KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Ekström (S):
Det gläder mig att Eva Lohman känner en trygghet. Jag känner kanske inte lika stor trygghet. Jag har nämligen nu i två repliker i rad erbjudit Eva Lohman möjligheten att beskriva vilka budgetmässiga satsningar som från Moderaternas sida kommer att ske på folkbildningen. Jag har ännu inte fått någon respons på den möjligheten att beskriva Moderaternas politik.
Jag får ändå tacka för att jag fick möjlighet att svara på denna interpellation. För mig är det väldigt roligt att mitt första interpellationssvar handlade om den så viktiga och avgörande folkbildningen. Det gav mig en möjlighet att beskriva hur viktigt jag tycker att det är att besluten inom folkbildningen fattas så nära studieförbunden och verksamheten som möjligt och också hur viktigt det är att vi ser till att vi satsar på folkbildningen, inte minst för de många nyanländas skull.
Tack för möjligheten att få svara på denna interpellation i min första interpellationsdebatt!
Anna Ekström (S):
Alexandra Anstrell har frågat mig om hur jag och regeringen tänker agera för att säkerställa att huvudmännen för gymnasieskolorna tar sitt fulla ansvar som huvudmän för elevers närvaro. Alexandra Anstrell har vidare frågat mig om jag har för avsikt att inkludera gymnasieskolan i den pågående utredningen vad gäller elevers frånvaro, eller om vi kan förvänta oss en egen utredning gällande detta.
Svar på interpellationer Elevers frånvaro är ett stort problem och ett tecken på att arbetet med att förebygga och åtgärda frånvaro behöver förbättras. Om en elevs frånvaro inte uppmärksammas och utreds tidigt ökar risken för att frånvaron blir långvarig eller regelbunden. För den enskilda eleven kan en sådan frånvaro leda till stora svårigheter. En ofullständig gymnasieutbildning försvårar ett framtida aktivt deltagande i såväl fortsatt utbildning som yrkes- och samhällsliv.
Lärande i sig och en slutförd skolgång med goda resultat leder till minskad ohälsa och minskad risk för utanförskap. Det behövs en bredd av insatser för att motverka frånvaro och avbrott när det gäller gymnasieskolan och att skapa en attraktiv gymnasieskola för alla. Regeringens målsättning är att alla ungdomar ska påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning.
Det är därför regeringen tillsatt Gymnasieutredningen, direktiv 2015:31, som ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 oktober 2016. Statens skolverk har tagit fram allmänna råd för arbetet med att främja närvaro och att uppmärksamma, utreda och åtgärda frånvaro i skolan.
Det handlar om stöd till rektorn i dennes arbete med att främja närvaro, att skapa rutiner för kontinuerlig frånvarorapportering och information till elever och vårdnadshavare om såväl skyldigheter som ogiltig frånvaro. Vidare har elevhälsan en viktig roll i arbetet med elever för att förebygga frånvaro.
För att stärka elevhälsan har regeringen infört ett statsbidrag för att öka personaltätheten inom elevhälsan och när det gäller specialpedagogiska insatser och för fortbildning när det gäller sådana insatser. Regeringen har även gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga elevers frånvaro i de obligatoriska skolformerna, direktiv 2015:119. Utredaren ska analysera orsakerna till frånvaron och föreslå hur skolans arbete med att främja närvaro och vidta åtgärder vid frånvaro kan förbättras.
Syftet är att säkerställa alla elevers rätt till en likvärdig utbildning. Uppdraget ska redovisas senast den 30 december 2016. Om utredaren finner att förslag om hur arbetet med närvarofrämjande åtgärder kan förbättras även har bäring på gymnasieskolan och gymnasiesärskolan får utredaren lämna förslag på åtgärder även i dessa skolformer.
Regeringen har således vidtagit flera åtgärder för att komma till rätta med elevers frånvaro och har inte för närvarande för avsikt att tillsätta en särskild utredning avseende elevfrånvaro i gymnasieskolan.
Anna Ekström (S):
Alexandra Anstrell avslutade sitt inlägg med att nämna ordet oansvarigt. Styrsystemet över den svenska skolan har visserligen kritiserats av OECD, men det är ändå det som gäller. Där ligger det stora ansvaret för resultat och kvalitet i gymnasieskolan hos den så kallade huvudmannen. Huvudmannen är en kommunal huvudman eller en fristående huvudman.
Jag kan vara lite orolig över att man ibland glömmer bort huvudmännens ansvar. Särskilt förvånande kan det vara när Alexandra Anstrell med sin rika erfarenhet som kommunal huvudman i en stor kommun i Stockholmsområdet går över huvudmannens ansvar för frågan med lätt hand.
