KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mathias Sundin (L):
I opposition ville Magdalena Andersson dra ned mer på förvaret i de budgetar hon presenterade som oppositionspolitiker. Det är alldeles utmärkt att vi nu har börjat få en bredare samsyn, och inget parti går fritt från skuld under de senaste åren - inte mitt, inte Socialdemokraterna och inte något annat.
Upprustningen av det svenska försvaret måste dock gå mycket längre än vad regeringen nu föreslår. Därför är det alldeles utmärkt att det läggs till pengar, men det behöver göras mycket mer. Vi behöver också stoppa en del saker som håller på att ske. Till exempel ska nästan alldeles nya JAS Gripen börja skrotas, och det ska köpas in nya varianter.
Det vi föreslår är en mycket bättre politik: Vi låter dessa ca 100 flygplan som vi har i dag vara kvar och adderar de 60 till dessa, vilket också säkert gör att vi kan behöva någon ny flygflottilj i Sverige. Det är naturligtvis ekonomiskt dåligt att skrota nästan nya flygplan, men det är självklart också dåligt för det svenska försvaret.
Vi har långa gränser mot Östersjön att försvara. Flyget är en extremt viktig del av detta. I debatten tycker jag verkligen att vi bör fokusera på vad som gäller nu och framåt. Vi gjorde misstag under alliansregeringens tid. Socialdemokraterna ville lägga ännu mindre pengar. Frågan är vad vi gör nu.
Vad vi gjorde för fem eller tio år sedan hjälper oss inte kopplat till hur vi ska hantera Vladimir Putin de kommande åren. Det är där fokus behöver ligga, och det är där vi behöver komma upp till 2 procent.
Mathias Sundin (L):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 5. Därefter vill jag citera Günther Mårder från Företagarna. Han har beskrivit debatten på ett ypperligt sätt då han sa att den bör handla om kvalitetsgolv i stället för vinsttak. Det är precis golvet som vi genom detta förslag här och nu ska höja.
Vi måste se till att golvet är tillräckligt högt så att oseriösa aktörer på marknaden inte kan existera och göra vinst genom att hålla låg kvalitet. Vi höjer golvet för att hålla sådana aktörer borta från välfärden.
Detta ska naturligtvis också gälla offentligt drivna välfärdsverksamheter, inte bara privata. Från rödgrönt håll framförs att vi givetvis har en chans att vart fjärde år ställa våra politiker till svars. Dessutom finns en granskning i medierna om kommunala äldreboenden och annat inte sköter sig och om det förekommer vanskötsel.
Det finns gott om sådana reportage och granskningar. Den här mekanismen är jättebra och funkar till viss del. Men det finns ingen anledning att inte lägga till ytterligare en mekanism och ställa precis samma krav på offentliga utförare som på privata. Naturligtvis ska denna granskning framför allt ske från statligt håll. Då kan man samla resurserna och göra granskningen på ett effektivt sätt så att den kan hålla hög kvalitet.
Runt om i Sverige finns 290 kommuner. En del av dem är väldigt små och har svårt att genomföra alla de krav som kommer från Stockholm och som rör olika former av granskning inom alla möjliga områden. Detta passar alltså bäst att göra på statlig nivå, vilket vi för fram i våra reservationer och tillkännagivanden.
Oscar Sjöstedt talade latin - kanske för att framstå som mer intelligent. Jag tänkte citera Ronald Reagan. Jag vet inte vad det säger om mig. Det är väl upp till betraktaren att bedöma. Han sa: "Trust, but verify." Det är precis vad detta område handlar om: Vi ska lita på aktörerna, men vi ska hela tiden verifiera och granska vad de gör. Det gäller både offentliga och privata aktörer.
Mathias Sundin (L):
Ursäkta att jag förlänger debatten, men jag blev så nostalgisk när Ardalan Shekarabi pratade om när han kom in i politiken och om att han nu har gått omkring med listor på stan och fått en och annan borgerlig väljare att skriva under. Det fick mig att tänka på när jag själv lite senare än Shekarabi kom in i politiken. Då gick vi också runt med namnlistor, det var i Norrköping, och det var många, framför allt socialdemokrater, som skrev under dessa listor.
