KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Eklind (KD):
Dessvärre får jag göra Carina Ohlsson lite besviken, för jag vet inte så mycket mer än hon själv, tror jag. I hela hanteringen har det varit ett genomgående problem att den regering som vi har och som för förhandlingarna nere i Bryssel har varit oerhört sparsmakad när det gäller att ge uttryck för vilken ståndpunkt man har.
Det har gjort att vi alla svävar i en viss grad av ovisshet om vad Sverige egentligen vill åstadkomma i förhandlingarna. Jag ska vara ärlig och säga att jag inte riktigt förstod vad Carina Ohlsson svarade på min fråga om vad socialdemokratin anser om att man utvidgar anknytningsbegreppet. Ledamoten får gärna upprepa det.
Förslaget, om nu någon inte känner till det, är ju att även vuxna syskon och så kallade nyetablerade relationer ska räknas in i anknytningsbegreppet. Det tar ju viss tid att komma till Europa för människor som är på flykt, och de kan ju bli kära medan de är på väg hit, och tanken är då att de ska kunna åberopa ett anknytningsbegrepp.
Detta är ett viktigt besked inte bara till mig utan till svenska väljare: Vad anser socialdemokratin? Vill man ha kvar anknytningsbegreppet som det är, eller vill man gå EU-förslaget till mötes och vidga begreppet? Det kommer ju att få konsekvenser för hur många människor som kommer till Sverige. Det är oomtvistat. När det gäller den andra frågan, om femårsgränsen, hör jag att Carina Ohlsson inte heller har svar.
Jag hade hoppats att hon skulle ha sagt att femårsgränsen inte duger. Den insats som Sverige har gjort under 2000-talet är enorm när det gäller att ge människor möjlighet att vara i vårt land, och då ska detta också räknas in, så att medlemsstater som historiskt inte har tagit det ansvaret ska få ta ett större ansvar än Sverige framöver.
Hans Eklind (KD):
Tack, Ida Gabrielsson, för frågan! I bästa fall hoppas jag att jag bara var otydlig och att det var därför den typ av tolkningar som riksdagsledamoten gav uttryck för som grund för sin fråga över huvud taget var möjlig. Jag uppehöll mig nämligen ganska länge vid behovet av att rehabiliteringsprocessen kommer igång i tid. Det var nästan centralt i mitt anförande.
Det var också så att jag vid upprepade tillfällen konstaterade att det slarvas med rehabiliteringen. Den försenas och sätts inte igång i tid. Jag menar att lösningen på detta problem inte är att luckra upp avstämningspunkterna i sjukförsäkringen. Det är svårt att se att rehabiliteringsprocessen av något konstigt skäl skulle bli ännu bättre av att vi luckrar upp dessa punkter.
Den borde kanske rimligen vara bättre nu. Det är detta som är vår huvudkritik. Vi har varit och vi är med på att diskutera hur avstämningspunkterna ska formuleras och vad som ska gälla. Vi har till och med varit med på dag 180.
Vi har, som Ida Gabrielsson vet, också lagt fram förslag om covid-19 och så vidare, så vi ser att vi hela tiden måste ha en levande diskussion om detta. Ida Gabrielsson måste väldigt medvetet ha missförstått mig, eller så kommunicerar jag dåligt. Min huvudpoäng var att rehabiliteringen måste bli bättre och att den måste sättas in i tid så att den kan slutföras.
Det är heller inte så att antalet utförsäkrade har minskat med den politik som förs. Hur mycket Ida Gabrielsson än ordar om nyliberalism och så vidare är det under den här regeringen som utförsäkringarna har skjutit i höjden, med de avstämningspunkter som vi har i dag, på grund av att rehabiliteringen inte sätts igång i tid och inte fungerar.
Hans Eklind (KD):
Jag tror faktiskt att Ida Gabrielsson, om man bortser från den politiska demagogi som ledamoten använder sig av, vet svaret på frågan. Vi har till och med lagt fram ett utskottsinitiativ där vi klart och tydligt säger att om man inte får den rehabilitering man måste ha kan vi inte ha en situation där man utförsäkras.
