Anders Borg (M):
Finansdepartementet räknar alltid försiktigt. Vi använder oss alltid av breda forskningsresultat. Vi sammanställer dem. Vi lägger oss mitt i intervallet eller i den nedre delen av det för att ha marginal, och sedan gör vi våra bedömningar. Det är bland annat därför vi har varit försiktiga när vi har beräknat jobbeffekter av bolagsskatten. Så jobbar vi genomgående. Det kan naturligtvis värderas olika.
Lars Calmfors har sagt att det här förmodligen är det område inom hela samhällsvetenskapen där man har de mest gedigna forskningsresultaten. Om man inte tar det här forskningsresultatet till sig kan man skrota idén om samhällsvetenskaper. Statssekreteraren på det amerikanska arbetsmarknadsdepartementet, Alan Krueger som nu har befordrats till statssekreterare på finansdepartementet och biträdande finansminister, har skrivit den forskningssammanställning som finns i Handbook of Labour Economics.
Såvitt jag förstår är president Obama inte en utpräglad högerman, även om jag skulle kunna tänka mig att stödja honom. Den forskningssammanställningen ger det entydiga resultatet att man har ett gediget stöd för slutsatsen att höjd a-kassa ökar arbetslösheten. OECD och IMF kommer till samma slutsats. I den senaste IMF-rapporten säger man att om man höjer a-kassan med 10 procent stiger arbetslösheten med 1 procent.
Det är exakt det intervall som Krueger landade på i sin breda forskningssammanställning. Det är precis där OECD landar, och det är precis där som Finansdepartementet, KI och Riksbanken landar. Det är ingen som landar på slutsatsen att det är kostnadsfritt att höja a-kassan. Det finns inget stöd för det. Bertil Holmlund säger till exempel att det förslag som TCO har kommer att leda till en arbetslöshetsökning med ungefär 15 000 personer.
Vi talar om ett förslag som kostar 10 miljarder kronor att genomföra och som troligen måste finansieras med skattehöjningar som i sin tur har negativa effekter på jobben. Effekten är att arbetslösheten stiger med 15 000 personer. Om man ska göra en prioritering varför inte välja att lägga pengarna på annat?
Varför inte lägga dem på infrastruktur, skattelättnad, satsning på forskning, arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller utbildningsplatser som har åtminstone någon positiv effekt på arbetslösheten och tillväxten? Nu säger man: Vi ska höja a-kassan.
Vi har alltså inte något politiserat konjunkturinstitut, riksbank, OECD, IMF eller finanspolitiskt råd, eller vem det nu är som tittar på detta. Alla gör samma bedömning. Det ger en felaktig bild att säga att Sverige har en sönderslagen a-kassa. Det ligger på nivån att skapa myter.
Vi ligger på OECD-genomsnittet för en kortare arbetslöshetstid, och vi tillhör de OECD-länder som har lite högre ersättning när det gäller längre arbetslöshetstider. Patrik Björcks partivänner i Tyskland gick ned till 65 procent i a-kassa efter tolv månader. Patrik Björcks partivänner i Storbritannien gick ned till 65 procent i a-kassa efter sex månader. I de allra flesta andra länder har man relativt strama a-kassor.
I de rapporter jag fick inför mötet med det finska ekonomiska rådet såg jag att vi, efter alla våra förändringar av ersättningsgrader i Sverige, är nere på den nivå som Finland har. Man kan naturligtvis betrakta Finland som ett socialpolitiskt u-land, men man kan också betrakta Finland som en annan del av den nordiska samhällsmodellen som ger en avvägning mellan dynamik, arbetsincitament och att ha väl fungerande inkomstförsäkringar.
Bilden är alldeles tydlig oavsett om vi frågar Riksbanken, Anders Forslund, IFAU, KI, OECD eller IMF: Höjer man a-kassan rejält stiger arbetslösheten. Om det kan vi inte vara oense. Det måste man erkänna om man ska föra en seriös diskussion om detta. Sedan kan man som Lars Calmfors acceptera en högre arbetslöshet om man vill ha högre inkomstförsäkring. Det är en rimlig uppfattning.
Men att förneka forskningen är att undvika en seriös debatt om sina politiska förslag.