KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jenny Petersson (M):
Jag får återkomma i mitt tredje inlägg till fråga nr 2 om vinstförbudet så att vi får ägna mer tid åt kvinnors ställning på arbetsmarknaden, hur vi får fler som jobbar heltid och hur vi får löneskillnaderna att minska. Mycket har gjorts, men min fråga handlar om framtiden.
Jag nämnde lite om Alliansen, för det brukar bli lite pajkastning om att det inte har skett något. Jag tycker att historiska satsningar har gjorts av såväl Folkpartiet som Socialdemokraterna och Alliansen för att stärka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Men min fråga handlade om vad som händer framöver. Det är ni som har ansvaret, Åsa Regnér. Du är ansvarig minister för de jämställdhetspolitiska målen. Vad händer framöver?
Vi nämnde lönekartläggningar - absolut! Det får inte finnas några oskäliga eller osakliga löneskillnader i dag. Vad gör ministern för att se till att dessa försvinner? Lönekartläggningar är ett sätt att nå dit, men vad gör man om skillnader ändå finns? Det gör det uppenbarligen - det är vi båda medvetna om. Ser man över sanktionerna?
Ser man över att lönekartläggningar ska ske oftare? När man har gjort en lönekartläggning och ser att det brister måste man ha åtgärder. Det är snarare där insatser måste göras. Vad gör ministern på detta område när det gäller till exempel lönekartläggningar?
Kvinnors ohälsotal är högre än mäns, och fler kvinnor tvingas lämna arbetslivet i förtid på grund av ohälsa. Här behövs förebyggande insatser via Arbetsmiljöverket för att kartlägga skillnaderna mellan kvinnor och män.
Det handlar snarare om den typen av insatser, inte om att gömma, dölja eller ta bort bortre gränser. Jag sa att Socialdemokraternas jämställdhetspolitik inte levererar i praktiken. Under Socialdemokraternas senaste fyra år vid makten minskade andelen kvinnor som arbetar.
Vad gör statsrådet för att det inte ska hända igen? Andelen kvinnor som jobbar heltid minskade också. Vad gör statsrådet för att det inte ska upprepas? Som Ann-Christin Ahlberg och Åsa Regnér talade om har Socialdemokraterna pratat om rätt till heltid ända sedan 2001. Det har inte hänt någonting. Och lönegapet minskade som sagt inte under Socialdemokraternas senaste tolv år vid makten. Jag har en fråga.
Mycket som är bra har absolut gjorts. Men vad gör man för att säkerställa att vi inte ska backa bandet igen? Ni har ju ansvaret och möjligheten att göra förändringar på detta område.
Jenny Petersson (M):
Jag har några reflektioner innan jag kommer in på min andra fråga, som inte har behandlats över huvud taget under interpellationsdebatten. Ann-Christin Ahlberg talade om bra välfärd för kvinnor att lita på och att det är viktigare för jämställdhet. Jag tycker absolut att det är viktigt. Jag har inte nämnt detta att kunna leva på sin lön och stå på sina egna ben.
Jag tycker att det är den viktigaste jämställdhetsfrågan, att man oavsett kön tjänar så mycket att man kan stå på egna ben. Något som inte har lyfts upp tidigare är jobbskatteavdraget. Fler kvinnor har kunnat leva på sin lön tack vare det. Ett vårdbiträde har fått en hel extra månadslön, och det tycker jag är jättebra.
Men åter till här och nu och framåt. Jag går över till sista frågan. Varför vill ni i regeringen och Åsa Regnér försvåra för kvinnors företagande inom välfärden?
Den uppgörelse som regeringen har gjort med Vänsterpartiet om att kraftigt begränsa möjligheterna att driva företag inom välfärdssektorn är ett hårt slag mot brukare och de äldres valfrihet och självbestämmande. Det är även ett slag mot enskilda aktörer inom välfärdssektorn, inom den bransch där många kvinnor arbetar men också är chefer.
Det är inte heller bra för kvalitetsutvecklingen. Uppgörelsen slår hårt mot kvinnor som brukare, anställda och chefer.
Jenny Petersson (M):
Precis som arbetsmarknadsminister Ylva Johansson säger har regeringen målsättningen att Sverige ska nå lägst arbetslöshet i EU till 2020. Hittills har målsättningen väckt fler frågor än svar, och så även i dag. Jag tänkte i mitt första inlägg uppehålla mig vid jobb och företagande.
