KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jennie Nilsson (S):
Jag tror att fru talmannen hör att detta är en fråga som engagerar och berör. Tiden är knapp, egentligen för knapp för att ha en seriös debatt. Men, som jag sa tidigare, vi fick utredningens betänkande så sent som i slutet av november. Det är på remiss just nu. Jag tycker inte att det är seriöst att bryta ut vissa delar och tala om exakt hur man ska göra, för då har man föregått vad remissinstanserna tycker.
Jag tycker heller inte att man kan föregå en politisk diskussion. Däremot konstaterar jag, precis som Magnus Oscarsson, att flera partier, inklusive Magnus Oscarssons, snabbt positionerade sig väldigt tydligt i ett hörn i dessa frågor. Det tycker jag är olyckligt. Jag tycker att vi som politiker har ett ansvar att försöka se till att leverera en helhet. Någonstans inbillar jag mig väl att det intresset ändå finns.
Jag inbillar mig att vi alla förstår att vi måste både se till att säkra fungerande ekosystem och leva upp till de internationella åtaganden vi har, för om vi inte gör det blir vår skog inte säljbar på en marknad. Samtidigt är vi i Sverige duktiga på det här - vi ska inte köpa argumenten att utvecklingen är dålig eller går åt fel håll, för 60 procent av svensk skog är i dag redan certifierad, till exempel.
Just nu kan jag självklart inte svara på den konkreta frågan vad som händer med exempelvis nyckelbiotoperna. Utredningen föreslår att detta ska avbrytas, och regeringen har sedan tidigare avbrutit den utökade nyckelbiotopsinventeringen. Samtidigt är kunskap givetvis jätteviktigt för att vi ska kunna ta relevanta och bra beslut.
Skogen ska räcka till mycket, och för att fatta rätt beslut - och framför allt för att skydda utifrån kvalitet och inte utifrån volym - är det givetvis viktigt att vi säkerställer att kunskapen kommer in på något sätt. Det ska dock vara på ett klokt och smart sätt.
Jennie Nilsson (S):
Jag tror att jag och Magnus Oscarsson är väldigt överens i den här frågan. Utifrån ett svenskt perspektiv är detta egentligen mer en teknisk fråga där Sverige och EU-kommissionen har olika syn på hur man bör tillämpa sanktionssystemet.
Skälet till att Sverige inte har tillämpat sanktionssystemet tidigare är att vi - rimligen, givet att andra länder inte delar vår syn på detta - har ett annorlunda system än andra länder. Vårt ingångsvärde är att vi följer alla i systemet oavsett, vilket innebär att det inte går att fuska i vårt system.
Därför har vi inte heller tillämpat sanktionen förrän vi fick backning av kommissionen, som inte accepterar att vi har den hållning vi har. Detta sammanfaller med att kommissionen gör vissa lättnader i hur stödsystemet ser ut.
Det innebär alltså att en svensk bonde ändå får sanktioner. Det blir nya regler att förhålla sig till, och om bonden inte rapporterar i tid blir det konsekvenser som inte fanns tidigare. En svensk bonde har ju aldrig upplevt de ännu hårdare sanktioner som fanns, så även om sanktionerna görs mildare beläggs bonden med en sanktion som inte har funnits tidigare. Det här är bekymmersamt. Vi har lagt mycket möda och tid på att försöka förklara för kommissionen varför det här är ett dåligt system utifrån ett svenskt perspektiv.
Jordbruksverket drev så långt som det var möjligt att vi skulle få ha vårt undantag, men man fick inte gehör för detta. Vi har i CAP-förhandlingarna drivit att små fel inte ska leda till stora sanktioner. Det har varit mer kopplat till tvärvillkorsdiskussioner, men det är relevant också på det här området.
Självklart ska det finnas sanktioner om det finns regler, men de måste stå i proportion till felet som begåtts. Jag anser att två saker är viktiga. Den ena är att undersöka alla möjligheter att utnyttja det nya regelverk som denna nya CAP kommer att bygga på. Den kommer inte att detaljstyra lika mycket, hoppas vi, när trilogförhandlingarna är färdiga.
