i IMF.
Inflytandet över formerna för hur fonden styrs måste också ökas om Valutafondens legitimitet ska ökas och medlemsländernas förtroende för fonden ska bli stabilt. Vi anser också att det behövs en utvärdering av vilka krav IMF ställer i samband med kreditgivningen.
Jag anser till exempel att man inte ska ställa krav på ekonomiska reformer som går emot ländernas egna ekonomiska prioriteringar, vilket tyvärr fortfarande alltför ofta sker, till exempel genom påtvingad privatisering av offentliga monopolverksamheter som vatten- och energiförsörjning. Det vänder vi oss ganska skarpt emot. Utöver detta har vi inga andra förslag än majoritetsförslaget, utan vi har ett särskilt yttrande där vi lyfter upp dessa punkter.
Per Bolund (MP):
Det är alltid trevligt när man får höra från talarstolen att vi har samma uppfattning och att vi delar varandras agenda, men det är min uppfattning att det framför allt avspeglar sig i den handling vi utför och inte i det vi säger i anföranden i talarstolen. Det är det som är min kritik mot den sittande regeringen och mot regeringspartierna.
Det går att säga hur många vackra saker som helst, men så länge man inte gör allvar av de orden och går fram med riktiga förslag händer inte särskilt mycket. Min fråga till Jörgen Andersson är: Om det nu är så att vi har en gemensam syn på att man behöver mäta annat än bara bnp och att det behövs bredare mått på samhällsutvecklingen, varför var det då en god idé av regeringen att ta bort det regelverk som vi hade på plats?
Där hade vi gröna nyckeltal som redovisades i budgetarna både vår och höst varje år. Där hade man just den här bredare måttstocken. Förutom bnp hade man ett antal olika måttstockar där man tittade på exempelvis energianvändning, klimatutsläpp och så vidare. Men det valde den sittande regeringen att gå bort ifrån, till skillnad från hur utvecklingen har sett ut i många andra länder.
Det vore intressant att höra, om vi nu har det gemensamma intresset av att få till en bredare måttstock, om det går att återföra sådana nyckeltal i höstbudgeten eller i vårbudgeten. Regeringen har alla möjligheter att göra det redan i nästa budget.
Även om det här, som Jörgen Andersson håller med om, med att bredda måttstockarna kring mänsklig utveckling finns på den internationella agendan saknar jag Sveriges röst i diskussionen. Det är många andra länder som för den diskussionen just nu, och frågan är, vilket vi båda uppmärksammade, på agendan i Rio. Men var finns Sverige i den diskussionen? Där ser man inte regeringen över huvud taget. Vid Stockholm + 40-konferensen nu i april finns frågan inte alls på bordet.