KBLab/rixvox huggingface dataset:
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Isak From nämner en situation tidigt i år - jag tror att det var den 17 januari - när det skedde en urspårning vid Grötningen på Norra stambanan. Det satte i mångt och mycket saken på sin spets - hur sårbara vi är när vi inte har ett fungerande järnvägssystem. Vi kan också se att det eftersatta underhållet och inte minst reinvesteringar ger den sårbarheten.
Det gäller inte bara därför att det är vinter, men det blir extra problematiskt när det är vinter. Just av den anledningen har Trafikverket fått uppdraget, som jag nämnde inledningsvis, att se över hur vi kan öka kapaciteten och få mer robusthet i systemet.
Där gäller det att noga titta både på hur arbetspendling för resenärer till arbete och studier går i stråk och, inte minst, på hur godstransporterna går. I dag kan vi tänka att det var bra att Inlandsbanan fanns under de dagar som det inte gick att ta sig fram på Norra stambanan, för då kunde man åtminstone åtgärda situationen. Det är osäkert vad som händer med det brev och den förfrågan som har kommit in till departementet.
Det kan vara bra att veta att innevarande avtal gäller till den 1 maj 2013. Min egen avsikt är - det har kommit en ny vd, och det finns ett engagerat näringsliv - att åka upp för att titta och åka med banan men också för att fortsätta diskussionerna.
Jag känner till att det var ett möte - jag tror att det var i början av maj - där inte minst Inlandsbanan AB själv samlades tillsammans med näringsliv. Isak From nämnde också dem som finns när det gäller trätransporter eller den så kallade stålpendeln och inte minst miljöbränslet. Det handlar om att se: På vilket sätt kan vi använda den bana som finns, och vilka resurser krävs?
Det är riktigt att det händer väldigt mycket när det gäller att allt inte behöver vara alternativet el för att ta sig fram. Men vi kan ta de här banorna och de här sträckningarna, kanske inte minst mellan Gällivare och Arvidsjaur eller Jörn. Det handlar ju mycket om bärigheten också för att få de här tunga transporterna att fungera.
Tidigare, innan den nationella planen fastställdes, fanns det en hel del diskussioner gemensamt om hur man skulle titta på medfinansiering. Av någon anledning fullföljdes inte det helt. Det är klart att det kan finnas diskussioner om att all infrastruktur ska vara ett statligt ansvar. Inlandsbanan är spännande och intressant i sig ändå.
För den drivs i en annan form när det gäller förvaltning. Där har vi Inlandsbanan AB som förvaltar och utvecklar banan. Medan godset körs av fristående transportörer har vi Inlandsbanan Turism som trafikerar inte minst på turismsidan. Jag tror ändå att det är viktigt att få fram: Vilka banor har vi i dag? Hur fungerar de? Hur fungerar stråket?
Vilka alternativ behöver vi ha för att minska sårbarheten? I en sådan diskussion kan vi också ta med oss det som diskuteras inte minst utifrån aspekter som SCA och Sveaskog har framfört. Men det är väl också någonting som jag tycker känns angeläget att ha med i den fortsatta diskussionen inför kommande avtal. Vad ska vara viktigt? Vad känns angeläget för regionen? Det handlar om att vi har med det i den diskussionen.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
När det gäller ingången i de förhandlingarna kan jag säga att detta brev skickades den 21 april. Sedan har det landat hos oss. Vi vet att det har inkommit. Vi måste åtminstone hinna öppna brevet innan jag talar om vilken ingång det är. Men som jag sade inledningsvis till Isak From handlar det om att ta med hela aspekten när det gäller godsstråken. Hur ser situationen ut i Sverige? Var har vi våra råvaror?
Hur ser transportstråken ut? Däri ligger en stor del av den kapacitetsutredning som Trafikverket håller på med. Staten ska vara med och ta ansvar, säger Isak From. Inlandsbanan har väl varit ett litet skötebarn till och från under många års tid. Det var inte så lätt att få till det där avtalet när man väl började. Det tog ett antal år, och det fanns säkert skäl till att det revideras 2005.
