KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Svantorp (S):
Det gläder mig att statsrådet ser lika positivt på att vi ska försöka jämna ut så att det är lika många män och kvinnor som går vuxenutbildningarna, för om man tittar på dem som i dag har jobb men som riskerar att bli av med sitt jobb är det väldigt många lågutbildade män i den gruppen. Då måste man tänka lite längre framåt på vad som kommer att hända när deras jobb försvinner och ha en plan för det.
Kommunerna har en annan bild än den positiva bild som statsrådet ger just nu av läget. Senast häromveckan kunde man läsa om Malmö, om jag kommer ihåg rätt, där man var tvungen att skära ned 1 000 platser inom vuxenutbildningen eftersom man tappar 38 miljoner i statsbidrag. Den positiva bild som statsrådet ger här stämmer alltså inte om man läser i lokala medier runt om landet.
Det finns runt om i vårt land många goda exempel på lokala initiativ där man förstått vikten av vuxnas kompetensutveckling. Där är den i Göteborg ett gott exempel. De har alltid haft en stor andel av sin arbetsföra befolkning inom industrin, över 20 procent, vilket gjort att många av och till har mist jobbet. Det har vi sett alldeles nyligen.
Då löser man inte problemet genom att sitta med armarna i kors och vänta på att någon annan ska göra det, utan då tar man tag i saker och ting. På en konferens häromveckan kunde man höra vuxenutbildningschefen i Göteborg berätta hur man med hjälp av kompetenshöjande åtgärder kunde behålla människor i arbete eller hjälpa dem att byta yrkesbana.
För att lyckas med det krävs nationella satsningar till exempel genom att de som riskerar att hamna i arbetslöshet får en rimlig ersättning för att omskola sig. Man ska känna sig trygg under den tid man satsar på både sig själv och landets tillväxt. Roger Haddad sade att S tycker att ju fler som är inskrivna i vuxenutbildning desto bättre och frågade om det alltid är positivt att antalet personer i vuxenutbildningen ökar.
Det beror på vilket perspektiv man har. Jag tycker att det livslånga lärandet är viktigt. Det är klart att jag då inte ser det som negativt att vi har många människor som väljer att vidareutbilda sig, oavsett om de riskerar att bli arbetslösa eller har jobb. Sedan talade Roger Haddad om den utslagningsmaskin som gymnasieskolan varit under den socialdemokratiska regeringstiden.
Nu har ni styrt i snart sex år, Roger Haddad, och hur har det sett ut de senaste sex åren? Har andelen elever som lämnar skolan utan godkända betyg eller hoppar av i förtid minskat? Nej, det tror jag inte att det har. Där har vi nog en läxa att lära, både Roger Haddad och jag. Vidare sade Roger Haddad att det inte är fel att anpassa yrkesvux efter konjunkturläget, och statsrådet sade något liknande.
I dag saknar 60 000 unga människor i Sverige gymnasieutbildning. Över 800 000 av den totala befolkningen saknar gymnasieutbildning. Samtidigt har vi massarbetslöshet; arbetslösheten ligger på 7-8 procent. I det läget måste man fundera på om det inte är allvarligt. Vill ni inte göra någonting åt den situationen? Är det inte bättre att satsa lite mer pengar på just vuxenutbildning?
Gunilla Svantorp (S):
Det är klart att vi socialdemokrater har en politik för jobb. Det är bara att läsa vår budgetmotion som väldigt mycket handlar om jobbskapande åtgärder. Jag tänkte gå in på det lite mer i vår nästa interpellationsdebatt. Konjunkturinstitutet och många andra ifrågasätter de 5,4 miljarder som regeringen satsat på sänkningen av krogmomsen.
Enligt de första artiklarna skulle det skapa 20 000 jobb, men det senaste jag läste handlade om 3 500 jobb. Däremellan har det skrivits många artiklar och antalet har hela tiden minskat. När man inte har en aning om hur många jobb det skapar är det en mycket märklig satsning som gjorts. Vuxenutbildningen är fantastisk och vi ska vara rädda om den. Den är unik för Sverige.