Socialdemokraterna i landstinget tänkte lägga ned akuten i Norrköping. Då skrev socialdemokraterna i Norrköping och i övriga Östergötland under listorna mot detta dumma och kortsiktiga förslag.
Emil Källström sa flera gånger att dumma och kortsiktiga beslut kan fattas av privata företag men också av politiker, av socialdemokrater, av moderater och också naturligtvis av en och annan liberal, även om det är undantagsfall.
Men jag hör ingenting från vare sig Ardalan Shekarabi eller Ulla Andersson om att man ska sätta åt dåliga kortsiktiga beslut inom kommunal och offentlig sektor på precis samma sätt som man ska göra med privata företag. Man ska höja kvalitetsgolvet. I det förra ärendet föreslog vi att man ska höja kvalitetsgolvet både för privata företag och för kommunala utförare.
Varför detta fokus bara på de privata företagen? Varför inte också på de kommunala utförarna?
Mathias Sundin (L):
Jag vill ge en eloge till Ardalan Shekarabi för att han lyckades få med Nya Karolinska i detta. Om man skakar liv i en socialdemokrat, oavsett tid på dygnet, är det första han säger: Nya Karolinska. Det är inte dåligt. Men det var inte riktigt det jag menade, och det förstod nog Ardalan Shekarabi. Att vi pratar om privata företag i dag är ju naturligtvis för att ni har lagt fram en sådan proposition.
Frågan är varför ni inte lägger fram propositioner som behandlar avarter inom det kommunala, det offentliga och det privata. Fru talman! Jag skulle vilja stilla en annan nyfikenhet som jag har.
Jag är från Norrköping och där finns det många vettiga socialdemokrater som vi under den senaste mandatperioden har regerat tillsammans med under ledning av Lars Stjernkvist. Han är ju en av dem som är emot det här förslaget.
I den allmänna debatten om ert förslag till olika former av vinstförbud och begränsningar har det talats om att detta egentligen bara är en eftergift till Vänsterpartiet. Det har också nämnts här i debatten i dag. Men någon gång måste man ändå inse att det inte är på det sättet. Man kan inte bara tro att politiska partier gör någonting av maktpolitiska skäl, även om det naturligtvis kan spela roll.
Men ni tror på detta och tycker att det är en fullt rimlig politik att dessa företag inte ska existera inom välfärden. Du säger någonting annat här, men Vänsterpartiet hade aldrig gått med på ett förslag som innebär att det rullar på ungefär som nu. Min nyfikenhet gäller: Var kommer denna vänstergir ifrån? Jag håller med om att det inte är en maktpolitisk eftergift till Vänsterpartiet, utan det är en ideologisk uppfattning.
Var kommer den ifrån?
Mathias Sundin (L):
Låt mig börja med att yrka bifall till vår reservation nr 3. Den handlar om hur man ska få använda intäkterna från trängselskatten. I dag kan man använda dem till att bygga ut kollektivtrafik, och man kan använda dem till vägprojekt - men ärligt talat går det mesta av dem in i statskassan. Vi skulle vilja att pengarna även kunde användas till cykelprojekt.
Det är ju ganska logiskt när man tänker på det: Om man kan bygga ut cykelbanorna, vilket kan leda till att några som annars tar bilen tar cykeln in, minskar det naturligtvis trängseln och bilåkandet. Den skillnaden vill vi alltså se i trängselskatten. I övrigt står vi bakom förslaget.
Mathias Sundin (L):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservation nr 6 i SkU19. Vi har runt om i Sverige tiotusentals människor, främst flickor och kvinnor, men även pojkar och män, som lever i ofrihet, mitt i det svenska fria samhället. De övervakas i detalj av familjer och självutnämnda moralväktare och moralpoliser.
Allt granskas: hur de klär sig, vilka de umgås med, vad de ska utbilda sig till eller inte utbilda sig till. Flickor tvingas in i äktenskap med vuxna män och utsätts för oskuldskontroller. Flickor känner oro och rädsla för att bli bortgifta med någon som de inte vill gifta sig med. De som trotsar detta löper stora risker.
De hotas och utsätts för våld, och vissa får till och med betala med sitt liv för att de har stått upp mot detta. Allt detta sker för att upprätthålla något som man kallar familjeheder. Man utövar så kallat hedersvåld, men det finns ingen heder inblandad i detta.
