KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rigmor Stenmark (C):
Det har varit ganska stor uppmärksamhet kring just whiplash -skadade. Bland annat har Linda i det här fallet skrivit till statsministern, fått kontakt med honom och fått svar. Han hänvisar till att det ska komma någon form av ny lag efter årsskiftet. Jag vill fråga: Är det med sanningen överensstämmande? Kommer det en förbättrad lagstiftning efter nyår för wihplash -skadade personer?
För närvarande är det väldigt olika i Sverige på det här området. Jag vill ställa några frågor till som jag skulle vilja att ministern svarar på och talar om vad han kan göra åt dessa saker. Ungefär 50 000 människor kommer att få sin ersättning sänkt - det är de som har rätt till ersättning - från 78 % till 64 % i försäkringen.
De som drabbas hårdast av det här är kvinnor som slitit ut sig i offentlig tjänst med låg lön. Det är även ungdomar som drabbas hårt, eftersom de inte har hunnit bygga upp ATP-poäng. I och med att de jämställs som pensionärer ställs de utanför försäkringskassornas rehabilitering. Tycker ministern att det är bra? Om inte, vad ämnar ministern att göra åt det?
Man träffar också ungdomar i 20-30-årsåldern som fått pension i stället för rehabilitering. Försäkringskassorna väljer att skicka tillbaka medel som de har fått för rehabiliteringsinsatser. Linda kommer att bli en av dem om man inte gör något. Tycker ministern att det är rätt? Om inte, vad ämnar ministern att göra åt det? Rätt vård i rätt tid när det gäller whiplash -skador.
Det gäller också i fråga om detta. Det handlar om en väldigt stor psykisk oro hos dessa människor. De blir sjuka av det också. De blir både psykiskt och fysiskt lidande. Och det innebär väldigt mycket svåra saker för de enskilda personerna. Men det innebär också att dessa människor är långtidssjukskrivna. Det är samhällets ansvar. Och vi vet ju att sjukskrivningskostnaderna är enormt höga i dag.
Både för de enskilda människorna och för samhället skulle man vinna väldigt mycket på om man kunde komma till rätta med detta. När det gäller läkarkunskapen på detta område uppmärksammar man att det inte finns tillräckligt med kunskaper. Det kanske skulle behöva föras in mer kunskaper om detta i utbildningen.
Jag är inte rätt person att ha riktigt klart för mig hur det är. Men jag skulle vilja veta om socialministern har uppmärksammat det problemet. Det finns mycket att göra. Men jag vill upprepa att det faktiskt behövs en lag där det sägs att människor har rätt till rehabilitering.
Rigmor Stenmark (C):
Visst är det konflikter. Men jag tycker att när det finns konflikter ska man också ha möjligheter att lösa dem. Man kan inte bara leva med att det är en konflikt, och sedan är det frid och fröjd med det. En kompromisslösning, som jag ser det, skulle kunna vara att man skriver in servitutsrättigheter för Luftfartsverket som ger dem rätt att flyga över bygden och att folket som bor där också accepterar det.
Jag tycker att det skulle vara intressant att höra vad bostadsministern har för åsikt om det. I dag har vi en lagstiftning som inte gör någon skillnad när det gäller buller om man bygger på ren tyst landsbygd - om jag säger så - eller om man bygger i stora tätorter. Det tycker jag är oacceptabelt. Här måste det till en ändring, en uppmjukning av regler.
Självfallet ska inriktningen vara att människor ska må bra och ha en så störningsfri boendemiljö som möjligt, men att ta bort allt buller tror jag är absolut omöjligt. Det finns där, och vi måste acceptera det. Det gör vi här inne i Storstockholm också. Det finns buller här, och vi accepterar det. Men man måste kunna leva med det, och man måste kunna göra kompromisser.
Jag tycker att det är lite märkligt att bostadsministern hela tiden hänvisar till pågående PBL-utredning. Det är en utredning som man säger ska vara klar före årsskiftet 2004-2005. Men i den takt som utredningen jobbar i dag, enligt uppgift, tvivlar jag på att den blir klar i tid. Den ska sedan ut på remiss, därefter ska den tillbaka till regeringens bord och sedan så småningom kommer den väl att landa på riksdagens bord.
