KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Jag var tydlig i mitt anförande. Vi lägger mer pengar i år än vad ni gjorde 2006. Det kallar jag en uppgradering av vuxenutbildningen. Att kommunpolitiker har svårt att prioritera är deras problem. De extra pengar som vi sköt till 2010 och 2011 var tillfälliga krisåtgärder. Tillfälliga krisåtgärder kan inte bli permanenta åtgärder.
Skulle vi göra så varje gång vi skjuter till extra pengar i en extrem situation skulle vi aldrig ha några pengar att skjuta till i en extrem situation. Det var begränsat, och det sades från början att tillskjutandet av extra resurser var tillfälligt. Därefter går vi ned på den normala nivån, och den normala nivån är fortfarande högre än den var 2006. Det kan Gunilla Svantorp aldrig komma ifrån.
Jan Ericson (M):
Det finns andra forum för diskussionen om arbetsmarknadspolitiken. Den ska vi inte blanda in i den här debatten om vuxenutbildningen. Debatter om hur vi hanterar skatter och annat hålls i de berörda utskotten. Nu prioriterar vi utbildningsfrågorna. Socialdemokraterna har uppenbarligen alltid en massa pengar när de är i opposition. När de sitter i regeringsställning finns det aldrig några pengar. I regeringsställning hade ni inte mer än 5,8 miljarder till vuxenutbildningen.
I dag när ni sitter i opposition har ni obegränsat med pengar till precis allting. Gunilla Svantorp säger nästan rakt ut att de tillfälliga krisåtgärderna borde permanentas, för det är mer eller mindre alltid kris. Det verkar vara den socialdemokratiska synen på samhället. Tillfälliga krisåtgärder är tillfälliga. Man skjuter till extra resurser under en begränsad tid för att sedan gå ned till den normala nivån. Det är så vi arbetar i Alliansen.
Vi tar ett ekonomiskt ansvar, för annars har vi inga pengar kvar nästa gång det bränner till i vår omvärld. Vi skjuter till mer pengar 2012 än vad ni gjorde 2006. Det är ett faktum. Vi prioriterar vuxenutbildningen högre än vad Socialdemokraterna någonsin har gjort. Med dessa ord tackar jag för debatten.
Jan Ericson (M):
Gunilla Svantorp säger att det inte är en skattechock för att man använder pengarna på ett visst sätt. Men det förändrar ju inte situationen över huvud taget för dem som drabbas av skattehöjningen hur ni använder den intagna skatten. Om man höjer skatten kraftigt på företagande, höjer arbetsgivaravgiften för den som anställer unga och höjer momsen på verksamheter där man har många unga anställda är det klart att färre unga kommer att få jobb.
Det slår direkt mot jobben och dessutom blir det dyrare för dem som ska betala skatten. Det hjälper alltså inte att Gunilla Svantorp säger att man använder de här pengarna till någonting klokt. Det ska fortfarande betalas i någon annan ända, och då blir det en skattechock. Tyvärr är det så. Vad gäller fas 3 och plusjobb måste naturligtvis resultaten kunna jämföras mellan de två åtgärderna alldeles oavsett vad den som finns i åtgärden får för ersättning.
Min poäng var att 15 procent av dem som är i fas 3 går vidare till utbildning eller arbete. Av dem som fick plusjobb var det 1 procent som gick vidare till utbildning och arbete. Det är precis samma målgrupp, nämligen de som har gått igenom hela systemet hos Arbetsförmedlingen och haft möjlighet till alla typer av åtgärder och utbildningar på vägen men ändå inte fått ett arbete. Då vill man ha en meningsfull sysselsättning för de här personerna.
Det är precis det som det här syftar till, precis som plusjobben gjorde. Jag tycker inte att man kan kalla plusjobbsreformen för en fantastiskt bra reform, som Gunilla Svantorp säger. Jag tycker snarare att det var en ganska dålig reform. Vår är som sagt 15 gånger bättre. Vad gäller yrkeshögskolan och att vi fördelar pengar på olika saker kan jag konstatera att vi tillförde extra pengar i stället till olika former av utbildningar i Västsverige bland annat.
Där visade det sig att det inte fanns några sökande till platserna, så man skickade tillbaka pengarna till regeringen, för man kunde inte använda dem. Det har vi tyvärr även sett när det gäller komvux i vissa kommuner. Man skickar tillbaka pengarna, för man har inga sökande till platserna.
