KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Karlsson (S):
Jag säger att vi på goda grunder tror på detta. I propositionen hänvisar vi till en del erfarenheter i andra länder, men det är kanske inte det viktiga.
Ett av de skäl som jag åberopar som stöd för att jag tror att detta kommer att fungera är den erfarenhet som jag har från alla de försök med bra metoder som görs på olika arbetsplatser för att få ned sjukfrånvaron. Jag tänker inte räkna upp alla de goda exempel som finns.
Det går bra att gå in på parternas försäkringsbolags, AFA:s, hemsida. Där kan man följa det arbete som görs på en rad olika arbetsplatser, såväl privata och inom industrin i olika branscher som inom vården i kommuner och landsting.
Det visar sig att det finns en potential för att snabbt och ganska kraftigt minska sjukfrånvaron om man vidtar en del relevanta åtgärder.
Syftet med det här förslaget är att med drivkrafter stimulera samtal och diskussioner på arbetsplatserna om vad som ska göras för att sedan vidta åtgärder. Jag tror att detta kommer att skynda på den typen av processer.
Vi känner oss ganska trygga när det gäller försäkringskassan. Det finns en liten övergångsregel när det gäller försäkringskassans beslutsfattande i det här övergångsskedet som gör att det finns en viss fördröjning.
Enligt de beräkningar som Riksförsäkringsverket gör och med de resursförstärkningar vi har gjort är vår bedömning att försäkringskassan klarar detta på den här tiden. Det redovisar vi i propositionen. Det är svaret på de synpunkter som bland annat Lagrådet hade. Vi redovisar alla våra ställningstaganden i förhållande till de olika remissinstanserna.
Arbetsgivaren har naturligtvis rätt att överklaga beslutet om avgifterna, Anna Lilliehöök. Det är viktigt.
Proceduren för det överklagandet har vi, med anledning av Lagrådets synpunkter, utvecklat på ett tydligare sätt än i lagrådsremissen. Däremot får arbetsgivaren inte överklaga försäkringskassans beslut om att ge den anställda, den försäkrade, sjukpenning. Det är inte heller avsikten, och det ska inte heller vara så.
Enligt mitt sätt att se det vore det orimligt om arbetsgivaren skulle få möjlighet att pröva den enskildes rätt till sjukpenning. På den punkten har Lagrådet inte heller sagt att det ska göras någon förändring i de lagförslag vi hade. Kravet har varit att vi redovisar hur den här processen går till.
Hans Karlsson (S):
Det sista förstod jag inte, Linnéa Darell. Vi förstärker ju inte statskassan. Vi minskar snarare intäkterna till statskassan med det här förslaget. Vi inför den tredje sjuklöneveckan som innebär att arbetsgivarna som kollektiv får tillbaka drygt 1 miljard, kanske 1 1⁄2. Vi sänker arbetsgivaravgiften så att detta blir kostnadsneutralt totalt sett.
Detta är ett sätt att minska sjukpenningkostnaderna genom att färre blir sjukskriva eller att fler kommer tillbaka tidigare. Alla måste väl hålla med om att om det inträffar blir det lägre kostnader för staten, lägre kostnader för arbetsgivaren och ett bättre liv för de enskilda människorna.
Hans Karlsson (S):
Det är som jag sade: I dag finns en regel i nuvarande direktiv som ger obegränsad möjlighet att träffa individuella avtal. Det förslag som kommissionen har lagt fram har ambitionen att försöka göra nuvarande regler lite bättre för de arbetstagare som så att säga drabbas av en sådan här opt out .
Jag håller med Kenneth om att den här ambitionen att med en så kallad 65-timmarsregel försöka förbättra skyddet vid undantag - alltså då man träffar individuella avtal om arbetstid, det vill säga att förstärka det för de löntagare som i så fall omfattas av sådana individuella avtal - kan få rakt motsatt effekt.
Jag är inte alls attraherad av den skyddsregeln. Jag kan förstå hur kommissionen tänker, men jag tror att det kan bli kontraproduktivt. Jag tror att en sådan regel också kan legitimera en ny lägsta nivå.
