KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joakim Järrebring (S):
Jag delar Larry Söders bild att vi nog samfällt i den här kammaren ser väldigt positivt på digitaliseringens möjligheter. Just arbetet med att tillgängliggöra offentliga data är ett arbete som också sker inom ramen för EU-samarbetet.
Där har man pekat ut vilken typ av data som man bör prioritera att tillgängliggöra först, men också hur man ska kunna ta betalt i de fall man anser att den som använder data också ska betala för dem. Detta arbete behöver alltså harmoniseras med övriga EU-länder så att vi får en enhetlighet i detta. Sedan är det ingenting som hindrar att ett enskilt land går före och släpper data fritt för användning och finansierar det med skattemedel.
Där har vi, precis som Larry Söder påpekar, inte satt ned foten än. Personligen tror jag att det, precis som vi hörde ledamoten från Sverigedemokraterna föra fram, finns så otroligt stora samhällsekonomiska vinster med att tillgängliggöra data att det är en riktning som vi borde gå i. Sedan får man återkomma till hur finansieringen i så fall ska se ut.
Joakim Järrebring (S):
Jag tackar ministern för svaret, men jag kan inte påstå att jag känner mig lugnare till mods. Att vi, allt annat lika, står inför en klimatkris och en miljökatastrof tror jag att jag och ministern är överens om.
Faktum är att sju av åtta partier i Sveriges riksdag står bakom den svenska klimatlagen och därmed har förbundit sig att uppfylla Sveriges klimatmål. Men även om jag och ministern har samsyn verkar det vara si och så med samsynen i regeringen och i regeringsunderlaget.
Finansministern verkar ta det faktum att regeringens nuvarande politik inte når 2030-målen och än mindre 2045-målen med en axelryckning. För att citera finansministern: Når vi dem inte så gör vi inte det. Och det parti som har välsignat regeringen och möjliggör för Romina Pourmokhtari att vara klimat- och miljöminister har en än mer avvikande syn.
Sverigedemokraterna anser att Sveriges klimatmål ska slopas och att Sverige i stället för att investera i den gröna omställningen bör lägga pengar på att betala överträdelseavgifter när Sverige inte når EU:s klimatmål. Fru talman! Till Dagens Nyheter har ministern sagt att hon tror att det är fortsatt möjligt att nå de svenska klimatmålen trots ett jättesvårt utgångsläge.
Samtidigt har ministern till Svenska Dagbladet sagt att hon är säker på att Sverige kommer att nå klimatmålen för 2030. Det låter bra att ministern kommer att jobba hårt med att göra allt hon kan för att vi ska nå målen, men det är oroande att ministern också medger att hon inte kan svara på hur. Långsiktigt är lösningen elektrifiering.
Där är den tidigare S-ledda regeringen och miljö- och klimatministern överens. Det var också därför den tidigare S-ledda regeringen hade en långsiktig politik med elektrifieringsstrategin som bas. Man hade även en politik som klarade av att minska utsläppen på kort och medellång sikt. Fru talman! Jag och många med mig undrar nog varför regeringen då har försatt sig i detta jättesvåra utgångsläge.
Den klimatpolitik som fördes av den tidigare S-ledda regeringen behövde förvisso förstärkas för att klara 2045-målen, men prognosen var ändå att Sverige skulle klara sina 2030-mål. Det känns motsägelsefullt att först montera ned den politik som var prognostiserad att uppfylla 2030-målen för att sedan säga att vi har ett jättesvårt utgångsläge.
Hade inte en rimligare ordning varit att bygga på det som fungerade och komplettera med åtgärder som krävs för att klara 2045-målen? Som svar på min interpellation redogör ministern för olika saker i budgeten, i samma budget där regeringen konstaterar att den förda politiken inte leder till att vi klarar klimat- och miljömålen.
I sitt svar säger ministern också att uppgiften inte är att sänka utsläppen. Då vill jag fråga ministern om det betyder att hon ger upp etappmålen för 2030 och 2040.
