KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är ett lite märkligt svar som ministern ger. Orsaken till att det står "kan" skulle vara att man inte kan ge några garantier för vilka kostnader som helst. Det kan man förvisso ha någon form av förståelse för. Vi har erfarenhet av att ha varit ordförandeland. De erfarenheterna borde man ta till sig.
Det är så oerhört tydligt. Därav ökar min rädsla för hur ekonomin ska bli i framtiden för polismyndigheterna i Sverige. Det är klart att det kommer att påverka alla polismyndigheter. Men de små myndigheterna har mindre marginaler vad gäller att flytta pengar inom verksamheter inom polismyndigheten. Det är lite grann det som min oro handlar om.
Om man tar specifikt Kronobergspolisen är marginalerna för polisens budget så tajt att om Öster går upp i allsvenskan, vilket vi naturligtvis hoppas att det gör på sikt, blir det problem för polisens budget vad gäller bevakningen.
Kronobergspolisen har erfarenheter efter stormen Gudrun vad gäller kostnader och inte minst av hur små marginalerna är om man av en händelse får många eftersök under ett flertal dagar och hur mycket det påverkar budgeten. Det är lite grann i relation till detta som jag tänker på hur vi påverkas av att vara arrangörer av ett ministerråd.
Det handlar om att ha kanske 400-500 poliser på plats. Det är nästan dubbelt så många poliser som finns anställda i myndigheten. På ett eller annat sätt kommer det att få konsekvenser.
När ministern säger att man inte haft de budgeterade prognoserna från Rikspolisstyrelsen för kostnaderna och hur man skulle arbeta med säkerheten under ordförandeskapet blir det lite märkligt. Vi har erfarenheten.
Man måste från ministerns sida ställa krav på att få in prognoserna i tid så att man kan ha med det i sin budget. Det handlar ändå på något sätt om att polismyndigheterna runt om i Sverige nu kommer att få leva på kredit. Det gör mig ytterligare orolig i perspektivet att vi är inne i en finanskris.
Vi vet inte hur det kommer att se ut år 2010 och vilka budgetmedel och skattemedel vi faktiskt har och då kan sätta in. Låt mig ta ytterligare en annan faktor som spelar roll. Vi vet vad som hände år 2001 när vi var ordförande förra gången angående Göteborgskravallerna och de ökade kostnader vi hade där.
Vad jag har förstått, med den information jag har, har polisen i Västra Götaland än i dag konsekvenser av det som hände år 2001. Det ökar min oro när man inte i förväg har gett polisen något som helst anslag och talar om hur det ska bli. Man ska leva på kredit och får se hur det blir år 2010.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag blir lite kluven när det gäller det sista som ministern säger. Jag får en känsla av att vi ska klara av detta solidariskt. Jag skulle kunna tolka det så att myndigheten i Kronoberg nog kommer att bli ersatt för de extrautlägg som man kommer att få för att bevaka själva ministermötet.
Å andra sidan säger ministern att vi vet att vi har en finanskris, att vanligt folk har det svårt ekonomiskt och det är klart att finanskrisen kommer att påverka statens budget. Vi har alla redan sett hur prognoserna ser ut för framtiden. Därför kvarstår ändå min oro. Jag tycker trots allt att detta att vi inte kan lova något är lite märkligt.
Vi har vetat i flera år, egentligen ända sedan 2001, att vi ska bli ordförande igen. Det har alltså funnits anledning att planera hur det ska se ut. Vi har vetat att det finns nya medlemsländer. Det har inte varit någon hemlighet. Man har alltså haft möjlighet att planera detta.
Det är lite märkligt att då peka med hela handen till våra polismyndigheter och säga: Det kommer att arrangeras möten - verkställ! Vi får se om vi skickar med några pengar. Jag kan inte låta bli att ta några sekunder i anspråk för att berätta om en studieresa i Paraguay som jag nyligen har varit på. De har ganska stora problem med sin utbildning. De har mycket att göra på den fronten.