I stället ska det ske målstyrning, och därmed ges nationerna en uttalad större möjlighet att utforma sina egna nationella strategiska planer. Vi hoppas att dessa frågor kommer att omhändertas, men det är svårt att säga eftersom frågorna inte är färdigförhandlade än. Den andra saken handlar om att fortsätta att utveckla de verktyg som redan finns, exempelvis påminnelser.
Jordbruksverket har en tjänst som innebär att du kan få sms-påminnelser vid varje tillfälle som du bör rapportera. Det funkar väl - i de fall det kan funka väl, får jag väl säga. Du måste ha gjort första rapporteringen för att det ska funka. När en kalv är född vet inte Jordbruksverket om det förrän det har blivit registrerat första gången. När du väl har registrerat en gång finns det en automatik.
När ett djur är sålt vet inte Jordbruksverket om det förrän det har fått den första rapporteringen om att djuret är sålt. När väl verket har fått rapporten funkar påminnelser på ett bra sätt.
Jennie Nilsson (S):
Både jag och Magnus Oscarsson diskuterar ofta och gärna livsmedelsstrategin. Jag tror att en del i framgången är att vi är många som gör det. Jag delar Magnus Oscarssons bild av att det var enormt avgörande att Sverige för första gången någonsin fick en långsiktig strategi för hur vi ska utveckla svenskt jordbruk.
Jag menar att ett skäl till att exempelvis länder som Danmark, Belgien, Holland och Tyskland, som är lika oss i mycket annat, ändå har haft ett högre förädlingsvärde och varit mer framgångsrika i att utveckla sektorn, är att de samlat sig nationellt runt dessa frågor. Det var inte en dag för tidigt när strategin antogs.
En strategi är till sin natur långsiktig. Mycket av de problem med lönsamhet som vi ser i dag beror på att vi inte gjorde rätt investeringar för fem, tio, femton eller tjugo år sedan. Mycket av det vi gör nu kommer inte att synas dag ett för lantbruket. Med detta sagt gör vi ändå ett antal olika saker som borde få genomslag på gårdsnivå här och nu. En sådan fråga är exempelvis regelfrågorna.
Det finns tydliga uppdrag till en rad olika myndigheter, med Tillväxtverket i spetsen, att jobba med att förenkla reglerna, förenkla myndighetskontakter, att inrätta samordningsfunktioner mellan myndigheter så att man slipper lämna uppgifter vid flera tillfällen. Vi har i närtid fattat beslut om efterhandsdebitering av livsmedelskontroller. Det är en konkret sak.
Vi har vidare tydligt jobbat med exportfrågor. Om vi ska prata lönsamhet handlar det om att säkerställa att det finns en marknad som vill betala. Sveriges marknad är liten, särskilt om man vill jobba med högförädlade produkter som ska betinga ett stort värde. Då behöver man säkerställa att man kan ta marknadsandelar i världen på området, vilket är en ambition i livsmedelsstrategin.
Exporttillträden har varit mycket viktiga. Där finns exemplet att man förra året fick till ett exporttillträde med Filippinerna, som innebär att vi kan exportera styckdetaljer som inte efterfrågas på den svenska marknaden.
De mals ned och kan sedan säljas till ett högre betingat värde, och det innebär att man ökar lönsamheten i det svenska jordbruket. Vi tittar på marknader för att utveckla denna möjlighet. Till exempel är Singapore och Vietnam intressanta marknader i sammanhanget, och det finns långtgående arbete igång på området. Det finns också fler, och det är ett ständigt pågående arbete.
Jag tror fortfarande att man inte ska tappa fokus från långsiktigheten i detta. Jag förstår behovet av att se resultat här och nu, men jag tror att det som på riktigt gör skillnad över tid är att stärka förädlingsvärdet och förutsättningarna för förädlingsvärdena i den svenska livsmedelsproduktionen.
Ett område som enligt min mening har varit underutvecklat över tid jämfört med andra för Sverige viktiga sektorer är forskning och innovation. Därför är det glädjande att i den forsknings- och innovationsproposition som nyligen lades fram av Matilda Ernkrans får de gröna sektorerna betydligt större tillskott än tidigare via Formas för livsmedelsutveckling.
