KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Tack, Désirée Pethrus, för att du tar upp denna angelägna konflikt som är en av världens alla bortglömda konflikter. Det är alltid lika skakande när man väl ser det oerhörda mänskliga lidande som pågår utanför mediernas strålkastarljus. Förutom siffran på 5 miljoner döda uppskattar FN antalet internflyktingar i DRK till 2,6 miljoner.
DRK ligger näst sist i UNDP:s Human Development Index. Det är alltså ett land som har stort behov av uppmärksamhet och hjälp från omvärlden.
Vad gäller Sveriges engagemang bidrar vi, som sagt, med stora summor till EU:s Echo och de FN-organisationer som är med och finansierar Panzisjukhuset. Sveriges direkta bilaterala stöd upphörde 2013, bland annat som ett resultat av en extern revision av ett av Sidas stöd.
Man påvisade brister i organisationskontroll och finansiell kontroll hos en av Sidas partnerorganisationer. Man såg också att det brast vad gällde att ligga i linje med Sveriges strategiska prioriteringar och att kapaciteten i de finansiella styrsystemen inte var tillräcklig.
Den kommande strategin för biståndet till DRK förutses möjliggöra ett fortsatt stöd till hälsoområdet och prioritera insatser för att förebygga och lindra konsekvenserna av sexuellt och könsrelaterat våld.
När regeringen har antagit strategin är det Sidas ansvar att utifrån sina bedömningskriterier ta ställning till eventuellt framtida stöd för just Panzisjukhuset liksom för andra aktörer som bedriver verksamheter inom detta område. Sverige är också aktivt i att se till att få fram hjälp och få klarhet i det som händer med Panzisjukhuset.
Vi har bland annat för avsikt att tillsammans med andra EU-länder skicka ett brev till DRK:s hälsominister för att visa att vi följer situationen och att vi är oroade över att sjukhuspersonalens decemberlöner har frusit inne eftersom den kongolesiska skattemyndigheten har beslagtagit sjukhusets alla konton.
Vi följer den oroande situationen och har uppmuntrat Kongos hälsominister att hitta en snar lösning på problemet. Vi har samma syn på jämställdhetsfrågan.
Precis som Désirée Pethrus säger är det könsrelaterade sexuella våldet i DRK en av de fasansfulla saker som kommer att försvåra en framtida fredsprocess.
Det är viktigt i vårt biståndsfokus och i vår syn på denna konflikt att Sverige prioriterar dessa frågor som ofta är motvindsfrågor i de här länderna. Det kommer vi att fortsätta att göra. Vi hoppas alla att situationen i Panzisjukhuset klaras upp så snart som möjligt.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hillevi Engström och Désirée Pethrus för replikerna! Det är verkligen glädjande att höra engagemanget i Sveriges riksdag för de här frågorna. Vi behöver ha ett internationellt perspektiv och ta internationellt ansvar och ledarskap.
Det kan Sverige göra just när det gäller sexuellt våld och jämställdhet, där vi faktiskt är en förebild och har ett väldigt långvarigt arbete att luta oss tillbaka mot.
Jag måste säga att det blir en förlust för riksdagen att förutvarande biståndsministern lämnar riksdagen, för den enorma erfarenhet hon besitter skulle vi behöva för att fortsätta jobba starkt och enat i Sverige för de här frågorna. Det svenska bilaterala stödet via Sida upphörde 2013.
Det grundades på de uppfattade bristerna i de finansiella styrsystemen, bland annat. Detta är något som Sverige nu också tittar på tillsammans med EU. Vi måste ha hela bilden klar för oss, och det är också upp till biståndsmyndigheten Sida att slutligen fatta beslut om vilka projekt man kommer att ge finansiering. Jag följer som biståndsminister detta noga.
Den nyhet som kom i dag är mycket glädjande, nämligen att kongolesiska myndigheter nu har släppt spärren på sjukhusets konton. Vi kommer att följa utvecklingen noggrant. Sida har hjälpt till bland annat genom att skicka ned en controller till DRK för att hjälpa sjukhuset att stärka kapaciteten på redovisningssidan.