När vi var på några olika skolbesök berättade de för oss att regeringen har fattat beslut om att man ska ha bra och god utbildning, men den har glömt att skicka med pengar, och därför har de inte råd att anställa lärare. Vi har det inte likadant i Sverige, men jag kan ändå inte låta bli att känna att vi har fattat ett beslut om säkerhet vid ordförandeskapet men man har glömt att skicka med pengar. Det blir lite grann att leva på kredit.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
I nöden prövas vännen, brukar man säga. Det är väl i det läget som Sverige och svensk industri är nu. Just glasindustrin är oerhört speciell och betyder oerhört mycket för hela Sverige, inte bara för Småland.
Det gäller Reijmyre också, även om min interpellation konkret handlar om Glasriket i Småland. Regeringen gick ju till val på jobben och säger att man har fått väljarnas förtroende att ta tag i Sveriges växande problem.
Det är just nu som vi kan se att Sverige och vår industri verkligen har växande problem. När det gäller Glasriket som är en så liten del av svensk industri, om man ser det procentuellt, men som betyder så oerhört mycket står Sverige inför ett vägval, skulle jag vilja påstå.
Därför känner jag att det svar vi har fått från ministern i kammaren i dag inte skapar någon framtidstro för Glasriket och glasarbetarna. Det är positivt att ministern i sitt svar säger att hon känner starkt för dem som drabbas av besked om varsel och uppsägning.
Å andra sidan upplever inte jag att det finns något konkret om vad man kan behöva i den speciella industri som glasindustrin är. Den är oerhört personalintensiv. När lågkonjunkturen slår till slår den stenhårt. Ministern säger att det kan handla om utbildningsinsatser och arbetsmarknadspolitiska program.
Vi som bor i Småland kan se att det inte förekommer. I veckan fanns det ett uttalande i Smålandsposten om vilken besvikelse man känner för att man inte har fått något stöd till utbildning.
För Glasrikets del handlar det om att få särskilda utbildningar som riktar sig just till glasarbetarna och glasblåsarna och det som finns runt omkring. Detta är så oerhört specifikt och det tar så lång tid att lära upp så det är viktigt att få specifika insatser för att klara den här lågkonjunkturen. Vi vet att det vänder förr eller senare.
Det skulle vara en katastrof för Sverige om vi då inte hade något svenskt konstglas kvar. Det handlar inte bara om glasarbetarna utan också om det som finns runt omkring, bland annat turism. Jag ska återkomma till turismen i mitt nästa inlägg. Det handlar också om våra designer.
Vem kan tro att någon skulle vilja jobba med konstglas och använda den konstarten om vi inte har några glasbruk kvar i Sverige? I dag har vi många unga och lovande designer som är på gång vid sidan av gamla och kända som Ulrica Hydman-Vallien, Bertil Vallien, Mats Jonasson och så vidare.
Det skulle vara en katastrof för Sverige om de unga blivande konstnärerna tappade intresset för materialet glas. Men det skulle också vara en katastrof för Sverige om vi inte hade denna möjlighet.
Det skulle därför vara mycket bra om ministern här kunde lova att det blir konkreta insatser till Glasriket för att rädda glasindustrin.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Maud Olofsson inledde sitt anförande med att säga att Glasriket är viktigt. Det är en tydlig markering. Men lev upp till det då! Sedan säger Maud Olofsson att mycket inte går att skylla på regeringen. Nej, det är inte heller det som vi säger. Vi har en lågkonjunktur, och det är en finanskris i hela världen.
Det är klart att när människor har mindre pengar i plånboken är det ganska lätt att avstå från att köpa konstglas. Det är inget konstigt i sig. Glasindustrin är van vid att konjunkturerna går upp och ned. Men det är inte det som det handlar om nu, utan det handlar om att regeringen ska visa handlingskraft utifrån denna region. Det är inte bara Kalmar län, utan det är också Kronobergs län.
Jag vet inte hur det kan komma sig att de regionala samordnarna har en annan bild än ministern. Efter vad jag kan förstå har både Sven Lindgren i Kalmar och Kristina Alsér i Kronoberg med Glasriket. De säger också att vi behöver marknadsföring för export.
