Berit Högman (S):
Jag tackar för svaret på min interpellation som berör dels visstidsanställningar i stort, dels lagstiftningen i förhållande till EG-rätten som TCO särskilt har uppmärksammat. Andelen tillfälligt anställda har ökat från 10 till 17 procent sedan 1990. I åldersgruppen upp till 24 år är det faktiskt 57 procent som har en tillfällig anställning.
För många ungdomar är det en utopi att få ett fast jobb. Det känns åtminstone så. Andra som drabbas hårt av detta är kvinnor och människor med utländsk bakgrund. LO-yrkena är kraftigt överrepresenterade.
Visstidsanställningar innebär sämre löneutveckling, mindre möjlighet till utbildning, lägre sjuk- och arbetslöshetsersättning och lägre pensioner, vilket leder till ytterligare ekonomiska orättvisor, såväl nu som i framtiden, mellan kvinnor och män. Visstidsanställningar innebär också ofta mindre inflytande på jobbet och sämre stöd av chefer.
Arbetsplatser blir tystare, arbetsmiljön blir sämre och arbetstillfredsställelsen hos den enskilde blir mycket mindre. Dessutom bidrar den svaga kopplingen till arbetsmarknaden till en försvagning av etableringen i samhället, särskilt för de unga.
Det är omöjligt att få lån till en bostad, till en bil eller till någonting annat som handlar om att fast etablera sig. Som lagen nu har utformats av den borgerliga regeringen kan fler korta anställningar staplas på varandra under mycket lång tid. Regeringen bestrider inte TCO:s påstående att det faktiskt går att ha tillfälliga anställningar fyra till fem år.
Det är också det som anmälan till EU-kommissionen gäller. Då säger arbetsmarknadsministern att det är så bra eftersom det blir fler jobb. Hur kan vi se det i dag? Långtidsarbetslösheten har bitit sig fast. Sanningen är att med Moderaternas definition av U-ordet, utanförskapet, har utanförskapet faktiskt ökat i det här landet med 4 600 personer. 96 000 människor varslades förra året.
Det debatterar vi mycket, men inget om de visstidsanställda som kanske får gå till och med på dagen. Det syns ännu inte i statistiken. Vi vet inte hur många de är, bara att de är väldigt många. För mig rimmar detta väldigt dåligt med en arbetslinje. Det är om inte en lögn så åtminstone en väldigt förskönad bild av visstidsanställningen som arbetsmarknadsministern ger.
Jag kan ta Börje som exempel. Han får ett vikariat på sex månader i Norge som byggnadsarbetare. Det är ganska bra betalt - 21 000 kronor i månaden. Han kommer hem, blir arbetslös och söker a-kassa. I arbetsmarknadsministerns system får han drygt 8 000 kronor att leva på. I det förra systemet fick han dubbelt så mycket - 16 000 kronor. Jag kan även ta Lotta som exempel. Hon jobbar halvtid med en lön på 11 000 kronor i månaden.
Men hon har barn, och hon vårdar ibland sjukt barn och är ibland sjuk själv - i snitt tre dagar i månaden. Lotta blir uppsagd från sitt jobb. Vad händer? Med dagens system får Lotta ingen ersättning alls eftersom hon inte uppfyller arbetsvillkoret. I det gamla systemet hade Lotta i alla fall 8 800 kronor att leva på och kunde lägga kraft på att söka jobb. Nu får Lotta lägga kraft på att överleva.
Detta kan omöjligt vara en arbetslinje. Detta är en bidragslinje därför att det tvingar människor att söka försörjningsstöd. Då blir frågan: Var finns arbetslinjen i Moderaternas arbetsmarknadspolitik i dag?