KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bill (M):
Jag tackar justitieministern. Vi har en gemensam grundsyn i många av de här frågorna. Bluffakturorna är ett stort problem för småföretag, kanske mer än för andra eftersom de sällan har en juridisk avdelning så som många stora företag, men naturligtvis även för föreningar och privatpersoner. Jag håller med om att det inte finns någon skyldighet att betala och att man ska bestrida.
Jag håller också med om att det kan vara olagligt att skicka ut bluffakturor och att det kan vara straffbart. Om detta är vi alltså överens. Ministern har en resonerande attityd, och därför skulle jag vilja övertyga ministern om att det nog behövs åtgärder redan nu.
Vad som sker är lite grann av - vi ska egentligen inte använda engelska uttryck - chicken race där den som är mest uthållig vinner. Det stämmer tyvärr i många av de här fallen. Det handlar ofta om att någon skickar ut en faktura som är kryddad eller falsk och som bestrids av företaget eller föreningen.
Fakturan beläggs senare med betalningsföreläggande från kronofogdemyndigheten. Även det bestrids av företaget. Sedan avgörs det hela i tingsrätten. Men är det fråga om en bluffaktura eller en kryddad faktura brukar ofta den som fakturerat, precis innan tingsrättsförhandlingarna, dra tillbaka den. Här kommer problemet.
Trots att alltså själva kravet har fallit kvarstår anmärkningen om ansökan om betalningsföreläggande hos kronofogdemyndigheten. Det är här som det är ett problem. I dagsläget medger inte myndigheten förtida gallring av en sådan uppgift då detta uppgetts leda till att intern kontroll omöjliggörs på grund av handläggningen.
Det handlar också om statistik över ärenden, att den skulle kunna bli felaktig. Då blir det bara för företaget att klaga hos länsrätten och sedan hos kammarrätten, om det skulle behövas, för kronofogdemyndigheten insisterar på att ha kvar uppgifterna för sin statistik.
Det är här som jag har en fråga till justitieministern. Är statistik på kronofogdemyndigheten viktigare än upprättelse för företag och företagare som haft problem med att ha blivit utsatta för falska eller kryddade fakturor? Det är egentligen här problemet ligger, inte någon annanstans.
Ska de här företagen framstå som dåliga betalare fastän de egentligen är brottsoffer och har blivit utsatta för en falsk faktura eller en kryddad sådan?
Per Bill (M):
Det är här problemet uppstår. Det är flera företag som har blivit utsatta för detta.
Här har myndigheten flera gånger sagt: Nej, man tänker inte tillåta en gallring därför att när uppgiften från början lämnades var det två stridiga parter.
Fem minuter innan själva tingsrättsförhandlingarna börjar hoppar den ena parten av. Det, anser jag, borde vara fullt tillräckligt för att man ska kunna tillåta en gallring. Fru talman!
Jag har respekt för att det ska vara ordning och reda på myndigheter, att de ska kunna följa upp saker statistiskt, att de ska kunna se över hur många ärenden som handläggs av varje handläggare och så vidare. Men i så fall skulle man kunna stryka själva uppgiften om vilket företag det handlar om. Parterna kan strykas, men själva målet kan stå kvar på sådant sätt att det kan användas i olika statistik.
Det kan inte vara företag A, B eller C som utgör grunden för kronofogdemyndighetens statistik. Jag är lite hoppfull på grund av den resonerande attityden i justitieministerns svar.
Jag tror att här har vi en myndighet som just nu mera tittar på statistik. I ett ärende som för tillfället ligger i domstol har kronofogdemyndigheten gått vidare för att ha kvar denna typ av information.
Jag vet att vi inte ska diskutera enskilda ärenden i kammaren, men det finns alltså pågående rättsprocesser där myndigheten så att säga vill fortsätta att ha kvar dessa uppgifter trots att de kan vara menliga för företaget och det kan framstå som att företaget är en dålig betalare.
Vi hörde senast i dag att de så kallade blancolånen, det vill säga lån som man kan få om man har lite problem med sin historik, har ökat väldigt mycket och lär ha uppgått till 5 miljarder kronor det senaste halvåret.