Sverige är en mycket stor givare till DRK över huvud taget. Det samlade svenska stödet till DRK under 2014 var ungefär 1 miljard kronor. Det var bilateralt och humanitärt stöd, kärnstöd till EU- och FN-organ och regionalt stöd. Vi är en mycket stor givare i området.
Vi inriktar utvecklingssamarbetet på fred och försoning - det är grunden för att DRK ska kunna lyfta sig ur fattigdom - liksom ekonomisk utveckling, jämställdhet, hälsa och att bekämpa sexuellt våld.
Det finns en insats som är särskilt bra, nämligen att Sida stöder mobila domstolar för sexuellt våld liksom åtgärder för att öka födelseregistreringen av flickor, så att de i framtiden har lättare att hävda sina rättigheter och visa att de över huvud taget finns. Sedan gäller det konfliktmineralerna.
Det är inte så att de flesta fattiga länder är fattiga på grund av att de har brist på resurser eller naturresurser. Det är snarare tvärtom. Det som i dag är den största orsaken till fattigdom är konflikt.
Och de länder som nyligen varit konfliktdrabbade löper oerhört stor risk att falla tillbaka in i konflikt om man inte hjälper till med att se till att de får institutioner som är stabila, ett styrsystem, en demokratisk utveckling och inte minst ett rättsväsen. Svenskt bistånd kommer fortsatt att fokusera på de frågorna.
Tillsammans med utrikesminister Wallström har vi också identifierat konfliktmineraler. Vi kan jobba vidare med den saken. Den frivilliga ursprungsmärkning som vi har fått fram genom EU är inte tillräcklig.
Isabella Lövin (MP):
Tack, återigen, Désirée Pethrus! Det är glädjande att vi delar ett engagemang i de här frågorna. Sverige behövs i det här sammanhanget. Jag vill säga något om den kommande DRK-strategin. Den kommer att löpa i fem år. Det behövs en långsiktighet, givetvis, i Sveriges engagemang i att stödja DRK. Vi kommer att fokusera på de delar som jag nämnde. Det handlar om att bygga institutioner.
Det handlar om ekonomisk utveckling. Sedan handlar det om hälsa, kvinnors rättigheter och jämställdhet. Det finns också väldigt fina initiativ som handlar om hur man ska få pojkar och män att inse sin roll i det här. Det handlar om att på det sättet jobba mot sexuellt våld.
UN Action, som Sverige har varit pådrivande för att skapa, är också aktivt i det sammanhanget. Grundkonflikten är troligtvis konfliktmineralerna. Det ligger liksom som en del som vi måste handskas med.
Här är det nog oerhört viktigt att vi också jobbar genom EU och att vi får en gemensam front när det gäller att vi ska stoppa den här typen av handel med konfliktmineraler. Här har Sverige en viktig roll att spela. Jag ser fram emot att jobba brett med den frågan här i Sveriges riksdag.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hillevi Engström, för frågan! När det gäller resultatuppföljning stämmer det att den tidigare regeringen har genomfört ett långt och väldigt grundligt arbete för att styra upp framför allt det bilaterala stödet som förvaltas av Sida.
Det handlar alltså inte om hur pengarna används av de olika multilaterala organen utan helt enkelt om hur beslutsprocessen har varit inom UD från regeringen och nedåt.
Med de ganska tuffa nypor som tidigare biståndsministrar har vinnlagt sig om att ha när det gäller öppenhet och transparens måste jag säga att det är något förvånande att detta inte har gällt den hantering som skett inom UD.
Detta avser den nya regeringen och jag att ändra på, och jag tycker att de rekommendationer som vi har sett från Riksrevisionen verkar rimliga. Vi får återkomma till riksdagen om detta. När det gäller den biståndspolitiska plattformen stämmer det att mycket av innehållet är prioriteringar som överensstämmer med den nuvarande regeringens, och det är bra.
