Lotta Hedström (MP):
Tack, ministern, för svaret! Dock är jag naturligtvis inte riktigt nöjd med det utan kommer att be om några preciseringar. Det finns väldigt mycket att diskutera, angripa och precisera i svensk asyl- och flyktingpolitik. Jag har tagit upp ett ärende som jag känner till personligen, så jag känner att jag har ganska gott på fötterna när det gäller hur det här ärendet har handlagts.
Jag förstår väldigt väl och vet att ministern inte kan gå in i ärendet utan att vi ska hålla oss på den generella nivån. Det som det handlar om är hur polisen beter sig när man hämtar en människa för avvisning. Det har varit mycket upprörande i det fall som jag refererade till, och jag vet att det finns många fler med samma typ av vittnesbörd.
Min första fråga handlade om hur efterlevnaden egentligen är av ett värdigt ingripande och tillsynen av det. Av ministerns svar förstår jag att det bara är rättsvårdande myndigheter som kan ingripa om någonting blir fel.
Jag förstår inte riktigt, om Rikspolisstyrelsen fortlöpande följer detta, varför det inte finns preciserade anvisningar där informationsöverföringen naturligtvis ska gå ut på att polisen inte a priori ska tro att den de ska hämta alltid är våldsbenägen eller någon som man måste tillgripa ett övervåld för att få tag i. I det här fallet handlade det om en kvinna som över huvud taget inte är i närheten av att tillgripa våld mot någon.
Jag menar att det var ett missgrepp från polisens sida. Jag skulle önska att ministern kunde säga att sådana här saker inte får ske, inte ska ske och att det finns möjligheter att fortlöpande korrigera sådana här övergrepp genom att det finns utbildning och instruktioner. Min andra fråga handlade just om informationsöverföringen. Ministerns svar tar emellertid fasta på sekretesslagstiftningen.
Det är inte det jag avser. Det handlar inte om att få reda på saker om de avvisningshotades situation i övrigt utan det är just vad polisen behöver veta vid tillfället för ingripandet. Så svaret om vad som gäller sekretess menar jag inte är relevant. Det är inte den delen i hanteringen som jag är ute efter i det här fallet.
Den tredje frågan handlar om barnkonventionen och familjesammanhållning. Personligen har jag inte sett hur man erbjuds samtal, och jag har tagit del av hyggligt många ärenden. Det känner jag inte till. Ministern får gärna berätta mer om hur det är tänkt att det ska uttryckas, om det är muntligt, skriftligt eller underförstått.
Däremot står det i svaret att när det gäller barnfamiljer informeras polisen vanligtvis om barnets situation. Utmärkt! Det är precis en sådan informationsöverföring som jag var ute efter i fråga två, det vill säga att Migrationsverket säger: Det här handlar om en sådan här typ av familj, ett sådant här ärende, en sådan här människa. Var vänlig ta hänsyn till det!
Långt ifrån alla asylsökande är ju kriminella, våldsbenägna eller skurkar på något vis, utan det är rädda, bekymrade och pressade människor som söker en fristad enligt de konventioner vi har i den här världen. Därför måste polisens första och viktigaste instruktion vara den som anges, nämligen ett värdigt ingripande. Jag nöjer mig så här långt och hoppas att ministern kan precisera svaren på de här tre första frågorna.