Jag tror att både justitieministern och jag väldigt ogärna skulle ta den typen av lån för våra hus och hem med tanke på de skyhöga räntor som det ofta är fråga om.
Per Bill (M):
Tack för svaret, näringsministern! Den svenska Posten, Posten AB, har under lång tid varit ett vanskött företag med stora förluster för skattebetalarna.
Jag tänker till exempel på den tidigare branschglidningen när Posten skulle bli en aktiv spelare på Internetmarknaden och i och med sin satsning Torget orsakade skattebetalarna miljardförluster. De exakta siffrorna kommer vi aldrig att få reda på. Men det var över en miljard kronor, bedömer man.
Det tog lång tid för Posten att så att säga få lite ordning. Den nuvarande ledningen har på ett tydligt sätt sett till att det är mer ordning, att det är bättre fokus på kärnverksamheter och att mycket av kringverksamheten både i Sverige och utomlands har rensats bort. Detta är bra.
Men fortfarande är det - det är bara att titta i redogörelsen för företag med statligt ägande år 2005 och att se vad Posten har åstadkommit i utdelningar de senaste åren - en nolla, en nolla, en nolla och 150 miljoner de sista fem åren.
Det är inte en särskilt bra avkastning som skattebetalarna har fått på de pengar som satsats i Posten. Under tiden har dock Posten fått ihop ett ganska hyggligt eget kapital - om jag minns rätt i storleksordningen 4 miljarder kronor.
Nu är man villig att göra en affär där 40-50 % av det egna kapitalet ska användas till ett förvärv av Strålfors AB. Det här är en branschglidning som inte bara jag utan också många i affärspressen sätter ett mycket stort frågetecken för.
Varför ska Posten köpa någonting som kanske till 30 % handlar om det man vill ha, nämligen information logistics men som för övrigt handlar om tryckeri, lotter, tipskuponger, kuvertering, adressering och försäljning av kontorsmaterial?
Det är för mig väldigt svårt att förstå varför Posten ska förstatliga Strålfors AB.
Per Bill (M):
Jag noterar att näringsministern inte svarade på min fråga. Det är ändå det som detta institut är till för. Riksdagen ska kunna fråga ut ministrarna om verksamheten och bland annat om hur de statliga bolagen drivs.
Jag ska ställa frågan en gång till: När kommer vi till en gräns där förvärven är så stora eller av så branschglidande natur att riksdagens partier bör informeras om affären?
Finns det någon sådan yttre gräns, eller kan man med dagens bolagsordning och den verksamhetsinriktning som finns i princip köpa vilka företag som helst på den globala marknaden utan att informera några av riksdagens partier? Det är min fråga, och jag hoppas verkligen att jag får ett svar på den. Herr talman!
Näringsministern har rätt, det har hänt stora förändringar. Huvuduppdraget gäller inte på samma sätt som förut brev. Men fortfarande har Posten när det gäller brevutdelningen en marknadsandel som ligger en bra bit över 90 %. Senast jag tittade var det 96-97 %.
Men det är fortfarande ett, som man på ekonomispråk brukar kalla det för, de facto-monopol även om det är på en avreglerad marknad.
Man förändrade strukturen 1993, och vi har naturligtvis full rätt att återkomma och se om ett beslut som då var klokt fortfarande är klokt i dag. Det är inte alltid så att ett beslut som togs för 13 år sedan är det beslut som fortfarande ska gälla.
Jag tror ändå att man förutsåg att förvärven, om det skulle vara några, snarare skulle handla om hur postföretag på olika marknader gick ihop.
Jag har svårt att tro att man då förutsåg att skattebetalarna skulle bli av med över en miljard kronor på Internetsatsningen Torget eller att man skulle förstatliga det medelstora företaget Strålfors. Jag har ytterligare en fråga.
Jag kan ändå tolka ministern som att ministern tycker att det är information logistics -delen av Strålfors som det finns en affärslogik för.
Innebär det att ministern ser att övriga delar, till exempel försäljning av häftstift och kontorsmaterial, är någonting som Posten inte ska syssla med och därmed kanske så att säga ska deinvestera vid ett senare tillfälle? Jag måste ändå ta upp frågan om detta är en bra eller en dålig affär.