Så sent som i måndags hörde jag att universitetssjukhuset i mitt eget hemlän Örebro sa att de börjat komma igång med de långtidscovidsjuka. Det är väldigt olika hur man har kommit igång med detta, men i måndags kom USÖ igång. Det är bra, men det har tagit väldigt lång tid.
Det absolut enda som Ida Gabrielsson ska ta fasta på är det som jag sa i mitt anförande: För det första behöver vi bli bättre på förebyggande arbete. För det andra ska socialförsäkringen gå in och stötta med rehabiliteringsinsatser för dem som drabbas av en nedsättning av sin arbetsförmåga. Detta ska göras snabbt, och det ska vara en tydlig process. Därför tycker jag att avstämningspunkter i socialförsäkringen är bra.
Det är ett sätt för den försäkrade att vinnlägga sig om att få de insatser som krävs för att kunna återgå till arbetsmarknaden. Jag tror nämligen inte att det finns någon som vill vara långtidssjuk. Men då måste vi också sätta in dessa åtgärder. För det tredje: Om en person inte erbjuds dessa åtgärder är Kristdemokraternas resonemang, precis som det var med långtidssjuka i covid-19, att vi då måste ha ventiler.
De finns, och dessa ventiler ska man nu titta på. Om en person inte har fått den hjälp som behövs - om den processen inte har satts igång i tid - kan inte den enskilde åläggas ansvar för detta, utan vi måste ha ett fungerande samarbete mellan den enskilde, arbetsgivaren, Försäkringskassan och även naturligtvis sjuk- och hälsovården. Tillsammans tror jag att vi kan hitta en bättre fungerande rehabiliteringsprocess eftersom den inte fungerar i dag.
Hans Eklind (KD):
Statistik från Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån, Frontex, visar att Sverige har haft och har stora problem med missbruk av ett flertal identifikationsdokument. Svenska handlingar används i ett missbrukande syfte, och i flera år har just svenska handlingar hört till dem som byrån oftast påträffat.
Detta rör inte minst personer som försöker att ta sig in i Europa med en annan persons resedokument. Jag yrkar därför bifall till reservation 1, om biometriska uppgifter, där SD föreslår att regeringen ska utreda definitionen av begreppet "biometriska uppgifter", att hanteringen av biometri ska förbättras och att dessa uppgifter ska kunna sparas i databaser. Kristdemokraterna välkomnar denna proposition.
Den kommer att leda till att vi får säkrare uppehållshandlingar som försvårar förfalskningar och missbruk.
Det tillägg - den reservation - som finns här i dag handlar om att utreda möjligheten att inkludera biometriska uppgifter och hur hanteringen ska kunna förbättras samt sparas i databaser så att vi ytterligare höjer nivån på att kunna säkerställa att vi vet att den som står framför oss eller kommer in i vårt land verkligen är den som han eller hon påstår sig vara.
En sådan utredning bör naturligtvis omgärdas av och genomföras med största möjliga noggrannhet, då det handlar om människors integritet. Det är viktigt att ta till vara detta, men det är inte ett skäl att inte genomföra en sådan utredning. Vi ser det snarare som högst logiskt att en sådan utredning sker, inte minst nu när man ser över hur man ska sjösätta de förslag som Id-kortsutredningen har presenterat.
Hans Eklind (KD):
Kom igen nu, killar! Agera! Inte reagera! Jag har under ett femtontal år tränat, coachat och matchat pojk- och juniorlag inom både bandy och fotboll. Jag har alltid till mina spelare understrukit att vi genomför matcherna genom att agera, inte genom att reagera.
Det är vi som ska sitta i förarsätet, inte motståndarna, och genom att ta tag i taktpinnen kan vi på ett bättre sätt nå de resultat vi eftersträvar. Jag har tänkt på det här flera gånger under den pågående pandemin. Varför? Jo, därför att vi har en regering med en fallenhet att reagera, inte agera.
Extra tydligt blir detta i det vi samtalar om och diskuterar här och nu, nämligen den förebyggande sjukpenningen till riskgrupper. Vid upprepade tillfällen har Kristdemokraterna och andra partier i riksdagen fått driva på för att få till beslut för att dessa, våra allra mest utsatta, inte ska stå utan ersättning. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till tillkännagivande.
