KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Haglö (S):
Ändå måste jag säga det jag sade i mitt anförande: Det är som om vi har hamnat i ett vakuum här i Sverige nu när det gäller frågorna om kvinnors och flickors utsatthet och integritet. Det har inte hänt mycket på fyra år. Det har inte varit några skarpa förslag, men det är glädjande att sexköpslagen snart finns på vårt bord.
Jag räknade upp vad som hände under våra år vid makten, i synnerhet de sista åren när vi gick på ordentligt med ny lag om sexköp, lagen om människohandel och ett helt nytt besöksförbud som gällde i det gemensamma hemmet.
Vi utvidgade begreppet våldtäkt till att omfatta fler situationer, och vi gjorde många ytterligare saker för att driva frågorna om kvinnors integritet och skydd mot utnyttjande. Vi införde också ett särskilt brott - våldtäkt mot barn. Men vi tycker inte att det här räcker. Det gör vi inte.
Vi har hamnat i ett vakuum när det gäller att värna personers integritet och brottsoffers säkerhet. Min fråga till Caroline, eftersom hon talar sig varm för att driva frågor, måste därför vara: Vilka frågor tänker Kristdemokraterna driva när det gäller just synen på sexuella övergrepp på flickor och kvinnor?
Vi har en lång lista på vad vi vill göra. Det handlar om att inrätta ett nationellt kunskapscentrum för att förbättra forskning om sexualförbrytare och utökad behandling av dessa, förbättra förebyggande arbete med män som är i riskzonen, förbättra behandlingen av sexualbrottsdömda i kriminalvården samt uppföljning vid frigivning, lagstadga om målsägandebiträde för brottsoffer i sexualbrottsmål redan i inledningen av förundersökningen och förbättra skyddet mot sexuella trakasserier.
Vi har massor med olika förslag. Vad har Kristdemokraterna för förslag?
Kerstin Haglö (S):
Så har vi då en liten kvällsdebatt om Europeiska kommissionens meddelande Straffrätt i EU: garantier för ett effektivt genomförande av EU:s politik genom straffrättsliga åtgärder . I meddelandet konstaterar kommissionen att Lissabonfördraget innebär en ny rättslig ram och att EU nu har behörighet på både det straffrättsliga och det straffprocessuella området.
Trots att det inte är EU:s uppgift att ersätta den nationella strafflagstiftningen kan straffrättslig lagstiftning på EU-nivå ändå bidra med ett mervärde till det befintliga, nationella straffrättssystemet. Kommissionen hänvisar också till en undersökning som gjordes våren 2011 som visar att EU-medborgarna anser att brottsligheten är ett mycket stort problem i unionen.
På frågan vilka områden som de europeiska institutionerna bör prioritera för att stärka EU rankar medborgarna kampen mot brottsligheten bland de fyra främsta.
Många brott i dag, inklusive överträdelser av harmoniserad EU-lagstiftning, har gränsöverskridande inslag. En tillnärmning av nationell lagstiftning förhindrar att brottslingar väljer den medlemsstat som har minst stränga påföljder. Gemensamma bestämmelser stärker också det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaternas rättsliga och brottsbekämpande myndigheter.
Herr talman! Låt mig så gå över till justitieutskottets utlåtande, som vi socialdemokrater tycker är noga avvägt. Vi står därför bakom det.
I utlåtandet framhålls att straffrättslig lagstiftning återspeglar grundläggande värden, seder och bruk i de enskilda medlemsstaterna och att det är viktigt att understryka att det inte är EU:s uppgift att ersätta den nationella lagstiftningen.
Behovet av straffrättslig lagstiftning på EU-nivå måste noggrant analyseras inför varje beslut, och den ska tas fram endast om det står klart att den bidrar med ett betydande mervärde.
Utskottet skriver vidare att det bara kan bli fråga om att lagstifta om minimiåtgärder, vilket innebär en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning som utesluter en fullständig harmonisering av straffrätten. Vi vet att straffrättslig lagstiftning har stor inverkan på enskilda individer.
Därför framhåller också utskottet i sitt utlåtande att det är nödvändigt att respektera de grundläggande rättigheterna som garanteras i Europakonventionen om skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Utskottet framhåller att det är särskilt viktig vad gäller processuella rättigheter och brottsoffers rättigheter.