Jag tillhör alltså dem som kraftfullt argumenterar emot en sådan regel, men egentligen är mitt agerande mycket tydligare än just detta. Det tar helt enkelt sikte på att vi inte ska ha en undantagsmöjlighet i den gemensamma lagstiftning vi ska ha i Europa.
Detta är den argumentation som jag för i rådet med de andra ministrarna. Vi ska ha ett regelverk i Europa som lägger en gemensam standard för löntagarskyddet.
Då blir det ju alldeles galet att vi i den första paragrafen i direktivet säger att vi ska ha en regel om maximal veckoarbetstid och sedan i den andra paragrafen säger att från den regeln kan man i varje land själv bestämma om man vill avvika helt och hållet.
Jag menar att de direktiv och de gemensamma lagstiftningar vi gör i Europa syftar till att vi ska skapa lika standard. Olika har vi ju redan i dag. Vi behöver inte direktiv som garanterar olika - vi behöver direktiv som garanterar lika skyddsnivå. Därför passar inte undantagsmöjligheten, opt out , in.
Den passar inte in i en modern arbetsrätts- och arbetstidslagstiftning i Europa. Den förstahandslinje som vi har och är mycket tydliga med är alltså att avskaffa opt out helt och hållet. Detta är en mycket kontroversiell fråga. Det finns länder som är starka anhängare av den här opt out -möjligheten.
Vi är ett antal länder - riktigt hur många och vilka är jag inte riktigt klar över ännu i dagsläget - som agerar i likhet med Sverige för att vi ska avskaffa opt out . Däremot är det inte givet att det är de nya, tidigare östeuropeiska, länderna som vi har på vår sida.
Där finns också starka nyliberala influenser som ser att det här skulle kunna vara en möjlighet att avvika och på så sätt skaffa sig konkurrensfördelar gentemot dem som har ett starkare löntagarskydd. Där är vi alltså verkligt splittrade i Europa, men jag kan försäkra Kenneth G Forslund att min och den svenska regeringens ambition är att få bort denna undantagsmöjlighet.
Den är gammalmodig, och den hör inte hemma på en modern arbetsmarknad.
Hans Karlsson (S):
Först vill jag säga något om tidsschemat för det här arbetstidsdirektivet. Ordförandeskapet har ambitionen att lyfta frågan nu på kommande rådsmöte i december och försöka nå en överenskommelse. Om det kommer att lyckas är nog väldigt oklart i dagsläget.
Dessutom ska EU-parlamentet så småningom också höras och ta ställning till det här direktivet. Jag vill inte spekulera i hur en slutprodukt kan komma att se ut. Just nu befinner vi oss i det läget att vi positionerar oss i grundsynen på det här direktivet.
När man förhandlar, också mellan länder, måste man ju ha något slags beredskap för hur man ska agera beroende på hur andra länder agerar. Min och Sveriges ambition har varit att försöka skapa en majoritet mot en sådan här opt out -regel. Jag vill inte spekulera i hur det ser ut just i dag - jag har inte de allra senaste kunskaperna om det.
Det är alltså den ena handlingsvägen, det vill säga att vi kan blockera det. En annan handlingslinje, som ju är synnerligen svensk och som vi har fört fram som en andrahandslösning - detta är känt - är att ska man ha undantag från ett direktiv så ska det bara kunna gälla enligt kollektivavtal.
Då får parterna själva ta ansvar för vilka avvikelser man ska göra från direktivet. Det är ju en som jag sade väldigt svensk uppfattning och modell. Vi har ju god vana av att ha så kallad semidispositiv lagstiftning där man får både över- och underskrida en lagstiftning under förutsättning att man träffar kollektivavtal.
Då får parternas styrka avgöra vad som ska gälla. Vi har ju väldigt goda erfarenheter av det. Det är alltså en tänkbar kompromiss som vi har signalerat att vi är beredda att göra. Men den möjligheten föreligger ju inte i alla länder. Alla länder har ju inte det partssystem och det kollektivavtalssystem som vi har.