Politiken mår å andra sidan inte bra av att vi reducerar samtalet till att peka finger, missförstå varandra och anklaga varandra för brister. Samtidigt måste politiken vara en vän av ordning. Vi får inte se mellan fingrarna när det uppstår en senfärdighet som faktiskt utsätter människor för stor fara. Det är det som detta handlar om.
Trots att regeringen själv beskriver att den ersättning som vi debatterar, alltså förebyggande sjukpenning för riskgrupper, handlar om att "skydda de individer som löper störst risk att drabbas av ett särskilt allvarligt sjukdomsförlopp från att smittas av sjukdomen" har glapp i ersättningarna likväl uppstått på grund av regeringens oförmåga att fatta beslut om förändringarna i tid.
Det är på alla sätt svårt, i alla fall för mig, att ta in i dessa pandemitider. Vi kristdemokrater deklarerade tidigt under pandemin att möjligheten till sjukpenning i förebyggande syfte för riskgrupper ska erbjudas till dess ett vaccin finns att tillgå och vaccinering har utförts. Vi har varit mycket kritiska till regeringens hantering.
Vi var med och tog det initiativ som ledde till att riksdagen den 9 december i fjol underströk att regeringen måste ha en sådan framförhållning att det inte uppstår ett uppehåll i utbetalningen av förmånen mellan två ersättningsperioder. Vill man skydda de allra mest utsatta är och förblir det fullständigt elementärt att man undviker glapp i ersättningen.
Det har tyvärr regeringen inte lyckats med under pandemin, och för detta ska den kritiseras. Jag har tyvärr också tvingats konstatera, inte bara vid ett utan vid flera tillfällen, att när Kristdemokraterna och även andra partier har föreslagit utskottsinitiativ har vi först mötts av kalla handen för att senare samma morgon höra att regeringen och dess stödpartier kommit fram till samma slutsats.
Då har vi fått åse hur regeringen samma dag som vi ska hantera initiativet presenterar ett förslag och försöker påskina att man agerar, inte reagerar. Det är inte snyggt, och det skapar inte förtroende. Jag yrkar bifall till utskottets förslag om ett tillkännagivande. Förlängning av reglerna om före-byggande sjukpenning för riskgrupper
Hans Eklind (KD):
Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag om ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör återkomma till riksdagen med förslag till en utvidgad bidragsbrottslag. Sedan 2008 är det möjligt att dömas till böter men också fängelse för bidragsbrott. Såväl antalet inkomna brottsmisstankar som lagförda har ökat i stort sett varje år.
Svagheten med dagens bidragsbrottslag är dock att den endast gäller för ekonomiska förmåner och ekonomiska stöd som betalas ut till eller avser enskilda personer.
Tillsammans med Moderaterna har vi kristdemokrater sedan förra mandatperioden drivit på för att bidragsbrottslagen ska utvidgas till att omfatta stöd, bidrag och ersättningar som betalas ut till eller tillgodoräknas någon annan än den enskilde. År 2017 konstaterade Välfärdsbrottsutredningen att den statliga lönegarantin är utsatt för bedrägerier.
Missbruket av den statliga lönegarantin beräknas kosta ungefär 150-200 miljoner kronor årligen. Det vi gör i dag är att säga till regeringen att man ska utvidga bidragsbrottslagen så att den även omfattar statliga stöd till företag, och det är bra. Fru talman!
Bidragsbrottslagen har, som sagt, inte minst tack vare engagemanget från några av riksdagens partier utvidgats den senaste tiden. Nu inkluderas bland annat tandvårdsersättning och assistansersättning, och maxstraffet för grovt bidragsbrott har höjts från fyra till sex år. Vi kristdemokrater menar dock att antalet bidrag och myndigheter som ska omfattas av lagen kan utökas ännu lite till.
Försäkringskassan är exempelvis en myndighet som ser ett behov av att sjuklönekostnader ska inkluderas, och så har vi igen då de statliga lönegarantierna. Detta är två exempel på saker och ting som vi menar ska ingå i bidragsbrottslagen, och straffskalorna ska naturligtvis alltid ses över. Fru talman!