Jan Ericson (M):
Det är intressant att Socialdemokraterna och andra oppositionspartier räknar med att man kommer att få en kostnad när man höjer momsen och arbetsgivaravgiften i form av att fler blir arbetslösa. Det har ni med i er egen budget, Gunilla Svantorp. Då måste det på något sätt finnas en koppling mellan att man höjer skatten och att fler blir arbetslösa.
Vad gäller fas 3 och plusjobben - ja, det finns nog meningslösa uppgifter inom fas 3, precis som det fanns meningslösa uppgifter bland plusjobben och bland de åtgärder som vidtogs tidigare, bakåt i historien. Det finns alltid dåliga uppgifter i dessa system, men faktum är att de flesta i fas 3 är nöjda. Man har gjort undersökningar, och det visar sig att de flesta faktiskt är nöjda.
15 procent går vidare till arbete och utbildning, vilket jag tycker är ganska bra. Så till frågan om välfärden. Det är lätt att svartmåla, och det kan därför finnas anledning att påminna om några saker. Sverige har gått från fjortonde till nionde plats på topplistan över lägst arbetslöshet i EU sedan Alliansen tog över. Statsskulden har minskat. Löntagare och pensionärer har fått stora skattesänkningar. Fastighetsskatten har sänkts. Samtidigt har vi kunnat satsa rekordmycket på utbildning, infrastruktur och forskning.
Dessutom har svenska folket enligt oberoende mätningar blivit betydligt mer nöjda med skola, sjukvård och äldreomsorg under Alliansens tid vid makten. Vi har fått beröm från omvärlden för vår utmärkta hantering av de globala ekonomiska kriserna, och det internationella facket berömmer oss för en bra dialog med arbetsmarknadens parter och säger att vi är ett föredöme när det gäller kampen mot ungdomsarbetslösheten. Vi har minskat utanförskapet så att det nu är det lägsta sedan 1990, och 200 000 fler är i arbete jämfört med 2006.
Dessutom är sysselsättningsgraden i samtliga åldersgrupper i dag högre än under Socialdemokraternas tid vid makten. Att utmåla detta som att välfärden har rasat och att Alliansen i princip har raserat samhället tycker jag känns något magstarkt.
Jan Ericson (M):
Jag kan inte låta bli att gå in i debatten eftersom jag har debatterat oppositionens svartmålning en del i medierna på sista tiden. Jag anser att det sätt som Monica Green och andra delar av oppositionen argumenterar skadar våra ungdomars framtidstro. När jag träffar ungdomar ute i samhället säger de ofta att det inte är någon idé att söka jobb eftersom alla säger att det inte finns några jobb.
Det är en sorglig bild som den politiska oppositionen sätter. Statistiken visar att ungefär en tredjedel av dem som går ut gymnasiet får jobb inom en månad. Ytterligare en tredjedel får jobb inom tre månader efter examen, och sju av tio ungdomar får jobb inom fem månader efter examen. Långtidsarbetslösheten bland ungdomar i Sverige är näst lägst i hela EU; bara Finland är aningen bättre.
Ska vi då sätta bilden hos våra ungdomar att det inte finns några jobb, att de inte får några jobb? Är det så vi stärker ungdomarnas självkänsla i ett läge med en djup kris i hela Europa? Jag tror inte på det. Jag är upprörd över att Monica Green och andra från oppositionen överdriver ungdomsarbetslösheten.
Det är både fel att ungdomsarbetslösheten är extremt hög - man talar om 25-30 procent - och att man inte får någon hjälp från Arbetsförmedlingen. Detta tar ifrån ungdomarna deras framtidstro. Men det är tydligen det pris som den politiska oppositionen är beredd att betala för att försöka plocka politiska poäng och försöka vinna ett val. Det är ett cyniskt sätt att bedriva politik.
Jan Ericson (M):
Med tanke på att Monica Green säger att hon talar om hur det är ska jag ta några exempel på hur det är. Sverige har den högsta sysselsättningsgraden i hela Europa, enligt EU:s statistikorgan Eurostat, och sysselsättningsgraden är högre i alla åldersgrupper i dag än vad den var 2006 när Alliansen tog över. Enligt samma rapport har Sverige den lägsta andelen långtidsarbetslösa i hela Europa och den näst lägsta långtidsarbetslösheten bland unga i hela EU.