Det finns ju länder bland både anhängarna till en sådan här undantagsmöjlighet och dem som är motståndare till det som hellre ser antingen att man har rätten till opt out eller att man helt enkelt avskaffar det här där kollektivavtalsmöjligheten inte är särskilt reell eftersom man inte har ett partssystem på det sätt som vi har.
Det är alltså svårt att säga hur denna fråga kommer att turneras, men det är alldeles klart vilket ställningstagande som vi har, och vi har vänner, det kan jag direkt säga.
Hans Karlsson (S):
Det gamla direktivet finns ju där, och vi kommer nu att också implementera det i Sverige. Om det inte kommer något nytt direktiv kommer det naturligtvis att gälla. Det är dock förenat med problem.
Vi har den så kallade Jaegerdomen, som definierar jourtid som arbetstid på ett sätt som vi inte tycker om och som inget land tycker om. Det finns alltså ett gemensamt intresse bland alla Europas länder att förändra arbetsdirektivet så att vi får ett annat rättsläge än det som gäller i dag enligt de senaste domarna framför allt i fråga om jourtid.
Vi har väldigt tydligt ställt oss bakom förslaget och sagt att vi vill ha en ändring i direktivet, men samtidigt har vi sagt att om det ska göras ändringar så ska vi också ändra på opt out -möjligheten. Det finns nämligen länder som i dag använder sig av opt out -möjligheten för att undgå effekterna av det rättsläge som dessa domar gett.
Vi har, som sagt, ett intresse av att få ett bättre och nytt direktiv, och jag tror att det intresset kommer att stå sig. Förutsättningarna finns alltså för att skapa något. Sedan får vi se hur det kan komma att se ut.
Hans Karlsson (S):
Jag undrar om Sven Brus kan erinra sig en interpellationsdebatt i början av 2003, då han frågade på vilket sätt jag avsåg att bredda perspektivet på åtgärderna mot ohälsan och komma till rätta med problematiken.
Då måste jag ta en stund i anspråk för att ändå lite mera precis säga hur resultaten har blivit på de här två och ett halvt åren då vi har mötts här i talarstolen. Sjukfrånvaron har minskat med 30 % sedan 2002. Det är 164 000 personer färre som är sjukskrivna i dag jämfört med 2002.
Det är 80 000 färre som är långtidssjukskrivna jämfört med 2002, och de nya förtidspensionerna minskar. Det innebär att stocken kommer att börja minska 2007 och att det kommer att fortsätta så framåt. Det är ganska imponerande om jag får säga det själv, för det säger väl inte Sven Brus.
Vi har lyckats ganska bra, dels genom det vi har gjort: nya och bättre rutiner och mera resurser till Försäkringskassan, avstämningsmöten, medfinansieringen och inte minst opinionsbildning. Vi har en bra samhällsdebatt där alla försöker medverka med det man kan. Nu gör vi ytterligare en förändring, nämligen att arbetsförmedlingens verktyg får användas även för dem som är anställda.
Det började gälla för några veckor sedan, den 1 januari. Vi har skapat en ekonomisk drivkraft till sjukvården så att också deras roll i processen kan förbättras. Där finns en stor potential. Vi gör, som jag nämnde i interpellationssvaret, en total genomgång av samtliga individer som är långtidssjukskrivna - vi börjar med tvåårsfallen - för att de snabbare ska komma tillbaka i arbete.
Vi undersöker individ för individ vilka rehabinsatser de behöver för att kunna ta till vara sin arbetsförmåga. Detta gäller också dem som har en tillfällig sjuk- och aktivitetsersättning. Bland dem finns de 30-åriga kvinnor som Sven Brus nämnde.
Jag kan också säga att av dem som har psykiska besvär anger 80 % att det är arbetet som är orsaken till deras psykiska besvär.
Med den åtgärdskatalogen kan jag summera snart tre och ett halvt år och säga att jag gjort i stort sett allt det som jag föresatte mig för tre år sedan.
