KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Problemet är snarare det att Peter Rådberg slänger sig med påståenden för vilka han inte har någon grund och inte heller anför något sakligt. Han säger: om det vore och skulle kunna vara. Det är mycket om och skulle kunna vara. Det gäller för den delen också Miljöpartiets politik i största allmänhet. Det är inte på den grunden man kan föra en diskussion. I interpellationen tar Peter Rådberg upp konkreta fall med de två satelliterna för Förenade Arabemiraten. Jag har redogjort för vad det är för satelliter. Det är bra satellitprogram.
I den mån Sverige har bidragit till detta, vilket är högst marginellt, är det en god insats. Det är framtaget av europeiska industrier där Sverige på annat sätt är delaktigt i framtagandet av detta satellitsystem. Vi tycker att det är bra med utökad kommunikation, tv och internet också i Afrika, och satellitsystemen handlar om detta. Sedan kommer en lång rad påståenden om att vi skulle möjliggöra USA:s drönarkrig. Jag har icke sett något enda påstående som tyder på detta.
Den kunskap vi i övrigt har om hur dessa operationer går till tyder inte på det. USA har dedicerade speciella satellitsystem med en helt annan säkerhetsnivå, helt andra kontrollsystem och helt andra markstationer för att bedriva denna verksamhet. När det gäller de påståenden som finns i övrigt får nog Peter Rådberg finns sig i att jag tycker att han är slarvig med fakta och med sanningen.
Han får nog återkomma när han har gjort lite bättre research i den här frågan. Att kasta ur sig allmänna påståenden är mycket enkelt, men man bör nog kunna belägga dem. Det han har anfört i interpellationen om Förenade Arabemiraten har jag klarlagt. Det finns ingen anledning att ha någon kritik på denna punkt. I övrigt är det synnerligen ogrundade, mycket svepande och mycket allmänna påståenden.
Det är inte riktigt på den kvalitetsnivå som Peter Rådberg normalt brukar finnas.
Carl Bildt (M):
Nu backar Peter Rådberg med mycket betydande hastighet. Han säger: Jag vet inte. Jag gör inga påståenden. Jag vill bara ha detta undersökt. Jag har ingen aning. Men det du sade, Peter Rådberg, var att Sverige möjliggör USA:s drönarkrig. Det sade du tidigare. Nu säger du att du inte vet. Du är inte säker. Du undrar om man inte kan undersöka detta, och du har sett på TV4.
Med all respekt, Peter Rådberg - respektabel talesman för Miljöpartiet - det krävs lite större underlag än att bara ha sett på TV4 när man ställer sig med rätt grova anklagelser i riksdagens talarstol och sedan backar ned från det så tydligt som du nu gör. Jag klargjorde vad som gällde Förenade Arabemiraten. Du hade ingen invändning mot detta. Sedan sade jag att jag inte ser någon grund i de anklagelser som framförs i övrigt.
Då backar du och säger att du i grunden håller med, att du inte vet och att du vill att det ska undersökas på ett eller annat sätt. Det är inte så imponerande som prestation.
Carl Bildt (M):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om regeringens avsikter för att förmå Irak att avstå från att lagstifta om att tvinga minderåriga till giftermål. Amineh Kakabaveh har också frågat huruvida regeringen avser att ta upp frågan i internationella organisationer för att kraftsamla mot barnäktenskap i Irak och på andra håll i världen. Jag delar helt och fullt Amineh Kakabavehs oro för det lagförslag som diskuteras i Irak och som med nuvarande skrivningar riskerar att kraftigt begränsa flickors och kvinnors rättigheter.
Förslaget skulle sänka åldern för giftermål för flickor från 18 till 9 år och kräva mannens tillstånd för att hustrun ska kunna lämna hemmet. Lagförslaget strider mot internationella konventioner om mänskliga rättigheter, bland annat FN:s barnkonvention och FN:s konvention mot diskriminering av kvinnor som Irak har tillträtt. Om lagförslaget träder i kraft i sin nuvarande form skulle det utgöra en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna.
