KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Axelsson (S):
Jag förstod nästan att det här skulle komma igen: socialministerns försök med lite dimridåer runt de icke receptbelagda medicinerna, som vi ju i stort sett är överens om. Det handlar väl om regleringarna och om att inte få, precis som Örnfjäder var inne på, en ökad förbrukning när det egentligen inte behövs. Vi måste se till att sådana saker fungerar och att man har uppsikt över det som säljs i affärerna.
Jag vet inte om det kan vara brist på argumentation när det gäller de receptbelagda medicinerna som gör att socialministern ständigt återkommer till just den här delen. Det är väl ingen tvekan om att det som det skrivs om i interpellationerna är ett bekymmer, att man som enskild sjuk människa inte har möjlighet att få tag på medicinerna på samma sätt som man hade tidigare.
Det är en klar nackdel till följd av den avreglering som har gjorts. Jag var på Kävesta folkhögskola i går och träffade ett antal elever som jag har träffat vid några tillfällen. Där var det en ung tjej som hade försökt hitta öppettider för apoteken på Internet. Det hade inte varit helt enkelt.
Nu är hon ung och kan hantera Internet på ett bra sätt, som kanske inte vi äldre och de som är ännu äldre än vi klarar av. Så jag tänkte att jag skulle försöka gå in och leta efter apoteket i Nora, som är min hemkommun. Jag lyckades inte. På eniro.se stod det att det fanns 27 apotek i Örebro län. Det fanns inget i Nora. Men bevisligen finns det ett där, för jag var där för någon vecka sedan.
Det är möjligt att man efter hand kommer att kunna åtgärda det här så att det blir lättare att hitta varje apotek. Men det är klart att det är ett jättebekymmer om man inte ens kan få reda på var apoteken ligger och när de har öppet.
I interpellationssvaret sade socialministern: "Det ligger i allas intresse att på ett enkelt och billigt sätt kunna få tag i de läkemedel som efterfrågas." Enligt mitt sätt att se det är det just det som vi har diskuterat under hela den här apoteksprocessen.
Vi menar att apotekssystemet som det såg ut förut just innebar ett enkelt och billigt sätt att se till att vi fick de läkemedel som läkarna tyckte att vi behövde ha. I och med att man har gjort förändringarna i det här systemet har man fått det besvärligare. Det har blivit otillgängligare på en hel del sätt, som vi har märkt här i dag.
Det kommer dessutom, påstår jag, i en förlängning att bli dyrt för skattebetalarna, även om socialministern hävdar att det har blivit effektivare i vissa delar och att man har fått minskade kostnader. Det ska vara fler apotek, fler anställda, längre öppettider och bättre service, och sedan ska det inte kosta någonting.
Jag tycker inte att man behöver vara särskilt insiktsfull för att begripa att det kostar. Det handlar om människor som jobbar och som har möjlighet att få lön för det jobb som de lägger ned, även om vi har sett andra delar när det gäller McDonalds och annat.
Lennart Axelsson (S):
Jag vill påstå att det finns en stor ideologisk skillnad, precis som Alf Eriksson säger, mellan oss på den rödgröna sidan och er på den borgerliga sidan. Det finns en övertro på att marknaden ska kunna lösa i stort sett allt.
Under denna interpellationsdebatt har vi sett att det skapar en hel del problem om man har en tro på att om man bara avreglerar saker och ting löser sig allt på ett så bra sätt som möjligt för oss som bor här i landet. Det finns andra områden där vi också ser att det uppstår problem.
För skolan, äldreomsorgen och vården innebär den fria etableringsrätten att man kan slå ut vårdcentraler eller skolor i områden där de behövs på grund av överetablering. Det är klart att det är en uppenbar risk även när det gäller apoteken. Socialministern tycker att det är positivt att det etableras nya apotek, och det kan det säkert vara i vissa delar.
Men om det innebär att andra apotek samtidigt slås ut på ställen nära människor där de är vana vid att de har funnits - det gäller framför allt många äldre människor - är det naturligtvis en nackdel. På samma sätt är det när stora centrum öppnar runt om i Sverige och det nästan behövs bil för att ta sig dit. Det finns en uppenbar risk att det blir likadant i detta sammanhang. Vi ser att Ica öppnar bland annat sina Maxibutiker.
När det gäller att det skulle ha blivit dyrare om vi hade valt att använda Apoteket som vi ägde tillsammans och ge det ett uppdrag att utöka sina öppettider måste socialministern ändå förstå att de pengar som ni har hittat nu via effektiviseringar hade man väl kunnat använda på samma sätt för att göra Apoteket AB mer tillgängligt om man nu upplevde det som ett bekymmer.
