Bosse Ringholm (S):
Statsminister Fredrik Reinfeldt har gjort det till en dålig vana att undvika att svara på interpellationer som rör hans ansvarsområde eller uttalanden som han gjort som statsminister. Därför har jag i en interpellation ställt två frågor till statsministern. Jag har för det första frågat: Varför är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbart berör hans ansvarsområde eller handlar om uttalanden som statsministern gjort?
Jag har för det andra ställt frågan: Kan statsministern redovisa för riksdagen vilken typ av interpellationer han anser ska besvaras av statsministern? Av för mig outgrundlig anledning har den första frågan sorterats bort av kammarkansliet, och därför får jag upprepa frågan till statsministern: Varför är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbart berör hans ansvarsområde?
Jag har genom flera exempel i min interpellation pekat på att frågor som ställts till statsministern och som enkannerligen berör enbart statsministern undviker han ändå att svara på. Det mest flagranta exemplet tycker jag är det som har skett under senare tid, det som faktiskt hände förra veckan och som till och med var föremål för en diskussion i EU-nämnden för en kort stund sedan.
Det var nämligen när den socialdemokratiska oppositionsledaren Mona Sahlin frågade statsministern om han tänkte ta något initiativ på Europeiska rådets möte förra veckan för att reda ut de oklarheter som finns kring det så kallade Vaxholmsmålet. Det är bara statsministern som representerar Sverige i Europeiska rådet. Ingen annan kan agera i Europeiska rådet än statsministern.
Ändå skickar statsministern frågan vidare till arbetsmarknadsminister Littorin, som inte ens har tillträde till Europeiska rådet, och han ger ett allmänt svar att det inte är läge att nu ta upp frågan och så vidare. När jag lyssnade på statsministern för en liten stund sedan i EU-nämnden förstod jag att det inte är läge för Sverige att ta upp några frågor i EU därför att det inte står på dagordningen just nu.
Och när Sverige blir ordförandeland är det inget läge för Sverige att ta upp frågor, för då är vi ordförande och alltså behöver vi ingen EU-politik. Och vi har uppenbarligen ingen EU-politik just nu i Sverige så länge som statsministern heter Reinfeldt. Min första fråga intresserar nog inte bara mig utan kanske också allmänheten, varför statsministern är så ovillig till en debatt. Nu säger statsministern att han svarar på frågor under frågestunden.
Ja, det är bra, men efter en snabb omgång med partiföreträdarna är det ett stort antal riksdagsledamöter som ställer frågor. De ställer en fråga, och statsministern svarar oftast på någonting helt annat. Det kallar inte jag debatt. Det ges inte ens tillfälle till en replikväxling på det uteblivna svaret. Då är frågan: Vad är det statsministern är rädd för?
Är statsministern rädd för svaren, att han inte har svaren, att det är fel svar eller att det är svar som han inte kan försvara? Det finns många frågor där det vore intressant att höra om statsministern har haft en reell uppfattning. Jag har anfört ett annat exempel som jag själv har interpellerat om men där jag naturligtvis inte fick tillfälle till någon debatt med statsministern.
Det var nämligen när statsministern i början av året går ut och i stort sett tar död på den parlamentariska Klimatutredningen och säger att den kan läggas till handlingarna, att den inte har något värde och inte är intressant. Då var min fråga: När den inte ens har presenterat sitt betänkande, varför avfärdar statsministern Klimatutredningen? Vad är det för idé att ha parlamentariska utredningar om de inte ens får tala till punkt och ännu mindre får gå ut på remissomgång och allt annat?
Statsministern behagade naturligtvis inte svara på frågan. Därför kvarstår frågan till statsminister Reinfeldt: Varför är statsministern ovillig att besvara interpellationer som uppenbarligen berör uttalanden som han själv har gjort eller hans eget ansvarsområde? Man kan inte delegera allt, statsministern. Något eget ansvar måste man också ha själv.