Kontaktytorna mellan Sverige och Irak är många och ger goda möjligheter till politisk dialog om Iraks utveckling och respekten för mänskliga rättigheter. Regeringen följer frågan om denna lag noga och har vid flera tillfällen tagit upp den i bilaterala möten med irakiska företrädare såväl i Stockholm som lokalt genom vår ambassad i Bagdad.
Därtill ger Sverige stöd till irakiska MR-organisationer, bland annat organisationer som arbetar med kvinnors åtnjutande av mänskliga rättigheter och som genom upplysningsarbete strävar efter att väcka insikt och opinion mot lagförslaget. Lagförslaget diskuteras i EU-kretsen och i kontakter med FN-organisationer på plats. Vi kommer även fortsättningsvis att samråda i frågan för att med gemensamma krafter arbeta mot lagförslaget.
Vi tillhör de länder som i FN:s generalförsamling och i FN:s råd för de mänskliga rättigheterna driver förslag om internationella åtaganden i syfte att motarbeta barn- och tvångsäktenskap. Vi har även delat med oss av de steg och åtgärder som vi från svenskt håll har vidtagit för att förebygga denna form av äktenskap.
Carl Bildt (M):
Jag tror att den beskrivning som Amineh Kakabaveh ger av den allmänna utvecklingstendensen inte bara i Irak utan i regionen i nästan dess helhet i grova drag dess värre är riktig. Det är en mycket bekymmersam utveckling. Vi ser att de sekulära samhällena och de sekulära delarna av samhällena i regionen hamnar under ökat tryck.
Det är någonting som självfallet bör bekymra oss och som bekymrar oss och bekymrar framför allt kvinnor i regionen i dess helhet. Vi måste försöka agera på olika sätt. Detta är en del av problematiken. För att vara korrekt är det inte beslutat och förslaget inte sänt av regeringen till parlamentet ännu.
Det är ett lagförslag som har tagits fram av ett parti med en mycket tydlig inriktning, förmodligen som en del i spelet inför det parlamentsval som hölls den 30 april. Nu pågår regeringsbildning i Irak. Det är viktigt att se till att det här lagförslaget aldrig kommer vare sig från regeringens bord eller på parlamentets bord eller framför allt inte ut ur parlamentsbyggnaden - om man nu ska uttrycka sig på det sättet.
Såvitt jag förstår saknar det förankring i det shiitiska ledarskapet i an-Najaf, vilket kan vara viktigt i sammanhanget. Det här går helt enkelt för långt. Därmed är det viktigt att utnyttja de möjligheter till dialog och påverkan som finns. Jag vet att frågan står mycket högt på dagordningen för FN:s särskilda representant i Bagdad - som jag råkar känna och som jag dessutom har haft kontakt med också i denna fråga - och självfallet inom den europeiska unionen.
Det pågår som sagt en regeringsbildning i Bagdad. Vad den kommer att sluta i vet åtminstone inte jag. Det är möjligt att någon annan vet, men jag vet inte det för ögonblicket. Det här är möjligtvis en av de spelbrickor som finns i sammanhanget. Jag kan försäkra att vi kommer att utnyttja de möjligheter som vi kan ha. Det kan ske bilateralt.
Det kan ske genom den europeiska unionen och FN, som spelar en betydelsefull roll i Bagdad för att försöka att se till att lagförslaget icke kommer i närheten av att bli någon lag. Lyckas vi med det är bra, men det finns fortfarande anledning att vara bekymrad över den allmänna tendens som finns både i Irak och i regionen i dess helhet. Det kommer att krävas insatser från oss och andra under en lång tid framöver.
Carl Bildt (M):
Jag vet inte om Jabar Amin lyssnade på mitt interpellationssvar. Svaret på en del frågor som han ställde fanns faktiskt i svaret. Jag noterar att Jabar Amin välkomnar att jag är mycket tydlig i frågan, men sedan vill han att jag ska vara mer än tydlig. Oppositionspolitikerns roll är ibland sådan, men tydlig är jag, mer än tydlig. Jag vet inte riktigt vad detta innebär, om jag ska vara alldeles ärlig. Tydliga är vi, och det ska vi fortsätta att vara.
