KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Nordén (S):
Ministern blir väldigt engagerad. Vi tvivlar inte på hans engagemang. Men vi har ett nationellt resurscentrum som under nästan ett år varit utan resurser. Det har levt kvar för att vi har haft en länsstyrelse i Jämtland som har varit beredd att finansiera det i hopp om att regeringen och Jordbruksverket ska säga okej. Vi hade ett projekt som avslutades innan utvärderingen var gjord.
Jag tycker därför att ministern inte ska ta så höga toner när han kritiserar vår argumentation. Pengarna som kom fick vi vänta nästan ett helt år på. Visst är pengarna inne på kontot nu, men det tog tid. Det är klart att det går att göra på ett annat sätt.
Att högskolor och universitet skulle sätta sig ned och göra en gedigen projektansökan varje år för att få resurser stämmer inte. Jämförelsen håller inte.
När man har bestämt sig för att man vill ha ett nationellt resurscentrum och har gjort en politisk prioritering där man säger att verksamheten är så bra och viktig att den har nationell status är det något annat än ett kortare projekt. Därför borde regeringen fundera på hur man ska finansiera detta mer långsiktigt än vad man är beredd till i dag.
Alla som har jobbat med projekt vet att det tar otroligt mycket energi att skriva projektansökningar år efter år. Om det är så verksamheten ska fungera för Eldrimner ska man kanske skruva ned tonläget och säga: Det är okej om det finns de som vill jobba på nationell basis. Det kan vi stötta.
Detta är dock inget sätt att behandla ett nationellt resurscentrum. Det har en annan status än ett projekt, tycker jag. Det var just det som var tanken när regeringen tillsatte detta i projektform. Det skulle drivas i projektform för att man skulle se hur det fungerade och om det var ett bra sätt att använda pengarna på. Sedan skulle projektet naturligtvis utvärderas. Därefter skulle regeringen ta ställning till detta.
Nu har man lagt beslutet hos Jordbruksverket. Regeringen tar inte ställning över huvud taget verkar det som, utan det är en myndighet som får sköta det. Vi har flera nationella centrum som kan finansieras på annat sätt än att man låter ett verk eller en myndighet ensamt ta ansvar för det. Det handlar om en politisk prioritering om man tycker att verksamheten är viktig och strategisk i livsmedelsstrategiarbetet.
Jag blev glad när jag läste hur livsmedelsstrategin lyfter upp småskalig livsmedelsproduktion. Det blev de på Eldrimner också. De kände att de låg precis i linje med det som regeringen ville göra. De visste att jordbruksministern var engagerad, och det kändes bra. Men tiden gick och pengarna kom ändå inte därför att regeringen låter Jordbruksverket ta besluten.
Regeringen verkar inte vara beredd att själv ta beslut i frågan och säga att det är skillnad mellan projekt som söker på årsbasis och verksamheter som vi vill ge en strategisk uppgift och roll i att göra Sverige till ett matland i Europa.
Marie Nordén (S):
Som jag inledningsvis sade är det väl ingen som ifrågasätter ministerns engagemang. Jag tycker att det är bra att man satsar stort på livsmedelssektorn och att man ser en utvecklingspotential där. Vi vet alla här i salen att det finns engagerade kunniga människor. Jag som kommer från Jämtland vet att vi har ett gediget kunnande i småskalig livsmedelsförädling. Eldrimner är inne på sitt 15:e år.
Ministern säger att vi hade ett projekt, att det avslutades och utvärderades. Allt gjordes i helt fel ordning. Man avslutade projektet innan utvärderingen var klar. Vi vet att utvärderingen gav jättefina betyg. Nu säger ministern att det är möjligt att ge bidrag för flera år. Det är bara det vi begär.
Om man ger ett centrum som Eldrimner nationell status, tycker jag att det borde finnas en vilja från regeringen och ministern att se att vi här har en seriös verksamhet som är utvärderad och borde finansieras på längre bas än bara ett år.