Huvudmannen har ansvaret för resultat och kvalitet, men genom våra författningar finns också ett antal andra personer - figurer - som har ansvar. Där finns rektorns viktiga ansvar, som tydliggörs i skollag och gymnasieförordning. Ansvaret tydliggörs också i de allmänna råd som Skolverket har tagit fram. Där finns lärarnas viktiga ansvar.
Att arbeta med frånvaro är ofta en uppgift som ligger på lärarna, men det är också en viktig uppgift för lärarna, precis som Alexandra Anstrell pekade på, att säkerställa att kvaliteten i undervisningen är så hög att elever också vill delta i undervisningen. Jag tycker också att det är viktigt att peka på det förhållande som gäller för gymnasieskolan i dag som en icke obligatorisk skolform.
Det har tydligt skrivits fram i olika läroplaner och styrdokument att elever ska tränas att med stigande ålder ta ett större eget ansvar. Betyder det här att jag slår mig till ro och tycker att staten kan luta sig tillbaka och inte bry sig i frågan, som Alexandra Anstrell antyder? Nej, verkligen inte. Regeringen kan inte stillatigande åse att den svenska skolan och den svenska gymnasieskolan har problem också på detta område.
Det är därför som regeringen har tillsatt en utredning som snart kommer att redovisa sina förslag, nämligen Gymnasieutredningen. Sedan finns även den utredning som jobbar med frågor som gäller just orsaker till frånvaro, och den ska lägga fram förslag för hur skolans arbete med att främja närvaro och vidta åtgärder vid frånvaro kan förbättras.
Jag vill verkligen peka på att den utredningen har möjlighet att lämna förslag på åtgärder även i gymnasieskolan och gymnasiesärskolan om utredningen finner att de förslag man arbetar med kan ha bäring också på de skolformerna. Alexandra Anstrell och jag delar uppfattning om problembilden.
Jag utgår från att vi delar uppfattningen om bilden att huvudmannen har det stora ansvaret för resultat och kvalitet i de skolformer som huvudmannen bedriver skola inom. Jag tror också att vi är överens om att en viktig uppgift för staten blir att följa upp, säkerställa och ge bra verktyg för att få systemet att hänga ihop. Min bedömning är att frånvaron är ett stort och allvarligt problem.
Det är ett viktigt problem för många elever, föräldrar och i förlängningen för samhället. Men jag skulle inte skriva under på Alexandra Anstrells bedömning att regeringen, eller jag, är ointresserad av frågan.
Anna Ekström (S):
Alexandra Anstrell tar på ett fint sätt upp de stora problem som finns med mobbning i den svenska skolan. Vi vet genom statistik att den upplevda psykiska ohälsan ökar på ett oroväckande sätt för framför allt flickor, inte minst i gymnasieskolan. Det är problem som är viktiga och värda att ta på mycket stort allvar.
Samtidigt vet vi att det under flera år har pågått ett stort arbete för att förebygga mobbning i den svenska skolan. Om vi tittar på Skolverkets stora genomgång av attityder till skolan, en uppföljande undersökning som görs regelbundet år för år, ser vi att elever, föräldrar och lärare upplever att mobbningsarbetet går åt rätt håll.
Enligt den stora undersökningen sker en minskning av problemet. Dock vill jag verkligen påpeka att det inte betyder att man inte ska ta problemet på mycket stort allvar. Det betyder inte heller att man ska sluta arbeta med problemet. Det är en viktig uppgift för skolan. Vi har under interpellationsdebatten diskuterat hur skolan ska styras.
Vi har varit inne på frågor om huvudmannens ansvar, rektorers och lärares ansvar samt om statens ansvar. I Sverige råder en samstämmighet om att det finns problem med styrningen av skolan. OECD:s studier visar detta, men vi har också sett rapporter från Skolverket, Riksrevisionen och Statskontoret som visar hur problematisk styrningen av den svenska skolan är. En sådan problematisk del är hur staten väljer att satsa på skolan.
Här finns en skarp skiljelinje mellan regeringens satsningar och de satsningar som föreslås i den moderata budgetmotionen.
När regeringen lägger stora, betydande medel på ett generellt statsbidrag, där kommunerna som huvudmän får stora möjligheter att använda resurser och medel på det sätt som lagen föreskriver, som allmänna råd säger och den statliga regleringen anger, och tar ansvar för insatserna, då väljer Moderaterna att lägga sina satsningar på skolan i ännu fler riktade statsbidrag.
