KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Larsson (KD):
Det har varit en debatt som har rört sig från vräkningar av barn till arbetslöshetstalen, barnfattigdom, sjukförsäkringar och överskuldsättning. Det blir en ganska vid diskussion, och det har ibland varit ganska svårt att få fokus på vad debattörerna egentligen vill. Carina Moberg hävdar att vi inte har någon politik, och sedan hävdar hon att vår politik inte hänger ihop. Det är lite svårt att bemöta det när det är så mycket slängar åt olika håll.
Låt mig säga så här: Det finns en linje i regeringens politik. Vi vet att fattigdom kan bekämpas genom att människor får möjlighet till arbete. Det är en grundläggande tes. Den är genomgående i den politik som vi har fört sedan 2006. Vi vet att den är bästa botemedlet mot fattigdom. Därför såg vi också fattigdomen gå ned 2007 när vi hade iscensatt vår politik och när konjunkturen var gynnande.
Vi såg också att antalet barn som vräktes minskade. Vi såg att människor äntligen började få hjälp från sjukförsäkringen under slutet av vår period därför att det fanns rehabilitering att tillgå. Väldigt många av dessa saker pekar i samma riktning - de ger nämligen större livschanser för människor i Sverige. Sedan kom en förödande lågkonjunktur, den största sedan 1930-talet, och det är klart att det spelar roll både för antalet personer som mister sina jobb och för hur många som behöver försörjningsstöd.
Då kommer den ekonomiska familjepolitiken in som ett viktigt instrument. Det är anledningen till att vi nu höjer bostadsbidragen från 2012. Det gör 600 kronor för en trebarnsfamilj. Det är inte försumbart. Vi tar ett ansvar för Sverige. Vi tar ansvar för hela Sverige. Det är därför som jag har satt tydliga mål om att barn inte ska vräkas. Barn har enligt barnkonventionen rätt till ett hem, en bostad. Det är därför som vi har en nollvision.
Det är dock ett inriktningsmål, och vi tror inte att vi kommer dit ens på två år till - det kommer att ta tid. Men riktningen har vi pekat ut, och den kommer vi att hålla fast vid.
Maria Larsson (KD):
För min del är kunskap alltid grunden för beslut. Vi befinner oss i ett läge där vi inte har den tillräckliga kunskapen för att fatta några beslut. Det var anledningen till uppdragen. Det var också vad riksdagen, där Eva Olofsson själv sitter, gav regeringen i uppdrag att göra. Låt oss återkomma när vi har den kunskapen, vi måste ha den först. Jag har stor respekt för att det finns ett mellanrum där enskilda människor kan drabbas.
Men grunden för politiska beslut är alltid att kunskapen måste finnas innan man fattar beslut. LSS är en fantastisk reform. Men den är också, som Eva Olofsson var inne på, en reform som har haft en kostnadsutveckling som gör att det som från början kostade 4 miljarder i dag kostar mer än sjukförsäkringen. Det gör att vi måste titta på hur vi kan se till att värna reformen för framtiden.
Den kostnadsutveckling som har varit har varit mycket dramatisk. Där finns det anledning, och jag känner att det finns en stor anledning, att verkligen värna den här reformen för framtiden. Då är det angeläget att titta på hur vi får den att bli väl fungerande så att de som behöver hjälpen kan få den, men också titta på hur vi kommer åt det som är fusk och överutnyttjande, som flera olika utredningar har pekat på förekommer.
Det är angeläget, och där får vi återkomma. Eva Olofsson säger att rättspraxis har lett till flera indragningar och att bedömningen är att det inte överensstämmer med lagens intentioner. I de utredningsuppdrag som vi gett tittar man just på detta. När det kunskapsunderlaget finns på bordet ska vi återkomma.
Jag skulle vilja sluta med att säga att LSS var en fantastisk reform, tillskapad av den borgerliga regeringen. Den ska vi fortsätta att värna därför att den har betytt otroligt mycket för människors självständighet och möjlighet att leva lika i samhället. Det är en unik reform i internationellt perspektiv. Det är en reform som vi ska vara stolta över därför att den kommer många människor till del.