Sverige har dessutom gått från fjortonde till nionde plats på topplistan över lägst arbetslöshet i EU sedan Alliansen tog över. I SCB:s färska djupanalys av den svenska ungdomsarbetslösheten visar det sig att det är 7 1⁄2 procent av alla svenska ungdomar som varken arbetar eller studerar jämfört med 13 procent i EU. Monica Green påstår att Sverige är mycket sämre än övriga EU. Jag påstår att Sverige är mycket bättre än övriga EU.
När Alliansen tog över 2006 var det enligt Eurostat 9,3 procent av de svenska ungdomarna som varken studerade eller arbetade. I dag är det 7 1⁄2 procent. Det är alltså en kraftig minskning. Trots den djupa krisen har vi fått ned detta tal. Utanförskapet i Sverige minskar dessutom. En färsk rapport från SCB visar att andelen personer som tvingas leva på sociala ersättningar och bidrag är den lägsta sedan mätningarna inleddes 1990.
Monica Green hävdar ändå att Sverige är sämre än andra länder och att vi har haft en negativ utveckling. Jag tycker att det är svartmålning, Monica Green. Jag tycker inte att man ska överdriva problem. Då tar man framtidstron ifrån de svenska ungdomarna. Vad vill ni göra åt detta? Monica Green talar om ettåriga gymnasieutbildningar som vi inte alls har föreslagit. Socialdemokraterna vill tvinga alla elever att gå i gymnasieskolan. Det ska bli obligatoriskt.
Ni ska tvinga alla elever att läsa in högskolebehörighet i gymnasieskolan trots att ni vet att det leder till fler avhopp. Ovanpå det gör ni det dyrare att anställa ungdomar. Hur ska vi kunna minska ungdomsarbetslösheten då?
Jan Ericson (M):
Jag ska bemöta några av de påhopp jag har fått under den senaste omgången. Först var det att jag påstod att det var osmakligt att diskutera frågan. Det var faktiskt inte det jag sade. Jag tycker att det är självklart att vi diskuterar de här frågorna, för de är jätteviktiga. Jag tycker dock att det är osmakligt att använda tragiska dödsfall, som man inte ens vet orsaken till, som ett politiskt slagträ mot regering och ministrar. Det tycker jag är osmakligt, och det står jag för.
Dessutom tycker jag att det vore smakfullt av oppositionen att i talarstolen kunna erkänna att det faktiskt är bättre i de här frågorna i dag än det var 2006. Maria Stenberg raljerade lite och sade att det är bra att det har minskat sedan 1950-talet. Det var inte det jag talade om, utan jag talade om att vi har lägre antal olyckor, sjukdomar och dödsfall i dag än vi hade 2006. Det var det som var min poäng.
Det är tydligt att det är så. Att man sedan pratar om att det har skett en ökning under ett enstaka år och så vidare - visst, så är det. Det är lite högre siffror i dag än det var 2009 - visst är det så - men det är fortfarande lägre än det var 2006. Det var det som var min poäng: Vi har ett lägre antal olyckor, sjukfall och dödsfall på arbetsmarknaden i dag än vad vi hade när Alliansen tog över. Det var min poäng.
När det sedan gäller jämförelsen med trafiken, igen, var min poäng att dödsfallen på arbetsplatserna faktiskt har minskat i minst samma takt som dödsfallen i trafiken om man ser lång tid tillbaka. Det är självklart så att man kan säga att vi, om vi har en arbetsmarknadspolitik som syftar till att vi ska få färre skador och dödsfall, har en nollvision.
Jag vet inte om det är skrivet eller uttalat någonstans att det finns en nollvision, men det är självklart det som är målet. Annars skulle vi inte ha en arbetsmiljölagstiftning över huvud taget. Målet är självklart att vi ska få bort alla olyckor och dödsfall på en arbetsplats. Det är helt självklart.
Jan Ericson (M):
Det är bra frågor som Niklas Karlsson ställer. Vad gäller jämförelsen med andra länder är det självklart att vi ska jämföra oss med andra länder. Det gör vi i alla andra sammanhang, men vi ska naturligtvis också jämföra oss med oss själva. Jag brukar säga att om inte landet med världens näst eller nästnäst högsta skatter får sina skattepengar att räcka för en bra välfärd är någonting i grunden fel i systemet. Därmed är vi åter inne på det som jag tog upp: Hur använder vi våra skattepengar?
