KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Oskar Bohlin (M):
Låt oss få historieskrivningen korrekt kring det här utskottsinitiativet. Anledningen till att vi sa nej till det första utskottsinitiativet, som kom från Miljöpartiet, var att det var ogenomförbart. Det visade sig när vi lyssnade på branschorganisationer och de olika aktörer som har att hantera importen av energi till Sverige. Detta vidgick ju till och med Miljöpartiet.
Nu har ett enigt utskott ställt sig bakom andra formuleringar än dem som Miljöpartiet lade fram. Det är alltså i huvudsak de formuleringar som Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna lade fram i sitt utskottsinitiativ som nu ligger till grund för det här. Därutöver har vi diskussionen om drivmedelspriserna och att en tillfällig och en permanent skattesänkning skulle leda till att Putin gynnas.
Detta bygger på idén att folk börjar använda bilen mer av okynne när drivmedelspriset går från 26 kronor till kanske 20 eller 21 kronor. Det är naturligtvis en helt absurd tanke. Men låt oss ändå leka att den tanken är giltig. Då vill jag fråga: Hur förhåller sig Lorentz Tovatt till att dieseln kostade 11 kronor när hans parti satt i regeringen för ett år sedan?
I vilken utsträckning menar du, Lorentz Tovatt, att den regering som Miljöpartiet då var med och ledde stöttade Putin och höll honom under armarna? Logiken är tydligen att ju lägre drivmedelspriser vi har här, desto mer gynnas Putin. Det är naturligtvis en helt bakvänd logik. Vi har alltså moms på helheten.
Staten tjänar stora pengar på att världsmarknadspriserna går upp, och enskilda människor kommer i kläm. Det är otillständigt.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är mycket stora ord från en man vars regering administrerat kärnkraftsnedläggningar och sett till att det oljeeldade Karlshamnsverket har eldat mer olja under förra året än de tio senaste åren tillsammans. Det är ju vad som skapar fossilberoende i Sverige i praktiken. Men åter till den fråga som Lorentz Tovatt inte vill svara på över huvud taget, nämligen drivmedelspriserna.
Du, Lorentz Tovatt, menar alltså att när drivmedelspriserna går från 26 kronor ned till 20 kronor börjar människor att använda bilen på rent okynne. Då undrar jag vilken logik och vilken ordning som gällde under ert regeringsinnehav, när dieseln på grund av världsmarknadspriserna kostade 11 kronor.
Det är naturligtvis helt absurt att försöka leda i bevis att en sänkning som görs för att barnfamiljer ska ha råd med sin tillvaro - att skjutsa ungarna till träningar, att ta sig till jobbet - och för att minska inflationstrycket i sig självt är något som skulle gynna Putin. Det är ju var oljan kommer ifrån som avgör hur mycket Putin tjänar på svenska köp.
Slutligen har vi detta med kraftvärmen. Jag kan konstatera att den här regeringen alltså är den regering som har infört en mycket hög biooljeskatt, vilket har lett till ett lägre resursutnyttjande i den bioeldade kraftvärmen. Man har infört en avfallsförbränningsskatt som är direkt kontraproduktiv och gör att vi inte utnyttjar den kapacitet som finns i kraftvärmen.
Detta om något är Lorentz Tovatt svaret skyldig på.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag noterar att statsrådets svar på hur han ska öka den planerbara produktionen i södra Sverige i huvudsak kretsar kring att människor och företag inte ska kunna använda el när de vill göra det. Det är det som flexibilitet betyder i detta sammanhang.
Jag noterar också att han vill att vi ska ta höjd för en ytterligare ökad andel oplanerbar elproduktion. Jag skulle vilja ställa en retorisk fråga, fru talman. Är det ett problem att människor i Sverige inte vet om nästkommande elräkning kommer att vara på 1 000 eller 10 000 kronor? Moderaternas tydliga svar på den frågan är: Ja, det är ett problem. Varför har vi hamnat i denna situation?
Jo, därför att det är en allt större andel av vår elproduktion som vi i dag inte kan styra över. Det är ett problem.