Men även om det inte finns mer pengar i den nu antagna nationella planen är det värt att nämna att det via Trafikverket bara för i år går 112 miljoner kronor för själva finansieringen av banan, förutom de avgifter som banan tar ut. Ett arbete som har påbörjats på banan gäller signalsystem. Signalsystem i all ära, men de är alltid knepiga.
Isak From nämnde Botniabanan. Han syftar på det nya ERTMS-systemet. Det här är någonting som vi gemensamt vill ha inom EU för att kunna harmonisera och få så smidiga flöden som möjligt, inte bara inom länder utan kanske framför allt mellan länder. Det kommer nog att ta rätt många år. Det stämmer att Botniabanan fick bli den första banan där det här testas fram.
I vilket fall som helst tror jag att det är viktigt med inblicken - Isak From har säkert mycket bättre inblick än vad jag har - i områdena där uppe. Det är också därför som jag ofta träffar representanter. Jag har tidigare träffat representanter för Inlandsbanan AB. Men jag vill också gärna känna och se på plats. Nu är det ett bra tillfälle när det har kommit en ny vd till Inlandsbanan AB.
Framför allt handlar det om att titta på om vi behöver ha alternativ till Norra stambanan för att inte ha motsvarande sårbarhet som vi faktiskt fick uppleva den vinter som var. Helst ska man kunna klara sig på de stambanor som finns. Det är naturligtvis också en diskussion om huruvida det är mycket eller lite pengar. Det har förts diskussioner, inte minst vid de här rundabordssamtalen, om de här tvärbanorna, som Isak From nämnde.
Det handlar inte minst om Arvidsjaur mot Jörn eller vidare mot Jokkmokk. Jag tror att det rör sig om ungefär 140 miljoner kronor som skulle behövas för att få upp bärigheten och få lite mer robusthet. Det ska alltid vägas mot någonting annat. Men de diskussioner som finns och det som vi också har haft en utredning om handlar om på vilket sätt vi kan ha medfinansiering.
Finns det ett tillräckligt stort tryck från ett näringsliv som också har visat mer och mer engagemang brukar man alltid kunna hitta någon form av lösning. Nu är det intressant att följa upp hur intresset är. För en gång i tiden fanns det ett intresse, men av olika skäl dog det ut.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag får avsluta med att tacka Isak From för att han har ställt den här interpellationen. Inlandsbanan fick ju ett aktuellt värde inte minst i januari. Det finns säkert också ett engagemang i de 15 kommuner som ligger närmast banan, kanske inte minst ur ett turistiskt perspektiv, vilket också är en näring som är på stark frammarsch och där naturligtvis bra infrastruktur är en förutsättning.
Jag tycker i alla fall att det känns som att det återigen har kommit fram en bra diskussion, och jag delar den bedömning som Isak From gav uttryck för, att det finns en optimism. Låt oss mötas i den diskussionen inför de förhandlingar som vi ska påbörja, genomföra och framför allt slutföra under nästa år, eftersom avtalet löper ut 2013.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Monica Green har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att den olagliga yrkesmässiga trafiken ska upphöra. Monica Green har också frågat näringsministern vad hon avser att göra för att den seriösa åkerinäringen ska klara sig på längre sikt. Monica Green har dessutom frågat justitieministern vad hon avser att göra för att komma åt den olovliga tunga trafiken i Sverige.
Såsom arbetsfördelningen ser ut i regeringen är det jag som ansvarar för frågor rörande åkerinäringen. Självklart ska näringsidkare följa de regler som gäller. Villkoren för tillträde till vägtransportmarknaden är i dag i det närmaste helt EU-harmoniserade - med undantag för nationella regler om skatte- och lönevillkor.
Kommissionen kommer före utgången av år 2013 att presentera en rapport om utvecklingen av gemenskapens vägtransportmarknad. Att likställa brott mot cabotagetransportreglerna med att köra helt utan tillstånd ligger inte i linje med min eller regeringens allmänt icke-protektionistiska hållning.