Vad vi har identifierat som saknas är några perspektiv som kanske inte alls finns återspeglade, bland annat barnperspektivet. De signaler som har kommit från civilsamhället är också att det arbete som skedde med den biståndspolitiska plattformen inte tog hänsyn till de remissvar som kom. Det är olyckligt.
Sedan är det precis om Hillevi Engström säger: Det här var en politisk produkt, och det vore väldigt underligt om en ny regering inte ville ha ett omtag på en plattform som ska vägleda hela det biståndspolitiska arbetet.
Statskontoret och OECD-Dac hade naturligtvis rätt i att det var en djungel av policyer som på något sätt måste tydliggöras för att få ett effektivt bistånd och utvecklingssamarbete.
Vi är också i en situation i dag när alla deltar i den nya diskussionen kring de nya uthålliga utvecklingsmålen, sustainable development goals, och det blir en agenda för hela världen.
Den nya regeringen har tagit ett första steg i att möta upp genom att peka på den svenska politiken för global utveckling som vi har haft sedan 2003, där vi är pionjärer och har gått före i ett helhetstänk som innebär att vi inte bara ska hjälpa de fattiga länderna genom det bistånd vi ger utan genom hela politikpaletten som exempelvis handel, miljöpolitik och så vidare.
Att få in de perspektiv som saknas och på ett bättre sätt integrera PGU och den nya utvecklingsagendan i den biståndspolitiska plattformen tror jag blir den avgörande skillnaden.
Isabella Lövin (MP):
Jag börjar med frågan om Gavi. Sverige har mer än fyrdubblat sitt stöd till Gavi på fem år. Sverige har gått från 100 miljoner till 450 miljoner. Vi är en av de absolut största stödjarna till Gavi, vi kommer att fortsätta att vara det i år och vi har allokerat exakt samma belopp.
Sedan måste Sverige, naturligtvis i ljuset av de dramatiska nedskärningarna på biståndsområdet, se på var det största mervärdet finns.
Jag håller med om att hälsobistånd och vaccinationer är oerhört viktiga, men för ett land som Sverige med sin långa biståndstradition och sitt utvecklingssamarbete finns ett större mervärde i att jobba med betydligt mer komplicerade samband, som vi talade om tidigare när det gäller DRK. Hur ska man hjälpa till med institutionsbyggande? Hur hjälper man till att bygga upp ett fungerande rättsväsen?
Hur sätter man parter runt ett bord så att vi undviker krig och konflikter? Krig och konflikter är trots allt den värsta sjukdomen. Institutioner som inte fungerar är grundorsaken till krig och konflikter. Vi måste sätta dessa frågor i relation till varandra. Det finns nästan en halv miljard till en enskild fond.
Det finns också mycket pengar till Globala fonden mot hiv, malaria och tuberkulos, och det finns ett mycket omfattande hälsobistånd. Vi kommer att fortsätta att ha ambitionen att vara mycket stora och viktiga spelare där. Frågan är sedan vilket mervärde som finns specifikt för Sverige i olika utvecklingssamarbeten.
Vi får se framöver, men jag kan försäkra Hillevi Engström att för det här året kommer Sverige att fortsätta att vara en mycket stor givare i Gavi. Jag kommer inom kort att åka till Berlin för att delge Gavis styrelse detta. När det gäller SRHR kan jag inte exakt svara på när den nya strategin kommer.
Det finns en lång rad strategier som måste förnyas eftersom de är föråldrade. Vi har fattat beslut om att helt enkelt förlänga dem som finns till dess vi har tid att gå igenom dem. Vi får ta dem i den ordning det är mest akut att göra något. SRHR fortsätter att vara mycket viktigt för den nya regeringen. Den feministiska regeringen sätter naturligtvis de frågorna i centrum, liksom vi också sätter miljöproblemen i centrum.
Det är mycket långt kvar innan millenniemål 4 och 5 kommer att nås, och det är naturligtvis en stor utmaning. Sverige är aktivt pådrivande för att de frågorna ska komma in i den nya SDG-agendan post-2015. Speciellt R i SRHR är en motvindsfråga.
