Linda W Snecker (V):
Jag ska erkänna att det inte är så lätt att göra en bra politisk debatt av en sådan här proposition. Men enkelt uttryckt är det här förslaget som regeringen lägger fram inte tillräckligt bra motiverat när det gäller varför straffen ska skärpas så mycket som nu föreslås. Regeringen har agerat mer känslomässigt än juridiskt.
Den stora frågan under mitt anförande kommer att vara: Varför? Straff kan skärpas för att polisen ska prioritera brottet högre, lägga ned mer resurser på brottet och använda fler metoder för att utreda brottet. Det anser i alla fall Vänsterpartiet. Ett utdömande av straff utgör samhällets yttersta maktmedel mot medborgarna.
Straffet fyller ingen reparerande funktion utan används för att med mening skapa lidande för personer som döms. Det är därför viktigt att straffskärpning verkligen är genomtänkt och motiverat. Straffen skärptes senast för sju år sedan - då av alliansregeringen.
Men den lagen var inte så bra skriven, och domstolarna hade därför lite svårt att följa det som riksdagen hade beslutat. Nu vill regeringen måla upp bilden av att straffen inte alls har skärpts under de senaste sju åren och vill därför skärpa straffen lite till. Men det här stämmer inte.
Enligt Brottsförebyggande rådet, som har utvärderat lagen, har reformen inneburit en påtaglig höjning av straffen när det gäller grov misshandel, som är den vanligaste brottstypen bland de allvarliga våldsbrotten. Detsamma menar Högsta domstolen. Sammantaget gör Brå bedömningen att straffmätningsreformen har fått ett betydande genomslag i rättstillämpningen.
Ändå vill regeringen höja straffen ännu lite mer. Det svenska straffsystemet vilar på den grundläggande principen om proportionalitet och ekvivalens. Svåra brott ska bestraffas strängare än lindriga brott samtidigt som lika svåra brott ska bestraffas lika strängt.
Nivån på straffet ska stå i proportion till den skada eller fara som brottet innebär och indikera hur allvarlig gärningen är i förhållande till andra brott. Straffet ska ge uttryck för samhällets klander av den brottsliga gärningen. Ja, det är meningen att det ska vara så krångligt. Brott och straff är inte enkelt.
Det svenska straffsystemet vilar också på humanitetsprincipen, vilket innebär att samhällets ingripande mot den enskilde med straff bör ske med försiktighet och inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt. I propositionen saknas en konsekvensanalys av fängelsestraffets negativa konsekvenser respektive kostnader.
Konsekvenserna av förslaget har inte heller analyserats tillräckligt ur ett barnperspektiv. Att det både i utredningen och i propositionen tycks ha glömts bort att det faktiskt är människor som kommer att drabbas och beröras av den föreslagna straffskärpningen är också anmärkningsvärt.
Det som inte heller nämns är konsekvenserna av propositionen, som kommer att leda till en årlig ökning av strafftiderna på anstalt med 495 år och som kommer att kosta 376 miljoner kronor per år. Regeringen har i den här propositionen inte kunnat svara tillräckligt väl på varför straffskärpningen ska genomföras. Varför behövs den? Vad syftar den till?
I det här fallet saknas godtagbara skäl till att höja straffskalorna på det sätt som regeringen föreslår. Vänsterpartiet anser att lagstiftningsinstrumentet och utformningen av straffskalor inte ska användas som brickor i ett symbolpolitiskt spel.
Vänsterpartiet anser att uppsåtlig och allvarlig våldsanvändning är mycket klandervärd och att människor som gör sig skyldiga till sådana brott ska lagföras. Vi väljer dock att lyssna till vad forskning och vedertagen erfarenhet säger i stället för att styras av populism vid utformningen av vår rättspolitik och vårt lagstiftningsarbete.
Att ställa sig kritisk och frågande till att ständigt lagstifta och generellt föreslå längre straff innebär inte att Vänsterpartiet ser på brottslighet med lätthet, men vi ser allvarligt på rättssäkerheten.
Tunga remissinstanser, kriminologiska institutionen vid Stockholms universitet och juridiska fakultetsnämnden vid samma universitet, anser att regeringen inte tillräckligt väl motiverar förslaget. Motiveringarna som används är enkla att empiriskt besvara och motbevisa.
Den här propositionen är ett uttryck för att regeringen fortsätter det arbete som Beatrice Ask startade och även misslyckades med. Det är inte första gången som regeringen följer Moderaternas politik angående straff.
Jag har den största respekt för att det finns en viljeyttring om att straffen ska vara si och så långa, men lagstiftning inom brottsbalkens ramar är inte bara partipolitik, utan den måste även juridiskt och empiriskt kunna motiveras. Det kan varken Beatrice Ask eller Morgan Johansson göra. Och det är beklagligt.
Det främsta motivet som regeringen använder i propositionen är att samhället i dag ser allvarligt på våldsbrottsligheten. Visst är det så. Våldsbrott är ytterst allvarligt. Men det finns ingen empiriskt grundad kunskap som stöder uppfattningen att det allmänna rättsmedvetandet kräver strängare straff för våldsbrott. Det finns ingen empiri.
Det finns bara en känsla som regeringen känner. Jag anser att vi faktiskt ska lyssna mer på jurister än på känslor. Jag är inte alls jurist, men ett flertal av justitieutskottets ledamöter är jurister. I dag tycker jag att er jur. kand. väger högre än ert partipolitiska medlemskap.
Vänsterpartiet vill avslå hela propositionen, och jag yrkar bifall till reservation 1.