KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Jag glömde svara på Ylva Johanssons fråga. Svaret på den är att en proposition väntas nästa år. Arbetsförmedlingen har en viktig roll i arbetet med att ge personer med funktionsnedsättning som medför en nedsatt arbetsförmåga möjlighet att få ett arbete med eller utan stöd. Kerstin Nilsson frågade om jag ser någon fara i konkurrensen.
Men faran är ju, Kerstin Nilsson, att inte tillräckligt många arbetsgivare tar del av de här stöden, öppnar dörren för fler personer och ser mångfalden. Det är den stora utmaningen. Som i flera av frågorna i kväll handlar det om att arbetsgivarna är de som öppnar dörren. Det är de som anställer. Där kan vi göra - och vi gör - mycket för att stöden ska finnas och för att sänka trösklarna.
Arbetsförmedlingen måste vara ute och stärka arbetsgivarkontakterna. Men Arbetsförmedlingen kan inte själv lösa uppdraget om det inte samtidigt i samhället i stort finns ett mer inkluderande synsätt som leder till att fler personer med funktionsnedsättning får anställning. För att lyckas med det behöver man bland annat god och tillgänglig information om de stöd som Arbetsförmedlingen erbjuder den här målgruppen.
Men som jag har varit inne på många gånger tidigare behöver också Arbetsförmedlingen jobba mer med sina arbetsgivarkontakter. Vi vet att det fokus man haft det senaste året på ökade kontakter med arbetsgivarna har gett resultat, men för att stödja de här personerna, som har en svag förankring på arbetsmarknaden, behöver Arbetsförmedlingen ständigt jobba med de här frågorna och utveckla dem.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill avslutningsvis tacka Kerstin Nilsson för denna viktiga interpellation. Att få in fler personer med en funktionsnedsättning som innebär nedsatt arbetsförmåga är en viktig fråga. Vi har skjutit till mer resurser och prioriterat om de resurserna till just de grupper som står längst bort från arbetsmarknaden.
Samtidigt är vi, som jag tidigare sade, i behov av att fler både privata och offentliga arbetsgivare är beredda att öppna dörren för den här målgruppen. Den så kallade Funkautredningen bereds i Regeringskansliet. Det får avsluta mitt svar den här gången.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Hillevi Larsson och Ylva Johansson för interpellationerna. Det var alltså i våras som vi här i riksdagen - jag var också med - fattade detta beslut att införa aktivitetsrapporter nationellt. Som sagt är det ett beslut som Alliansen har fattat beslut om tillsammans med Socialdemokraterna, och i ett bredare perspektiv också med sanktioner. Ibland låter det som om en del socialdemokrater inte vet vad de har varit med och fattat beslut om. Låt oss komma ihåg att aktivitetsrapporten infördes den 1 september.
Den har alltså funnits på plats i två månader. Som med alla förändringar krävs det naturligtvis både en noggrann uppföljning och en bra utvärdering. Att rapportera sitt arbetssökande är naturligtvis ingen ny företeelse. Men det har tidigare inte funnits ett strukturerat sätt att göra det på.
Detta betyder helt enkelt att arbetslösa nu regelbundet och på ett strukturerat sätt redogör för vilka åtgärder som de har vidtagit för att ta sig ur arbetslöshet. Det handlar om jobbsökande, intervjuer och olika aktiviteter. Varför är detta bra? Jo, därför att det ger Arbetsförmedlingen möjligheter.
När en person en gång i månaden talar om och rapporterar in vad man har gjort och vilka jobb som man har sökt ger det arbetsförmedlaren möjlighet att föra ett bättre samtal och ha en bättre kommunikation med den arbetssökande. När det gäller frågan om kvalitet och kvantitet tror jag att kvaliteten i och med att man rapporterar på detta sätt blir bättre. Det kommer att bli ett bättre samtal.
Då kan man uppfatta att man har sökt en massa jobb som man inte alls borde ha sökt. Hillevi Larsson är lite orolig för företagen. Det är ingen ny företeelse. Alla vi som har varit ute och träffat företagare under många år - det har säkert även Hillevi Larsson - vet att en del upplever att de får väldigt många ansökningar. Hela matchningsproblematiken är en utmaning, alltså att det finns arbetslösa som ska matchas. Men vi vet också att det finns arbetslösa som söker jobb som de kanske inte alls borde söka och som inte är lämpliga.