Det är riktade statsbidrag som i själva verket enligt Statskontorets och Riksrevisionens utvärderingar försämrar möjligheterna för huvudmännen att ordna en riktigt bra styrning av skolan. Vi är faktiskt helt överens om problemen. Vi är överens om att det stora ansvaret för resultat och kvalitet ligger hos huvudmännen.
Vi är överens om att staten ska bidra, följa upp, utvärdera och stå för ett tydligt och starkt stöd till huvudmän, rektorer och lärare. Vi är tyvärr inte överens om på vilket sätt det statliga stödet ska ges.
När regeringen bedömer att stödet ska ges på ett sådant sätt att man visar tilltro och tillit till huvudmän och professioner väljer Moderaterna att lägga sitt stöd på riktade statsbidrag på ett sätt som inte kommer att välkomnas av Alexandra Anstrells många moderata kollegor som har ansvar för skolan ute i landet.
Anna Ekström (S):
Den som har lyssnat på den här interpellationsdebatten har antagligen förstått att jag inte är det minsta nöjd med tillståndet i den svenska gymnasieskolan, vare sig när det gäller kunskapsresultat, likvärdighet eller elevernas närvaro. Jag har också redovisat en rad åtgärder som regeringen har tagit fram underlag för att gå vidare med. Vi ser verkligen fram emot att få de utredningarna.
Samtidigt tror jag faktiskt, Alexandra Anstrell, att vi är överens om att den riktigt stora och viktiga uppgiften inte är att skriva lagar, förordningar eller bestämmelser. Den riktigt viktiga insatsen är det arbete som sker ute i skolorna på vardaglig basis. Det är det vi ska stödja. Jag vill peka på elevhälsan, som Alexandra Anstrell förtjänstfullt tog upp som ett område som behöver stärkas.
Det stämmer verkligen. Därför är elevhälsan också föremål för en ganska ordentlig satsning från regeringens sida, en satsning som jag tycker är viktig. Jag ser fram emot att den ska få möjlighet att verka i skolan. Jag vill också peka på att vi har talat mycket om lärare och rektorer i den här interpellationsdebatten. Men när det gäller att förebygga frånvaro finns det många andra yrkesgrupper som är oerhört viktiga i skolan.
Jag tänker på elevhälsan, och jag tänker på allt från läkare och sjuksköterskor till skolbibliotekspersonal, skolpsykologer och arbetsterapeuter. Det är professioner som kan göra väldigt viktiga insatser för att komplettera det som ska göras i undervisningen. Vi är som sagt överens om problemet. Vi är överens om att huvudmannen har ett mycket stort ansvar. Vi är överens om att regering och riksdag bör bidra.
Det enda vi inte verkar vara riktigt överens om är huruvida bidragen ska ske genom stor tillit till skolhuvudmännen eller om de ska ske via ännu fler riktade statsbidrag, som har kritiserats hårt av flera instanser.
Anna Ekström (S):
Entreprenörskap ingår i ett flertal av de program som finns på gymnasieskolan, och jag är också mycket positiv till de insatser som görs inom till exempel Ung Företagsamhet. Vi verkar vara överens om mycket, men en sak som jag tror att vi kommer att diskutera länge framöver är en del av gymnasieskolan som vi knappt har kommit in på. Vi har ju talat om individens, den unga människans, behov av information och kunskap när det gäller att välja rätt på den stora gymnasiemarknaden.
Det finns också, som jag ser det, ett stort behov av att stärka möjligheterna till en planering, inte minst utifrån arbetslivets behov av kompetensförsörjning. Då talar jag om de bekymmer som vi får när vår skola är marknadsstyrd i så oerhört hög grad som den är. Den marknadsstyrningen riskerar att leda till ett överutbud av breda, populära program i starka marknadslägen som ger goda vinster till utbildningsföretagen men som ger ganska svaga utkomster för de elever som går där.
De stora förlorarna är de elever som inte går på yrkesprogram som kan leda till jobb och inte minst det lokala och regionala arbetslivet. Här tycker jag att vi behöver ta ett grepp för att stärka möjligheterna till regional planering, inte minst när det gäller yrkesprogrammen på gymnasieskolan. Bakom det ligger förstås att gymnasieskolan är ruggigt dyr.