Joakim Järrebring (S):
Den uppräkning som ministern gör av den ambitiösa klimatpolitik som hennes regering för är egentligen bara en uppräkning av den förra S-ledda regeringens långsiktiga politik för omställning.
I övrigt hänvisas till förhoppningar i den kommande klimathandlingsplanen. Jag måste dock säga att jag känner mig allt annat än trygg med denna plan när vi vet att den ska förhandlas med Sverigedemokraterna.
Jag tyckte heller inte att jag fick svar på huruvida regeringen står fast vid att nå etappmålen för 2030 och 2040. Skulle jag tolka ministerns inlägg som att regeringen ger upp etappmålen?
Och hur ser ministern egentligen på möjligheten att få en klimathandlingsplan på plats som kommer att leverera en ambitiös klimat- och miljöpolitik som gör att Sverige klarar både etappmålen för 2030 och 2040 och våra klimatmål för 2045?
Joakim Järrebring (S):
Jag hade en fråga om synen på etappmålen för 2030 och 2040 utifrån att ministern den 18 november sa att hon var säker på att Sverige kommer att nå klimatmålen för 2030. Men i svaret på interpellationen svarade ministern också att uppgiften inte är att sänka utsläppen.
Därför blir det svårt att tolka vad det är som gäller, men jag litar på att detta stämmer och på att ministern och regeringen står upp för etappmålen både 2030 och 2040. Jag litar på att det är ambitionen, även om politiken just nu saknas.
Den fråga som jag inte fick svar på är hur ministern ser på möjligheten att få på plats en klimathandlingsplan som är förhandlad med Sverigedemokraterna och som gör att Sverige kan nå sina klimat- och miljömål. Jag hoppas att jag kan få ett svar på den frågan.
Joakim Järrebring (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är dock med viss förvåning jag tar del av ministerns svar att hon delar min och Socialdemokraternas syn på hur avgörande miljöövervakningen är för att klara miljö- och klimatomställningen.
Det skaver så att säga ganska rejält att fram till 2025 sänka budgeten för miljöövervakningen med en fjärdedel samtidigt som en framhåller hur viktigt det är med miljöövervakning. Fru talman! Före jul besökte jag vattenmyndigheten för Västerhavets vattendistrikt i Göteborg.
Jag var där i första hand för att lära mig mer om arbetet med vattenkraftens miljötillstånd men fick också ny kunskap om just vikten av ökad miljöövervakning kopplat till vattendirektivet.
Faktum är att Sverige trots att förbättringar har skett under snart tio års tid fortsatt får kritik från EU och internationella organ för brister i miljöövervakningen. Fru talman! För några veckor sedan var Naturvårdsverket hos miljö och jordbruksutskottet.
Myndigheten var då mycket tydlig med sin oro över effekterna av minskat anslag för miljöövervakning och framhöll att uppdrag och finansiering inte stämmer överens. Så nyligen som i måndags besökte den socialdemokratiska utskottsgruppen i miljö- och jordbruksutskottet Sveriges lantbruksuniversitet, SLU.
Även på SLU oroas man över neddragningen på miljöövervakningen. Miljöövervakning och miljöforskning är som ministern vet ömsesidigt beroende av varandra och det är svårt att överblicka vilka konsekvenserna blir för forskning och innovation på miljöområdet med regeringens sänkta ambitioner.
Ministerns svar, fru talman, att hon vill se en kostnadseffektiv miljöövervakning ska nog snarare läsas som att ministern vill bedriva en ambitiös miljö- och klimatpolitik men att Sverigedemokraterna och Finansdepartementet har tagit pengarna. Vi socialdemokrater vill att Sverige ska ligga i framkant när det gäller grön forskning och innovation.
På så sätt blir miljö- och klimatomställningen en framgångssaga inte endast för miljön och klimatet utan också för jobben och tillväxten i hela landet. Men vad vill regeringen?