Lennart Axelsson (S):
Kenneth Johansson räknade upp ett antal områden där det pågår arbete. Jag kan ha missat det område jag vill fråga om, men jag ställer ändå frågan. För att människor ska kunna komma in i samhället vill det till att det är tillgängligt för alla. Det är ett viktigt arbete.
En av delarna i detta - som inte direkt gör det tillgängligare men som kanske skulle underlätta arbetet framöver - är att man betraktar brist på tillgänglighet som en diskrimineringsgrund. Det har genom åren funnits många politiker som har utlovat att man kommer att jobba för att det ska bli så - inte minst från borgerligt håll.
Men när man fick chansen nu senast, när diskrimineringslagstiftning var uppe, togs det inte med som en viktig grund. Min fråga till Kenneth Johansson är alltså: Varför blev det så att man inte valde att gå vidare med att göra brist på tillgänglighet till en diskrimineringsgrund?
Lennart Axelsson (S):
Diskrimineringsutredningen hade faktiskt ett förslag som innebar att man skulle ha kunnat plocka in det här i lagstiftningen redan från början. Därför förstår jag inte riktigt detta. Men samtidigt välkomnar jag naturligtvis att arbetet är så långt gånget att det här kommer att genomföras under mandatperioden, om jag vidaretolkar det som Kenneth sade lite grann.
Jag skulle också vilja veta om det finns några ytterligare initiativ när det gäller att öka på arbetet för att få samhället mer tillgängligt. Som jag sade i mitt anförande är det här verkligen ett område där vi inte har lyckats. Vi har haft tio år på oss, och vi har försökt få till det här. Men det finns fortfarande otroligt mycket att göra.
Det vore bra om ni kunde presentera någonting som vi kanske kan bli överens om framöver.
Lennart Axelsson (S):
Jag kanske inte ställde frågan riktigt som jag borde ha gjort, för jag fick inte det svar som jag hade trott att jag skulle få. Det är helt klart så att det har blivit fler möjligheter för människor att komma åt medicin som de behöver ha. Det är vi nog överens om.
Men problematiken i övrigt i detta betänkande som vi har diskuterat handlar om överförskrivningar av medicin, att äldre människor får felaktiga mediciner, att 3 000 människor dör och så vidare, för att inte tala om antibiotikaresistensen.
På vilket sätt anser Isabella Jernbeck att just dessa delar har påverkats positivt av att det har blivit fler apotek som man kan gå till?
Lennart Axelsson (S):
Det råder ingen tvekan om att vi socialdemokrater är kritiska till det sätt som regeringen behandlar dessa frågor. Vi tycker att man inte har varit tillräckligt aktiv. Jag vet att Kenneth Johansson brinner för dessa frågor likaväl som jag och många andra som är med och debatterar här.
Jag gick tillbaka till det betänkande vi hade 2009/10 för att titta lite grann vad vi krävde av regeringen i det sammanhanget. Vi hade gjort en utfrågning där det deltog representanter för IFA, JAG, STIL, HSO, RBU, DHR och NHR.
Utskottet skriver att det var bland annat vid den hearingen som vi hade fått del av den oro som många funktionshindrade kände för den utveckling som var. Det sägs också att utskottet utgår från att regeringen noga följer utvecklingen och anser att regeringen så fort underlag finns bör återkomma till riksdagen med en redovisning och vid behov med förslag till åtgärder.
Detta är ganska länge sedan. Min fundering och fråga till Kenneth Johansson är: Är Kenneth Johansson nöjd med det sätt som regeringen har hanterat frågan för att se till att människor med funktionsnedsättning får det stöd som de är berättigade till enligt lagstiftningen från 1994? Det vore intressant att höra det. Jag hörde i inlägget att det fanns väldigt mycket som var gjort enligt Kenneth Johansson.
Men är han verkligen nöjd med det sätt som man har hanterat frågan?
Lennart Axelsson (S):
Jag tolkar nog Kenneth Johanssons svar som att han trots allt är nöjd med vad regering och ansvarig minister har åstadkommit sedan det tillkännagivande vi gav 2009/10. Jag kan inte tolka det på något annat sätt. Det finns ett antal saker som Kenneth Johansson räknar upp. Visst har det hänt saker. Men den stora och viktiga saken har vi inte fått något besked om. Vi har fått presenterat en väldig massa statistik och liknande.
Men inte vid något enda tillfälle har vi fått ett svar från ansvarig minister Maria Larsson om hur regeringen ser på frågan om det skulle behövas en ändring i lagstiftningen för att garantera att de som har behov av assistans också får det.
