Ulf Kristersson (M):
Detta är alldeles uppenbart många olika interpellationer. Det handlar i huvudsak inte alls om den som är inlämnad utan om sjukförsäkringsreformen och om den är bra eller dålig. Jag tar gärna också en sådan diskussion. Men det är inte det som frågan uppenbarligen förefaller gälla. Om vi börjar i den änden tycker vi olika om sjukförsäkringsreformen. Det är jag helt medveten om. Vi står för den reform som ni analytiskt delade beskrivningen av så sent som 2004. Vi genomförde den reformen.
Nu antyder ni utan att ta konsekvenserna av det att ni vill riva upp reformen och återgå till det gamla. Där tycker vi helt enkelt olika. Oavsett om man tycker att det var bättre förr eller bättre nu har det alltid funnits regelverk som styr när sjukförsäkringen ska användas. Man ska ha oförmåga att arbeta till följd av sjukdom. Det har alltid funnits regler för detta. Det har alltid varit så med den försäkring som Försäkringskassan beslutar om. Det är inte så att den enskilde själv bestämmer när och hur länge man ska vara sjukskriven.
Det kommer alltid att finnas människor som anser att de ska vara sjukskrivna som inte får vara det. I grund och botten är min mycket bestämda bild att vi har en sjukförsäkring som i stort sett alltid och för alla människor fungerar utmärkt väl. Sedan kommer vi då och då att ha oenighet. Det ska lösas i domstol vid överklagande. Ibland har Försäkringskassan fel. Det är jag helt medveten om, och då ska det rättas till. Den diskussionen kan vi ta separat. Det var inte det jag var inställd på här.
Om vi går tillbaka till sjukvårdsförsäkringen kan man också diskutera den och om sjukvården fungera bra eller inte och i vilka landsting det fungerar bra eller inte. Den diskussionen tycker jag att du ska ta med Göran Hägglund som är ansvarig för de frågorna. Sedan gäller det taken. Det är en mycket legitim diskussion hur höga taken ska vara. Jag ironiserar inte när jag säger att Socialdemokraterna vill ha åtta basbelopp, och nu har vi sju och ett halvt basbelopp. Det är en legitim ståndpunkt.
Man kan argumentera för att åtta är bättre än sju och ett halvt, och man kan argumentera för att sju och ett halvt är bättre än åtta. Det handlar om hur man vill prioritera offentliga skattemedel här och nu. Det påverkar inte några principer. Vi kommer fortsatt att ha avtalsförsäkringar som täcker upp över i det här fallet åtta basbelopp. Tycker man att det är angeläget att använda offentliga försäkringspengar för att höja ersättningen för dem som tjänar mest ska man höja taken här och nu.
Tycker man inte det kan man lägga pengarna på andra saker. Det är en legitim uppfattning. Den förändrar inte i sig någonting över huvud taget. Det har dessutom alltid varit så - och detta är viktigt att påpeka - att vill man få ersättning från sina kollektivavtalade försäkringar som nio och tio har är själva förutsättningen att man får ett beslut av Försäkringskassan att den allmänna försäkringen träder in först.
Det är alltid själva förutsättningen för att de avtalade försäkringarna över huvud taget ska vara aktuella. Annars skulle privata företag få bygga upp separata försäkringskassor. Det existerar såvitt jag vet inte i Sverige över huvud taget, och det tror jag inte alls är aktuellt. Vi talar om ganska många olika saker. Jag tar gärna också diskussionen om de andra delarna. Men för dagen nöjer jag mig med att konstatera att vi tycker olika om ett halvt basbelopp i sjukförsäkringen. Det kan vi båda acceptera.