KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Jag har i grunden en djup förståelse för att många av dessa familjer har en mycket svår situation. Det är därför som jag som ansvarig minister men också hela regeringen verkligen har tagit ansvar. Det var därför som hela regeringen stod bakom att vi skulle ge Socialstyrelsen uppdraget att ta fram hur det skulle se ut. Det var också vårt besked till riksdagen när riksdagen diskuterade frågan.
Initiativet hade redan kommit från regeringens sida. Det finns en fullständig enighet om detta. Det finns redan statliga pengar avsatta för någonting som heter råd och stöd. Men det finns en valhänthet. De pengarna ska svara för den här typen av en ganska praktisk möjlighet till samordning, men de nyttjas inte. Det har funnits pengar kvar.
Man har i olika län inte gjort på ett likartat sätt. Vi håller också på med ett kartläggningsarbete. Vi har tagit ansvar för den här frågan, och vi har enighet i regeringskretsen. Vi har verkligen inte lurat riksdagen. I förra budgetpropositionen redovisade vi hur långt vi hade kommit i frågan. Där skrev vi att Socialstyrelsen har fått det här uppdraget.
Det är så vi alltid arbetar. Om man läser budgetpropositionen ordentligt kan man se att vi där har rapporterat var frågan ligger. Det finns ingenting som är dolt under vägen, utan budgetinformationen innehåller väldigt många saker. Sedan kan man naturligtvis glömma saker, och man lusläser kanske inte varje ord. Det har jag stor förståelse för, men det finns redovisat där.
Vårt samarbete med Sveriges Kommuner och Landsting, som är vårt sätt att försöka komma vidare i den här frågan, handlar bland annat om uppdraget när det gäller 1177.se. Där försöker vi samla nationell, regional och lokal information så att den blir lättillgänglig och lättöverskådlig för föräldrar och andra anhöriga som kan behöva den här typen av information.
Dessutom försöker vi hitta en väg till en bättre samordning. Även om Socialstyrelsen inte har pekat ut en modell och sagt att detta borde alla göra eftersom det fungerar väl, försöker vi nu tillsammans med SKL hitta var det har fungerat väl och vad vi kan utveckla vidare när det gäller samordning för de här föräldrarna.
Jag är övertygad om att vi måste använda de befintliga strukturerna och inte tillsätta en ny struktur. Det är tillräckligt många inblandade, men någon måste ha det övergripande ansvaret för samordningen med de andra. Här arbetar vi vidare, och det är mycket bra om också Lennart Axelsson vill fortsätta att följa den här frågan. Lennart Axelsson kan vara fullständigt trygg i att det här är en fråga som inte på något sätt glöms bort.
Det finns ett stort engagemang för att komma framåt i frågan, och inte bara från min sida utan också inom ramen för SKL och alla dess medlemmar. De ser behovet av en förändring på det här området.
Maria Larsson (KD):
Jag har träffat en hel del familjer med barn med funktionsnedsättning. När jag har frågat dem hur deras behov av samordning ser ut har jag fått lite olika svar. Alla familjer upplever inte samma behov och inte likartade behov. De har inte heller fått ett likvärdigt mottagande, utan det har varit beroende av var de bor i landet.
Vi behöver en struktur för det här, och det är den vi försöker hitta. Jag har använt mig av de myndigheter som står till förfogande och fått nej från dem. Då söker jag vidare. Man kan komma vidare i frågor på olika sätt. Min absoluta vilja och mening är att försöka hitta en lösning på problemet, men en del saker tar längre tid. Om Lennart Axelsson läser mitt svar inser han att vi inte har varit overksamma på det här området utan i allra högsta grad aktiva.
Det kommer jag att fortsätta att vara. Jag är angelägen om att komma en lösning på spåren som kan vara funktionell för de här familjerna. Men låt oss också säga att behoven är olika för olika familjer. Därför måste det finnas en flexibilitet inbyggd i systemet, och därför måste det tas fram en struktur inom de nuvarande inblandade parterna.