Hur prioriterar vi ute i kommunerna, i verksamheterna? När kommunerna har ont om pengar skär de flesta ned i äldreomsorgen eller i skolan. Är verkligen allt annat i varje läge viktigare än äldreomsorgen och skolan så fort man har ont om pengar? Jag tvivlar på det. Jag tycker inte att det är rätt. Jag kämpade emot det när jag var kommunpolitiker. De områdena bör i stället värnas, och man får skära ned på annat. I vår kommun sköt vi upp ombyggnaden av kommunhuset när vi hade ont om pengar.
Det var en betydligt vettigare prioritering. Frågan var om jag är nöjd med välfärden. Som jag sa ser det bra ut totalt sett. Totalt sett har kommunerna bra ekonomi. Totalt sett har antalet anställda ökat, och kvaliteten är god. Men det finns många brister, vilket jag också påpekade i mitt anförande. Det är olika i olika kommuner, och då är vi där igen. Vem eller vilka i kommunen har ansvaret för hur pengarna används, hur man tänker framåt och hur man fattar vettiga beslut?
Jo, det har kommunpolitikerna. De kan inte hela tiden skylla på andra. Jag känner också en oro för hur det i framtiden ska gå för vår kommunsektor och vår välfärd, framför allt med dagens regering, som slår mot jobben. Det riskerar att leda till en höjd arbetslöshet, stigande sjuktal och sämre företagsklimat, vilket slår direkt mot skatteintäkterna i kommunerna. Då får kommunerna problem.
För mig är den enda vettiga lösningen att vi värnar om arbetslinjen, som Alliansen har satt fart på. Om vi fortsätter med det kommer kommunerna också att få ökade skatteintäkter.
Jan Ericson (M):
Återigen, Niklas Karlsson: Om man verkligen bekymrar sig om framtiden får man faktiskt fundera över varifrån resurserna kommer. Varifrån får vi pengarna till vår välfärd? Jo, vi får dem från våra skatteintäkter. Det finns ingen annan inkomstkälla. Och hur får vi större skatteintäkter? Jo, genom att fler människor kommer i arbete. Då måste man föra en politik där man börjar med den utgångspunkten. Man måste få fler företag att anställa fler människor.
Man kan inte, som ni försöker göra nu, bygga alla reformer på att man höjer skatterna på företagande och arbete, tar bort reformer som har skapat arbete och tror att det ska komma in större skatteintäkter. Ni använder nästan alla de pengarna till att höja transfereringar. Det håller inte, och det kommer inte att hjälpa kommunsektorn. Jag är jättebekymrad över vad ni kommer att ställa till med.
Niklas Karlsson säger att många kommuner effektiviserar sin verksamhet kraftigt. Tyvärr är det väl så att mycket av den effektiviseringen handlar om att man skär bort personal, som är den största kostnad man har. Jag skulle vilja vända på det. Effektivisering handlar för mig inte om att plocka bort människor som arbetar i välfärden, som riktar sig mot människor. Effektivisering måste kommunen kunna ägna sig åt i andra delar av sin verksamhet.
Det finns så mycket som kommunerna håller på med som kostar pengar och som egentligen ingen efterfrågar. Det är bara självspelande pianon i många kommuner. Jag har sett det själv internt. Jag brukar säga: Ge mig en rödpenna, så ska jag ta fram pengar i vilken kommun som helst! 200 000 kronor för en dimmaskin i Landskrona är en bagatell, säger Niklas Karlsson. Det är naturligtvis en symbol, en ganska rolig sådan som har fått rätt mycket medial uppmärksamhet. Men 200 000 är 200 000.
Om jag har problem med min egen ekonomi slösar jag inte bort pengar på sådana saker, utan då funderar jag på var jag ska lägga pengarna för att de ska göra mest nytta. Då är inte en dimmaskin det viktigaste. Vad gäller Nya Karolinska är jag inte insatt i detaljerna. Jag vet att Stockholm behövde ett nytt sjukhus. Men jag vet också att kostnaderna skenar. Det är lika olyckligt om det är en borgerligt styrd kommun som om det är en socialistisk.