Engagemanget från oss kristdemokrater bygger på att det sker felaktiga utbetalningar från välfärdssamhället i allmänhet och direkt brottsliga upplägg i synnerhet för att tillskansa sig bidrag. Det undergräver förtroendet för välfärdssystemet och dränerar systemet på resurser som vi ska ha för att kunna hjälpa dem som är i allra störst behov av dem.
Det är därför vi ska se till att bidragsbrottslagen som vi har på plats nu även kan fånga in de företag som lägger beslag på stöd som de inte har rätt till.
Hans Eklind (KD):
Det har varit några stökiga dagar nu på slutet. Under de dagarna har partierna försökt att kommunicera och sätta en bild av det egna partiets ageranden. De socialdemokratiska ministrarna har i olika medier kommunicerat bilden av att Socialdemokraternas handslag är att lita på och att Stefan Löfven sätter Sveriges bästa främst.
Det är utifrån de två påståendena som jag skulle vilja ställa en fråga till Rikard Larsson, som precis som jag har suttit i den migrationspolitiska kommittén under nästan ett helt år, vars slutresultat vi delvis tar ställning till här i dag. Det är delvis därför att Socialdemokraternas handslag och deras vilja att sätta Sverige främst inte riktigt gäller på migrationsområdet.
Där är det fortsatt maktinnehav som prioriteras framför den politik som ni har argumenterat för att ni anser vara den bästa. Ni står bakom samtliga 26 förslag som slutbetänkandet innehöll. Miljöpartiet reserverade sig mot 23 av de punkterna.
När nu propositionen landar på riksdagens bord har det skett en hel del förändringar från den politik som Rikard Larsson argumenterade för och sa att socialdemokratin står bakom. Ni är nu villiga att klubba igenom en politik som leder till ökad invandring. Hur går det agerandet ihop med att ett handslag är att lita på? Än mer intressant är: Hur kan en politik som ni inte delar vara den bästa för Sverige?
Hans Eklind (KD):
Vi har reserverat oss på 3 punkter i det slutbetänkande som Rikard Larsson refererar till. På de övriga 23 punkterna har vi inte reserverat oss. Det är den politik som vi därmed anser att vi kan stå bakom. Det är vad jag syftade på när det gällde handslag. Sedan finns det 26 förslag i slutbetänkandet, Rikard Larsson.
De finns av det enkla skälet att det fanns en majoritet i den migrationspolitiska kommittén som vi satt i. Om det inte fanns någon majoritet hade där inte funnits en enda punkt. Statsministern har här i kammaren under en partiledardebatt konstaterat det uppenbara, nämligen att det finns en koppling mellan stor migration, bristande integration och den kriminalitet vi ser i Sverige. "Det är glasklart", konstaterade Löfven, om jag får citera honom.
Men om det nu är glasklart, varför överger då ert parti i regeringsställning de förslag som ni ändå sa att ni ville rösta för och som ni röstade för i slutvoteringen i den migrationspolitiska kommittén? Jag tänker framför allt på den humanitära ventilen som nu blir så bred att Migrationsverket konstaterar att den inte längre är en ventil som kommer att användas i undantagsfall - det blir en motorvägsventil.
Jag tänker på språk- och samhällsorienteringskrav för permanenta uppehållstillstånd. Vi var ju överens om det här. Nu skjuts de på framtiden, trots att vi vet att språket är viktigt för att en person ska kunna bli anställbar. Det är inte Sveriges bästa som ni röstar för här i dag. Ni röstar för en produkt som ni har gått med på att för undvika en regeringskris. Det är sanningen, och det vet alla vi som satt med Rikard Larsson i kommittén och som lyssnade på hur Rikard Larsson argumenterade.
Ni har lyckats få fram en produkt för att ni ska kunna hålla ihop denna regering, ingenting annat.
Hans Eklind (KD):
Först och främst vill jag ge Jonny Cato rätt. Det är bra att han lyfter upp en riktigt viktig sak, nämligen att vi måste prata mycket mer om hur vi kan få till en bättre integrationspolitik. Vilka verktyg sätter vi i händerna på dem som kommer hit och för dem som ska lotsa de nya in i Sverige? Vi ska inte bara säga "välkommen hit" utan också "välkommen hem".
