KBLab/rixvox huggingface dataset:
Veronica Palm (S):
Jag vill börja med att notera att försvarsministern inte berörde någon av de frågor jag ställde som var ganska tydliga. Hur stort är det svenska innehavet av klusterbomber? Hur många bombkapsel 90 ligger i Sverige och väntar på att få användas i ett invasionshot eller i någon annan form - möjligen för export, kanske? Hur många BK 90 finns i Sverige? Hur stort är innehavet? En uppskattning tycker jag ändå att försvarsministern skulle kunna ge.
Är det så att det finns planer på att utveckla och att köpa in flera klustervapen till det svenska försvaret? Och slutligen: Är det så att försvarsministern har en aning om hur diskussionerna inom vapenindustrin går? Är det så att det finns diskussioner om att utveckla? Pågår det utveckling och samarbete kring flera klustervapen?
Det var de tre frågeställningar jag hade till försvarsministern. Det är ju så att vi inte har något invasionshot i dag. Jag lika lite som försvarsministern kan sia om framtiden, och därför måste vi naturligtvis ha en beredskap.
Det är därför vi har ett försvar, och det är därför den här kammaren beslutat om att ställa om försvaret och behålla det och inte lägga ned det, vilket hade varit logiskt om vi kunde sia om framtiden och se hur världen skulle se ut. Men vi valde att ställa om. Är det så att vi ser ett invasionshot komma så sker det ju inte över en natt. När vi ser det komma så är det klart att den här kammaren är myndig och klok nog att ändra inriktningen på försvaret.
Jag har väldigt svårt att se att bombkapsel 90 skulle kunna vara en del av det. Det är en teknologi som redan är omsprungen av betydligt mer effektiva, målinriktade och bättre vapen att använda än någonting som medför så stora risker för civilbefolkningen och för utvecklingen.
Slutligen vill jag kommentera Birgitta Ohlssons positiva tolkning av den nya regeringens ställningstagande när det gäller klusterbomber. Jag gör inte en riktigt lika positiv tolkning. Jag hade en interpellationsdebatt om detta även med den socialdemokratiska försvarsministern så jag vänder alltså inte kappan efter vinden. Den här kampen behöver vi nog föra lite till mans.
Jag deltog i våras i ett sammanhang där företrädare för samtliga riksdagspartier deklarerade sin ståndpunkt vad gällde klustervapen, i synnerhet klusterbomber. Företrädare för Kristdemokraterna, Centerpartiet och Folkpartiet var väldigt tydliga med att de inte vill ha den typen av vapen i det svenska försvaret och sade att de arbetade för en utfasning.
Därför vill jag fråga försvarsministern: Är det något som man tagit ställning till i regeringen? Har ni fört samtal mellan de fyra partierna? Jag tycker nämligen att det blir mer och mer tydligt, i fråga efter fråga, att i de fall man inte har en skriftlig överenskommelse är det den moderata politiken som gäller. Är det så också när det gäller klusterbomber?
Veronica Palm (S):
Tack, försvarsministern, för svaret. För att inte glömma bort det om jag skulle bli lite upprörd vill jag börja med att önska försvarsministern en god jul. Det är inte helt oomtvistat huruvida bombkapsel 90 behövs i det svenska försvaret eller inte. Försvarsmakten har en syn. Det finns andra som har en annan syn.
Såsom försvaret ser ut i dag har jag svårt att se att den behövs. Jag har svårt att se att vi om låt oss säga tio år har behov av den bombkapsel 90 som finns i dag. Det finns sådana som är mer effektiva. Det pågår utveckling av säkrare och mer träffsäkra vapen. Klusterbomber är i dag, som Birgitta Ohlsson sade tidigare, de konventionella vapen som utgör det största humanitära hotet mot civilbefolkningen världen över.
Problemet är spridningen och blindgångarna. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att säkra att civilbefolkningen inte drabbas antingen när man släpper bomberna eller röjer efter dem, eller för att det är svårt att återuppbygga samhällena. Det finns en växande internationell opinion för ett totalförbud av klusterbomber. Jag är inte säker på att det är rätt väg.
Jag är glad över det arbete som regeringen gör, men jag tycker att man ändå bör överväga frågan. Det svaret har vi också fått från statsrådet. För mig är det ändå centralt att om vi ska kunna vara en aktiv part, oavsett hur vi väljer att arbeta internationellt med klusterbomber, måste vi fasa ut bombkapsel 90 ur den svenska försvarsarsenalen. Att skrota bombkapseln gör att Sverige kan vara en än mer aktiv röst.