Det är fråga om mer än 500 miljoner under en fyraårsperiod.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Magnus Oscarsson, för en bra debatt om en viktig fråga! Jag ska lite kvickt försöka spänna över så många saker som möjligt som jag inte hunnit med så här långt. För att börja med regelfrågan kan jag bara konstatera att ja, den frågan är jätteviktig. Men jag tror att mycket av lösningen, också givet det Magnus Oscarsson säger, handlar om att skapa bra system för att göra det enkelt att göra rätt.
Vi pratar om att producera livsmedel - något som människor ska stoppa i kroppen - och djurhållning och så vidare. Jag tror att alltmer medvetna konsumenter, som är viktiga som målgrupp i att driva utvecklingen av svensk produktion, också kräver att det ska finnas trygghet och säkerhet kring det. Lägg till det att vi harmoniserar med en omvärld.
EU är inte mindre byråkratiskt än Sverige utan mer byråkratiskt, och ska man exportera till nya marknader ska man förhålla sig till nya regler och så vidare. Digitala system och plattformar som gör det enkelt tror jag är det absolut viktigaste i det här sammanhanget, och där satsar vi också. För att gå vidare till lönsamheten vill jag bara konstatera att utvecklingen går åt rätt håll. Vi ser ett trendbrott för första gången på väldigt länge, då lönsamheten nu ökar i de flesta sektorer - trots corona, faktiskt.
Man ska givetvis inte säga att det bara är en effekt av livsmedelsstrategin, men jag tror att den bidrar. Exporten ökar tydligt. Exportvärdet har ökat med mer än 10 miljarder sedan 2017. Trots det har vi som mål och ambition att det ska öka från 30 procent till 50 procent, så vi är på intet sätt i hamn.
Men när man mäter hur det går för svenskt jordbruk ser man att alla parametrar visar på en antingen oförändrad eller positiv utveckling från en stillastående eller negativ - de senaste 20 åren, i alla fall. Det är så långt jag har mätstatistik. Det tycker jag att vi ska ta med oss och kommunicera gemensamt, för det skapar också framtidstro i den här branschen.
Jennie Nilsson (S):
Tack till Marléne Lund Kopparklint för en väldigt viktig fråga!
Ledamotens fråga spände över flera områden, och jag tycker att det är ytterst relevant att tala om en helhet när det gäller att man som näringsidkare inom de gröna näringarna ska kunna känna att man har goda villkor för att bedriva verksamheten.
Det handlar exempelvis om att politiken och staten tydligt tar ansvar när man utsätts för brott eller trakasserier på grund av att man håller djur. Som jag sa i mitt anförande har regeringen gjort ett antal olika saker på detta område. Det handlar till exempel om att underlätta för kameraövervakning och ta bort tillståndsplikten för den och att hantera minimistraffet för olaga hot.
Straffskalan för grov skadegörelse skärptes 2017. Man har gett i uppdrag till Polismyndigheten att jobba tillsammans med Säpo när det gäller dessa frågeställningar för att ta fram adekvata och relevanta hotbilder på området och modeller för hur man på bästa sätt förebygger och hanterar denna typ av hot, som inte ska förekomma och inte kan accepteras.
Inom Regeringskansliet pågår just nu en gemensam beredning gällande en översyn av bestämmelserna om hemfridsbrott och olaga intrång. Här är ambitionen att vi ska kunna remittera förslag under våren. Detta är viktigt och bra, och det är en del i att skapa goda förutsättningar. Sedan lyfter Marléne Lund Kopparklint också upp behovet av att jobba med regelförenkling.
Det gör vi på ett väldigt tydligt sätt inom ramen för livsmedelsstrategin, som i sin handlingsplan del 2 hade detta som ett av sina fokusområden. Vi har gett myndigheter en rad olika uppdrag som handlar om att jobba med detta. Jag tror, som jag sa i den tidigare interpellationen, att det är jätteviktigt att man tittar på att man har både ändamålsenliga och bra regler och verktyg för att göra det lättare att göra rätt.
