Annika Strandhäll (S):
Nu finns det en hel del att svara på. Jag tänker börja med det som handlar om historien eftersom alla tre föregående talare nämnde den. Då tycker jag att vi ska vara lite noggranna med vad som var regeringen Perssons eftermäle. Regeringen Persson hade att ta hand om den finansiella situationen i Sverige under 90-talet.
Ekonomin sanerades och det skars ned mycket i den offentliga sektorn. Det ledde till en stor belastning på våra arbetsplatser, vilket gjorde att väldigt många kvinnor slogs ut från arbetsmarknaden på grund av en pressad situation. Många av dessa kvinnor var 55-plus. Det var stress och utmattningsdepression. Det var så det såg ut. Det var det som den dåvarande socialdemokratiska regeringen hade att ta hand om.
Man agerade kraftfullt genom att bland annat införa ett halveringsmål när det gällde sjukskrivningarna. Man införde också ett elvapunktsprogram i förhållande till sjukskrivningar. Man tillsatte Anna Hedborg - som det refererades till tidigare - för att utreda frågan hur man kunde vidta ännu fler åtgärder för att få ned sjukskrivningarna. Redan 2003 började sjukskrivningarna att gå ned - bara så att vi är lite noggranna med vad vi talar om.
Det var alltså ett antal år innan den så kallade rehabiliteringskedjan infördes. Sedan vill jag också vara väldigt tydlig med att jag naturligtvis ändå tycker, tror och står för att det är oerhört viktigt att människor ges så många chanser som det någonsin behövs vid en ohälsa för att komma tillbaka till arbetsmarknaden igen. Det är det som är klon här.
Därmed kommer jag in på det som Lotta Finstorp tog upp: Varför har vi remitterat förslaget redan nu? Sedan 2010 har det varit nästan 100 000 utförsäkringstillfällen. Av de som har utförsäkrats har 2 procent kommit tillbaka i arbete. Det var ett av syftena när bortre tidsgränsen infördes att människor skulle komma tillbaka i arbete igen. Det är 80 procent som har snurrat runt i försäkringen.
Väldigt många är nu på väg att utförsäkras för tredje gången. Det innebär inte per definition att man har blivit friskare eller att en utförsäkring innebär att man kommer tillbaka till hälsa igen. Vi måste vara noga med detta. Dessa människor har blivit fattigare. Precis som den tidigare talaren från Socialdemokraterna sa ser vi en klar ökning.
Många av dessa kvinnor väljer i stället att ta ut sin pension i förtid, vilket innebär att man livsvarigt får en betydligt lägre pension. Vi har också sett en ökning med nästan 100 miljoner i försörjningsstödet.
Det vi vill är att människor ska komma tillbaka till hälsa och arbete, inte till utförsäkring, inte till försörjningsstöd, inte ta ut förtida pension, och då vet vi att vi måste förstärka de tidiga insatserna. Låt mig också, med några få sekunder kvar av talartiden, komma in på det som Johan Forssell tog upp i slutet av sitt inlägg.
Det regeringen i det här fallet gjort är att vi har tagit emot en av de största utredningarna i modern tid på det här området. Utredningen är nu ute på remiss, och vi väntar på att få in svaren. Samtidigt pågår en beredning i Regeringskansliet avseende förstärkning av de delar som jag i den här debatten talat om. Vi kan inte fortsätta att se på när nästan 15 000 personer utförsäkras.
Arbetsförmedlingen säger att resurserna används på ett felaktigt sätt. I stället kan vi använda dem på ett annat sätt. Därför har vi redan remitterat förslaget om ett borttagande av den bortre tidsgränsen. Den är ett misslyckande. Den har inte lett människor tillbaka till vare sig arbete eller hälsa.