Under tidigare konjunkturnedgångar har vi vidareutbildat människor så att de varit redo att ta jobb när jobben har kommit. Nu ser vi att människor lämnas i sticket. De får gå hemma och göra ingenting. Dessutom får ungdomarna inte komma till Arbetsförmedlingen och få någon som helst åtgärd förrän det gått hundra dagar. Vem av oss som skapar jobb kan därför diskuteras.
Vi håller på att förlora en hel generation ungdomar. Jag är jättebekymrad. Långtidsarbetslösheten stiger. Människor är långtidsarbetslösa allt längre tid och kommer allt längre bort från arbetslivet. Jag skulle vilja fråga statsrådet hur hon tänker kring dessa frågor kopplat till vuxenutbildningen och kanske framför allt kopplat till genusproblematiken som vi diskuterar i dag.
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Yrkeshögskolan är en fantastisk utbildningsverksamhet. Föregångaren hette kvalificerad yrkesutbildning och startade 1995/96 som en treårig försöksverksamhet. Den föll så väl ut att den socialdemokratiska regeringen 2001 inrättade Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning, och det blev en reguljär utbildningsform.
Ansvaret övergick 2009 till den nya Myndigheten för yrkeshögskolan, som samlar alla eftergymnasiala utbildningar under sitt tak. Ibland känns det nödvändigt att påminna om historien. Kvalificerad yrkesutbildning är alltså ingenting som har uppfunnits i och med regeringsskiftet 2006, utan resultatet av ett långt och gediget arbete hos flertalet socialdemokratiska regeringar.
Det gläder mig att nuvarande regering också pratar väl om yrkeshögskolan och människors möjlighet att utbilda sig till viktiga yrken och kanske ännu mer till kommande viktiga yrken. Vad som däremot bekymrar mig är att den inte dimensioneras efter de behov som uppenbarligen finns.
Allra mest kan det bekymra i de tider av massarbetslöshet som vi lever i just nu med tanke på den oerhört höga ungdomsarbetslöshet som vi har i vårt land, nästan den högsta i hela Europa. Det är ungdomar som inget hellre vill än att få ett jobb eller starta eget. Men för att klara av det behövs verktyg, och ett viktigt verktyg skulle en utbildning inom yrkeshögskolan vara. Statistiken talar för sig själv.
Sex månader efter skolan har 86 procent av dem som slutfört sin utbildning jobb eller har startat eget. Därför måste en ansvarsfull opposition med sikte på allas rätt till jobb och med sikte på en näringspolitik som tar till vara alla människors möjlighet att bidra till vårt lands tillväxt ställa just de frågor som jag har ställt i den här interpellationen. Varför dimensionerar inte regeringen fler platser?
I dag får som statsrådet sade 29 procent av dem som ansöker om att få starta utbildning ett positivt besked. När utbildningsutskottet hade besök av myndighetens generaldirektör i slutet av januari sade hon att man lätt skulle ha kunnat bevilja lika många till med bibehållen kvalitet. Många väl kvalificerade ansökningar fick alltså nej.
Därmed missar regeringen möjligheten att öka kunskapsnivån i samhället och se till att fler människor står väl rustade vid förändringar i arbetslivet. Jag förstår inte vad statsrådet menar när hon i svaret säger att yrkeshögskoleutbildningar inte kan fungera som ett första steg tillbaka till arbetsmarknaden. Det är väl just det vi ser hela tiden?
Människor som har blivit av med sitt jobb eller känner oro för att kompetensen inte räcker till väljer att söka en kompletterande utbildning inom yrkeshögskolan för att stå bättre rustade. Vad är väl det om inte ett steg tillbaka in på arbetsmarknaden? Dessutom visar årsredovisningen från 2010 att hälften av deltagarna är under 26 år.
Återigen: Varför inte dimensionera fler platser när behovet uppenbarligen är så stort som det är och utbildningarna dessutom sker i samarbete med näringslivet och dess behov?
Gunilla Svantorp (S):
Det är väldigt klargörande svar och debattinlägg som kommer här. Roger Haddad sade till oss att man måste prioritera vad man lägger pengarna på. Vem vill inte ha ännu fler platser? sade Roger Haddad.
Det är mycket märkligt att man måste prioritera så att statsrådet anser att satsningen med 1,6 miljarder på yrkeshögskolan under 2012 ligger på en rimlig nivå, som det står i svaret. Man kan sätta det i relation till andra satsningar. Det gäller till exempel regeringens sänkning av krogmomsen, där absolut ingen vet om det kommer att skapa några nya jobb. Där satsade man 5,4 miljarder kronor.