Jag vet att Jonny Cato och jag kommer att diskutera bland annat integrationsfrågan när Almedalen ska genomföras i en digital variant i år. Där kommer vi att diskutera lite olika lösningar på just integrationsfrågan. Det vore alltså ypperligt om riksdagen ändrar sig så att socialförsäkringsutskottet kan hantera både migration och integration i framtiden. På fredag är det midsommarafton. Midsommarstången ska kläs, och sedan ska barn och vuxna dansa runt stången.
Jag kom att tänka på detta när jag satt och funderade när, tyvärr, Maria Malmer Stenergard var lite snabbare än jag på att begära replik på Jonny Cato. Jag tänkte på Prästens lilla kråka när jag reflekterade över Centerpartiets krumbukter inom migrationspolitiken. Här har Centerpartiet möjlighet att tillsammans med oss kristdemokrater, moderater, liberaler och sverigedemokrater få igenom en skarp lagstiftning där vi sätter en 21-årsgräns för anhöriginvandring.
Det blir något som jag vet att Centern tycker. Jag vet också att Centern har kritiserat den rödgröna regeringen för att förslaget inte fanns med i den proposition som lades fram eftersom det fanns med i den migrationspolitiska kommitténs slutbetänkande. Men ni kommer alltså att rösta nej. I stället vill ni ha ett tillkännagivande. Det är alltså refrängen i Prästens lilla kråka som gjorde att jag tänkte på detta. Än slank hon hit ochän slank hon dit,och än slank hon ner i diket.
Varför, Jonny Cato, kan Centern agera på det sättet?
Hans Eklind (KD):
Jag hörde att Jonny Cato använde ett liknande resonemang när han skulle besvara Maria Malmer Stenergards fråga. Men det håller inte. Sedan 2015 finns i den tillfälliga migrationslagstiftningen en åldersgräns på 21 år. Det vi föreslog i migrationspolitiska kommittén var att den skulle permanentas. Det är ingen ny lag vi föreslår, utan det är en existerande lag som vi vill permanenta.
Sedan Sverigedemokraterna, Moderaterna, Liberalerna och Kristdemokraterna enats om detta utskottsinitiativ finns det med som en förslagspunkt. Detta möjliggör alltså för Centern att rösta skarpt här i dag. Vi kan konstatera att Lagrådet inte har några invändningar mot förslaget. Det är alltså ett berett förslag. När det gäller den ursäkt eller det skäl som Jonny Cato hänvisar till - att det måste beredas - vill jag alltså påpeka: Det är berett.
Det är redan existerande lagstiftning. Vi vill att den ska permanentas därför att vi vill sätta stopp för att unga flickor utnyttjas. Det vet jag att även Centern vill. Det är, Jonny Cato, helt obegripligt att ni väljer vägen att nöja er med ett tillkännagivande när ni kan se till att denna skarpa lagstiftning finns på plats redan den 20 juli - om bara några få dagar.
Ni säger nej till detta, och ni säger därmed nej till att Sverige får en fortsatt lagstiftning på detta område, med en 21-årsgräns. Det bör ändå Centerpartiet ta ansvar för. Ni vill ha ett tillkännagivande, men det är om exakt samma sak: den lag som finns ska fortsätta gälla. De där ursäkterna eller hänvisningarna till hur man måste göra håller faktiskt inte i detta fall.
Hans Eklind (KD):
Det korta svaret är att vi vill stoppa familjesplittring. Vi vill stoppa att föräldrar skickar ut sina barn på absolut livsfarliga vägar för att ta sig till ett land och där fungera som anknytningsperson för att övriga familjen ska få komma efter. Det är det korta svaret. Vi ser att det här med ensamkommande, som det kallas, är ett problem som vi har haft i Sverige.
Jag tycker att det är ett problem av det enkla skälet att om man är barn ska man vara med sina föräldrar. Då blir funderingen från Kristdemokraternas sida: Kan vi på något sätt stoppa drivkrafterna som gör att man skickar iväg sitt barn från hemmet för att ta sig till ett främmande land, troligtvis också med en främmande kultur och ett främmande språk? Det är det här som Kristdemokraternas förslag går ut på.