Gymnasieskolans yrkesprogram kännetecknas av att man har behov av investeringar i maskiner och i form av kontakter och upparbetade kontaktnät med arbetslivet. Jag tror att det finns, inte minst regionalt, ett stort intresse och ett stort behov av att stärka planeringen av yrkesprogrammen. Till min stora glädje ser jag att det här stora intresset också märks inom ramen för det regionala yrkesvux som regeringen har satsat så stort på i höstbudgeten.
Jag hoppas verkligen att det ska kunna leda till att vi får ett lite bättre upparbetat samarbete mellan skola och arbetsliv i syfte att stärka tillgången till kompetent arbetskraft. Svar på interpellationer Tack så mycket för en trevlig debatt!
Anna Ekström (S):
Daniel Riazat har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att möjligheten att organisera sig i elevkårer ska tydliggöras i skollagen. Jag vill börja med att konstatera att elever har rätt till inflytande över sin utbildning och sin arbetsmiljö. Elevinflytande främjar elevernas förmåga att ta eget ansvar och ökar lusten att lära. Det stärker även relationen mellan lärare och elever och leder till en större acceptans för de beslut som fattas.
Elever har enligt skollagen och arbetsmiljölagen rätt till formellt demokratiskt inflytande genom elevrådsrepresentanter och elevskyddsombud. Ett elevskyddsombud ska representera eleverna i arbetsmiljöfrågor. Arbetsmiljön handlar om både den fysiska och den psykosociala miljön. Det kan till exempel handla om att kemikalier från kemiundervisningen ska hanteras på ett säkert sätt och att skolan ska ha ett bra förebyggande arbete mot mobbning.
Regeringen gav 2015 Statens skolverk i uppdrag att ta fram och genomföra nationella skolutvecklingsprogram. I dessa erbjuder myndigheten lärare, rektorer och huvudmän stöd i arbetet med bland annat delaktighet och inflytande. Lärare får möjlighet att diskutera vad elevinflytande och delaktighet är och kan vara i undervisningen, på vilket sätt de kan öka motivationen och lärandet hos alla elever och hur de kan gestalta sig i vardagen.
På så sätt ges lärare verktyg för att skapa möjligheter till delaktighet och inflytande i undervisningen. Elevråd och elevkårer kan vara organiserade på olika sätt. Men grunden är att skapa former för att bedriva ett elevinflytande över utbildning och arbetsmiljö. Av 4 kap. 10 och 11 § skollagen framgår att elevföreträdare och övriga elever ska ges tillfälle att under skoltid behandla frågor av gemensamt intresse.
Det ska inte göras skillnad mellan en elev som har utsetts till elevrådsrepresentant och en elev som har ett annat uppdrag att företräda andra elever i frågor om utbildningen när det gäller att få den ledighet från skolarbetet som behövs för uppdraget eller att erbjudas kompensation för den undervisning som de går miste om på grund av uppdraget. Vi ska värna elevinflytandet. Det handlar inte enbart om att elevernas åsikter förbättrar undervisningen eller arbetsmiljön.
Det finns även ett stort värde i elevers organisering för att lära sig hur ett demokratiskt beslutsfattande fungerar i praktiken. Det skapar tillsammans med elevernas utbildning förutsättningar för att eleverna ska bli aktiva medborgare i ett demokratiskt samhälle.
Anna Ekström (S):
Jag får tacka Daniel Riazat för den här frågan. Det är hans första fråga till mig - tack särskilt för det! Jag är extra glad över den här frågan eftersom jag tycker att elevinflytande är en viktig sak och att elevers organisering är en viktig sak. Hur kommer det sig att man kan tycka det?
Jo, precis som Daniel Riazat och många andra ledamöter i den här kammaren har jag egen erfarenhet av vad det kan betyda att vara vald representant, utsedd representant, för de studenter eller elever som man studerar tillsammans med.
Både min erfarenhet och de erfarenheter jag får höra om när jag är ute och träffar både elevkårs och elevrådsrepresentanter samt rektorer och lärare ger en stark bild av att elevinflytande är bra på grund av att det stärker elevernas förutsättningar att ta ansvar för sin skola.
Det stärker eleverna på så sätt att de får en handfast lektion i hur man gör när man i ett demokratiskt arbete är med och tar ansvar för sin verksamhet, något som är otroligt viktigt att ha med sig ut såväl i vidare studier som i kommande arbetsliv och som aktiv samhällsmedborgare. Min erfarenhet är också att det ofta är bra för undervisningen. Jag träffar sällan elevrepresentanter som vill ha mindre undervisning, som vill ha lite lugnare på skolan.