Konjunkturinstitutet är väldigt kritiskt och tror inte att det kommer att skapa några jobb alls. En annan satsning som man har valt att lägga väldigt mycket pengar på är satsningen på jobbcoacher. Arbetsförmedlingen gjorde under 2011 en utvärdering av de interna och externa jobbcoachernas insatser. Jag vet inte om statsrådet har sett denna rapport. Det är en väldigt intressant läsning.
I utvärderingen studerar man skillnaden i sysselsättningsstatus mellan individer som deltar i jobbcoachning och dem som inte gör det. Resultatet visar, märkligt nog, att individer som har haft jobbcoachning har större sannolikhet att vara i praktik men lägre sannolikhet att vara i jobb än individer som inte har haft coachning. Skillnaderna är statistiskt säkerställda.
Det går inte att dra några slutsatser när det gäller om coachningen leder till jobb, menar man i studien. Detta är en nätt liten satsning på 2 miljarder kronor hittills, som ska stiga till 3 miljarder kronor under detta år. Om man prioriterar får man också se på vad man får ut av prioriteringarna. Därför tycker jag att det är märkligt att statsrådet säger sig vara nöjd med de 1,6 miljarder kronorna.
Vi socialdemokrater satsade 600 miljoner kronor, fullt ut finansierade, på 6 500 fler yrkeshögskoleplatser i vår senaste budget. Med anledning av den tidigare debatten vill jag också säga att vi satsade en massa pengar på jobbskapande åtgärder, till exempel en riskkapitalfond på 3 miljarder.
Vi satsar pengar på en nedsättning av arbetsgivaravgiften med 3 procent för lönesummor upp till 900 000 kronor. Detta kostar 3 miljarder netto. Vi tror att det här är insatser som kommer att leda till att fler jobb skapas. Vi avsätter också 1,4 miljarder för att bygga ut tunnelbanan och 11 miljarder till järnvägar. Det är massor med pengar som kommer att skapa jobb, tillsammans med yrkeshögskoleplatserna.
Mot bakgrund av detta måste jag få fråga statsrådet om hon inte tycker att man satsar på fel saker. Man vet att det handlar om en utbildning där 86 procent får jobb. Är det inte bättre att lägga pengarna på det som man vet skapar jobb?
Gunilla Svantorp (S):
Det har varit en klargörande debatt som verkligen visar skillnaderna på rött och blått styre i det här landet. Jag förstår inte vad ni menar med att vi ska presentera våra alternativ. Roger Haddad måste ha missat vårt budgetalternativ där vi fullt ut finansierar en satsning på yrkeshögskolan. Det viktigaste för oss socialdemokrater kommer alltid att vara människors möjlighet till arbete och egen lön.
Med en rejäl satsning på yrkeshögskoleplatser skulle fler människor kunna öka sin kompetens och därmed sina möjligheter på arbetsmarknaden. Dessutom kan man satsa på framtidens jobb. För ett tag sedan var jag i Arvika och besökte en yrkeshögskoleutbildning. Den var helt ny och handlade om fordonselektriker. Man har kommit på att väldigt många bilar är elbilar, och då behöver man en blandning mellan elektriker och fordonsmekaniker, det vill säga en helt ny utbildning.
Man skulle kanske behöva mer av sådant, men det stoppas kanske nu eftersom väldigt många får avslag på sina ansökningar. Det är jobb som vi faktiskt behöver i Sverige. Regeringen väljer att gå en helt annan väg än vad vi skulle ha gjort om vi hade styrt. Det är en väg som direkt gynnar några få aktörer på marknaden. Möjligheten för företag att få subventionerade tjänster ses som mer prioriterat än möjligheten att ge människor den kunskap och kompetens som efterfrågas av näringslivet runt om i Sverige.
Det tycker jag är synd. Statsrådet och Roger Haddad poängterar att yrkeshögskolan har kompetenskrav. Ja, det är därför det är så obegripligt att ni väljer att slänga ut vissa gymnasieelever rakt ut i arbetslöshet och stänger dörrarna. Björklunds senaste förslag om en ett- eller tvåårig gymnasieutbildning skulle leda direkt ut i arbetslöshet. Det kan inte leda någonstans. Det är helt obegripligt.
