KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Hans Linde säger lätt allmänpolemiskt, som man gör i riksdagen: Bryt tystnaden. Vi har inte varit tysta. Problemet är att vi är engagerade i så många områden runt om i världen när det gäller dessa frågor. Det är inte bara en fråga, utan vi försöker vara engagerade överallt för mänskliga rättigheter.
Vi är högljudda, vi är tydliga och vi är klara i den ena situationen efter den andra. Det leder inte till löpsedlar varje dag. Jag skulle önska att så var fallet. Men det är bara att konstatera att så inte är fallet. Sedan vill Hans Linde självfallet att EU ska agera på ett annat sätt. Han är emot EU i dess helhet. Vad skulle vi ha utan EU? Då kan vi stå och gapa i Sveriges riksdag.
Det är trevligt på sitt sätt. Men what's the beef in that policy? Vad leder det till för resultat? Det är Europeiska unionen som faktiskt ger oss instrument. Detta instrument är inte perfekt. Det kan inte förändra hela världen. Vi kan inte åstadkomma demokrati omedelbart ens i Vitryssland. Men vårt engagemang måste finnas där hela tiden. Jag tror på en engagemangspolitik också när det gäller hårda diktaturer. Det gällde också under Sovjetunionens mörkaste år.
Jag tror att handelsförbindelser kan börja mjuka upp. Gamla ekonomiska strukturer behöver reformeras. Man behöver börja ge människor ökade möjligheter. Tittar vi på revolterna framför allt i Tunisien och i någon utsträckning i Egypten handlar det framför allt om dem som har fått en bättre utbildning och som sedan har kommit ut och funnit att arbetsmarknaden inte finns där. Det är de stigande förväntningarnas revolution, inte desperationens revolution, som vi i dag ser i arabvärlden.
Kanske har ekonomisk modernisering - ofullständig och stapplande - bidragit lite grann till att den engagemangspolitiken har sina sidor. EU:s grannskapspolitik kan vi diskutera i något annat sammanhang. Hans Linde har tydligen inte läst min blogg. Man kan inte begära allt här i världen. Men på den hade han kunnat läsa åtskilligt om vad vi tycker och tänker i denna fråga.
Den så kallade Medelhavsunionen som vi hyste stora förhoppningar om har inte levererat. Den har inte levererat av ett annat skäl som vi inte ska bortse från när det gäller utvecklingen i denna region, det vill säga den frusna fredsprocessen. Regimen i Damaskus sitter där bland annat på grund av att den genom en icke konstruktiv inställning i fredsprocessen har kommit att cementera sig fast.
Kan vi få rörelse också i fredsprocessen tror jag att det underlättar möjligheten att få en öppning både politiskt och ekonomiskt i alla dessa länder. Då ska vi förvisso fortsätta att utnyttja de möjligheter som vi har att till exempel ta upp frågan om de statslösa kurdernas situation i Syrien, bland alla de andra frågor som det finns anledning att aktualisera i denna region.
Carl Bildt (M):
Som kammaren väl känner till är jag en förlåtande individ. Jag accepterar därför till fullo Hans Linde ursäkt för att han inte har läst min blogg angående grannskapspolitiken. Ingen skugga ska falla över hans politiska gestalt på grund av detta. Men det viktiga är att titta på EU:s grannskapspolitik, därför att den ger oss instrumenten i detta sammanhang.
Om man är mot EU, mot associationsavtalet och mot grannskapspolitiken saknar man ett instrument, och det är instrumenten vi behöver. Hans Linde frågar vad vi ska göra. Vi ska fortsätta. Intill dess att frågorna är lösta på ett tillfredsställande sätt ska vi fortsätta med dessa instrument. Det kan vara FN:s råd för de mänskliga rättigheterna, men det är också EU:s engagemangspolitik. Det kan vara ett vackert uttalande av den svenska utrikesministern.