Det finns tendenser i hela regionen. Amineh Kakabaveh nämnde hedersmord som ett annat fenomen som vi på olika sätt med de insatser som vi kan göra försöker att få bukt med. Har vi lyckats? Nej. Har vi räddat några? Ja. Ska vi fortsätta med all vår kraft? Absolut. Detta är ännu ett uttryck för de tendenser som finns. Det handlar om att arbeta konkret i de konkreta fallen.
Lagstiftningen är ett konkret exempel, och, som sagt, det står åtskilligt i interpellationssvaret om vad vi gör och vad vi avser att göra i den delen. Men sedan handlar det om ett långsiktigt opinionsbyggande, om att stödja kvinnoorganisationer, människorättsorganisationer samt verka för en öppning och modernisering av det irakiska samhället genom samarbete med omvärlden på olika sätt.
Om dessa samhällen sluter sig inom sig själva och går tillbaka tusen år i tiden är det klart att vi då hamnar i en annan situation. Det gäller att på olika sätt ta dessa samhällen framåt. Där spelar det samarbete som vi har genom olika internationella organisationer - Förenta nationerna, Europeiska unionen och andra - en betydelsefull roll. Jag kan lova att vi kommer att fortsätta att vara mycket tydliga.
Så mycket mer än så kan man inte lova.
Carl Bildt (M):
Jag har egentligen inte mycket att tillägga efter Amineh Kakabavehs senaste inlägg. Jag tror att vi i allt väsentligt är eniga, både om hur förfärligt detta lagförslag är och om vikten av att utnyttja de möjligheter som vi har att påverka just detta. Vi ska verka långsiktigt för en bättre ställning för kvinnor och barn och andra utsatta grupper i irakiska och andra samhällen där de tendenser som vi har diskuterat under dagens debatt dess värre har blivit starkare under senare år.
Jag tackar alla för debatten!
Carl Bildt (M):
Jag tror att Hans Linde och jag är överens om att detta är oerhört viktiga frågor. Samtidigt är de svåra att för alltid få fullt genomslag för. Hans Linde erinrade om att det var 1999 som den första resolutionen antogs. Jag kommer ihåg det. Jag var själv FN-sändebud på den tiden. Jag stod på en lerig åker mitt i ett brinnande Kosovo, och vi diskuterade vad vi skulle göra för kvinnans ställning.
Men gårdarna brann, människorna flydde, och våldet var överallt omkring oss. Det är inte alltid så lätt att hitta vägarna framåt. Men det gör det desto viktigare. Jag kommer just från ett möte med Denis Mukwege, som är här för att ta emot Right Livelihood Award för sina insatser.
Vi diskuterade den akuta situationen inte minst för de här frågorna nere i östra Kongo. Den roll som FN har är väldigt viktig. Vi ska vara pådrivande där, och det försöker vi vara. Om andra länder nu har kommit i kapp oss eller till och med har kommit om oss är väl bra, och då ska vi visa att vi kan gå om dem i nästa omgång, med vår nationella handlingsplan. Vi har drivit på - vilket jag speciellt vill uppmärksamma att Hans Linde berömmer - att Europeiska unionen spelar roll.
Vi har gjort betydelsefulla insatser också inom organisationen Nato, som vi som bekant inte är medlemmar i men där vi deltar i rätt stora fredsoperationer och där detta perspektiv är viktigt. Det handlar om att på område efter område i konkreta konfliktsituationer göra vad vi kan. Det handlar om att driva på internationellt.
Sedan skulle man önska att vi till exempel skulle kunna diktera vilka som sitter vid förhandlingsbordet i Genève, när vi nu försöker åstadkomma fred vad gäller Syrien. Vi kan uttala önskemålet att kvinnor ska finnas med i förhandlingsdelegationerna på ömse sidor, och det ska vi göra. Men våra möjligheter att diktera sammansättningar av delegationer lämnar ibland en del övrigt att önska.
Om detta är bra eller dåligt kan man diskutera.
Alla de perspektiven måste finnas med. Jag kommenterade inte närmare en särskild ambassadör. Anledningen till att jag är skeptisk mot detta har egentligen inte att göra med denna sakfråga, utan det har att göra med att jag har en viss skepsis mot särskilda ambassadörer. Det finns krav på särskilda ambassadörer för praktiskt taget allting. Jag vill inte lyfta ut frågorna ur UD:s övriga arbete, utan jag vill lyfta in alla dessa frågor i UD:s ordinarie arbete.