Med anledning av detta måste jag fråga en gång till: Anser verkligen statsrådet att utbildningsnivån inom yrkeshögskolan är rimlig?
Gunilla Svantorp (S):
Jag kan inte låta bli att också slänga mig in i den här debatten. Björklund pratar alltid om dessa 30 procent som lämnar skolan utan godkänt, som om det bara vore Socialdemokraternas fel. Men det är precis som Thomas har sagt, att du har styrt i fem år och fortfarande är det en så stor andel som lämnar skolan utan godkänt.
Dessutom föreslår regeringen inför 2012 att bidraget till gymnasieskolan ska sänkas med 675 miljoner kronor, något som just nu debatteras häftigt på SKL:s stämma. Hur kan man tro att man ska få fler elever som ska klara av gymnasieskolan om man samtidigt sänker stödet till den kommunala skolan?
Du säger i ditt svar att det ska bli en högre kvalitet på skolan. Hur kan det bli en högre kvalitet när man sänker kraven på engelska och svenska? Det är helt obegripligt. Man skapar i stället återvändsgränder för vissa av eleverna i skolan som kommer att få betydligt svårare att ta sig in. Alla ska kunna gå på komvux, säger Björklund. Vi vet att det inte kommer att bli så.
Alla som vill gå på komvux i dag kan inte gå på komvux, eftersom pengarna hela tiden försvinner. Nästa år försvinner 1,1 miljarder kronor från vuxenutbildningen i Sverige. Det är klart att det kommer att ge återverkan på antalet platser. Sedan måste jag säga att jag blir ganska upprörd över att ni lägger ord i munnen på oss och säger att vi har den ena och den andra synen på snickare, elektriker, smeder och vad det än kan tänkas vara. Det är ju ni som har den synen, inte vi.
För oss är alla människor lika mycket värda, och framför allt är alla yrken lika mycket värda. Det är ju därför vi vill att alla ska kunna gå vidare i livet, inte ha återvändsgränder beroende på vad man väljer när man är elva tolv år och går i skolan. Hur man kan tro att man ska kunna få en bättre gymnasieskola och en bättre matchning på arbetsmarknaden genom att dra ned på pengar är för mig obegripligt.
Det skulle jag vilja att Björklund utvecklar lite.
Gunilla Svantorp (S):
Vi skapar inte social utslagningspolitik. Vi skapar många nya vägar i livet med vår politik. Vi nedvärderar absolut inte yrkesutbildningar. Vi lägger mer pengar på yrkesutbildningar, till exempel på Yrkeshögskolan. Där var det tre sökande till varje plats i år. De som ville börja yrkeshögskoleutbildning var många fler än de som fick. Vi lägger mer pengar på det.
Vi nedvärderar alltså inte yrkesutbildningar. Vi borde skämmas över vår utbildningspolitik, säger Björklund. Det gör vi absolut inte. Men de som tillåter unga att slås ut och hamna i förtidspensionering, fas 3 och andra åtgärder som är verkliga återvändsgränder borde nog överväga att göra just det. Näringslivet skriker om bristande matchning. Det kan man läsa om i tidningen varje dag.
Man behöver arbetskraft med rätt kompetens. Hur kan Jan Björklund vara nöjd, som det står i slutet av svaret? Jan Björklund är nöjd med insatserna och anser att de står i samklang med de behov som finns. Hur kan du vara nöjd?
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min fråga. Självklart tycker jag att det är en jätteviktig fråga, men jag vet också att det finns väldigt många runt om i landet som väntar med spänning på vad som kommer att hända kring den här frågan. I grunden handlar min fråga om det livslånga lärandet.
Eftersom EU har beslutat att rekommendera en europeisk referensram för kvalifikationer för det livslånga lärandet som bygger på att de enskilda staterna i sin tur tar fram nationella referensramar är det viktigt att vi får veta vad som händer i den här frågan. Precis som utbildningsministern säger är det frivilligt för länderna att ansluta sig till detta, och det är därför glädjande att Sverige har för avsikt att delta. Vi vet att vi står inför en rad utmaningar i vårt land.
