Carl Bildt (M):
Detta är en fråga vi återkommer till i riksdagen vid relativt regelbundna tillfällen. Den representerar nämligen ett mycket betydande problem. Det är som Fredrik Malm erinrade om: Vi är ett land i vilket ca 170 000 personer på ett eller annat sätt - första eller andra generationen - har sina rötter i Irak. Många av dem är kristna, men inte alla. Det finns också åtskilliga muslimska trosbekännare.
Anledningarna till att de har sökt sig till vårt land är många, men en av dem är självfallet den tendens till religiös intolerans som finns i åtskilliga av dessa länder. Denna tendens späds på av terroristiska och fundamentalistiska grupper som ser sekteristiska motsättningar och sekteristisk krigföring som sitt medel att nå makten. Det var det vi såg i attacken på den katolska kyrkan i Bagdad den 30 oktober. Det var samma sak.
Det var al-Qaida som tog på sig ansvaret för det dådet. De utfärdade samtidigt en proklamation där de sade att al-Qaida ska bekämpa de kristna. Det var samma sak vi såg häromdagen i självmordsattacken i Samarra med, om jag inte missminner mig, mellan 40 och 50 döda. Det var samma sekteristiska fundamentalism och samma sekteristiska våld. Detta bekymrar Iraks regering minst lika mycket som det bekymrar Sveriges riksdag.
Den enda möjliga långsiktiga lösningen är att bygga upp en irakisk regering och irakiska säkerhetsstyrkor som har förmågan att värna också mångfalden i sitt eget samhälle. Efter attacken mot kyrkan i Bagdad besökte premiärminister Maliki kyrkan. Han lovade förstärkt stöd och började en selektiv rekrytering av kristna trosbekännare till olika säkerhetsstyrkor som skulle hjälpa till med detta. Är det tillräckligt? Sannolikt inte.
Det är nämligen en sekteristisk terrorism man har att bekämpa, och vi vet genom erfarenheter från andra länder att detta inte är alldeles enkelt. Är upprättandet av en frizon svaret? Den frizon som Fredrik Malm åberopade var lite annorlunda. Den handlade om att med flygattacker bekämpa Saddam Husseins pansardivision. Det fungerade för kurderna i norr, men det fungerade inte för shiamuslimerna i söder.
De var lika utsatta för Saddam Husseins terror trots att det amerikanska stridsflyget fanns i luften hela tiden. Det är inte längre Saddam Husseins stridsvagnar, som man kan se från luften, det handlar om. Här är det i stället al-Qaidas självmordsbombare och enskilda terrorister. Diskutera gärna detta med irakiska företrädare eller med UNHCR, men när vi gör det avvisar de vad de kallar en Bantustanlösning för Irak.
Det går lätt att säga att man ska upprätta en zon vid Nineve, men vad gör vi då med 50 000 kristna i Bagdad? Ska de flyttas därifrån med våld därför att de inte tillhör den zon som är godkänd för kristna? Och vad gör vi med den mångfald som fortfarande som finns mellan sunni, shia och olika kristna grupperingar som historiskt inte alls har dragit jämnt i varje enskild fråga? Det finns ingen enkel lösning.
Svenska armén kan inte ockupera Irak och upprätthålla ordning. FN kan inte ockupera Irak och upprätthålla ordning. Amerikanska trupper kan inte åter ockupera Irak och upprätthålla ordning. Jag tror ingen av oss egentligen vill något av detta heller. Vi måste lita till den långsiktiga uppbyggnaden av en irakisk stat, ge den det stöd vi kan ge och uppmärksamma situationen för alla de religiösa minoriteterna.
Det kanske inte är onaturligt att de kristna ligger oss lite varmare om hjärtat, men vårt stöd måste gälla alla religiösa samfund oavsett om de råkar likna det vi har i Sverige eller likna det som kanske finns i Iran eller någon annanstans. De mänskliga rättigheterna gäller alla.