Maria Larsson (KD):
Peter Persson inledde med att säga att han tyckte att han hade fått ett begränsat svar i förhållande till sin fråga. Jag vill påminna Peter Persson om att hans fråga var: Avser statsrådet att inom sitt ansvarsområde vidta åtgärder som minskar barnfattigdomen? Peter Persson står sedan här och diskuterar sjukförsäkring, arbetsmiljöfrågor och allt möjligt. Man får nog bestämma sig, Peter Persson, om man ska hålla sig inom mitt ansvarsområde eller inte. Jag diskuterar gärna detta i ett vidare perspektiv.
Ska vi komma åt barnfattigdomen måste vi göra insatser inom mer än socialtjänsten, och precis det gör regeringen. Det var intressant att höra att socialdemokratiska företrädare inte längre stöder arbetslinjen. Sara Karlsson var i sitt inlägg tydlig med att arbetslinjen är passé och inte längre intressant.
Det talas om skam med klyftor och skam att arbetslösheten växer. Men snälla ni, nu får ni väl ändå se sanningen i vitögat! Klyftorna växte under den långa socialdemokratiska regeringstiden. De har växt sedan början av 1990-talet. Kände ni skam då?
Varför gjorde ni i så fall inget åt det? Vi står alla bakom det vackra talet om jämlikhet, men vi har olika lösningar. Det ni vill är att bestraffa dem som har lägst inkomst. Det gjorde ni under stor del av er regeringstid. Svenska låginkomsttagare var högst beskattade i hela världen under ert regeringsinnehav.
Några av våra insatser handlar om att ge människor hjälp vid sjukdom och att se till att långtidssjukskrivna får rehabilitering. Resultatet är att vi halverade antalet sjukfall och tiden på sjukskrivningarna mellan åren 2006 och 2010. Människor får hjälp att komma tillbaka. Det måste väl vara bra.
100 000 färre har sjukpension eller förtidspension - eller sjuk- och aktivitetsersättning som det nu heter - än när ni hade makten. De har fått en chans att komma tillbaka. Under er regeringstid förtidspensionerades 140 personer om dagen. Vi vill ge människor hjälp. Vi vill ge dem nya chanser. Mats Gerdau nämnde siffran 136 000.
Arbetslösheten minskar just nu mer i Sverige än i andra länder i Europa. För första gången sedan 1993 har vi lägre arbetslöshet än Danmark. Det gynnar barnen. Föräldrarna kommer i arbete och man får en helt annan ekonomi, vilket skapar möjligheter för barnen.
Med vår nya reform, etableringsreformen för nyanlända, hoppas vi att människor mycket snabbare ska komma in i arbete än att behöva vänta i sju år, som under er tid. Det finns ett stort förbättringsarbete att göra; vi har påbörjat det. Vi rustar psykiatrin för att föräldrarna ska kunna få hjälp. Vi rustar missbrukarvården för att föräldrar som har ett missbruk ska kunna få hjälp. Det gynnar barnen.
Barnen är mitt huvudtema och mitt perspektiv. Jag tyckte att en del av inläggen svävade ut ganska långt bort från barnen. Den här regeringen bekämpar fattigdom. Jag vill inte att det ska finnas fattiga barn i vårt land.
Därför blev de 2 500 färre mellan åren 2006 och 2008.
Maria Larsson (KD):
Jag tycker att Peter Persson låter lite grann som en politiker på 50-talet, och jag tycker inte att Socialdemokraterna verkar vara beredda att ta ansvar för sin historia. Ni har inte gett några svar på varför arbetslösheten var så mycket högre under er regeringstid, även under brinnande högkonjunktur. Ni har inte gett några svar. I dag, i spåren efter en lågkonjunktur, är det fler som har arbete i Sverige än det var när vi övertog makten 2006.
Ni har inte gett några svar på varför så många fick vara sjukskrivna utan att stöd och rehabilitering sattes in. Ni har inte gett någon förklaring till att socialbidragen var dubbelt så många under 1996, i spåren av den kris som då hade varit, jämfört med i dag.