Precis som Hillevi Engström sa säger man i Bangladesh inte abort, utan man säger något annat för att komma runt frågan. Det visar också på känsligheten i många länder. Men det är viktigt att Sverige är aktivt. Om kvinnor inte får vara med och bygga upp samhällen, om kvinnors resurser inte utnyttjas, har man gjort sig av med 50 procent av den potential som finns i alla länder.
Att få in kvinnor i ländernas utvecklingsarbete, in i produktionen, att de får utbildning, är så oerhört viktigt för att bekämpa fattigdomen. Det är en grundbult i regeringens politik.
Isabella Lövin (MP):
Tack än en gång, Hillevi Engström, för frågorna! När det gäller Sidas förvaltningsanslag måste det helt säkert satsas ytterligare på att förbättra controllerfunktionen och de övriga funktioner som behövs för bedömningen av de långsiktiga effekterna av det svenska bilaterala utvecklingssamarbetet. Regeringen tycker att det är bra.
Naturligtvis tycker vi att det är olyckligt att vi var tvungna att ta medel från andra poster där dessa funktioner inte hade räknats in, men så är nu läget under 2015. SCO-överenskommelsen var ett bra initiativ som förutvarande biståndsministern tog. Här fortsätter arbetet.
Det är mycket uppskattat från civilsamhällesorganisationer att ha dialogen med Utrikesdepartementet. Det är innehållet som har varit oerhört uppskattat, det vill säga dialogerna och diskussionen. Sedan är frågan vad slutdokumentet ska kallas, om det ska vara en överenskommelse.
Från början var till och med ordet kontrakt med i diskussionerna. En del organisationer kanske inte känner sig helt bekväma med att skriva under en överenskommelse med ett departement som man egentligen ska granska. Vi får se var det slutar.
Dialogen fortsätter åtminstone under våren, och jag hoppas att vi kommer att landa någon gång fram till hösten med ett principdokument där alla är överens om mervärdet av civilsamhällesorganisationer. Det är viktigt med det folkliga engagemanget och engagemanget från civilsamhället i frågorna.
Isabella Lövin (MP):
Jan Lindholm har frågat mig om jag delar Nordiska rådets uppfattning att Nordiska utvecklingsfondens verksamhet har varit framgångsrik och att beslutet om inriktning från 2009 har genomförts lyckosamt samt om regeringen tagit ställning till Nordiska rådets rekommendation om att tillföra ytterligare kapital till Nordiska utvecklingsfonden.
Låt mig inledningsvis konstatera att Nordiska utvecklingsfonden är en organisation som i samarbete med olika utförare har klarat att nå konkreta resultat. De samlade investeringarna beräknas leda till årliga minskade utsläpp av drygt 4 miljoner ton koldioxid.
Nordiska utvecklingsfonden, Nordic Development Fund, uppvisar också resultat avseende metodutveckling kring framtagandet av bedömningskriterier för klimatprojekt samt driver prioriterade nordiska utvecklings- och biståndspolitiska frågor, såsom jämställdhet. Det är utan tvekan så att beslutet från 2009 om att förändra NDF:s inriktning genomförts på ett sätt som varit avgörande för att uppnå dessa klimatresultat.
Däremot anser regeringen att frågan om en tillförsel av ytterligare kapital är för tidigt väckt. Detta hänger samman bland annat med att den framväxande internationella klimatfinansieringsarkitekturen befinner sig i ett dynamiskt skede, inte minst genom skapandet av Gröna klimatfonden, som förväntas bli den huvudsakliga kanalen för framtida multilateral klimatfinansiering.
Dagens struktur för klimatfinansiering präglas i hög grad av fragmentering, och det finns ett stort behov av att verka för en effektivisering och konsolidering. Därutöver har NDF säkrad finansiering till och med 2018. Fonden kan således fortsätta sin verksamhet obehindrat i avvaktan på ett definitivt ställningstagande till frågan om en eventuell ytterligare kapitalpåfyllnad.