Just nu upplever vi till exempel att matchningen av arbetslösa personer och den kompetens som arbetsgivarna efterfrågar inte fungerar fullt ut. Då kan den nationella referensramen för kvalifikationer spela en väldigt viktig roll för möjligheten till bättre matchning, för människors möjlighet till varaktigt arbete och för tillväxt i vårt land.
Referensramen kan verka teknisk och besvärlig, men i grunden handlar det om ett verktyg som gör varje människas kvalifikationer mer förståeliga genom att det beskriver hur kunskapskrav inom utbildning såväl som från yrkesbevis från yrkesnämnder faktiskt matchar de kvalifikationskrav i arbetslivet som finns och vice versa. Syftet är att främja det livslånga lärandet, och eftersom det är så viktigt blir jag lite bekymrad över en del i ministerns svar.
Jag ställde nämligen frågor om hur regeringens förslag till nationell referensram ska se ut och när beslut om den kommer att fattas. På dessa båda frågor har jag fått ganska luddiga svar.
Om vi först tar frågan om hur läser jag ut av svaret att ministern i första hand tycker att det är viktigt att utbildningssystemet omfattas av referensramen och att andra kvalifikationer som man har tillägnat sig utanför utbildningssystemet får utvecklas i takt med arbetslivets och branschernas intressen. Samtidigt säger ministern att han kommer att verka för att Sverige ska presentera sin referensrapport under 2012.
I svaret kan man också läsa att det är viktigt att den modell till ramverk som Sverige väljer blir accepterad av alla parter som ett användbart verktyg, och därför måste processen få ta den tid som behövs. Det är bra. Men då förstår jag inte meningen i svaret som säger så här: "Exakt hur en sådan svensk referensram bör se ut bereds för närvarande inom Utbildningsdepartementet." Om det hade stått att processen bereds hade jag förstått.
Men om man säger att det är viktigt att de som berörs av frågan ska vara delaktiga och samtidigt säger att slutresultatet just nu bereds förstår inte jag detta. Hur ska processen se ut? När startar den? Vilka ska delta?
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka Erik Ullenhag för svaret. Det är ett svar som på ett vis är mycket upplysande och som på ett annat vis inte alls svarar på det som jag frågade om. Jag ser sfi-bonusen som ett experiment. Låt mig backa tillbaka ett par år. Bonusen startade som en försöksverksamhet. Många remissinstanser sade direkt nej och andra talade om att de var tveksamma till att inleda en försöksverksamhet.
Vi i de rödgröna partierna sade nej till försöksverksamheten. Vi sade också nej när sfi-bonusen mitt i försöksperioden permanentades. Regeringen valde alltså att permanenta en försöksverksamhet som ännu inte var utvärderad och uppföljd. I svaret hänvisar ministern till Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, IFAU, och deras uppdrag att utvärdera försöksverksamheten.
Detta ska vara klart i slutet av 2012, och det kommer naturligtvis att få en stor betydelse för fortsättningen av sfi-bonusen. Men redan i januari 2010 lämnade detta institut en rapport som visade att det då inte fanns några statistiskt säkerställda skillnader mellan de 13 kommuner som ingick i försöket och några som stod utanför. Ändå valde regeringen att permanenta försöket med sfi-bonus.
Det som institutet ska lämna en rapport om är alltså en försöksverksamhet som nu är permanentad. Det är en väldigt märklig ordning. Nu kommer hela tiden signaler om att sfi-bonusen förstärker orättvisan och inte alls uppnår det som regeringen pratar sig varm för.
I ministerns svar kan man läsa att den har införts för att stimulera fler invandrare att börja studera svenska, snabbt lära sig språket och avsluta sina studier snabbare, vilket ska öka genomströmningen.
Minister säger också i sitt svar att regeringen har genomfört flera viktiga reformer på integrationsområdet där en rad åtgärder har vidtagits för att uppnå högre kvalitet och bättre likvärdighet i sfi, vilket sfi-bonusen sägs vara en viktig åtgärd för att uppnå.
Jag tycker att det är direkt upprörande att läsa i svaret att reformen med sfi-bonus har införts för att skapa likvärdighet och högre kvalitet när det är precis tvärtom. Resultatet av de utbetalda sfi-bonusarna visar ju att de som har fått bonus är personer som skulle ha klarat sig inom den givna tidsramen på ett år även utan bidraget.