I en närmast häpnadsväckande lördagsintervju anförde statsrådet som svar på frågan hur det kommer sig att norra Sverige under mars månad hade tio gånger lägre elpriser än södra Sverige att detta i huvudsak beror på att man i norra Sverige har varit vänligt inställd till att bygga ut elproduktion. Underförstått är då att den inställningen inte har funnits i södra Sverige.
Detta är, får man säga, magstarkt för att komma från en regering som under sin regeringstid - de senaste åtta åren - har översett nedläggning av 3 000 megawatt planerbar elproduktion i södra Sverige.
Den här regeringen pratar gärna om vikten av omställning och om vikten av elektrifiering, men facit är ju tydligt: Man lägger ned elproduktion snarare än att bygga ut den på ett sätt som gör systemet mer robust och som gör att människor faktiskt kan ha en föraning om vad nästa elräkning kommer att vara på. Svaret på hur man tänker komma tillbaka till den ordning som en gång rådde finns ju inte.
Statsrådet lämnar inga svar på hur man tänker öka andelen planerbar elproduktion i södra Sverige. Han nämner kraftvärmen, men då ska vi komma ihåg att regeringen de facto har varit kraftvärmens största motståndare under den senaste mandatperioden.
Man har genom olika skatter sett till att kraftvärmeproduktion har lagts ned och att turbinerna inte körs för elproduktion utan bara för att tillverka fjärrvärme - helt enkelt därför att incitamenten är undanröjda. Incitamenten för kraftvärmeproduktion har försvunnit under den här regeringen, så även kraftvärmeproduktionen har ju minskat under den här mandatperioden.
Den utestående frågan är fortfarande: Vad tänker regeringen göra för att öka den planerbara elproduktionen i södra Sverige? Eller tänker man helt enkelt inte göra någonting åt saken?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Min interpellation handlade ju om planerbar elproduktion; sedan var det energiministern som valde att släpa in diskussionen om kärnkraft. Men om han ändå vill ha den kan vi konstatera att regeringen inte alls är öppen för nybyggnation av kärnkraft i det här landet, för vi ser i dag en lagstiftning som omöjliggör detta.
Lagstiftningen omöjliggör byggnation av till exempel SMR-reaktorer, som finns färdiga att beställa och som det har visat sig finnas ett mycket stort intresse för men som i dag omöjliggörs av rent legislativa hinder. Man får inte bygga en ny reaktor på andra platser än där befintliga reaktorer har stått. Detta innebär att det i dag i praktiken finns två bolag som får bygga ny kärnkraft i Sverige.
Det är alltså inte med verkligheten överensstämmande att det är fritt fram att bygga ny kärnkraft. Det stämmer helt enkelt inte. Vad säger då expertmyndigheten i frågan?
Svenska kraftnät konstaterar i sin kraftbalansrapport att analyserna av effekttillräckligheten i Sverige visar att en ökad elanvändning utan betydande volymer av flexibilitet i kraftsystemet kan ge stora problem med effektbrist redan till 2035, särskilt när den ökade elanvändningen kombineras med stor utbyggnad av oplanerbar elproduktion. Situationen blir ohållbar för 2045.
Det är alltså regeringens utstakade plan. Svenska kraftnät konstaterar att vi är på väg rakt mot en ohållbar situation, och i stället för att se detta tycks energiministern vara av uppfattningen att det här är en färdplan. Problemet är att regeringen tycks vara ointresserad av fysikens lagar.
Nedläggningen av planerbar synkron elproduktion har inte bara skapat mindre aktiv effekt på plats i södra Sverige utan också försämrade förutsättningar att föra över kraft från norra till södra Sverige. Vad är problemet med detta? Jo, naturligtvis drabbas södra Sverige dubbelt.
Vad är regeringens svar till människor i södra Sverige som i dag får betala tio gånger mer för elen än boende i norra Sverige? Regeringen har uppenbart inget svar, för regeringen har ingen plan för att ersätta den kraftproduktion som man har översett med nedläggningen av. Det stämmer att det inte är regeringen som formellt har fattat beslut om kärnkraftsnedläggningarna på ett regeringssammanträde.
