KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Den här regeringen kommer att fortsätta jobba på samma sätt som den tidigare regeringen har gjort när det gäller sammansättningen av kvinnor och män i kommittéer och ordförande för kommittéerna. Jag tror inte att Eva-Lena Jansson verkligen anser och tror att man måste utbildas för att kunna räkna antal huvuden. Vi kan se direkt här hur det ser ut. Det kunde vi se också under den förra regeringens tid. År 2001 minskade det rejält.
År 2002 gick det upp igen. År 2003 minskade det rejält igen. År 2004 minskade det ytterligare. Vi jobbar på samma sätt som den förra regeringen, det vill säga att vi samordnar detta. På jämställdhetsenheten får vi in de föreslagna namnen i kommittéerna. Vi ser till att kommittéerna är jämnt könsfördelade. Men sedan dyker det upp något ibland.
Just när det gäller ordförandena är det inte alltid lätt att se över året hur posterna fördelar sig, och det kan leda till att det blir så här. När man utser särskilda utredare samordnas det inte heller på ett enda departement, utan varje departement tar hänsyn till hur man fördelar de särskilda utredarna på sina utredningar. Det kan också leda till att det kommer att se ojämnt ut.
Denna fråga har vi tagit upp i statsrådskretsen och kommit fram till att vi måste informera varandra bättre när vi utser utredarna, även vid de tillfällen när man inte behöver samordna. Utbildning är inte det som behövs, men vi behöver bli medvetna. Vi behöver hela tiden kolla av med varandra hur vi har utnämnt på våra respektive departement för att få en bättre bild av detta.
Jag tror också att det ibland kan bero på vilken typ av utredningar som dominerar från ett visst år till ett annat. Jag har inte kollat upp det, men jag kan gissa att det kan spela in för hur siffrorna ser ut. Det som Eva-Lena fnyser lite åt - det som kallas för sekreterarrollen - är en av de viktigare rollerna i kommittéerna.
Det är där vi har människor som är välmeriterade, som kan sin sak och som skriver de betänkanden som sedan lämnas in till Regeringskansliet. Det är inga tjänster att fnysa åt. Det problematiska är snarare att detta är tjänster i bakgrunden, men det är viktiga, centrala tjänster i utredningsväsendet. Mitt svar till Eva-Lena Jansson är att det inte blir mer spännande än så här. Vi kommer att fortsätta som den tidigare regeringen.
Vi ska bli mer medvetna och informera varandra bättre och på det sättet lyckas bättre med sammansättningen av kommittéerna. Jag vill upprepa att på precis samtliga områden har vi en jämn könsfördelning. Det är bara när det gäller ordförandeskap som vi har backat i år. Jag hoppas att siffran kan se bättre ut nästa år.
Nyamko Sabuni (L):
Jag avser att fortsätta att ta avstamp i det som oppositionen åstadkom under sin tid i regeringen, och jag tror också att många kolleger till mig i regeringen avser att göra det. Tar vi avstamp i det är den här regeringen bättre på samtliga områden, och då menar jag samtliga områden, när det gäller representation av kvinnor i kommittéer. Det tycker jag är väldigt viktigt att påpeka.
Jag påpekar återigen att vi kommer att fortsätta att jobba på samma sätt som den tidigare regeringen, det vill säga att samordna de här tillsättningarna på jämställdhetsenheten, informera varandra inom departementen när det gäller de särskilda utredare som inte behöver samordnas och framför allt kolla av med varandra vilka nätverk av kvinnor som finns att utnämna. Eva-Lena Jansson har en tendens att förvränga saker som man säger.
I mitt svar erkänner jag inte alls att det inte fungerar bra. Jag säger tvärtom att allting har blivit bättre förutom att vi har backat lite just när det gäller ordförandena. Det är vad jag sade. Allt annat har blivit mycket bättre än under den tid som Eva-Lena Janssons parti satt vid regeringsmakten. Eva-Lena Jansson sade också att någon i denna regering skulle ha sagt att det inte finns tillräckligt många kompetenta kvinnor. Det kan inte heller stämma.