Hedersrelaterat våld och förtryck har nära koppling till våld mot kvinnor, men det drabbar naturligtvis också män, inte minst homosexuella män. Det bakomliggande värdesystemet involverar hela familjer och släkter och tar sig olika uttryck i kontroll över människor och maktutövning som bygger på att många deltar, att många tjallar om de ser något och att många står för hoten.
Det är föräldrar som utfärdar förbud mot att träffa vissa kamrater, bröder som kontrollerar beteendet i skolan och släktingar som deltar i förhandlingar om dessa personer och vad som ska hända med dem om de trotsar det som familjen eller släkten har bestämt.
Det finns ett ökat inslag av sådant här i vissa geografiska områden i Sverige, men det är viktigt att komma ihåg att inte ha ett kollektivt skuldbeläggande. Det är individer som gör detta. Samtidigt som vi ska komma ihåg att inte ska ha ett kollektivt skuldbeläggande får vi dock heller inte sopa problemen under mattan.
I Liberalernas budgetalternativ har vi en särskild satsning mot hedersrelaterat våld: 1⁄2 miljard kronor under fyra år för att stärka detta arbete så att det finns resurser att sätta in mot det hela. I grunden handlar det om att ändra attityd - att sådana beteenden inte är acceptabla i Sverige och att de ska bestraffas när de sker.
Men framför allt gäller det att se till att de inte finns till att börja med. Det finns många delar i detta arbete. En del som vi har att behandla här i skatteutskottet och som ligger under Skatteverket och den delen av våra offentliga myndigheter är att man, när man står upp mot detta förtryck, utsätts för hot och blir hotad till livet.
Man kan behöva skyddad identitet. Vi har lyft fram - det har också lyfts fram i den utredning som alliansregeringen tillsatte och som nu finns som proposition på riksdagens bord - att det behövs ett långvarig skydd och att det inte ska omprövas hela tiden. Om man har fått tre år med skyddad identitet eller skyddad adress ska man inte behöva oroa sig för att de kanske försvinner efter de tre åren.
Att slippa denna oro är en viktig del i ett stort pussel av många åtgärder som behöver vidtas och som vi lyfter fram i svaret på denna proposition.
Mathias Sundin (L):
Varför befinner sig mänskligheten i rymden? Varför tog vi oss ut i rymden? Varför bryr vi oss över huvud taget om vad som händer där ute i universum och i vårt solsystem? Jag tror att den huvudsakliga anledningen är utforskning och vår obändiga nyfikenhet som vi har visat sedan vi tog plats på denna jord.
Vi har tagit oss över oceaner och stäpper, och när dessa områden var utforskade tittade vi mot stjärnorna och började bege oss ut i vårt solsystem. Det var av utforskningsskäl och nyfikenhetsskäl som vi en gång satte foten på månen. Detta tycker jag är den viktigaste anledningen till att vi har en rymdverksamhet i världen och i Sverige.
Sedan ger denna utforskning en massa positiva bieffekter till vårt samhälle. Men det är inte på grund av positiva bieffekter som vi har en rymdverksamhet, utan vi har en rymdverksamhet eftersom vi vill utforska och lära oss förstå mer om den plats som vi finns i - universum. Denna utforskning tycker jag ska vara kärnan i en rymdstrategi.
Inom rymdområdet har vi nu en extra spännande tid, den mest spännande tiden sedan 1960-talet. Vi har ett skifte inom rymdområdet. På 1950- och 1960-talen behövde man vara en supermakt för att kunna ha någon större påverkan på rymdområdet. I dag börjar vi se superentreprenörer som driver rymdutvecklingen framåt.
Men nästa steg, som vi redan är inne i, är att vanligt folk får en allt större påverkan på rymdverksamhet.
Man behöver inte vara miljardär eller miljonär längre, utan det börjar bli någonting för oss alla att kunna delta i. Sverige som nation borde driva på dels den stora utvecklingen, just utforskningen av vårt solsystem, dels detta skifte från att det är bara supermakterna eller nationerna som kan göra det till att superentreprenörerna och vanligt folk kan bidra i detta.