Detta handlar om produktion av livsmedel. Jag tror att det alltid kommer att vara en ganska regeltyngd bransch. Det finns krav från konsumenter, man hanterar djur, det ska vara säkert och man fungerar på en global marknad.
System som innebär att man bara behöver lämna uppgifter en gång och att det automatiseras och skapas digitala plattformar - alltså verktyg som gör det lättare - är prioriterade och viktiga, och ett sådant arbete är på gång. Det senaste exemplet är att fem myndigheter nu tittar på att göra det enklare med miljötillstånd, kopplat specifikt till denna bransch.
Sedan lyfter Marléne, tillsammans med Sten Bergheden, också upp problematiken med rovdjur. Jag har stor respekt för att den som är näringsidkare på landsbygd där det finns rovdjur upplever att detta är jätteproblematiskt. Jag delar däremot inte bilden att regeringen inte gör något. Vi har tvärtom gjort väldigt mycket på detta område. Nu är min tid strax slut.
Jag förutsätter att resten av inläggen också kommer att handla om varg, så jag återkommer i mitt nästa inlägg till vad vi har gjort på detta område.
Jennie Nilsson (S):
Först vill jag vara tydlig med att det är oerhört viktigt att ta människors oro på allvar. Det är skälet till att vi jobbar intensivt med att säkerställa att vi har en god förvaltning av allt vilt i Sverige, också rovdjur. Utmaningen med rovdjur är dock givetvis mycket större. Jag tycker att Moderaterna är svaret skyldiga efter den här debatten. Hur ska jag tolka de påståenden som görs?
Det sägs här att man helt enkelt bara skulle bestämma sig för en annan och mindre siffra och därmed, antar jag, säga: Ja, men då får det vara inavlat, och vi bryr oss inte om att leva upp till de åtaganden som vi har enligt art- och habitatdirektivet. Det är det som blir resultatet av att resonera som man gör, att det enda sättet är att man ska ha ett mindre antal.
Som en förlängning av det vill jag säga att jag alltid har uppfattat Moderaterna som stora vänner av Europeiska unionen och att man har sett stora vinster med att vi är en del av den. Ska man tolka det Moderaterna säger som att Sverige kan ta sig friheten att bryta mot ett direktiv som vi inte gillar? Betyder det att andra länder kan bryta mot direktiv som de inte gillar? Vad är det egentligen man säger?
Jag tycker att de som är svaret skyldiga i den här frågan inte är regeringen som, givet att det här är en svår terräng att hantera, har vidtagit ett antal olika åtgärder för att just öka tryggheten och skapa förutsättningar för att vi ska kunna ha en gynnsam bevarandestatus för en art som vi ska ha det för.
Samtidigt jobbar vi med förebyggande åtgärder, ersättningsnivåer, faktiska åtgärder för att säkerställa att skyddsjakt fungerar bättre samt med att licensjakten bidrar till att glesa ut. Därtill fortsätter vi att jobba med frågor som skulle kunna göra att vi på sikt har ett mindre antal. Vi har svaren. Jag saknar svaren från Moderaterna.
Jennie Nilsson (S):
Det är väldigt viktigt att vi har en konstruktiv och bra diskussion om hur vi ska stärka livsmedelsproduktionen i Sverige genom hela kedjan. Jag upplever att vi har haft ett gott samarbete i Sveriges riksdag i arbetet med att ta fram en livsmedelsstrategi.
Det är första gången någonsin som Sverige har en sådan, och jag tror att den antogs i full enighet av riksdagen. En strategi är till sin karaktär långsiktig. Därför jobbar regeringen med att via handlingsplaner fylla på den. Sten Bergheden väljer att raljera och kalla de satsningar som gjorts för att dutta. Ta siffrorna med en nypa salt, eftersom jag inte har dem framför mig.
Men den första handlingsplanen omfattade över 1 miljard. Jag tror att det var 1 024 miljoner. Den andra handlingsplanen omfattade 824 eller 826 miljoner.