Det handlar inte alls om att de analfabeter som kommer till Sverige över huvud taget kan få en bonus. Det är också en reform som inte går att påverka som enskild person eftersom möjligheterna att klara av de uppställda kraven helt och hållet hänger på vad man har med sig när man kommer hit till Sverige och hur länge man har gått i skolan innan man kom hit. I en sådan behandling finns det inte en tillstymmelse till likvärdighet.
I svaret kan jag också läsa att ministern tycker att det är för tidigt att dra några säkra slutsatser om hur sfi-bonusen fungerar och vilket resultat den ger. Herr talman! Jag har verkligen funderat på hur ministern med en sådan inställning kunde få för sig att permanenta en verksamhet som befann sig i en försöksperiod och som inte var uppföljd. Jag vill gärna att ministern utvecklar det där med likvärdigheten.
Vilken likvärdighet menar ministern att sfi-bonusen uppnår?
Gunilla Svantorp (S):
Jag håller med om att det har varit för låg kvalitet på sfi på vissa ställen. Men ni är på väg åt helt fel håll. Förklaringen som statsrådet ger är totalt krystad. Det handlar om att man måste se till att man är på rätt studienivå och i rätt studiegrupp. Man ska inte kunna välja vilken studiegrupp man ska vara i. Det är orättvist att den som har gått steg ett bara får 6 000 i bonus medan den som har gått steg tre får 12 000.
Det är så krystat att det inte håller ihop. Mångfald av anordnare är jättebra för dem som kan välja. Det är det som jag menar. Hur lätt är det att komma hit och inte kunna språket eller någonting och sedan välja vilken sfi-anordnare man ska ha? Det gynnar också dem som kommer hit och har med sig många års studievana. Statsrådet nämner Gävle. Göteborg är ett annat exempel där man har blandat.
Det är jättebra när man har blandat yrkesliv och studier. Men lärarna på de ställena säger att det är bra men att det också tar längre tid innan man klarar av svenskan. De som går där klarar näppeligen av svenskan på ett år. Ändå är det väldigt bra. Man kommer ut och får en chans att arbeta. Det är jättebra, men det hänger inte ihop med att man får en sfi-bonus. Då står det tvärsemot.
I Malmö har man konstaterat att den som får bonus är en välutbildad amerikan. I Malmö bor det 800 amerikaner, som kommit för att de blivit kära i en kvinna eller man. Det är välutbildade människor. Det bor 10 000 irakier i Malmö. De har fått betydligt mindre sfi-bonus än de 800 välutbildade amerikanerna. Jag tycker att resultaten talar för sig själva.
Om de 18 miljoner som har betalats ut till sfi hade använts i verksamheten för alla hade vi uppnått mycket bättre resultat.
Gunilla Svantorp (S):
Det var mycket som sades här. Först och främst vill jag tala om för Jan Ericson att vi har finansierade budgetar. Vi lägger aldrig ofinansierade budgetar. Fullt ut är de finansierade. En skattechock talar Jan Ericson om. Vi investerar i välfärden. Till exempel har vi över 50 000 fler utbildningsplatser än vad ni har i ert förslag, Jan Ericson.
Det är inga skattechocker, utan det är investeringar för att människor ska komma vidare i livet. Du tog upp plusjobben. Men plusjobben går inte att jämföra ens på samma vecka som fas 3. Plusjobben innebar avtalsenliga löner. Vad har man i fas 3? Där får man inte ens lön.
Den som tar emot en person i fas 3 får betalt, men den som är i fas 3 får många gånger leva på nästan ingenting. Det går absolut inte att jämföra över huvud taget. Dessutom riktade sig plusjobben i allra högsta grad till dem som stod längst bort från arbetsmarknaden - de långtidsarbetslösa, de som hade funktionshinder, de som var utrikesfödda och så vidare.
Det var en fantastiskt bra reform. Kom inte och säg någonting annat. Jag skulle vilja fråga Jan Ericson om det han säger om att Alliansen satsar så mycket på vuxenutbildningen. Varför sänkte ni då bidraget till yrkeshögskolan med 130 miljoner i fjol? Den är ett bra sätt att komma ut i arbete. Varför sänkte ni bidraget till den?