I tidningen Dagens Industri i lördags beskriver man den här affären som en signal om att nu har det varit tre års börsuppgång och nu kommer de riktigt korkade strukturaffärerna, rent vettlösa med prislappar och industriell logik som inte stämmer överens.
Enligt Dagens Industris krönikör Peter Benson är förvärvet sådant att det ger ett p/e-tal på 76. Han ställer den retoriska frågan: Sedan när har tryckerier i Småland, i Ljungby, blivit så hightech att de klassas med ett p/e-tal på 76?
Per Bill (M):
Tack för svaret, näringsministern. Det är trevligt med interpellationsdebatter där riksdagsledamöterna faktiskt får tydliga och raka svar på sina frågor. Jag tycker dessutom att det var ett bra svar, nämligen att det finns en bortre gräns för storlek och branschglidning på de förvärv som ska göras.
Sedan har vi lite skilda åsikter om huruvida detta förvärv faller inom den ena eller den andra kategorin.
Det är positivt att vi för bara någon vecka sedan har fått höra att det ska bli en förbättring för dessa glesbygdsbor ute i den uppländska Roslagen och att de faktiskt ska få en service som någotsånär överensstämmer med den bild som gemene man har av Postens uppdrag.
Gemene man har nämligen ofta en känsla av att Posten handlar om utdelning av post och paket, att man dessutom ska sköta Svensk kassaservice och få betalt för att man gör det eftersom den är alltmer obsolet och vänder sig till en allt mindre kundgrupp.
Jag tror att få vet om att Posten i dag är en stor aktör i många andra branscher och är aktiv med dotterföretag i 12 eller 13 olika länder.
Per Bill (M):
Jag ska hålla mig ganska kort. Jag tycker att det är intressant att se två koalitionsbröder diskutera de här intrikata frågorna. De senaste månadernas turer kring de statliga bolagen gör naturligtvis att det här är en extra kryddig historia.
Låt mig börja, herr talman, med att säga att svaret, åtminstone på vissa sätt, har en typ av självberöm som jag ändå måste få poängtera eller kommentera. Det står: "Regeringen bedriver i dagsläget en god bolagsstyrning."
Ja, det är säkert sant om näringsministern får recensera sig själv och sitt departement. Men om man frågar Riksrevisionen eller om man frågar den borgerliga oppositionen så har båda dessa ganska tydliga invändningar mot formlös styrning och så vidare.
Jag vet att det finns de här i kammaren som kan de frågorna mer i detalj än vad jag kan. Vad jag saknar i svaret till Gustav Fridolin är ett resonemang om olikheten mellan olika statliga bolag. Jag skulle vilja kategorisera dem i tre grupper.
Vi har de helt marknadsutsatta bolagen av typen Vattenfall, Telia, Nordea och OMX som definitivt befinner sig på en fullt konkurrensutsatt, oftast global, marknad. Där bör reglerna naturligtvis vara sådana att ett statligt bolags ledning inte har avsevärt sämre löneförmåner.
Dock bör man följa samtliga de regler som staten satt upp och som näringsministern redovisat. Det är sunda, rimliga regler som gör att skattebetalarna slipper se jättefallskärmar lösas ut när statliga vd:ar och andra lämnar bolagen.
Men vi har också två andra grupper av statliga företag. Den ena kan man säga är bolag med särskilt samhällsansvar, och där är konkurrenstrycket mycket begränsat. Sedan har vi bolag som är lagstadgade monopol såsom Apoteket, Systembolaget och Svensk Bilprovning.
I dessa två typer av företag behöver man inte, herr talman, konkurrera med "marknadsmässiga" löner eftersom det är fråga om en väsensskild verksamhet. Det måste till relativt mycket okunskap och dåligt management för att Systembolaget ska visa förluster.
Det är en relativt självspelande verksamhet. Den kräver säkert en duktig vd, en duktig ledning, men de behöver inte ha löner som ligger i paritet med det som vd:ar i börsbolag har.
Jag är helt övertygad om att det går att rekrytera mycket duktiga krafter med ett lönetak på till exempel 90 % av näringsministerns lön.