Aktivitetsrapporten kan vara en hjälp för att se även det. Man hjälper och stöttar den arbetssökande att söka de jobb som är relevanta. Syftet med aktivitetsrapporten är att varje arbetssökande ska få rätt stöd i sin process. Jag tror, som sagt, att mötet som sker blir mer kvalitativt.
Men jag tror inte att detta kommer att leda till en ökad administration för Arbetsförmedlingen på sikt när det är implementerat. Det är inte det som jag möter när jag talar med arbetsförmedlare och arbetsförmedlingschefer om detta. Eftersom detta till stor del sker via webben kommer, som jag redan har sagt, samtalet kring arbetssökandet i fokus i stället för andra typer av inrapportering. Framför allt är det viktigt att detta sker lika över hela Sverige.
Elisabeth Svantesson (M):
Först, Hillevi Larsson: Införandet av aktivitetsrapporterna handlar inte om att införa massvis av slumpansökningar till arbetsgivare. Det ska man inte göra. Uppdraget är väldigt tydligt utformat - den som är arbetssökande i dag och var det även tidigare ska söka lämpliga jobb för honom eller henne. Det kan förhoppningsvis fällas upp ännu bättre om man är tydlig med att redovisa vilken typ av jobb man har sökt.
Det var det jag var inne på i mitt förra inlägg, om att faktiskt föra samtalet om hur kvaliteten i arbetssökandet kan ökas. Jag tror också att Arbetsförmedlingen med det här stödet nu kan identifiera de personer som har ett större behov av stöd. Det kanske inte alltid visar sig men har visat sig inom den här typen av aktivitetsrapport. Man ser faktiskt att personer som kanske inte har fått stöd tidigare får det tidigt i processen.
Jag vill även påminna om att det här är nytt, precis som Hillevi Larsson sade. Det är två månader. Självklart kommer vi att följa upp och fortsätta att följa detta. Vi gör det tillsammans med Arbetsförmedlingen, och det kommer också att ske på andra sätt. När det gäller förordningen är det självklart inte en eller två tjänstemän som själva har suttit och skrivit på den, utan man har kommunicerat med alla relevanta parter i detta. Både Arbetsförmedlingen och a-kassorna har haft en bra kommunikation.
När det gäller de 46 000 personer som aldrig lämnade in sina rapporter kan det hända att det hade kunnat undvikas på något sätt. Arbetsförmedlingen har nu gått ut med en webbenkät för att fråga hur det kommer sig. Vi vet att man fyller i ett kryss om man är med i en a-kassa, men det behöver inte betyda att man tänker ta ut ersättning, att man kommer att fortsätta vara arbetslös eller att man förväntar sig a-kasseersättning. Det är viktigt att vi får reda på det: Är det 46 000 personer som i realiteten ska ha a-kassa?
Varför har de i så fall inte lämnat in rapporten? Det tänker Arbetsförmedlingen ta reda på, och det är viktigt att så sker. Någonting har gått fel, och då får man justera utifrån detta.
Elisabeth Svantesson (M):
Naturligtvis är det så att den arbetssökande ska kräva och förvänta sig mycket av Arbetsförmedlingen, exempelvis att finnas med i utformandet av handlingsplanen. För många personer handlar det om att de inte har nätverken. De har inte nätverk och tillgång till de dolda jobben som aldrig annonseras ut. Även om många jobb annonseras ut är det väldigt många som inte blir utannonserade. Så har det sett ut under lång tid.
De ska kräva och förvänta sig att Arbetsförmedlingen jobbar aktivt med arbetsgivarkontakter. Det är väldigt centralt och viktigt. Det ska kompensera för det nätverk som de inte har. Det är absolut så att det finns skyldigheter och rättigheter i systemet, och det är väldigt viktigt. Jag tar funderingar och oro på allvar.