Vi har inte uppfattat att Näringsdepartementet och ministern är beredda att göra någonting. Vi behöver specifika utbildningsinsatser, säger de också.
Maud Olofsson och jag är helt överens om att vi inte ska sitta här i Stockholm och rita upp exakt hur det ska vara ute i regionerna, men regionerna behöver det ekonomiska stödet och de ekonomiska medlen för att kunna jobba med de här sakerna. När det gäller marknadsföring av Sverige och svenskt glas ute i världen handlar det inte om så stora pengar för att det ska göra väldigt stor nytta.
Låt mig ta Kosta i Lessebo kommun, Kronobergs län, som exempel. De varsel på 300 personer som Orrefors Kosta Boda nu har lagt där låter kanske inte så mycket i förhållande till vad vi sett i bilindustrin, men översätter vi det till Stockholmsförhållanden handlar det om ett varsel, på en enda arbetsplats, på 105 000 personer.
Jag skulle vilja se det borgarråd i Stockholm, den näringsminister eller den arbetsmarknadsminister som då inte skulle vidta någon form av åtgärder och åtminstone diskutera frågan med det lokala näringslivet. Detta sagt bara för att ge en bild av hur det faktiskt ser ut i glesbygden.
Därtill handlar detta just om glesbygden, om jobben i glesbygd och om åtgärder för turismen. Maud Olofsson och jag har diskuterat detta tidigare i kammaren. Maud Olofsson säger i sitt svar att turismen är viktig, men det är samma sak där: Det behövs speciella insatser i det här läget. Det är lågkonjunktur - inte bara finanskris utan lågkonjunktur.
Skulle glasbruken i Glasriket läggas ned, vilket det faktiskt finns en risk för, vilka turister besöker då Glasriket? Det kommer att finnas lite hyttor kvar, men det blir inte alls samma attraktionskraft som Glasriket har i dag. I dag har vi cirka en och en halv miljon besökare årligen.
Det antalet skulle förmodligen minskas med minst en miljon. Det blir en drastisk förändring, också för alla som är sysselsatta runt omkring. Det vi skulle behöva, utöver marknadsföring, är speciella insatser så att fler skulle se möjligheterna och våga starta företag inom turismen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Maud Olofsson försöker på något sätt kasta över den här bollen till oss socialdemokrater. Nu är det faktiskt Maud Olofsson som är näringsminister i Sverige, och det är borgarna som har ansvar för politiken, inte vi socialdemokrater. Vi har en helt annan syn på hur man bygger samhället.
Det som skiljer oss åt, Maud Olofsson, är att du så klart och tydligt här i kammaren nu säger: Glasindustrin och företagen, ni får klara er själva och stå på egna ben. Vi tänker inte göra några insatser. För dem som arbetar där finns a-kassan.
Det vi socialdemokrater säger är att vi vill ha ett samarbete, alltså mellan näringslivet och politiken. På det sättet tror vi att vi kan arbeta för och utveckla ett starkare näringsliv. Det är det som är den stora skillnaden. Maud Olofsson blandar bort korten lite. I ärlighetens namn har regeringen satsat 90 miljarder på skattesänkningar.
Man kunde kanske ha valt en annan väg i den frågan.
Hitintills har det inte kommit några pengar till dem som arbetar inom glasnäringen. Varken näringsliv eller de lokala politikerna har uppfattat att de har några verktyg att arbeta med.
Det kanske vore på sin plats att Maud Olofsson ånyo besöker Glasriket och den här gången kanske låter bli att gråta av glädje, utan snarare gråter över problemen i Glasriket nu. Maud Olofsson besökte Glasriket i valrörelsen, och då var det så oerhört mycket gullegull kring Glasriket. Visa allvar nu när det är nöd!
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Mackdöden är någonting som vi har diskuterat här vid flera tillfällen under det senaste året. Även om vi debatterar det här upphör inte mackarna att försvinna runt om i vårt land. Det jag tycker är mest allvarligt med det svar som ministern har gett är inte minst det som är med i inledningen.