Vi ska fortsätta att verka för detta på olika sätt. Men det kan inte vara klok politik att göra oss av med instrument som kan leda i den riktning som vi strävar efter. Sedan finns det ingen garanti för att vi lyckas med allting. Regimen har suttit där mycket länge. Den tillhör de regimer som om vi går tillbaka i historien är allra värst när det gäller övergrepp mot de mänskliga rättigheterna.
Nu talar vi om kurderna, men vad regimen gjorde mot muslimska brödraskapet - utan att det för den sakens skull är en organisation som har vår sympati - trotsar nästan varje beskrivning eller jämförelse när det gäller vad som inträffar i detta område. Vi ska inte göra oss några illusioner om att snabba uttalanden kan leda till snabba resultat. Men vi ska fortsätta. Vi ska vara envisa, och vi ska vara tydliga. Det instrument vi har är den europeiska unionen.
Det står på min blogg att vi är starkt för den, och det vet Hans Linde utan att läsa bloggen.
Carl Bildt (M):
Vi har framfört denna åsikt, både via Europeiska unionen och direkt till det som kallas makthavare. Vem som egentligen har makten när det gäller att bekämpa demonstrationer i dessa områden kan man väl diskutera. Man kan också diskutera om utvecklingen går åt fel håll. Ja, om man tittar på det som vi nu diskuterar får vi väl säga det. Men ser man det i ett lite längre perspektiv var detta en region som var totalt dominerad av två partier och två säkerhetsapparater, PDK och PUK.
Så är det inte riktigt längre efter de senaste valen, utan nu uppträder också andra politiska grupperingar. I den meningen sker lite av en uppluckring av den tidigare maktduopolen som har funnits i denna region. Det är möjligtvis det som också leder till de nervösa och oacceptabla reaktioner som har lett till dödsoffer i det här konkreta fallet. Jag glömde att svara på frågan om konsulär hjälp till svenska medborgare tidigare.
Jag konstaterar att ingen sådan konsulär hjälp har begärts. Det skulle vi självfallet ha gett om så hade varit fallet. Till slut har Bodil Ceballos förmodligen alldeles rätt. Jag ska titta på hur UD:s hemsida ser ut. Jag tror att det finns länkar, och sedan får man klicka ytterligare en gång. Mot bakgrund av vad jag själv har sagt är det nog ett otillfredsställande arrangemang.
Vi får se om vi inte kan göra detta bättre. Då kanske vi också kan föra diskussioner som denna utifrån en bättre gemensam bas.
Carl Bildt (M):
Kent Ekeroth har frågat biståndsministern huruvida Sveriges medverkan i MR-rådet legitimerar icke-demokratiska stater och hur hon avser att förbättra situationen i rådet vid ett svenskt medlemskap. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Att främja och försvara de mänskliga rättigheterna är, som alldeles nyss har framgått, en grundsten i svensk utrikespolitik. FN:s råd för mänskliga rättigheter, det vi normalt kallar MR-rådet, är FN:s huvudsakliga organ för behandling av frågor som rör mänskliga rättigheter.
Det är därför naturligt för Sverige att engagera sig aktivt i rådet. Om Sverige blir medlem kommer vi att verka för att MR-rådet uppmärksammar och påtalar situationer med allvarliga och systematiska kränkningar av mänskliga rättigheter. Sverige kommer vidare att från ett rättighetsperspektiv betona implementeringen och genomförandet av de mänskliga rättigheterna. MR-rådets rapportörer, konventionsorgan och granskningar av MR-situationen i medlemsländerna har en central roll för att följa upp de åtaganden som medlemsstaterna har gjort.
Vi kommer också att verka för att mänskliga rättigheter blir en starkare drivkraft för förändring och för en utveckling mot en hållbar fred, demokratiska rättsstater och jämställda samhällen. Den utveckling som vi ser i stora delar av världen i dag visar att ett långsiktigt, demokratiskt samhällsbygge kräver respekt för mänskliga rättigheter som grund. När MR-rådet inrättades år 2006 efter beslut av FN:s generalförsamling fanns det höga förväntningar på organet, inte minst från svensk sida.
MR-rådet har under de första åren inte helt levt upp till dessa förväntningar. De senaste månaderna har vi däremot sett en utveckling i mer positiv riktning. Libyens medlemskap har suspenderats mot bakgrund av landets grova brott mot de mänskliga rättigheterna.
MR-rådet har också behandlat akuta situationer för de mänskliga rättigheterna genom särskilda sessioner om specifika ländersituationer: Elfenbenskusten den 23 december förra året, Libyen den 25 februari och nu Syrien senast den 29 april. Detta visar att MR-rådet, i det nya läge som uppträtt, kan agera snabbt och effektivt i enlighet med sitt mandat.
MR-rådet har också under den senaste rådssessionen i mars, bland annat på svenskt initiativ, beslutat att upprätta en så kallad specialrapportör för situationen för mänskliga rättigheter i Iran. Detta är första gången en rapportör upprättas av MR-rådet för att se över situationen i ett enskilt land. Rapportören ska i ett första skede rapportera till Förenta nationernas generalförsamling i höst. Sverige kommer fortsättningsvis att prioritera förbättringar och reformer av rådets arbete.
Sammantaget är målet med Sveriges medlemskap att föra en aktiv politik i dessa frågor. Det innebär bland annat att brott mot mänskliga rättigheter även i fortsättningen kommer att kritiseras skarpt.
Carl Bildt (M):
Vi lever, och det kommer knappast som någon sensation om jag säger det, i en värld där inte alla länder är demokratier. Av detta kan man dra två slutsatser. Den ena är att man ger sjutton i världen och drar sig ur den. Den andra är att man försöker engagera sig mer i den för att förändra den till det bättre. Jag tror att det är rimligt att dra den senare slutsatsen snarare än den förra.
För att gå tillbaka till den numera rätt långa historien av samarbete i Förenta nationerna så sattes denna organisation upp med en kompakt majoritet av länder som icke var demokratiska. Vi har successivt genom stora förändringar i världen kommit fram till en situation där huvuddelen av medlemsstaterna i Förenta nationerna har någon typ av representativt styre.
Det innebär inte att vi är nöjda med situation som den är, men jag tror inte att det var någon som på 50-talet, 60-talet, 70-talet eller 80-talet krävde att Sverige skulle lämna Förenta nationerna bara därför att det inte var en majoritet av demokratier. Vi måste vara med i ett samarbete och sträva efter att förändra. Detta gäller också Rådet för mänskliga rättigheter. Det är alldeles riktigt att där sitter en del länder som har betydande brister, lindrigt uttryckt, i sin respekt för de mänskliga rättigheterna.
Men de underkastar sig genom medlemskapet i rådet en granskning som kanske med alltför små steg för vår smak, men dock steg, förhoppningsvis rör sig i rätt riktning. Jag tycker att det vi har kunnat se under de senaste månaderna, inte minst beslutet om att tillsätta en rapportör vad gäller situationen i Iran, är att det finns lite ökade möjligheter att utnyttja rådet för att föra frågan om mänskliga rättigheter framåt.
Ett är jag alldeles säker på: Skulle vi som tror på mänskliga rättigheter och demokrati säga att vi inte vill vara med kan vi vara alldeles övertygade om att de som inte tror på demokrati och mänskliga rättigheter kommer att dominera fullständigt. Då får vi en, åtminstone på marginalen, ännu sämre värld, och det kan inte riktigt vara det som var meningen med Sveriges utrikespolitik.
Carl Bildt (M):
Jag kan självfallet inte garantera att vi kommer att lyckas om vi försöker med FN:s råd för mänskliga rättigheter. Men jag kan absolut garantera att vi inte kommer att lyckas om vi inte försöker. Utrikespolitiken handlar inte om att ställa ut några löften om att vi med några snabba uttalanden ska förändra världen till det bättre. Utrikespolitiken handlar om ett mödosamt arbete för att ibland med framgångar, ibland med motgångar, försöka tillvarata svenska intressen och värna de värderingar som vi och de europeiska demokratierna står för. Då får man utnyttja de forum som finns.
Vill man inte göra det kan man krypa in i sin lilla jordkula och hoppas att världen blir bättre i alla fall. Men det är inte säkert att den blir det, och då får man stanna i jordkulan. Jag vet inte riktigt vad som är slutsatsen av Kent Ekeroths resonemang på slutet - att det är beklagligt att det inte är en majoritet av demokratier, att inte alla är demokratier inom FN. Är slutsatsen då i analog med vad som sades som MR-rådet att vi ska gå ut ur FN?
Exakt samma argument kan anföras mot Sveriges medlemskap i Förenta nationerna. Huvuddelen av frågorna går till FN:s generalförsamling för avgörande där, till exempel frågan om Libyens medlemskap. Är vi inte beredda att vara med där på grund av att alla inte är fullfjädrade demokratier då får vi lämna Förenta nationerna och krypa ännu längre ned i den där lilla jordkulan. Det tror jag inte är bra vare sig för världen eller för Sverige.
Men ska vi vara med i FN fortfarande enligt Kent Ekeroths resonemang, varför ska vi då det med tanke på det resonemang han förde nyss?
Carl Bildt (M):
Det är möjligt att jag har missuppfattat någonting, men inte blev jag så mycket klokare av detta. Kent Ekeroth säger att anledningen till att vi ska vara med i FN är att man kan utnyttja detta forum för att göra gällande sina ståndpunkter och för att framföra synpunkter på dem som inte lever upp till de mänskliga rättigheterna. Det tycker jag är ett utomordentligt bra argument för att vara med i Förenta nationerna och dess olika organ, varav det finns väldigt många. Rådet för mänskliga rättigheter är ett av dessa organ som dessutom är fokuserat på just den typen av problem.
Sedan finns det många andra organ i FN som vi är med i där frågan om de mänskliga rättigheterna inte kommer upp naturligt, men där vi förvisso samarbetar med länder som inte är demokratiska. Här har vi ett organ där vi legitimt kan ta upp och kritisera dem. Att mäla sig ur just den delen av FN-samarbetet som handlar om mänskliga rättigheter och vara med i resten förefaller mig från en logisk utgångspunkt, lindrigt uttryckt, något lite haltande.
Sedan kan vi alla önska en värld med bara demokratier - jag delar gärna denna önskan - men då vill jag gärna vara med och verka för att den världen kommer till stånd och inte bara krypa hem till jordkulan och låtsas som att världen inte finns. Det kommer inte på marginalen att leda till ett bättre resultat.
Carl Bildt (M):
Jag är inte riktigt uppdaterad i alla detaljer om hur samarbetet med att avveckla framför allt reaktorer från atomubåtar går. Men vi och ett antal andra nationer har varit engagerade - det här går 15 år tillbaka i tiden, för Norge ännu mer - i ett mycket omfattande program och byggt upp åtminstone en mycket stor anläggning i en före detta strategisk ubåtsbas uppe i en av fjordarna vid Murmansk där vi nu tar till vara ett rätt stort antal reaktorer.
Det innebär inte att alla reaktorer är hanterade, men arbetet fortsätter. Jag har haft anledning att titta närmare på detta i samband med att jag var där uppe för ett och ett halvt år sedan eller någonting i den stilen och var imponerad av både omfattningen och det tekniska engagemang som ligger bakom detta. Miljöproblemen uppe i Kolaområdet är mycket stora.
Det gäller inte bara gamla reaktorer och annat atomavfall utan det gäller inte minst nickelverket vid gamla Petsamo, Petjenga, som ju är en av de största föroreningskällor som vi över huvud taget har i vår del av världen. I alla dessa avseenden är det ingen tvekan om att vi måste göra mer. Till Karin Åström vill jag bara säga att min förmåga att kontrollera riksdagens agenda är begränsad.