Jag vill också avslutningsvis notera att försvarsministern inte berörde min fråga om huruvida det pågår diskussioner om nya beställningar av klustervapen till det svenska försvaret.
Veronica Palm (S):
Jag ska utveckla det senare. Och det föranledde mig att ställa frågan till Fredrik Reinfeldt. Men nu är han inte här. Skälet till att jag valde att ställa den till honom är att utrikesministern har behandlat denna fråga som om det vore något futtigt, som om det vore en ankdammsdiskussion om aktieinnehavet.
För de allra flesta människor i det här landet är en gåva på 4,8 miljoner eller ett årsarvode på 2,7 miljoner inte någonting futtigt. Men än viktigare är att det inte är futtigt med en utrikespolitik som företräds av en utrikesminister som kan misstänkas ha andra intressen än bara det faktum att världen ska bli bättre och företräda en svensk utrikespolitik.
Är då detta ett problem? Är det ett problem att man får sådana gåvor? Det är möjligt att det inte är det. Men jag tycker att det är det när det gäller denna typ av företag. Vostok Nafta har 90 % av sina tillgångar bundna i Gazpromaktier.
Gazprom är majoritetsägare i Nordstream, som är det företag som i dag planerar att lägga en gasledning i Östersjön, vilket är någonting som definitivt berör svensk politik. Gazprom är den ryska statens maktbolag som man använder för att styra politiska intressen i sina grannländer.
Jag känner en oro för hur den svenska utrikespolitiken ska kunna vara fri från andra intressen än att man ska få en bättre värld. Frågan om en gasledning som går genom svensk ekonomisk zon kommer ganska snart att hamna på regeringens bord.
Det är en rysk politik, både en inrikespolitik i Ryssland och en rysk politik gentemot grannländerna till Ryssland, som är djupt tvivelaktig och som går i negativ riktning. Där behövs en stark svensk röst, en svensk röst som bara har demokrati och mänskliga rättigheter som intressen.
Nu när Carl Bildt ändå finns här och det inte är statsministern som jag har möjlighet att ställa frågor till vill jag ställa mina frågor till Carl Bildt: Övervägde du någonsin att avstå från att lösa in de här optionerna? Och överväger du i dag att lämna tillbaka pengarna?
Veronica Palm (S):
Jag vill föra tillbaka debatten till den svenska utrikespolitiken och den svenska trovärdigheten i världen, som är det som intresserar mig mest.
Det är onekligen så att trovärdigheten för den svenska utrikespolitiken skadas när utrikesministern, landets främsta företrädare i utrikespolitiska frågor i relationer till andra länder, har ekonomiska intressen i Gazprom, den ryska statens maktbolag. Det är klart att det påverkar trovärdigheten. Det gör mig bekymrad.
Jag ser två viktiga utmaningar - världen är full av utmaningar. Det är långt innan vi är klara med en värld som är bra för alla, men det är två saker som jag tror bör och som jag hoppades skulle prioriteras under den här perioden framåt. Den ena är Ryssland och Rysslands närområde. Jag vet att Carl Bildt är väldigt duktig på Ryssland. Jag vet att Carl Bildt är intresserad av det ryska närområdet.
Därför är det sorgligt att det finns risker att det är andra intressen än ökad demokrati och respekt för mänskliga rättigheter i Ryssland och ökad rätt till självständighet i Rysslands grannländer som styr. Att det finns risker, över huvud taget en tendens till, att det skulle vara andra intressen som styr den svenska utrikespolitiken är sorgligt.
Den andra är fattigdomsbekämpningen i de absolut fattigaste områdena. Det är Afrika söder om Sahara, och det är de länder som är härjade av både svält och konflikt. Sudan och Darfur är ett av de absolut viktigaste. Men det är svårt. Moderaterna var väldigt aktiva i kritiken av den förra regeringens hanterande av Darfurkonflikten.
Gunilla Carlsson stod i den här kammaren, då som företrädare för Moderaterna och deras utrikespolitiska taleskvinna, i den utrikespolitiska debatten för mindre än ett år sedan och krävde att regeringen med krafttag måste se till att förändra situationen i Darfur.
Sedan dess har en moderat blivit utrikesminister och nämnda Gunilla Carlsson har blivit biståndsminister, och Darfur nämns inte. Det har blivit tyst om Darfur. Jag vet att det är svårt, det är ingen lätt konflikt. Men den blir inte lättare med en utrikesminister som har ekonomiska intressen i Sudan.
Jag är orolig, och jag tycker att världen behöver en svensk utrikespolitik som är fri från andra lojaliteter än en bättre värld.