Jan Ericson (M):
Redan i dag, fyra månader efter valet, flaggar finansministern för att det blir svårt att nå regeringens arbetslöshetsmål till 2020. Det märkliga är att vi i detta läge samtidigt har en politisk strid om det vettiga i att göra det dyrare att anställa. Det är närmast obegripligt. Forskare och ekonomer har olika åsikter om effekterna av de sänkningar av arbetsgivaravgifterna som Alliansen genomfört sedan 2006.
IFAU uppskattar dock att uppemot 10 000 nya ungdomsjobb kan ha skapats till följd av sänkningen. En utvärdering av reformens effekter försvåras av flera orsaker, bland annat av att sänkningarna till stor del genomfördes under en period av mycket djup ekonomisk kris i Europa, vilket höll tillbaka nyanställningarna generellt sett. Dessutom är det svårt att räkna effekterna av alla de jobb för unga som inte försvann tack vare sänkningen.
Många företagare vittnar om att de slapp göra sig av med ung personal under krisen tack vare de sänkta arbetsgivaravgifterna. Att en ung människa slipper bli av med jobbet är naturligtvis en lika viktig effekt som att en arbetslös ungdom får ett jobb. Denna viktiga effekt har jag inte kunnat se att någon forskning alls har uppmärksammat.
I en färsk rapport från HUI, Handelns Utredningsinstitut, gjord av en professor och en ekonomie doktor i nationalekonomi, bekräftas att effekterna av sänkningen inte har varit så stora som man hade förväntat sig. Men man åberopar också forskning som pekar mot att anledningen till att effekterna inte har blivit större helt enkelt är att den sänkning som gjordes var för liten för att få en betydande sysselsättningseffekt. Det är alltså fortfarande för dyrt att anställa unga oerfarna medarbetare.
Det är mot bakgrund av detta man ska se riksdagens beslut om ytterligare sänkning av arbetsgivaravgifterna för de yngsta. Riksdagen beslutade alltså i december om ytterligare nedsättning av arbetsgivaravgifterna för unga med en ännu tydligare inriktning på de allra yngsta på svensk arbetsmarknad. Medel till detta finns avsatta i den statsbudget som riksdagen har tagit beslut om.
Min interpellation, som jag lämnade i december, rör hur regeringen tänker tillse att riksdagens beslut om ytterligare nedsättning under 2015 verkställs. När jag lämnade in min interpellation rådde ganska stor oklarhet om hur regeringen tänkte hantera situationen och om de verkligen tänkte följa riksdagens beslut. Det har kommit olika signaler från olika regeringsföreträdare, men i går presenterades propositionslistan som klargör att en proposition i frågan kommer den 27 januari.
I dag funderade jag lite över varför finansministern lämnar detta svar om att hon inte vill föregripa regeringens arbete samma dag som propositionsförteckningen lämnas över till riksdagen. Pratar inte finansministerns olika medarbetare med varandra över huvud taget? Viktigast är givetvis ändå att riksdagens beslut verkställs av regeringen. Min naturliga följdfråga till finansministern är: När kommer den av riksdagen beslutade sänkningen för unga att träda i kraft?
Jan Ericson (M):
Magdalena Andersson säger att det är ineffektivt att ge detta stöd till ungdomar som ändå skulle ha fått jobb. Jag vill fråga Magdalena Andersson hur hon vet att alla de ungdomar som i dag har arbete skulle ha fått det utan de sänkta arbetsgivaravgifterna. Det finns ingen som helst forskning som visar att det ser ut på det sättet.
Som jag sa tidigare finns det ingen forskning alls som har analyserat hur många ungdomar som har fått behålla sina jobb under en mycket djup kris tack vare att arbetsgivaravgifterna är lägre. Det finns ganska många företag i utsatta branscher som vittnar om att de har kunnat behålla sin personal under krisåren och lyckats övervintra tack vare att lönekostnaden har varit lägre. Den effekten kan man bara inte bortse ifrån.
Magdalena Andersson pratar om 90-dagarsgarantin. Det har ni ju prövat tidigare, före finansministerns tid och före Alliansens tid. Då kallades det 100-dagarsgarantin, och den dömdes ut av alla som en totalt ineffektiv åtgärd. Nu döper man om det till 90-dagarsgarantin och så testar man samma misslyckade lösning en gång till. Det kommer knappast att bli någon succé. Traineeplatserna ska då lösa problemet.