Vi ska följa hela implementeringsfasen så att det verkligen blir som vi har tänkt. Det är otroligt viktigt. Det kan hända att vi får återkomma till detta senare. Jag hoppas att implementeringen nu ska bli precis som vi har hoppats på och att det snart ska fungera på ett väldigt bra sätt och att det ska bli det stöd som vi hoppas på att det ska bli för de arbetssökande.
Elisabeth Svantesson (M):
Johan Andersson har frågat mig vad jag och regeringen har för strategi för att få matchningsproblematiken att fungera på arbetsmarknaden och vilket uppdrag jag och regeringen ger Arbetsförmedlingen att bli matchningsspecialister för att skapa en väl fungerande arbetsmarknad. Först och främst vill jag säga att det är viktigt att Arbetsförmedlingen har förtroende och legitimitet bland arbetsgivare och arbetssökande för att kunna bidra till att förbättra matchningen på arbetsmarknaden.
Ett ökat förtroende bör leda till att fler arbetsgivare vänder sig till Arbetsförmedlingen för att få stöd i sin rekryteringsprocess och att fler arbetssökande väljer att ta del av myndighetens service. Hur matchningsarbetet fungerar framgår bland annat av hur arbetsgivarna uppfattar Arbetsförmedlingens hantering av lediga platser och om de fått lämpliga sökande. Av de arbetsgivare som anmält en ledig plats var 88 procent nöjda med hanteringen.
82 procent angav att de fått tillräckligt med lämpliga sökande för att kunna anställa, vilket är i nivå med tidigare år. Arbetsförmedlingens ökade fokus på arbetsgivarkontakter avspeglas i att antalet arbetsgivarkontakter och antalet överenskommelser med arbetsgivare har ökat. Det finns tecken på att matchningen mellan arbetssökande och lediga platser har blivit allt sämre i Sverige och i flera andra länder i Europa samt i USA.
Det finns indikationer på att matchningen kan ha försämrats tillfälligt som en följd av den utdragna lågkonjunkturen. Utöver detta är den huvudsakliga förklaringen till varför matchningen enligt en del indikatorer har försämrats att obalanserna mellan arbetssökandes kvalifikationer och arbetsgivarnas kravspecifikationer har ökat.
Förutom den utbildningsmässiga obalansen som innebär en brist på arbetskraft inom yrken där det ställs högre krav på utbildning kan en förklaring vara det ökade arbetskraftsdeltagandet bland grupper som står långt från arbetsmarknaden till följd av Arbetsförmedlingens utökade uppdrag kring tidigare sjukskrivna och vissa nyanlända invandrare.
Att arbetskraftsdeltagandet ökar är positivt eftersom det på sikt leder till en ökad sysselsättning även om det temporärt leder till en ökad arbetslöshet. Det kan då framstå som att matchningen har försämrats. Det är angeläget att förbättra matchningen mellan dem som söker arbete och dem som söker arbetskraft. Ökningen av antalet arbetssökande med svag förankring på arbetsmarknaden understryker också vikten av en väl fungerande arbetsförmedling.
Elisabeth Svantesson (M):
Matchningen på arbetsmarknaden handlar om flera delar. Matchningsfrågan är betydligt större än Arbetsförmedlingen. Talar vi om matchning i ett större perspektiv handlar det om att få arbetsmarknadens funktionssätt att fungera. En viktig del av matchningen är till exempel att göra det mer lönsamt att jobba, vilket påverkar både matchning och jämviktsarbetslöshet, att återupprätta arbetslinjen i socialförsäkringssystemet och att reformera utbildningspolitiken. Matchning handlar alltså om många olika delar.
Det Johan Andersson har lyft fram i denna interpellationsdebatt är hur vi ska göra Arbetsförmedlingen till matchningsspecialister. Under tuffa år finns det grupper som har svårare att ta sig in på och ta sig tillbaka till svensk arbetsmarknad. Det handlar om att motivera personer att komma tillbaka till studier som ger jobb. Det är ett statligt ansvar att ha en infrastruktur för utbildning, och det har vi.