Joakim Järrebring (S):
Jag tackar ministern för detta besked. Jag hoppas att det kommer något positivt av den beredningen. Vi kanske inte ska fastna i kronor och ören, men jag vill ändå vara tydlig med att vi presenterade vår budget för 2023 ganska nyligen. Där pekar vi ut en försiktig ökning för miljöövervakningen.
Om det finns en medvetenhet om varför man drar ned i ett budgetanslag och att man tydligt pekar ut vad som inte längre behöver göras hade jag kunnat förstå argumentationen om en effektiv miljöpolitik kopplad till miljöövervakningen.
Men när uppdragen till de myndigheter som ska sköta miljöövervakningen fortfarande är desamma men med en lägre summa pengar är det svårt att tolka det på något annat sätt än att ambitionerna är lägre. Vid mitt besök på vattenmyndigheten i Göteborg fick jag väldigt tydligt två saker klara för mig.
När det gäller miljöövervakning av vatten skulle summan kanske behöva sjufaldigas för att man skulle klara att rapportera in allt det som ska rapporteras enligt Sveriges åtaganden gentemot EU och internationellt. Både ministern och jag vet dessutom att många av förslagen inom ramen för Fit for 55 handlar om ökad miljöövervakning.
Det är därför tycker jag att den här debatten är viktig att föra. Vi socialdemokrater pekar på att miljöövervakningen är helt central för att Sverige ska klara sitt klimat- och miljöarbete. Mer resurser behövs till miljöövervakning. Beskedet från regeringen och ministern är dock än så länge att en fjärdedel av de pengar som finansierar miljöövervakningen ska försvinna fram till 2025.
Det vore intressant att höra hur ministern resonerar om detta. Delar hon min syn att det är en ambitionssänkning? Om det inte är det kan hon då peka på vad det är som vi har gjort hittills men inte ska göra 2024 och 2025?
Joakim Järrebring (S):
Jag delar ministerns syn på att det är bättre att låta sakkunniga myndigheter avgöra vad som ska prioriteras när man ska fördela medlen. Utgångspunkten för min frågeställning är att det inte handlar om att ha en mer kostnadseffektiv miljöövervakning; det handlar om en besparing.
Det är just när man gör besparingar som det är viktigt att ansvarig myndighet får göra bedömningen av vad man ska fortsätta göra och vad man inte längre kan göra. Om regeringen visste att man inte behövde göra vissa saker och därför minskar anslaget till miljöövervakningen hade jag känt mycket större förtroende för ett sådant besked än att det skulle handla om en effektiv miljöpolitik.
Jag tycker att det vore klädsamt om ministern kunde vidgå att det handlar om en ambitionssänkning. Men jag ska ta fasta på det som ministern sa i sitt förrförra anförande om att man håller på och bereder utredningen från 2019 och att det kan komma något positivt av det.
Jag är också övertygad om att ministern vet att det kommer att ställas högre krav på Sverige att lämna mer uppgifter till EU inom ramen för Fit for 55 och att de ökade kraven inte går ut över annan miljöbevakning. Vi får nog anledning att återkomma till diskussioner om Sveriges miljöövervakning. Jag ser fram emot fortsatta debatter.
Joakim Järrebring (S):
Jag tackar ministern för svaret. Vattenkraften är en fantastisk resurs. Den är förnybar och reglerbar och är därmed också ryggraden i Sveriges energisystem. Men vattenkraften påverkar både växt- och djurliv mycket negativt. Syftet med prövningen av vattenkraften är att se till att den har moderna miljötillstånd.
På så sätt säkrar vi den svenska vattenkraften som hållbar verksamhet i vad som brukar benämnas EU-taxonomin. Syftet med taxonomin är att inom ramen för den europeiska gröna given styra kapitalflöden mot hållbara investeringar. Vad är då en hållbar verksamhet?
