Kerstin Lundgren (C):
Återigen ska vi debattera ett betänkande från utrikesutskottet. Utskottet har tagit del av både regeringens skrivelse om året 2019 i Europarådet och delegationens skrivelse om året i Europarådets parlamentariska församling.
Det är naturligtvis viktigt att vi som parlamentariker och som parlament har möjlighet att granska och utvärdera och därmed också både kritisera och rekommendera i debatten för att vi ska få en vägledande bas för både regeringen och delegationen. Det finns de som säger att sådana här betänkanden ska man inte peka ut någonting med utan bara ta del av.
Jag tycker inte att det är rätt väg att gå. Parlamentets debatt handlar om att kritiskt granska och utvärdera det år som har gått. Fru talman! År 2019 var ett viktigt år. Det var ett 70-årsfirande - 70 år sedan Europarådet uppstod som ett svar från Europas länder på vad som hände under andra världskriget.
Här har vi basen för vad som sedan kom med Europeiska unionen. De 70 åren är en lång tid.
Rådet har verkligen varit en motor och en drivkraft för att utveckla vår kontinent när det gäller rättsstat, så att människor har möjlighet att få en fungerande rättsprocess om länderna nekar, och att hävda mänskliga rättigheter.
Det handlar inte bara om Europakonventionen, som är nog så viktig - den är basen för oss och finns i vår grundlag - utan också om en rad andra konventioner som har utvecklats under resans gång, inte bara med konventionstext utan också med en uppföljningsstruktur som gör att man kan se vart vägen leder. Det har varit en viktig resa.
Vi har gjort vår hemläxa från FN:s bildande och deklarationen om mänskliga rättigheter i den globala kontexten. Det har som sagt varit 70 viktiga år. Åtminstone 60 år av den tiden har det delvis varit stökigt. Vi har sett militärkupper också i medlemsländer, till exempel Turkiet, och militärstyre. Det har inte alltid varit rätlinjigt. Men det har ändå funnits en hantering av de länder som har kommit med.
Det har varit någon form av drivkraft att få komma in i rummet där mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstat hålls högt och hålls i fokus.
Det som har hänt de senaste tio åren må man väl säga har varit en utmaning för grunderna när det gäller Europarådet - både för ministerkommittén, regeringarnas mötesplats, och för den parlamentariska församlingen.
Naturligtvis fick effekterna av Georgienkriget en direkt inverkan på vad som hände i Europarådet, men naturligtvis också Rysslands angrepp på Ukraina 2014.
Sedan 2018 och fram till nu, egentligen, har alltså det ryska fingret spelat spratt med Europarådet och dragit med sig en rad andra krafter på vägen. Det har varit en tid där man velat etablera bilden av att dubbla standarder gäller.
Man försöker underminera, destabilisera och skapa ifrågasättanden av vad som egentligen är universellt. Man har valt att gå så långt att man som första land har infört en undantagsmöjlighet när det gäller Europadomstolens domar om mänskliga rättigheter.
Om de strider mot den ryska bilden gäller de inte längre. Det har man slagit fast, och det är klart att andra följer i de spåren.
Man kan väl säga att vi upplevde kaviardiplomatins underminerande effekter när korruptionens frätande syra tog sig in i Europarådets olika strukturer - också dess hus på olika ställen.
Detta försökte vi städa upp. Sverige och den svenska delegationen var en aktiv kraft för att försöka få upp detta på bordet och försöka städa.
Det var svår materia, för det vi såg var något som vi har all anledning att vara vaksamma på: att vi i alla partigrupper har ledamöter som skyddas av våra partier därför att de är en del av gänget. Då är det svårt att ta den här debatten.
Man anpassar sig, och det skapas en inre maktstruktur som gör det väldigt svårt att komma till rätta med en del av de problem vi sett. Det gäller också i dag, fru talman.
Det vi försökte göra var att hävda den kraft som finns i parlamentarikerförsamlingen, som ju är en rådgivande struktur, och i Europarådets statut när det gäller parlamentet i form av möjligheten att sanktionera om ett land bryter mot det som slås fast i grundläggande dokument som man skrivit under.
Ett sådant grundläggande dokument är att man inte med våld, militärt våld, ska ändra Europas gränser om man är medlem. Det är en grundläggande tanke, en bas: Vi ska inte med militärt våld ändra Europas gränser. Vi har demokrati, vi har rättsstat och vi har ytterst Europadomstolen och konventioner för att bygga fungerande samhällen och fungerande strukturer.
Men Ryssland valde att göra detta genom att angripa Ukraina och illegalt annektera Krim. Vad hände? Jo, Ryssland blev av med sin rösträtt. Under åren sedan dess har man kämpat för att underminera på olika sätt - och lyckats.
I fjol, när Europarådet skulle fira 70 år, lyckades den ryska kampanjen nå fram och ändra regelverket både för Europarådets parlamentariska församling och för sanktionsmöjligheter.
Ändringen gjordes drastiskt - man presenterade inte sina underlag i januari, som normalt sker, utan man gjorde det vid halvårsskiftet för att göra det möjligt för Ryssland att komma tillbaka. Visst fanns det ekonomiska frågor i detta. Men, fru talman, det visade Ryssland att det är möjligt att ändra regelverk om man bara håller ut och är mest kraftfull.
Det är det som är det allvarliga. Vi har en reservation under punkt 1, fru talman, och den yrkar jag bifall till. Vi bör gå vidare med sanktionsregimer och försöka återskapa detta. Det borde gälla både i ministerkommittén och i parlamentarikerförsamlingen. Jag är djupt kritisk mot att det som hände i fjol kunde genomföras, och jag noterar att i vart fall ryska medier har uppmärksammat att vi för den här debatten.
Jag har haft glädjen att bli apostroferad i Russia Today, Tass och andra medier på grund av vår motion om detta. Ryssarna själva har i sina medier firat att de fick tillbaka rösträtten och att diskrimineringen som pågått på grund av några oförskämda länder och grupper fick ett slut. Det här är illa.
I den här delen blir det som vi ser det, fru talman, icke godkänt för 2019.