Vad tror ministern? Kan vi förvänta oss en proposition angående en ny plan- och bygglag den här mandatperioden? Kommer den nya lagen att innehålla lättnader för en bebyggelseutveckling i Knivsta kommun? Vad säger ministern? Bostadsministern måste ju ha ett intresse av att det inte är stopp för nybyggnation i den här delen av landet. Det är en bygd som har alla möjligheter att utvecklas positivt.
Under en lång period kan man inte bara hänvisa till pågående PBL-utredningar. Det finns ju redan i dag en lagstiftning. Med den i botten måste man kunna komma fram till åtgärder. Jag skulle vilja säga: Bättre upp, ministern! Bättre svar! önskar jag.
Jag vill återigen ställa frågan: Vad ämnar ministern göra i en närtid för att undanröja de hinder som vi har påtalat och som i synnerhet gäller Knivsta kommuns landsbygdsutveckling? Man måste kunna göra någonting redan i dag med nuvarande lagstiftning. Har inte bostadsministern några tankar, några idéer? Det måste ju finnas några möjligheter.
Rigmor Stenmark (C):
Sorry ministern, skulle jag vilja säga. Det är verkligen tråkigt att ministern inte ens kan andas en tillförsikt om att man kan lösa det här problemet, inte ens kan tänka sig att peka på de möjligheter som redan finns i nuvarande lagstiftning, för sådana finns faktiskt.
Det som är intressant med just Knivsta, Långhundra och Vassunda som jag tar upp i min fråga är att dessa, till skillnad från andra kommuner kring Arlanda, inte säger: Flytta banorna till en annan kommun så att vi slipper dem! Nej, vad man säger är: Låt oss hitta en kompromisslösning!
Detta hade jag önskat att statsrådet på något sätt hade välsignat så att de hade kunnat jobba vidare och känna att de även hade bostadsministern med sig för att hitta en kompromisslösning. Jag förlitar mig på att Luftfartsverket, med den positiva syn som finns ute i kommunen, kommer att komma fram. Jag vet att man också kommer att sätta sig ned kring ett förhandlingsbord.
Här hade jag hoppats att statsrådet var lite uppdaterad på problematiken. Om inte statsrådet är det - det kan han ju vara utan att stå här i kammaren och säga det - skulle jag vilja att statsrådet tog till sig och följde den diskussion som finns från scratch till slut. Jag är absolut övertygad om att det går att hitta lösningar innan PBL-utredningen kommer.
Dock är det viktigt att man då också följer ett sådant här praktiskt exempel för att kunna se till att den lagstiftning som kommer för framtiden redan från början har lösningarna inskrivna i sig. Tack så mycket för svaret!
Rigmor Stenmark (C):
Nina Lundström tar upp ett ärende som vi har diskuterat ganska mycket här i riksdagen. Redan när denna lag kom till var det en samstämd opposition som sade nej till den nya lagen. Det som är lite intressant nu är egentligen att just biten om att ombilda hyresrätter till bostadsrätter visar sig, när vi fått se en viss utvärdering av detta, i hög grad vara ett Stockholmsproblem.
Då undrar man naturligtvis: Varför en speciallag för just det här området, och varför en så onödig byråkrati som ändå alla andra kommuner i landet också måste följa? Jag skulle också vilja fråga om bostadsministern tänker skynda på så att det blir en förändring i den här biten. Jag skulle vilja säga: Släpp fångarne loss, det är vår! Det är nämligen vad det handlar om här också.
Det handlar väldigt mycket om att ge kommunerna möjlighet att skräddarsy sin egen bostadsmarknad. Det gör man ju också. Egentligen kan inte staten vara med och bråka på det här området. Men man gör det, och man ställer till en massa oreda. Framför allt, återigen, ställer man till en onödig byråkrati.
Rigmor Stenmark (C):
Jag vill bara stryka under det som Nina säger om detta. Jag vill också stryka under de frågorna. Jag väntar med spänning på vad ministern kommer att svara på dem. Att regeringen via länsstyrelsen ska ha insyn i och kontroll över kommunpolitikernas lagstiftade rätt att fatta beslut på sina invånares vägnar tycker vi från Centerpartiet är fullständigt oacceptabelt.