Åkare med gemenskapstillstånd får sedan den 14 maj 2010 utföra cabotagetransporter, det vill säga tillfälliga inrikestransporter, inom hela unionen. Jag tror på svenska åkares konkurrensmöjligheter och att tomtransporter med lastbil måste minska så mycket som det bara går.
Jag är själv ordförande i Logistikforum och följer, bland annat genom detta forum, den svenska åkerinäringens utveckling.
Jag har inte riktigt den bild som Monica Green målar upp - att den olagliga trafiken har ökat dramatiskt, att stora grupper av yrkesförare lever i armod och under närmast slavliknande förhållanden och att det uppfattas som ofarligt att ägna sig åt olagliga transporter i Sverige eftersom det inte får något rättsligt efterspel.
Jag uppfattar att det finns tillräckligt lagstöd för att ansvariga myndigheter ska kunna agera och beivra olaglig yrkesmässig trafik. Frågor om lönevillkoren inom vägtransportmarknaden anser jag bäst lämpar sig för arbetsmarknadens parter. Mot denna bakgrund anser jag att det inte är behövligt med några ytterligare initiativ.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
För att få en större utblick på hela diskussionen är det bra att ta med sig varför vi över huvud taget talar om transporters betydelse. Varför vill vi ha så harmoniserat inom hela EU som möjligt? Det beror naturligtvis på att vi har mer och mer behov av transporter inte bara inom landet utan också mellan länder.
Här pågår ett arbete att försöka hitta en gemensam marknad utan särregler. Det är egentligen hela åkeribranschen överens om, inte minst för att få så effektiva och klimatsmarta transportlösningar som möjligt. Det är inte oriktigt att det kommer in synpunkter. Monica Green nämner telefonsamtal.
Polisen och Transportstyrelsen får också samtal. Det finns också många så kallade sanningar chaufförer emellan. Det är bara att åka ut till vissa parkeringsplatser och fundera på vad som händer och sker där. Samtidigt är det viktigt att få mer fakta över vad som händer.
Transportstyrelsen har inte märkt att tillstånd skulle ha dragits in de senaste åren, vilket skulle vara en konsekvens. Snarare är det tvärtom. Rikspolisstyrelsen har inte heller påvisat att det under det senaste året har kommit in rapporter eller anmälningar mot cabotage. Det är också en bild vi måste ha med oss för att vidta rätt åtgärder.
Frågan om trafikbrottslighet kan alltid döljas bakom statistik. Brå har förvisso klumpat ihop alla trafikbrott, men inte heller där har antalet anmälda brott ökat de tre senaste åren. Jag säger inte emot om att det ändå finns en verklighet där ute.
Därför är det också viktigt att titta på hur vi kan jobba vidare med frågan om likvärdighet på alla områden, inte minst när det gäller småföretagare och näringslivets möjligheter till regelförändringar. Det finns en annan del som jag tror kommer att vara viktig i arbetet, nämligen utbytet på EU-nivå.
Om en chaufför missköter sig i ett land kan myndigheter i det egna hemlandet också vara observanta och göra insatser. Det är ett pågående arbete. Likadant är det viktigt att ta reda på det som kommissionen ska ta upp i sin rapport nästa år, nämligen hur man har levt upp till sina ambitioner.
En annan sak som är viktig att ta med är inte bara frågan om personer som kanske kör på otillåtna grunder - det finns sådana också, det är jag medveten om - utan också vilket ansvar speditören eller beställaren av varorna har. Jag har också besökt olika godsterminaler, och man vill helst inte ställa frågan. Även här kommer vi att utöka beställaransvaret.
Det kommer att förtydligas i den grad att det också finns ett straffrättsligt ansvar. Det ska inte heta att man inte hade en aning. Man har faktiskt en skyldighet att ta reda på om det finns tillstånd och att de sköts på rätt sätt. Det är i grunden viktigt. Jag kommer att återkomma i nästa inlägg. Vi behöver också titta på om lagar och regler som alla parter är överens om räcker.