Men märk väl vad regeringens tidigare samarbetsparti Miljöpartiet säger när de blir intervjuade om detta. De säger att detta skedde med hjälp av informell styrning av Vattenfall, det vill säga att regeringen använde sitt eget bolag för att lägga ned kärnkraft. Sedan säger energiministern att detta skulle ha skett på marknadsmässiga grunder.
Men när de här besluten fattades var kärnkraften drabbad av en rekordhög effektskatt som Socialdemokraterna varit med och infört och höjt. Vad är det för marknadsmässighet? Hela elmarknaden är ju politiskt påhittad. De incitament som politiken ger kommer också att definiera utfallet av marknaden.
Problemet är att utfallet just nu är oönskat, och det bär regeringen det yttersta ansvaret för.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det kan nog vara läge för lite faktakorrektion. I går kunde Sverige tillgängliggöra sig 0,9 procent av den installerade effekten i vår vindkraft. Det var vindstilla på land och på havet i hela norra Europa. Vad detta gör, fru talman, är att det illustrerar problemet med oplanerbar elproduktion.
Vi ska vara mycket glada för att det var 18 grader varmt i går och inte 18 minusgrader. Vi fick en föraning om vad det här vill säga i december, när vi hade lite vind, kyla och dyr gas på kontinenten. Varför blev då Sverige beroende av att elpriset skulle sättas av rysk gas? Jo, därför att vi har avlövat och lagt ned den elproduktion som vi själva styr över.
Då blir den sista kilowattimmen prissatt av rysk gas. Den är dyr och skadlig och bidrar till ett extremt destruktivt europeiskt beroende av en renodlad diktatur. Problemet, fru talman, är att energiministern inte är intresserad av att se detta eller prata om detta. Jag frågar: Hur ska vi öka andelen planerbar elproduktion?
Energiministern svarar att vi ska bygga mer vindkraft. Men vindkraften är inte planerbar. Vindkraften bidrar inte naturligt med de stödtjänster som krävs för att systemet ska fungera. Då måste man upphandla dem separat, och det blir dyrt för alla som får hem elräkningar. Det är i grunden ett problem att vi frånhänder oss förmågan att styra vår egen elproduktion. Det har den här regeringen varit med och bidragit till.
Jag kan efter debatten konstatera att man inte verkar särskilt intresserad av att lösa den frågan framöver heller.
Carl-Oskar Bohlin (M):
I vintras fick Sverige se en situation där pensionärer behövde använda dubbla täcken för att ha råd att betala sina elräkningar. Vi såg hur barnfamiljers ekonomi slogs i spillror. Ansvarig för Sveriges dysfunktionella energipolitik är energiminister Khashayar Farmanbar.
På en fråga om hur lång tid det tar att bygga ny havsbaserad vindkraft svarar energiministern att det tar ett till två år. Svenska kraftnät såväl som branschorganisationen för vindkraften i Sverige säger att vi kan ha havsvindkraft tidigast i början av 30-talet. Statsrådet själv har så sent som i dag på en pressträff gett tillstånd till en havsvindpark som väntas vara klar någon gång under 2028, även om det kommer att ta längre tid att bygga kabeln.
Min fråga är: Varför ljuger statsrådet om hur lång tid det tar att bygga ny havsbaserad vindkraft?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att statsrådet fortsätter att upprepa en lögn. Projektet Kriegers flak har pågått sedan 2002, och när det står färdigt 2028 har det pågått i 26 år. Anledningen till att Socialdemokraterna konsekvent väljer att ljuga om den havsbaserade vindkraften är att de vill kunna säga: Havsvind är här och nu, men kärnkraft ligger långt borta.
Det är en falsk konflikt, och det är uppseendeväckande att statsrådet i denna kammare väljer att ljuga.
Carl-Oskar Bohlin (M):
För ungefär två veckor sedan anmäldes energiministern till konstitutionsutskottet efter att han hade framfört osanningar om att det tar ett till två år att få havsbaserad vindkraft på plats. I Ekots lördagsintervju i lördags valde näringsministern att återupprepa osanningen att havsvindkraft är här och nu.