Det finns pengar till förfogande, och nu söker vi efter modellen. Det har hittills varit ett aktivt arbete, och det kommer det att fortsätta att vara. Det kan jag lova Lennart Axelsson. Tack så mycket för debatten!
Maria Larsson (KD):
I Örebro län har man naturligtvis stor erfarenhet av och kunskap om både tolktjänst och behov som personer med hörselnedsättning har, därför att där har man sedan lång tid tillbaka mycket utbildning samlad och där finns mycket kompetens och kunskap.
Låt mig säga att jag är väldigt glad över utvecklingen att personer med olika funktionshinder blir mer aktiva i vårt samhälle, både i samhällsliv och i arbetsliv, och att efterfrågan på tolktjänster därmed ökar. Samtidigt är det också spännande med den teknikutveckling som sker.
Vi vill att alla, oavsett funktionsnedsättning, ska kunna leva som alla andra. Det är målsättningen. Det var därför som vi tillsatte Tolktjänstutredningen, för precis som Lennart Axelsson anger tyckte även vi från regeringens sida att tolktjänsten inte fungerade bra. Det är för många parter inblandade, det är svåröverblickbart för den enskilde och det finns ett antal lagar och regelverk som är inblandade.
Tolktjänsten berörs i hälso- och sjukvårdslagen, i förvaltningslagen, i skollagen, i diskrimineringslagen, i rättegångsbalken och i förvaltningsprocesslagen. Det blir svåröverblickbart för alla, inte minst för dem som ska använda de här tjänsterna.
Därför tillsatte vi Tolktjänstutredningen, och direktiven var väl formulerade. Kravet på alla statliga utredningar är att lägger man förslag ska man också visa på en finansiering. Det vi kunde se i den här utredningen var att man lade fram ganska många förslag, men man redovisade inte alltid finansieringen.
Vi kan inte skicka ett förslag som inte är fullkomligt utrett och som inte redovisar kostnader på remiss. Där finns det en begränsning. Samtidigt har Tolktjänstutredningen tillfört oss mycket ny kunskap genom det kartläggningsarbete som man har gjort. Problemet kvarstår, och det är därför som vi nu försöker att komma vidare på ett annat sätt.
Vi har gjort kompletterande utredningar, och vi tittar naturligtvis på hur finansiering och organisering ska kunna se ut i framtiden för att vi ska kunna få en mer ändamålsenlig tolktjänst utifrån den enskildes perspektiv. Utgångspunkten för det arbete som vi gör nu är att vi vill få till stånd en ökad likvärdighet i landet och en rättssäkerhet.
Hittills har det varit så att det har berott lite på var man bor hur tillgången till tolktjänst har sett ut. Det är inte hållbart. Vi vill också skapa bättre förutsättningar för tolkanvändarna att få en överblick, och det ska naturligtvis vara resurseffektivt och ge förutsättningar att säkerställa att det är en god kvalitet på tolkverksamheten.
Utredningen föreslog ju att det skulle bildas en särskild myndighet för bara den här verksamheten. Det är ett förslag som vi inte ämnar gå vidare med, eftersom det skulle bli en väldigt liten myndighet, och myndigheter har vi redan ganska många. Däremot tittar vi på var en nationellt samordnad tolkverksamhet skulle kunna rymmas inom ramen för redan befintliga myndigheter. Det är en fråga som vi prövar i samband med det här. Ett arbete är alltså på gång på Socialdepartementet.
Maria Larsson (KD):
Skrivningarna om antal är direkt hämtade ur utredningen och är mer tänkta att tjäna som sakupplysning så att vi vet vilket antal vi talar om. Sedan vill jag verkligen betona vikten av de 6 000 som har behov av en väl fungerande tolkverksamhet i dag. Det är därför vi har tillsatt utredningen, och det är därför vi arbetar med frågan.