Detta ska inte vara ett särskilt hörn utan en integrerad del av det arbete som utrikesförvaltningen genomför. Det gäller både denna fråga och en del andra frågor där det ibland - av skäl som är mycket hedervärda - finns synpunkter på att man kanske skulle ha en särskild ambassadör.
Carl Bildt (M):
Jag får medge att Hans Linde säger åtskilligt i denna debatt som är klokt och bra. Inte minst säger han det som jag tror att även Kerstin Lundgren var inne på, nämligen att det finns en risk att vi antar handlingsplaner - vackra ord som vi publicerar på våra hemsidor - och känner oss mycket tillfredsställda med detta. Sedan händer alldeles för lite ute i verkligheten.
Det är lätt att anta handlingsplaner i Sverige, men det är svårt att förändra världen såväl på detta område som på andra områden. Skälet till att vi står och har denna debatt är att tillräckligt inte har åstadkommits. Jag tror att vi kan säga att vi har gjort mycket. Men det återstår samtidigt mycket att göra. Man kan bara titta på situationen i östra Kongo, som jag just kommer från.
Man kan också titta på situationen i Syrien som jag också sysslar mycket med. Vi vill förvisso att den förhandlingsdelegation som ska finnas i Genève representerar Syrien i dess helhet. Det inkluderar kvinnor, kristna och olika nationella grupperingar. Men det inkluderar också någonting som faktiskt kan åstadkomma resultat när det gäller fred. Detta är inte alldeles enkla avvägningar.
Men det är viktigt att vi också har detta perspektiv ständigt levande för oss. Jag ska kortfattat säga något om den eviga frågan om särskilda ambassadörer. Nej, jag avser inte att tillsätta någon särskild ambassadör för mänskliga rättigheter av exakt det skäl som jag redovisade, det vill säga att jag vill ha detta integrerat. Sedan påpekar Hans Linde, inte utan poäng, att det finns ambassadörer för havsmiljö, och han hade något annat exempel också.
Det är i allmänhet så - allt detta ligger på Miljödepartementet - att när de vill ha internationella förhandlare i de frågor som ligger under Miljödepartementet vill de ofta att det ska vara ambassadörer. På UD har vi massvis med ambassadörer och massvis med bra ambassadörer. Numera har vi fler kvinnliga ambassadörer än vi hade tidigare. Men alla ska syssla med mänskliga rättigheter, och alla ska syssla med resolution 1325 och därmed vilja integrera mycket. Sedan kan det finnas speciella skäl.
Under en period när vi hade ordförandeskapet i Arktiska rådet hade vi en speciell ambassadör för att sköta detta ordförandeskap. Under en period hade vi det även för det östliga partnerskapet. Men det ska inte vara permanenta inslag i UD:s organisation. Det är lite grann en filosofifråga. I detta ryms ingen meningsmotsättning i den sak som vi arbetar för. I just detta fall är det resolution 1325, i en debatt i morgon är det kanske mänskliga rättigheter.
Carl Bildt (M):
Även om vi inte har en ambassadör ska jag säga det självklara, nämligen att vi har många som arbetar helt och hållet med denna fråga inom utrikesförvaltningen, inom Sida och inom Folke Bernadotteakademin. Det är en självklarhet att så är fallet. Sedan fortsätter vi att arbeta inom FN och inom Europeiska unionen med de handlingsplaner som till och med Hans Linde berömmer, vilket finns anledning att speciellt föra till protokollet, och inom samarbetet med Nato som är viktigt när det gäller en del av dessa operationer.
Sedan ska vi utvärdera, konsultera och fatta beslut om en ny handlingsplan. Jag ska inte binda mig i något avseende i detta sammanhang. Det beslutet ska komma när det beslutet kommer. Vi ska konstatera att vi har gjort skillnad, ibland Sverige ensamt men också i gemensamma operationer. Jag kan ta Afghanistan som ett konkret exempel för att visa hur en operation som kanske tillkom av andra skäl faktiskt har detta perspektiv.