Frågan är vad vi kan göra ytterligare för att de ska tillämpas på rätt sätt. Det gäller kompetens, möjligheter för polisen, samarbete med Transportstyrelsen och andra operatörer.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det är lätt att fångas av verklighetsbilder. Man ska se dem. Jag är ute och ser dem. För att göra skillnad måste man kunna påvisa hur det ser ut. Om det inte kommer in fler rapporter och anmälningar, på vilket sätt kan man påvisa att brottsligheten har ökat? Det kan förvisso vara som Monica Green säger, att man har slutat att rapportera och anmäla.
Då är det den frågan vi måste titta på. Vi tittar på tillstånden. De är ett verktyg när någon inte sköter sig. Men då är det frågan om dem som inte har tillstånd: Hur kan man jobba med riskbeteende? Just nu jobbar Transportstyrelsen med att enligt de nya reglerna fokusera på de åkerier som vi har här och hur de sköter sig, och framför allt på dem som inte sköter sig, för att på så sätt stärka de seriösa åkarna.
Det har också uppstått en annan diskussion, inte minst från Sveriges åkerier. Jag har träffat dem - det gör jag regelbundet. Det gäller om man skulle kunna tänka sig att ha en ny myndighet, en annan myndighet, som har egna kontrollanter med kunskap. Vi kan i dag se att man inom poliskåren behöver ha fler människor som har kompetensen att besiktiga inte minst tunga fordon.
Det kanske är mer viktigt - Monica Green är på sätt och vis också inne på det - att få de myndigheter som vi de facto har i dag att jobba mer tillsammans, alltså de olika polismyndigheterna, Transportstyrelsen, Trafikverket och andra, därför att man ser problemen från olika håll.
Inte minst är det väldigt viktigt för polisen, för ute på vägarna upptäcker man även andra brott. Polisen har i dag med nationella medel fördelat resurser till de 21 olika distrikten för att jobba med trafiksäkerhet. I detta ingår kontroller av tunga fordon.
Det är inte bara tillstånden eller till exempel de kör- och vilotider som finns för att förare ska ha en bra social tillvaro och att det ska vara likvärdiga villkor. Det handlar även om att transportera på rätt sätt. Detta ska vara likvärdigt inom hela EU för att vi ska kunna ha transporter som är så likvärdiga som möjligt. Det är därför som jag tycker att det är viktigt att följa upp den rapport som kommissionen kommer med.
Hur har det blivit sedan vi förändrade de här reglerna? Jag pratar en hel del om cabotage, för i grunden är de flesta överens om att det är bra med cabotage, att man får köra mellan länder. Det som är problemet är olovlig cabotage, om man stannar kvar för länge i ett land eller gör fler körningar än vad som var tänkt.
Då måste vi ha en situation där kontroll av den dagliga verksamheten kan fungera på ett tillfredsställande sätt, eftersom det i sin tur kan ge en effekt som icke likvärdiga konkurrensvillkor. Det är någonting som prioriteras och som det är viktigt att göra.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag har redan lovat att följa med på en heldagstur, bland annat i Skaraborg. Vi ska börja vid en färjeterminal en tidig morgon när färjorna kommer in för att sedan följa med hela vägen och se hur det ser ut. Jag har också gjort det tidigare i andra sammanhang, men jag vill följa frågan ytterligare.
Vad som är bra att känna till - jag kan upprepa det - i fråga om det som kan kännas som en frustration för polisen när det går vidare till åklagare eller blir böter är att det framöver kommer att finnas en möjlighet att utbyta information mellan EU-länder. Det har inte funnits tidigare på samma sätt. Det kommer också att kunna bidra till att följa upp dem som de facto inte sköter sig. Lönesättningen har jag svarat om tidigare.
Den ingår inte i harmoniseringen, utan det sker i varje land och mellan de olika parterna. Möjligheten att sätta böter på plats finns egentligen redan i dag, men den kanske inte tillämpas fullt ut. Snarare kanske det är att vi är tillbaka där som är den stora problematiken. Vi har mycket av lagstiftning, mycket av regelverk, och de flesta som jag har pratat med säger att det räcker och är tillräckligt, att vi inte ska göra mer där.