Sverige borde spela en roll i att bidra till denna utveckling och detta skifte. Vi bör göra det av lust, för att det är någonting som är viktigt och inspirerande, men också av ett långsiktigt ansvar för mänskligheten och för våra barn och barnbarn och kommande generationer och se till att vi lämnar efter oss en planet och en mänsklighet som kan finnas under en lång tid.
Det bästa med den rymdstrategi som regeringen har lagt fram är att den nu finns. Det finns flera bra delar i den. Den kanske allra bästa delen är att försvaret och säkerhetspolitiken nu finns med som en tydlig del, vilket har varit ett område som har saknats tidigare. Det är alldeles utmärkt.
Det finns dock ett antal hål - svarta hål - i denna rymdstrategi, och jag tänkte beta av dem ett i taget. Ett är astronauter. Ordet "astronauter" finns inte ens med i rymdstrategin. Det är över tio år sedan Christer Fuglesang blev Sveriges första, och hittills tyvärr enda, astronaut.
Det finns ingenting i strategin om att vi ska ha fler astronauter, och även om besluten ligger på Rymdstyrelsen baserar ju Rymdstyrelsen sina kommande beslut på Sveriges rymdstrategi. När det inte ens finns med i rymdstrategin finns det en risk att det blir en motsatt signal till rymdstyrelsen - att vi inte ska ha fler svenska astronauter via Esa eller andra internationella samarbeten.
Mathias Sundin (L):
Vad gäller privat bemannad rymdfart är det som behövs en uppdatering av rymdlagen, precis som Helene Hellmark Knutsson säger. Detta kan, eller bör, man göra innan det kommer en konkret förfrågan, för just uppdateringen av den möjliggör ju för en förfrågan att komma in. Samma sak gäller ett annat svart hål, lagstiftning om asteroidbrytning, där USA och Luxemburg har gått före.
Att bryta mineraler på asteroider är någonting som har varit science fiction och synts i ett antal filmer men som nu så smått börjar bli verklighet. Att uppdatera lagstiftningen är någonting som inte kostar en massa pengar - det är ju det som är den stora fördelen - men som kan leda till väldigt stora framtida investeringar. Det möjliggör i alla fall detta.
Så till sist svart hål nummer fem: en svensk på Mars. Jag har själv tagit fram och jobbat med Liberalernas rymdpolitik, och inom hela rymdområdet är Mars nästa stora utforskning av solsystemet. En självförsörjande koloni på Mars skulle vara det största steg som mänskligheten hittills har tagit.
Det blir plötsligt en ras som bor inte bara på en planet utan på flera planeter. Det är i sig otroligt inspirerande; att vakna en måndagsmorgon och tänka att det är detta som pågår gör ju att man skuttar upp ur sängen. Men vi har också ett ansvar mot kommande generation att jobba för mänsklighetens långsiktiga överlevnad.
Sverige kan naturligtvis inte ha ett eget rymdprogram och bygga en egen raket och köra iväg folk till Mars, men vi kan spela en roll i detta utan stora, ökade resurser. Det kan i stället ske genom att resurser flyttas till exempel inom Esa, bort från Arianeprogrammet. Jag tycker att Sverige ska vara en del på Mars.
Mathias Sundin (L):
Min fråga går till Peter Eriksson och handlar om artificiell intelligens, AI. Vi ser nya framsteg så gott som varje vecka på detta område. Microsoft gör sin största satsning någonsin - den största satsningen i världen är på AI. Google brukade kalla sig ett mobile first-företag. Nu säger de att de är AI first.
När deras ordförande Eric Schmidt var här i Sverige sa han att Sverige ligger efter på detta område, vilket bekräftar den bild som jag får när jag pratar med företrädare. Vi ligger bra till på många teknikområden och digitala områden i Sverige, men just här släpar vi efter en del. Nu fick vi en väldigt positiv nyhet i veckan, att Wallenbergarna satsar över 1 miljard på detta område.
Min fråga blir naturligtvis: Vad gör regeringen på AI-området?
Mathias Sundin (L):
Vi ser nu att AI kommer in i storpolitiken. Ryssland och Kina ser det som en strategisk tillgång och satsar. Jag menar inte att Sverige ska ge sig in i denna kapprustning, men det är extremt viktigt för svenska företag att det finns människor med denna typ av kunskap att anställa och att de inte sitter fast i gamla system när övriga företag i världen rör sig framåt i snabb takt. Jag ser fram emot fler skarpa förslag från regeringen.
