Annie Lööf (C):
Jag vill inledningsvis instämma i det som Margareta Cederfelt lyft fram i sitt anförande och därmed också yrka bifall till konstitutionsutskottets förslag i betänkande KU9 rörande författningsfrågor. Denna debatt handlar om 54 motionsyrkanden, av vilka många förtjänar att särskilt lyftas fram. Jag sätter stor tilltro till det beredningsarbete som Regeringskansliet nu ska göra - detta efter det att Grundlagsutredningen i december presenterat sitt slutbetänkande.
Många av de motioner som behandlas i detta betänkande berör särskilt Grundlagsutredningen men också Ansvarskommittén där motionerna i fråga går längre än utredningarnas slutbetänkanden. Av respekt för den fortsatta processen väljer jag att inte kommentera frågeställningarna i ljuset av utredningsförslagen och beredningsarbetet utan i ljuset av Centerpartiets fastlagda politik vad gäller författningsfrågor.
Centerpartiet står bakom slutbetänkandet - detta för att nå en bred överenskommelse som varar över tid. Men det är ingen hemlighet att de förslag som Grundlagsutredningen unisont lade fram var ett mycket kompromissat slutbetänkande där alla partier mer eller mindre fick ge upp viktiga hjärtefrågor för att komma överens. För egen del kan jag bara beklaga att den viktiga Grundlagsutredningen inte kom med några större konstitutionella reformer utan enbart gick några steg i rätt riktning.
I stället för en författningsdomstol, som hade varit en juridiskt tydlig kontroll av om politiska beslut lever upp till mänskliga fri- och rättigheter, valde man att plocka bort uppenbarhetsrekvisitet i regeringsformen. Det kan få stor betydelse i lagprövningsfrågor i framtiden. I stället för att helt ge väljarna makten att besluta om vem som ska företräda dem genom personval tillämpat fullt ut sänktes i alla fall spärren till 5 procent så att det är samma spärr till alla politiska församlingar. Herr talman!
Att stärka riksdagens makt och inflytande, att stärka väljarens makt genom ett ökat personval, att se över valkretsindelningen samt att se hur vi bäst kan gagna medborgerliga fri- och rättigheter genom en författningsdomstol är frågor som jag tycker är högst intressanta. Det finns en dynamisk och intressant diskussion i triangeln parti-politiker-väljare. För vems skull finns egentligen politiken - för de enskilda partiernas eller för medborgarnas skull?
Och vem ska fälla den avgörande rösten? Det är min starkaste övertygelse att personvalssystemet måste ses över och reformeras och att mer makt ges till medborgarna, väljarna. Men den önskan lär inte förverkligas, i alla fall inte under nästkommande decennium. Den kompromiss som nåddes i samband med den svenska personvalsreformen på 1990-talet har en släng av en gyllene medelväg. Om kandidaten lyckas skramla ihop 8 procent av sitt partis röster får väljarna någonting att säga till om.
Annars är det den interna partiordningen som gäller. Men i kommunerna får väljarna lite mer att säga till om. Där räcker det med 5 procent. Grundlagsutredningen säger nu i sitt förslag att samma gräns ska gälla i alla val. Det är bättre än dagens system men absolut inte det bästa.
Vi måste formulera ett valsystem som är byggt på förtroende, även utanför det egna partiet - ett förtroende man får av väljarna men också ett förtroende som man kan bli av med genom att väljarna får säga sitt. Det är ett ödmjukt system och ett valsystem som öppnar dörren för påverkan och ansvarsutkrävande, vilket skulle gagna det politiska samtalet i Sverige.
Men framför allt, och det viktigaste: Det blir väljaren och ingen annan som bestämmer vem som ska sitta i Sveriges riksdag. Herr talman! För Centerpartiet är människans frihet grundläggande. Det är lika naturligt som ett starkt kommunalt självstyre och lika naturligt som att makten ska finnas så nära människor som möjligt - inte centralism utan decentralism. Centerpartiet har i flera decennier arbetat med decentralisering.
År 2003 blev decentralismen federalismen - en stark markering och vilja till att skapa ett nytt konstitutionellt samhälle. Federalismen är utifrån dagens statscementerade perspektiv ett uppochnedvänt samhälle - ett samhälle som byggs underifrån och uppåt. Vi behöver en samhällsordning som stärker den lilla sfären närmast var och en - sfären där Anders och Sofia kan påverka sin tillvaro och känna makten över de beslut som fattas.
Vi behöver, anser Centerpartiet, bygga Sverige efter federalismens principer om ett starkt mandat för den enskilda människan men också lokalt, för kommuner och regioner. Vi kan inte längre vara statens beskyddare. Vi på den statliga nivån bör se till att makten kommer så nära Anders och Sofia som möjligt. Det lokala självstyret får inte enbart bli vackra ord i portalparagrafen i den svenska grundlagen utan måste få verklig innebörd.
Därför är jag glad över att Grundlagsutredningen nu ger kommunerna ett särskilt kapitel i regeringsformen. Vårt arbete med att bygga samhället efter devisen "mer människa, mindre stat" får ändå en början här. En nedmontering av statens betydelse och en uppgradering av det regionala och kommunala självstyret är i första hand centralt utifrån en demokratiaspekt. Ju närmare besluten fattas, desto mer kan människor påverka.
I betänkandet finns det en motion från Centerpartiet rörande just regioner och kommuner - en motion om en regionalisering som gör det möjligt att flytta makt från statlig nivå till regional och kommunal nivå samt om en kompetenskatalog som ska förtydliga ansvar och befogenheter. Vi ställer oss bakom konstitutionsutskottets avstyrkande av motionen, i avvaktan på den beredning som för närvarande pågår rörande Ansvarskommitténs slutarbete.