Per Bill (M):
Jag tackar näringsministern för svaret, som var ett resonerande svar. Jag tror att man kan fundera vidare i banorna. Det gäller framför allt för de mindre företagen som inte finns på en konkurrensutsatt marknad. Näringsministern är naturligtvis både stolt över och nöjd med de statliga bolagen, och många av dem är välskötta. Vattenfall är ett mycket fint företag.
Det gör nu mycket stora investeringar och jag tror att vi båda är väldigt nöjda med många av dem. Det ger ett starkare företag med bättre möjlighet att tjäna pengar. Men det ger också gott om nya jobb. LKAB har fått en renässans. De stora förändringarna och de stora investeringarna där är mycket intressanta.
En av de andra stora kassakossorna sätter jag dock ett lite större frågetecken för. Visst sker det nyinvesteringar på Svenska Spel. Men jag är lite förvånad. Jag kanske börjar låta som vänsterretoriker här.
Svenska Spel investerar nu stora pengar och tar in korthajar för att se till att det är på den statliga nätpokersidan som medborgarna och kanske även utländska medborgare ska göra av med sina pengar.
Jag tycker verkligen inte att nätpoker är någonting som Svenska Spel ska ägna sig åt. Det är för mig en nyinvestering som jag sätter ett stort frågetecken för. Man måste i dag också ifrågasätta Vin & Sprits fortsatta uppköp och konsolidering på spritmarknaden verkligen är någonting som staten ska ägna sig åt.
Visst är det bra att våra svenska företag gör stora vinster och investerar mycket. Men en del av investeringarna kan vi sätta frågetecken för.
Per Bill (M):
Tack näringsministern för ett bra och intressant svar. Det är, tycker jag, fråga om svåra avvägningar.
Det finns också en uppenbar risk för att den här typen av frågor hamnar mellan stolarna, det vill säga mellan Näringsdepartementet och Utrikesdepartementet, mellan det ägaransvar som vi har och det ansvar som åvilar varje statligt företag. Därför är det ett nästan rakt igenom bra svar jag har fått.
Svaret börjar med vårt gemensamma, mycket starka ställningstagande för frihandel. Handel, idrottsutbyte, kulturutbyte är viktigt även med regimer vi inte alls tycker om, som vi till och med kan tycka direkt illa om.
Men för att människorna som bor där ändå ska få det bättre och ha en öppenhet, se hur saker och ting kan fungera i andra demokratiska länder, är det därför viktigt med frihandel, idrottsutbyte och kulturutbyte. Sedan kommer vi in på om det här finns bara digitalt.
Handlar vi med alla företag, oavsett om de är privata eller statliga, på båda sidor, på både den svenska sidan och den tveksamma statens sida? Det är här det blir viktigt att fundera ut vad vi i riksdagen borde skicka signaler om. Fru talman!
Jag vill inte sätta näringsministern i någon fälla där han riskerar att säga något som kan ses som ministerstyre. Näringsministern får i så fall säga till om det börjar närma sig ministerstyre. Då går man in på vad varje enskilt privat och statligt företag ska göra.
För de privata företagen gäller att om de inte är "goda" företag, som siktar på en långsiktig tillväxt, kommer de att bli straffade av aktieägarna. De säger då att företaget inte är tillräckligt etiskt bra. De säljer sina aktier och köper aktier i ett företag i samma bransch.
För statliga företag är det lite annorlunda eftersom det i de flesta fallen är fråga om hundraprocentigt statligt ägande. Det framgår också av svaret.
Det är både min och näringsministerns ståndpunkt att om de statliga företagen ska finnas på den privata marknaden ska de snarare tillhöra dem med riktigt gott omdöme än att tillhöra dem som klarar sig från lagkraven men egentligen är ganska smutsiga och solkiga.
Det är här som jag ändå tror, och hoppas, att vi i debatten i dag - en sökande debatt - kan komma fram till att det vore bra om staten hade en policy som gjorde att det inte är antingen vitt eller svart, det vill säga att antingen ska alla handla med alla eller ska ingen handla med någon.