Efter att han hade gjort det fortsatte han med att säga att det inte finns någon anledning att göra om regelverket för små modulära kärnkraftverk. Han gick så långt som att säga att det inte finns några seriösa aktörer i Sverige som vill bygga kärnkraftverk. Det är ju ett ganska uppseendeväckande uttalande från en näringsminister om de aktörer som har sagt att de vill göra detta. En av dessa aktörer är statens eget bolag Vattenfall.
Anser näringsministern att det bolag han själv styr är ett oseriöst bolag?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar för frågan. Precis som påpekats är civilt försvar egentligen någonting oerhört brett. Det handlar om att få hela samhället att fungera utanför normalläget - ytterst under höjd beredskap eller i värsta fall krig.
Sedan jag tillträdde det här uppdraget har jag, liksom regeringen, varit mycket tydlig med att fastslå vad som är den dimensionerande uppgiften för det civila försvaret. Den dimensionerande uppgiften är krig. Detta är den svåraste utmaning som det svenska samhället kan ställas inför.
I det ligger naturligtvis att vi då också får förmåga att hantera andra typer av samhällskriser, till exempel sådana som är påverkade av klimatet. Det vi nu gör är att satsa ytterligare 1 miljard på åtgärder för att förebygga detta.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag håller naturligtvis med om att det är viktigt att ha en offensiv miljö- och klimatpolitik. Det är dock en fråga som ligger utanför mitt beredningsområde och ansvarsområde i regeringen. Jag fick frågan vad vi gör inom ramen för civilt försvar.
Jag kan konstatera att vi nu går före i den riktning som försvarsbeslutet 2020 pekade ut och satsar ytterligare 1 miljard på till exempel åtgärder inom räddningstjänst för att kunna hantera bland annat naturkatastrofer.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar Alexandra Anstrell för frågan. Jag måste börja med att berömma riksdagsledamoten Anstrell för hennes enträgna arbete i de här frågorna. Det sträcker sig långt bak i tiden - till tiden innan Försvarsberedningen började arbeta mer tydligt med dessa frågor. Stort tack för det! Det är precis så som påpekas i utredningen att Sverige har en bit kvar att gå.
Men vi ska också ta fasta på att vi tillsammans med Finland och Schweiz är de länder i världen som har flest skyddsrumsplatser per capita. Det vi nu måste se till att göra är att helt enkelt säkerställa att platserna finns tillgängliga. MSB har intensifierat detta arbete, och det är någonting som regeringen nu kommer att fortsätta att arbeta med. Utredningen bereds i Regeringskansliet.
Vi kommer att återkomma med förslag för att ytterligare höja vår förmåga, förhoppningsvis i närtid.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar för frågan. Jag tycker inte att man ska utesluta det. Vi kommer nu att titta på detta i seriös ordning. Och vi konstaterar att det kan finnas vita fläckar. I huvudsak är vår skyddsrumsutbyggnad god, men precis som Anstrell påpekar finns det ett glapp. Sedan 2002 har vi inte byggt några nya skyddsrum, helt enkelt därför att vi har levt i en annan tid. Nu behöver vi inse att vi lever i en ny tid och anpassa oss därefter.
Vi kommer att återkomma med förslag även på detta område.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar ledamoten för en angelägen fråga. Jag delar inte uppfattningen att det inte skulle pågå något arbete. Vi bereder de slutsatser som MSB har levererat till regeringen.
Jag kan samtidigt konstatera att vi i denna budget gör en historisk satsning på civilt försvar genom att vi tillskjuter nästan 1 miljard kronor, vilket i klartext innebär att vi nästan fördubblar den takt som sattes i försvarsbeslutet 2020. Denna uppgift är stor. Jag skulle ljuga om jag sa något annat.
Det finns många hål att stoppa resurser och åtgärder i. Men att räddningstjänst har en viktig roll att spela i skyddet av civilbefolkningen är otvetydigt, och vi kommer att återkomma med fler förslag på detta område.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Gustaf Göthberg, för frågan! Det är precis så som ledamoten Göthberg framhåller. Finland är ett föredöme när det kommer till frågor som rör civilt försvar. Jag avser att se till att vi fördjupar samarbetet med Finland. Jag genomförde min första resa till Finland. Det är naturligtvis inte en slump.