Vi har en idé om att utbildning måste löna sig, om att arbete måste löna sig och om att företagande måste löna sig. Får man ingenting för en ansträngning låter man bli att göra den. Det skapar inte ett bättre samhälle. Det skapar ett fattigare samhälle. Här tror jag skillnaden ligger mellan er politik och vår.
Arbete skapar också det som genererar resurser till välfärden. Det är därför som det är så centralt att fler människor i vårt land har ett arbete. Bara så kan vi långsiktigt säkra välfärden, den som vi värnar i form av sjukvård, skola, äldreomsorg och så vidare. Jag tackar för debatten. Jag kommer att fortsätta arbeta med frågan.
Jag fick inte precis några svar av er. Men mitt fokus är framför allt på de 2,4 procent av alla barn - det är 54 000 barn - som lever i en långvarigt ekonomiskt utsatt situation.
Jag vill göra allt jag kan för att bidra till att deras föräldrar ska komma i arbete, att dessa barn ska få en bra utbildning och att deras föräldrar ska kunna få vård, både psykvård och missbrukarvård, om så behövs därför att det är den komplexa situation som många av dessa barn lever i. Att korta vägarna till arbetsmarknaden är det allra viktigaste för att också bekämpa fattigdomen.
Maria Larsson (KD):
Låt oss då slå fast några saker: Alla inkomsttyper i Sverige har fått det bättre. Alla har fått det bättre. Det är sanningen. Sanningen är också att Sverige är det land som har minst inkomstspridning i OECD:s mätningar.
Tillsammans med ett annat land är det vi som har den minsta inkomstspridningen. I debatten här kan man förledas att tro någonting annat. Peter Persson tar upp sjukvården i sitt sista inlägg.
Låt mig säga att det under den socialdemokratiska regeringstiden var 280 000 personer som köpte sig en privat sjukförsäkring eftersom de var rädda att inte få tillgång till den vård de behövde i tid. Vår målsättning har varit att minska köerna. Och det har vi gjort. Vi har halverat köerna till vården.
Vi är övertygade om att det bara är med en god tillgänglighet till vården som människor känner sig trygga med att få vård i tid och alltså kan avstå från en privat sjukförsäkring.
Ni ser inte, och ni vill inte se, att er politik med höjda skatter för låginkomsttagare och medelinkomsttagare och er planering av vad som ska ske inte stämmer överens med den verklighet som har blivit. Ni ledde Sverige in på en väg där vi fick hög arbetslöshet och många människor i sjukskrivning. Vi har vänt på det. Utvecklingen går åt rätt håll.
Jag är ledsen att ni inte kan bejaka det. Det är så här kampen mot fattigdomen måste föras. Människor i arbete ger färre fattiga barn. Detta behöver vi komplettera med olika typer av andra insatser. Men det är grunden som finns där, och det är vad många barn önskar: att deras föräldrar ska få ett jobb.
Maria Larsson (KD):
Jag vill verkligen instämma i att äldre döva och dövblinda många gånger har en svår situation att få tillgång till information, att få kunskap, att kommunicera på ett bra sätt med de olika typer av myndigheter, hälso- och sjukvård som de är beroende av.
Jag känner mig väldigt glad över att kunna säga att den värdegrund som vi nu har lagt på plats i socialtjänstlagen från den 1 januari stadgar vikten av att den enskilda personen får möjlighet till en värdig äldreomsorg och ska kunna känna välbefinnande. Det betyder att kommunikationen är nödvändig.
Den måste ske och finnas till hands med befintlig tolk för att kunna få kunskap om vad den enskilda äldre behöver för att kunna känna välbefinnande. Låt oss inte underskatta den drivkraft som finns i lagstiftningen. Eva Olofsson talar om att valfrihet saknas. I samma stund säger hon att LOV inte var det hon ville diskutera.