Kerstin Haglö (S):
Johan Pehrson står här och raljerar och säger att oppositionens politik spretar - ena minuten vill vi ha lägre straff, andra vill vi ha högre straff. Jag trodde faktiskt att rättspolitiken och de straffrättsliga frågorna handlade om att man hela tiden ska hålla ett öga på hur straffen ligger i förhållande till begångna brott. Johan Pehrson säger att regeringen har en agenda.
Ibland undrar jag hur denna agenda ser ut. Jag ska ta ett exempel som jag gärna vill att Johan Pehrson kommenterar. I Riksrevisionens rapport om att hantera brottmål effektivt står det att det inte finns någon statistik om återfall i brott från 2006 fram till 2011.
Det är sex år utan statistik på hur många människor som återfaller i brott. Jag har sökt efter det. Efter att regeringen har fått denna rapport borde man ha tänkt till. Jag har försökt leta. Har regeringen gett något uppdrag om att se till att denna statistik förs? Det borde man ha gjort 2012 eller nu 2013.
Min fråga till Johan Pehrson är: Vad vet du om detta? Är du beredd att driva på? Sitter du kanske inne med upplysningar om att detta nu är i gång? Det är helt oacceptabelt att vi saknar statistik för sex år om återfall i brott. Jag vill gärna ha en kommentar från Johan Pehrson.
Kerstin Haglö (S):
Jag tycker inte att du svarade på min fråga, Johan Pehrson, om du tycker att det är acceptabelt att vi inte har haft denna statistik under sex år. Under vår tid fanns denna statistik. Den saknas sedan 2006. Jag ställer frågan: Har regeringen tagit några initiativ i denna fråga? Men jag får inget svar från Johan Pehrson. Alltså känner Johan Pehrson inte till om det finns statistik eller inte från 2012. Men nu glömmer vi det och går vidare. Johan Pehrson säger att Brå kan göra så mycket mer.
Ja, det kan Brå göra. För oss är brottsförebyggande arbete A och O. Det handlar om att både titta på brottets orsaker och ta itu med brottet. Därför är det också märkligt att regeringen faktiskt får kritik från Riksrevisionen även i fråga om detta, nämligen att man inte har någon uppföljning och inte har gett några uppdrag vad gäller den nationella samverkan om brottsförebyggande arbete.
Där har vi klart och tydligt talat om att vi är beredda. Vi har till och med avsatt resurser för en nationell samordnare därför att vi tycker att det är så otroligt viktigt att detta samordnas och att man syr ihop säcken. Johan Pehrson säger själv att Brå kan göra mycket mer. Det tycker vi också.
Vi tror att Brå kan få ett särskilt uppdrag och också vara en drivande kraft i fråga om en nationell samordnare, där man utifrån kunskaper, erfarenheter och mer forskning i brottsförebyggande arbete kan vara den kraft som kan driva dessa frågor framåt och också komma med förslag till åtgärder som ska vidtas.
Då är det märkligt att regeringen får kritik även från Riksrevisionen. Regeringen har inte gett något som helst uppdrag eller följt upp frågan om en nationell samordning om det brottsförebyggande arbetet. Det bevisar bara att det inte finns någon agenda i den politik som ni för, Johan Pehrson.
Kerstin Haglö (S):
Det var intressant att höra Johan Pehrson säga att vissa av reservationerna kanske är fullt relevanta. Då ställer jag frågan: Tycker Johan Pehrson att vårt förslag om att tillsätta en granskningskommission är ett sådant relevant förslag?
Jag ska inte gå in på något fall i sak, för det är ändå domstolarna som dömer, men det kom i förra veckan ett uppmärksammat frikännande i en våldtäktsdom från Umeå tingsrätt. Direkt väcktes en massa upprörda känslor hos våra medborgare. Vi kan inte heller blunda för det.
Det fallet, tillsammans med andra domar, aktualiserar på nytt att vi måste titta närmare på de här frågorna. Vi vet att det är en enormt låg uppklarningsprocent. Det görs ca 6 000 våldtäktsanmälningar per år, och vi vet att det är ett enormt stort mörkertal.