Vi vet att den resurs, kompetens och kraft som måste läggas ned på att skriva en ny projektansökan - då är det ju i projektform om och om igen - är något som vi inte vill se. Det var just därför vi satte nationell status. Vi ville se ett långsiktigt arbete. Det var det som var så viktigt. Därför var det så glädjande att utvärderingen visade att det var väl använda pengar.
Jag hoppas verkligen att man vid mötet den 4 då man träffar Eldrimner på departementet kan ge ett positivt besked om att den nationella status de nu ska få tillbaka ger en mer långsiktig finansiering.
Marie Nordén (S):
Det här är inget nytt besked om hur vi ställer oss till urangruvor. Det var ganska länge sedan som vi tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet gav besked om att vi aldrig tänker medverka till att det blir en urangruva. Om kommunen säger ja kommer det sannolikt att gå vidare till nästa instans, och då är det viktigt att vi har en lagstiftning som gör det möjligt att säga nej till en urangruva.
Vi har också sagt att om det krävs en förändring i lagstiftningen är vi beredda att ta den förändringen. Det är en viktig signal hur olika partier ställer sig till detta. Det gäller inte bara svaren på en enkät från Naturskyddsföreningen som kan visa sig bli något helt annat i den reella politiken, vilket det har blivit både för Kristdemokraterna och för Centerpartiet.
Sedan är det också så, Carl B Hamilton, precis som jag sade i mitt anförande, att man kan tycka att det kommunala vetot är väldigt fint och bra på många sätt.
Men om det, som i det exemplet jag gav, kommer en förfrågan om en gruva i Bergs kommun, vilket vi vet naturligtvis kommer att påverka dagvattnet i Storsjön kommer frågan om kommunens åsikt om den gruvan inte att vandra vidare till Östersunds kommun, Krokoms kommun eller Åre kommun som också är beroende av ett rent vatten i Storsjön.
Jag tycker, och det här är min personliga åsikt, att när det finns en regering som tydligt säger nej till urangruvor är inte det kommunala vetot det absolut viktigaste. Men det är klart att när man har en regering som vägrar att ge tydliga signaler om hur man ställer sig till en urangruva blir det kommunala vetot väldigt viktigt. Då blir det avgörande för om det blir urangruvbrytning i Sverige eller inte.
Det verkar vara den enda garanten att vi har kloka kommunalpolitiker i stället för kloka nationella politiker.
Marie Nordén (S):
Det finns många kloka politiker både på nationell nivå och på lokal nivå. Tyvärr känner vi att frågan om uranbrytning är mycket större än att den ska lösas på kommunal nivå. För oss rödgröna är principen klar: Vi bryter inte uran i Sverige. Vi är beredda att ta det ansvaret, och det är också det beskedet som vi har gett.
Jag tror faktiskt att den markägare som aldrig fick beskedet från Bergsstaten om att det skulle bli uranprospektering på hans mark nog kände sig ganska rättslös och överkörd. Vi har ett system i dag som går ut på att när man informerar markägare är tystnad lika med medhåll. Du får ett brev, och protesterar du inte när du har fått det brevet har du ingenting att erinra. Det är precis det som är felet, bland annat i informationssystemet.
Man borde vända på det, anser jag. Ett brev skickas ut, och har Bergsstaten inte fått svar från markägarna måste man ta reda på varför. I det här fallet hade man inte ens tagit reda på rätt adress till markägaren som nog var ganska rättslös. Vårt förslag är att vi ska se över informationen och öka den som ett första steg.
Men precis som vi säger i vår reservation är vi beredda att, om de här åtgärderna som vi föreslår träder i kraft och det ändå inte fungerar, ta ett steg ytterligare och se efter vilka förändringar i lagstiftningen som vi måste göra. Just därför har vi skrivit vår reservation, och vi är väldigt tacksamma över att vi har fått med oss våra partikamrater och Vänstern och Miljöpartiet.
Marie Nordén (S):
Vi har alltid sagt att kärnkraften ska avvecklas på ett ansvarsfullt sätt. Jag ska se till att vi inte tappar någonting på tårna och gör oss illa i onödan utan faktiskt tar ansvar för att den energiintensiva industrin får energi till bra pris. Men det är precis som jag sade i mitt tidigare anförande och i replikskiftet att Berg kan säga ja eller nej, men det är fler kommuner än Berg som påverkas av en eventuell urangruva.