Ylva Johansson säger i sitt svar: "För att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten krävs en rad åtgärder. Det är nödvändigt att stimulera jobbtillväxten genom att skapa förutsättningar för fler och växande företag." Då är det ju bra om regeringen är tydlig, och regeringen är väldigt tydlig i denna fråga - skatterna på arbete och företagande höjs med 27 miljarder.
Skattehöjningarna på jobb och företagare är mer än 40 gånger större än näringslivssatsningarna. På vilket sätt menar regeringen och Ylva Johansson att jobben blir fler om ni satsar på jobben, som ni säger, genom att skattehöjningarna på arbete och företagande är 40 gånger större än företagssatsningarna?
Jag har utgångspunkten att skattehöjningar på jobb hotar en stabil återhämtning och möjligheten till fler jobb. Vi måste tvärtom värna drivkrafterna för jobb och skapa fler vägar till det första jobbet, till exempel genom YA-jobb och matchningsanställningar. Vi måste förbättra skolan, vilket är ett ständigt arbete. Därför ser jag med oro på Sveriges framtid, herr talman.
Regeringen går tillbaka till en politik Sverige har upplevt tidigare under socialdemokratiska regeringar. Det var en politik där man flyttade runt människor och dolde dem i statistiken. Det var en politik som ledde till utanförskap, och det var en politik som ledde till ökade klyftor i samhället.
Det var ett Sverige där jobben försvann och ekonomin gick i botten genom skenande kostnader, och det är inte rätt prioriteringar för vår gemensamma välfärd.
Jenny Petersson (M):
Jag kan konstatera att jag och arbetsmarknadsminister Ylva Johansson tycker olika. Jag kommer att fortsätta hävda att vänsterregeringen för en politik som skadar jobb och tillväxt i Sverige. Att göra jobb dyrare tycker jag är fel väg att gå. Det behövs som sagt fler vägar till fler jobb.
Angående vem som har gjort vad kan jag inför sommaren ge arbetsmarknadsministern ett litet sommarläsningstips, Kjell-Olof Feldts bok om vem som gjorde vad.
I interpellationssvaret talar Ylva Johansson bland annat om den höga långtidsarbetslösheten och att den är en utmaning. Låt mig göra en jämförelse. Regeringens mål är att nå lägst arbetslöshet i Europa till 2020.
Vi kan göra en jämförelse med att nå målet lägst långtidsarbetslöshet till 2020. Andelen långtidsarbetslösa är lägst i Sverige och Österrike, och så var även fallet under Alliansens regeringstid.
Jag hävdar att vi måste fortsätta arbeta för att minska antalet långtidsarbetslösa. Vad anser ministern är viktigast, att vi har den lägsta långtidsarbetslösheten i EU, vilket är fallet i dag, eller att vi har en låg arbetslöshet i Sverige?
Detta kan då kopplas till regeringens mål om lägst arbetslöshet 2020. Jag kommer som sagt att fortsätta hävda att regeringens ekonomiska politik saknar fokus på jobben.
Budgetförslaget, som vänsterregeringen har lagt fram och som ni säger skapar jobb och skapar förutsättningar för företag att växa, har i stället kritiserats av många tunga verk och instanser.
Konjunkturinstitutet, Ekonomistyrningsverket, Ekobrottsmyndigheten och Finanspolitiska rådet menar bland annat att regeringen kommer att ha svårt att nå arbetslöshetsmålet. Och kritiken saknar inte fog. Ylva Johansson talar sig varm om unga. Men regeringen gör det dyrare att anställa unga. Det gör att färre kommer i arbete.
Ni gör förändringar i RUT- och ROT-avdragen. Det innebär att vita jobb blir svarta och att människor som har omfattats av våra socialförsäkringssystem inte kommer att göra det längre. Ni inför skattehöjningar på jobb, företag och bensin. Och ni säger att ni satsar på jobb. Nej, ni satsar på bidrag.
Detta är fel väg att gå, anser jag.
Jenny Petersson (M):
Jag ställde en fråga om långtidsarbetslösheten kopplad till målet om lägst arbetslöshet i EU 2020. Jag undrade om det var viktigast att ha lägst långtidsarbetslöshet i EU eller låg långtidsarbetslöshet i Sverige. Jag fick inget svar från arbetsmarknadsministern.