Av dessa 6 000 är det 20 procent där man kan knyta en gärningsperson till brottet. Det är en låg uppklarningsprocent på så grovt kränkande brott. Vi måste ändå ställa oss frågan: Vad är det som gör att så få anmälningar leder till åtal? Vad är det som brister i förundersökningarna?
Det är därför vi vill tillsätta en granskningskommitté som kan titta över våldtäktsärendena. Är det här en sådan relevant reservation som Johan Pehrson ändå vill titta på?
Kerstin Haglö (S):
Då förstår jag att det här inte var en sådan relevant reservation. Det här slår Johan Pehrson ifrån sig med händer och fötter. Samtidigt ställer han frågan: Vad kan det här bero det på? Sedan slänger han ut lite svar. Det kan bero på det ena och det kan bero på det andra. Nej, det är därför vi vill tillsätta en granskningskommission.
Vi har inte svaren, Johan Pehrson. Med den kunskap vi skulle kunna få genom en granskningskommission skulle vi kunna vidta åtgärder så att kanske fler fall skulle gå till åtal och bevisningen leda till en fällande dom. Titta på den låga uppklarningsprocenten.
Det är inte tillfredsställande, Johan Pehrson. Johan Pehrson säger att Riksåklagaren håller på med det här. Ja, det gör de, men det är flera som gör det. Den här regeringen har lagt ut det på den ena myndigheten efter den andra, och så glömmer regeringen en sak: uppföljning, styrning, kontroll.
Med en granskningskommission hade vi kunnat få en helhet, ett samlat grepp för att se vad det är som brister, för någonstans brister det ju. Johan Pehrson ställer själv frågorna. Låt en granskningskommission tillsättas, och vi får svaren.
Kerstin Haglö (S):
I mitt anförande tog jag upp att vi vill att målsägandebiträdet ska in mycket tidigare i processen. Vi tror att det betyder oerhört mycket att de får komma in redan när anmälan görs och inte efter anmälan.
Det betyder oerhört mycket att få stöd och hjälp i en sådan traumatisk situation som brottsoffret befinner sig i. Och när det är en så fruktansvärd kränkning betyder det mycket att man får prata igenom det med någon innan. Det kan nämligen bli så fel. I teorin måste man, när man gör polisanmälan, uppge tid och plats. Sedan ska man vara så detaljerad som möjligt i de här frågorna.
Det är då väldigt lätt, har jag fått veta, att polisen kanske i ren välmening säger: Ja, men vi kan prata om det, men du behöver egentligen inte säga något. Sedan är man triggad att sätta i gång.
Det som är märkligt i det här är att den misstänkte, den gripne för ett brott, den häktade, den anhållne aldrig behöver säga någonting förrän han har sin advokat vid sin sida. Men en kvinna lockas nästan in i att börja tala.
Vi tycker att det vore jättebra om ett målsägandebiträde kom in mycket tidigare för att kunna stödja både under processen och efter processen. Men stöder man under processen behövs det kanske inte så mycket stöd efter processen, för då kanske de mycket lättare går in i läkningsprocessen och går vidare.
Det blir en vinst för samhället ekonomiskt och en enorm vinst för kvinnan, som kanske slipper vara sjukskriven och slipper gå till psykolog. Vi tror att detta är oerhört viktigt. Vad tycker Ewa Thalén Finné?
Kerstin Haglö (S):
Jag vet inte riktigt vad Ewa Thalén Finné hänvisar till. I den lagstiftning vi har, med de ändringar som gjorts, står det att man kan få ett målsägandebiträde efter anmälan. Den ändringen har gjorts. Tidigare var det vid förundersökningen. Vi säger att målsägandebiträde ska komma in mycket tidigare och ska få stöd i anmälan. Jag håller med Ewa Thalén Finné om att bevisbördan är svår. Just därför vill vi ha en granskningskommitté.
Så enkelt är det. Ni ger själva svar på frågan, Ewa Thalén Finné. Om bevisbördan är svår, vad beror det på? Vi anser att ett målsägandebiträde ska finnas med tidigt i processen och att alla akutsjukhusmottagningar ska ha särskild kompetens, exempelvis som på Södersjukhuset, vilket vi motionerat om.