Det är tillämpningen som är problematiken. Det är kanske där som många åkare känner frustration, för det är en konflikt i sig. Å ena sidan tycker man att man blir för övervakad, och å andra sidan tycker man att det övervakas för lite, framför allt att det är fel fordon som övervakas. Det är därför som samarbetet mellan våra myndigheter står som prioriterat.
Men jag tror också att det från polisens sida framöver finns ett behov av att se till att ha rätt kompetens ute, inte minst när det gäller tunga fordon. Det känns som en trygghet för alla som vill vara skötsamma. Tanken är att vi i slutändan ska ha möjlighet att transportera oavsett var i landet vi bor.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag tackar Krister Örnfjäder för interpellationen. Han har frågat mig vilka åtgärder som jag avser att vidta för att Tjustbanan ska kunna moderniseras och upprustas. Trafikverket och Regionförbundet i Kalmar län ser gemensamt över lämpliga satsningar på Stångådalsbanan och Tjustbanan.
Det handlar om åtgärder som syftar till att sänka restiden och öka möjligheten att arbetspendla. På åtgärdslistan finns bland annat spårbyten, växelåtgärder, sliperbyten, signalåtgärder, upprustad mötesstation och säkrare plankorsningar.
Man ska gemensamt verka för att åtgärderna utförs inom perioden 2010-2015. Ett avtal har nu undertecknats mellan regionen och Trafikverket.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Tack, Krister Örnfjäder, för gratulationen och naturligtvis också för inbjudan till Västervik och möjligheten att få åka tåg! Det gör jag gärna. Jag delar den uppfattning som Krister Örnfjäder har och som Finn Bengtsson också förstärkte. Det är viktigt att människor har förutsättningar och möjligheter att ta sig till och från jobb eller att umgås med andra.
Det är också viktigt för företag att människor kan förflytta sig. Den här Tjustbanan, som går mellan Linköping och Västervik, är viktig. Sådana här lågtrafikerade banor är också viktiga matarbanor, inte minst för att komma till andra stomnät och för att kunna förflytta sig inom regioner. Fungerar en sådan här bana blir det också en regionförstoring.
Jag tror dock att man ska ha med sig att skulle man rusta upp hela den här banan sägs kostnaden ligga på ungefär 3 1⁄2-4 miljarder. De pengarna finns inte avsatta i den infrastrukturproposition som regeringen har antagit. Men precis som Finn Bengtsson just sade i sitt anförande nämns den ändå vid namn.
I det samarbete som sker inom regionen, där man tycker att det här är angeläget, träffade man ett avtal i juni med Trafikverket tillsammans med regionförbundet för att se vad man gör, hur det går till och vilka pengar man ska fördela. Trafikverket tar 100 miljoner från sin del, och regeringen tar motsvarande del, det vill säga 100 miljoner.
Inte minst med tanke på det vi just hörde om lokförarnas aspekter är väl detta med växelåtgärder en viktig del att vidta. Fru talman! Jag har också roat mig med att konstatera och notera att Krister Örnfjäder har varit en flitig interpellant i just den här frågan. Jag noterar att svaren från min företrädare gör en viss skillnad vid varje tillfälle fram till i dag.
Uppenbarligen händer det någonting vid varje tillfälle. Vems förtjänst det må vara låter jag vara osagt, men vi kan ändå konstatera att någonting händer i alla fall.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Låt mig börja bakifrån och vända mig till Börje Vestlund. Jag vill först av allt tacka även för ditt välkomnande. Det är fantastiskt att när det väl börjar hetta till och möjligtvis kommer någon form av kritik eller att man kanske försöker lyfta upp ett problem studsas det tillbaka att vi hade en ekonomisk kris under 1990-talet.