Tack för inspelet om att en egen myndighet inte är en angelägenhet i sig för Socialdemokraterna utan att ni precis som regeringen ser behovet av en fungerande nationell samordning som det primära målet och inte just inrättandet av en ny myndighet. Vi har en hel del, och vi tror att en befintlig myndighet skulle kunna sköta det här på ett alldeles utmärkt sätt.
När det gäller finansieringsfrågorna skriver Tolktjänstutredningen att den inte bedömer att mer resurser behövs utan snarare att det går att få en mer effektiv användning av befintliga resurser. Lennart Axelsson antyder att Socialdemokraterna kanske kan tänka sig att skjuta till mer pengar, men jag har inte sett något sådant förslag från er.
Om det finns ett sådant förslag, och om ni tycker att det ska skjutas till mer resurser, är jag intresserad av att få veta det. Ett sådant förslag har inte kommit till min kännedom, men jag vill gärna ha ett svar. Jag har heller inte förstått att Socialdemokraterna har en annan mening än att de fyra jobbskatteavdrag som har genomförts ska ligga kvar. Så här i budgettider vore det intressant att få veta om det finns en annan mening hos Socialdemokraterna, eftersom detta antyddes i debatten.
Återkom gärna i den frågan.
Därför jobbar vi nu med detta på departementet, och förhoppningsvis kan vi under hösten lägga fram en promemoria som kan gå ut på remiss. Det är ambitionen, och det är i den riktningen vi arbetar. Jag hoppas att det är en glädjande nyhet för Lennart Axelsson.
Maria Larsson (KD):
Låt mig först säga att de fyra jobbskatteavdrag som har genomförts inte har skett på välfärdens bekostnad. Tvärtom har vi rustat välfärden samtidigt som avdragen har genomförts. Det är det sätt vi arbetar på. Man ska inte behöva kompromissa om välfärden. För övrigt har jag hört nämnas från Socialdemokraternas partiledare att han också kommer att godkänna ett femte jobbskatteavdrag, kanske inte i första rundan men så småningom. Det brukar vara de vanliga beskeden.
Vi har för avsikt att komma till skott i frågan om tolktjänst redan före 2015. Vi försöker att vara så snabbfotade som det bara går. Jag har ingen anledning att dra angelägna frågor i långbänk. Tvärtom vill jag ha dem effektuerade och genomförda så fort det bara går. Frågan har hög angelägenhetsgrad för min del.
Jag vet att det finns så många tolktjänstanvändare som är i behov av ett mer lättöverskådligt system. Därför arbetar vi med stor frenesi och hög aktivitet. Tack för debatten!
Maria Larsson (KD):
Mattias Jonsson har frågat mig på vilket sätt jag och regeringen tänker agera inom ramen för det europeiska samarbetet för att på europeisk nivå finna en lösning på frågan om tiggeri. Människor som tigger för sitt uppehälle tycks, som Mattias Jonsson säger, under de senaste åren ha blivit en allt vanligare bild i det offentliga rummet.
Det väcker starka reaktioner hos de flesta av oss att se människor som befinner sig i en sådan uppenbar utsatthet. Många av dem som tigger är samtidigt hemlösa. Många har kommit hit från andra länder inom EU i hopp om att finna försörjningsmöjligheter och en bättre tillvaro här, eftersom den ekonomiska krisen har inneburit hög arbetslöshet och försämrade levnadsvillkor för människor på många håll i Europa.
Andra har valt att lämna sina hemländer på grund av diskriminering och social exkludering - möjligheterna till utbildning och arbete kan för dessa personer ha varit mycket begränsade i hemlandet. Många reser tillsammans i familjer, vilket ibland även inbegriper barn.
Precis som Mattias Jonsson säger kan varken tiggeri, hemlöshet eller fattigdom bland EU-medborgare i Sverige lösas enbart inom vårt lands gränser, utan detta måste vara en fråga för det europeiska samarbetet. Varje enskilt land måste dock förhålla sig till de människor som söker sig dit för att finna bättre levnadsvillkor. Varje enskilt land behöver beakta mänskliga rättigheter och FN:s konvention om barnets rättigheter.