Hade Fredrik Reinfeldt varit här hade jag frågat honom om han inte ser problem med att borgerliga tidningar på ledarplats mindre än hundra dagar efter regeringsbildandet kräver utrikesministerns avgång med motivet: Sverige ska ha en utrikesminister som är ren från lojaliteter med ryska gasindustrin och som inte har folkmordspengar på banken.
Veronica Palm (S):
Jag gör ett försök till sammanfattning. Carl Bildt har i en informell överenskommelse i efterhand fått möjlighet att lösa de optioner i Vostok Nafta som inbringade 4,8 miljoner kronor. Nej, det är inte futtigt. Nej, det handlar inte om någon ankdammsdiskussion.
4,8 miljoner är väldigt mycket pengar. Och detta är väldigt ovanligt. Detta, bland mycket annat som är tvivelaktigt kring Carl Bildts ekonomiska intressen, kommer att granskas av konstitutionsutskottet. Det är bra. Oaktat det finns det redan i dag trovärdighetsproblem.
Bara det faktum att man blir föremål för en KU-granskning av sina egna privata ekonomiska intressens möjligheter att påverka den svenska utrikespolitiken är ett problem för Sverige, för Carl Bildt, men minst lika mycket för mig som är svensk och som vill att Sverige ska föra en bra utrikespolitik.
Jag är djupt oroad för mycket här i världen och jag kommer säkert att möta Carl Bildt i många andra interpellationsdebatter om sakpolitiska frågor, men jag är också oroad för trovärdigheten i den svenska utrikespolitiken. Därför ställde jag två frågor som inte är föremål för en KU-granskning. Den första är: Övervägde du någonsin att inte lösa optionerna?
Den andra är: Överväger du i dag att lämna tillbaka pengarna, som skulle kunna betraktas som en gåva vid en efterhandskonstruktion av styrelsen när Carl Bildt som tidigare styrelseledamot blev utrikesminister i Sverige? KU-granskningen går vidare, men minst lika viktig är trovärdigheten för svensk utrikespolitik.
Veronica Palm (S):
Det här är inte lätt. Det är ingen lätt fråga. Jag möter flera gånger i veckan hyfsat unga kvinnor som har svårt att få det att gå ihop. Det är inte lätt med pusslet att hämta och lämna på dagis, ha hemlagad mat, samtidigt jobba och känna att man förverkligar sig själv och sedan vara lite rolig på fredagskvällen med sin man. Det är inte lätt att få det att gå ihop.
Jag möter många kvinnor som har de problemen. Problemet är att de kvinnor jag möter inte kommer att ha en krona över för att köpa de här hushållsnära tjänsterna. En stor stress för dem redan i dag är att få pengarna att räcka från lönen ända fram till den 20 i månaden när barnbidraget kommer, då det är tomt på kontot.
Det är en stor stress, plus hela komplexiteten runt familj, hem och arbete. Många av mina väninnor är också ensamt ansvariga för sina barn, och det är klart att det gör det än tuffare. Problemet är att det som de här kvinnorna efterlyser, det vill säga lite extra stöd och lite extra möjlighet att få vara med sina barn och vara hemma, ger inte det här.
Det är snarare kontraproduktivt. Det som de skulle behöva är snarare en generell arbetstidsförkortning, till exempel sex timmars arbetsdag, bättre barnomsorg, en utbyggd föräldraförsäkring och bättre möjligheter att vara hemma flexibelt under tiden då barnen är små. Det är vad de skulle behöva, och bättre ekonomiska förutsättningar.
De behöver inte det som resultatet av en skattereduktion för hushållsnära tjänster blir, nämligen att man tar pengar från det gemensamma genom att sänka skatten, alltså möjligheten att bygga ut barnomsorgen och minska den generella arbetstiden.
Man tar de pengarna från vanliga kvinnor, de allra flesta människor, och ger dem till kvinnor i övre medelklassen, som redan i dag använder pengar för att köpa de här tjänsterna. Det är helt okej - det är en bransch som finns, och det är väl bra när nya branscher växer fram. Men mina skattepengar ska inte gå till det. Mina skattepengar ska gå dit där de gör bäst nytta.
De gör bättre nytta i barnomsorgen, för att förbättra arbetssituationen och för att höja lönerna för de kvinnor som har det tuffast, inte låta övre medelklassens kvinnor köpa sig rätten att slippa ta konflikten med sin man. Det är det man gör. Man slipper ta konflikten med sin man. Man slipper arbeta. Man slipper ta jämställdhetsdiskussionen.
Ärligt talat, Nyamko Sabuni: Är det inte så att det här förslaget att skattesubventionera hushållsnära tjänster snarare är kontraproduktivt ur ett rent jämställdhetsperspektiv? Man kan tycka att gemensamma pengar ska användas till att överklasskvinnor ska slippa ta jämställdhetsdiskussionen hemma. Jag tycker inte det.