Lag om valfrihet tycker inte Eva Olofsson om, och det tycker inte heller hennes kamrater i styret av Göteborg om. Men den är en möjlighet och en utvecklingspotential. Det ser också den som har gjort rapporten åt Sveriges Dövas Pensionärsförbund. Det drevs som ett arvsfondsprojekt, och jag tycker att rapporten är synnerligen intressant. Den som har gjort rapporten heter Birgitta Martinell.
Hon gjorde också ett studiebesök i Finland inom ramen för projektet. Där konstaterar hon: Vi bör fundera över andra alternativ till att ordna bra äldreservice för äldre döva i Sverige där vi får större inflytande över den egna vården. Det är min drivkraft, Eva Olofsson. Det är därför jag är så angelägen om LOV. Den skapar förutsättningar för människor att bestämma själva.
Birgitta Martinell gjorde någonting väldigt bra. Hon startade företaget Signcare som erbjuder teckenspråkiga tjänster, bland annat boendestöd, hemtjänst och personlig assistans, enligt LOV. Hon säger: Det finns ett stort behov av hemtjänst. Problemet i dag är att inte alla kommuner har infört lagen om valfrihet.
Det gör att alla döva och dövblinda inte får vad de behöver. Min fråga till Eva Olofsson är: Är inte detta skäl nog för Eva Olofsson att ompröva, ta bort de ideologiska skygglapparna och säga: Också lagen om valfrihet skulle kunna tjäna i syfte att ge de äldre döva och dövblinda på fler ställen i Sverige tillgång till bra äldreomsorg? Den löser inte hela problemet. Det är jag medveten om.
Men den är en delsträcka i en ökad valfrihet, precis det som Eva Olofsson efterlyste.
Maria Larsson (KD):
Självklart måste det politiska ansvaret tas och bäras på ett ansvarsfullt sätt i alla dess delar. Det politiska ansvaret att se till att våra äldre döva och dövblinda får en god vård och omsorg när de behöver det och en fungerande tillvaro med tillgång till bra information ligger på många olika politiska beslutsnivåer, och i stort sett på alla tre.
Därför måste också rätt saker göras på rätt ställe. Jag välkomnar alla kommuner som följer det som står i lagen. Det ska självklart alla kommuner göra. Socialtjänstlagen, även om den är en ramlag, stadgar tydligt att äldreomsorgen måste ges utifrån den enskildes behov.
Värdegrundens förstärkning av socialtjänstlagen tydliggör det uppdraget än mer. Det är orättfärdigt om man inte får tillgång till exempelvis information, kunskapsinhämtande och äldreomsorg på sitt eget språk. Detta behöver verkligen stärkas, och till detta tjänar LOV.
Det är att ta ett politiskt ansvar att se till att också den möjligheten finns, Eva Olofsson. Jag blir så förvånad att Eva Olofsson säger nej till att stärka de äldres möjligheter att själva påverka.
De kriterier som ska skrivas för en kommun när det gäller att välkomna olika entreprenörer och den egna verksamheten måste läggas på en kvalitetsmässigt bra nivå och även inkludera att man levererar på olika språk, också teckenspråk. Det måste se som ett mervärde.
Regionerna, landstingen, har sitt ansvar för detta. Att se till att hälso- och sjukvård ges så att var och en kan förstå och kommunicerar med en vårdgivare är naturligtvis högsta prioritet. Staten har sitt ansvar.
Vi har sett behov av att skjuta på både kommuner och landsting, naturligtvis med lagstiftning men också genom en hel rad andra uppdrag, såväl till Socialstyrelsen som till SKL.
Inom ramen för utvecklingsledarna, som just nu jobbar mycket med kvalitetsfrågor, är det naturligtvis också möjligt att få många kommuner att gå med i Senior Alert och kvalitetsregisteransluta sig. Det är en av deras uppgifter just nu.
Jag kan mycket väl tänka mig att ge uppgifter om till exempel ett kartläggningsarbete, att kunna stödja äldre döva och dövblinda så att de får tillgång till personal som har god kompetens och utbildning. Det är kommande frågor. Jag ser ett behov. Men låt oss inte glömma att LOV är en del av lösningen.