Det återstår att göra en del, men vi kommer att gå i mål den här mandatperioden med en betydligt bättre situation än när vi gick in i den. Vi kan dessutom förbättra villkoren i sjukförsäkringen.
Jag kan inte undgå att titta i alliansens program, och jag måste konstatera att där inte finns en enda åtgärd riktad till dem som har förtidspension. Ni säger i programmet att det säkerligen finns många som skulle kunnat komma tillbaka om de fått rehabilitering, men någon politik för det har ni inte.
Det ni diskuterar är om man ska sänka ersättningsnivåerna redan från början av mandatperioden eller vänta ett år.
Hans Karlsson (S):
Det är obestridligen så, Sven Brus, att med den utveckling vi har går färre in i sjukskrivning; det är en dramatisk minskning. Det i sin tur innebär att färre så småningom går in i förtidspension. Det är den viktiga delen i den långsiktigt strukturella förändring som skett. Jag vågar säga att det skett en strukturell förändring.
Det har jag inte riktigt vågat säga förut. Vi har även gjort en förändring som innebär att den som har förtidspension kommer att få den omprövad efter tre år.
Detta görs för att just undersöka om personen i fråga återfått arbetsförmågan, och därmed kan vi också fånga upp vilket behov av stöd den personen kan ha för att kunna komma tillbaka till arbetet.
Jag har läst alliansens förslag, som just handlar om rehabilitering för återgång till arbete, och inte hittar jag något stort nytänkande i det. Där finns förvånansvärt lite med tanke på hur mycket ni bullrat om att regeringens politik inte lyckas.
Jag hade väntat mig betydligt mycket mer. Det finns en tydlig skillnad, Sven Brus, mellan ert och vårt synsätt.
På några områden tänker vi ganska lika, det måste man säga, men den stora skillnaden är att ni flyttar ansvaret från arbetsgivaren till samhället. Det är den principiella, och möjligen också den ideologiska, skillnaden mellan ert sätt att resonera och vår politik.
Jag tror att det är viktigt att framhålla att den skillnaden är väldigt tydlig. Ja, det är många som är förtidspensionerade - alldeles för många. Det beror på många och långa sjukskrivningar - alldeles för långa sjukskrivningar under lång tid.
Det är resultatet av detta som vi ser i den stora mängd människor som är förtidspensionerade; det är det ingen som helst tvekan om. De har också en ersättning som inte är alldeles enkel att leva på; det ska mycket villigt erkännas.
Ditt problem, Sven Brus, är att du ska regera tillsammans med bröder och systrar som ytterligare vill försämra den nivån. Det är skillnaden mellan dig och mig i det avseendet. Även om Sven Brus vill annat är jag rädd att den borgerliga allianspolitiken tenderar att bli mer och mer av moderat högerpolitik.
Men jag hoppas att jag har fel.
Hans Karlsson (S):
Ja, det kan man diskutera - om vi skulle ha målsatt också minskningen av förtidspensioneringarna. Vi valde att inte göra det utan att i stället formulera en "broms" så att det inte skulle framstå som att vi manipulerade minskningen av sjukfrånvaron.
Att det där hade kunnat uttryckas betydligt mer ambitiöst har jag inga som helst svårigheter att hålla med om. Det där får vi väl återkomma till. Jag är ändå rätt tillfreds med både den utveckling och framför allt de prognoser vi kan se när det gäller förtidspensioneringarna. Det kommer fortsättningsvis att ske en successiv minskning av nya fall.
Jag kan hålla med om att det är på detta som fokus så här långt har legat när det gäller ansträngningarna för att bryta utvecklingen. Jag är inte nöjd med nivån när det gäller återgången i arbete från förtidspensioneringar. Så långt ska jag ge Sven Brus credit för den debatten.
Nu ser vi att också det totala ohälsotalet minskar, men det är ingen tvekan om att fler än i dag behöver kunna komma tillbaka från sin förtidspensionering. Framför allt är det viktigt att man inte kommer in i förtidspensionering och fastnar där. Man ska också kunna komma tillbaka. Tack för debatten!
