Anders Borg (M):
Det här är en viktig diskussion. Hur långt arbetslösheten kan pressas tillbaka beror på hur väl efterfrågan kan öka utan att vi får flaskhalsar och obalanser i ekonomin. Vi har nu en stark utveckling på svensk arbetsmarknad. I dag på förmiddagen presenterade Statistiska centralbyrån arbetskraftsundersökningen för mars och konstaterar där att sysselsättningen ökat med 115 000 personer. Av dessa är 80 000 fast anställda, 40 000 i kommunal sektor.
Det sker nu en snabb ökning av sysselsättningen i Sverige. Det är naturligtvis väldigt glädjande. Den historiska erfarenheten har ju varit att Sverige har kunnat växa i relativt god takt och samtidigt klara en relativt låg inflation.
Att vi nu har gjort omfattande strukturförändringar för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt bör tala för att vi kan ha en relativt stark jobbtillväxt under ytterligare några år utan att det för den skull leder till allvarliga problem vad gäller prissättning och prisstabilitet.
Ett tecken på det är också att vi trots ökningen arbetade timmar på 3 1⁄2 procent, som SCB rapporterar, har en ännu snabbare ökning av industriproduktionen, vilket tyder på att det nu är en mycket dramatisk förbättring av produktiviteten i svensk industri. Har vi så att säga en tvåsiffrig förbättring av produktiviteten samtidigt som vi har löner som stiger med de normala 2-3 procenten har vi ett väldigt bra kostnadsläge för svensk industri.
Det skulle tala för en bra sysselsättningsutveckling. Det är klart att regeringens politik för att underlätta för fler i arbete har varit väldigt tydlig. Den har byggt på tre huvudspår. Det första är att förstärka arbetslinjen. Vi har också varit tydliga i vårpropositionen med att vi har anledning att återkomma med hur vi ska kunna förstärka den om ekonomin så tillåter och vi också klarar nödvändiga välfärdsreformer. Vi har också förstärkt anställningsviljan på ett väldigt tydligt sätt.
Det är fler företag som uppenbarligen är beredda att tidigt i en återhämtning anställa än vad som historiskt har varit mönstret. Där finns det naturligtvis osäkerhetsmoment. Är man orolig för att det kommer framtida skattehöjningar eller att villkoren ska läggas om i en riktning som gör att det inte lönar sig att driva företag blir man mindre benägen att anställa. Ju mer tydlighet vi kan få om ett brett stöd för regeringens politik, desto fler jobb får vi och desto mindre arbetslöshet får vi.
Det är också viktigt att vi fortsätter att signalera att det kommer fler förbättringar. Vi har ju sagt att vi vill titta på villkoren för tjänstesektorn, framför allt inom hotell och restaurang. Gör man det mindre kostsamt att driva den här verksamheten, genom till exempel minskad restaurangmoms, får man också fler som vill driva servicenäringar och då stiger sysselsättningen. Det är naturligtvis det vi eftersträvar.
På utbildningssidan har vi inlett en lång väg tillbaka från de betydande problem vi har haft i svenskt utbildningsväsen med bristande kunskapsinriktning, bristande resurser och bristande inriktning på yrkesutbildning. Där ser vi också att vi gradvis börjar komma tillbaka.
Men just utbildningssystemet är ju väldigt tungrott, och det kommer att dröja lång tid innan vi har fått ordning på detta därför att Sverige under lång tid har haft ett eftersatt utbildningssystem där kunskap inte har haft den roll man skulle ha kunnat önska. Det är klart att man ibland har anledning att bli oroad eller bekymrad. Vi är inte alltid säkra på att Socialdemokraterna stöder linjen med de grundläggande förändringarna när det gäller arbetslinjen och när det gäller att öka anställningsviljan och att säkra kunskap i hela utbildningssystemet.
Det skapar naturligtvis en onödig osäkerhet som kan bidra till att vi får en något högre arbetslöshet och en något lägre sysselsättning än som annars skulle vara fallet. Som jag ser det är det centralt att vi till företag, till fackföreningar och till hushållen i Sverige fortsatt signalerar att vi kommer att fortsätta att driva en reformpolitik vars syfte i grund och botten är att gå tillbaka till full sysselsättning. Det är den övergripande inriktning som vi har på politiken.