Jan Ericson (M):
För omväxlings skull och för att spara lite tid ska jag börja med några repliker. Det är väldigt praktiskt, tycker jag. Gunilla Svantorp pratade om några saker som jag inte kan låta stå oemotsagda. Hon påpekade bland annat att antalet långtidsarbetslösa har blivit tre gånger högre. Ja, det stämmer om man bara räknar dem som syns i arbetslöshetsstatistiken. Men var fanns de här personerna tidigare? Jo, ni gömde dem i sjukskrivningar, Gunilla Svantorp. Det är därför som de inte syntes tidigare.
Nu syns de. Sedan pratade Gunilla Svantorp även om fas 3. Vi kan säga mycket om det som egentligen heter sysselsättningsfasen i dag. Det är nog ingen av oss som är jättenöjd med resultaten. Jag tror tyvärr att de som har varit borta från arbetsmarknaden mycket lång tid är en mycket svår grupp att arbeta med. Man kan i alla fall konstatera att ungefär 15 procent går vidare från fas 3 till arbete eller utbildning.
De gamla plusjobben som Socialdemokraterna hade på sin tid för samma grupp ledde till att 1 procent kom vidare. Jag konstaterar att fas 3 är 15 gånger bättre än det som fanns tidigare. Sedan får vi se om vi kan utveckla det så att det blir ännu fler, men det är ändå 15 gånger bättre. Fru talman!
Vuxenutbildning är ett område som genom åren har haft en tendens att hamna lite i skymundan i samhällsdebatten bakom de stora frågorna som förskola, grundskola, gymnasium, universitet och högskola. Nu håller detta på att svänga lite grann. Det beror kanske på att utbildning faktiskt är en hörnpelare i Alliansens arbetslinje. Det är en prioriterad fråga som fått betydligt mer utrymme sedan Alliansen tog över regeringsmakten.
Det är samtidigt slående hur olika oppositionen ser på utbildningsfrågorna i allmänhet och vuxenutbildningen i synnerhet. I det betänkande som vi pratar om i dag har vi åtta olika reservationer. Två från S, fyra från V, en från MP och en gemensam från S och V. Sverigedemokraterna verkar inte tycka att frågorna är viktiga över huvud taget. De har varken några motioner eller reservationer. Till skillnad från den spretiga oppositionen är vi i Alliansen överens om vår politik för vuxenutbildningen.
Vi anser att vuxenutbildningen har ett stort värde i ett föränderligt samhälle och att den ska erbjuda många vägar, många aktörer och många möjligheter. Vuxenutbildning kan handla om så mycket. Det handlar om att ge den som misslyckats i skolan en ny chans och en möjlighet att vidareutbilda sig för att utvecklas i sitt yrke, göra karriär, byta yrkesbana för att orka arbeta fram till pension eller till och med efter pension för den som vill.
Det kan handla om att ge den som är arbetslös eller långtidssjukskriven en möjlighet till omskolning till nytt yrke, om att förse företagen med kvalificerad arbetskraft, om att ge nya svenskar goda kunskaper i det svenska språket och om det svenska samhället och om att ge alla möjlighet till personlig utveckling och bildning. Validering är också ett viktigt verktyg i det livslånga lärandet.
Alliansen har markerat detta i den nya skollagen och gett Myndigheten för yrkeshögskolan ansvaret för att samordna och stödja en nationell struktur för validering i samverkan med berörda myndigheter och olika branscher. Vuxenutbildningen har faktiskt avgörande betydelse för Alliansens arbetslinje. Det är därför vi satsar så mycket mer på vuxenutbildning än vad den gamla socialdemokratiska regeringen gjorde.
Tillsammans fick vuxenutbildningen nästan 2 miljarder mer i 2013 års budget jämfört med vad Socialdemokraterna, med stöd av Vänsterpartiet och Miljöpartiet, satsade 2006. 2 miljarder är en ökning med 34 procent. Utöver denna permanenta ökning har vi tillfört tillfälliga extrapengar både 2010 och 2011 för att möta lokala effekter av den tidigare finanskrisen. För oss i Alliansen är vuxenutbildning en helhet.
Inom denna helhet har vi genom åren gjort omprioriteringar och förändringar beroende på konjunkturen och arbetsmarknadens behov. Det stämmer att vi minskade antalet platser 2007 och 2008 när det var högkonjunktur. Sedan byggde vi ut igen när det var lågkonjunktur. Så har alla regeringar gjort genom historien.
Jag kan konstatera att regeringen satsat extra på universitet och högskolor, yrkeshögskola, komvux och yrkesvux, lärlingsutbildningar för vuxna, validering och sfi och folkhögskolor och studieförbund. Alla dessa olika utbildningsformer har under Alliansens regeringstid fått rejält utökade resurser.
Samtidigt utvecklar vi helt nya utbildningsvägar, exempelvis lärlingsutbildningar inom både gymnasieskola och vuxenutbildning och särskilda motivationsutbildningar inom folkhögskolorna för att motivera ungdomar som hoppat av skolan att slutföra sina studier. Utöver satsningar på fler platser har vi dessutom gjort stora ansträngningar för att förbättra kvaliteten inom vuxenutbildningen. Kvalitet är det centrala. Utspel om en massa extra platser utan tillgång till kvalificerade lärare blir bara tomma löften.