På Södersjukhuset har man särskilt anställda utbildade barnmorskor och kuratorer, en gynekolog som gör provtagningar och drogtester, vilket är oerhört viktigt, samt skriver rättsintyg som gör att det blir bra bevis. Dessa ska tillsammans med målsägandebiträde komma in tidigt i processen. Dessutom måste vi våga granska vad det är som gör att bevisbördan är så svår.
Det är det vi vill ha med. När det gäller målsägandebiträde har jag en kort fråga till Ewa Thalén Finné. Det pågår en utredning. Att regeringen ens får tanken att börja utreda huruvida målsägandebiträde ska finnas vid vissa brott eller inte är anmärkningsvärt. Nu kommer det förhoppningsvis inte att gälla dessa brott, men man tittar över kostnaderna. Vi vill gå längre.
Vi vill ha målsägandebiträde mycket tidigare. Regeringen har tillsatt en utredning där man vill inskränka rätten till målsägandebiträde. Vad får vi då för rättssäkerhet och rättstrygghet i Sverige?
Kerstin Haglö (S):
Jag tänkte kommentera ditt inlägg väldigt kort när du tog upp frågan om "hjälplöst tillstånd". Sedan har du väldigt hög svansföring och säger: Nu blir det bättre när vi ändrar detta till "särskilt utsatt situation". Jag var med när sexualbrottsreformen skrevs fram år 2005. Jag var också mycket delaktig i den.
Jag vet vilken diskussion vi hade om just hjälplöst tillstånd. I förarbetet till lagstiftningen står mycket tydligt vad hjälplöst tillstånd är. Trots det har det varit - och det sade jag i mitt anförande - både tolknings- och tillämpningssvårigheter med detta.
Nu står vi socialdemokrater bakom att man nu ändrar detta till särskilt utsatt situation. Jag hoppas innerligen att det ska kunna hjälpa framöver. Jag är inte helt säker på det. Vi kanske står här igen om några år och ser att även de orden har vållat både tolknings- och tillämpningssvårigheter.
Jag vill tala om att vi ändå varit beredda att ändra oss här. Vi vill ta flera steg framåt. Det sade jag också i mitt anförande. Vi vill mer.
Kerstin Haglö (S):
Nu tycker vi detta, och då ska man ta till sig det. Det kan göra att det blir tydligare i sådana situationer där ett offer möter ett övergrepp med passivitet så att också det kan omfattas. Det hoppas jag innerligt, och det säger jag också.
Inom forskning och över huvud taget bland den medicinska expertisen brukar man tala om det reflexmässiga sätt som brottsoffret reagerar på. Det kan betecknas som spela-död-reflexen. Offren blir så rädda att de inte vågar göra motstånd och deras kropp helt enkelt stängs av. En sådan reaktion kan också vara en medveten strategi för att slippa bli utsatt för våld.
Jag hoppas innerligt att vi nu får se att orden "särskilt utsatt situation" ska kunna hjälpa till. För övrigt håller jag fast vid det jag har sagt i mitt anförande. Den skärpta sexuallagstiftningen är inte så skarp. Det är fyra förslag som läggs fram. Vi har ställt oss bakom dem. Men vi har också lagt fram ytterligare förslag.
Det gäller bland annat att målsägandebiträde måste in tidigare. Redan när anmälan görs ska kvinnan ha den hjälpen och det stödet för att ta sig igenom denna process. Jag sade också tidigare att den som är gripen eller sitter i häkte aldrig behöver säga ett ord utan att en advokat är närvarande.
Det är det mest ojämställda i vårt rättssystem att inte också kvinnan får det stödet. Det stödet ska ges redan när anmälan görs och man ska få hjälp med anmälan.
Kerstin Haglö (S):
Försvarsministern hänvisar till min skriftliga fråga. Försvarsministern ger samma svar på frågan nu som då. Jag ger en bakgrundsbeskrivning, jag ger en problembeskrivning av försvarsmusiken och jag ställer en fråga om huruvida ministern kommer att se till att regeringen fattar detta särskilda beslut som innebär att försvarsmusiken omfattas av undantag.
Jag får till svar: För närvarande finns det inte något sådant undantag. Nej, det är jag väl medveten om. I så fall hade jag inte ställt frågan. Sedan hänvisar försvarsministern till och, tycker jag, gömmer sig bakom myndigheten när hon säger att Försvarsmakten ännu inte kommit in med någon framställan om detta.