Politikerna i de kommunerna har ingen möjlighet över huvud taget att säga ja eller nej. Därför tycker jag att det kommunala vetot inte fungerar som det ska. Det finns kloka politiker överallt. Jag litar på den majoritet som finns i Bergs kommun just nu, och jag vet vad de tycker. Men jag vet också att majoriteter förändras.
Tidigare hade vi faktiskt en överenskommelse, och alla var överens i Jämtlands län om hur vi ställde oss till uranbrytning oavsett vilken kommun det handlade om. Så var det ända tills Reinfeldt var ute och gjorde klart att han tycker att uranbrytning är okej, och då svängde genast våra moderater i Jämtlandsdistriktet. Sedan kom Folkpartiet efter dem.
Just nu är det bara Kristdemokraterna och Centern i den borgerliga alliansen som fortfarande står fast vid att de inte vill ha någon uranbrytning i länet. Men det vet du lika väl som jag, Staffan Anger, att majoriteter förändras. Sedan ställer vi oss väldigt olika till en urangruva.
Jag tycker inte att vi ska bryta uran i Sverige, och därför tycker jag att det känns väldigt bra att vi i det rödgröna samarbetet faktiskt har bestämt oss för att vi aldrig ska medverka till att vi bryter uran i Sverige.
Marie Nordén (S):
Precis som kärnkraftsfrågan är en nationell fråga och ett nationellt ansvar tycker jag att uranfrågan och uranbrytningen också borde vara ett nationellt ansvar. Jag tycker att den frågan är för viktig, precis som jag sade i mitt anförande, att lämna på kommunal nivå. Uran är inte vilket mineral som helst, och vi har inte prövat lagstiftningen vad gäller uran, så vi vet inte hur den fungerar.
Det är inte heller så att vi känner till konsekvenserna för miljön efter urangruvan som fanns på 70-talet. Ingen har direkta svar för vad som kommer att hända. Vi vet bara att uran är ett ämne som egentligen inte ska upp ur marken. När det gäller jobben kan man ställa sig frågan vad det är för jobb som vi ser framför oss i Jämtland i framtiden.
Jag hör till dem som inte tror att gruvjobben är det som kommer att utveckla Jämtland eller Bergs kommun. Vi har i dag rekommenderat varandra att åka till olika platser, och jag rekommenderar Carl B Hamilton att åka till Oviken och se den plats där man vill öppna ett dagbrott. Det kommer att i princip äta upp en hel by, en av de vackraste platserna i Jämtland.
Det är inte framtiden för Oviken, för när gruvbrytningen där är över efter 30-40 år har man bara kvar ett stort hål. Då kan man glömma allt annat.
Kanske får man en stor bassäng, men den får man ändå inte bada i. Jag tror inte att Jämtland, som är ett starkt turistlän, som växer så det knakar, som har allt fler turister från hela världen som kommer till det orörda och vackra landskapet, är betjänt av ett stort hål. Jag tror inte att det är framtiden, och det tror inte heller jämtarna.
Marie Nordén (S):
Jag tycker att Jan Andersson borde ha lyssnat på vad jag sade i mitt anförande. Jag sade inte att man inte hade prövat det kommunala vetot. Jag sade att man inte hade prövat den lagstiftning som man säger ska garantera miljön vid en eventuell urangruva. Den lagstiftningen har inte prövats. Jag sade också att det kommunala vetot bara gäller för den kommun där den faktiska gruvan ligger men inte för de kommuner som på sikt påverkas av gruvan. Det var vad jag sade.
Jan Andersson har under hela debatten visat en anmärkningsvärd syn på gruvbolagen och deras etik och sätt att arbeta. Han vill ge sken av att om de får ett nej går de bakvägen, luras och gör allt för att kringgå lagen.