Någonting som vi brukar försöka påpeka, och det är ett budskap till alla kompetenta kvinnor där ute, är att sju av tio som får frågan av regeringen säger nej. Vi ringer inte till kvinnor om vi inte vet att de är kompetenta. Mitt budskap till dig, vilket du också kan förmedla till andra kvinnor, är att när vi ringer gör vi det därför att vi vet att de är kompetenta. De klarar av dessa uppdrag. Tacka gärna ja till uppdragen. Det skulle underlätta för att justera de siffror som vi har i dag.
Sju av tio tackar nej, och de siffrorna har vi inte när det gäller de män som blir tillfrågade.
Nyamko Sabuni (L):
Det är bra i de statliga bolagen. Där är det en jämn könsfördelning i styrelserna. Det gäller också kommittéerna. Det gäller i samtliga kommittéer förutom när det gäller ordförandeskapet där vi inte når spannet 60-40. Om den här regeringen inte jobbade systematiskt och om den här regeringen inte frågade fler kvinnor skulle vi aldrig få de siffror som jag just nämner.
Det är 60-40-fördelning eller bättre än så i samtliga sammansättningar förutom när det gäller ordförandena. Där lovar jag Eva-Lena Jansson att vi ska bli ännu bättre på att rådfråga varandra och hela tiden kolla av vilka som har tillsatts under den senaste månaden för att vi också ska få en bättre statistik över det hela. Det är inte fel att erkänna att man har misslyckats på ett ställe, men det betyder inte att vi inte har lyckats bättre. På samtliga områden har vi lyckats bättre än tidigare.
Det handlar om och beror på att vi verkligen jobbar systematiskt och frågar fler kvinnor när de som tillfrågas säger nej.
Nyamko Sabuni (L):
Elina Linna har frågat äldre- och folkhälsominister Maria Larsson vilka åtgärder som hon är beredd att vidta för att motverka diskriminering av synskadade personer med ledarhund. Elina Linna har även frågat om folkhälsoministern är beredd att verka för en diskrimineringslagstiftning som inkluderar ledarhundsförare. Interpellationen har överlämnats till mig. Motverkande av diskriminering är en viktig fråga för regeringen.
Åtgärder mot diskriminering har och kommer att ha en fortsatt hög prioritet. Den nya diskrimineringslagen skapar förutsättningar för att bekämpa diskriminering mer effektivt. I diskrimineringslagen finns ett skydd mot diskriminering på grund av funktionshinder. Skyddet inkluderar bland annat personer med en synskada. Diskrimineringsskyddet omfattar bland annat arbetslivet, utbildning och tillhandahållande av varor och tjänster.
På arbetslivets område, som Elina Linna har angett som exempel, finns kravet på att arbetsgivare ska vidta skäliga stöd- och anpassningsåtgärder för att personer med funktionshinder ska komma i en jämförbar situation med personer utan sådant funktionshinder. Skäliga stöd- och anpassningsåtgärder kan till exempel vara att förbättra den fysiska tillgängligheten till arbetsplatsen.
Diskrimineringsombudsmannen, som har tillsyn över diskrimineringslagstiftningen, tar emot och utreder anmälningar om diskriminering. Diskrimineringsombudsmannen kan vidare företräda den som anser sig diskriminerad i domstol. Slutligen vill jag även nämna att när det gäller rätten till ledarhund för personer med synskada kan det finnas en intressekonflikt i förhållande till personer med allergi.
Handikapporganisationerna Synskadades Riksförbund och Astma- och Allergiförbundet har därför utarbetat en överenskommelse med riktlinjer för agerande vid en intressekonflikt.
Nyamko Sabuni (L):
Jag förstår inte riktigt varför Elina Linna inte förstår det svar som hon har fått. Jag utesluter inte att synskadade med ledarhund kan bli diskriminerade precis som många andra grupper i samhället. Men är det så att det saknas lagstiftning till skydd mot denna typ av diskriminering? Nej, så är det inte därför att diskrimineringslagstiftningen skyddar även synskadade, det vill säga personer med funktionshinder.
Det är det svar som Elina Linna har fått i det skriftliga interpellationssvaret. Elina Linna jämför en rullstolsburen person med en person som behöver ledarhund och frågar om man inte skulle släppa in en rullstol på en restaurang. Återigen är det väl relevant att säga följande: Om det finns en intressekonflikt måste den lösas. Vad har Elina Linna för förslag på hur vi löser problematiken med en person som har ledarhund och en person som har allergi och som behöver vistas på samma ställe?