Enligt EU-taxonomin måste följande kriterier uppfyllas för att en aktivitet ska anses vara hållbar: Aktiviteten ska väsentligen bidra till minst ett av de sex miljömål som är definierade av taxonomin. Aktiviteten får inte orsaka någon betydande skada mot något av de andra fem miljömålen. Aktiviteten måste också uppfylla minimala skyddskrav som sätter standard för företagens sociala hållbarhet.
Det gäller exempelvis rättigheter i arbetslivet. Miljöanpassningen av våra vattenverksamheter är nödvändig för att växter och djur i våra strömmande vatten inte ska skadas och dödas vid kraftverken. Åtgärderna är avgörande för moderna miljötillstånd.
Moderna miljötillstånd är i sin tur avgörande för att leva upp till vattendirektivet, som ministern precis var inne på, vilket i sig är en förutsättning för att verksamheten ska räknas som hållbar inom taxonomin. Ingen paus i världen kommer runt dessa fakta.
All vår vattenkraft behöver moderna miljötillstånd, och det är hela syftet med den nationella planen för omprövning av vattenverksamhet. Jag och Socialdemokraterna är mycket måna om all vattenkraft i Sverige. Vi är också övertygade om att det är möjligt att förena såväl storskalig som småskalig vattenkraft med moderna miljötillstånd.
Jag säger inte att det nödvändigtvis är fel att pausa prövningarna, men regeringen måste vara väldigt tydlig med vilket ytterligare beslutsunderlag vattenmyndigheterna ska använda sig av. Annars kommer pausen inte att innebära något annat än en fördröjning.
Må vara att det kan krävas kartläggning och analys, men hur och när kommer kartläggningen och analysen att ske? Avser ministern att tillsätta en utredning? Är det en myndighet som ska få uppdraget? Ska det ske på Regeringskansliet? Hur ser regeringens plan för detta ut?
Joakim Järrebring (S):
Jag vill att vi fortsätter att resonera lite kring miljötillstånden. Redan i dag har regelverket som utgångspunkt de åtgärder som behöver göras för att vattenkraften ska kunna få fortsätta inom ramen för vad som är en hållbar verksamhet.
De kommer inte att förändras av bedömningen att den småskaliga vattenkraften är ett viktigt bidrag till elsystemet i Sverige. Vattendirektivet ligger där som en grund. Det är nödvändigt att leva upp till vattendirektivet för att vi ska rymmas inom taxonomin.
Det kan absolut vara så att en del av beslutsunderlaget - och det var jag också inne på i mitt tidigare anförande - kan kompletteras. Vattenmyndigheterna ska ta hänsyn till saker som de i dag inte har möjlighet att ta hänsyn till för att det inte finns ett tillräckligt gott underlag.
Om det är regeringens ambition med pausen att se över hur man kan få till stånd ytterligare beslutsunderlag för vattenmyndigheterna i deras bedömning kommer vi socialdemokrater att se väldigt positivt på detta.
Men just nu är jag rädd för att pausen inte leder till något annat än en fördröjning av omprövningen av miljötillstånden. Det har en alternativkostnad. Med pausen är det just nu miljön som får bära kostnaden.
Åtgärder som hade behövt göras för att förbättra miljön i Sverige fördröjs. Många av de kraftägare som har haft en plan att förhålla sig till har upphandlat konsulter för att hjälpa till med omprövningarna. Helt plötsligt förskjuts tidsplanen ett år.
Det betyder att man behöver ha konsulten upphandlad ett år längre än vad man hade tänkt eller att man måste avbryta den konsultens uppdrag för att sedan anlita en ny konsult. Det är många negativa effekter med pausen. Därför är jag och Socialdemokraterna angelägna om att vi förvaltar pausen på ett väldigt klokt sätt.
Ministern redogör för att det redan pågår ett arbete inom Regeringskansliet. Jag förstod det som att kartläggningen och analysen kommer att ske inom Regeringskansliet. Jag hoppas att regeringen då har en löpande dialog med berörda utskott om det arbetet.
