Anders Borg (M):
Thomas Östros kände en stolthet över vad man har åstadkommit. Jag kan ha stor respekt för att det är den känslan som man vill ha när man efter ett hårt arbete under många år har tagit ansvar för det som det innebär att ha ett tungt regeringsuppdrag. Det kan jag ha respekt för. Men jag måste ändå säga att det i min utvärdering blir ett lite mörkare perspektiv. Under den sista mandatperioden har ungdomsarbetslösheten fördubblats.
Det ser mycket bekymmersamt ut. Sverige är praktiskt taget det enda europeiska land där man kan se en sådan utveckling. Väl över 20 % av de unga människorna står i dag utanför arbetsmarknaden. Danmark och Norge har en arbetslöshet som ligger på nästan halva den svenska nivån. Storbritannien, Holland, Österrike, Nya Zeeland, Irland, USA och stora delar av världens små öppna ekonomier har väsentligt lägre arbetslöshet än Sverige.
Vi har ett utanförskap som mätt i helårsekvivalenter överstiger en miljon mätt i antalet människor som är beroende av olika ersättningar. Det är uppemot en och en halv miljon människor. Det är arvet som Socialdemokraterna lämnar efter sig. Jag förstår att det är en utveckling som man inte gärna talar om och att man hellre extrapolerar de två tre sista sysselsättningsrapporterna för att glädjas. Men låt oss ta denna fråga på allvar.
Det som jag sade om dödviktskostnader, Thomas Östros, var inte någonting som jag hade hittat på, utan det läste jag upp ur en budgetproposition som Pär Nuder har undertecknat. Det var den regering som du själv satt med i som gjorde det konstaterandet. Det gjorde man på goda grunder. Riksdagens revisorer har konstaterat att det här är den i särklass minst kostnadseffektiva åtgärden av dem vi har för att öka sysselsättningen. Man konstaterar att kostnaden per skapat arbete uppgick till 1 1⁄2 miljon kronor.
Det är alltså en mycket ineffektiv åtgärd som Thomas Östros nu försvarar - häpnadsväckande nog utifrån att han själv en gång i riksdagen har röstat för och som statsråd tagit ställning för en budgetproposition som innehållit . Nej, du röstade kanske aldrig för den. Okej, vi gör en notering att det var den dåvarande näringsministern. : Statsråd röstar inte i kammaren.) Det stämmer naturligtvis.
Det man kan konstatera här är att det vi gör när det gäller förmögenhetsskatten, 3:12-reglerna, lex Uggla, ungdomsarbetsgivaravgifter, servicesektorn, de äldre, hushållsavdrag och en lång rad andra åtgärder minskar väsentligt kostnaderna för att anställa. Till de flesta av de åtgärderna säger Socialdemokraterna nej. Därför undrar jag om ni har pratat med Företagarförbundet om detta. Ni ansåg ju att det var så viktigt att man marknadsförde sin politik.
Det gjorde vi före valet. Vi redovisade den i tabeller och så vidare. Har ni berättat för Företagarförbundet att Socialdemokraterna säger nej till skattesänkningarna och följaktligen föreslår skattehöjningar på 4-7 miljarder? Om den mycket marginella skattehöjning som vi gör har så stora och katastrofala effekter på sysselsättningen, vad betyder då att man höjer skatterna med 4, 5 eller 6 miljarder? Därtill blir man lite förvånad över Fredrik Olovssons och Thomas Östros argumentation.
Gemensamt blir den lite besvärlig. Om man nu gjorde det här i budgeten 2004/05 och det är så förskräckligt farligt, hur kan vi då ha den fantastiska sysselsättningsutveckling som Thomas Östros berättar om? Det blir lite besvärligt att förstå. Vi har tidigare haft diskussioner om beredningsprocessen. Naturligtvis tycker jag att Fredrik Olovsson väcker viktiga frågor.
Men den ordning vi har med sex dagar före trycklov för att presentera en budget är den ordning som de borgerliga partierna, allianspartierna, har kritiserat och som Fredrik Olovssons partivänner sett till att vi har att leva med. Därför tycker jag att den här diskussionen om beredningen blir lite märklig i det perspektivet.