Hittills har man kanske löst detta genom att hjälpa personen in på restaurangen och låta hunden vara utanför. Men om Elina Linna har en bättre lösning på detta vill jag gärna höra den, och, framför allt, om den synskadade som är diskriminerad anser att det inte var relevant att låta bli att ta in hunden finns det som sagt en ombudsman som man kan anmäla detta till och som kommer att handlägga denna fråga.
Det har inte kommit till min kännedom att denna typ av fall har lämnats in till DO. Men om det nu har gjort det är det DO som ska handlägga detta. Om DO har brustit i sin handläggning av denna typ av ärenden då finns det också en möjlighet att anmäla detta till JO som får granska hur DO jobbar. Men lagstiftning finns på plats, och det finns möjlighet att anmäla. Men problemet är inte enkelt.
Även om det är få människor enligt Elina Linna som har allergier är det de facto så att vi lever i ett samhälle där det finns människor som har allergier. Om det inte finns människor med allergier på en arbetsplats eller i en restaurang är det diskriminering att inte släppa in ledarhunden. Denna typ av fall får DO handlägga. Jag har inte sett att det har kommit in några anmälningar om arbetsplatser som inte anpassas efter synskadades behov.
Vi kanske inte behöver skapa problem som inte finns. Men om lagen brister är jag övertygad om att DO kommer att anmäla detta till regeringen. I så fall får vi göra någonting åt det.
Nyamko Sabuni (L):
Det finns redan en lagstiftning. Jag tror att jag förstår nu varför det blev en otydlig debatt mellan folkhälsoministern och Elina Linna. Då, under Handikappombudsmannens existens, var det en annan lag som rådde. Sedan vi fick en diskrimineringsombudsman är det en ny lag som råder. I denna nya lag finns det skydd när det gäller funktionshinder.
Det gäller också synskadades rätt att ha tillgång till arbetsmarknaden, till restauranger och till annat som man vill ha tillgång till. Lagen är tydlig. Utgångspunkten är att man inte nekar en person med ledarhund tillträde till olika samhällsarenor. Men lagen säger också att vid konflikter måste man lösa dem. I det här fallet har vi en tydlig konflikt mellan till exempel allergiker och synskadade med ledarhund.
Om Elina Linna upplever att överenskommelsen mellan Synskadades Riksförbund och Astma- och Allergiförbundet har fått negativa konsekvenser för synskadade och deras hundar är det faktiskt ingenting som jag som statsråd kan göra någonting åt. Den överenskommelsen har gjorts mellan två förbund, och om det nu är problem får man bara riva upp eller göra om den.
Men jag inser det förnuftiga i att två förbund som berörs går samman och försöker lägga fram riktlinjer för hur man ska hantera problembilden. Detta är nämligen inte enkelt. Men lagen är tydlig; man kan inte neka någon tillträde på grund av att han eller hon har ledarhund. Och i de fall man ändå gör det måste man kunna argumentera för varför man har gjort det.
Det räcker inte, Elina Linna, med att bara säga: Vi släpper inte in hundar på vår restaurang eller på vår arbetsplats! Det finns ett lagrum. Om det finns problem ska vi se till att opinionsbilda ännu mer för att alla ska känna till rättigheterna - framför allt för att arbetsgivare, restaurangägare och andra ska känna till dessa skyldigheter. Men det är ingen brist i lagen. Den är relativt ny, men det är ingen brist i den. Skulle det ändå finnas brister i det hela är jag övertygad om att DO kommer att informera oss.
Och jag lovar Elina Linna att vi då vidtar åtgärder för att förbättra detta.
Nyamko Sabuni (L):
Jag tror inte att vi har skilda åsikter i denna fråga, Elina Linna och jag. Jag välkomnar att den som känner sig diskriminerad anmäler detta till Diskrimineringsombudsmannen, om inte annat för att pröva de nya lagrum som nu finns. Men jag vill fortfarande framhäva att vi inte får förenkla denna problematik. Det finns individer som behöver ledarhund och det finns individer som är allergiker. Det kanske också finns andra områden som komplicerar det hela; det vet jag inte.