Det viktigaste som jag uppfattar att Finland gör är att man ser frågor rörande civilt försvar i en helhet framför allt kopplat till försörjningsberedskap och försörjningstrygghet. Det handlar om hur man ser på leverantörskedjor. Man har en mycket intressant modell med Försörjningsberedskapscentralen där man i nära samverkan med näringslivet ser till att lagerhålla och ser till att man har viktiga komponenter och insatsvaror.
Här har nog Sverige en hel del att lära. Jag ser fram emot att få återkomma i förhållandevis närtid om några första steg vi kan ta på vägen att stärka vår robusthet.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Dan Hovskär, för en mycket angelägen fråga! Det här är en fråga som ligger under statsrådet Ankarberg Johansson, som har ansvar för sjukvårdsfrågorna. Icke desto mindre vill jag säga att det är, precis som jag nyss nämnde, angeläget att vi ser frågor rörande den civila beredskapen och det civila försvaret i en helhet.
I den delen har kommunerna och regionerna en oerhört central roll som vi tyvärr kanske lite grann under lång tid har förbisett. Det har kommit en utredning på det här området som har mött ganska stark kritik från just SKR.
Vår ambition är att kunna gå vidare med olika beredningsåtgärder för att kunna återkomma i samlad form om hur vi ska arbeta med regionernas beredskap. Den är central för att bygga en stark robusthet i det civila försvaret.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Hanna Gunnarsson, för frågan! Jag gläder mig över den samsyn som tycks finnas kring att det är angeläget att prioritera civilförsvaret och att fortsätta att prioritera det högre. Det korta svaret är att vi arbetar mycket aktivt med frågan om civilplikt i Regeringskansliet.
Utan att föregripa slutsatserna i beredningsprocessen kan jag säga att man kan göra detta i olika steg, och jag tror att det kommer att falla sig naturligt. Det är alltså enklare att göra det som till exempel föreslås i den nyligen avlämnade utredningen om att skydda civilbefolkningen: att man aktiverar civilplikt för en grupp som har en viss kompetens och därmed redan är utbildad och sedan förstärker med tilläggsutbildningar.
Därefter får man återkomma i vidare form kring att aktivera civilplikten bredare och till exempel göra det ur mönstringsunderlaget. Jag vågar lova att det här kommer att ske i olika steg.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Martin Melin, för en mycket angelägen frågeställning! Det är precis så som Martin Melin antyder, nämligen att för att Sverige ska ha ett motståndskraftigt samhälle och för att förmågan i vårt totalförsvar ska vara hög krävs också kraftiga satsningar på det civila försvaret.
Det utgör en mycket grundläggande del av vår motståndskraft, särskilt i en tid då vi i motsats till i kalla krigets miljö har en krigsorganisation i Försvarsmakten som är väsentligt mindre. Det innebär att det finns många nya uppgifter som ankommer på det civila samhället att lösa.
Regeringen går i den innevarande budgeten för 2023 fram med en satsning på nästan 1 miljard mer än den bana som anslogs i försvarsbeslutet 2020. Men behoven är stora, och vi kommer att fortsätta det här arbetet.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Låt mig betona att den dimensionerande uppgift som vi nu menar att det civila försvaret har är väsensskild från den krisberedskap och krishantering man ägnat sig åt under de senaste 20-25 åren.
Kriget, eller det väpnade angreppet, som dimensionerande uppgift ställer helt andra anspråk på hela samhället och det civila försvaret, och då framför allt att kunna hjälpa Försvarsmakten att lösa sina uppgifter i en sådan händelse.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar Ulf Holm för frågan. Jag delar ledamotens beskrivning av problemet. Sverige befinner sig i en säkerhetspolitiskt mycket svår situation. Vi ser utländska aktörer som bedriver påverkanskampanjer gentemot Sverige på ett sätt som syftar till att misskreditera svenska säkerhetspolitiska intressen, och det är naturligtvis allvarligt.