Vi har betydligt fler platser inom universitetsvärlden i dag än tidigare. Det är också ett individuellt ansvar att söka sig till utbildningar som ger jobb. Vi har till exempel ökat antalet platser på många yrkesutbildningar som arbetsmarknaden efterfrågar. Det gäller exempelvis sjuksköterskor och ingenjörer. Ingenjör är ett yrke som vi vet att många arbetsgivare ropar efter. Ibland behöver de en utbildad ingenjör, och ibland behöver de något liknande med de kompetenserna.
Då gäller det att vi får våra unga att söka de utbildningar som finns. Där har Arbetsförmedlingen en viktig roll. Vi förändrar också CSN-systemet så att man kan plugga högre upp i åldrarna. Det är viktigt för matchningen. I grunden handlar det såklart också om hur jobben ska bli fler. Jag vill säga någonting kort om Arbetsförmedlingen och arbetsgivarkontakter. Det är en central del av matchningen.
Dels har vi en arbetslöshet som inte alltid matchar det som arbetsgivarna kräver - det handlar om att uppmuntra till utbildning och att stärka och matcha människor -, dels finns det arbetsgivare som inte ser kompetens. Här vill jag vända mig till Patrik Björck. När Arbetsförmedlingen anordnade en stor rekryteringsmässa för ingenjörer för några veckor sedan fanns det 250 ingenjörer på plats födda i ett annat land.
Arbetsförmedlingen hade vänt sig till 170 arbetsgivare som de visste sökte kompetens och ingenjörer. 35 av dessa arbetsgivare kom till mässan. Här hade man alltså 250 ingenjörer från olika länder med rätt kompetens, men arbetsgivarna var inte på plats. Det tycker jag är en utmaning: att arbetsgivare ser den kompetens som redan finns i Sverige i dag. Det är en utmaning att jobba med.
Arbetsförmedlingen gör mycket gott och måste fortsätta att jobba på olika sätt med arbetsgivarkontakter för att öppna dörren för en del av de personer som redan har kompetens. De arbetslösa är inte homogena, utan väldigt många olika personer. Det gäller att stötta dem att gå vidare så att de kan matchas med de jobb som finns.
Där har Arbetsförmedlingen en viktig uppgift, men individen har också ett viktigt ansvar för att söka sig till de branscher och utbildningar där de har störst chans att få jobb.
Elisabeth Svantesson (M):
Patrik Björck har inte varit nådig under kvällen. Han tillskriver mig många åsikter utan att jag själv har uttalat dem. Självklart är det oroväckande att matchningen inte fungerar så bra som den borde göra. Självklart är det en utmaning när arbetsgivare inte tar arbetskraft. Det är alldeles självklart. När det gäller utbildning tror jag mycket på det. Ibland kan man få för sig när man lyssnar på en del socialdemokrater att utbildning är universallösningen för alla. Så är det naturligtvis inte.
Alla vill inte gå långa utbildningar. Alla vill inte bli ingenjörer. Jag tror inte att Arbetsförmedlingen ska stå för de långa utbildningarna. Det ska vara korta utbildningar. De längre utbildningarna finns i det reguljära utbildningssystemet, och det är betydligt fler platser i dag än tidigare. Det finns väldigt goda chanser för dem som vill utbilda eller omskola sig i Sverige att göra det. Det är bra när man tar det steget, men för alla är inte det en lösning.
Kärnan i den här diskussionen handlar om att vi har företag och arbetsgivare som behöver kvalificerad arbetskraft, och vi behöver uppmuntra och motivera unga och medelålders att utbilda sig inom de yrkena. Men vi har också skapat fler utbildningsplatser till exempel för ingenjörer och sjuksköterskor. Sedan finns det en annan del: de människor som inte utbildar sig, som inte kan ta en längre utbildning och som inte har möjlighet att göra det. Där har vi en utmaning att hitta hur vi får fler av de enkla jobben att växa till.
I Sverige har vi byggt oss starka på att ha konkurrenskraftiga och starka företag, men det måste också finnas jobb som inte kräver samma långa utbildning. Där har vi en utmaning tillsammans. Både inom service och inom tjänstesektorn tror jag att fler jobb behöver växa fram. Arbetsförmedlingen ska vara vår matchningsspecialist - absolut. Det är den myndighet vi har som tillsammans med många aktörer jobbar med att förbättra matchningen. Arbetsgivarkontakterna är viktiga.