Utifrån vår demokratisyn är det kommunernas uppgift att fatta beslut om de vill sälja ut eller till och med köpa nya bostadsbolag. Men det är kommunerna själva som ska bestämma det. Även Lagrådet ifrågasatte idén om en tillståndsplikt när den var aktuell att införa.
De konstaterade då att det dessutom rörde sig om en inskränkning av självstyret på ett för kommunerna centralt ansvarsområde, nämligen bostadsförsörjningen. Eftersom ministern nu säger att det ska göras en utvärdering och att det ska ske snabbt kan vi inte göra annat än att tycka att det är bra.
Men det som vore allra bäst, och som jag hoppas blir följden av denna utvärdering, är att tillståndsplikten snabbt avskaffades.
Rigmor Stenmark (C):
Jag tycker att det är litet ironiskt att Byggkommissionen i sitt yttrande Skärpning gubbar! använder sig av just uttrycket skärpning gubbar. Det kanske var tänkt att vara lite humoristiskt, eller så var det allvarligt menat. Men jag skulle vilja vinkla det och säga: Skärpning kvinnor! Jag tror nämligen att det är vi kvinnor som måste våga ta för oss just inom byggbranschen.
Det handlar om att inte bara sitta still, vara tyst och göra det som man blir ålagd. Därför tycker jag att det är väldigt bra att Nina Lundström tar upp den här debatten. Jag skulle vilja vidga det hela till att se hela byggbranschen som grunden för den fysiska samhällsplaneringen, som många av oss är väldigt intresserade av och inte minst kvinnor.
Det är glädjande att här i riksdagen, i bostadsutskottet är vi faktiskt ganska många kvinnor och som också tar för oss. Men det innebär också att vi måste få gehör, att vi inte bara blir klappade på axeln, att man säger att vi gör bra ifrån oss och att det sedan inte händer något mer. Hela den bit som handlar om fysisk samhällsplanering måste lyftas fram.
Jag tycker att bostadsministern har ett mycket stort ansvar att lyfta just det här politikområdet, bostadspolitiken. Det handlar om inflytande, och det handlar om inflytande för kvinnor, återigen, ned på kommunnivå där hela planeringen av samhället börjar.
Vi har tidigare resonerat om att ge möjligheter för till exempel kvinnoorganisationer att vara remissinstanser när man fastställer olika planer. Det existerar ännu inte. Det handlar om att se till kvinnors löner på alla området. Det handlar också om att ta till vara kvinnorna när det gäller arkitektutbildning.
Det är intressant att vi som sitter i bostadsutskottet är ganska många kvinnor, men när vi åker ut på studiebesök, deltar i olika debatter och tittar ut över det auditorium som vi pratar inför ser vi att det oftast är väldigt många män. Det är bara att konstatera att det är så. Det är trevligt med män, men det skulle vara väldigt trevligt om det vore fler kvinnor med.
Senast var jag med på lantmäteridagarna, kartdagarna, där det var oerhört många män i kritstrecksrandiga kostymer. Snygga var de. Men kvinnorna saknades. Vad ska vi göra för att få fram kvinnorna inom den här biten?
Jag pratade lite grann med bland annat en lantmätare som hade fått en ny befattning som informationslantmätare och som var en av åtta. När hon tittade på sin lön blev hon lite fundersam på i relation till vem man hade satt lönen. Det finns oerhört mycket att göra. Jag undrar hur statsrådet följer jämställdhetsaspekten i sin helhet.
Skärpning gubbar och skärpning kvinnor!
Rigmor Stenmark (C):
Det är väldigt bra att man har fått insikt om de här frågorna, men nu gäller det faktiskt att gå från insikt till klarhet och förändra någonting. Här kan vi väl ändå faktiskt erkänna att det kan vara bra att vi har en översyn av plan- och bygglagen och se att det är något som kommer i framtiden. Kanske kan vi också vara lite nöjda med att kunna få ha en åsikt när den kommer.
Då undrar jag om statsrådet verkligen kommer att se till att remissinstanser som kvinnoorganisationer och kvinnointressen får komma med när det gäller att forma de detaljplaner som görs upp ute i kommunerna. Det är en konkret fråga från mig om hur ministern ser på det. Vi hade nyligen här i riksdagen också en forskningsdag.