Då frågar jag försvarsministern: Vem äger regleringsbrevet som jag talar om? Är det inte regeringen som gör det, och är det inte regeringens beslut och kanske ett av regeringens viktigaste instrument för att styra i detta fall Försvarsmaktens verksamhet med regler, riktlinjer, mål, medel, avrapportering med mera?
Jag ska tala om för försvarsministern varför jag ställer frågan. Jag anser att försvarsmusiken är en av Försvarsmaktens viktigaste verksamheter, både nationellt och internationellt.
Förutom de militära tjänsteuppdragen och statsceremoniell verksamhet gör försvarsmusiken omfattande konserter, julkonserter, vårkonserter och har en otroligt bred repertoar, och jag är oerhört imponerad av detta. Många av dessa konserter är gratis.
Men det har under lång tid förekommit att försvarsmusiken säljer biljetter till sina konserter för att bekosta konsertlokaler, kanske för att bredda verksamheten och få in solister och artister. Jag hittade faktiskt en annons från 1895. Då kostade det 5 öre - det var mycket pengar på den tiden - att besöka en av försvarsmusikens konserter.
Man har också producerat och sålt cd-skivor. De är mycket populära och efterfrågas både nationellt och internationellt. När man nu lägger locket på, vilket har hänt, är konsekvenserna att det just nu ligger ett stort antal cd-skivor på hyllor som inte kan säljas. Och det går inte för försvarsmusiken att hyra in sig på konserthus genom att ta in intäkter.
Jag återkommer i mitt nästa inlägg för att ge exempel på konsekvenserna.
Kerstin Haglö (S):
Jag har fortfarande inte hört något direkt svar på min fråga från försvarsministern. Men försvarsministern har fortfarande lite tid kvar för det. Jag kan bakgrunden till att juridiska staben satte ned foten. Jag har också respekt för att Livgardet nu följer det som juridiska staben har sagt. Men det är därför som jag ställer frågan.
Det handlar om huruvida försvarsministern vill ta initiativ till det som jag frågar om, nämligen att ändra i regleringsbrevet. Det är försvarsministern som tillsammans med den övriga regeringen har ansvar för regleringsbrevet. Men försvarsministern hukar bakom myndigheten och vill inte svara ja eller nej på min fråga.
Om försvarsmusiken ska kunna möta ny publik - om försvarsministern nu tycker att försvarsmusiken är så pass viktig - måste man också göra det möjligt. Det är därför som jag ställer en fråga till försvarsministern och vill ha ett svar. Jag kan ge ett exempel. I Jönköping höll bland andra Marinens Musikkår en stor konsert tillsammans med artisten Ola Salo.
I publiken fanns 800 ungdomar. Jag är helt övertygad om att dessa 800 ungdomar aldrig, även om jag hade hoppats det, skulle gå på en adventskonsert med Marinens Musikkår i Amiralitetskyrkan eller titta på när Livgardets Dragonmusikkår gör en beriden vaktparad vid det kungliga slottet.
Det är för att jag brinner för detta som jag vill ha till en ändring när man nu har kommit fram till att det inte är möjligt. Man lade ju locket på i somras för detta. Egentligen kom svaret från juridiska staben redan i december förra året. Försvarsmakten har haft ett år på sig om den hade varit intresserad.
Det är därför som jag tycker att det är så viktigt att vi tar upp detta. Tycker försvarsministern att det är viktigt att försvarsmusiken ges möjlighet till denna specifika verksamhet där man kan ta betalt för inträde och där man också kan få sälja sina cd-skivor, utöver den rent statsceremoniella verksamheten och övrig konsertverksamhet? Ska man inte kunna få ha denna specifika verksamhet?
Det handlar inte minst om att ta vara på försvarsmusiken som den resurs som den faktiskt är och visa på dess status om man nu vill möta en ny publik och inte minst ge PR för Försvarsmakten. Jag får inget svar från försvarsministern. Jag vet att det inte finns något undantag i regleringsbrevet.
Men jag ställer frågan igen: Är försvarsministern beredd att se till att det fattas ett sådant beslut? Försvarsministern är fortfarande mig svaret skyldig. Det går inte att bara hänvisa till att det för närvarande inte finns något sådant undantag. Ta initiativ, försvarsministern! Om ni brinner för frågan, visa att ni också är beredd att ta ett initiativ!
