Ola Möller (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1, och i övrigt yrkar jag bifall till regeringens förslag. Detta är mandatperiodens sista debatt för min del, och jag kan inte annat än glädjas åt att just i denna debatt summeras många goda resultat av regeringens arbete. Vi har under många år kunnat följa den tragedi som utspelat sig i Malmö och Helsingborg.
Det är en tragedi där människor har blivit utnyttjade och utsatta för grovt kränkande handlingar av kriminella som använt utstuderade metoder för att tjäna pengar på människors bostäder. Genom att använda sig av möjligheten att kringgå principen om en medlem, en röst har kriminella skapat ett litet helvete på jorden för de boende i den så kallade Kinesiska muren i Malmö.
Med de förslag som regeringen nu lägger fram stängs denna lucka, och andra bostadsrättsinnehavare runt om i landet kan känna sig lite tryggare i sina bostäder. Men vi har också kunnat följa andra tragedier. Människor som har drömt om en ny bostad har blivit blåsta på miljontals kronor av företag som inte har tagit sitt ansvar.
Genom olika former av avtal har enskilda individers hela besparingar i praktiken beslagtagits av så kallade bostadsutvecklare. Åratal av ovisshet, oro och processer har tagit vid. Regeringen agerar nu med kraft mot detta. Det faktum att tillträde nu ska ske inom en bestämd tidsram är ett välkommet konsumentskydd som införs på detta område. Fru talman!
Ungefär hälften av Sveriges bostadsrättsföreningar går med underskott. Avskrivningstiderna har varit på tapeten tidigare, och så kallade progressiva avskrivningar är numera inte tillåtna. Däremot kan till exempel hängrännor skrivas av på 80 år och hissar på 120 år - allt för att pressa ned avgifterna här och nu på bekostnad av framtiden.
Detta är givetvis en helt orimlig situation, och att regeringen agerar för att ställa högre krav på den ekonomiska planen är mycket bra. Kraven på intygsgivare skärps, innehållet förtydligas, och dessutom ska årsredovisningen innehålla fler uppgifter. Att köpa en bostad är ofta den största affär en person gör i sitt liv.
Att köparen har överblick och förståelse för vad som är viktigt i affären är därför oerhört centralt. Genom dessa förändringar tas ett stort steg mot ökad trygghet och transparens i processen. Det är bra. Personligen, fru talman, tycker jag att vi borde ta steget fullt ut och införa K3-redovisning i de större föreningarna. Det kan ske över tid.
Men det förslag som ligger nu är välbehövligt och bra. Fru talman! Jag ska säga något kort om de reservationer som vi har. Regeringen vill ju renodla den avtalsflora som finns i dag när det gäller nyproducerade bostadsrätter. Ett förhandsavtal ska räcka, men möjligheten till ett optionsavtal tycker regeringen ska finnas kvar, detta eftersom vi har sett att avtalsdjungeln är problematisk och försvårar för konsumenten.
Men det finns ett starkt ekonomiskt intresse bakom de krafter som motsätter sig detta konsumentskydd. Jag har själv blivit kontaktad av dem. Det intressanta är att dessa intressen argumenterar precis likadant som utskottsmajoriteten gör. Man för ett otydligt resonemang om att reglerna ska skärpas, men de skärpningar som nu ligger på bordet duger inte, och de skulle göra bostäderna mycket dyrare. Dessutom skulle det bli mycket färre bostäder.
Förutom att det är skrattretande att samma majoritet avskaffade den mest framgångsrika bostadspolitiska åtgärd vi har haft under senare decennier, nämligen investeringsstödet, är det också märkligt att hänvisa till riskerna för prisstegring. Först och främst, fru talman, har bostadsrättspriserna stigit med 400 procent sedan 2000.
Reallönerna har under samma period ökat med ungefär 34 procent, trots den avtalsbonanza som finns på bostadsrättsmarknaden just nu. Dessutom skriker många av de partier som går emot regeringen i det här ärendet att insatserna måste minskas, och de vill elda på den lånebörda som svenska folket har för sina bostäder. Detta är i sig ett synnerligen prisdrivande resonemang.
Men, fru talman, det är inte nog med det. Vad varken utskottsmajoriteten eller de synnerligen penningstarka intressena tar hänsyn till är att om en individ knyts upp i ett avtal som drar ut på tiden och där varan, alltså bostaden, inte levereras, binds kapitalet i ett projekt som inte levererar. Detta tränger ju undan möjligheten för andra att utveckla projekt.
Det är ju inte så att det levereras mer kapital för att någonting drar ut på tiden. Tvärtom riskerar utdragna processer att minska bostadsproduktionen. Likaså är majoritetens förslag ett sätt att med lag försöka skydda bostadsproducenterna från att behöva utveckla sina affärsmodeller. Det hindrar alltså innovativa företag från att hitta lösningar som är mer snabbfotade och billigare.
Vad som behövs är mer sunda affärsmodeller som inte använder enskildas plånböcker som bankreserv. Men eftersom utskottsmajoriteten sitter i de ekonomiska intressenas knä, precis som vanligt, är de flummiga skrivningarna föga förvånande. Fru talman!
Jag ska avsluta med att konstatera att regeringens förslag är bra, väl avvägda och tar stora steg framåt mot en tryggare bostadsrättsmarknad. Bostadsrätten är en unik svensk företeelse. Vi ska vara stolta över den och värna den. Att människor känner sig trygga i sina hem är en grundbult i ett väl fungerande samhällsbygge.
Bostadsrätten är också ett verktyg som kan användas för att bryta segregationen genom att det skapas gemenskap, inkludering och demokratisk förankring i föreningen. Alla tar ansvar för sitt boende och sitt närområde. Många bostadsrättsföreningar gör stora sociala insatser och lyfter hela stadsdelar. Sådana exempel finns det gott om i min hemstad Helsingborg. Bostadsrätten är en viktig del av den svenska modellen.
Att ha haft äran att få jobba med dessa frågor under fyra år är något jag är väldigt stolt över. Jag är stolt över att regeringen levererar bra politik på det här området, precis som jag också är stolt över att ha jobbat med hyresrätten. Alla upplåtelseformer behövs i Sverige och ska behandlas lika, som jämlikar. I denna del kan Sverige verkligen bättre.