Vid den senaste interpellationsdebatten som var i kammaren om dessa frågor uttryckte Maria Larsson att hon stod bakom de intentioner som finns med lagstiftningen. Det är väl jättebra. Nästan alla säger att de står bakom de intentionerna. Men vad gör man för att se till att det blir så att intentionerna upprätthålls?
Jag tycker att det var bra besked från Kenneth Johansson att han så här långt är nöjd med vad regeringen har åstadkommit. När det gäller vad vi skulle kunna ha gjort i stället tror jag med all säkerhet att vi hade sett till att vi fått fram ett besked så att vi från regeringens sida kunde lämna en tolkning av det som håller på att hända och de behov som behöver mötas när det gäller förändringar i lagstiftningen.
Jag är ganska övertygad om att vi hade sett till att det hade blivit så. Sedan var det intressant att höra att Kenneth Johansson tog upp i sitt anförande att man nu kommer att presentera ett förslag så att bristande tillgänglighet faktiskt kommer in i diskrimineringslagstiftningen. Det var en nyhet, men jag tackar för det.
Lennart Axelsson (S):
Jag kan inte låta bli att hålla fast lite grann vid den nyhet som Kenneth Johansson släppte i replikskiftet och även i anförandet, att vi nu kommer att få ett förslag om att bristande tillgänglighet ska komma in i diskrimineringslagstiftningen.
Jag fick ett besked om att det i arbetsmarknadsutskottet, eftersom det här är en fråga som inte socialutskottet behandlar utan det är arbetsmarknadsutskottet som har hand om den, nu finns en reservation från Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Socialdemokraterna som Alliansen har sagt nej till som handlar just om detta. Det vore lite spännande att få veta när i tid som det är tänkt.
Det borde rimligtvis handla om en proposition och inte att man svarar på en motion från något annat parti. Eftersom Margareta B Kjellin tillhör det största partiet i Alliansen förutsätter jag att även hon känner till när det här kommer upp. Min första fråga handlar om det, och jag nöjer mig med det så länge.
Lennart Axelsson (S):
Det var ungefär som jag trodde, nämligen att Margareta B Kjellin kände inte till detta heller. Det är ändå en framgång att ordföranden i socialutskottet vet om att lagstiftningen snart är på plats och att han kommer att informera Margareta B Kjellin senare. Jag tror inte att så många är överens om att tillgänglighetsarbetet har intensifierats.
Jag tror att Margareta uttryckte det så. De allra flesta anser att det vi hade hunnit med fram till 2010, första avstämningen, imponerar inte på något sätt. Även om det har skett ett antal framsteg inom olika områden finns det otroligt mycket mer att göra. Fler insatser kan göras för att det ska gå fortare.
Vi är inte oskyldiga på den punkten. Det kan jag hålla med om. Vi borde ha gjort mer själva. Men nu har ni haft makten i sex år, och det blir nästan lite patetiskt när ni i anförande efter anförande, replik efter replik, hänvisar till något som skedde innan ni fick makten. När börjar egentligen ert ansvar att gälla?
Det låter inte som att ni kommer att ta något ansvar för det ni har eller inte har åstadkommit utan att ni hela tiden hänvisar till vad vi gjorde eller inte gjorde under tolv år. Jag har en fråga till Margareta B Kjellin. Kenneth Johansson var nöjd med det regeringen hittills har åstadkommit på området. Är Margareta lika nöjd som Kenneth?
Lennart Axelsson (S):
Jag ska börja med att ge Margareta B Kjellin rätt i det hon sade om att jag kanske inte ska lägga ord i munnen på människor som inte kan försvara sig i replikskiften. Det är ju riktigt. Jag sade att Kenneth Johansson var helt nöjd med regeringens hantering av frågan, men det var nog inte riktigt så han uttryckte det. Han var väl i stort sett nöjd med hanteringen men däremot inte med utvecklingen inom LSS. Det är nog mer riktigt att uttrycka det på det viset.
I det sammanhanget kan jag också passa på att fråga Maria Lundqvist-Brömster om hon känner sig tillfreds med regeringens hantering av frågan. Har man gjort allt vad man har kunnat för att se till att människor med funktionsnedsättning får det som de borde ha rätt till enligt den lagstiftning som kom till 1994?
Sedan vet jag att Maria Lundqvist-Brömster ofta återkommer till att det var en folkpartistisk minister som genomförde LSS. För att komplettera historiebeskrivningen sade jag i mitt anförande att det var en socialdemokratisk socialminister som tillsatte utredningen som sedan ledde till LSS.