Men just de här två sakerna är så typiska och bra exempel att lägga fram. Det hela måste lösas från situation till situation. Utgångspunkten är att man ska ha tillträde överallt i vårt samhälle. Sedan får man anpassa sig till andra behov som finns - i det här fallet allergiker.
Nyamko Sabuni (L):
Egon Frid har frågat mig vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att ge konsumenterna "makt och möjlighet att göra aktiva val" i samtliga Sveriges kommuner samt om jag är beredd att medverka till att lagstiftningsförslag utarbetas i syfte att kommunerna blir skyldiga att tillhandahålla konsumentvägledare. Jag har läst Konsumentverkets lägesrapport om konsumentvägledningen i kommunerna.
Trots den ekonomiska situation som råder i kommunerna har antalet kommuner med konsumentvägledning inte minskat, utan det har ökat med en kommun jämfört med förra året. Det faktum att fler kommuner samarbetar och även söker nya former för sitt arbete är positivt. Att det i dag är färre konsumentvägledare per kommuninvånare behöver inte innebära en sämre service, men det ställer krav på kommunerna att göra prioriteringar och effektiviseringar av verksamheten.
Det sker till exempel genom att mer information görs tillgänglig via Internet. Utöver de kommunala konsumentvägledarna finns det också fyra konsumentbyråer inom områdena försäkring, bank och finans, el samt IT och tele som tillhandahåller kostnadsfri information och vägledning till konsumenter. I januari i år lanserades webbportalen omboende.se som innehåller information om boendefrågor.
Portalen har tagits fram på uppdrag av regeringen och är ett samarbete mellan Boverket och Konsumentverket. Men det finns också utrymme för fler aktörer som kan verka för att stärka konsumenternas makt. Till exempel tror jag att flera frivilligorganisationer kan bidra till att konsumenterna får tillgång till den information och vägledning som de behöver för att kunna vara aktiva, både före och efter ett köp om ett fel uppstår.
Konsumentvägledning är en frivillig uppgift för kommunerna, som också själva beslutar hur de vill organisera den. Det är en ordning som jag anser ska kvarstå.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med Egon Frid om konsumentvägledarnas viktiga arbete och uppdrag: att informera och vägleda konsumenter i deras köp. Men jag håller inte med om att vi måste fokusera blint på bara det som konsumentvägledarna gör. Det finns nämligen även andra viktiga aktörer i samhället som fyller samma funktion.
Utöver Konsumentverket har vi som sagt konsumentbyråerna som täcker stora områden när det gäller just de köp som de flesta människor gör och som de flesta människor eventuellt behöver vägledning och rådgivning i. Vi har ideella organisationer som får bidrag från Konsumentverket för att kunna hjälpa och stödja konsumenter.
För två år sedan införde vi också en annan typ av bidrag där vi ville fokusera på personer i det vi kallar utanförskapsområden där vi vet att förmågan att söka information inte alltid finns. Där kan organisationer som är verksamma i de här områdena också informera om konsumentvägledning. Det finns alltså väldigt mycket aktiviteter och möjligheter på detta område.
Jag menar återigen att vi inte kan fokusera blint på konsumentvägledarna. Det är klart att jag skulle oroa mig om det visade sig att kommunerna inte längre prioriterade denna fråga utan lägger ned konsumentvägledningen, men så är inte fallet. Tvärtom är det en kommun mer i dag än förra året som har konsumentvägledning, trots den ekonomiska krisen.
Kommunerna har en skyldighet att tillhandahålla budget- och skuldrådgivning, vilket jag menar är en uppgift som är extremt viktig i dessa tider. När man har den typen av tjänst menar jag att det också är väldigt lätt att inkludera till exempel konsumentvägledning.
Det finns alltså redan en lag som gör att det ska finnas rätt kompetens i kommunerna som kan tillhandahålla denna service till medborgarna, men det behöver inte nödvändigtvis kallas konsumentvägledning utan kan vara budget- och skuldrådgivning. Jag tycker att den ordning som råder är bra, och jag lovar Egon att om det skulle visa sig att det blir sämre för konsumenterna på något vis får vi självklart vidta åtgärder.