Vi vet att befolkningen minskar på landsbygden, och då påpekar ministern särskilt att den har gjort det under många år och främst under socialdemokratiska regeringar. Det är ju inte svar på hur vi nu ska kunna hindra den mackdöd som vi ser går över landet.
Det är väl ändå näringsministern som har regeringsmakten och innehavet nu!
Det är därför vi ställer de här frågorna om hur vi på något sätt ska kunna bromsa den utveckling vi ser utifrån att hela Sverige ska leva men också utifrån att man i hela Sverige ska ha möjlighet att tanka sin bil eller kanske sin båt.
Det här handlar inte bara om landbygden och glesbygden, utan det handlar också om skärgården. Hur kommer det att bli för dem som bor i Tjust i Västerviks skärgård? Stockholms skärgård är ett annat exempel.
Kommer det att finnas möjlighet för turisterna och de som finns allra längst ut i skärgården att tanka sin båt i sommar? Det kan nästan kännas på gränsen till skrattretande när ministern säger i sitt svar att ett verktyg att jobba med är regionala serviceprogram.
Det kan jag ställa upp på, och jag tror att det kan vara bra att utarbeta sådana i varje kommun, i varje län, i varje region och också över eventuella kommun- och länsgränser. Men vi kan ju inte vänta till 2013! Då har vi väl inte så många mackar kvar, för det här regionala serviceprogrammet handlar ju om perioden 2009-2013.
Återigen hastar det på för att vi ska kunna bromsa detta något. Vi upplever att ministern inte pekar med hela handen när det gäller att vi behöver ha en service i hela landet. Det är att man tittar på det som helhetssynen handlar om, anser vi från Socialdemokraterna i alla fall.
Man kan inte låta bli att fråga: Anser ministern att det finns ett samhällsansvar för att vi ska ha service på landsbygden i form av mackar? Och kan man då hitta olika lösningar för att stimulera detta så att de inte försvinner totalt?
Det är precis som Ann-Kristine Johansson sade här tidigare i debatten att det går lavinartat fort. Från det att man får ett besked om att macken ska försvinna går det max tre veckor innan den är borta.
Kommunen har inte en chans, och det är därför det är så viktigt att ministern på olika sätt går in och tar ett samhällsansvar när det gäller att bromsa detta något så att det inte bara får vara marknadsekonomin som styr så som det faktiskt är nu.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Äntligen bryr sig Socialdemokraterna om landsbygden, sade näringsministern. Jag tycker att det är lite av rappakalja att ministern uttrycker sig på det sättet. Vi har alltid brytt oss om landsbygden.
Under de elva år jag varit i riksdagen har jag varit med om att driva dessa frågor och också varit med och fattat beslut om olika saker som hjälpt till att stimulera servicen på landsbygden. Det är lite grann det vi nu efterlyser.
Jag vill också passa på att påpeka, när Maud Olofsson säger att de har ett högre anslag än vi i budgeten, att det förvisso inte är sant. Vi har samma summa i vår budget som regeringen har i sin. Det är viktigt att klargöra det.
När det gäller bensinmackarna på landsbygden handlar det faktiskt också om företagare, och ministern är ju angelägen om företagandet och att vi ska få fler företag. Den lavinartade mackdöd vi nu ser - man räknar med att cirka tusen mackar försvinner i landet - slår oerhört hårt mot många småföretagare.
Det om något borde väl få ministern att vara mer intresserad av hur vi från riksdagen tillsammans med regeringen skulle kunna ta ett samhällsansvar just för att hitta olika stimulanser så att minskningen av mackar med denna lavinartade hastighet avtar. Det är det vi efterfrågar.
Ministern pratar om nya lösningar, men hon har inte presenterat ett enda förslag till hur man skulle kunna lösa detta konkreta problem. Det är det vi efterlyser. Bensinhandlarna har olika förslag, men det är inget som ministern lyssnar på.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
I dag förekommer det att en person som är dömd till rättspsykiatrisk vård exempelvis fortsätter med en telefonterror eller använder sin mobiltelefon eller dator till att fortsätta titta på barnporr.
Detta säger jag för att man ska förstå bakgrunden till att jag har skrivit den här interpellationen och vikten av att vi får en bättre lagstiftning på det här området. Precis som ministern säger i sitt svar är detta ingen ny fråga.