Hans Karlsson (S):
Torsten Lindström har frågat socialminister Berit Andnor vad hon avser att göra för att införa möjligheten att kombinera deltidssjukskrivning med studier. Torsten Lindström har också frågat Berit Andnor vilket av Försäkringskassans förslag som hon ser som mest angeläget att genomföra, hur hon ställer sig till förslagen i CSN:s bilaga samt när ett förslag kommer att presenteras för riksdagen.
Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågor om deltidssjukskrivning för studenter. Inledningsvis vill jag lyfta fram att regeringen anser att frågan om deltidssjukskrivning i kombination med studier är viktig och att det är angeläget att arbeta vidare i frågan då regeringen gjort en bedömning att möjligheterna till denna kombination bör kunna förbättras.
Det är riktigt att det i dag inte är möjligt att kombinera partiell sjukskrivning med deltidsstudier som finansieras med statligt stöd. Denna kombination omöjliggörs av att den sjukpenninggrundande inkomsten, SGI:n, är vilande under den tid studierna bedrivs och kan aktiveras först när studierna avslutas eller om studierna avbryts helt. Sjukpenning baserad på den vilande SGI:n kan därför inte lämnas samtidigt som studier pågår, oavsett omfattning av dessa.
Frågan om deltidssjukskrivning i kombination med studier har analyserats i olika sammanhang, bland annat i Utredningen om skyddstider för sjukpenninggrundande inkomst, SGI-utredningen, vars slutbetänkande låg till grund för proposition 2004/05:108 Vissa frågor om sjukpenninggrundande inkomst och livränta som lades fram i mars 2005.
I propositionen anger regeringen att möjligheterna att kombinera deltidssjukskrivning med studier bör förbättras men att den närmare utformningen av bestämmelserna och administrationen av dessa bör övervägas innan ett sådant förslag genomförs. Även kontrollmöjligheterna uppges behöva ses över innan regeringen kan ta ställning.
I linje med vad som anges i propositionen har regeringen under sommaren 2004 lämnat Försäkringskassan i uppdrag att, i samverkan med Centrala studiestödsnämnden, identifiera och lämna förslag på nödvändiga regeländringar som krävs vid ett eventuellt införande av möjligheten att kombinera partiell sjukskrivning med sjukpenning och studier finansierade med statliga medel.
Uppdraget har redovisats till regeringen i höstas, den 30 november 2005, och den inkomna rapporten är nu ute på remiss. Remissvaren ska inkomma senast den 31 mars varefter jag avser att ta ställning till om och eventuellt hur ett system för partiell sjukskrivning i kombination med studier finansierade med statliga medel skulle kunna konstrueras.
Mot bakgrund av detta kan jag i nuläget inte ta ställning till de förslag som presenteras i rapporten eller dess bilaga utan att först ha tagit del av remissinstansernas synpunkter.
Ambitionen är att ett förslag ska presenteras för riksdagen så snart som möjligt efter att regeringen tagit ställning till om deltidssjukskrivning och studier kan kombineras på ett mera flexibelt sätt, givet att regeringens bedömning är att detta låter sig göras.
Hans Karlsson (S):
Jag är rädd, Torsten Lindström, att vi kanske inte kommer så väldigt långt i den här frågan i denna debatt. Jag börjar med tidsaspekten, och man måste invänta remissvaren. Det är ändå rimligt.
Det kommer att ta en stund för regeringen att fundera igenom vad som behöver göras och i så fall hur man ska göra förändringarna. Behovet av att göra den här förändringen är ganska lättargumenterat. Det tycker jag själv.
Jag har fokus på att ta till vara arbetsförmågan, rehabilitera tillbaka. Vi förordar deltidssjukskrivning, och det kommer att i högre grad bli nödvändigt för människor att få mer hjälp att ställa om, gå från ett gammalt arbete, som man kanske inte kan komma tillbaka till, till ett nytt arbete. Det där har jag inga svårigheter att argumentera för.