Då är det ganska intressant att de frågor som har att göra med miljön och hur man kan förbättra för barn och ungdomar särskilt intresserar kvinnor. Vi hade en kvinnlig forskare här. När jag pratade med henne senare sade hon att det skulle vara behövligt om vi lyfte upp de kvinnliga forskarna och verkligen såg dem, tog dem på allvar och tog till oss alla de synpunkter som de har.
Jag tror, och jag vet, att vi kvinnor har en alldeles speciell förmåga att ha många bollar i luften. Varför inte ta till vara de bitarna innan man så att säga ledsnar? Det får inte gå alltför lång tid innan vi kan se tydliga resultat och tydliga förbättringar i fråga om alla de siffror som Nina Lundström här har redovisat. Där skulle jag vilja ställa en fråga till bostadsministern. Kommer bostadsministern att följa upp de siffror som vi ser här?
Kommer vi att kunna se bättre siffror om ett år om vi ställer om den här interpellationen? I SABO, där både Nina Lundström och jag deltar, får vi nog ta på oss lite grann av den här biten att det är så många som 80 % av de förtroendevalda som är män i styrelserna. Här måste vi återigen själva skärpa oss, vi kvinnor.
Rigmor Stenmark (C):
Utrikesminister Laila Freivalds får inte bli förvånad om även jag sällar mig till den skara som tycker att det är oacceptabelt att vi får en sammanblandning av de här frågorna. Jag skulle ha velat att vi hade två debatter om detta. Det jag nu vill diskutera är det som hände barnen i Gaza, som vi säger lite allmänt.
Annelie Enochson fick vänta på svar, när hon egentligen hade tagit upp den här frågan medan den var mycket aktuell. Det är ju då man har en möjlighet att framföra synpunkter på ett trevligt och sympatiskt sätt och få en bra dialog. Så blev det inte. Det blev hätskt.
Och jag måste säga att jag blev väldigt ledsen och bekymrad när jag läste i massmedier att Laila Freivalds, vår utrikesminister, sade att vi riksdagsledamöter inte hade någon kunskap och att vi inte visste någonting om vad vi egentligen gjorde när vi engagerade oss i den här frågan.
Då hade jag fått ta emot väldigt mycket kunskap och information från Annelie och Cecilia Wikström. Det var inte alls svårt att mycket snabbt sätta sig in i den här frågan och att mycket snabbt få del av den mycket stora kunskap som de riksdagsledamöterna hade.
Jag vill faktiskt att Laila Freivalds i dag erkänner den kunskapen och det engagemanget som gjorde att vi fick en fokusering på just de här barnen, men som också gjort att vi har fått en fokusering på barns rättigheter i Sverige.
Det var faktiskt så att först när vi fyra ledamöter från olika politiska partier tillsammans började engagera oss fick vi direktkontakt med Utrikesdepartementet. Efter det hände det saker snabbt. Vi hade fler samtal med UD, och det tycker jag var bra. Jag tänker inte tala om vad vi sade och hur vi gjorde.
Men det var en nyttig upplevelse att se hur man arbetar på Utrikesdepartementet. Jag ska vara lite mild och säga att jag inte direkt var imponerad. Nu är det så att vi i Sverige har antagit FN:s barnkonvention om barnens rättigheter.
Det som, och nu väljer jag ett väldigt snällt uttryck, gör mig ont i alla de fall där det gäller att ha kontakt med barn från Sverige - de här barnen är som sagt var inte de enda som har blivit bortrövade - är när jag ser hur Sverige har arbetet med det här.
Då är det ganska självklart att jag också vill stryka under det som Hillevi Engström sade. Vad är det som händer nu? Man får väl säga så här: Inget ont som inte har något gott med sig. För det måste väl ändå vara så, Laila Freivalds, att man nu arbetar med att ta fram en ordentlig plan, och att man arbetar med hur man ska förverkliga FN:s barnkonvention när det gäller de här barnen och liknande fall.
Hur kommer man att sätta barnen i centrum även i Utrikesdepartementet?