Jag instämmer i att det är en utmaning och att vi måste jobba med dessa frågor. Men min fråga var vilket som är viktigast, och jag fick inget svar. Det säger något om synen på det egna arbetslöshetsmålet om lägst arbetslöshet 2020. Det kanske var därför arbetsmarknadsministern valde att ducka. Sverige kan mer än vad vänsterregeringen levererar.
Det gäller även här i kammaren i dag. Under många av Alliansens åtta år vid makten befann sig Sverige i en global ekonomisk kris. Då tog Alliansen ansvar för Sveriges ekonomi, gjorde reformer och förde en agenda för fler jobb.
Vi kan ha olika åsikter om huruvida det var rätt eller fel, men vi förde en aktiv reformpolitik. Det saknas reformpolitik och förslag från regeringen. Än mer oroande och problematiskt är att Sverige sedan valet 2012 har gått från ett hyllat land när det gäller ansvarsfullhet och krishantering till ett ifrågasatt land som skjuter från höften.
När det gäller långtidsarbetslösheten är det senaste tvångsrekrytering. Har man ens tänkt på att det blir dyrare och krångligare för företagen, på matchningsproblemet och på att alla företag inte ingår i upphandlingsunderlag?
Jenny Petersson (M):
Min fråga går till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Jag är väldigt orolig för Sverige och Sveriges framtid. Vi har en vänsterregering som bryter löfte efter löfte och som för en politik med skattehöjningar som dämpar sysselsättningen och tillväxten. Regeringen har som målsättning att nå lägst arbetslöshet i EU till 2020. Hittills har den målsättningen fått kritik från oppositionen och oss moderater.
Men det är inte bara vi som är kritiska till målsättningen. Det är även Anders Forslund på IFAU, Svenskt Näringsliv och Lars Calmfors. Listan kan göras lång.
Även arbetsmarknadsministern verkade tvivla på det här målet på SNS arbetsmarknadsdag den 19 maj. Då liknade arbetsmarknadsministern målet vid ett nyårslöfte för vilket man bedömer sannolikheten för hur många dagar det kan hållas. Min fråga är därför: Är det ett mål eller är det en vision?
Jenny Petersson (M):
Jag var inte på plats, men jag kan glädja Ylva Johansson med att jag har sett en av repriserna. Det räckte för att jag skulle plocka ut det här och bli orolig. Politik handlar ju om mer än bara vilja och att sätta mål. Det här handlar även om att kunna, och Sverige kan mer.
Efter åtta år med Alliansen har Sverige gått från att vara ett land med ordning och reda i finanserna och en reformagenda till att bli ifrågasatt på det här området. Det här är otillräckligt av regeringen, och jag tycker att det är slarvigt av vänsterregeringen att inte prioritera jobben. Till exempel är regeringens skattehöjningar på jobb och företagande mer än 40 gånger högre än näringslivssatsningarna.
Turistsektorn, där många unga får sitt första jobb, åker på en skattesmäll från vänsterregeringen samtidigt som den säger att den främjar den här sektorn. När ska regeringen vakna och inse att den har slagit in på fel väg?
Jenny Petersson (M):
Det lades utredningar som var klara och arbetades med även under Alliansens tid. Nu kommer utredningar som man ska se över och kanske utreda ytterligare. Nu står Ann-Christin Ahlberg här som medlem av ett regeringsparti och lovar att det ska hända saker. Precis det gjorde Ann-Christin Ahlberg även i opposition - hon lovade att så fort Socialdemokraterna fick makten skulle det hända saker.
Men jag kan konstatera att det har hänt nada när det gäller konkreta reformer för att öka kvinnors företagande. Jag nämnde till exempel att det har skett en tillväxt inom utbildning och vård. En annan arena för kvinnors företagande är den tjänstesektor som expanderade kraftigt under Alliansens tid. Ta till exempel RUT-avdraget, som min kollega Annika Qarlsson talade om.
RUT-avdraget har gjort svarta jobb till vita. Nya jobb har växt till. Tjänstesektorn är en framtidsbransch, där framtidens jobb kommer att skapas. Många utrikes födda får sitt första jobb inom denna bransch. När vi talar om integration kommer RUT-avdraget att finnas med i debatten.
När Alliansen kom till makten 2006 kunde man se att kvinnors företagande ökade markant - en trend som nu S-MP-regeringen bryter med signaler om reformer. De verkar blunda för detta och inte göra någonting åt det. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Återigen: Vilka konkreta reformer läggs fram för att öka kvinnors företagande?
Jag fick inget svar i den första repliken; därför ställer jag frågan igen.
Jenny Petersson (M):
Redan under hösten förra året meddelade vi moderater att vi inte stöder regeringens förslag om skattefinansierad screening - därav vårt särskilda yttrande i betänkandet. Det ska vara ordning och reda i välfärden, och varje skattekrona ska användas till största nytta för patienten och omsorgstagaren.
Detta förslag går inte i den riktningen. Cancer är vår tids folksjukdom. Cancern känner inga gränser, som mina kollegor har varit inne på tidigare. Den känner inga åldersgränser. I Cancerfondens senaste årsrapport finns en sammanställning av cancervården. Den visar på många konkreta utmaningar.
Det handlar om väntetider, och det handlar bland annat om de stora regionala skillnaderna i cancervårdens väntetider. Herr talman! Ingen, oavsett ålder, ska behöva dö i en vårdkö i väntan på cancervård eller förebyggande åtgärder. Det är oroväckande att regeringen vill begränsa möjligheten till skattefinansierad screening helt baserat på ålderskategorier.
Jag undrar på vilka grunder man sätter denna åldersgräns. Har Kristina Nilsson och Karin Rågsjö från utskottet, som kommer upp här i debatten, några fakta eller något evidensbaserat som visar att cancer känner av åldersgränser och slutar att drabba människor vid 75 års ålder?
Löper man helt plötsligt ingen risk att få cancer när man har fyllt 75? Är det rättvist att bortprioritera alla kvinnor som har kommit upp i över 75 års ålder? Cancer är cancer oavsett var i kroppen den sitter.
Konsekvenserna av ett oupptäckt förlopp blir stora och tragiska. Vi moderater tar dessa frågor på största allvar och har därför lagt fram förslag i denna kammare bland annat om att utveckla dagens cancerstrategi till en 2.0-strategi med fokus på både kort- och långsiktiga kvalitetsförbättringar inom cancervården.
När det gäller ansvar och prioriteringar kan vi konstatera att regeringen är inne och duttar på olika områden, som detta, samtidigt som man presenterar förslag där man arbetar med att ombilda Sveriges län och landsting till stora regioner.
Den debatten ska jag inte ta här i dag, men det är intressant att regeringen arbetar för större regioner med ett utökat ansvar inom just hälso- och sjukvården samtidigt som man presenterar förslag på det här området och på det här sättet. Ansvarsfördelning bör, särskilt när det kommer till sjukvården, vara tydlig.
Regeringen riskerar att skapa en osäkerhet inom vården när man från statligt håll kommer med motstridiga förslag och beslut. Det gynnar inte patienterna, och det är patienterna som vi moderater ser till i första hand. Det är därför upp till regionerna eller landstingen att besluta i frågor som denna eftersom de ligger inom deras ansvars- och kunskapsområde.
Avgiftsfrihet för viss screening inom hälso- och sjukvården Herr talman! Vid en samlad bedömning kan jag konstatera att detta är ett ogenomtänkt och bristande förslag i många avseenden.
Jenny Petersson (M):
Riksrevisionen påtalade brister i tillsynen på patientsäkerhetsområdet. Det är därför obegripligt varför Socialdemokraterna och regeringen inte ser detta utan lutar sig tillbaka. Bland annat aviserar ni att dra ned på resurserna till Ivo, Inspektionen för vård och omsorg. Tvärtom behövs det mer resurser.
Ni får gärna knipa Moderaternas förslag; vi tillskjuter mer resurser, 50 miljoner kronor per år från och med 2017. Min första fråga till Kristina Nilsson blir: Är det rimligt att avisera neddragningar på Ivo? Patientsäkerhet lägger även grunden för vårdkvalitet.
Alliansen införde patientsäkerhetslagen, som har höjt patientsäkerheten, men detta är bara en början. Jag nämnde i mitt huvudanförande att det har rapporterats om brister inom vården när det gäller städningen. Här finns ett arbete att göra.
