Bo Broman (SD):
Vi debatterar i dag justitieutskottets betänkande om kriminalvårdsfrågor. Jag står givetvis bakom samtliga våra reservationer, men vi har en reservation om fängelser i andra länder, reservation 24, som jag yrkar bifall till. En effektiv rättskedja förutsätter inte bara resursförstärkningar till polis, åklagare och domstolar utan även till kriminalvården. Fler platser på anstalter måste skapas, och det kostar givetvis pengar.
I Sverigedemokraternas Sverige ska kriminella sitta inne så länge de förtjänar med tanke på brottet de begått. Det kommer såklart att leda till att fler individer kommer att stifta bekantskap med kriminalvården och dessutom avtjäna längre fängelsestraff än i dag. Kriminalvården har varit ett eftersatt område under väldigt många år. Det gläder mig att fler partier nu börjar prata om att vi måste satsa på hela rättskedjan. Alla partier satsar nu mer pengar på polisen.
Även om Sverigedemokraterna fortfarande står ut som det parti som satsar mest med en tämligen stor marginal är denna förskjutning i svensk politik välkommen. Detta gäller även kriminalvården och den övriga rättskedjan. Steg för steg ansluter sig partier till sverigedemokratisk politik. Steg för steg inser allt fler att det inte räcker att endast säga det - man måste även budgetera för det.
Varje steg vi tar framåt på detta område är väsentligt, för utan en välfungerande rättskedja, från Polismyndigheten till Kriminalvården, förfaller rättsstaten - den rättsstat vars ansvar det är att upprätthålla lag och ordning. Fru talman! Vi har i dag, som vi har hört, en överbeläggning på våra anstalter. Beläggningen är ända upp till och ibland över 100 procent, vilket är oacceptabelt. Vi saknar platser för alla som ska sitta av sitt straff.
Kriminalvården själv varnar för att genomföra nödvändiga straffskärpningar på grund av att de inte får tillräckligt med pengar för att kunna tillgodose att det finns tillräckligt med anstaltsplatser. Överbeläggningen skapar inte bara orimliga arbetsförhållanden för dem som arbetar inom kriminalvården, utan den försämrar även de förutsättningar som vi förväntas ge dem som sitter på våra anstalter att återanpassas till att bli bättre medborgare. Problemet är tveeggat.
Rehabiliteringen försämras för de intagna, och brottsoffer får inte upprättelse då de som ska vara intagna inte avtjänar utdömda straff i tillräcklig utsträckning. Det är positivt att regeringen nu lyssnar på Kriminalvården och ger dem extra resurser, men det räcker inte. Sverigedemokraterna är det parti som satsar i särklass mest på kriminalvården. I vårt budgetförslag för 2021 anslog vi 2,2 miljarder kronor mer än regeringen.
Fru talman! Flera av våra motioner på området behandlas förenklat. För den som följer debatten på tv kan jag berätta att det innebär att frågorna har debatterats tidigare och att det därför inte sker någon fördjupad behandling av dessa motioner i det betänkande som debatteras i dag. Vi har exempelvis fört fram krav på ökad kameraövervakning på anstalterna och strängare regler för permission. Vi har dessutom föreslagit en enklare fängelsestandard för de personer som ska utvisas. Skattepengar ska inte slösas bort i dessa fall.
Även om dessa förslag inte behandlas djupare nu vidhåller vi vår tidigare uppfattning. Fru talman! I Sverigedemokraternas Sverige ska ett fängelsestraff vara just ett straff. Det är i grund och botten en fråga om rättvisa i förhållande till brottsoffret, om upprättelse för den som åsamkats en skada. Alltför länge har det ensidigt talats om vård i stället för straff, och alltför länge har kriminalpolitiken präglats av svängdörrar.
Den som döms till ett straff ska känna en markant skillnad mot det liv i frihet som annars gäller. Fängelsetiden ska präglas av disciplin och strikta förhållningsregler. Men självklart är det även viktigt att kriminalvården kan erbjuda utbildningar, vård och behandlingar i de fall det behövs. Kriminalvården ska se till att den som avtjänat sitt straff kommer ut som en bättre människa, och det får ta den tid det tar.
Den 1 maj i år ändrades lagen så att en villkorlig frigivning kan skjutas upp om det finns särskilda skäl. Tidigare krävdes synnerliga skäl. Det är vår bestämda uppfattning att tvåtredjedelsfrigivning behöver avskaffas helt. Det är inte rimligt att en person som dömts till exempelvis tio års fängelse är ute efter knappt sju år. Var finns brottsofferperspektivet i detta? Fru talman! För dem som har avtjänat ett fängelsestraff är återfallsrisken i dag mycket hög.
Statistik visar att risken för återfall ökar med de lagförda personernas tidigare brottsbelastning. Det är ett mönster som kan observeras över en längre tidsperiod. Med anledning av detta anser vi att personer som har dömts för mycket allvarlig brottslighet, i synnerhet vid brott mot person, vid frigivning ska förses med en elektronisk fotboja. Att avtjäna ett utdömt fängelsestraff är enbart en del av återgången till det normala samhället.
Även perioden efter fängelsestraffet bör med tanke på den återfallsstatistik som finns vara förknippad med en viss kontroll. Fru talman! Enligt Brottsförebyggande rådets statistik tar vi årligen in ungefär 3 000 utländska medborgare på våra anstalter. Det är ungefär en tredjedel av alla som skrivs in varje år.
Från svensk sida behöver vi bli bättre på att se till att andra länder tar ansvar för sina egna medborgare och verkställer de straff som dömts ut i Sverige. Det finns ett utarbetat system i Europa gällande erkännande och verkställighet av fängelsedomar. Utländska medborgare som tillhör ett annat EU-land och som begår brott i Sverige ska enligt dessa regler avtjäna straffen i sina egna hemländer. Det sker dock alltför sällan i verkligheten.
Under 2020 överfördes verkställigheten i endast 79 fall. Vi måste ta denna fråga på allvar och se till att EU-länder och andra länder utanför EU tar emot sina medborgare och ser till att de får avtjäna straffen i sina egna hemländer.
Om det av olika skäl inte finns möjlighet att verkställa ett straff i ett visst land, exempelvis av skäl som har med mänskliga rättigheter att göra eller på grund av att fängelserna håller alltför dålig standard, är det givetvis bättre att man upphandlar avtal enskilt med landet i fråga eller med ett närliggande land, så att personen i fråga får avtjäna straffet i det landet. En ytterligare fördel med att avtjäna sitt straff i det land som man är medborgare i, och som man ändå ska utvisas till, är att rehabiliteringsförutsättningarna blir anpassade till det landet.
Det är därför glädjande att utskottet i dag föreslår ett tillkännagivande till regeringen vad avser överföranden av straffverkställighet. Det har tidigare lämnats liknande tillkännagivande. Vi ser det som viktigt att regeringen prioriterar denna fråga framöver.