Finn Bengtsson (M):
Jag börjar med att tacka interpellanterna för två viktiga interpellationer och tacka statsrådet för det uttömmande svaret som förklarar den satsning som gjordes 2010. Det antyds emellertid från en av interpellanterna att det skulle vara ett valår. Låt mig då påminna om att även 2006 var ett valår. När den satsningen gjordes från Socialdemokraterna var det i så fall kanske mot samma bakgrund som antyddes av interpellanten.
Att titta på vilka grupper som vi vill ha in på arbetsmarknaden är naturligtvis en viktig fråga, inte minst för den portfölj som statsrådet har att ansvara för. Vi vet att unga generellt sett har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Men det har också äldre som har förlorat arbetet. Det är faktiskt den grupp som alltmer har svårt att komma tillbaka när man är i arbetsför ålder. Funktionsnedsatta har ett alldeles speciellt problem i fråga om att komma långt bort från arbetsmarknaden.
Här handlar det inte bara om sommarjobb utan också om anställning utifrån den förmåga man har och om att anpassa de arbetsplatserna. Nyanlända invandrare är också en känd grupp som står långt ifrån arbetsmarknaden.
Det är också viktigt att lite grann titta på vad som varit alternativet, framför allt från socialdemokratiskt håll. Alternativet har oftast varit att erbjuda utbildningssatsningar snarare än det som ministern nämnt i sitt svar och som är väldigt viktigt, nämligen lärlingsplatser för dem som har önskemål om - som det oftast är - att komma in i hantverksyrken där en lång akademisk utbildning kanske inte är inträdesbiljetten och inte något av det viktigaste man kan ägna sig åt.
Kroniskt i det här landet har vi, skulle jag vilja säga, haft svårt att se lärlingsplatser som skolar in unga människor på arbetsmarknaden. Därför är en sådan satsning från regeringen mycket välkommen. Fru talman!
Något att fundera över när man resonerar utifrån varför inte subventionen för just de ungas sommarjobb eller feriejobb kommer på plats är detta med att det skulle vara en form av negativ signal ut till kommuner och landsting. Jag har lite svårt att förstå detta. Vi har begränsade resurser till det vi behöver satsa på. Jag tror att de funktionsnedsatta är en sådan grupp som regeringen satsar väldigt mycket på för att få in dem på arbetsmarknaden, inte minst nu i och med reformeringen av socialförsäkringarna i form av sjukförsäkringen.
3 000 särskilda platser erbjuds funktionsnedsatta för att arbetsgivare ska vilja anpassa arbetsplatserna. Det här är riktigt viktiga uppgifter. Om det, fru talman, vore så att varje avsaknad av en subvention upplevdes som att man inte skickar en riktig signal finns det väl ingen hejd på hur många subventioner vi borde ha i vårt samhälle för att skicka de riktiga signalerna.
Jag tror inte, fru talman, att en summa pengar på det sättet nödvändigtvis visar att man är mer engagerad i att hjälpa unga människor att komma in på arbetsmarknaden och att få fäste där än om man har mer strukturellt riktade åtgärder, särskilt i dåliga konjunkturer. Förhoppningsvis har vi nu sett en av de svåraste finanskriserna i mannaminne blåsa över.
Snarast ser vi framför oss en situation med brist på arbetskraft. Jag tror att friska unga människor kommer att kunna komma in på arbetsmarknaden utan att man nödvändigtvis har subventioner som bättre kan komma andra till del för detta syfte, precis som ministern angett i sitt svar.