Göm er inte bakom myndigheten Försvarsmakten!
Kerstin Haglö (S):
Detta blir än mer förvirrat. Är det myndigheterna som begär vad regeringen ska skriva i regleringsbreven till myndigheterna? Försvarsministern säger att Försvarsmakten ännu inte har kommit in med en begäran. Sedan säger hon: Självfallet, men regeringen har inte funnit skäl att göra ett undantag i regleringsbrevet.
Jag anser därmed att svaret på den fråga jag har ställt i min skriftliga fråga och i denna interpellationsdebatt är: Nej, försvarsministern är inte beredd att ta något initiativ. Försvarsministern är inte beredd att se till att försvarsmusiken får en bredare plattform. Försvarsmusiken får fortsättningsvis inte sälja sina cd-skivor.
Försvarsmusiken ska inte få hyra in sig vid konserter eller se till att det kommer härliga artister och solister. Det finns en problematik i detta, men jag hinner inte gå in på den. Faktum är att det finns konserthus som i dag säger nej till försvarsmusiken efter detta beslut. De ser det nämligen som konkurrens att försvarsmusiken ska hyra in sig och inte ta betalt.
De ser det som konkurrens med annan verksamhet, och därför säger de: Nej, ni är inte välkomna in i konserthuset. Vi hyr inte ut om ni inte tar inträde. Det finns en stor problematik, och jag vill att försvarsministern lyssnar på mig och tar till sig. Jag tackar för interpellationsdebatten, men jag kan tyvärr inte tacka för svaret. Jag hoppas dock att försvarsministern har lyssnat på mig och förstår att det är en stor problematik.
Jag hade önskat att försvarsministern hade tagit ett steg fram och sagt: Ja, jag är beredd att pröva denna fråga hos regeringen. Försvarsministern gömmer sig dock bakom myndigheten. Det tycker jag inte är att vara minister - eller politiker.
Kerstin Haglö (S):
Det är tredje gången som ett förslag om nedläggning av Marinens Musikkår kommer från Högkvarteret. Jag har varit med på hela resan vad gäller de tidigare nedläggningsförslagen, och jag agerade då också. Då stoppades förslagen av de dåvarande regeringarna.
Förslaget möts nu av en mycket stark opinion. Det som är slående är att denna gång har förslaget tagits fram i all hast utan hänsyn till helheten och till den nationella resurs som kåren utgör. Det har funnits stora brister i den här processen, vilket jag vet att många har kritiserat.
Vid en presskonferens i min hemstad Karlskrona den 7 oktober uppgav chefen för Livgardet att han fått styrning från Högkvarteret gällande att lägga ned Marinens Musikkår. Mönstret känns igen av den som har varit med två gånger tidigare. Livgardet lade inte så stor vikt vid processen med att ta fram konsekvensanalyser.
Man hade inte möjlighet att ta fram alternativa lösningar, utan man gjorde helt enkelt det som Högkvarteret sade. Nu har vi en stark opinion, precis som Agneta Gille har talat om.
I uppropet Bevara Marinens Musikkår är det över 22 000 namn i dag från norr till söder i Sverige, från personer i våra grannländer, från USA, Nederländerna och Spanien. Listan kan göras lång.
Försvarsministern har liksom jag och Agneta Gille tagit emot skrivelser, och vi ser nu att så gott som hela musiklivet och kulturlivet agerar och engagerar sig i denna fråga. Alla har samma budskap: Låt inte ett kulturarv gå i graven! Låt inte Försvarsmaktens leende gå i graven!
Marinens Musikkår är en nationell angelägenhet, och den har utvecklats till en av världens ledande ensembler i sin genre.
Mot bakgrund av detta som jag nu framfört vad gäller den obefintliga processen och Marinens Musikkårs kulturvärde vore det förödande och djupt olyckligt att låta 325 års kulturarv gå i graven.
Jag vill ställa samma fråga som Agneta Gille ställde, och jag vill göra det utifrån att det faktiskt är så att regeringsbeslut om fortlöpande uppdrag till myndigheterna kan tas. Det görs ständigt och jämt - uppdrag med syfte att utveckla, kartlägga, analysera och utreda olika frågor. Jag anser att svaret från försvarsministern är ett icke-svar.