Regeringen ställer sig positiv till EU-kommissionens initiativ för att främja sociala investeringar, det så kallade sociala investeringspaketet.
Regeringen ser det sociala investeringspaketet som ett välkommet skifte bort från riktade insatser och utpekande av utsatta grupper till att i stället ge medlemsstaterna strategisk vägledning i arbetet med att modernisera välfärdssystemen för att säkerställa långsiktig hållbarhet, underlätta arbetsmarknadsdeltagande och ge tillräckligt stöd och trygghet under olika skeden i livet.
Initiativet ligger väl i linje med regeringens politik på området, och det är med denna inriktning som regeringen agerar inom det europeiska samarbetet. Reglerna om fri rörlighet inom EU innebär en långtgående rätt för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar att fritt röra sig och uppehålla sig i hela EU.
Rent generellt är rätten till fri rörlighet en av de största framgångarna för den europeiska integrationen och en av grundstenarna i EU-samarbetet. Tillsammans med den ekonomiska och sociala utvecklingen i unionen är det en kärnfråga. Detta är något som den svenska regeringen värnar mycket aktivt på EU-nivå.
Jag kommer att fortsätta att driva frågor av både social karaktär och jämlikhetskaraktär i de olika sammanhang där jag deltar i det europeiska samarbetet.
Maria Larsson (KD):
Precis som interpellanten nämner är detta en relativt ny företeelse. Det innebär också att vi måste adressera en ny problematik. Det är inte alls så att regeringen negligerar detta på något sätt, utan vi har också iakttagit detta och vidtagit åtgärder. En av de åtgärder som vi har vidtagit gäller naturligtvis att försöka få en bild av vad som händer i vårt land.
Vad är anledningen till att dessa människor kommer hit, och hur stor är omfattningen av denna problematik? Detta var anledningen till att vi utifrån den nationella hemlöshetskartläggning som vi fick 2011 gav ett tilläggsuppdrag till Socialstyrelsen att försöka kartlägga och ge oss en bild av omfattningen av problemet.
När vi fick denna redovisning hade Socialstyrelsen under ett mätdygn i Sverige räknat antalet personer. Det handlade om knappt 400 personer. Interpellanten bollar med betydligt större siffror. Jag tycker att vi ska akta oss för alltför mycket av spekulationer i denna fråga. Fakta är svåra att få fram eftersom det kan finnas ett mörkertal.
Men knappt 400 personer var den siffra som Socialstyrelsen kunde räkna ihop under ett mätdygn. Under ett års tid handlar det förmodligen om fler personer och med reservation för ett mörkertal. Men att börja tala om att vi om några år har 40 000 här måste vi ändå betrakta som spekulationer. Europa har genomgått en svår kris. Sverige har klarat sig mycket lindrigt i denna kris.
De som kommer hit tycker ändå att de har en bättre tillvaro här än i sina hemländer. Med den fria rörlighet som finns i Europa, och som är en stor tillgång för Europas medborgare, har de rätt att vistas här i tre månader.
Vi jobbar självklart också på ett nationellt plan via vår hemlöshetssamordnare som reser runt i kommunerna och inhämtar synpunkter. Detta är nämligen en del av hemlöshetsproblematiken. Många av dem som finns här är också hemlösa. Man räknar med att ungefär hälften av dessa 400 personer sover utomhus. De flesta är arbetslösa.
En hel del av dem - nästan hälften - är föräldrar. Tyvärr ser vi också en del barn i gatubilden, och de oroar mig alldeles särskilt.
I den kartläggning som Socialstyrelsen redovisade till oss i maj i år om hemlösheten bland EU-migranter - det är alltså ganska färska kunskaper som vi har fått - fick vi också kunskap om att myndigheter tycker att de vet för lite och har för lite information.
