Elisabeth Svantesson (M):
Jag måste ge miljöpartisterna en eloge för att de så vackert beskriver något som jag i grunden tycker är så fel. De beskriver så vackert att min mamma som är garantipensionär ska vara med och finansiera - hon bor för övrigt i Örebro - att en universitetslektor kan ta ledigt under ett år från Örebro universitet. Människor som i dag har ett jobb ska på bekostnad av alla andra få vara lediga.
Walter Mutt pratar om innovation. Sverige är ett av de mest innovativa länderna i världen. Det beror på många saker. Det finns en innovativ miljö, ofta ute på arbetsplatserna. Det finns möjlighet att växa och ta vara på goda idéer. Det är vi rätt så bra på i Sverige, men vi behöver bli bättre. Därför satsar vi väldigt mycket forskning och utveckling, och vi ska fortsätta att ha innovativa miljöer. Tänk, att man kan beskriva det så vackert att några är hemma på andras bekostnad.
Det tror vi inte på. Frihet är att vara ledig, beskriver Annika Lillemets det som. Man ska inte låsa in människor i jobb. Det låter ju helt fascinerande. Alla jobb är inte fantastiska jobb. Alla jobb är inte utvecklande. Det är därför som vi måste fortsätta att förbättra arbetsmiljön i Sverige och till exempel se till att kvinnor trivs bättre i offentlig sektor. Det är ju ett väldigt tydligt fokus för mig som arbetsmarknadsminister.
Miljöpartiet har som sin grundtes friår och arbetstidsförkortning. Det är en ekvation som aldrig kommer att gå ihop. Vi lever på en kontinent som har 7 procent av världens befolkning, samtidigt som vi har drygt hälften av världens sociala välfärdskostnader. Är det så att vi alla ska jobba mindre och dessutom ha friår går ekvationen inte ihop.
Hur ska till exempel ett företag som har fem anställda klara av att fyra personer jobbar åtta timmar mindre varje vecka men med samma lön? Och samtidigt kanske en tar friår. Arbetstidsförkortning och friår skulle ett litet företag inte klara av. Hur ska kommuner kunna lösa den otroligt svåra ekvationen att alla jobbar mindre och några tar friår? Den ekvationen går inte ihop.
Jag har stor respekt för att ni säger som det är, att ni inte tycker om att man låser in människor i jobb. Men att få det att låta som en vacker berättelse om hur Sverige ska utvecklas när alla ska jobba mindre räcker inte. Då måste ni vara ärliga och säga att ni sänker välfärdsambitionerna i skola, vård och omsorg.
Man kan inte göra som Gustaf Fridolin, ena dagen tala om mer pengar och resurser till skolan och nästa dag - i den enda interpellationsdebatt vi haft - tala om friår och gärna arbetstidsförkortning. Den ekvationen går inte ihop. Det är inte alltid vackert det jag nu säger, men det är sanningen, och den är viktig att diskutera. Jobb är inte att bli inlåst. De flesta människor som går till jobbet i Sverige trivs på sitt jobb och ser det som något viktigt.
Man får vara med och bidra, och man har en egen försörjning. Många vill komma vidare, och därför måste vi fortsätta att jobba med omställning, med rörlighet. Sverige är ett fantastiskt land att utbilda sig i, att omskola sig i, för att komma vidare. Mitt mål, herr talman, är först och främst att jobben ska fortsätta att bli fler. Allt färre ska försörja allt fler, och då måste fler ha ett jobb att gå till. Det betyder inte att alla som jobbar i dag ska jobba mer. Många känner att de jobbar till bristningsgränsen.
Det är inte det jag menar, men fler måste komma in. Jag är inte så naiv att jag tror att man bara kan byta ut en människa, vem som helst, mot någon som varit långtidsarbetslös. Om det vore så skulle fler arbetsgivare ta chansen och anställa människor till en mycket låg kostnad, vilket vi redan har, men det fungerar inte så. Man kan inte bara byta ut människor, precis som Fredrik Schulte sade.
I grunden handlar det, herr talman, om synen på jobb, om synen på människor och om synen på hur vi ska finansiera våra gemensamma välfärdsambitioner.