Rigmor Stenmark (C):
Jag ska glädja Owe Hellberg med att jag tror att han kommer att få stöd för sin reservation av vissa i Centerpartiet. Jag kan gott säga att det finns vissa delade meningar hur långt man ska gå. Bli inte alltför överraskad! När det gäller expropriationslagstiftningen tycker vi att det är oerhört viktigt att man har respekt för båda sidorna.
Om man ska dra fram en stor väg, typ E 4, måste det ske på bekostnad av viss mark i landet. Då måste samhället ha möjlighet att få mark. Men det måste ske med respekt för de människor som äger den marken, i allra högsta grad.
Där har vi från Centerpartiet en helt annan åsikt än vad Owe Hellberg som representerar Vänsterpartiet har. Vi tycker faktiskt att det är viktigt att det finns enskild mark i Sverige.
Rigmor Stenmark (C):
Från Centerpartiet vill vi att det ska skapas förutsättningar för enskilda skogsägare att behålla och även köpa in fastigheter i deras närhet för att de på så vis ska kunna stärka sin verksamhet. I dag är det faktiskt svårt att vara skogsägare, att vara markägare, att kunna leva på sina egendomar.
Det här måste man från statens sida vara uppmärksam på, om det nu är så att man vill ha en levande landsbygd och om man nu vill skapa förutsättningar för företag, för det här handlar om företag.
Rigmor Stenmark (C):
Jag skulle vilja stryka under det som övriga borgerliga ledamöter har påtalat om expropriering, men jag tänker inte ställa några ytterligare frågor om det. Jag vill återgå till herrelösa fastigheter. Regeringen beslutade våren 2005 om ändringar på det området. Det skulle motverka uppkomsten av herrelösa fastigheter.
Man skrev en lagtext som egentligen fanns redan tidigare, det vill säga att man skulle kunna utse en god man. Man trodde att det skulle kunna göra att det definitivt blev möjligt att ta hand om herrelösa fastigheter. Men i praktiken har det inte blivit så, Lilian Virgin. Det finns tydliga exempel på det. Det är inte bara i Tierps kommun som det är så.
Den har gången har både Centerpartiet och socialdemokrater i utskottet motionerat om att man anser att någon måste ta ansvaret för saneringen av industrifastigheter och fastigheter som har blivit utan ägare.
Då undrar jag varför Lilian Virgin och kamraterna i Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet inte kan fatta ett direkt beslut om att de här fastigheterna verkligen ska saneras.
Rigmor Stenmark (C):
Det är just det jag säger. Varför tar inte staten det ansvaret? Varför resonerar inte staten med kommunen? Kommunen tar ansvaret. Det är en socialdemokratiskt styrd kommun, och den tar ansvaret och vill inget hellre än att resonera med staten om den här frågan så att den blir löst. Det är ett absolut krav från Centerpartiet att man måste lösa den här frågan.
Jag har funderat på om den här motionen har hamnat i fel utskott. Den borde kanske ha hänvisats till miljö- och jordbruksutskottet. Det finns statliga resurser som kan användas för att sanera miljöfarliga fastigheter. Jag frågar mig om vi i utskottet kanske har gjort fel. Inte heller jag har uppmärksammat det. Vi borde kanske ha skickat den här motionen till miljö- och jordbruksutskottet. Vad tror Lilian Virgin?
Rigmor Stenmark (C):
Tack, ministern! Speciellt tack för att ministern tycker att detta är en angelägen fråga. Men tyvärr räcker det inte med det. Tyvärr bedrivs svarthandeln ganska intensivt, och det hjälper inte heller med ett straffrättsligt regelverk eftersom man inte uppdagar brottslingarna på det sättet, och då har man ingen att straffa.
Tyvärr, Mona Sahlin, har Socialdemokraterna misslyckats med bostadspolitiken. Bostadsmarknaden i Sverige fungerar dåligt. Det råder fortfarande bostadsbrist i en majoritet av landets kommuner. Situationen är värst i storstäderna, inte minst här i Stockholm. Bostadsmarknaden motsvarar på inga sätt den efterfrågan som finns.
Även om byggandet har ökat byggs det alltjämt för lite. Hyrorna motsvarar heller inte vad folk är beredda att betala. Den reglerade hyresmarknaden i Sverige har, tillsammans med den starka bytesrätten, gjort att bostadsmarknaden i Stockholm i praktiken blivit en liten bytesmarknad för de redan etablerade på bostadsmarknaden, samtidigt som det stänger alltfler ute.