Men ur ett jämställdhetsperspektiv måste det vara rent kontraproduktivt att ta pengar där de behövs och gör nytta och ge dem dit där de inte behövs och inte gör nytta, för att subventionera en bransch som redan i dag finns och som alla människor har rätt att köpa om man tycker att det är riktigt. Min fråga till Nyamko Sabuni är: Visst är det här ändå ur ett rent jämställdhetsperspektiv kontraproduktiva åtgärder?
Veronica Palm (S):
Jag vill fortsätta där Monica Green slutade med en av de saker som Nyamko Sabuni också sade i sitt svar, att den här reformen är ett sätt att göra något som i dag är illegalt till legalt, alltså svarta arbeten till vita arbeten. Det ligger mig väldigt varmt om hjärtat.
När man är socialdemokrat och tycker att det är viktigt med gemensamma skyddssystem, gemensamma välfärdssystem och gemensamma trygghetssystem måste man också vara försvarare av att de inte missutnyttjas. Annars urholkas de. Vi har haft en klappjakt på arbetslösa, sjukskrivna och människor som på ena eller andra sättet under en viss period av livet lever på det gemensamma.
Vi har inte haft det på överklassen, där det den här våren har uppdagats att det begås minst lika grova, om inte värre, brott mot den gemensamma samhällsmoralen. För mig är det fruktansvärt förkastligt.
Då måste man ställa sig frågan: Om man använder de gemensamma pengarna, pengar som skulle kunna gå till att förbättra barnomsorgen och sänka den generella arbetstiden så att vanliga kvinnor får det lättare, till att subventionera den rika överklassen, är det ett bra sätt att använda pengar? Nej, jag tycker inte det.
Jag är tveksam. Moralen är för låg. Brott ska beivras av rättväsendet.
Veronica Palm (S):
Nutidens föräldrar vill både arbeta och delta aktivt i familjen, delta i fritidsaktiviteter, i kultur och vara en del på arbetsmarknaden. När ni pratar om val, att vi måste ge nutidens familjer val är det 3 000 spänn för att frun ska vara hemma. Det är inget val.
Det är inte det som nutidens moderna föräldrar möter. Det är inte de problemen. Det var väldigt tydligt i inläggen här att det är kvinnor som ska välja det här, kvinnor som ska få valfriheten. Lägg av! 3 000 spänn i månaden blir ingen valfrihetsreform. Nutidens föräldrar kräver något annat. Jag trodde att även borgerliga politiker mötte människor. Jag vet inte vad det är för människor ni möter.
Jag möter inga människor som säger: För 3 000 spänn kan jag vara hemma. Jag möter människor som har andra problem, som är oroliga för att ungarna har det lite struligt i skolan, som är oroliga för att det blir lite mer barn i barngrupperna på dagis, som gärna hade velat ta några dagar extra vid inskolningen i barnomsorgen, som gärna hade velat ha en bra öppen förskola att gå till, som gärna hade jobbat lite kortare under småbarnsåren utan att straffas ekonomiskt.
De föräldrarna möter jag. De föräldrarna möter jag när jag hämtar mina barn i barnomsorgen. För de föräldrarna är inte vårdnadsbidraget ett val. Det är ett hån. För de föräldrarna är det ett hån. De föräldrarna som är en stor majoritet skulle mycket mer uppskatta att de gemensamma resurserna användes för att stärka föräldraförsäkringen, för öppna förskolan, för fritiden, för att förkorta arbetstiderna med bibehållen lön och för en bra kvalitativ barnomsorg.
Det är en politik för framtiden. Det är en politik för att möta de moderna föräldrarna. Visst är det ett val. Antingen är det framtiden man väljer att gå mot med en bra kvalitativ barnomsorg, föräldraförsäkring och politik för föräldrar, eller så är det att med ett hemmafrubidrag kastas tillbaka till 50-talet.
Veronica Palm (S):
Jag är glad att statsrådet och regeringen gör denna samlade insats. Jag vill börja med att säga detta. Det är viktigt. Jag är orolig för den intolerans och extremism som vi ser växer framför allt i våra förorter och ute i landet. Vi har en regering som driver en politik som ökar klyftorna och utsattheten.
Då söker sig människor till gemenskaper som inte är positiva. Det handlar om både vitmaktkulturer och radikala islamistiska nätverk. Där måste vi vuxna ta ett stort ansvar. År 2002 tog den socialdemokratiska regeringen det initiativ som har gjort att Exits verksamhet har kunnat finansieras.