Men jag tror inte att åtgärder nödvändigtvis behöver betyda att det måste till lagstiftning på detta område, för det finns många olika möjligheter att nå konsumenter och ge dem vägledning.
Nyamko Sabuni (L):
Egon Frid pratar lite om hur man säkerställer kvaliteten och tillgängligheten och framför allt hur man följer upp detta. Konsumentverket följer regelbundet upp konsumentvägledarna och deras verksamhet.
Det kan kanske finnas anledning att ytterligare trycka på att de inte bara ska följa upp antal konsumentvägledare eller antal kommuner med konsumentvägledare och antal konsumentvägledare per individ. Det kanske finns anledning att också kontrollera kvaliteten i den rådgivning som ges till konsumenterna.
Jag menar att vi nog inte kan mäta kvaliteten genom att bara säga att det finns ett visst antal konsumentvägledare, eftersom det finns många olika sätt att få tag på information i dag. Att sammantaget mäta konsumentinformation, konsumentrådgivning och konsumentvägledning kanske är viktigt att fokusera lite närmare på i den uppföljning som Konsumentverket brukar göra.
Jag håller gärna med om att det, framför allt i dessa tider, är viktigare än någonsin att vi följer upp kvaliteten, och om det finns brister får vi i så fall återkomma. Jag kopplar inte nödvändigtvis antal konsumentvägledare till eventuella brister eller antal konsumentvägledare till eventuell effektivitet. Jag menar att effektivitet också kan uppnås på många andra sätt, bland annat genom kompletterande aktörer.
Sedan finns det alltid människor som kommer att behöva sitta i möte med en konsumentvägledare, och jag hoppas att så många som möjligt har tillgång till en sådan person. Men, som sagt, de flesta av oss kan nog också klara sig rätt bra med information via till exempel Internet. Jag tar ändå gärna med mig detta och ser till att den uppföljning som Konsumentverket gör också fokuserar lite på kvalitet och vad det nya sättet att informera på och organisera verksamheten på har inneburit.
Nyamko Sabuni (L):
Konsumentvägledarna är viktiga och fyller en viktig funktion, inte minst när det gäller marknadskontroller. Ändå tror jag att de allra bästa marknadskontrollanterna är alla vi konsumenter. När vi ser att det är brister i någon vara eller tjänst ska vi anmäla det till Konsumentverket. Däremot ska konsumentvägledarna finnas.
Det är inte bara det att de är nödvändiga för konsumenterna, jag tror att kommunerna också bör inse hur nödvändigt det är för dem själva. Har man inte den typen av service i sin kommun riskerar man att få andra problem i stället som kommunen också måste hantera. Det här är ju en behövlig service för en mycket liten peng som jag hoppas att kommunerna värnar om. Jag följer gärna upp kommunernas uppdrag på detta område.
Nyamko Sabuni (L):
Kent Persson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att bryta mansdominansen i företagens styrelser samt om jag avser att ta initiativ till att ett lagförslag om kvotering av kvinnor till bolagsstyrelser läggs fram. En jämn representation av kvinnor och män i beslutande organ är en viktig fråga.
Regeringen tycker att det är angeläget att andelen kvinnor på chefspositioner och i styrelser ökar, såväl i statligt ägda bolag som i privata företag, för att få ökad tillväxt och främja Sveriges utveckling. Regeringen har vidtagit en rad åtgärder för att bryta mansdominansen i företagens styrelser. I december 2008 beslutade regeringen bland annat om ett nationellt styrelseprogram för kvinnor.
Insatsen ska synliggöra och lyfta fram kompetenta kvinnor som kan sitta i olika bolagsstyrelser. Regeringen har under våren också skrivit till en mängd valberedningsordförande. Syftet är att få en korrekt bild av hur valberedningarna arbetar för att uppnå en jämn könsfördelning i styrelserna. Regeringen har också initierat ett flertal insatser för kvinnors företagande.
Ju fler kvinnor som driver företag och får operativa erfarenheter, desto större blir rekryteringsbasen till bolagsstyrelser och företagsledningar. Kent Persson hänvisar till en artikel i Svenska Dagbladet Näringsliv där jag uttalar mig i fråga om kvotering. Regeringen anser att lagstadgad kvotering av kvinnor och män till bolagsstyrelser inte är en lämplig metod för att förbättra jämställdheten i näringslivet, då styrelsernas sammansättning är en ägarfråga.