Vid flera tillfällen har Jan Andersson ansett att om vi sätter upp de och de reglerna kommer vi nog att få se hur gruvbolagen hittar andra vägar och inte följer de lagar som vi sätter upp. Det kommunala vetot är jätteviktigt. I en situation med en regering som inte tar ställning, inte talar om hur man ställer sig till en urangruva och uranbrytning, är det kommunala vetot oerhört viktigt.
Eftersom jag tycker att vi inte ska ha urangruvor hoppas jag naturligtvis att den åsikten delas av de kommunpolitiker som eventuellt ställs inför frågan vad de tycker om en urangruva. Då jag tycker att det är en så pass viktig fråga anser jag att det kräver ett nationellt ställningstagande.
Därför har vi från den rödgröna oppositionen gett klara besked om att vi inte tänker ställa upp på uranbrytning i Sverige.
Marie Nordén (S):
Det var många som trodde att det med en regering där Centerpartiet ingick fanns en garanti för att man inte skulle bryta uran, att både Centerpartiet och Kristdemokraterna skulle stå fast vid det svar de gav till Naturskyddsföreningen. Det är viktigt att lyssna på människorna ute i de bygder som nu är föremål för en allt större prospektering.
De känner sig maktlösa, vill ha bättre information och ett större inflytande. De signaler som vi från den rödgröna oppositionen har gett innebär att vi inte tänker ställa upp på uranbrytning, och jag önskar att Centerpartiet och Kristdemokraterna hade stått fast vid sin övertygelse. Den reservation som vi har tycker jag är bra. Den handlar om just de två saker som många har efterfrågat, nämligen bättre information och ett större lokalt inflytande.
Men det handlar också om en bättre prövning, med större miljökrav även på prospektering, än vad som gäller i dag. Det är inte så avancerat, men det är väldigt effektiva åtgärder. Jag ser på Jan Andersson att han blir lite förvånad, men det står faktiskt att läsa i reservationen att vi ställer dessa två krav. Jag hoppas att vi har flera centerpartister med oss vid voteringen i morgon.
Vi förordar alltså en ändring av förordningen så att även provborrning ska räknas som miljöfarlig verksamhet och kräva hälsoskydd. Det är en bra åtgärd, för vi vill att det ska vara hårda krav såväl på borrning som på brytning, samt att informationen ska fungera på ett bättre sätt.
Marie Nordén (S):
Per Åsling pratar sig varm för den förnybara energin. Samtidigt är han med i en energiuppgörelse som innebär att man bygger fast sig i kärnkraften. Jag undrar hur Per Åsling resonerar. Bilden av vad energiuppgörelsen egentligen innebär spretar också som många andra frågor inom detta område.
Om man lyssnar på Carl B Hamilton får man en bild, om man lyssnar på Staffan Anger får man en annan bild, och Per Åsling ger sin bild. Det är lite lustigt att Per Åsling ordagrant säger det som Maud Olofsson sade i den interpellationsdebatt som bland annat jag deltog i: Som centerpartist behöver jag ingen uranbrytning. Jag tycker inte att kärnkraften ska vara i vårt energisystem.
Det verkar vara ett centerpartistiskt mantra som man säger till sig själv för att övertyga sig om att det inte innebär någon utbyggnad av kärnkraften. Per Åsling säger också att han vill ha en lagstiftning som respekterar enskilda markägare och tillgodoser miljön. Jag sitter och tittar i vår reservation och konstaterar att han säger och efterfrågar precis det som vi skriver om i vår reservation.
Jag skulle vilja veta: Vad är det som inte stämmer eller passar Per Åsling i reservationen? Jo, han hittar ett kryphål. Enligt hans egen motion ska man stärka det kommunala medinflytandet när det gäller prospektering och provborrningsbeskedet. Är det hans kryphål att nu säga: Det var inte riktigt så jag tänkte?
Utifrån de resonemang och uttalanden som Per Åsling har haft hemma undrar jag: På vilket sätt stämmer inte den här reservationen med det Per Åsling har sagt tidigare?
Marie Nordén (S):
Jag har i tre tidigare replikskiften preciserat och förklarat min inställning till det kommunala vetot. Jag tycker att det räcker så. Vi har en energiuppgörelse som bygger fast sig i kärnkraften. Per Åsling vill ge sken av att den ska fasas ut. Den här uppgörelsen innebär att man släpper kontrollen av kärnkraften. Det blir upp till näringen att bestämma hur vi utvecklar den.