Området vuxenutbildning har alltså prioriterats upp av Alliansen med mer pengar, fler platser, fler olika utbildningsalternativ och förbättrat studiestöd. För mig som är aktiv i både utbildningsutskottet och arbetsmarknadsutskottet finns det ingen tydlig gräns mellan arbetsmarknadsutbildning och övrig vuxenutbildning, även om statens budget har dessa poster inom olika utgiftsområden och olika utskott hanterar frågorna.
Även inom arbetsmarknadsområdet har mycket stora resurser tillförts under lågkonjunkturen. Arbetsförmedlingen erbjuder praktik och kortare omställningsutbildningar medan de flesta längre utbildningar erbjuds inom det övriga utbildningssystemet. Detta har stora fördelar, för det säkrar kvaliteten och kontinuiteten i utbildningarna. Det gör att utbildningarna snabbt kan byggas ut eller krympas beroende på behov och konjunktur.
Samtidigt finns aktörer inom vuxenutbildningen som nästan aldrig nämns i debatten. Många anställda erbjuds nämligen omfattande utbildning på arbetsgivarens bekostnad. Detta rustar den enskilde medarbetaren och ökar möjligheten att göra karriär men också möjligheten att hitta nytt arbete om det gamla skulle försvinna.
Dessa omfattande utbildningsinsatser för vuxna glöms som sagt ofta bort i debatten men är en viktig del av det livslånga lärandet. Fru talman! Alliansen står för valfrihet. Inom stora delar av utbildningssystemet finns stor valfrihet när det gäller att välja skola och utbildningsvägar. Inom vuxenutbildningen är valfriheten däremot tämligen begränsad. Detta är något jag har berört i alla mina anföranden om vuxenutbildning sedan jag blev invald i utbildningsutskottet.
Alliansen har i sitt senaste valmanifest med som en ambition att pröva möjligheten att förverkliga en valfrihetsmodell för vuxenutbildningen. Just nu pågår en utredning om sfi-peng och en utveckling av sfi, bland annat en tydligare koppling mellan sfi och arbetslivet. Denna utredning har glädjande nog fått ett tilläggsdirektiv att utreda hur en ökad valfrihet inom hela komvux kan åstadkommas. Jag är glad att Alliansen därmed rör sig i riktning mot ökad valfrihet inom vuxenutbildningen.
I samband med en valfrihetsreform inom vuxenutbildningen kan också frågan om finansiering av vuxnas studier behöva lyftas på nytt. Att som vuxen studera på heltid är i dag ofta en ekonomisk påfrestning, även om möjligheterna till studiestöd för vuxna med låg utbildningsnivå förbättrats ordentligt de senaste åren. Samtidigt har studiemedel via CSN blivit mer generösa, och fribeloppet för egen inkomst har höjts.
Personligen tror jag att en höjd åldersgräns för studiemedel är något av det viktigaste för att gynna det livslånga lärandet. Det är också något som har förts fram under diskussionerna om den demografiska utmaningen och behovet av att fler frivilligt väljer att arbeta lite längre. Om detta ska bli möjligt måste det också bli lättare att byta karriär mitt i livet. Fru talman! Med tanke på den samlade oppositionens spretiga politik är det svårt att veta vilken politik som egentligen står emot Alliansens.
Det känns ganska meningslöst att kommentera enskilda förslag från olika partier, men jag kan konstatera att det inte finns någon samlad opposition i utbildningsfrågorna. Man har bara en sak gemensamt, och det är att man alltid är missnöjd med allt som regeringen gör och att man högljutt ropar efter mer pengar till allt och alla, alltför ofta utan att nämna hur det ska betalas. Det enda vi helt säkert vet är att kraftiga skattehöjningar hotar både arbete och företagande. Det skulle slå mot jobben, inte minst för de unga.
Faktum är att Stefan Löfven vill höja skatterna mycket mer än både Håkan Juholt och Mona Sahlin. Löfven lägger dessutom en ännu större del av skattehöjningarna på höjda ersättningar i olika system. Hela 60 procent av Socialdemokraternas skattehöjningar går till detta. Satsningarna på företagande och utbildning uppgår till mindre än en fjärdedel av skattehöjningarna. Socialdemokraterna vill höja skatterna med 30 miljarder, Miljöpartiet med 45 miljarder och Vänsterpartiet med hela 70 miljarder.
Man föreslår dessutom skattehöjningar på olika saker. Om man ska jämka ihop detta finns risken att skattehöjningarna helt enkelt summeras för att alla ska kunna få med sina favorithöjningar. Det skulle medföra en av de värsta skattechocker som Sverige har utsatts för i modern tid. Oppositionens splittring är med andra ord slående, både när det gäller skatteområdet och utbildningsområdet. Det gör det omöjligt att jämföra ett samlat alternativ till Alliansens utbildningspolitik.
I det läget kan oppositionens politiska förslag med fördel förbigås med tystnad. Så jag gör så. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner.