Anders Borg (M):
Det är en viktig och central debatt vi ägnar oss åt. Det faktum att vi har en offentlig sektor som fungerar väl och att skattepengarna används på rätt sätt är oerhört avgörande för många olika saker. Det är naturligtvis alltid svårt att säga vad vi egentligen vet, men de studier som finns tyder rätt genomgående på att svensk offentlig sektor har hög kvalitet, hög produktivitet och hög kostnadseffektivitet.
Det ser vi nästan oavsett om vi tittar på IMF:s, OECD:s, Världsbankens eller EU-kommissionens olika utvärderingar. I outputtermer tyder också det mesta på det. Sverige har högre produktivitetstillväxt än Italien. Sverige har bättre hälsoutveckling till lägre kostnader jämfört med USA. Sverige har mer av jämlikhet än andra länder.
Om vi lägger 1 procent av de statliga utgifterna på forskningsanslag och Italien 0,3 procent tyder det på att vi har en bättre sammansättning än vad de har, givet att vi har lika stor offentlig sektor. Det finns många orsaker till att Sverige har denna goda ordning. Inte minst tror jag att det är viktigt med det pris- och löneomräkningssystem vi har, PLO-systemet, där vi justerar för produktivitet.
Vi har alltså ett krav på offentlig verksamhet att höja produktiviteten i takt med privat sektor varje år i jämförbara servicesektorer. Något sådant tror jag att det nästan bara är Sverige som har, och det är en grundorsak till att offentlig verksamhet i Sverige ofta är effektivare. Sedan kommer vi till frågeställningen om utvärderingar.
Den grundläggande utvärderingen sker i varje budgetprocess, då vi går igenom offentliga utgifter för att se vad vi kan omprioritera och på vilka områden man kan nå bättre effekter av de stöd vi ger. Specialdestinerade bidrag är naturligtvis jättesvåra att utvärdera. Jag har jobbat i många år med utvärdering av offentlig effektivitet.
Man ska inte ha någon övertro på att man enkelt kan utvärdera och jämföra de olika stöden. Detta ska man inte ha någon större tilltro till, utan det finns massor av problem som är sammankopplade i utvärderingen av hur verksamheterna ser ut, till exempel vad man har för styrnings- och planeringshorisonter och hur det fungerar när man gör de olika studierna. Vi gör i grund och botten inte experiment med skattepengar.
Många av våra utvärderingsmyndigheter säger att det blir svårt att utvärdera när vi inte gör experiment. Men det är inte så att vi har en sorts politik i Västra Götaland och en annan politik i Östergötland för att sedan kunna få en vetenskaplig studie som gör att vi kan jämföra effekterna. Vi gör förbättringar i hela landet. Vi ökar till exempel undervisningstiden i matematik därför att vi tror att det är nödvändigt. Att sedan utvärdera hur stor effekt det har haft på matematikkunskaperna på kort sikt är jättesvårt.
Det är jättesvårt att belägga exakt vad varje krona gjort. Pia Nilsson försöker antyda att det skulle råda en sämre ordning i Sverige än tidigare. Det stämmer inte. Vi gör mer av utvärderingar hela tiden. Riksrevisionens verksamhet har byggts ut. Vi har fått Finanspolitiska rådet. Vi har lagt till självständiga institut inom socialförsäkring och utbildning vid sidan av IFAU som gör den här typen av utvärderingar.
Vi har i grunden bredare kunskaper i dag än vad vi haft tidigare. Men man ska inte för den skull låtsas att vi vet hur väl de här 2 000 miljarderna i offentlig verksamhet fungerar, än mindre den lilla del som utgörs av specialdestinerade statsbidrag. Så fungerar det inte. Omfattande utvärdering redovisas till regering och riksdag löpande och leder till omprövningar i budgetprocessen år efter år.
Det är så man upprätthåller effektivitet i offentlig sektor.