Det här arbetet kommer naturligtvis att fortsätta bedrivas med kraft från regeringens sida. Vi kommer i närtid att presentera ett förnyat och fördjupat uppdrag för myndigheten i fråga. Vi återkommer till det i närtid.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Tack, Marcus Andersson, för en mycket angelägen fråga! Jag delar frågeställarens bild av situationen. Regeringens meddelade under rikskonferensen Folk och Försvar att man nu tar de första stegen för att återaktivera civilplikten inom sektorn kommunal räddningstjänst. Det ska ses i ett bredare totalförsvarsperspektiv. Regeringen kommer att återkomma vad gäller civilplikten inom andra sektorer.
Men det ska också ses som ett uttryck för att vi ser och prioriterar räddningstjänsten som en av de mest angelägna sektorerna att förstärka givet händelseutvecklingen och erfarenheterna från Ukraina.
Införandet av civilplikt i sektorn kommunal räddningstjänst kommer att medge och möjliggöra för tilläggsutbildning av personal för uppgiften räddningstjänst i krig och också repetitionsutbildningar för att personal ska kunna vidmakthålla kompetensen och stärka personalförsörjningen i räddningstjänsten i händelse av höjd beredskap.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar så mycket för frågan. Den övergripande lärdomen och slutsatsen är att Sverige behöver stärka sin beredskap på en lång rad av plan. Jag har sedan jag tillträdde i den här rollen varit ytterligt tydlig med att den civila beredskapen börjar med den personliga beredskapen. Och det är viktigt att vara tydlig med att personlig beredskap inte är en prylsport.
Det handlar minst lika mycket om mental beredskap för att kunna fungera utanför ett normalläge. Möjligen tog pandemin Sverige på sängen i många delar. Slutsatserna och erfarenheterna därifrån måste omsättas i den praktiska insikten att vi inte vet hur nästa kris kommer att se ut.
Men vi vet att den kommer att komma, och i det sammanhanget är den personliga beredskapen helt central.
Per-Ingvar Johnsson (C):
När det gäller det underlag som vi i konstitutionsutskottet hade, och som senare också funnits för besluten gällande budgeten för 2011, vet vi nu att det som Peter Hultqvist kallar en långsiktig ökning av antalet anställda i själva verket var något som hade förändrats under 2010.
Under 2010 minskade nämligen antalet anställda med 345 i Regeringskansliet. Det motsvarar ungefär 10 procent. Den uppgiften fanns väl inte när budgetmotionerna skrevs; det krav som då framfördes innebar en besparing på 670 miljoner.
670 miljoner motsvarar ungefär 10 procent av hela kostnaden för Regeringskansliet. Det var alltså väldigt mycket. Nu blev det dock inte så mycket. Det blev en besparing på 300 miljoner, dock inte, som vi hade hoppats, en engångsbesparing, vilken hade varit möjlig, utan en rambesparing, alltså en långsiktig besparing.
Om vi ser på storleken på detta kommer det naturligtvis att långsiktigt vara bekymmersamt för Regeringskansliet att klara det verksamhetsmässigt. Granskningen gällande verksamheten för 2011 får väl utvisa vilka konsekvenserna av det beslutet blir. Jag beklagar att vi inte kunde komma överens.
Som jag uppfattar det kommer besparingen att drabba Regeringskansliet på ett sätt som inte är bra. Det försämrar även förutsättningarna för att kunna rätta till de brister som har påtalats, brister som vi varit överens om har funnits. Det gäller överklagandehanteringen, att kunna få del av allmänna handlingar och också upphandlingar.
Nu blir det ytterligare press kostnadsmässigt, och dessa administrativa rutiner blir självfallet inte lättare att rätta till. Den granskning som gjorts av konstitutionsutskottets tjänstemän beträffande Regeringskansliet har inneburit att vi fått en nyttig dialog om förbättringar som behöver göras på grund av de brister som finns.
Förbättringar håller också på att genomföras, och det är naturligtvis viktigt. Men förutsättningarna för att genomföra förbättringar hade, som sagt, kunnat vara bättre om inte de besparingskrav som beslutades i budgeten för 2011 hade behövt genomföras. Jag yrkar på godkännande av konstitutionsutskottets anmälan.