Kanske ska man fundera över om det är extra farligt att stödja företag som är kontrollerade av en regim som är odemokratisk och dålig för invånarna i det landet. Då ser jag på - jag återkommer till det i min nästa omgång, fru talman - vad utrikesministern har sagt om Vitryssland så sent som förra veckan.
Det är inte direkt några lovord över vad man har för sig i det landet för tillfället.
Per Bill (M):
Jag tror att vi är väldigt överens om tagen. Jag hoppas att den här debatten kan bidra till att påverka Vattenfall, men också många andra energiföretag. Så sent som för ett par veckor sedan när jag var på Energirådgivarnas årsmöte i Västerås efterfrågades det från publiken, där det var många energiföretag: Hur ska man förhålla sig till att köpa torv från Vitryssland?
Jag tror att det är viktigt att de nu får reda på att man inte bara kan sitta och vänta på att vi här i riksdagen via FN ska säga att nu är det stopp.
Det är också viktigt för Vattenfall och många av deras konkurrenter att fundera över: Hur påverkar den här upphandlingen vårt anseende mot konsumenter och mot allmänhet, för att vi inte bara ska anses utan också vara ett mycket bra företag som har gott anseende på marknaden? Fru talman!
Jag kan verkligen hålla med näringsministern när han talar om handelns betydelse för uppluckring av det klimat som många människor lever i på grund av dåliga regimer. Ett exempel där jag tror att framför allt USA har gjort fel är isolationspolitiken mot Kuba.
Vem vet hur det hade sett ut på Kuba om man inte hade haft dessa handelshinder?
Jag tror att den här debatten kanske ändå kan ha en effekt. Jag gick in på Vattenfalls hemsida och tittade under deras koncernpolicyer och koncerninstruktioner, och där finns en hel mängd av olika policyer som är tydliga regler för hur man bör agera.
Det finns en om miljö, en om personal, en om finansiell styrning, en om säkerhet, en om IT, en om kommunikation, en om upphandling och en om hälsa och säkerhet. Men sedan tog det slut. Fru talman! För mig var det lite förvånande att det inte fanns en policy om mänskliga rättigheter.
Det är möjligt att en sådan policy finns under till exempel upphandlingspolicyn - jag har inte klickat mig ända ned till botten på alla. Men jag blev lite förvånad, för jag trodde att de flesta statliga företag i dag hade en tydlig policy för hur man agerar för mänskliga rättigheter.
Det kanske också skulle vara någonting som kommer ut av den här debatten, att de statliga företagen tittar över vilka policyer man har och hur man kan kommunicera dessa på respektive hemsidor.
Per Bill (M):
Kanske det egentligen just var seminariet i Hongkong som Sverige arrangerade som gjorde att jag tänkte till lite grann.
Vid flera tillfällen har jag nu noterat hur statliga företag och privata företag ibland kan använda de politiska markeringarna, det som sägs i FN eller det som görs i riksdag och regering, för att säga att så länge man inte har handelsförbud kan man handla precis hur man vill.
Jag tror att både näringsministern och jag är tydliga här och nu med att det är ett stort ansvar för varje enskilt företag. Corporate social responsibility är viktigt.
Det gör, i min värld åtminstone, att jag hoppas att Vattenfall på sitt nästa styrelsemöte tar upp huruvida den senaste månadens utveckling i till exempel Vitryssland gör att man inte ökar den mängd torv man köper där utan kanske minskar den lite grann - man kanske inte slutar.
Det skulle visa, inte att vi har några statliga digitala nej - vi får inte handla alls - men att ett statligt företag har en god etisk policy som säger: Nu börjar vi bli oroliga.
Per Bill (M):
Detta är en liten men viktig fråga. Vi är överens om vattenkraftens förträfflighet. Vi brukar prata om det gröna guldet i Sverige. Man skulle också kunna prata om Sveriges blåa guld, vattenkraften. Herr talman! Vi behöver långsiktiga väl fungerande energimarknader.
Vi har investeringar i energianläggningar som ofta har avskrivningstider på mellan 25 och 100 år. Därför behöver vi så långt möjligt komma överens. Jag ska därför försöka debattera med vänliga ord och snarare göra påpekanden om möjligheter till förbättringar.