Eva Olofsson kan fortsätta att motarbeta den hur mycket som helst, men LOV är faktiskt en del av lösningen. Jag har också tilltro till människors beslutsförmåga. Därför tycker jag att Eva Olofssons resonemang inte riktigt hänger ihop. Det finns mycket annat som vi ska göra, men rätt nivå måste ta sin del av ansvaret.
Maria Larsson (KD):
Det är roligt att Eva Olofsson nämner de stora satsningar som vi har gjort på äldreomsorgen. Mest medel som någon regering har givit har tilldelats äldreomsorgen under föregående mandatperiod. Trots att Eva Olofsson och hennes partikamrater trodde att vi skulle rasera välfärden och äldreomsorgen har den utvecklats väl. Den satsningen omsluter alla. Den är också tänkt att komma de döva och dövblinda till del.
Jag håller öppet för att kunna göra ytterligare saker. Men låt mig också nämna förändringen att språklagen, som vi beslutade om den 1 juli 2009. Den har stor betydelse. Låt mig nämna Tolktjänstutredningen, där jag väntar på besked. De kommer med sin redovisning den 1 november 2011.
Det blir viktigt, när de tittar över hur vardagstolkning ska se ut, när de tittar på IT-utveckling, utvecklingsmöjligheter och när de ska föreslå en brukarorienterad modell för tolktjänst som är både ändamålsenlig och kostnadseffektiv och där regelverket ska vara tydligt förutsägbart och lättöverskådligt för den enskilde.
Jag tror att detta är en mycket efterlängtad utredning. Den kommer att bli ett mycket viktigt inslag i arbetet att för äldre döva och dövblinda förbättra möjligheten till både information och kunskapsinhämtande men också möjligheten att uttrycka sina åsikter.
Maria Larsson (KD):
Annika Lillemets har frågat socialförsäkringsministern hur han avser att förverkliga Europaparlamentets resolution om minimiinkomst för fattigdomsbekämpning och främjande av ett inkluderande samhälle i Europa.
Annika Lillemets hänvisar särskilt till 44 § där Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att undersöka hur olika modeller för villkorslös basinkomst kan bidra till att öka social delaktighet och motverka fattigdom. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Den svenska välfärdsmodellen bygger på att alla som kan ska ges möjlighet att bidra till sin egen och samhällets utveckling genom arbete. Arbete ger möjlighet till social delaktighet och ekonomisk trygghet genom löneinkomst. Arbete ger även inträde till de sociala trygghetssystemen, och som kompletterande skydd finns behovsprövat ekonomiskt bistånd.
Den generella välfärdsmodell som vi har i Sverige och som vi delar med övriga nordiska länder har visat sig fungera väl för att motverka negativa sociala konsekvenser vid ekonomisk nedgång. Som Europaparlamentet framhåller skiljer sig situationen mellan medlemsländer både avseende utformningen av de sociala trygghetssystemen och fattigdomsutveckling.
Parlamentet pekar på att ländernas olika förutsättningar måste beaktas i en diskussion om hur modeller bör utformas för att garantera medborgarna en ekonomisk grundtrygghet. Ekonomisk grundtrygghet är avgörande för ett inkluderande samhälle och regeringen anser att trygghetssystemen ska utformas för att främja människors möjlighet och vilja att träda in på arbetsmarknaden.
Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté som har i uppdrag att se över de allmänna försäkringarna vid sjukdom och arbetslöshet. I kommitténs uppdrag ingår att beakta samspelet mellan sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, aktivitetsstödet och ekonomiskt bistånd. De förändringar som kan bli aktuella ska bidra till långsiktigt ökad sysselsättning och därmed långsiktigt hållbara statsfinanser.
Kommittén ska lämna sitt slutbetänkande den 15 maj 2013. I den mån kommissionen och andra medlemsländer finner det intressant och ändamålsenligt att genomföra försök med villkorslös basinkomst tar regeringen gärna del av dessa erfarenheter.
Här vill jag framhålla att den öppna samordningsmetoden innebär möjligheter till erfarenhetsutbyte mellan medlemsländer för att gemensamt utveckla ett mer socialt Europa i enlighet med den nya strategin för smart och hållbar tillväxt för alla, den så kallade Europa 2020-strategin.