Enligt IFAU har minst 10 000 ungdomar fått jobb tack vare de sänkta arbetsgivaravgifterna. Dessa jobb - som kanske försvinner - ska ersättas med 3 200 traineeplatser, om det över huvud taget blir några traineeplatser. Med tanke på att EU är väldigt kritiskt till detta är det är inte säkert att regeringen över huvud taget får igenom det förslaget. Dessutom är de fackliga organisationerna ganska upprörda över hur detta presenteras.
De undrar hur de ska klara av att ge handledning och ta hand om dessa personer. Det handlar om utsatta branscher där man redan har väldigt mycket att göra.
Jag konstaterar en gång till att samma dag som finansministern flaggar för att det är svårt att nå regeringens egna arbetslöshetsmål - som jag tycker inte är så jätteimponerande, om jag ska vara ärlig - för vi en diskussion om det vettiga i att göra det dyrare att anställa människor. Jag har väldigt svårt att förstå logiken i det.
Jan Ericson (M):
Jag tackar finansministern för svaret. I min fråga påpekade jag att finansministern i en intervju i Dagens Industri den 11 februari uttalade att fler behöver arbeta längre upp i åldrarna. I artikeln konstaterade finansministern att den demografiska utvecklingen gör att fler äldre ska försörjas, och då är det viktigt att fler arbetar längre. Alliansregeringen drog dessa slutsatser redan för ett antal år sedan.
I takt med att människor lever längre är det för många naturligt att jobba högre upp i åldrarna, såväl för lönen som för att man trivs på sin arbetsplats. Det är också ett bra tillfälle för en person med lång och gedigen erfarenhet att sprida sin kunskap till yngre kolleger. Detta underlättar generationsskiften på arbetsplatsen. Att fler är kvar på arbetsmarknaden bidrar dessutom till högre tillväxt och till att finansiera välfärden. Det ger också den som arbetar en högre pension.
Sedan 2006 är det alltså 100 000 fler personer över 65 år som arbetar. Totalt finns i dag ungefär 230 000 personer över 65 år som förvärvsarbetar i någon omfattning. Nyföretagarcentrum rapporterar om en kraftig ökning av antalet äldre som startar företag. I genomsnitt startar fyra pensionärer om dagen eget företag. Att fler äldre arbetar och startar eget är resultatet av en medveten jobbpolitik.
Alliansregeringen gjorde det billigare att anställa personer över 65 år, och det förstärkta jobbskatteavdraget för äldre har ökat drivkraften för äldre att jobba längre. Trots detta har finansminister Magdalena Andersson lagt fram förslaget att den som vill anställa personer som har passerat 65 år, liksom den som driver eget efter 65 års ålder, kommer att behöva betala en extra löneskatt. Förslaget gör det dyrare att anställa äldre samtidigt som det blir mindre gynnsamt för egenföretagare att fortsätta att arbeta efter 65 år.
Bara för de 230 000 äldre som i dag förvärvsarbetar talar vi om en skattepålaga på ungefär 1 1⁄2 miljard. Självklart kommer dessa höjda skatter att påverka omfattningen av äldres arbetskraftsdeltagande, precis som en sänkning av samma skatter bidrog till att det i dag är 100 000 fler äldre som förvärvsarbetar. Den särskilda löneskatten för äldre riskerar sammantaget att motverka att fler äldre frivilligt arbetar längre.
Risken är då att politikerna till sist i stället tvingas att välja en annan väg, till exempel att genom lagstiftning höja pensionsåldern för alla. Det vore en olycklig utveckling eftersom vi vet att alla inte orkar arbeta ens fram till dagens pensionsålder. Det är betydligt bättre om den som vill och orkar frivilligt väljer att arbeta något eller några extra år, kanske på deltid. Det tjänar vi alla på genom högre tillväxt och därmed högre pensioner för alla.
Alliansen föredrog att med morötter försöka att få fler äldre att arbeta längre, men ville inte tvinga någon till det. Men om morötterna för att arbeta längre avskaffas, då återstår förr eller senare bara piskan, nämligen att lagstifta om höjd pensionsålder. Jag vill därför fråga finansministern om hon avser att föreslå höjd pensionsålder för alla, om det skulle visa sig att hennes skattehöjningar medför att färre äldre förvärvsarbetar i framtiden.