Sedan har han mage att säga att detta är ett resultat av den socialdemokratiska energipolitiken. Vad jag vet var Centerpartiet en del av den energipolitiken. Även om Per Åsling är här för första gången och detta är hans första mandatperiod måste han väl ändå ta ansvar för sitt eget partis politik. Ni var en del av energiuppgörelsen.
Jag har aldrig ifrågasatt det kommunala vetot och om det fungerar eller inte. Det jag säger är att vi behöver tydliga signaler från våra politiker på flera nivåer. Det är också viktigt att vi har en regering som inte spretar när det gäller en så viktig fråga som uranbrytning.
Per Åsling har på hemmaplan varit väldigt tydlig i sin inställning till uranbrytning, sina krav på inflytande och bättre information till markägare och kommuner. Många gånger har alla som har lyssnat på mig och Per Åsling nog trott att vi tycker ungefär samma sak. Nu har vi en reservation där vi i princip säger det som Per Åsling har sagt gång på gång hemmavid.
Det handlar om att förbättra informationen och att ställa höga krav på miljön. Det tänker jag jobba med i riksdagen. Den motion som Per Åsling väckte var bra, och reservationen är ännu bättre. Jag kan inte se någon anledning till att Per Åsling inte vill rösta på den i morgon. Jag skulle vilja veta hur han tänker rösta, och om han röstar nej i så fall varför.
Marie Nordén (S):
Jag bad om ordet för att Carl B Hamilton tar sig friheten att dels inte lyssna, dels göra tolkningar av det jag har sagt och inte på ett sätt som inte stämmer. Det kommunala vetot behövs mer än någonsin just nu. Det är för att vi har en regering som är positiv till uranbrytning. Det är kommunerna som för tillfället är garanten för att det inte ska bli någon uranbrytning i Sverige, vilket jag inte tycker är tillfredsställande.
Min förhoppning är att uranbrytning inte ska vara en fråga över huvud taget. Det ska vara glasklart att vi inte bryter uran i Sverige. Men vi är inte där än. Just därför måste vi stärka kommunernas och markägarnas insyn och inflytande över prospekteringstillfället. Det är där det brister. Sedan frågade Per Åsling mig om vad jag gjorde eller inte under förra mandatperioden.
Det var fem år sedan vi antog den förra minerallagstiftningen. Det var en bra minerallagstiftning som var väl anpassad till situationen för fem år sedan. Per Åsling är precis lika väl medveten som jag om att situationen ser annorlunda ut i dag. Prospekteringarna ser helt annorlunda ut. Det var knappt en fråga i Jämtland om uranbrytning för fem år sedan. Nu ser verkligheten helt annorlunda ut.
Just därför kräver och föreslår vi de här ändringarna, som är väl i linje med vad flera av våra centerpartistiska riksdagskamrater har skrivit i sina motioner. Jag hoppas återigen på att vi har en majoritet som ser annorlunda ut i morgon och att det är fler som följer sin övertygelse.
Marie Nordén (S):
I onsdags besökte jag Pernilla. Hon är ambulanssjukvårdare och har haft diskbråck under en längre tid. Det har tillstött komplikationer efter en operation. Hon hade två skruvar i ryggen, och läkaren bestämde att de måste opereras bort. Mitt under konvalescensen gick hennes tid som sjukskriven ut, och hon har fått beskedet från Försäkringskassan att hon inte får vara sjukskriven på heltid längre.
Den vårdande läkaren skickar in brev på brev och försöker få Försäkringskassan att förstå att Pernilla snart ska opereras. Hon opererades i tisdags, för en vecka sedan, och därför behöver hon vara sjukskriven. Bara hon får läka kommer hon att kunna gå tillbaka till sin heltidsanställning som ambulanssjukvårdare.
