Stina Bergström (MP):
Vi debatterar i dag miljö- och jordbruksutskottets betänkande Naturvård och områdesskydd . Som miljöpartist hade jag väldigt gärna sett att de motioner som vi nu ska debattera framför allt skulle ha handlat om att stärka naturvården och skydda fler naturområden. Men så är det inte alls.
Majoriteten av de motioner som i samband med betänkandet lämnats in av den borgerliga oppositionen handlar i stället om ta bort skyddet av viktiga naturområden - marker som är speciellt viktiga för djur- och växtlivet och för oss människor. Vi debatterar nämligen i dag, återigen, strandskyddet.
Jag tänkte ta tillfället i akt att påminna oss alla om varför tidigare riksdagsledamöter i Sverige en gång tog besluten att stränderna skulle vara tillgängliga för alla, inte bara för vissa. Så tidigt som 1936 lyfte faktiskt ledamöterna Andersson och Gustafsson i en motion problemet med den hastigt framskridande exploateringen av stränderna.
Jag tänkte citera dem: "Förmögna stadsbor lägga beslag på så gott som alla natursköna områden, som gränsa intill hav, sjöar och vattendrag. Miltals från staden bli på detta sätt strandområdena förvandlade till tomter och parker i enskild ägo.
Hundratusentals människor, vilka äro bosatta i städerna och de tätbebyggda samhällena bli på detta sätt, trots att de äro bosatta i närheten av hav och sjöar, berövade möjligheter till friluftsbad och friluftsliv inom rimligt avstånd till sin bostadsort." Den efterföljande Fritidsutredningen, som lämnade sitt slutbetänkande 1938, djupdök i vad som höll på att hända och föreslog åtgärder.
Ledamöterna i kommittén menade bland annat att "våra stränder böra betraktas såsom en för hela folket betydelsefull nationell tillgång, vars bevarande i ursprungligt skick av såväl sociala som andra skäl bör eftersträvas". Fritidsutredningen är intressant och imponerande läsning.
Den är imponerande därför att där finns en stor insikt kring vad som skulle hända om man inte satte stopp för bebyggelse på stränderna, och den är intressant därför att den så grundlig. Genom att hämta in synpunkter från samtliga län kom man till exempel fram till att den ökande strandbebyggelsen var något som väckte oro i så gott som hela landet.
Men, herr talman, som vi alla vet kom det ett krig emellan, och först 1950 kom den första strandlagen. På den tiden gav man länsstyrelserna i uppdrag att utse de områden där strandskydd skulle gälla. Det gjorde man för att trygga tillgången till platser för bad och friluftsliv för allmänheten.
Men den lagstiftningen visade sig vara otillräcklig för att hejda den stora expansionen av fritidshus under 60- och 70-talen. Riksdagen beslutade därför 1975 om ett generellt förbud mot att bebygga stränderna, både vid kusten och i inlandet. Skärpningen var, och är, kopplad till en möjlighet att ansöka om dispens.
Genom en lagändring 1994 utvidgades strandskyddets syfte till att också ge skydd för växt- och djurlivet. Då hade vi haft en miljörörelse, och en kunskap om strändernas betydelse, inte bara för människor utan också för växter och djur, hade letat sig in i den här kammaren och i lagstiftningen. Det är över 20 år sedan. Nu börjar det bli dags för oss som dagens politiker att ta nästa steg.
Herr talman! Vi ska vara tacksamma för att tidigare riksdagspolitiker har månat om strandskyddet av ytterligare ett skäl. Att vi inte, som i övriga Europa, har bebyggt stränderna innebär att vi, vid sidan av ett mer levande djur- och växtliv och tillgängliga stränder, också kommer att få mindre problem med de skred och översvämningar som ökar som en effekt av klimatförändringarna.
Det kommer att minska både framtida problem och kostnader för oss. Boverket, med ansvar för miljömålet God bebyggd miljö, har en vision för 2025. De förväntar sig att vi då ska ha tagit de ökade riskerna med att bygga längs stränderna till följd av klimatförändringarna på allvar och lokaliserat all ny bebyggelse i mer skyddade lägen.
Det är sju år kvar - vi kanske borde börja närma oss den visionen nu, i stället för att fjärma oss.
