Karin Enström (M):
Utvecklingen i världen går som tur är framåt. På många sätt har aldrig så många människor haft det så bra som nu. Europa lever inte längre i skuggan av det kalla kriget. Land efter land har efter murens fall gått från förtryck till frihet, demokrati och marknadsekonomi.
I många delar av Asien ökar välståndet dramatiskt, men tyvärr följer det inte alltid hand i hand med demokrati. Samtidigt som väldigt många människor får det bättre och bättre lever många andra i förtryck och djup fattigdom, i krig och konflikter, i stater i upplösning.
Det är också där som de grövsta brotten mot de mänskliga rättigheterna förekommer. Men även i länder där konflikterna kanske inte syns på ytan förekommer gripanden och fängslanden utan rättegång, tortyr och dödsstraff. Mänskliga rättigheter - är inte de självklara? Är det nödvändigt att utrikesutskottet behandlar de här frågorna gång på gång?
Är det nödvändigt att vi här i riksdagen i debatter som denna kanske till och med försöker överglänsa varandra i fråga om vem som är mest för de mänskliga rättigheterna? Ja, fru talman, det är nödvändigt. Det är vi skyldiga alla de människor som utsätts för förtryck, kränkningar och brott mot deras mänskliga rättigheter. De mänskliga rättigheterna är universella och grundar sig på alla människors lika värde.
Det finns inget försvar för att bryta mot de mänskliga rättigheterna. Det finns inte heller någon förutbestämd ordning att vissa länder inte kan eller behöver följa dessa regler på grund av religion, kultur, specifik särart eller läge.
Utskottet är i det stora hela helt överens, och jag kan inte annat än instämma i det mesta som utskottet kommer fram till. Vi har i alliansen en reservation, och där betonar vi vår syn på att det finns en principiell uppdelning mellan politiska rättigheter och ekonomiska rättigheter. Politiska rättigheter syftar till att skydda den enskilde från olika övergrepp.
De civila och medborgerliga rättigheterna är absoluta, och de bör genomföras omgående i alla världens länder. Det är rösträtt, yttrandefrihet, tryckfrihet och förbud mot tortyr och dödsstraff. Om man ska hitta någon liten skillnad är det att vi i reservationen föreslår att riksdagen bör slå fast att politiska rättigheter ska ha företräde framför ekonomiska och sociala rättigheter, för att ytterligare betona absolutheten i dessa rättigheter.
Jag vill i det sammanhanget passa på att yrka bifall till vår gemensamma reservation, nr 1. Fru talman! Hur ser det då ut i världen i dag? Som jag nämnde i min inledning är det alltför många länder där läget för de mänskliga rättigheterna är riktigt allvarligt. Jag vill särskilt uppmärksamma läget i Iran och Kina. Det finns tyvärr alltför många länder som vi kan räkna upp, och en hel del av de länderna finns med i betänkandet.
Jag ska säga någonting om Iran. Iran har ratificerat konventionen om medborgerliga politiska rättigheter och konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. De har ratificerat konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering, om barns rättigheter och så vidare. Trots detta fortgår kränkningar mot enskilda människor varje dag.
Europeiska unionen har varje år sedan 1983 lagt fram en resolution i FN om Irans bristande respekt för de mänskliga rättigheterna. Men FN:s rapportör har nekats tillträde till Iran, och de försök till dialog som EU gör verkar tyvärr lika resultatlösa som FN:s resolutioner.
Här är det hög tid att både inom EU och i FN kraftfullare än i dag göra klart för Iran att världen inte accepterar den ordning som nu råder. Det förekommer piskning på allmän plats. Det finns uppgifter om att stening fortfarande förekommer. Man stympar händer och fingrar på återfallstjuvar. Det är godtyckliga arresteringar.
Man vet inte hur många - hundratals eller kanske mer - politiska fångar som finns. Rättssäkerheten är mycket svag. Specialdomstolar utan rättslig kompetens dömer. Enligt Amnesty Internationals rapport från 2005 genomfördes det 159 avrättningar i Iran under 2004.
I dagens Kina, som i stort har en positiv ekonomisk utveckling, är tyvärr brotten mot de mänskliga rättigheterna väldigt vanliga. Det var 3 400 människor som avrättades under 2004. Man dömer fortfarande människor till arbetsläger, utan någon riktig rättegång. Det är förbjudet att demonstrera och bilda föreningar, och man har fortfarande inte rätt att bilda fria fackföreningar.
Utövarna av till exempel falungong förföljs fortfarande. Det här är brister i världens största land som måste påtalas. Det finns brister på Kuba, i Nordkorea, Zimbabwe och Sudan. Det finns brister i USA. Vi vill ju, som hela EU, förbjuda dödsstraff.
Här får vi inte vara rädda eller dra oss för att kritisera vilket land det än må gälla som bryter mot de mänskliga rättigheterna. Det är vår skyldighet mot de människor som drabbats. Främjandet av de mänskliga rättigheterna är prioriterade inom svensk utrikespolitik och måste naturligtvis även vara det i fortsättningen.
Vi hoppas att bildandet av MR-rådet i FN nu kan göra att vi har bättre förutsättningar i det internationella samfundet att fortsätta arbetet med de här frågorna. Jag vill avsluta mitt anförande, fru talman, med att citera den tillträdande ärkebiskopen - det brukar jag inte göra. Han sade så här i tv-soffan i morse: "Att tappa hoppet är det värsta som kan hända."
I de här frågorna får vi inte tappa hoppet utan fortsätta att debattera frågan så ofta som vi kan.