Järnvägar har byggts sedan 1800-talet, och vi har haft decennier av socialdemokrati långt innan den 1990-talskrisen. Vill man verkligen gå tillbaka och vara historisk kan vi alltså stå här rätt länge och fundera. Jag tycker egentligen att det är rätt ointressant vad som har varit. Jag tycker att det är mer intressant att titta framåt, precis det som jag upplever att Krister Örnfjäder gör tillsammans med Finn Bengtsson. Vad vill vi framåt?
Var det någon erfarenhet som vi fick av 1990-talets kris var det att vi fick en arbetslöshet som bet sig fast - alltför länge och för alltför många. Vi har haft en djup ekonomisk kris nu bara för några år sedan, och den största och viktigaste utmaningen - det tror jag att vi delar uppfattningen om - är att se till att arbetslösheten inte biter sig fast på samma sätt som hände på den tiden.
Vi har nu en regering som under förra mandatperioden antog ett infrastrukturpaket som var historiskt stort på nästan 500 miljarder som också var finansierat. Allt fick inte plats av hela landets behov och alla olika trafikslag. Det är därför det har varit så oerhört viktigt att varje region för sig, kanske i samarbete med andra, tittar på en prioritering.
Som Krister Örnfjäder uttryckte det är hoppet det sista som överger en, men så slås man ständigt av dessa olika prioriteringar. De innebär att ibland får någonting stå tillbaka. Det vi nu ser är trots allt att i den åtgärdsplanering som finns må det vara stort eller litet att något nämns vid namn. Men nämns något vid namn finns det trots allt med, och det gör Tjustbanan.
Jag delar uppfattningen att det är viktigt att titta på de kommunikationer som vi har. Går det att göra någonting åt dem? Går det att utveckla dem? Kan man titta gemensamt på hur och på vilket sätt det är till fördel för människor som bor i hela regionen? Det är därför Trafikverket har uppdraget, vilket är ett steg till. Det må vara ett litet steg, men det är ändå ett steg till.
Det fanns naturligtvis problem, om jag ska ta den diskussion som Krister Örnfjäder var inne på, nämligen att det är tråkigt att jag nämner 3 1⁄2 miljard. Det handlade om att göra en riktig, total upprustning. Det fanns nämligen med i regionens förutsättningar när man gjorde åtgärdsplaneringen att titta på olika alternativ: minus 15 procent eller plus 15 procent. Detta har naturligtvis vägts samman.
För att avsluta debatten här i dag, fru talman, kan vi ändå konstatera att frågan om Tjustbanan säkert lär återkomma, och arbetet kommer säkert att fortsätta inom de samarbetsformer som finns mellan Trafikverket och regionen, och det tror jag är riktigt. Jag ser naturligtvis fram emot att även få åka på denna bana.
Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag kan förvisso instämma i Krister Örnfjäders resonemang att det alltid blir en ständig kamp gentemot en finansminister. Så är det naturligtvis, oavsett regering. Det som ändå känns bra är att det är rätt många riksdagspartier som är för infrastruktur, inte emot. Det kan vara en bra utgångspunkt.
Jag tror att det under de kommande åren kommer att finnas ett stort fokus - vilket kanske hade behövts tidigare - på att se att pengarna används på mesta och bästa sättet i ekonomiska satsningar. Där kan vi naturligtvis göra olika avvägningar utifrån hur vi ser på våra behov. Men om det är något som man tittar på just nu är det framför allt produktivitet och effektivitet. Hur får vi våra objekt att hålla i tid? Blir det förseningar blir det fördyringar.
Alla sakerna tillsammans kan medföra att pengar blir över och att det då finns mer utrymme att satsa på där man tycker att det är viktigt. Självklart måste man alltid vårda det man redan har. Man kan bygga nytt och man kan bygga nytt - det är också viktigt - men en förutsättning är att man vårdar det som faktiskt finns. Fru talman! Jag tycker ändå att vi har kommit ytterligare en bit framåt när det gäller Tjustbanan, och jag vill tacka de ledamöter som har deltagit i dagens diskussion om denna interpellation. Vi lär säkert få återkomma.