I ljuset av bland annat detta har NDF:s styrelse enats om att återkomma i ärendet efter klimattoppmötet i Paris i december i år.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill tacka Jan Lindholm för frågan och framför allt för engagemanget i denna fråga från honom och många andra ledamöter i Norden.
Det är med stolthet som jag noterar att Nordic Development Fund på klimatmötet i Lima förra året fick ett FN-pris, UNFCCC Momentum for Change Award, för sitt arbete med mikrofinanser för klimatrelaterade projekt i Latinamerika och Karibien, så kallade Eco Micro. Det är en innovation som har gett småföretag tillträde till klimatfinansiering för första gången.
Det är en typ av projekt som vi naturligtvis stöder och gärna vill se mer av.
Denna nya fond, Gröna klimatfonden, är en fond för hela världen att bidra till. Sveriges stora bidrag till fonden på ett tidigt stadium katalyserade många andra länders bidrag till fonden, så att den snart kommer att vara operationell. Nordiska klimatfonden har sin profil, och vi har naturligtvis ett mycket stort inflytande i den.
Där har vi ett stort mervärde. Men det var mycket viktigt för Sverige och den svenska regeringen att också få igång den stora internationella fonden, Gröna klimatfonden, där länder som Australien, Kanada och andra också är med och bidrar. Vi vill absolut inte skala ned på några som helst ambitioner.
Jag kan notera att vid Nordiska ministerrådet var länderna överens om att ändå avvakta till efter klimatkonferensen i Paris innan man tar beslut om ytterligare tillskott. Jag kan inte utesluta att vi kommer att komma fram till att Nordic Development Fund har ett mervärde för Sverige och för de andra nordiska länderna.
Men vi befinner oss också i en situation där vi ser att hela klimatfinansieringsarkitekturen riskerar att bli mycket fragmentiserad. Här behöver vi i hela världen ta oss en funderare på hur vi bäst ska kunna samordna de olika fonder och initiativ som finns, så att de gör störst och bäst nytta.
Jag vill återigen understryka hur positivt det är med det nordiska engagemanget och det nordiska samarbetet och att Nordiska utvecklingsfonden har gjort så positiva resultat under åren och sedan man ställde om fonden 2009 till att bli en fond som är helt inriktad på klimatfinansiering.
Det är någonting att vara stolt över. Vi kommer att återkomma, precis som vi har lovat, efter klimatkonferensen.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Jan Lindholm för den ytterligare frågan. Det är förstås oerhört viktigt att vi överväger vad som kan kallas best practice i de här sammanhangen.
Vi har sett ganska tragiska exempel på tidigare projekt under clean development mechanism, de så kallade CDM-projekten, där det har visat sig att man inte har gjort någon additionell nytta utan helt enkelt har gått in och finansierat projekt som ändå skulle ha skett.
Det finns all anledning att titta på både de dåliga och de bra erfarenheterna inför de stora konferenser som ligger framför oss som ett pärlband. Det gäller inte bara klimatkonferensen i september utan även Financing for Development-konferensen, som äger rum i Addis Abeba i juli.
Det är en konferens som ska handla om hur vi ska uppbringa och alstra all den finansiering vi behöver för att ställa om till en hållbar värld i stort, i ljuset av de nya utvecklingsmål som kommer nu efter att millenniemålen löper ut 2015.
Det kommer alltså att vara en konferens där man kommer att titta både på hur man kan alstra privat kapital och på hur man kan använda institutionellt kapital samt hur man kan bredda skattebasen, minska skatteflykt och använda biståndsmedel. Förhoppningsvis kommer vi också att väva in klimatfinansieringen i hela diskussionen. Det kan nämligen inte vara stuprör nu, utan vi måste se allt detta som en helhet.