För tio år sedan var det ca 600 000 afghanska barn som hade möjlighet att gå i skolan. Det var så gott som uteslutande unga pojkar. I dag är det sju-åtta miljoner afghanska barn som har möjlighet att gå i skolan. 40 procent av dem är unga flickor.
Det hade inte kunnat ske utan de internationella operationer och en massiv militär närvaro som vi har varit en liten men viktig del av. Hade talibanerna fått fortsätta att härska hade Afghanistans unga flickor fortfarande varit förvägrade utbildning.
Det är ett exempel på en fredsoperation som gör samhällsförändringar som med stöd, kanske delvis också av resolution 1325, innebär avgörande förändringar till det bättre i detta land.
Carl Bildt (M):
Jabar Amin har frågat mig om jag avser att agera för att markera mot den iranska regimen för avrättningarna av politiska fångar och andra, och i så fall på vilka sätt. Vidare undrar Jabar Amin om jag avser att agera inom EU för att dels fördöma avrättningarna och dels utöva påtryckningar mot den iranska regimen så att den stoppar dessa avrättningar och övergrepp. Situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran är fortsatt mycket allvarlig. Frigivningen av ett antal politiska fångar tidigare i höstas var ett positivt steg.
Därutöver har vi hittills sett få konkreta förbättringar på MR-området sedan president Rohanis tillträde. Vad gäller användningen av dödsstraffet stämmer de uppgifter som Jabar Amin hänvisar till. Antalet avrättningar har ökat sedan sommaren, och nyligen kom uppgifter om ytterligare avrättningar av en rad politiska fångar, däribland kurder och balucher. Mot denna bakgrund är det än viktigare att tydligt påtala kränkningar.
Som jag tidigare anfört fördömer Sverige användningen av dödsstraff i alla dess former. Enligt svensk uppfattning är dödsstraffet ett omänskligt, grymt och oåterkalleligt straff som inte har någon plats i någon modern rättsordning. I dagarna har Utrikesdepartementets rättschef varit i Iran för att med höga iranska företrädare bland annat diskutera frågor om mänskliga rättigheter.
I samband med dessa möten togs dödsstraffet särskilt upp, och Sveriges position markerades tydligt, med hänvisning till den senaste ökningen av antalet avrättningar. Den frågan ska även diskuteras inom kort när Irans vice utrikesminister besöker Sverige. Denna typ av utbyte ska ses som ett led i Sveriges löpande arbete med att påtala brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran och få till stånd en förändring.
EU har även i rådsslutsatser och i uttalanden återkommande uppmanat Iran att upphöra med kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, inklusive repressionen av oppositionella och den omfattande tillämpningen av dödsstraff. År 2011 införde EU restriktiva åtgärder mot personer som medverkar i eller är ansvariga för allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Iran, inklusive ökad användning av dödsstraffet.
Vidare stöder Sverige arbetet med att ta fram den årliga resolutionen i FN om situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran. Resolutionen belyser den allvarliga situationen med dödsstraffet och avrättningarna som sker i strid med folkrätten. De öppningar för ett ökat meningsutbyte som nu finns med Iran är positiva och viktiga, men de får inte leda till att den bristande respekten för de mänskliga rättigheterna i Iran kommer i skymundan.
Sverige kommer att fortsätta att tydligt påtala kränkningar av de mänskliga rättigheterna och verka för dödsstraffets avskaffande.
Carl Bildt (M):
Jabar Amin hade en konkret fråga som han formulerade på slutet: Fördömer utrikesministern de politiska avrättningarna i Iran? Svaret på frågan är självfallet, vilket framgår i interpellationssvaret, ja. Låt mig vidga detta. Även om jag förstår att detta är fokus i frågeställningen - kurdiska, baluchiska och andra oppositionella, frihetskämpar eller hur vi nu väljer att formulera det hela - fördömer jag alla avrättningar i Iran.
Huvuddelen av avrättningarna i Iran handlar sannolikt om narkotikarelaterade brott. Men vi accepterar inte det heller, för vi anser att dödsstraffet är ett omänskligt straff även för dem som har begått mycket allvarliga brott. När det tillämpas på fall som är politiska, som dem som berörs här, är det självfallet extra värt att fördöma.
