Birgitta Ohlsson (L):
Regeringen har presenterat en ambitiös agenda inför miljötoppmötet i Paris nästa vecka. Det är bra, för Sverige ska vara ett land i framkant på miljöområdet. Jag är glad över att regeringen i sin budget har presenterat satsningar på klimatåtgärder i andra, ofta fattigare länder. Det är rationell, effektiv och rättvis klimatpolitik.
Det är också bra att Miljöpartiet, som tyvärr saknas i kammaren nu men som länge har varit emot alla liknande åtgärder, har tagit sitt förnuft till fånga i den här frågan. Men bland alla goda initiativ och fina ord är det två ord som jag saknar, nämligen Europeiska unionen. Visst är FN och andra organisationer viktiga. Jag är den första att understryka vikten av global samling. Men Sverige måste arbeta med och genom EU.
Sverige behöver EU, och EU behöver Sverige. Det är allvarligt att regeringen på område efter område fortsätter att slarva med Europa. När Polens nya regering i morse kallade till stor presskonferens hade man symboliskt plockat ned EU-flaggan. Ungern har länge använt EU som spottkopp, och Storbritannien tvekar inför samarbetet.
Men för mig som liberal är det tydligt att höstens händelser visar på vikten av det europeiska samarbetet. Alla förstår nog att ett starkare europeiskt samarbete hade förändrat läget på asylområdet. Att det är svårt att komma överens ibland och i vissa frågor betyder dock inte att vi ska sänka våra ambitioner på alla andra politikområden - tvärtom.
När Frankrikes huvudstad Paris attackerades av islamistiska terrorister var det just EU-stadgan som François Hollande åberopade. Sverige och många andra länder svarade snabbt. Tillsammans är vi starka. Det gäller också i klimat- och energifrågorna. En tydlig gemensam europeisk agenda är avgörande för att vi ska kunna nå målet om att halvera koldioxidutsläppen till 2030.
På det området har vi i Liberalerna och resten av Alliansen varit mycket tydliga. Vi vill se ett skarpare EU-fokus från regeringens sida. Det går inte att bara utgå från olika FN-avtal, som ju faktiskt på sin höjd kan anses sätta ett slags lägstanivå, särskilt eftersom de europeiska länderna har kommit mycket längre och är mycket mer ambitiösa i sina hållbarhetsvisioner.
EU är den i särklass mest trovärdiga regionen när det gäller att ta hand om miljön. Europa, som är den industriella revolutionens skådeplats, står i dag för ynka 9 procent av de globala utsläppen. Ibland har en del miljöorganisationer och partier förklarat tillväxt som sin fiende. Folket ska enligt deras världsbild inte konsumera mera.
Men den europeiska historien visar att valet knappast står mellan miljö och kapitalism. Vi måste inte sluta med det ena för att kunna bevara det andra. Tillväxten är inte fienden. Det går alldeles utmärkt att förena tillväxt med omsorg om klimatet. Sedan 1990 har EU:s tillväxt ökat med 45 procent. Under samma period har utsläppen minskat med 19 procent.
Men det är inte bara tillväxten som regeringen utmanar genom att bortse från EU. Även säkerheten står på spel. Ingen i denna kammare kan vara omedveten om att Vladimir Putins Ryssland militärt hotar sina grannländer och delar av Europa. Putin använder miljö- och energipolitiken som ett effektivt maktmedel. Under 2006 stoppades gasleveranser till Ukraina, vilket ledde till att gasen sinade även i ett antal EU-länder.
De ryska påtryckningarna var ett försök att få Ukraina att avstå från att ingå associeringsavtal med EU. Vi har sett liknande situationer i våra grannländer i Baltikum. Det är länder som är starkt beroende av att få sin gas från Ryssland.
I en tid då säkerheten i vårt närområde är sämre än på flera decennier och energifrågor används som ett säkerhetspolitiskt instrument av Ryssland borde vi måna mycket mer om de svenska kärnkraftverken och se energipolitiken i ett större europeiskt och säkerhetspolitiskt sammanhang. Herr talman! Energifrågorna är i högsta grad gränsöverskridande och tjänar på ett starkare EU-samarbete.
Här bör Sverige vara mycket mer pådrivande.