Jag tror att vi i hela EU kommer att sitta fast i någon typ av subventionssystem. Jag utesluter inte att de gröna certifikaten kommer att kunna vara det som långsiktigt blir hela EU:s system för att subventionera ny kraft inom unionen.
Det är viktigt att vi försöker se till att det inte är, om jag uttrycker det lite slarvigt, för tillfället politiskt korrekt kraft som ska premieras i ett sådant system utan att vi försöker göra det till något som är vetenskapligt mätbart. Är det fossilt eller inte? Är det förnybart eller inte? Vetenskapsmännen och -kvinnorna kan där hjälpa oss väldigt långt.
Jag tror också att vi måste söka den ökande EU-harmoniseringen så att vi inte återigen hamnar i den konstiga situation som torvproducenterna har hamnat i. I det ena systemet ses de som något fossilt och otäckt, i det andra systemet ses de som något förnybart och fint. Det visar lite på problematiken. Den småskaliga vattenkraften har flera fördelar.
En är att den ofta finns i glesbygden och att det är små och medelstora företag på en marknad som för övrigt domineras av väldigt få och väldigt stora aktörer. Man pratar om ett oligopol på elmarknaden i Sverige. Det är alltså något som är bra för småföretagande. Det är bra för landsbygden. Det är bra som kombination.
Många inom de agrara näringarna kan kombinera småskalig vattenkraft med att till exempel driva jordbruk. Här finns det, tror jag, några tydliga exempel på varför den småskaliga vattenkraften också är viktig.
Ju fler aktörer vi får, ju fler som plockar in energi från olika håll, desto mindre blir vi beroende av ett fåtal aktörer eller en stor, om det blir kortslutning någonstans och västra, östra, södra eller norra Sverige helt plötsligt slocknar. Ytterligare en fördel med de här anläggningarna är att de finns i södra Sverige.
Södra Sverige gör av med el och producerar lite el. Norra Sverige har väldigt rikliga mängder av vattenkraft och gör inte av med lika mycket. Om det nu är miljöskäl som är den stora frågan vill jag säga att det här ofta förekommer på gamla bruksorter.
Bruket är stängt men den småskaliga vattenkraftsanläggningen finns kvar. Det är ibland pittoreska, men inte alltid särskilt naturintressanta områden. Dammarna kommer inte att rivas.
Per Bill (M):
Vi lyssnade alldeles nyligen på Leif Pagrotsky. Under Leif Pagrotskys tid som näringsminister och minister för energi tror jag att det skedde något. Alla partierna i Sveriges riksdag kom lite närmare varandra.
Det var allt från att Miljöpartiet som förr ville stänga av kärnkraften i morgon började prata om att det behövs tio tolv års avveckling till att de flesta andra sade: Okej. Låt oss vara mer pragmatiska.
Låt oss titta på hur Sverige ser ut i Europeiska unionen och hur vi kan bidra till att EU om 20 år inte till 70 % är beroende av energi som kommer från någonstans utanför unionen - Putins gaskranar och annat.
Hur kan vi se till att vi som har lyckan att ha tillgång till förnybar energi kanske kan skaffa ännu mer förnybar energi både via småskalig vattenkraft och via olika typer av biobränslen?
Det kan vara ett ramverk som man kanske inte älskar på alla dess punkter men som är en god kompromiss och som kan stå sig över tid. I detta sammanhang tror jag också att man ska titta över om det går att skapa "vetenskapligheten". Vi ska sätta upp ramar.
Det är vetenskapliga upptäckter, vidarekunskap, som gör att man möjligen ändrar på marginalen i systemen. Det är likt att vi nu vet att torven kanske har mindre miljöpåverkande effekter än vad Forskar-Sverige trodde för tio år sedan. Då är det rimligt att vidta förändringar på marginalen i systemen.
Det ska inte vara ryckighet i samband med budgetöverenskommelser eller i samband med en ny regering och så vidare. Vi borde skapa en långsiktighet som ger de svenska stora, medelstora och små energiföretagen riktigt lugn och ro så att de verkligen kan komma i gång med alla de spännande investeringar som faktiskt finns att göra.