Men Försäkringskassan har sina regler att följa, så hon blir deltidssjukskriven och förlorar halva sjukpenningen - detta under den tid som hon faktiskt ligger på operationsbordet. Försäkringskassan ringer till Pernilla och frågar henne om hon inte kan sitta i någon kassa någonstans i Bräcke kommun där hon bor.
Då kan inte jag, och säkert inte ministern heller, låta bli att tänka på den diskussion som var före jul när precis den här situationen inträffade för många som hade en allvarligare sjukdom än diskbråck.
Många cancersjuka larmade om just precis den här situationen, där de stelbenta och ganska omänskliga reglerna ställde dem i en helt orimlig situation. Då beslutade regeringen att det behövdes ett undantag.
När man nu ser att det är andra människor med andra sjukdomar som hamnar i precis samma orimliga situation, borde då inte ministern fundera på om man skulle ändra reglerna? Jag säger inte att vi hade ett perfekt sjukförsäkringssystem, för det hade vi inte. Det var människor som ramlade mellan stolarna. Det fanns arbetsgivare som glömde bort att höra av sig under flera år. Det var Försäkringskassan som tog för lång tid på sig att göra utredningar.
Men precis som Matilda sade tidigare gör det inte det här systemet vare sig mänskligare eller bättre att vi delvis misslyckades med vårt system. Det som fanns i vårt system var ändå tryggheten att jag så länge jag anses ska vara sjukskriven av min läkare, om inte jag hamnar i tvist med Försäkringskassans försäkringsläkare, har rätt att vara sjukskriven i ett sjukförsäkringssystem som är värt namnet.
Jag undrar om ministern tycker att det är rimligt att samtidigt som man ligger och blir opererad inte ska ha rätt att vara heltidssjukskriven. Jag säger inte att ministern ska veta allting om fallet Pernilla, men det här är inte ett enskilt, enstaka fall. Hon är inte på något sätt ensam om den här situationen.
När reglerna gör att Försäkringskassan agerar på det här sättet tycker jag att ministern borde fundera på om hon tycker att systemet fungerar. I stället för att läka får Pernilla nu strida mot Försäkringskassan. Hon får anlita en jurist under sin tid som sjukskriven. Dessutom blir hon fattigare. Det gör henne inte friskare, och det gör inte heller att hon snabbare kommer tillbaka till arbetslivet.
Ett system som gör att människor känner sig allt annat än trygga och säkra måste väl ändå ministern tycka är ett misslyckat system?
Marie Nordén (S):
För Pernilla handlar det om att hon inte får vara sjukskriven, inte ens då hon opereras. Försäkringskassan menar att man följer regeringens regler och de intentioner som ministern hänvisar till och som hon tog upp i sitt tidigare anförande.
Ministern måste kunna se konsekvenserna av regeringens nya regler och de intentioner som man har med sjukförsäkringen när sjukförsäkringen inte, som ministern säger i svaret, är trygg, säker och omfattar alla.
När den som är sjuk inte kan arbeta, inte känner en trygghet, inte har ett gott skydd och inte får en aktiv rehabilitering utan en aktiv uppsägning av sin sjukförsäkring måste regeringen fundera på vad det är som har blivit fel.
Den vårdande läkarens bedömning måste räknas, och diagnosen som patienten och personen i fråga har, inte kollektivet - man kan inte dra alla över en kam och säga att tiden är slut - måste räknas. Det kan väl ändå inte vara rätt med en administrativ gräns som väger tyngre än den faktiska diagnosen som den enskilda individen har?
Varför ska det inte vara möjligt med rehabilitering utan att människor kastas ut ur systemet? Varför kan man inte säga att man behöver göra avstämningar utan att människor riskerar att förlora sin sjukersättning?
Jag har aldrig förstått och inga som jag möter som är sjukskrivna och som drabbas av just dessa administrativa gränser har förstått varför det är så viktigt för regeringen att kasta ut människor ur systemet. Jag kan inte se att det finns något motsatsförhållande i att man faktiskt ser till att människor får hjälp att komma tillbaka men ändå har rätten att vara sjukskrivna när de är under operation.
Då måste väl ministern ändå erkänna att det är någonting som har blivit så fel? Jag skulle vilja veta vad ministern anser om det.