Lennart Axelsson (S):
När det gäller tillgänglighetsfrågorna har vi länge velat att bristande tillgänglighet ska komma in som en diskrimineringsgrund i lagstiftningen.
Låt mig göra ett medskick till Erik Ullenhag som är partikamrat till Maria Lundqvist-Brömster och gratulera honom till att han tydligen har vunnit kampen inom Alliansen för att få igenom denna lagstiftning, för enligt de rapporter vi har fått från olika håll har det inte varit någon lätt kamp.
Jag är verkligen nöjd och glad om det kommer en proposition inom kort som löser denna fråga, eftersom vi alla har uttryckt att det vore bra.
Lennart Axelsson (S):
Jag tänkte börja i den ände där det förra replikskiftet slutade, nämligen att förklaringen till dessa bekymmer skulle vara brist på kompetens hos handläggarna. Det har jag väldigt svårt att se.
Det är inte en diskussion jag har varit med om i alltför många sammanhang i alla fall, att man skulle lyfta fram som en lösning att det räcker med att man utbildar handläggarna för att alla problem ska försvinna. Det vore intressant att få en lite utförligare utvikning när det gäller detta.
Sedan kan man kanske i någon mån, även om det inte stämmer riktigt, säga att det är Kristdemokraterna som har fått ansvaret för dessa frågor i regeringen, när det gäller Socialdepartementet. Roland Utbult har alltså ett lite större ansvar för frågan än de andra i Alliansen. Nu stämmer kanske inte det, men du har i alla fall kontakt med dessa ministrar på ett annat sätt än vi andra har.
Jag hörde att Roland Utbult sade att han hade tillit till alla instanser, även till regeringen. Min fråga är om det faktiskt är så att det inte finns någon kritik när det gäller ansvarig minister i frågan, ens från Roland Utbults sida. Jag har ställt frågan till de övriga också, så jag tänkte fullfölja detta och få höra kommentarer om det.
Roland Utbult uttryckte också att de ser bekymren när enskilda drabbas. Jag tror att jag skrev ned det direkt när du hade sagt det. Det är ju enskilda som drabbas; det finns inga andra. Det var alltså en lite konstig formulering, kan jag tycka. Tillkännagivandet tänkte jag ta i nästa replik.
Lennart Axelsson (S):
Nej, det var inte överraskande. Jag hade blivit överraskad om det hade varit ett annat svar. Jag skulle säkert ha sagt samma sak om jag var i motsvarande situation. När det gäller den kritik framför allt vi socialdemokrater ändå framför om att det inte har gått tillräckligt snabbt i olika delar av denna process kan det dock vara bra att veta att Roland Utbult inte tycker att det är så.
När det gäller tillkännagivandet tycker jag att det är bra att vi har kommit så långt att vi har en klar majoritet i utskottet för att vi faktiskt vill skynda processen. Det tycker jag är bra. Sedan var det inte riktigt så att detta var ett förslag som Alliansen i utskottet presenterade från början, utan det var efter förhandlingar vi kom fram till slutresultatet.
Hade vi inte gjort det hade processen varit betydligt mycket längre än vad som nu blev fallet. Jag uppskattar dock att vi faktiskt har försökt att se till att vi kan få en lösning på dessa frågor, som ju i grunden drabbar enskilda människor väldigt hårt.
Jag hoppas att vi i december, när vi förhoppningsvis får den första delredovisningen, kan vara överens om att ställa krav på att även få ett besked från regeringen om hur man ser på grundfrågan i detta. Det handlar om huruvida det krävs en lagändring eller inte. Vi måste få regeringens besked om detta.
Tycker man inte att det behövs en lagändring är det bättre att man säger det, för då vet vi vad vi har att utgå ifrån. Med gemensamma krafter hoppas jag att vi kan få frågan i hamn på något sätt. Det är de som har behov av dessa insatser värda.
Lennart Axelsson (S):
Jag läste i min lokaltidning hemma i Nora för ett tag sedan en insändare från en kvinna som led av en ganska allvarlig allergi och hade fått medicin utskriven av sin läkare som hon skulle hämta på ett av de nya apoteken.
Men det visade sig att de hade infört ett nytt sortiment med parfymer som gjorde att hennes allergi blossade upp när hon kom in där, och det blev omöjligt för henne att besöka just det apoteket.
När hon frågade hur det kunde komma sig att man hade tagit det steget sade de att de är tvungna att utöka sortimentet för att få verksamheten att gå runt eftersom det är stor konkurrens från flera apotek.