Det har pågått samtal och diskussioner och framförts krav under ett flertal år under senare tid. Det hänger samman med att när lagen stiftades såg Sverige och världen annorlunda ut när det gäller teknik och möjligheter.
Då kunde man kanske inte riktigt förutse utvecklingen av mobiltelefonin. En mobil i dag är ju så mycket mer än en telefon. Den är inte bara till för att ringa på. Man kan också koppla upp sig på Internet via sin mobil. Man kan titta på tv och lyssna på musik med en mobil.
Samma sak är det när det gäller utvecklingen av datorerna, tillgängligheten där och hur mycket snabbare det går över världen. Man måste ha med sig det när man tittar på detta. Det är en ny tid när det gäller dessa saker.
Just nu försvarar man mest den personliga integriteten för den som är dömd till rättspsykiatrisk vård.
Det ska självfallet finnas rättighetslagstiftningar även för dem som dömda, men man måste ändå fundera över om det är rätt och riktigt att de, på grund av lättillgängligheten till mobiler och datorer, ska kunna fortsätta med en brottslig gärning efter att de är dömda.
Det som är så förvånande i ministerns svar är att å ena sidan kommer det tydliga besked om det som har gjorts och å andra sidan talar man om vad Socialstyrelsen föreslår och pekar på som viktigt. Jag tycker att det är viktiga saker som Socialstyrelsen lyfter fram. Jag upplever inte att ministern anammar det som har sagts.
Jag är mest förvånad över att ministern inte här och nu är beredd att snabbt förändra lagstiftningen så att det händer någonting. Den utredning som nu pågår, och där direktiv finns, ska inte vara färdig förrän den 1 juni 2010. Det är alltså över ett år till dess. Därefter ska det remissbehandlas och så vidare.
Det här är någonting som är bråttom, fru talman, eftersom det faktiskt begås brott i dag.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Alla ska få en andra chans. Det är lite grann det ministern är inne på vad gäller avvägningarna. Jag delar den åsikten fullt ut. Det gäller alla och i alla lägen. Man ska dessutom inte bara få en andra chans utan ytterligare en chans. Därför är lagstiftningen, och hur den utformas, oerhört viktig.
Om det visar sig att de förändringar man gjorde i lagstiftningen 2006 inte fungerar fullt ut, bland annat på grund av teknikutvecklingen och lättillgängligheten, innebär det ett bekymmer.
Detta är väl känt, och Socialstyrelsen har också visat på det i sin utvärdering och redovisning av konsekvenserna.
Socialstyrelsen pekar på att regeringen bör överväga att titta på om det ska finnas vissa restriktioner i vissa sammanhang och då göra inskränkningar på de områdena just för att man inte ska kunna fortsätta att begå brott. Ingen i kammaren kan väl tycka att man ska kunna fortsätta med det.
Det är just den biten jag tycker är viktig, för tyvärr pågår det brottslig verksamhet vid rättspsyken runt om i Sverige. Det har förekommit bland annat i Växjö. Därför är det angeläget att göra någonting lagstiftningsvägen.
Jag kan berätta för ministern att jag efter elva år i kammaren väl känner till hur lagstiftningen går till. Att raljera om det tycker jag är fel väg att gå. I grunden är vi överens om att det behövs en skärpning av lagstiftningen vad gäller lättillgängligheten. Därmed kan människor få en andra chans att komma tillbaka i samhället.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Tack för svaret, Maud Olofsson! Det är ett intressant svar så till vida att utifrån de frågor jag ställde känns det lite tunt. Det är inte något konkret svar på frågorna. Vi börjar med frågan om näringsministern avser att skärpa Vattenfalls uppdrag att vara ledande i energiomställningen i Sverige.
Där är svaret att man jobbar med frågan, och man ger inte något besked. Samtidigt sade energiministern alldeles nyligen i den förra interpellationsdebatten att vi i Sverige och den här regeringen har presenterat energi- och klimatpolitik som gör att vi är världsledande. På något sätt går inte det ihop.
