Ulf Kristersson (M):
Det gläder mig att Gunvor G Ericson delar mitt intresse för svensk socialpolitisk historia. Hon hade nästan rätt: Arbetsskadeförsäkringen kom 1916, tre år efter den första pensionsreformen 1913. Den är jätteviktig, för den var den första inkomstförsäkrande socialförsäkringen. Medan pensionsreformen gav den första generella välfärdsreformen gav detta den första inkomstförsäkrade reformen. Det är bra för oss i dag att minnas att de har en så god och lång historia.
Om vi i grund och botten är överens om att detta är en försäkring som bygger på ett starkt samband mellan arbetet och själva skadan, vare sig det är ett olycksfall eller en sjukdom, har vi goda skäl att fundera på hur den ska vara både rättvis och rättssäker och behandla olika människors arbetssjukdomar likartat utan att urholkas och bli en försäkring som försöker ersätta själva sjukförsäkringen.
Man får inte ersättning för att man är sjuk och inte kan arbeta utan för att det finns en direkt koppling till själva arbetet. Detta är ingen alldeles enkel uppgift, men den är viktig och förtjänar att tas på stort allvar. Vi gav inspektionen detta uppdrag därför att vi som många andra upptäckte att 2002 års lagstiftning inte var till fyllest. Vi tog frågan på allvar redan då.
Inspektionen kommer tillbaka och konstaterar att det finns brister i Försäkringskassans handläggning men att de inte huvudsakligen förklarar problemet. Man gör bedömningen att det sannolikt snarare rör sig om skillnader i kunskaper om kausaliteten mellan arbetsuppgifterna och själva skadan eller sjukdomen.
Dessutom lägger man till ett förslag som jag glömde att kommentera, en möjlig annan väg som inte alls löser själva lagstiftningsproblemet: att inte ha ett så brett bedömningsutrymme vid Försäkringskassan utan ha en mycket striktare medicinsk lista på olika definierade diagnoser kopplat till olika yrken som kan ge grund för arbetsskadeersättning. Det är en fullt framkomlig väg. Jag utesluter inte den på något sätt. Detta är ett viktigt reformarbete som måste hanteras på sedvanligt vis.
Men det löser inte alls frågan hur strikt samband det ska finnas mellan diagnos, sjukdom och själva arbetsuppgifterna. Den måste vi lösa på annat sätt. Att flytta huvudmannaskapet är ingen allmän privatisering. Det där tror jag att ni som diskuterar saken vet. Frågan gäller om försäkringen i stället skulle kunna ligga direkt hos arbetsmarknadens parter, som redan i dag dessutom har en egen kompletterande försäkring.
Detta har för- och nackdelar och har tänkts många gånger om. Nu ligger frågan uttryckligen hos den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen. Den skuggas som sagt dessutom av en annan utredning. Låt dem tänka färdigt om för- och nackdelar! Regeringen har inte tagit ställning för att avfärda en sådan lösning, än mindre för att förfäkta den. Några svar har uppenbarligen inte gått fram tillräckligt tydligt.
Nej, vi avser inte att kräva att Försäkringskassan prövar alla de ärenden där det inte har begärts ersättning. Ja, vi tänker invänta SBU:s analys, undersökningen av om det finns brister i kunskapsläget vad gäller kausaliteten i olika av kvinnor dominerade yrkesgrupper. Om det är på det sättet ger det en stark signal.
Om det inte är på det sättet ger det andra signaler till framtida vägar för att komma åt det problem som jag tror att vi delar lika. Ja, vi tänker invänta den parlamentariska Socialförsäkringsutredningens svar på frågan om vi ska tänka om när det gäller hela huvudmannaskapet eller om det ska ligga kvar som en del i den vanliga offentliga socialförsäkringen. Många viktiga tillfällen återstår med andra ord för att diskutera den här frågan.