Lars Wegendal (S):
Först ett tack till Anders Borg för svaret. Man brukar ibland schablonmässigt tacka för svaret och lite raljant tillägga att svaret kanske inte var det allra mest uttömmande. I detta fall måste jag säga att det var ett riktigt dåligt svar. Jag känner till och med igen halva svaret från ett frågesvar som jag fått vid ett tidigare tillfälle. Bakgrunden till mina frågor i interpellationen består av tre delar.
För det första handlar det om alla de händelser som under det senaste året inträffat på spelmarknaden, händelser och domslut som tolkats på olika sätt och som jag måste säga lett fram till lite märkliga reaktioner från vissa politiker och internationella spelbolag. Jag måste också säga att de inte har lett fram till några synliga aktiviteter från regeringens sida.
I denna del måste jag ändå ställa mig positiv till ministerns svar, eftersom han kortfattat konstaterar att regeringen delar min bedömning att det är svårt att på den svenska spelmarknaden direkt överföra EG- och Eftadomstolarnas bedömning för andra länder.
För det andra är bakgrunden den förtvivlan, riktiga förtvivlan, äkta förtvivlan jag känner över att regeringen inte gör någonting åt den brottslighet som förekommer kring spelen. Varför brister ni i regeringen i åtgärder mot de omkring 3 000 illegala värdeautomater som finns i samhället?
Och varför brister ni i åtgärder mot alla de uppenbara brott som har att göra med främjande av lotterier med ursprung i annat land i form av annonser, banners och annat? För det tredje är bakgrunden den annonserade nya spelpolitiken, en ny politik där regeringen återigen inte har velat prata med oppositionen i den anda som Fredrik Reinfeldt annonserade i regeringsförklaringen.
Jag tror nämligen att även detta politikområde skulle må bra av diskussioner och långsiktighet med beslut över blockgränserna, vilket vi under den socialdemokratiska regeringens tid strävat efter.
Eftersom Anders Borgs svar på min interpellation inte ger några indikationer på hur regeringens framtida spelpolitik kommer att se ut är det ytterligare några frågor som jag skulle vilja lyfta fram. Jag tror att vi numera är överens om att vi ska ha en reglerad spelmarknad, och det är bra. Men frågan är vilken marknad som ska regleras.
Är det den marknad vi har i dag, där vi i grunden har en förbudslagstiftning men samtidigt ger tillstånd till statliga bolag, hästsporten och folkrörelserna att inom givna ramar bedriva spel- och lotteriverksamhet? Överskotten ska hamna hos det allmänna eller hos allmännyttiga organisationer. Privata aktörer är ytterst marginella. Skälet till det har varit att hålla nere spelandet.
För det första: Hur ser ni på aktörerna på spelmarknaden? Ser ni inte risker med licenssystem som har diskuterats? För det andra: Hur ser regeringen på att stärka 38 § i lotterilagen för att därmed stärka främjandeförbudet? Det är fortfarande så att vi nationellt får bestämma vår egen spelpolitik under förutsättning att vi aktivt arbetar med de sociala skyddshänsynen.
För det tredje: Den socialdemokratiska regeringen var mån om att hålla tillbaka vinståterbetalningen. Det fick vi ofta kritik för från framför allt moderata ledamöter som ville släppa spelandet fritt. De såg nivån på vinståterbetalningen som ett konkurrensmedel. Jag hoppas nu att man i den spelpolitik som skapas i Regeringskansliet inser riskerna med att öka vinståterbetalningen. Med hög vinståterbetalning följer med automatik hög omsättning främst genom ökat återspel.
Är det något som vi vet är det att det innebär risk för ökat spelberoende.