Andelen hyresrätter har minskat, trots regeringens mål om nybyggnation. Det beror inte minst på skevheterna på dagens bostadsmarknad. Den som får möjlighet att ombilda sin hyresrätt till en bostadsrätt gör det och kan på det sättet skapa en stor vinst. Man kan se det som ytterligare en stark inlåsningseffekt på bostadsmarknaden.
Den svarta marknaden är ju, ganska naturligt, svår att mäta och kartlägga. Olika uppskattningar har gjorts, bland annat av organisationen Fastighetsägarna i Stockholm. De har gjort en undersökning bland 31 privata fastighetsägare och förvaltare med sammanlagt 37 000 lägenheter, och man har också granskat alla bytesärenden som har gått till hyresnämnden.
Man uppskattar att ungefär hälften av alla byten i innerstaden är olagliga. I ytterstaden är det ca 25 % av alla byten. Antalet olagliga byten i Stockholms innerstan uppgår till 2 200 per år, och priset ligger på ca 300 000 kr per lägenhet, eller 100 000-150 000 per rum.
I innerstaden uppskattas den svarta handeln med lägenheter omsätta ca 660 miljoner kronor per år, och i ytterstaden ca 500 miljoner kronor. Svarthandelns omfattning i Stockholms innerstad har dessbättre ändå minskat något, men det beror främst på den stora ombildningen av hyresrätter till bostadsrätter. Det finns helt enkelt färre hyreslägenheter att idka svarthandel med.
Den svarta bostadsmarknaden leder till ökad segregation. På den svarta marknaden är det bara den som är villig att satsa pengar som kan hävda sig. Den svarta marknaden leder också till en upplösning av normerna på bostadsmarknaden. Undersökningar, till exempel ett examensarbete vid KTH, visar på en stor villighet att betala svart för att komma över en lägenhet.
Det är framför allt bland ungdomar mellan 20 och 30 som den största acceptansen för att lägga pengar emellan finns. Om inget görs riskerar detta synsätt att permanentas. Då frågar jag mig: Varför gör regeringen ingenting? Varför prioriteras inte kampen mot den svarta handeln med bostäder? Och varför har inga insatser från regeringens sida gjorts för att kartlägga omfattningen av den svarta marknaden?
Rigmor Stenmark (C):
Jag fick tyvärr inget svar och måste därför upprepa mina två frågor. Varför prioriteras inte kampen mot den svarta handeln med bostäder mer? En växande svart marknad håller på att bli alltmer accepterad främst bland unga. Samtidigt finns det knappt någon som fälls för svarthandel. Varför tar man inte reda på exakt hur det står till?
Varför har inga insatser gjorts från regeringens sida för att kartlägga omfattningen av svarthandeln? Vad anser egentligen Mona Sahlin är orsaken till att det finns en svarthandel? Kan ändå inte Mona Sahlin dela den åsikt som vi har framfört här från tre partier att det beror på en obalans på marknaden?
Det beror på att det finns för många människor som söker de få bostäder som finns. Här i Stockholm är det väldigt attraktivt att ha en bostad mitt inne i staden även bland ungdomar. Man är beredd att gå ut på gatan, så att säga, och köpa sig en bostad.
Jag tycker att det är väldigt omoraliskt att det finns några som tjänar pengar på att sälja bostäder och till och med sälja bara rum för uppemot 100 000-300 000 kr. Jag tycker att det är omoraliskt. Det borde vara en angelägen fråga för ministern att se över detta. Det handlar om en rättighet för människor att ha tak över huvudet.
En bostadsförmedling - vad hjälper det med en bostadsförmedling om det inte finns några bostäder att förmedla? Svara på det! Det skulle jag vilja veta. Jag har hört det här förslaget så många gånger. Vi ska införa en lag om att alla kommuner ska inrätta en bostadsförmedling. Javisst, men om det inte finns några bostäder att förmedla, vad ska bostadsförmedlarna göra?
Återigen upprepar jag frågan, och jag vill ha svar på den: Vad anser ministern är orsaken till svarthandeln?