Maria Larsson (KD):
Man blir lite konfunderad över Miljöpartiets inlägg här.
Nu kommer åter frågan om medborgarlön upp. Jag förstår att Annika Lillemets vill hämta näring ur EU-parlamentets resolution för att driva den frågan vidare. Men jag måste ställa frågan till Miljöpartiet: Vilken är er syn, och kan ny utveckla vad ni menar med medborgarlön i dagens tappning? Beskrivningen av den har ju varierat mellan åren.
Jag tror att det är viktigt för den politiska debatten att vi vet var Miljöpartiet står i frågan om medborgarlön. Den beskrivning av Sverige och den generella välfärden i vårt land som Annika Lillemets ger överensstämmer nog inte med vare sig min eller de flesta andras syn.
Om en lågkonjunktur är så djup som den vi har gått igenom finns det alltid en ökning av arbetslöshet, och fler människor hamnar i behov av ekonomiskt bistånd, som är det trygghetssystem vi har riggat för att ingen i vårt land ska stå utan försörjning.
Men denna djupa kris, där antalet personer som behöver ekonomiskt bistånd bara är hälften av vad det var 1996, ger en tydlig bild av att Sverige har klarat den ekonomiska krisen väldigt väl.
Att vi nu har bara 7,4 procents öppen arbetslöshet fastän Konjunkturinstitutet för inte alls länge sedan förutspådde att vi skulle ha 12 procent indikerar att vi har kommit väldigt väl ut. Vi är det land i Europa där arbetslösheten nu sjunker allra snabbast. Arbetslöshet och fattigdom hör ihop. Vi vet att bästa sättet att bekämpa fattigdom är att människor får möjlighet till egenförsörjning.
Anser inte Miljöpartiet att arbete ger möjlighet att bekämpa fattigdom?
Maria Larsson (KD):
Nu håller det minsann på att ske något spännande från talarstolen. Här återupprättas ett förslag som många trodde var begravt hos Miljöpartiet. Det är uppenbart inte så.
Jag tog fram ett par gamla artiklar som visar att 2008 beskrev tidningarna Miljöpartiets kongress som att man nu hade skaffat sig en fungerande socialpolitik där några av ombuden verkligen var lyckliga över partiet nu slutat driva frågan om medborgarlöner. En man säger: Det var en kass idé från början.
Någon annan säger att han inte trodde ett smack på idén och aldrig hade gjort det. Att det nu aktualiseras i riksdagens talarstol är intressant. Det är naturligtvis så att man kan läsa rapporterna från andra länder med lite olika glasögon.
Jag ska med intresse och öppenhet ta del av de eventuella försök som genomförs på parlamentets uppmaning till medlemsstater och det som kommissionen uppmanas att göra om det nu uppstår några sådana. Vi har ett annat system som vi har sjösatt i Sverige. Det innebär att människor ska ha en ekonomisk försörjning om de drabbas av arbetslöshet, sjukdom och fattigdom.
Det finns ett uppbyggt generellt välfärdssystem som jag uppfattar att Miljöpartiet ändå har bejakat och varit positivt till. Man får lite ställa medborgarlönen mot de uppbyggda systemen. Jag menar att det är viktigt för en nation att ha ett system där människor uppmuntras att bidra i den utsträckning som de kan. Egenförsörjning ska uppmuntras.
Om man arbetar lite mer ska det också synas i plånboken. Är Miljöpartiet emot den synen? Det vore väldigt intressant att få det kungjort i kammaren. Det finns bland övriga partier en stor enighet att så ska vara fallet.
De system som vi har byggt upp - trygghet vid inkomstbortfall och behovsprövat ekonomiskt bistånd - är det någonting som i Miljöpartiets värld skulle avskaffas till förmån för en medborgarlön? Jag är jätteglad om jag kan få en belysning av det, var Miljöpartiet i Sverige står och hur man ser på medborgarlön kontra de generella välfärdssystem vi har i dag.