Jag tycker, om jag får återgälda detta, att det är rätt uselt att under de senaste fem åren inte ha lyckats prestera en enda fråga eller en enda interpellation om de här frågorna. En, har det varit en, på fem år? Gratulerar till det engagemanget!
Carl Bildt (M):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om jag avser att verka för att Sverige inte ska rösta för att Marocko ska väljas in som icke-permanent medlem i FN:s säkerhetsråd för perioden 2012-2013 i det val till rådet som äger rum i höst. Stödet till FN utgör en hörnsten i regeringens utrikespolitik och det ligger i Sveriges intresse att bevara FN-institutionernas trovärdighet och effektivitet. Säkerhetsrådets medlemskap ska reflektera en regional balans, och enligt den fastställda rotationsordningen för rådets icke-permanenta medlemmar besätter Afrika två platser.
Till dessa två platser, som blir vakanta efter Gabon och Nigeria efter innevarande mandatperiod, har Marocko och Mauretanien kandiderat för perioden 2012-2013. Förutom Marocko och Mauretanien har inga andra länder anmält sina kandidaturer och det är inte heller troligt att några andra kandidater tillkommer. Sverige ser ingen anledning att motverka Marockos kandidatur till FN:s säkerhetsråd.
Carl Bildt (M):
Jag kommer att inskränka mig till interpellationens frågeställning, det vill säga valet till FN:s säkerhetsråd. Vi har rikliga möjligheter, och har haft rikliga möjligheter, att diskutera de andra frågorna i andra sammanhang. Jag vill erinra om det faktiska förhållandet. Det finns två afrikanska platser. Där sitter i dag Gabon och Nigeria. Den afrikanska gruppen har nominerat för att efterträda dessa länder Marocko och Mauretanien enligt den princip som kallas clean slate.
Det är så det är, och det finns ingen anledning att anta att det kommer att bli på något annat sätt. Därmed anser jag att jag har besvarat den i interpellationen ställda frågan.
Carl Bildt (M):
Där vi skiljer oss åt Jens Holm och jag, och det gäller väl i största allmänhet Vänsterpartiet, är att jag som bekant inte är någon anhängare av ekonomiska sanktioner eller ekonomiska restriktioner. Jag är inte heller någon som tror på det i fallet Vitryssland, för att ta någonting som är aktuellt i dessa dagar. Jag ser snarare utveckling av det ekonomiska samarbetet generellt sett som ett medel att öka de kontakter som ökar förutsättningarna för fredliga lösningar. Detta är ett generellt uttalande. Vi känner igen detta från debatter i andra frågor om andra konflikter i andra delar av världen.
Låt mig säga angående mandatet för FN-närvaron att Sverige inte sitter i säkerhetsrådet. Jag har inte haft anledning att ta ställning till det i detalj. Jag vet från tidigare erfarenhet är att sådana FN-mandat är utformade på lite olika sätt. Ibland är de utformade på ett sådant sätt att MR-ansvaret läggs någon annanstans. Det kan finnas skäl till det, och det kan finnas skäl mot det. Jag kan inte redovisa något bestämt ställningstagande eftersom jag inte har tittat på detta i detalj.
Tillgången till information är viktig. Vi har talat om detta tidigare. Jag har kritiserat inskränkningarna från Marockos sida i detta sammanhang. Jag har dock noterat att Human Rights Watch släpptes in och fick möjlighet att göra inträngande intervjuer med dem som hade varit utsatta för övergreppen. Det var bra. Nu gäller det för Marocko att också följa upp de löften som man gav där att ta detta till de juridiska myndigheterna och göra utredningar. Jag har inte läst Amnestys rapport.
Men det skulle inte förvåna mig om även Amnesty har släppts in på samma sätt. Det är positivt i en bild som i övrigt, det ska sägas, har många mörka drag. Sveriges stöd gäller fortsatt folkrätten och Förenta nationernas ansträngningar att få en fredlig lösning.