Sverige har varit en av de pådrivande i FN:s kommission för mänskliga rättigheter med att ta fram en resolution om Iran och att sätta frågorna om mänskliga rättigheter i Iran på dess dagordning. Det har vi gjort tillsammans med några andra länder, inte minst USA, och vi har gjort det i ett antal år. Vi har också varit pådrivande för att man ska bedriva en dialog med Iran i dessa frågor.
Det jag refererade - att vår rättschef nyligen har varit i Teheran - var ett utslag av att Iran nu är intresserat av att återuppta den dialog om mänskliga rättigheter som avbröts för sex, sju eller åtta år sedan, eller något i den stilen. Sedan dess har vi haft mycket sporadiska kontakter. Vi har haft kontakter, och då har vi självfallet tagit upp frågan, men vi har inte haft regulariteten i det.
Vi tycker att det är positivt att dialogen återupptas. Den kommer också att återupptas med Europeiska unionen. Man ska nog inte tro att det leder till några omedelbara och snara förbättringar. Men i kombination med det offentliga tryck som vi har i frågan i FN-kommissionen eller på andra sätt hoppas vi att vi ska kunna se en utveckling av den iranska regimen i riktning mot ökad respekt för de mänskliga rättigheterna.
Jag kan försäkra att Sverige kommer att göra vad vi kan för att stödja denna utveckling.
Carl Bildt (M):
Jag tar inte upp den vidare diskussionen om den kurdiska frågan, för då tror jag att tiden rinner ut, utan jag väljer att fokusera på mänskliga rättigheter i Iran i största allmänhet. Det spelar ingen roll om det är kurder, balucher, perser eller azerier - mänskliga rättigheter ska gälla alla. Det är förfärligt med avrättningar, oavsett vem som avrättas. Sverige har varit bland de absolut ledande i den internationella debatten om detta.
Titta på vad som inträffade i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna - Sverige är det land som har lagt fram förslagen om detta som sedan har antagits och blivit det som är styrande för inriktningen. Jabar Amin har konstaterat att det knappt finns några pressmeddelanden om den här saken på UD:s hemsida. Så är det. Dem hemska sanningen är att det inte finns så många pressmeddelanden över huvud taget i politiska frågor på UD:s hemsida numera.
Anledningen till det är att vi numera, till stor del i dessa frågor, har gemensam utrikespolitik med EU. Vad man ska göra är att gå in på den del av UD:s hemsida där det finns länkar till de gemensamma europeiska uttalanden som vi har gjort. Där finns tydliga och starka uttalanden om mänskliga rättigheter i Iran. Det säger sig självt att det har lite större tyngd när vi gör det som ett enigt Europa, och där är vi pådrivande, än om "bara" Sverige gör det. Det finns alltså en naturlig förklaring till att det är så.
Sedan har vi lite andra instrument också att föra fram, våra ståndpunkter om vi så skulle vilja. När det gäller den direkta dialogen som jag nämnde - UD:s rättschef som hade varit i Teheran - kan man om man så vill säga att det handlar om tysta tjänstemän. Men även tysta tjänstemän gör i det tysta ett viktigt arbete när det gäller de här frågorna. Sedan kan jag säga att precis innan den här debatten började skrev jag på Twitter att jag skulle fördöma situationen när det gäller mänskliga rättigheter i Iran, inklusive dödsstraff.
Den iranske utrikesministern har fyra följare på Twitter, varav jag är en. Jag vet alltså att det budskapet når direkt fram till den iranske utrikesministern snabbare och mer direkt än vad någon annan kanal skulle kunna åstadkomma. Jag ska också se till att Irans vice utrikesminister, när han kommer hit för de samtal vi ska ha i en lång rad andra frågor, också får del av interpellationssvaret i dess helhet.
Carl Bildt (M):
Jag får tacka interpellanten för möjligheten att säga detta, för det har sin betydelse att vi då och då får interpellationer som gör att vi kan klargöra ståndpunkter som vi har. Sedan tror jag att i den mån det finns några meningsskiljaktigheter mellan oss rör det kanske antalet decibel men inte så mycket mer än så.
Vi kan använda olika kanaler, ibland med många decibel och ibland med få decibel, men det viktiga är att vi har en i allt väsentligt enad svensk linje i dessa frågor.