Varför passar man inte på att ge besked att vi tänker använda det statliga ägda Vattenfall till att vara med och vara drivande i det som handlar om omställningen till ett hållbart samhälle? Det är lite förvånande.
Det känns nästan som på dagis - jag har jobbat på dagis en gång i mitt liv - när ministern svarar utan att jag ställt frågan: "Jag vill börja med att påminna om att det var den tidigare socialdemokratiska regeringen som stod bakom Vattenfalls påbörjade köp av brun- och stenkol." Det är inget jag tar upp i min interpellation. Varför vill man över huvud taget kommentera det?
Samtidigt vet man att man i alliansen har någon kollega som under förra mandatperioden gjorde en KU-anmälan i den frågan. Det känns lite konstigt över huvud taget. Vi går till den delen i svaret som handlar om Vattenfalls förvärv av Nuon och elpriser.
Det svaret känns lite konstigt, och det vore bra om ministern ville förtydliga lite. Näringsministern svarar att prissättningen på el sker regionalt i Norden via den nordiska elbörsen Nordpool och att det är troligt att de nordiska elpriserna kommer att konvergera över tid mot de europeiska som är högre.
Vi har hela tiden från oppositionens sida pekat på detta med att i första hand ha en nordisk elmarknad. Är det så att ministern delar den uppfattningen att vi inför framtiden ska ha låga elpriser?
På det sättet skulle det gynna framför allt basindustrin, som vi nog kan vara rörande överens om att vi tycker är viktig för Sverige. Eller är det som ministern angett tidigare att det viktigaste är att vi går mot en europeisk marknad. Svaret i sig är lite tudelat om vad som egentligen avses.
Det är precis som det som handlar om en av mina andra frågor: Hur blir det med Vattenfall i framtiden? Näringsminister Maud Olofsson brukar hela tiden åberopa långsiktighet och att det är viktigt att industrin ska veta långsiktigt.
Här säger ministern svart på vitt i svaret att vad gäller Vattenfall kommer det inte att säljas under mandatperioden. I dag är det april månad 2009. Det är ungefär ett och ett halvt år kvar på mandatperioden. Det hade varit bra om vi här i kammaren i dag hade fått något besked om hur det blir inför framtiden.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
När näringsministern var närvarande här tidigare i dag skröt hon om att vi i Sverige är världsbäst utifrån den energi- och klimatproposition som regeringen har presenterat här i kammaren.
Då kan man inte låta bli, fru talman, att konstatera att när näringsministern nu lyser med sin frånvaro är det ett hot mot riksdagens arbete och det som vi utför här i kammaren.
Ett av de redskap som vi har från oppositionens sida är att ställa interpellationer, och om man lämnar en interpellation är det i dag upp till nästan två månaders väntetid. Bara det är ett bekymmer när det är aktuella frågor.
När vi därtill här i debatten inte får svar utifrån de frågor som kan finnas med som en följd av de debatter vi har känns detta oerhört allvarligt.
Man kan också fundera om näringsministern inte vill diskutera ägardirektivet för Vattenfall här i kammaren, eller om det handlar om frågan huruvida staten ska äga Vattenfall eller inte. Kommer regeringen att sätta Vattenfall på utförsäljningslistan?
I det svar jag har fått från ministern framgår det inte, utan där är det bara att under innevarande mandatperiod kommer man inte att sälja Vattenfall.
Vi har länge här i kammaren talat om vikten av att ha långsiktiga energiöverenskommelser, och det hade varit både bra och givande för svenska folket om vi här i kammaren i dag hade kunnat debattera just denna fråga och näringsministern hade varit närvarande. Jag kan inte göra annat än att konstatera att jag inte får svar på mina frågor.
Vi har här under eftermiddagen diskuterat frågan om bonusar, frågan om kärnkraft och nu frågan om Vattenfall. I alla dessa tre frågor kan vi bara konstatera, precis som Per Bolund sade i sitt debattinlägg tidigare, att ministern sviker. Nu sviker hon också i debatten och svarar inte på våra frågor. Det är bara att beklaga, fru talman.