Detta måste vi ta till oss och gå vidare med så att man från våra myndigheters sida känner sig trygg med vad det är som gäller i denna problematik. Det fattas också, vilket många påpekar, tillgänglig, bra och enkel information till dem som kommer hit om vad som gäller.
I Regeringskansliet funderar vi vidare på hur vi ska kunna säkerställa att det finns god information både hos våra myndigheter och hos dem som kommer till vårt land. Jag ska i mitt nästa inlägg tala om vad vi gör på EU-nivån, för vi gör sannerligen saker där också. Men vi jobbar även nationellt med frågan. Vi skjuter inte bara över den till kommunerna.
Men socialtjänsten i kommunerna har i uppgift att bistå i akuta situationer, också dem som är här på en tremånadersvisit utan att ha något arbetstillstånd. Så ser regelverket ut.
Maria Larsson (KD):
Vi tänker inte bara jobba på EU-nivå, vi gör det i allra högsta grad. Sverige har engagerat sig mycket i debatten om och arbetet med utformningen av den sociala investeringsfonden, som tas upp i svaret.
Vi är angelägna om att vi hittar långsiktiga lösningar för att nå de mål som EU har satt upp i 2020-strategin. Ett av dessa mål är att minst 20 miljoner människor i EU ska lyftas ur fattigdom. Det är ett av målen. Det är mycket konkret.
Nu har vi fått en kris som har satt starka spår i många europeiska länder, vilket gör att detta verkligen är ett utmanande mål. Men då har vår ingång varit att vi måste hitta och bygga strukturer som ger en varaktighet och en hållbarhet för att komma till rätta med människors situation. Ibland har EU ägnat sig åt ganska kortsiktiga lösningar. Vi har försökt föra in det långsiktiga perspektivet.
Vi har också medel till stöd för detta ändamål för fattigdomsbekämpningen. Kommissionen har föreslagit att 20 procent av ESF:s, alltså Europeiska socialfondens, medel öronmärks för att främja social inkludering och bekämpa fattigdom.
Faktum är att vi i Sverige redan under befintlig period har använt en del av våra medel till detta. Till exempel har en del av dessa medel gått in i Crossroads verksamhet. De är alltså delvis statligt finansierade i Göteborg och Stockholm.
Det kan vara bra att veta om att regeringen agerar aktivt redan med de medel som vi har, kanske på gränsen till att tangera vad som är möjligt inom regelverket. Men det har varit vårt val just för att hantera denna problematik. När 20 procent av ESF-pengarna nu ska öronmärkas för detta skapar det naturligtvis ytterligare möjligheter för alla länder.
Förhoppningen är att många av dem som är här i dag ska kunna få en bra tillvaro i sina egna hemländer med stöd av dessa pengar som fördelas olika till olika länder beroende på hur behoven ser ut. Det betyder att det inte är Sverige som kommer att få de mesta pengarna. Det var det inte heller med de tidigare medlen. Vi fick 6,2 miljarder, och det fanns ett krav på lika mycket egenfinansiering.
Men, som sagt, en del av dessa medel har faktiskt gått direkt till denna typ av verksamhet just för att mildra konsekvenserna i det korta perspektivet. Men det allra viktigaste är att kunna göra något som förändrar det långsiktiga perspektivet och människors levnadsvillkor.
Maria Larsson (KD):
Man kan naturligtvis alltid önska mer av en interpellationsdebatt, men i förhållande till de öppna frågeställningarna tycker jag att jag har varit väldigt konkret och gett tydliga svar om hur aktiv regeringen har varit både på den nationella nivån och i det internationella sammanhanget. Vi har tagit väldigt stort ansvar för att föra diskussionen om de sociala investeringsfonderna i riktning mot en långsiktig hållbarhet som kan ge människor möjlighet till egen försörjning.
Det är jätteviktigt hur vi riggar EU-systemen för att de ska bli verkningsfulla på det sätt vi önskar. De kortsiktiga lösningarna kan vi behöva i det korta perspektivet, men bygger vi inte de långsiktiga strukturerna står vi oss ganska slätt. Vi måste våga ta långa steg.