Joakim Järrebring (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag vill ändå höja en varningens finger. Jag tror att många av dem som är kraftägare av småskalig vattenkraft har lite för stora förhoppningar på vad pausen ska leda till med tanke på att de ofta har varit kritiska till de åtgärder som behöver vidtas.
Det handlar om de åtgärder som krävs för att få ett modernt miljötillstånd, som lever upp till vattendirektivet och som därför gör att vattenkraften är en hållbar verksamhet inom EU-taxonomin. Jag hoppas att regeringen inte har gett löften eller gett upphov till förväntningar som man sedan inte kan infria.
Då har återigen pausen bara lett till en fördröjning. Jag förstår att ministern och övriga ministrar i regeringen återkommande säger samma sak, nämligen att man ska ha en ambitiös miljö- och klimatpolitik. Men än så länge är det bara retorik.
Den politik som har presenterats leder tyvärr, i varje fall just nu, i helt fel riktning. Det konstaterar regeringen själv i sin budget. Jag ser fram emot att det inte bara är retorik framöver utan att regeringen också återkommer med politik som är ambitiös på riktigt.
Joakim Järrebring (S):
En av regeringens främsta prioriteringar är att dra ned på Sveriges miljöambitioner och kraftigt sänka anslagen till bland annat värnandet av biologisk mångfald och värdefull natur. Vad gäller vattenmiljön har det gjorts väldigt mycket inom ramen för LOVA, lokala vattenvårdsprojekt.
Det handlar om utredningar kring våtmarker, vattenplaner för att minska näringsläckage, fiskräkning i vattendrag, kartering av bottnar och provtagning för att bedöma miljöproblem med övergödning, för att nämna några av de över 3 000 redan finansierade lokala vattenvårdsprojekten. Min fråga till klimat- och miljöministern är hur hon ser på framtiden för ytterligare LOVA-projekt med anledning av regeringens neddragningar i budgeten.
David Josefsson (M):
Jag tror att jag och Ola Möller är ganska överens i grunden. Vi tycker att det är ett bra förslag i stora delar. Det ger aktieägare ökad transparens, och det ger ökad transparens på finansmarknaden. Men så kommer man tillbaka till regelkrånglet. Det är det jag har svårt att förstå. Jag och Ola Möller hade för några veckor sedan en diskussion om associationsrätt. Då konstaterade vi också att vi var överens. Jag tror att alla politiska partier vill minska regelkrånglet för svenska bolag.
Det här är en liten detalj. Men det finns ändå en möjlighet här, tror jag, att göra regelverket mer användbart. Ola Möller säger att han inte är jurist. Jag är inte heller jurist. För protokollet kan jag säga att jag också kommer från en bondefamilj. Men det hör inte riktigt hit.
När det gäller överimplementering av EU-regler finns det tre remissinstanser, av vilka i alla fall två är jurister, som tydligt säger att det här är en överimplementering av EU-direktivet. Det är dels Sveriges advokatsamfund, dels Kollegiet för svensk bolagsstyrning och dels juristerna på Svenskt Näringsliv. De menar att man kan nå upp till direktivets krav genom att rapportera det redan i årsredovisningen.
Därför är min fråga: Varför är det så viktigt att få till den enskilda rapporten och den här dubbelrapporteringen när man faktiskt kan implementera det genom att ta med det i noterna i årsredovisningen? Det är där jag inte riktigt förstår hur regeringen har resonerat.
David Josefsson (M):
Frågan gällde varför det är nödvändigt med dubbelrapportering där det redan finns med i årsredovisningarna. Ola Johansson talade tidigare om Ericsson. Precis som jag sa in mitt anförande tror jag inte att det kommer att vara de stora börsbolagen som kommer att ha problem med det här. De kommer att lösa det utan större problem. Det är de små bolagen som kommer att drabbas. Jag kommer från Göteborg. Där har vi många små noterade bolag där det egentligen inte jobbar särskilt många människor. Men det är kapitalintensiv verksamhet.
