Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag hyser en realistisk syn. Vi gör nu en historisk satsning, inte minst på järnvägssidan under de kommande tolv åren med nästan 100 olika järnvägsobjekt. Lägger vi allt på kartan tolv år framåt kan vi trots detta redan i dag se att det fortfarande finns kapacitetsbrist och sårbarhet, inte minst med flaskhalsar.
Antingen kan vi vänta tills tolv år har gått, eller så försöker vi göra någonting åt det. Jag förespråkar det senare. Då handlar det också om att ta till sig ny kunskap. Det har kommit in ny kunskap, inte minst efter det att Trafikverket har använt tid för att genomlysa hela järnvägen. Det handlar inte minst om hur det står till med reinvesteringar eller avsaknad av underhåll under lång tid.
Hur står det till med kraftförsörjning och kontaktledningar? Det är mycket sådant som också skapar sårbarhet och stannar upp trafiken. Inte minst hade vi problemet i Östergötland, i Kimstad, där många tåg blev stående just för att man rev ned kontaktledningar. Det är ett sätt att få upp robustheten, så att vi inte får stopp av det skälet, vilket ställer till problem. Det andra handlar om att se: Vad kan vi göra mer för att få ytterligare kapacitet?
Det är riktigt som Johan Andersson säger att det har stötts och blötts och glotts och glanats när det gäller Ostlänken, men tyvärr har man aldrig fullt ut resonerat om vem som ska betala eller hur det ska betalas. Det är också ett känt faktum att ska man gå vidare innan planerna är fullt färdiga har vi bara där 800 miljoner kronor ytterligare som ska tillföras innan man ens en gång kan börja bygga.
Men det vi vet är att det finns mycket kunskap och fakta. Mycket av jobbet kopplat till Ostlänken har gjorts, precis som Johan Andersson säger. Det kan kännas som att man skjuter saker och ting på framtiden, men observera att vi har satt en tid till Trafikverket att komma tillbaka med en första avrapportering redan den 1 oktober i år. De har mycket samlad kunskap. Vi vill se vilka första steg man kan börja med.
Den slutliga avrapporteringen ska komma in den 29 februari 2012, alltså nästa år. I de här sammanhangen är det ganska snabbt, även om man helst hade velat ha det klart i går. Fokus är att titta framför allt på stambanorna runt våra storstäder, för det är där många av flaskhalsarna är.
Då gäller det också att bit för bit reda ut vad man kan göra för att styra, effektivisera och skapa incitament, dels när det gäller banavgifterna, dels när det gäller tåglägena. Det handlar också om vad som behöver ombyggas, byggas till eller kanske till och med nybyggas. Även om det skulle vara så att nya spårdragningar ska göras är det rent omöjligt att få i gång dem de närmaste åren i alla fall, för planer ska till.
Jag tycker att det är mer realistiskt att vi får veta vad som behöver göras, när det kan göras och vad det kommer att kosta, om det ryms inom plan eller om det behövs extra därutöver. Det är precis det underlaget som jag vill ha fram senast i februari nästa år för att kunna fatta ett bra beslut. Avslutningsvis vill jag bara kommentera att det är riktigt att man kanske väljer andra trafiksätt om inte tåget fungerar.
Jag ser därför fram emot den nya kollektivtrafiklagen som börjar gälla från och med nästa år, där busstrafiken också är en del av kollektivtrafiken som nu får möjligheter att gå över länsgränser på ett helt annat sätt just utifrån perspektivet var människor bor och var de jobbar. På så sätt kan vi få en bra arbetspendling.