Karin Rågsjö (V):
Vi lever i en kris. Den har även medfört brist på mediciner under våren; det är vi alla medvetna om. Minskade lager skapar risker i ett normalläge. I internationella kriser, som den vi nu lever i, blir riskerna väldigt mycket tydligare.
Riksrevisionen skrev så här 2018: "I den nationella risk- och förmågebedömningen för 2016 ansåg MSB att Sverige är fortsatt beroende av import av läkemedel. Sveriges inhemska produktion av läkemedel är liten och inga vacciner produceras nationellt. Samtidigt har apotek, sjukhus och grossister minskat sin lagerhållning."
Så ser verkligheten ut, och det är ett väldigt trist läge att gå in i när vi har den här pandemin och är helt beroende av just de privata bolagen. Nu är vaccin på väg in - det har många lyft. Det tycker jag är fantastiskt. För ett år sedan trodde ingen att vi skulle ha ett vaccin. Men vi är som sagt beroende av andra aktörer.
Det är inte Folkhälsomyndigheten, regering, riksdag eller regioner som kan se till att vi får leveranserna från läkemedelsbolagen. Detta är en fråga som man måste titta över. Hur kan vi öka den egna produktionen av läkemedel och vaccin i framtiden? Men det återkommer jag till i en annan debatt. Regeringen har under 2019 fattat beslut om olika åtgärder för att förbättra information och myndigheters samordning vid läkemedelsbrist.
Det är bra, men strukturella problem kan man inte informera bort. Det blir inte bra. Bristen på läkemedel är inte bara en fråga för Sverige, utan hela Europa larmar om detta - Frankrike, Italien, Belgien, Polen och Nederländerna. Nederländernas hälsominister har föreslagit en offentligt ägd läkemedelstillverkning på EU-nivå. Det låter lite lockande för en vänsterpartist.
Att sätta sitt hopp till enbart privata läkemedelsbolag känns inte alltid tryggt, fru talman. Det nu gällande systemet med läkemedelstillverkning i Sverige och i andra länder och med bristande krav på just lagerhållning skapar risksituationer för tusentals människor. Det kan inte viftas bort med att de flesta som köper läkemedel är väldigt nöjda. I dag finns det heller inget samlat ansvar för tillgängligheten när det gäller läkemedel.
Läkemedelsverket samlar in information och följer utvecklingen, men det skulle behövas en central aktör och en tydlig ansvarsfördelning i fråga om vem som ska göra vad i detta. De som ska förskriva och expediera läkemedel måste ha full koll på vad som finns tillgängligt. Det måste också finnas en myndighet som har kunskap om allt som är tillgängligt från producenter för den som är i behov av ett läkemedel. Vi tycker att Läkemedelsverket skulle vara en utmärkt aktör för just detta.
De skulle kunna ha nationell koll på restnoterade läkemedel och på flöden från apotek, läkemedelsföretag och hälso- och sjukvården. Då skulle man kunna säkra detta. De förändringar, fru talman, som den borgerliga regeringen genomförde inom det svenska apotekssystemet, med avregleringen 2009, har medfört vissa brister i systemet och negativa effekter för lagerhållning. Samtidigt är tillgången på apotek enorm i innerstan, måste jag säga.
Jag har typ 100 meters gångavstånd till fyra apotek. Man måste säga att det är full pott för oss som bor i storstäderna, fru talman. Vänsterpartiet anser att förändringarna var rent ideologiskt drivna. Man hade kanske den felaktiga utgångspunkten att läkemedel är som vilken detaljhandelsvara som helst. Vi sa nej till avregleringen av Apoteket just på grund av de marknadsideologiska tankarna som låg bakom.
Och vi hade ett ganska väl fungerande system. Det system vi har nu funkar också, men med brist på lagerhållning och en ojämlikhet över landet är det kanske inte på topp. De riktiga vinnarna när det gäller just avregleringen var faktiskt näringslivet. Man sa att avregleringen skulle innebära att det skulle bli många små familjeägda apotek över landet. Riktigt så blev det inte.
Jag har träffat företrädare för några av de familjeägda apoteken som har fått slåss med näbbar och klor. Det är inte många av dem som nu är kvar. De stora förlorarna var skattebetalarna. Tillgänglighet är mycket mer än ett antal apotek per invånare. Det handlar också om att du ska ha snabb tillgång till din medicin oavsett var du bor. Fru talman!
Enligt en Novusundersökning från april 2020 vill drygt sex av tio svenskar återförstatliga apoteken. Efter utförsäljningen av Apoteket AB har nya affärsmodeller uppstått för att öka just aktieägarvärdet. Det är olika kluster och kedjor där man kombinerar verksamheten med livsmedelsaffärer. Man får fina poäng om man handlar i en viss affär och på ett apotek som ligger i anslutning till affärskedjan och så vidare.
Detta kan innebära att folkhälsoaspekten skjuts i bakgrunden, tycker vi. Fru talman! Vi vill därför initiera en översyn av apoteksmarknaden och förutsättningarna för ett statligt ägande av apoteken. I reservation nummer 7 lyfter jag detta. Det finns en klassmässig ojämlikhet i fråga om hälsa men även en geografisk.
Många av de nya läkemedel och behandlingsmetoder som tas fram, exempelvis när det gäller cancer, är superpotenta. De är väldigt effektiva men dyra. Detta innebär ekonomiska utmaningar för regioner, men också etiska. Vilka patienter ska få denna typ av läkemedel? Dyra läkemedel har betydelse för patienter i alla regioner, men det blir en extra hög belastning för regioner som har ett svagare ekonomiskt läge.
Därför är det väldigt bra att majoriteten i utskottet vill hitta en modell för geografiskt jämlika behandlingsmetoder. Det ställer Vänsterpartiet sig bakom. Jag ska också säga att 2016 - det är några år sedan dess - blev medicinen kostnadsfri för barn upp till 18 år. Det är en väldigt stor lättnad för många familjer med svag ekonomi. Jag är glad över att det rullar vidare.
Jämlikhet är aldrig fel när det gäller hälso- och sjukvård.