De människor som tar steget att hoppa av vitmaktkulturer och rasistiska rörelser har kunnat få stöd, det vill säga en möjlighet att ta steget. Det är ett konkret och praktiskt hantverk. Det krävs lång erfarenhet.
Grundaren av Exits verksamhet är själv en avhoppad nazist från vitmaktkulturen. Den dåvarande regeringen valde att lägga detta arbete vid sidan av det vanliga mycket viktiga arbetet mot rasism och främlingsfientlighet. Exit på Fryshuset är viktigt och etablerat.
Jag kan inte låta bli att fortsätta tycka att det är ett problem att regeringen tar bort de öronmärkta pengarna. Det kan låta käckt att alla ska få söka, att begreppen ska vidgas och att fler aktörer ska in. Men den verksamhet som Exit bedriver i dag är viktig, är etablerad, och där finns en kunskapsbank som ingen annan kan konkurrera med.
Jag är orolig för att de öronmärkta pengarna tas bort, att verksamheter slås samman och resurser samtidigt minskas. Min fråga till statsrådet kvarstår: Kan statsrådet garantera att Exits verksamhet fortgår?
Veronica Palm (S):
Det är bra att man öppnar för fler. Jag börjar med att säga det så att det inte blir ett missförstånd i kammaren. Vi talar nu om Exits unika verksamhet med erfarenhet och sedan starten 500 ärenden. Det har handlat om avhoppare, familjer, barnfamiljer och flickvänner - eftersom det är mest grabbar som hamnar i dessa situationer. Det är en verksamhet som ökar i omfattning.
Just för att Exit har erfarenheten och är en stabil organisation har man utvecklat ett väl organiserat samarbete med myndigheter, polis och andra aktörer. Dessa ungdomar hamnar i dag i miljöer där vi inte vill att de ska vara, men vi vill ge dem en andra chans. Jag ser två problem med det som regeringen väljer att göra.
Det första är att man minskar mängden pengar. Förut var det ungefär 16 miljoner totalt i arbetet mot rasism och för att stärka organisationer som arbetar med avhoppare. Av dessa pengar var 8,9 miljoner riktade mot avhoppare. Det var Centrum mot rasism, Exit och Quick Response inom Röda Korsets arbete.
Det var tre organisationer som arbetade mer tydligt med arbetet med avhoppare. Nu finns totalt 9 miljoner för dessa organisationer att söka. Det är för lite. Det är för lite pengar att söka när man samtidigt väljer att öppna för alla. Man väljer att inte öronmärka. I stället slår man ihop pengapåsar och säger att man satsar på en ny struktur. Men i realiteten minskar man. Det andra problemet är att det är en stramare förordning.
Jag kan förstå att statsrådet inte vill vara den som sitter och bedömer vem som ska få och vem som inte ska få. Det hade inte jag heller velat göra som statsråd. Det är tveksamt om det är förenligt med grundlagen att göra så. Det är riktigt. Däremot kan man strama upp ordningen hårt för arbetet att få människor att hoppa av och stödja dem i sina beslut.
Det är ett långsiktigt arbete, och det är ett arbete som enligt Ungdomsstyrelsen betraktas som ordinarie verksamhet. Det är ingenting som man gör i ett kul projekt man kommer på en vår när man sitter på en konferens med Fryshusets personal. Det är en långsiktig strategisk verksamhet. De 9 miljoner kronorna för projektmedel ska användas till att utveckla och förnya arbetet mot rasism och främlingsfientlighet. Det är bra, men det är inte vad Exit behöver. Exit behöver också utvecklas och förnyas. För detta kan de söka pengarna.
Men till den ordinarie verksamheten och till det strategiska och långsiktiga arbetet för att få ungdomarna att komma ur radikala vitmaktkulturer är inte dessa pengar nog. Kan statsrådet förklara hur hon ser på att Exit ska fortsätta att få ett statligt stöd?
Veronica Palm (S):
Jag kan hålla med om att det är viktigt att fler aktörer kommer in på den här marknaden och att fler vuxna engagerar sig, tar initiativ och bryr sig om de unga. Jag tycker att det är viktigt att det finns mer resurser än 0,1 miljon till arbetet mot främlingsfientlighet och rasism.
Det handlar om basverksamheten - inte om sådant som gäller utveckling, roliga projekt eller om att åka på läger med ungdomarna. Exits basverksamhet är viktig. Jag är ledsen att kunna konstatera att statsrådet inte verkar tycka att den är så viktig att hon är beredd att garantera den basverksamhet som det behövs statligt stöd till. Det gör mig ledsen.