Carl Bildt (M):
Hans Linde har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Turkiets parlamentsval genomförs på ett demokratiskt och rättssäkert sätt. De turkiska parlamentsvalen observerades av valövervakare, bland annat svenska, utsända av Europarådet och OSSE. Sverige och EU följde noga genomförandet av valen. Att Turkiet under de gångna tio åren blivit ett väsentligt mer öppet samhälle, politiskt och ekonomiskt, står utom allt tvivel.
Det är en positiv utveckling som utgör en inspirationskälla för frihetsrörelser runt om i Medelhavsregionen. EU-medlemskapsförhandlingarna och deras betydelse för stärkandet av rättsstaten och respekten för mänskliga rättigheter har angett färdriktningen. Sverige har konsekvent stöttat den turkiska reformprocessen. Inom den svensk-turkiska dialogen har vi också haft möjlighet att kritisera tillkortakommanden som kunnat lägga hinder i vägen för ett turkiskt EU-medlemskap.
Carl Bildt (M):
Den fråga som Hans Linde hade ställt till mig var vilka åtgärder jag avser att vidta för att Turkiets parlamentsval ska genomföras på ett demokratiskt och rättssäkert sätt. Svaret är egentligen, som framgår, tvådelat. Först och främst ser vi till att det finns valobservatörer där. Det var ett sextiotal parlamentariker tror jag från ett trettiotal olika länder. Framför allt OSSE och Europarådet kom med en preliminär bedömning dagen efter valet och de kommer med en detaljerad bedömning i oktober. Den pekar på en del av bristerna.
Den pekar också på de väsentliga framsteg som har skett i den demokratiska processen i Turkiet. Men när vi får den mer detaljerade rapporten kommer vi självfallet att ta in den. Den kommer också att påverka den bedömning i stort som görs som en del av EU-anslutningsprocessen som redovisas av kommissionen i oktober och som går in i den förhandlingsmateria som vi har. Observera, analysera och därefter förhandla! Det är svaret.
Den stora fråga som Turkiet står inför efter detta val och som dominerade stora delar av valrörelsen är frågan om den nya författningen, där motsättningarna är rätt betydande. Det är i och för sig inte alldeles ovanligt att så är fallet när man ska reformera författningen.
Jag hoppas att det nu blir en författningsprocess i Turkiet där AK-partiet har en stark ställning, men där också CHP, kanske MHP och det mer kurdiskt orienterade partiet BDP, som via den oberoende kandidaten väsentligt stärkte sin ställning i valresultatet, är beredda att gå in i en öppen process för att producera en författning som är bättre. Där finns åtskilliga frågor. 10-procentsspärren är bara en del av detta.
Det handlar om reglerna för att förbjuda politiska partier. De finns i åtskilliga europeiska länder, men de måste vara på ett rimligare sätt. Det handlar också om nationella rättigheter, enkannerligen de kurdiska sådana. Det här var den första parlamentsvalrörelse där det kurdiska språket var vanligt förekommande på tv-stationer och i reklam. Det var inga begränsningar i den delen. Det är ett väsentligt framsteg som har skett. Gå ett decennium eller två tillbaka och detta var totalt förbjudet.
Det innebär inte att det inte finns behov genom den så kallade demokratiska öppningen av ytterligare reformer i den turkiska processen.
Det är min förhoppning att den förhandling om en ny författning som kommer att inledas, efter det att parlamentet har samlats och efter det att regeringen har nybildats, kommer att leda till väsentliga förbättringar och gå mot en helt modern och demokratisk författning som kommer att underlätta också närmandeprocessen till Europeiska unionen.
Låt oss vad gäller de konkreta frågeställningarna och eventuella tillkortakommanden där återkomma när vi har rapporterna. Jag kan inte bedöma i detalj hur nära polisen ska vara. Jag vet bara att det finns terroristiska organisationer som i olika länder spränger vallokaler. Att man skyddar vallokaler behöver inte nödvändigtvis vara fel. Skulle folk försöka spränga våra vallokaler i Sverige hoppas jag att den svenska polisen kommer att skydda vallokalerna i Sverige.
Tack och lov är det behovet icke så påfallande.