Emma Carlsson Löfdahl (-):
Som politiker blir vi ofta inbjudna till olika organisationer som representerar personer med olika funktionsnedsättningar. De vill berätta för oss hur deras vardag fungerar och hur det är att leva med en funktionsnedsättning. Ibland får vi testa hur det är att sakna ett sinne.
Det kan vara att pröva att ta sig fram i en rullstol i en otillgänglig miljö. Det kan vara att få hörselskydd för öronen för att förstå hur tufft det är att inte höra. Och det kan vara att få en ögonbindel för ögonen för att få viss insikt i hur det är att inte kunna se. Jag måste erkänna en sak. Jag fuskar.
Jag brukar se till att det finns en liten glipa i denna ögonbindel, eftersom jag tycker att det är mycket obehagligt att inte kunna se. Så snabbt jag har möjlighet sliter jag av mig ögonbindeln för att få tillbaka min syn. Men de som lever med dessa funktionsnedsättningar kan inte slita av sig ögonbindeln, plocka bort hörselskydden eller resa sig ur rullstolen.
Detta är en verklighet och en vardag som de måste lära sig att hantera. Jag anser att vårt uppdrag som politiker är att göra det vi kan för att underlätta livssituationen för dessa individer med funktionsnedsättning. I dagens betänkande behandlas reformerade stöd till personer med funktionshinder.
Det fanns många kloka förbättringsförslag i den ursprungliga propositionen. Men det fanns en sak som vi liberaler inte kunde ställa oss bakom, och det var att ta bort den schabloniserade ersättningen till döva och blinda. Handikappersättning har kunnat sökas av dem som har haft ett funktionshinder som leder till ökade merkostnader på grund av denna funktionsnedsättning.
Men de personer som är döva och blinda har sluppit precisera sina ökade omkostnader. De har fått en summa som är kopplad till deras funktionsnedsättning. Jag är liberal, och jag tycker inte att man ska dela in personer i grupper. Jag tycker att man ska utgå från den enskilde individens behov.
Men i det här fallet vill jag göra ett avsteg från den principen, då jag anser att detta bara innebär en massa byråkrati för de grupper som har funktionshinder som gör att de möter liknande hinder och svårigheter i samhället.
Därför är jag mycket glad för det förslag som i dag ligger på bordet och som innebär att vi inte kommer att förändra denna undantagsregel. Vi liberaler vill också att merkostnadsersättningen ska följa den faktiska pensionsåldern och inte riktåldern, som i dag.
Vi vill att nivån ska kunna höjas eller nybeviljas om man fortfarande arbetar efter riktåldern. Vi vill även se en möjlighet att få ersättning för kostnader som inte är möjliga att fakturera. Ett exempel på detta kan vara tjänster som utförs av vänner och familj, till exempel att man blir skjutsad någonstans i bil.
Då är det ju inte möjligt att få kvitto på den ökade kostnaden. Detta skulle bli betydligt mer kostnadseffektivt än att individen behöver nyttja färdtjänst eller ledsagning. Förutom merkostnadsersättningen ligger det ett förslag om att förändra vårdbidraget och nu benämna det omvårdnadsbidrag.
Nu kommer båda föräldrarna att ha möjlighet att ta del av omvårdnadsbidraget. Det ser jag som liberal som något väldigt positivt, då det leder till ett mer jämställt förhållande där båda vårdnadshavarna kan vara delaktiga i barnets omvårdnad.
Vi liberaler vill också ha en större samordning mellan omvårdnadsbidraget och föräldrapenningen, det vi till vardags kallar vård av barn - eller vab, när vi pratar lite slarvigt.
I dag finns det inte möjlighet att få föräldrapenning om man behöver följa med sitt funktionshindrade barn till skolan för att informera skolpersonalen om barnets funktionshinder och sjukdom, utan det beror helt och hållet på om man har en arbetsgivare som ställer upp på att man är frånvarande från jobbet. Det tycker inte vi är okej.
Jag yrkar bifall till reservationerna 3 och 6.