För dem står valet mellan att etablera sig i Sverige eller i Asien, i USA eller någon annanstans i Europa. Det är klart att med fler regler höjs hela tiden tröskeln för etablering i Sverige. Jag tror att det är lite av de små stegens tyranni. Ingen kommer att välja bort Sverige bara för att man måste dubbelrapportera det både i årsredovisningen, vilket man måste, och i den enskilda rapporten.
Men varje liten pålaga skapar till slut den där tuvan som stjälper lasset. Visst kan man tala om att Svenskt Näringsliv har ett särintresse och att de vill göra reglerna så enkla som möjligt. Men man kan också säga att om det är någon som borde tjäna på det här är det Sveriges advokatsamfund. Fler regler och fler rapporter innebär fler fakturerade timmar. Jag tycker ändå att det finns en ganska stor tydlighet från remissinstanserna om att det här är en överimplementering.
Min fråga blir: Vad är mervärdet i att ha en dubbelrapportering när man skulle kunna hålla sig inom direktivet genom att bara ta med det i årsredovisningen? Det här är inte den avgörande frågan. Men vi talar om de små stegens tyranni. Små extra byråkratiska pålagor blir till slut tuvan som stjälper lasset.
David Josefsson (M):
Ola Möller sjöng ju januariavtalets lov i sitt anförande, och det kan man göra. Jag kan bara börja med att konstatera att din regering ändå har suttit i fyra år, och den artikel som jag refererade till i Dagens industri berör mycket de senaste fyra åren.
Bland annat hänvisar man till OECD:s Regulatory Policy Outlook, en undersökning som visar att Sverige halkat efter i regelförbättringsarbetet och att inga förbättringar har skett sedan förra undersökningen, 2015. Man konstaterar också att företagens administrativa kostnader i Sverige enligt Tillväxtverkets mätningar har ökat med 6 miljarder på fem år. Bara mellan 2016 och 2017 uppgick den sammanlagda nettoökningen av de totala kostnaderna till följd av nya förändringar till 10 miljarder kronor.
29 procent av tillfrågade företag i en Skopundersökning upplever att de blivit krångligare att följa statliga regler jämfört med för ett år sedan. Som jämförelse kan nämnas att endast 2 procent anser att det har blivit enklare. Herr talman! Det är väl jättebra om Ola Möller tycker att det finns goda ambitioner i januariavtalet. Men min fråga är: Varför har det inte hänt någonting de senaste fyra åren om företagarna upplever det på det här sättet? Herr talman!
Min andra fråga blir, precis som Larry Söder frågade: När kommer de utlovade reformerna i 73-punktsprogrammet?
David Josefsson (M):
Jag kan instämma i det som Larry Söder säger. Jag tycker inte att alliansregeringen nådde ända fram i arbetet med att förenkla regler. Men det är skillnad på att inte nå ända fram med att förenkla regler och att det blir uppenbart sämre. Om 29 procent av företagarna säger att det har blivit krångligare och det har blivit 10 miljarder dyrare bara på två år är det inte bara så att man inte har nått riktigt ända fram i sitt regelförenklingsarbete, utan då har det ju gått åt det andra hållet.
Även om inte Ola Möller upplever detta som ett jätteproblem, herr talman, tror jag att företagarna upplever det som ett jätteproblem. Jag upplever det definitivt som ett jätteproblem. Återigen: Du sjunger januariavtalets lov. När kommer då förändringarna? Vi har ett skarpt förslag i en reservation i kammaren i dag. När kommer era förslag till förenklingar, om inte i dag? Nu sjunger man 73-punktsprogrammets lov.
Men när vi diskuterade bostadspolitiken var det inte riktigt samma toner från Ola Möller kring 73punktsprogrammet, så det känns som att det är blandade känslor hos Socialdemokraterna. Mina frågor är: När kommer förslagen i 73-punktsprogrammet? Och varför lyckades man inte bättre de senaste fyra åren?