Ansvarigt statsråd, Gabriel Wikström, lutade sig tillbaka och kom inte med några omedelbara åtgärder för att få bukt med det här, utan vi kan fortfarande se att det sker. Det finns skillnader runt om i landet, och det finns mer att göra. Vi kan inte ha smuts inom sjukvården.
Man får inte mötas av detta som patient. Min andra fråga blir: Varför vill ni inte ha skärpt tillsyn och uppföljning av städningen i vården när vi ser hur det ser ut?
Jenny Petersson (M):
Jag kan konstatera att Socialdemokraterna anser att Ivos tillsyn är tillräcklig. Där har vi en skiljelinje mellan Moderaterna och Socialdemokraterna. Vi anser att man behöver göra mer, och det är därför vi tillskjuter mer pengar till Inspektionen för vård och omsorg, som får ett utökat uppdrag för att stärka tillsynen.
Brister i städningen inom hälso- och sjukvården och omsorgen kan i värsta fall vara förenade med livsfara. Detta verkar regeringen och Socialdemokraterna ta väldigt lätt på. Det är beklagligt att det är så. Men jag ska gå vidare, för jag undrar vad ni vill. Vi moderater har gjort ett ställningstagande. Vi vill skärpa tillsynen och uppföljningen av städningen i vården. Vi tycker inte att den är tillräcklig.
Vi har tagit fram en nationell strategi för ökad patientsäkerhet i vården. Vi vill etablera en ny digital miljö. Vi vill ha mer fokus på patienten och förbättra informationen, så att man kan följa sitt vårdförlopp på ett helt annat sätt. Vi har gett flera olika förslag.
Kristina Nilsson hänvisade till att Klagomålsutredningen lämnat sitt slutbetänkande Fråga patienten - Nya perspektiv i klagomål och tillsyn , som är på remiss. Men vad vill Socialdemokraterna göra i väntan på remissvaren? Ni måste ju vilja någonting på det här området.
Jenny Petersson (M):
Christian Holm Barenfeld har ställt en viktig fråga. Det handlar om två delar: Det är jobbtillväxten - hur vi får fler jobb att växa till i Sverige - och sedan har vi en viktig fråga som är kopplad till det, nämligen den försämring av hushållens ekonomi som vi ser blir följden av regeringens budget.
Vi ser att skuldsättningen har ökat de senaste åren, trots att vi har haft en finansiell oro. Åtta av tio får det sämre med regeringens budget, precis som Christian Holm Barenfeld sa. Sverige är på väg åt fel håll med regeringens politik på detta område.
Ni har haft åtta år på er att förbereda, Ylva Johansson. Ni har styrt under ett år med Alliansens budget. Du har vid ett flertal tillfällen sagt att du ska fixa jobben. Därför undrar jag vilka reformer som ser till att jobben blir fler.
Det påverkar definitivt de personer som står utanför arbetsmarknaden, vilket i sin tur påverkar hushållens ekonomi. Min fråga är: Vilka jobb har arbetsmarknadsministern fixat, kopplat till reformerna?
Jenny Petersson (M):
Det viktigaste i dag för våra barns framtid är att fler har ett arbete att gå till i Sverige. Under Alliansens tid skapades nya arbetstillfällen. Vi hade en stor reformagenda.
Det gick snabbt, kanske alltför snabbt ibland, men det gick framåt och vi hade reformer på detta område. Det behövs, för om vi ska klara vår gemensamma välfärd är det viktigt att fler har ett jobb att gå till, inte färre. Man behöver jobba längre upp i åldrarna.
Därför har vi en agenda där vi sätter jobben främst. Så är inte fallet med arbetsmarknadsministern och regeringen. Ylva Johansson säger att det inte är hon som ska fixa jobben. Det är att backa ytterligare från det man har sagt.
Man backar från att man ska fixa jobben, från 90-dagarsgarantin och från målet att ha EU:s lägsta arbetslöshet. Det tycker jag är beklagligt. Jag förväntar mig och hoppas att regeringen ska prioritera jobbtillväxt. Det behöver Sverige. Regeringen behöver även arbeta med hushållsekonomin för Sveriges invånare.
Jag kan bara beklaga att åtta av tio får det sämre med regeringens budget. Vi behöver förslag som går i en annan riktning och som sätter jobben främst.