Till det kommer engångssatsningar, på 114 miljoner årligen i förra budgetpropositionen, som växlas upp med 74 eller 75 miljoner årligen från denna budgetproposition. Det kallar Sten Bergheden för att dutta. Jag tolkar det som att han inte heller tycker att åtgärderna som regeringen gör är intressanta, utifrån ett moderat perspektiv. Jag förutsätter nämligen att det är för Moderaterna ni talar och inte för er personligen.
Fokusområdena för livsmedelsstrategin har varit kompetensförsörjning, forskning och innovation, regelförenkling och export. I stället efterfrågar man skattesänkningar, specifikt på drivmedel. Det var det enda konkreta som kom fram.
Jag kan bara säga: Gud hjälpe svensk livsmedelsproduktion om Moderaternas svar på hur vi ska lösa utmaningarna med att få en växande produktion är att diskutera dieselpriset! Vi ligger nu på en siffra som är 1,92 eller 1,97 - det är svårt att ha de exakta siffrorna i huvudet, men ni sitter säkert med dem vid era bord.
Det är utslaget på vad vi beräknas behöva för att vara konkurrensneutrala. Vi är i ett läge då en stor del av resten av världen ställer om. Jordbruket specifikt har dessutom unikt goda förutsättningar att vara en del av att producera hållbara alternativa bränslen.
Jag skulle vilja hävda att om man subventionerade jordbruket mer via bara dieselskatten skulle det bli kontraproduktivt genom att man inte får fram ny teknik, möjligheter till nya varor och fler ben att stå på för det svenska jordbruket. Det är ett enormt fattigdomsbevis. Samtidigt ges det en skev och dessutom felaktig bild av utvecklingen.
Vi har haft en livsmedelsstrategi sedan 2017, i knappt fyra år. Jag tänker inte säga att utvecklingen beror bara på livsmedelsstrategin. Men jag tror absolut att den bidrar. Enligt senaste statistiken uppgår nu det totala produktionsvärdet till 64,3 miljarder. Det är en ökning med 1 procent sedan 2020.
Värdet för animalieproduktionen väntas öka med 3 procent. Produktionen av spannmål för 2020 blev både stor och av bra kvalitet och 10 procent större än det senaste femårsgenomsnittet. Produktionen av mjölk återkommer jag till i nästa inlägg.
Jennie Nilsson (S):
Den specifika fråga som ställdes när det gällde skatter handlade om dieselskatten. Interpellanten påstod att det fanns en riksdagsmajoritet som det inte levererats på. Det är fel i sak. Den skattesats som vi är överens om ska skapa konkurrensneutralitet på det här området.
Samtidigt blir det väldigt uppenbart att Sten Bergheden - och Moderaterna, får jag väl anta - står väldigt tomhänt. Man kommer tillbaka till frågan om att det är skattejusteringar som är grejen, men man kan inte ens precisera exakt vilka de ska vara. Sedan kallar man allt det som görs, de investeringar i miljardklassen som görs på den här sektorn för att utveckla framtidens produkter, för bidrag och strunt.
Jag undrar om en jordbrukare i primärproduktionen som man frågade skulle vara beredd att växla in de stora åtgärder som görs i forskning och innovation, i regelförenkling, i kompetensförsörjning, i exportåtgärder och så vidare mot några öre på skatten, vilket är den justering som begärdes från riksdagen, dessutom specifikt på dieselskatten.
Jag tror faktiskt inte det. Man kan få stöd på olika sätt genom att titta på olika siffror. Det är givetvis alldeles uppenbart. Jag förstår verkligen varför Sten Bergheden gjorde den reflektionen, givet att han själv precis listade de varor där ett visst land hade högt medan Sverige hade lågt. Vi har ju mer än 100 procent på ett antal olika saker, på sädesslag om inte annat.
Vi ligger högt på potatis, vi ligger på 100 procent på ägg och så vidare. Det där går att hitta och jämföra. Den viktiga grejen är att vi gemensamt behöver se till att vi ökar självförsörjningsgraden i Sverige och har effektiva åtgärder för att göra det. Det gör vi inte med en massa struntprat, som Sten Bergheden har ägnat sig åt i den här interpellationsdebatten.