Hur vi tar hand om den kunskap och erfarenhet vi har sett i Nordiska utvecklingsfonden kommer vi alltså att få all anledning att komma tillbaka till och titta närmare på från den svenska regeringens sida. Det gäller även hur vi kan använda de positiva erfarenheterna i alla konferenserna.
Klimatfinansieringsdiskussionerna pågår också inom Världsbanken; vi har Världsbankens Climate Investment Funds. Vi har även anpassningsfonderna under Kyotoprotokollet, och inte minst är Sverige med i styrelsen för Gröna klimatfonden.
Vi har alltså en röst i alla dessa forum, och det är nu en ganska brokig palett som står till vårt förfogande. Jag tycker att det är viktigt att Sverige är med, är aktivt och driver.
Vi kan göra oerhört stor nytta, naturligtvis genom att visa på de goda exemplen i Nordiska utvecklingsfonden, där vi kanske har mer kontroll och makt över såväl hur den ska vara konstruerad som hur den ska användas. Vi kan dock inte heller släppa fokus på de stora pengarna och de ännu större diskussioner som nu sker globalt.
Jag är väldigt stolt över att Sverige kan vara en central spelare i de här förhandlingarna och diskussionerna. Vi har nu det största bidraget per capita till Gröna klimatfonden, vilket ger oss en unik position att bedriva påverkansarbete i styrelsen.
Inte minst har jag själv på möten drivit jämställdhetsfrågan, alltså att jämställdhet måste tas i beaktande när vi ska använda pengarna. Det finns mycket goda anledningar att ta till vara de erfarenheter som finns från NDF i de här sammanhangen.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Hans Linde för frågorna. Jag instämmer fullständigt i analysen att med så många aktörer på biståndsområdet, det internationella samarbetsområdet, är det mycket viktigt att Sverige noga analyserar var vi har ett givet mervärde att komma med.
När det gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är det definitivt ett sådant område där Sverige har mycket att vara stolt över redan vad gäller det som vi har uträttat på området. Tyvärr ser utvecklingen i världen inte ut på ett sådant sätt att vi har medvind i dessa frågor. Tvärtom har frågorna i dag en stark motvind.
Sverige har även under min tid som biståndsminister varit en av de absolut drivande i världen för att få in SRHR-frågorna i de nya utvecklingsmålen. Här har vi tyvärr stött på starkt motstånd, inte bara globalt utan även inom den egna EU-kretsen. Jag håller därför fullständigt med Hans Linde om att det är oerhört viktigt att Sverige har en stark och konsekvent röst i dessa frågor.
När det sedan handlar om hur vi specifikt stärker frågorna i det svenska biståndsarbetet kan jag säga följande.
Det är ingen detaljfråga på något sätt för denna regering. Det är en feministisk regering, och vi ser dessa frågor om jämställdhet och människors rätt att få leva som de vill som absoluta och fundamentala grundpelare i utvecklingspolitiken.
Jag skulle vilja nämna att USA:s nyutnämnda sändebud i hbt-frågor valde Sverige för sin första resa för att just diskutera dessa frågor. Det välkomnar vi verkligen.
När det gäller den specifika fråga som Hans Linde tog upp gällande de olika strategierna håller Sida, i dialog med CSO-er och civilsamhällets organisationer, på att ta fram nya riktlinjer för SRHR-strategin.
Det är här som frågan om de mänskliga rättigheterna för hbtq-personer ryms endast genom SRHR-strategin. Om man tittar på det arbete och de insatser som man stöder i dag är majoriteten av dem relaterade till hiv/aids, medan endast en mycket liten andel berör mänskliga rättigheter.
Denna strategi kommer fortsättningsvis att ta sig Vid protokollet ANDERS NORIN /Eva-Lena Ekman mänskliga rättigheter. Men vi vill också fortsättningsvis se att den regionala strategin för Afrika liksom strategin för mänskliga rättigheter kommer att innefatta hbtq-personers mänskliga rättigheter.
Vi kommer inte att nedprioritera hbtq-frågans mycket starka betydelse, vare sig i fråga om resurser eller signalpolitik i dialogen med dessa länder.