Jenny Petersson (M):
Som gymnasie- och kunskapsminister Aida Hadzialic - jag säger alltid fel; förlåt, Aida! - säger i sitt svar har jag frågat vilka konkreta förändringar regeringen avser att göra när det gäller sfi-undervisningen. Regeringen har föreslagit ett antal åtgärder för att flyktingar snabbare ska få undervisning i svenska.
Man vill bland annat öppna för att även asylsökande ska få undervisning. Det välkomnar jag jättemycket. Jag gillar det omtänkandet. Men det gör också att min fråga är ännu mer berättigad.
När det nu är fler som behöver stöd av sfi-lärare, på vilka bristen redan i dag är stor, undrar jag vilka ytterligare förslag eller förändringar som kommer. Jag anser inte att det som regeringen framför är tillräckligt. Det är inte bara jag som är orolig för detta.
Bland annat har Marcus Strömberg, vd för Academedia, som är en av sfi-branschens största aktörer, framfört sin oro i Dagens Industri över bristen på sfi-lärare. Han anser att man behöver utbilda fler lärare.
Detta påverkar kvaliteten för de elever som ska undervisas. Det är också redan i dag en ojämlik fördelning av sfi-utbudet mellan Sveriges kommuner. Detta måste åtgärdas, anser jag. Dessutom måste flexibiliteten öka. Det krävs en omprövning på sfi-området.
Vi i Moderaterna har till exempel lagt fram ett förslag om sfi på distans. Jag vet att det sker. Men det handlar också om undervisning via webben och på obekväma tider. Det är väldigt viktigt. Man ska kunna läsa kurser och gå vidare. Jag vet att det där redan går och att det är förslag.
Men det behövs som sagt fler förslag på det här området. Därför undrar jag åter vilka fler konkreta förslag Aida Hadzialic tänker genomföra.
Jenny Petersson (M):
Jag tackar för dina svar, Aida Hadzialic. Du svarade bland annat på frågan om flexibiliteten, utbildning på distans via webben och obekväma arbetstider. Det är steg i rätt riktning. I Halland jobbar man med det som Aida lyfte fram.
Det börjar gälla från nyår. Man arbetar fram en arbetsmetod med studiecirklar där människor från dag ett ska få direkt samhällsinformation. Det är ett steg i rätt riktning. Däremot är läget ansträngt när det gäller sfi. Det låter som att regeringen säger att läget är under kontroll.
Jag håller inte med om att läget är under kontroll. Man måste göra mer. Det är bra att regeringen nu skaffar sig kontroll. Till exempel börjar den nya lagen om sfi- och vuxenutbildning att gälla den 1 januari 2016. Därför är det jätteviktigt att regeringen skaffar sig kontroll över läget.
Jag vet att sfi-lärare jobbar väldigt hårt och gör allt vad de kan för att bidra med det som de ska göra i undervisningen i yrkeskåren. Det är absolut inte det som mina frågor handlar om. Det gäller snarare vad ansvariga i regeringen gör på området.
Aida nämner också att det ska bli en validering nationellt.
Det är ytterligare ett moderat förslag att Skolinspektionen måste ges möjlighet att granska samtliga utbildningar inom ramen för sfi i syfte att stärka utbildningen så att man inte ska ha ojämlikheten i den sviktande kvaliteten i Sverige runt om i kommunerna.
Det är några förslag som jag lyfte fram som man bör jobba vidare med. Det låter som att regeringen tror sig ha kontroll. Men jag är orolig för läget. Vi får inte ha ett ökande utanförskap utan ska snarare ha ett minskat utanförskap. Här är sfi och språket en mycket viktig nyckel.
Man kan också bygga ännu fler broar mellan arbetsmarknad och sfi. Jag är lite nyfiken. Finns det några konkreta förslag på området för hur man kan arbeta med just broar mellan arbetsmarknad och sfi? Det har visat sig vara en nyckel på detta område.
Jenny Petersson (M):
Gymnasie- och kunskapsministern Aida Hadzialic säger, precis som arbetsmarknadsminister Ylva Johansson sagt vid ett flertal tillfällen, att yrkesprogrammen behövs och är bra och att de bör växa. Samtidigt visar färska siffror att de tvärtom minskar. Min fråga blir: Vad gör ministern åt detta?
Sedan talar Aida Hadzialic om hjältarna, sfi-lärarna. Jag har ytterligare en fråga. Varför ingår inte sfi-lärare i lärarlönelyftet?