Jennie Nilsson (S):
Jag vill inleda med att säga att det är min och regeringens tydliga ambition att skyddsvärda skogar inte ska avverkas utan bevaras, antingen genom formellt skydd eller frivilliga avsättningar, samt att miljöhänsynen i skogsbruket ska öka. Skogspolitiken bygger på två jämställda mål: miljömålet och produktionsmålet. Det är möjligt och önskvärt att utveckla bägge dessa delar.
Regeringen arbetar med att genomföra den sakpolitiska överenskommelse som träffades i januari 2019 mellan Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Centerpartiet och Liberalerna, det så kallade januariavtalet.
Då detta förslag bereds av Regeringskansliet kan jag inte föregå denna process. Jag vill slutligen hålla med Elin Segerlind om betydelsen av att vi nu arbetar för ett långsiktigt hållbart skogsbruk.
Jennie Nilsson (S):
Tack så mycket, Elin Segerlind, för en högintressant och viktig fråga! Skogen är jätteviktig för Sverige. Den står för jobb och tillväxt och för möjligheter till rekreation.
Den både påverkas och är en del av utmaningarna med klimatomställning, och den är en viktig del när det handlar om att vi behöver ekosystem som mår väl. Man kan lätt konstatera att betinget som skogen ska nå upp till inte är litet.
Jag kan också konstatera att det är politikens uppgift och ansvar att säkerställa att vi skapar långsiktiga spelregler för skogen och för skogens framtida villkor.
Det är politiken som någonstans måste göra prioriteringar och hitta rätt balans mellan alla dessa stora intressen, för jag ser inte hur något av dessa intressen kan vara "oomhändertaget" när vi väl ska fatta beslut om riktningen framåt.
Som en del i att hantera dessa utmaningar och säkerställa att vi fortsätter ha ett högt förädlingsvärde i vår skog och vårt skogsbruk, som är det vi bygger mycket av vår bnp och vårt välstånd på i Sverige, har regeringen tillsatt Skogsutredningen. Den kom med sitt betänkande eller förslag den 30 november, och det har nu skickats ut på remiss i sin helhet.
Skogsutredningen har en ganska ambitiös ansats när det gäller att ta ett helhetsgrepp om skogen. Man talar om vad man ser krävs för att stärka ägandet, hur kompensation ska ges vid avsättning, på vilken nivå det ska vara frivilligt eller tvingande och hur man ska jobba med att se till att vi har tillräckliga kunskaper om våra skogar. Det är den ena delen.
I den andra delen slår man fast att Sverige har goda skäl att säkerställa att vi jobbar med hållbarhet i brukandet, att vi lever upp till internationella åtaganden och att vi jobbar aktivt med att skydda skyddsvärd skog. Det råder ingen tvekan om att vi ska göra detta.
Däremot kan man ha en stor diskussion om hur mycket skog och vilken skog det gäller, vad det får kosta och på bekostnad av vad. Och, som sagt var, vår roll kommer att bli att balansera i detta. Jag tycker att en viktig sak med Skogsutredningen är att den ändå försöker ta ett helhetsgrepp om frågan. Jag saknar så här långt politiker som är beredda att göra detsamma. Så här långt mutar alla in sin grundinställning och sin grundposition i frågan.
Det kan vara fullt naturligt i ett läge där vi så småningom behöver förhandla om detta, för vi kommer från olika perspektiv.
Men skogsfrågorna - oavsett om det handlar om att kunna värna och skydda mer skog, utveckla ekosystemtjänster, skapa fler jobb, förädlad produktion och förädlade värdekedjor eller åstadkomma klimatomställning eller om det är för ägarna - kräver att vi har långsiktighet i botten, vilket skapar långsiktiga förutsättningar.
Politiken klarar inte av att ge mer långsiktighet till någon näring om man inte söker den största och den minsta gemensamma nämnaren. Allt annat blir kortsiktigt och kan slängas om vart fjärde år på grund av att majoriteten i den här kammaren förändras.
Det tror jag skulle vara olyckligt i en bransch där alla dessa olika områden kräver jättestora investeringar, som inte betalar sig förrän om kanske 10, 70 eller 100 år.