Jag vill se ett jämställt samhälle där vi bedöms efter vår kompetens och våra förmågor och meriter, inte kön, hudfärg eller något annat. För att kunna nå dit måste vi förändra och bryta de strukturer som konserverar fördelningen av makt och resurser mellan kvinnor och män.
Nyamko Sabuni (L):
Det är klart att om man kvoterar hittar man dessa kvinnor. Vi får inte glömma att det är många svenska kvinnor som får åka till Norge för att sitta i styrelser där. Det är inte bara norska kvinnor som sitter i styrelserna utan det är andra kvinnor också. Det ger också anledning att tänka efter att bristen på kvinnor i ledningsfunktioner gör att de inte kan hitta hela baser för styrelseuppdrag i Norge utan att de måste söka kompetenta kvinnor i andra länder.
Catarina af Sandebergs utredning låg där på bordet under er regeringstid tillsammans med Socialdemokraterna. Varför genomfördes inte den? Jag förstår att du beklagar att regeringen drog tillbaka den, men jag hoppas att du än mer beklagar att ni när ni själva satt vid makten inte genomförde den. Om vi kvoterar till bolagsstyrelser undrar jag: Vad mer ska vi kvotera till? Varför är det ingen som förordar kvotering till ledningsfunktioner?
Varför är det ingen som förordar kvotering till förskollärare eller till lärare? Hur många olika andra områden och sektorer ska vi kvotera inom för att uppnå en jämn könsfördelning? Jag skulle vilja ha svar på det. Vad handlar det om i bolagsstyrelserna? Det är eventuellt 500 kvinnor. Om vi skulle få en jämn könsfördelning handlar det om att 500 kvinnor får plats i dessa styrelser.
Skulle dessa 500 kvinnor i bolagsstyrelser lösa jämställdhetsproblemen här i Sverige? Jag tror inte det. Svara mig först: Varför just bolagsstyrelser? Varför inte företagsledningar, varför inte förskollärare, varför inte lärare? Jag hittar inte en logisk tråd där. Bolagsstyrelserna handlar också om ägarfrågor, inte bara om ledningsfunktionen. Kan jag få se en argumentationslinje som håller hela vägen?
Då får vi diskutera det återigen. Det här är en symbolfråga, men vi kan inte diskutera den enskilt. Den får gärna initiera en debatt, men sedan måste debatten breddas - annars riskerar vi att missa de stora problem som vi måste hantera i vårt samhälle.
Nyamko Sabuni (L):
Denna minister och denna regering kommer inte att ta initiativ till kvotering till bolagsstyrelser. Det kan inte vara rimligt att tro att kvotering till bolagsstyrelser skulle lösa många andra problem i vårt samhälle när det gäller jämn könsrepresentation. Det kan inte vara rimligt att Kent Persson tror det. Men återigen: Detta är en viktig symbolfråga. Låt den gärna initiera en debatt, men låt oss sedan se brett på verkliga problem i samhället.
Om vi i det här fallet lyckades bygga underifrån och få kvinnor i ledningsfunktion med resultatansvar är jag övertygad om att det i sin tur skulle leda till att vi fick kvinnor in i bolagsstyrelser, men inte tvärtom. Vi måste börja bygga underifrån. Vi måste kommunicera med näringslivet: Vad är det som saknas? Kompetensen finns där. Är det näringslivet som brister? Är det kvinnor som inte tar de tjänster som finns? Var brister det? Jag tror att sådan kunskap behövs. Det har forskats väldigt lite om det.
Vi tycker så mycket på detta område, men det finns väldigt lite forskning att utgå från. Det är frågor som jag vill titta närmare på. Vi börjar nu med valberedningarnas redovisningar om hur de jobbar, och jag hoppas att vi kan fortsätta ett samtal med näringslivet om hur deras arbetssituation ser ut och vad de anser att vi kan göra för att stödja deras arbete med att rekrytera kvinnor till ledningsfunktioner och till bolagsstyrelser.