Nej, det är inte fel på arbetsgivarna och Arbetsförmedlingen gör inte allt rätt. Jag har sagt väldigt tydligt här i kammaren att jag har stort förtroende för mycket av det Arbetsförmedlingen gör, men jag vill fortsatt se att de jobbar aktivt med arbetsgivarkontakter. Jag hade kontakt med en förmedling som bestämde helt själv att den skulle fördubbla sina arbetsgivarkontakter. När jag var på besök visade de hur inströmningen av nya jobb kom till när de beslutade sig för det. De såg att det finns två kunder: de arbetssökande och arbetsgivarna.
Det är lätt att fokus hamnar bara på de arbetssökande. När man lägger fokus på och riktar engagemang mot arbetsgivare är det klart att matchningen förbättras.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, Johan Andersson, för den här interpellationen! Jobbfrågan och matchningsfrågan är viktig för att vi ska nå målet om full sysselsättning. Då måste vi hela tiden jobba och utveckla matchningen. Ibland handlar det om utbildning och ibland om helt andra saker, till exempel om hur vi får fler jobb att växa fram i ekonomin. Att i dag säga vad utredningen ska komma fram till innan direktiven är klara kan jag inte, så jag tänker inte ge några löften till Johan Andersson.
Jag tycker dock att jag har varit väldigt konkret. Arbetsförmedlingen har många verktyg i sin verktygslåda för att rusta och matcha människor. Människor är olika och behöver olika stöd. Utbildningssystemet är väldigt viktigt för matchning. Det är också viktigt att motivera människor tillbaka till utbildning. De ungdomar som jag träffade i går på Karlskoga Folkhögskola hade av olika anledningar slutat gymnasiet. Nu var de motiverade att komma tillbaka. Några gick den studiemotiverande kursen.
Andra hade redan gjort det och gick nu och utbildade sig - någon utbildade sig till fritidsledare och en annan gick på allmän kurs - och hade hittat tillbaka till glädjen i att studera och komma närmare jobb. Det tror jag är väsentligt. Ett av de verktyg som Arbetsförmedlingen har fått under den här regeringen är att jobba just med studiemotiverande insatser. Det tror jag är en del. Arbetsgivarkontakter är en annan. Det finns många bra saker som Arbetsförmedlingen gör för att rusta och matcha människor vidare.
Under en kris är det trots allt en utmaning med matchning. Människor som redan tidigare hade svårt att etablera sig får det ännu svårare, och de som av olika anledningar förlorar jobbet har svårt att återetablera sig om de inte har den utbildning som krävs. Därför är det så viktigt att underlätta omställning, vilket vi också tar upp i diskussioner med parterna, och underlätta för människor att studera senare i livet.
Elisabeth Svantesson (M):
Maria Stenberg har frågat mig vilka åtgärder som jag ämnar vidta för att arbetsmiljöansvaret ska bli klarlagt för utstationerad arbetskraft där långa kedjor av underleverantörer finns. Jag vill börja med att understryka att arbetsmiljöregleringen omfattar alla arbetstagare som utför arbete i Sverige. Det gäller även de arbetstagare som är anställda av underleverantörer och de som är utstationerade. I byggbranschen är såväl underleverantör som utländska företag vanligt förekommande.
Vad gäller underleverantörer innebär det fler aktörer på samma arbetsplats. På byggområdet finns därför, jämte arbetsgivarnas ansvar att se till att arbetsmiljölagstiftningen följs, ett förstärkt samordningsansvar för den som är byggherre. De utländska företagen utgör ett viktigt bidrag till svenskt arbetsliv. Men för dessa blir informationsinsatser extra viktiga.
Arbetsmiljöverket har på regeringens uppdrag jobbat aktivt under senare år med en informations- och kunskapssatsning i syfte att ge förstärkt stöd till utländska företag och arbetstagare. I somras trädde reglerna om anmälningsskyldighet för den som utstationerar arbetstagare till Sverige i kraft. Arbetsmiljöverkets register för företag som utstationerar arbetskraft till Sverige kommer på sikt att göra det lättare för verket att få en överblick av läget och målinrikta sina insatser.