Vi borde lägga in även klimataspekten i lagstiftningen, till hjälp för kommunerna i deras planering och myndighetsutövning, till hjälp för människor som ska satsa sina pengar för att bygga en bostad i ett lämpligt läge och till hjälp för försäkringsbolagen, som är helt inne på Boverkets linje: Att bygga nära vatten riskerar att bli väldigt kostsamt. Herr talman!
Som jag tidigare sagt förändrades strandskyddet under den borgliga regeringens tid. Den regeringen införde bland annat ett regelverk kring så kallade LIS-områden, landsbygdsutveckling i strandnära lägen. Det är en reform som inte gett det utfall som de borgerliga partierna önskade sig.
Barnfamiljer och andra bofasta har inte köat för att få bygga på stränderna i bygder där skolan har lagts ned och affären ligger många mil bort. Miljöpartiet tycker att det är bra att regeringen nu gör en utvärdering av den reformen och andra lättnader i strandskyddet. Jag tycker att det då också är viktigt att ta reda på hur mycket av detta som har lett till mer fritidshus på stränderna.
Det är ju något som, vilket den minnesgoda kanske kommer ihåg, sågs som ett stort problem för 50-60 år sedan. Jag tror personligen att ett attraktivt åretruntboende på landet handlar om helt andra saker än en privat strand. Det handlar om skolor, affärer och offentlig service och om möjligheter till bra huslån, även för den som vill bygga på landet.
Det handlar om bra bredband, jobb, goda pendlingsmöjligheter, friluftsliv och vacker natur samt ett aktivt föreningsliv. Det handlar om gemensamma badplatser och simskolor - allt det där som gör det så attraktivt för oss att bo på landet. Självklart är det många av oss som gärna också ser vattnet från köksfönstret.
Men det blir föga värt med en fin sjöutsikt om du aldrig kan ta dig ned till sjön, om stranden kantas av fritidshus och privata bryggor. Herr talman! Miljöpartiet anser att det är olyckligt att det har blivit lättare att bygga vid vatten i ett läge där det blir alltmer riskfyllt. Framtidens byggande ligger inte vid sjö- eller havskanten.
Det är också viktigt att understryka att landsbygdens utveckling i stor utsträckning är beroende av de värden och möjligheter som strandskyddet för med sig, som orörd natur och allas vår tillgång till stränderna. Det står också i den reservation som Miljöpartiet tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet har i det här betänkandet, reservation nr 6.
Jag yrkar härmed bifall till den reservationen och i övrigt bifall till utskottets förslag i betänkandet. Herr talman! Som miljöpartist är jag väldigt glad och stolt över att vi nu har en regering som satsar på skydd av värdefull natur. Regeringens fördubbling av anslaget för skydd av värdefull natur får genomslag i hela landet. I dag kommer vi att ta två viktiga och glädjande beslut i den här kammaren.
Vi kommer att besluta att utöka storleken på två av våra nationalparker, Björnlandet i Västerbotten och Tiveden i Närke. Just Tivedens nationalpark har jag ett lite speciellt förhållande till. För ett år sedan arrangerade jag och Lars Tysklind ett seminarium i riksdagen om hyggesfritt skogsbruk. En av de medverkande kom från det statliga skogsbolaget Sveaskog.
Kommunchefen i Laxå kommun hade satt sig på tåget och åkt upp till Stockholm enkom för att vara med på seminariet. Varför det? Jo, för att han och kommunens alla politiker var oroliga för hur Sveaskogs kalhygges- och plantagebruk hotade kommunens största attraktion, Tivedens nationalpark. Det är kring Tivedens nationalpark den enda inflyttningen sker i denna utflyttningskommun.
Det är också där de nya företagen startar. Kommunchefen tog tillfället i akt att rikta en vädjan till Sveaskog om att kring nationalparken bruka de sista resterna av naturskogen med hyggesfria metoder. Kanske var vårt seminarium startskottet för en allt starkare proteströrelse i Tiveden.
Man kan också kalla det en konstruktiv dialog mellan kommunpolitiker, företagare och boende å ena sidan och Sveaskog å andra sidan. Hur som helst så blev resultatet att Sveaskog har lovat att utanför den nu snart utökade nationalparken bruka skogen utan kalhyggen. Det är glädjande.
Med hyggesfria metoder i skogen gynnar vi inte bara biologisk mångfald utan även friluftslivet, turismen och en levande landsbygd. Jag vill därmed yrka bifall till utskottets förslag om Björnlandet och Tiveden och avslag på samtliga reservationer.