Vi säger att försörjningskravet ska gälla alla utom egna barn under 18 år. Det är själva grundprincipen. Vi ser det här som ett mycket allvarligt problem, och därför vill vi sätta stopp för det. Då har vi sett den här tekniken. Jag vill upplysa Christina Höj Larsen om att det finns andra EU-medlemsstater där exempelvis - jag tror att det är i Tjeckien - en minderårig inte kan vara anknytningsperson över huvud taget.
Det finns andra medlemsstater, två eller tre till antalet, där man också har försökt hitta modeller för detta. Det här handlar om att vi på något sätt måste komma åt roten till att föräldrar skickar sina barn i händerna på människor som både smugglar knark och människor. Barnen utnyttjas.
Jag vet att riksdagsledamoten precis som jag har fått ta del av berättelser om vad som händer inte bara på vägen till Sverige utan också om vad som händer i Sverige med de här unga människorna som har lyckats ta sig hit.
Hans Eklind (KD):
Det verkar som att det här replikskiftet handlar mest om att försöka betygssätta andra människors politik. Med tanke på den extremism som just Vänsterpartiet uppvisar när det gäller migrationspolitiken kan jag försäkra riksdagsledamoten om att jag inte kommer att sätta mig ned och luska reda på vad riksdagsledamoten har för kunskaper. Jag har aldrig ifrågasatt riksdagsledamotens kunskaper, men jag hör och noterar att när man inte håller med Vänsterpartiet måste det tydligen bero på bristande kunskaper.
Riksdagsledamoten och alla som lyssnar på debatten ska ta till sig en enda sak: Vi måste se till att komma åt detta med familjesplittring. Kristdemokraterna kommer aldrig att medverka till ett system som faktiskt uppmuntrar till familjesplittring. Vi har funderat på olika sätt för att motverka det.
Ett sådant sätt är att se till att de som tänker tanken att skicka i väg sin son i förväg inte ska tänka att Sverige är det land dit han ska skickas. Det ska nämligen finnas ett försörjningskrav, så att vederbörande inte kommer hit. Vi vill gärna locka fler, först och främst fler partier i Sveriges riksdag men också fler länder, att följa vårt förslag.
Det stora problemet med Kristdemokraternas förslag är nämligen om Sverige ensamt gör detta; ifall andra länder erbjuder drivkrafter som gör att familjer skickar en tonårspojke från familjen och i händerna på människosmugglare kommer det inte att sätta stopp för det.
Det gäller alltså att försöka hitta lösningar på en högre internationell nivå, om det ska få full verkan.
Hans Eklind (KD):
Tack, Rasmus Ling, för frågan! Jag börjar med vårdnadsbidraget, som har varit uppe tidigare i debatten. Vi kallar det i och för sig barnomsorgspeng, och vi föreslår att det ska gälla när barnet är mellan ett och tre år. Vi kristdemokrater säger ofta att vi vill få ned söktrycket till nordisk nivå, och vi konstaterar att i övriga nordiska länder har man just vårdnadsbidrag.
I Finland är det på 3 000 kronor i månaden, i Norge är det på 6 000 kronor i månaden och i Danmark har de gjort det till en kommunal fråga. För några dagar sedan noterade jag att det i Köpenhamn är 8 000 kronor i månaden. Man försöker göra gällande att vårdnadsbidrag, eller barnomsorgspeng som vi kallar det, skulle vara ett problem på något sätt. Det skulle jag vilja se bevis för.
Man spelar ut att invandrarkvinnor då skulle välja att inte börja förvärvsarbeta. Men det var väldigt få invandrarkvinnor som ansökte om vårdnadsbidrag när det fanns. Dessutom har vi tragiskt nog väldigt låg förvärvsfrekvens bland just kvinnor. Rasmus Ling frågar om barnperspektivet.
Jag utgår från att riksdagsledamoten har försökt läsa åtminstone delar av vår motion. Då ser han att vi har ett barnperspektiv. Det står till och med ordagrant att Sverige ska leva upp till barnkonventionen och andra relevanta konventioner. Dessutom har vi alltså ett förslag om att egna barn under 18 år ska kunna få återförenas med sina föräldrar. Det kallar jag för barnperspektiv.