Vidare förhandlas på EU-nivå nya regler som syftar till att förbättra och förtydliga tillämpningen av EU:s utstationeringsregler. Regeringen välkomnar kommissionens förslag då det är angeläget att säkerställa skyddet för utstationerade arbetstagares villkor. Jag vill i detta sammanhang också passa på att lyfta fram det projekt som Arbetsmiljöverket driver med djupstudier av arbetsolyckor. Under 2012 genomförde verket fem djupstudier av arbetsolyckor inom entreprenadföretag.
Målet med studierna var att söka och beskriva de bakomliggande orsakerna till en specifik olycka och föreslå åtgärder så att en liknande olycka inte sker igen. Jag kommer fortsatt att följa de utmaningar som följer av ett föränderligt arbetsliv och lägga stor vikt vid att samråda med arbetsmarknadens parter och andra berörda aktörer.
Elisabeth Svantesson (M):
Den här interpellationen är viktig. Den handlar om arbetsmiljö för utstationerade arbetstagare. Oavsett vilken arbetsgivare man har är det på svensk arbetsmarknad arbetsgivaren som har ett huvudansvar, antingen den arbetsgivaren finns här eller inte. Sedan finns det ett samordningsansvar, vilket vi har varit inne på här tidigare, inom exempelvis byggbranschen, med byggherreansvaret.
Det är väldigt tydligt vem som är ansvarig, och det är just därför som det är så viktigt med informationsinsatser. Jag delar Maria Stenbergs uppfattning att ett bra arbetsmiljöarbete är av största vikt. Insatser inom arbetsmiljöområdet ska förebygga ohälsa och olycksfall och i övrigt skapa en god arbetsmiljö.
Med en ökad globalisering och större rörlighet mellan olika länder följer också ökad utstationering av arbetskraft. Denna utveckling tror jag i grunden är positiv. Jag tror att det är bra att människor rör sig över olika gränser och kan jobba i andra länder.
Det medför dock också, som Maria Stenberg var inne på, risker för en selekterande arbetsmarknad med sämre arbetsförhållanden för en del av de utifrån kommande arbetstagarna. Arbetsmiljökraven måste upprätthållas på hela arbetsmarknaden. Därför är det viktigt med tillsyn, naturligtvis, men också med kunskap och information på olika språk. Det är en viktig del av Arbetsmiljöverkets uppgift.
Elisabeth Svantesson (M):
Som Maria Stenberg är inne på ökar riskerna inom många branscher i och med globalisering, i och med ökad rörlighet och i och med att många företag använder många underleverantörer. Jag är ganska envis, och jag återkommer nu i denna sena timme med att jag tror att det är väldigt viktigt med både det förebyggande och tillsynen. Jag vet att Arbetsmiljöverket sedan 2011 bland annat jobbar med projektet Safe at work.
Det är en hemsida där det finns information som riktas både mot restaurangbranschen och mot byggbranschen, där man vet att det finns arbetsgivare som inte alltid sköter sig så bra och att det också finns risker. I höst lanseras en kampanj som är riktad mot skogsbruk och jordbruk. Det här materialet översätts till språk som är vanligt förekommande i de här branscherna. Och här tar man upp rättigheter och skyldigheter som arbetstagare och arbetsgivare har och vad man kan tänka på när det gäller risker och säkerhet.
Det här tycker jag är ett bra exempel på det arbete som Arbetsmiljöverket utför i syfte att ge förstärkt stöd till utländska företag och arbetsgivare men också till utländska arbetstagare. Jag tror att man ska jobba med tillsyn, kunskap och information. Det här är ändå någonting nytt som har kommit under de senaste åren. Det finns mycket material på många språk. Det tror jag är en bra förutsättning.
Sedan vill jag bara säga att vi också har en kommitté som flera av ledamöterna här inne sitter i och som jag inte längre finns med i, Utstationeringskommittén, som gör ett viktigt jobb med att kartlägga och bedöma situationen för de utstationerade arbetstagare som finns i Sverige. Jag ser fram emot resultatet av den utredningen.