Jag har sett att statsrådet gjort många besök, men det behövs fler beslut.
Mathias Sundin (L):
Nu har Sverige en rymdstrategi. Äntligen! Den är dock tyvärr lite tunn till sitt innehåll. Det bästa med den är att den nu faktiskt finns. En del i rymdstrategin handlar om Esrange, vår rymdbas uppe i norr. En föreslagen utveckling är att man ska kunna skjuta upp små satelliter därifrån. Det är ett alldeles utmärkt förslag som har utretts tidigare.
När den här strategin presenterades lät det, framför allt i kommentarerna från rymdministern, som att det kommer att börja fara upp raketer med små satelliter därifrån när som helst. Men det finns ett litet krux: Det saknas pengar till detta. Utan pengar till ombyggnad och utbyggnad av Esrange kommer det inte att skjutas upp några satelliter därifrån. Det räcker inte att prata om detta.
Varför har regeringen inte skjutit till de här pengarna vare sig i höstbudgeten eller i vårbudgeten?
Petter Löberg (S):
Jag tror inte att domare i framför allt lägre rätter ska ta alltför många egna initiativ. Domarna ska bygga på lagstiftningens grundläggande principer, det som står i lagen, men också den praxis som kommer från våra praxisdomstolar. I det här fallet är det Högsta domstolen. Det är deras uppgift att försöka uttolka lagen och tillämpa dess skrivningar i verkligheten. Här har vi upplevt att det finns en otydlighet.
Det är orsaken till att vi nu gör den här justeringen i lagen. Där är vi helt överens, Anti och jag. Det är inga konstigheter. Vi har nämnt tidigare att mängden inte har någon betydelse vid utdömandet. Det är såklart lite generaliserande. Det har givetvis betydelse. Men det är en faktor i den bedömning man ska göra när man ska döma i de här fallen.
Jag tror att det är bra att vi går ifrån den instrumentella synen på dömandet som vi har haft när det gäller narkotikabrott. Remissinstanser och juridisk expertis i allmänhet är ganska nöjda med den delen av HD:s dom. Däremot är man kanske inte nöjd med det praktiska resultatet.
Det är det vi försöker justera här nu.
Petter Löberg (S):
Det finns mängder av brottskategorier, våld i nära relationer till exempel, som man behöver utvärdera systematiskt och vetenskapligt innan man justerar lagstiftningen. Därvidlag skiljer sig inte det här från någonting annat. Däremot ser vi precis som ni, Anti Avsan, oerhört allvarligt på narkotikabrott. Det har vi gjort i alla tider. Vi socialdemokrater har en restriktiv hållning i fråga om narkotiska preparat och användningen av dem. Det har vi varit överens om över blockgränsen också.
När det gäller just beslag i tullen har mängden beslagtagna preparat ökat. Jag vet inte om det beror på ökad effektivitet inom Tullverket eller på att mängden in har ökat. Det som motsäger det senare är till exempel CAN:s mätningar bland populationen. De visar på att användningen av narkotika inte har ökat nämnvärt de senaste åren. Det är ju bra.
Det är en värdeförskjutning vi kan se. Det kan vi se även när det gäller alkoholen. Förtäringen av alkohol har sjunkit dramatiskt på bara tio år, framför allt bland unga. På det viset kan man säga att det är en del att bekämpa brotten i domstolarna. Men det finns andra delar av samhällsorganismen som måste fungera för att vi ska kunna hantera gisslet med narkotiska preparat. Jag tror att vi har lite olika ingångar där.
I vårt rättspolitiska program, framför allt portalsidorna, kan man se att vi har en annan syn på hur vi egentligen vill minska mängden brott och mängden missbruk i samhället. Vi tror mer på att hålla ihop det här landet, minska klasskillnaderna, jobba för ett mjukare samhälle och vara brottspreventiva i mycket större omfattning än att hela tiden ropa på strängare straff och fler poliser. Det är inte så enkelt.
Det är mycket mer komplext, om de här stora samhällsproblemen ska lösas på lång sikt.