Jag tycker att det är bekymmersamt om allergiker inte ska få tillgång till apoteken på samma sätt som tidigare, så jag skulle bara vilja fråga Isabella Jernbeck hur hon ser på utvecklingen och vilket råd hon kan ge till denna kvinna.
Man kan ju byta apotek, men risken är väl stor att samma problematik uppstår på ett annat, närliggande apotek. Isabella Jernbeck kanske kan säga något om sin syn på utvecklingen som kvinnan beskrev i insändaren.
Lennart Axelsson (S):
Rådet är alltså att man ska klaga på att apoteket har gjort på det här viset, om jag fattar saken rätt. Det visar kanske på en större problematik än det här enskilda fallet.
Då har man gått från att huvudskälet med verksamheten är att se till att den medicin som läkarna skriver ut så snabbt som möjligt kommer den sjuke till del, till att numera ha en diversehandel med andra saker som man måste ha för att få lönsamhet i verksamheten. Men jag hör vad Isabella Jernbeck säger.
Den andra saken berörde Isabella också i sitt anförande, och det gäller glesbygden och möjligheten att ha apotek där i en framtid. Jag tycker att det är lite anmärkningsvärt att man under tre år inte har kommit med något förslag om hur man ska säkra tillgången på apotek i glesbygden i en framtid.
Det är naturligtvis bra att man har förlängt Apoteket AB:s skyldighet att ha apoteksombud i ytterligare tre år, men det finns fortfarande ingenting, vad jag vet, om hur man ska klara det på sikt. Är det någonting som Isabella Jernbeck har funderat kring eller fått några tankar om från departementet?
Jag tror att det är viktigt för folk i glesbygden att kunna känna att det inte tar samma väg som bensinpumpar och liknande, som har försvunnit på många ställen. Det här är en viktig del av svensk hälso- och sjukvård, och då måste det finnas en möjlighet för alla människor oavsett var man bor att få snar tillgång till sin medicin.
Lennart Axelsson (S):
Jag uppskattar den ödmjuka inställning Rickard Nordin hade i talarstolen just när det gäller att det inte bara är guld och gröna skogar med apoteksavvecklingen, som jag tänkte orda lite mer om. Jag tycker kanske inte att det är så fruktsamt att vi håller på och kastar detta fram och tillbaka varenda gång vi möts.
Vi tyckte inte att det var någon god idé att avveckla, omreglera eller sälja ut apoteken, vilket nu har gjorts. Vi tror att man hade kunnat göra det mycket bättre om man hade haft det kvar i egen regi. Nu är det dock gjort. Det finns ett antal saker vi skulle behöva styra upp för att det ska bli ännu bättre än vad det är. Något av det Rickard Nordin nämnde är sådant som vi också slåss för.
Det handlar om 24-timmarsregeln och att vi verkligen ser till att människor får den medicin de behöver ha så snabbt som möjligt. Det gäller även möjligheterna att få till ett centralt register som gör att man kanske redan på sjukhuset skulle kunna få veta var någonstans medicinen finns. Sedan är det hur skattepengarna ska användas på ett så bra sätt som möjligt.
Vi är inte riktigt överens om vem som egentligen har betalat de tillskott eller den höjning av handelsmarginalen som gjordes, men det må vara. Det viktiga är att vi ser till att de skattepengar folk faktiskt betalar används så bra som möjligt. Sedan var det landsbygdsproblematiken. Jag har bara nio sekunder talartid kvar, så jag får ta det i nästa replik.
Det är dock bra om vi kan bli överens om hur vi ska hantera också den saken, så att det faktiskt finns apotek runt omkring i landet.
Lennart Axelsson (S):
Det är bäst att jag börjar med det jag tänkte ta upp i min första replik. Det gäller alltså någonting SVT redovisade för ett antal månader sedan om apoteken i glesbygden, nämligen att de inte har ökat efter reformen. Så är det, totalt sett. De har dock inte minskat heller, och det är väl bra.
Sedan intervjuade man socialministern, och han säger att han inte anser att det är ett misslyckande att apoteken inte har ökat i glesbygden. Sedan säger han att det säkert kan finnas underlag för ytterligare apotek på vissa ställen men att det inte är upp till oss att bestämma utan upp till aktörerna att avgöra.
På något sätt tycker jag att det känns oroande om man lägger hela ansvaret för apoteksverksamheten på marknaden, för det är egentligen vad han säger.
Det vore alltså intressant att veta om detta synsätt är någonting Rickard Nordin och Centerpartiet delar eller om ni anser att vi här skulle kunna medverka och se till att människor faktiskt får tillgång till den medicin de behöver, oavsett var de bor.