Sedan ska vi använda ESF-pengarna för ändamålet, vilket handlar både om att kunna bygga längre strukturer och, framför allt, om att kunna avhjälpa en akut situation för många människor som i dag far väldigt illa. När det gäller exakt vad vi ska göra har vi inte ens gått in i programperioden. Vi har inte ens ett färdigt och riggat förslag från kommissionen. Det får vi alltså återkomma till.
Det som är intressant att notera är dock att vi redan i dag, med våra ESF-pengar, stöder exempelvis Crossroads verksamhet. Vi har alltså redan varit ute i kommunerna och verkligen bidragit. Regeringen tar den här problematiken på stort allvar. Människor far illa i de här situationerna, och vi behöver hjälpas åt.
Det gäller inte bara nationellt, där såväl kommunerna som regeringen har sin del att göra, utan vi behöver framför allt jobba med frågan inom EU-kretsen. Där kan jag försäkra interpellanten om att Sverige är mycket aktivt.
Maria Larsson (KD):
Carina Ohlsson har frågat civil- och bostadsministern vad statsrådet avser att göra för att hitta en lösning så att våldsutsatta kvinnor och deras barn får en egen bostad. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Både akuta och långsiktiga insatser är av stor vikt för en kvinna som varit våldsutsatt.
Att få en egen bostad är förstås en viktig del i det långsiktiga stödet som syftar till att kvinnan ska orka gå vidare i livet, kanske efter att levt i otrygghet under många år. Efter att inledningsvis ha bott på ett tillfälligt skyddat boende kan kvinnan och hennes eventuella barn behöva en mer långsiktig lösning på sin boendesituation. Socialtjänsten har ett omfattande ansvar för att ge stöd och hjälp till brottsoffer.
I detta ingår långsiktiga insatser, till exempel stöd att ordna ny bostad, skola till barnen, psykosocialt stöd och att söka eventuellt nytt arbete. Av såväl Socialstyrelsens allmänna råd som vägledning framgår att om en kvinna är i behov av stöd på lång sikt bör socialnämnden kunna erbjuda henne hjälp med att söka och skaffa ett nytt permanent boende.
Det är viktigt att socialtjänsten har ett nära samarbete och upparbetade kontakter med andra berörda aktörer som kommunala och privata hyresvärdar, såväl i den egna kommunen som i andra. Regeringen arbetar aktivt för att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor men också för att förbättra stöd och hjälp till dem som utsatts.
Varje år satsar regeringen särskilda utvecklingsmedel om 109 miljoner kronor för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor, barn som bevittnat våld och våldsutövare. Vidare har Socialstyrelsen fått i uppdrag att göra en samlad analys av insatsen skyddat boende för hotade personer och att ta fram ett vägledande material för berörda målgrupper.
Myndigheten har också förstärkt tillsynen på området, och för inte så länge sedan presenterades de första öppna jämförelserna på området. Regeringen avser att noga fortsätta följa detta arbete.
Maria Larsson (KD):
Detta är mitt sista inlägg, varför jag inte kan fråga Carina Ohlsson om det finns siffror som styrker det hon påstår. Det vore intressant att veta. Jag tvivlar dock på det. Men det får vi ta vid nästa debatt. Jag får tacka för den här debatten. Samverkan är en hörnsten. Det är också anledningen till att det har funnits ett aktivt samarbete mellan flera departement i arbetet mot våld mot kvinnor.
Jämställdhetsminister Nyamko Sabuni sitter här och ska snart debattera. Tillsammans med henne och Beatrice Ask på Justitiedepartementet har vi gjort en gemensam handlingsplan för hur våld mot kvinnor ska motverkas. Regeringen har gjort en väldigt stor satsning. Det är verkligen hela regeringen som står bakom detta arbete. Det vill jag säga med emfas.