Petter Löberg (S):
Man kan säga så här: Ni vet att när vi tog över makten blev det en annan typ av budgetsituation för Regeringskansliet när det gäller utredningsverksamheten. Man blev tvungen att prioritera bland de uppdrag man hade. För att tala klartext upplevde väl regeringen helt enkelt att inom Kriminalvårdens verksamhet finns förutsättningar att få forskningsöversikten och den internationella utblicken inbyggda i själva de resurser som Kriminalvården har i och med den nya enmyndighet som har satts i sjön.
Jag har full tillförsikt när det gäller att såväl Kriminalvården som Brottsförebyggande rådet och Regeringskansliet har stenkoll på de internationella utblickarna och vad som funkar och inte funkar. Sverige ligger fortfarande i framkant i världen både när det gäller kriminalvård och, framför allt, när det gäller omvärldsbevakning och forskningsanknytning när det handlar om hur vi hanterar rätts- och kriminalvårdspolitik.
Så är det när det gäller de enskilda programmen: Man utvärderar dem konsekvent, och man gör det utifrån en vetenskapligt beprövad metod. Därefter drar man slutsatser. Funkar det eller funkar det inte? Om något inte funkar slutar man med det. Jag är helt övertygad om att den konkreta vardagliga verksamhet som finns i myndigheten kommer att vaska fram förslag som vi kommer att ta politisk ställning till så småningom.
Petter Löberg (S):
I vår budgetproposition finns speciella medel för just utslussningsåtgärder. Det är nu vi ska ta ställning till det, och det är också där direktiven så småningom kommer skriftligen till myndigheterna. Det är alltså i realtid, och vi har resurser för bland annat denna fråga.
Jag vill påstå att det händer saker och ting, men det är klart att det är en annan sak om man ska ta ett helhetsgrepp i form av en nationell handlingsplan. Det här är ingen ny verksamhet. Man har burat in folk i århundraden i det här landet, och vi har lång erfarenhet av vad som funkar och inte funkar.
Forskningsläget är inte ett oskrivet blad när det gäller vad som har effekt på återfallsförbrytande verksamhet. Problemet är att man inte får det att fungera i praktiken när det gäller samverkan mellan myndigheterna. Det är där man måste ha störst fokus, och inte på att hålla på med handlingsplaner, utredningar eller forskning i första hand. I första hand handlar det om action in the house.
Man måste se till att kommuner samverkar med Kriminalvården och socialtjänst. Vi har Krami, som jag tror att också ni tycker är en bra verksamhet, där Arbetsförmedlingen, kommunen och Kriminalvården samverkar på precis det vis som jag tror att också ni efterlyser. Fokus ligger på att komma tillbaka till arbetsliv och studier. Det är en verksamhet som vi absolut ser positivt på att man utvecklar och bygger ut.
Petter Löberg (S):
Man kan undra om Adam Marttinen ens har läst det här brottsförebyggande programmet. Han ägnar 99,7 procent av sitt anförande åt att tala om kameraövervakning. Du vet likaväl som alla andra i justitieutskottet, Adam Marttinen, att det har lagts fram ett antal förslag på konkreta åtgärder för att förbättra möjligheterna för inte minst de polisiära myndigheterna att genomföra kameraövervakning. Det är inga hemligheter.
Vi har diskuterat det hur många gånger som helst. Ditt anförande är präglat av att man ska slå mot vissa grupper, mot etniska grupper. Det är helt logiskt eftersom du tillhör ett rasistiskt parti med rötter i nynazismen. Men ni har inte stöd i den kriminologiska forskningen för att man ska göra det. Vi vet att social tillhörighet, klasstillhörighet, är en betydligt viktigare faktor än etnisk bakgrund.
Detta vet vetenskapen. Men ni bryr er inte om vetenskap. Ni är resistenta mot vetenskap. Eller så vet ni om det och är oärliga. Det är också en variant. Ditt anförande är ensidigt, Adam Marttinen. När det gäller repressiva åtgärder kan jag tycka att det är trevligt med kameraövervakning, inte minst på Stureplan så att man kan lagföra en del huliganer som hänger där och slåss. Men den personliga integriteten måste också värnas.
Anser du inte att den personliga integriteten har något värde?