De elevrepresentanter jag träffar vittnar snarare om att de i sitt elevarbete verkligen arbetar för att stärka undervisningen och se till att de får lära sig så mycket som möjligt. Jag har alltså en positiv inställning till och är verkligen beredd att värna elevinflytandet. Jag kan konstatera att skollagen har tydliga och ordentliga bestämmelser om vikten av elevinflytande och som också värnar elevinflytandet.
Det finns också gott om bestämmelser som ser till att elever får den undervisning de behöver vid sidan av ett arbete med elevinflytande. Betyder detta att jag är beredd att omedelbart gå på Daniel Riazats recept som han skriver ut här, nämligen att i lagstiftningen säkerställa att just elevkårer får en särställning? Nej, jag tänker inte utfärda något sådant löfte här i dag.
Jag tycker att skollagen värnar elevinflytandet, och jag är beredd att i det fortsatta arbetet när jag följer både vad Skolverket och Skolinspektionen gör och hur arbetet utvecklas i skolan värna just elevinflytandet. Men några direkta planer på att ändra lagstiftningen så att just elevkårer omnämns, vilket ju är det som Daniel Riazat flera gånger efterfrågat, finns det inte. Jag tycker att det finns saker som det är viktigare och mer bråttom att ta hand om i skolan.
Anna Ekström (S):
Elever ska ha rätt till elevinflytande. Att elevinflytandet är tydligt inskrivet i skollagen är oerhört viktigt. Det är viktigt för elevernas möjlighet att påverka men också i ett vidare perspektiv för elevernas förutsättningar att utvecklas till demokratiskt ansvarstagande medborgare och för att säkerställa kvaliteten på undervisningen och utbildningen i skolan.
Det som för mig är viktigt är att elevinflytandet är säkrat och fungerar på ett effektivt och bra sätt så att det stärker undervisningen och elevernas utveckling. För mig är det fullkomligt självklart att rektorer och andra befattningshavare i skolan ska göra det som står i skollagen och respektera elevinflytandet oavsett vilken form det tar sig - elevskyddsombud, elevkårsrepresentation eller elevrådsrepresentation.
Det som för mig är viktigt är också att det här inflytandet finns, att det är säkert och att det är tryggt.
Men hittills har jag inte i mina många kontakter med både elevkårer och elevråd och med olika representanter för skolorna sett den typen av belägg. Jag har heller inte hört något sådant belägg i den här debatten.
Jag är förtjust i det upplägg vi har i vår skola - att elevinflytandet är reglerat i form av att det ska finnas men att det mycket är upp till eleverna själva att bestämma på vilket sätt de ska vara representerade och vilka frågor de vill driva. Jag vill verkligen värna om elevkårernas och elevrådens självständighet att företräda sina medlemmar.
Skulle det finnas några belägg som talar för att avsaknaden av ordet elevkårer i lagtexten leder till bekymmer kommer jag omedelbart att titta på detta. Men så länge det inte finns några sådana belägg kommer jag att fortsätta att värna elevinflytandet, oavsett vilka former det tar sig.
Anna Ekström (S):
Jag kan försäkra Daniel Riazat om att detta är en fråga jag inte tar lättvindigt på. Jag tycker att elevinflytandet är väldigt viktigt av de skäl jag har redogjort för här. Jag kommer naturligtvis att hålla ögonen på denna fråga.
Även jag har blivit flitigt uppvaktad av de skickliga representanterna för Sveriges Elevkårer, och om jag får någon form av belägg för att detta är ett praktiskt problem som minskar möjligheterna till inflytande kommer jag naturligtvis inte att låta det vara. Jag är, precis som Daniel Riazat, ute efter att värna elevinflytandet. Skulle det vara så att denna typ av lagstiftningsändringar behövs ska vi inte vara rädda att göra dem.
Men till dess att vi har sådana belägg tycker jag att vi ska vänta med att använda lagstiftningsvapnet, som faktiskt är bland de tyngsta som finns i arsenalen. Vi ska säkra elevinflytandet, och det ska vi göra genom att se till att alla elever får ett gott inflytande, oavsett om de är representerade via elevkårer, elevråd eller de viktiga elevskyddsombuden.
Vi ska verkligen se till att våra rektorer och lärare har goda verktyg att ta vara på det elevinflytande som kan bidra till en bättre undervisning och utbildning. Jag vill tacka Daniel Riazat för denna fråga, som är angelägen och viktig. Det handlar om elevinflytandet, som faktiskt har en stor betydelse. Jag vill också tacka för gott samarbete under mitt första knappa arbetsår i riksdagen och önska Daniel Riazat och hans nära och kära en riktigt skön sommar!