Carl B Hamilton (L):
Skillnaderna i lön mellan män och kvinnor är för stora och utjämningen går för långsamt. Om man ska komma till rätta med detta måste utgångspunkten vara korrekt. Gustav Fridolin har dock hamnat fel på ett antal viktiga punkter. Fridolin säger att skillnaden i lön är 14 procent.
Det är korrekt i genomsnitt över hela arbetsmarknaden, men den för politiker intressanta frågan är: Beror dessa 14 procent enbart på skillnader i kön? Vi måste veta i vilken utsträckning denna löneskillnad inte beror på kön utan på till exempel yrke, utbildning, ålder eller arbetstid. Om man rensar bort effekterna av skillnader i yrke, utbildning och så vidare kvarstår en löneskillnad på 5-6 procent.
Vi får alltså kvar en skillnad på 5-6 procent som är den statistiskt oförklarade skillnaden som man kan säga beror enbart på att vederbörande är man eller kvinna. Detta är för oss politiker den mer intressanta procenten eftersom den pekar på vilka åtgärder vi bör vidta. Sedan skriver Fridolin i sin interpellation att "orsaken till de stora inkomstskillnaderna är alltså strukturell lönediskriminering."
Det är fel av det enkla skälet att lön inte är detsamma som inkomst. Inkomst är lön plus transferingar minus skatter, och på grund av det offentligas utjämningspolitik, som vi ägnar oss väldigt mycket åt i denna kammare, är inkomsterna jämnare fördelade än lönerna i samhället.
Fridolin slarvar när han inte håller isär begreppen lön och inkomst, och framför allt bör han inte dra slutsatser om löneskillnader från statistik som gäller något helt annat, nämligen inkomster. Så till tredje felet. Tvärtemot vad Fridolin säger har skillnaden i lön mellan män och kvinnor minskat under denna regering.
Jag citerar ur Medlingsinstitutets årsrapport 2012: "Resultaten visar på en utveckling med minskade löneskillnader mellan kvinnor och män under 2005-2011. Detta gäller både den ovägda och den standardvägda löneskillnaden, samt för alla sektorer."
Man kan tycka att det går för långsamt - ja, det tycker jag - men det går åt rätt håll, tvärtemot vad Fridolin påstår! Dessutom går utvecklingen mot en allt mindre könsuppdelad arbetsmarknad under perioden 2005-2011, och snabbast går det i de mest enkönade yrkena.
Då ska man veta att yrke är den variabel som kanske är den allra viktigaste förklaringsfaktorn till lön och löneskillnad. Igen citerar jag Medlingsinstitutet: "Resultatet indikerar att könsfördelningen på arbetsmarknaden blivit något mindre segregerad." Gustav Fridolin har hävdat motsatsen här.
Både beträffande skillnaden mellan inkomster och löner och beträffande utvecklingen 2005-2011 har Gustav Fridolin slarvat med sanningen. Det stärker inte trovärdigheten. Sedan lutar sig Gustav Fridolin och Miljöpartiet mot en rapport från ett antal fackförbund. Jag ska återkomma till detta senare, men jag ska sticka in med några korta repliker.
Först och främst i staten har skillnaderna mellan män och kvinnor av alla kategorier minskat mest, bortsett från i privat industri. Man kan alltså säga att staten i det faktiska resultatet har gått betydligt bättre än större delen av arbetsmarknaden. Rätt till heltid finns i många kommuner, i min egen kommun Stockholm, som är borgerligt styrd, liksom i många andra borgerligt styrda kommuner. Där finns rätt till heltid.