Jag ser fördelarna väldigt tydligt. Det jag däremot är mer osäker på för egen del just nu är om det finns nackdelar. Hur ser i så fall de ut och vad kan man göra för att eliminera eventuella nackdelar? Hur skapar man administrativa system?
Hur skapar man kontrollfunktioner som är relevanta när det gäller den studerandestruktur som finns? Det är något annat än en arbetsplats, trots allt. Det där vill jag titta närmare på och tänka igenom. Torsten Lindström har tolkat mig alldeles rätt.
Jag har ett positivt anslag i den här frågan. Så är det. Sedan får vi se om vi också kan gå i mål med den så småningom.
Hans Karlsson (S):
Jag vet inte om Torsten Lindström har anledning att klaga på mitt tempo i den här frågan. Vi skriver den 24 januari. Den 30 november kom förslaget. Det är ute på remiss. Före den 31 mars blir det ingenting. Sedan har väl ändå Torsten Lindström respekt för att arbetet måste beredas i Regeringskansliet.
Så går det väl alltid till. Det är den stunden som behövs. Men jag har inte här och nu sagt att det kommer ett förslag. Jag säger att jag har väldigt lätt för att se fördelarna, och jag har lust att verkligen göra den här förändringen.
Men jag vill bli klar över om det finns skäl att titta på nackdelarna och om de av något skäl skulle överväga fördelarna. Det vill jag återkomma till. Den beredningen kommer vi att ta oss för med.
Därmed tror jag att vi har tömt ut det som går att tömma ur den här debatten i dag, så jag får tacka dig för den.
Hans Karlsson (S):
Den här frågan känns väldigt bekant. Den avgjordes ju för mer än två år sedan i den här kammaren. Då hade vi debatten om vilket system vi skulle ha, och majoriteten i den här kammaren bestämde sig för det system som nu gäller. Det blev det system som vi föreslog och det blev inte ert.
Det är väl det som föranleder att vi fortsätter att debattera detta förstås, och det ska vi väl göra. Ni känner behov av att då och då tala om att det borde ha varit på ett annat sätt. Så kan det ju vara. När majoriteten bestämmer ett och minoriteten tycker något annat får man väl återkomma. Jag tar gärna den debatten.
Linnéa Darell säger att det inte är någon framgång. Men det är definitivt inget misslyckande, måste jag ändå säga, med 35 samordningsförbund och nästan 60 kommuner. Exakt hur många det är i dag vet vi inte riktigt. Det här är ju någonting som pågår.
Jag har i alla fall en bestämd känsla av att omkring tio samordningsförbund till är under uppbyggnad, och då tillkommer det ytterligare ett stort antal kommuner. Det blir väl aldrig alla, men det ska det väl kanske inte bli när man själv får bestämma vad man vill göra med den här typen av samverkan.
När det gäller resultaten gjorde vi på ett annat sätt än det som ni tänkte er. Vårt sätt, våra insatser tillsammans med allt som har gjorts utöver det som regering och riksdag bestämmer, har på tre år gett en 30-procentig minskning av sjukfrånvaron.
Vart tredje sjukfall är borta sedan vi började med den här typen av åtgärder, där finansiell samordning ingick och var en. Jag såg då inga förslag från oppositionen, Centerpartiet och Folkpartiet, som hade några som helst förutsättningar att ge en större minskning av sjukfrånvaron, verkligen inte.
Men det kanske ni ändå hävdar. Den 30-procentiga minskningen har skett under tre år beroende på de åtgärder som är vidtagna. Nu kommer ytterligare åtgärder.
150 000 personer, de som har tidsbegränsad sjuk- och aktivitetsersättning och de som har varit sjukskrivna mer än två år, kommer att få förstärkta insatser när man går igenom och försöker säkerställa att man har relevanta insatser för de personerna.
Sjukvården kommer nu under de närmaste tre åren att kunna tillföras 3 miljarder om det är så att man förbättrar sin roll i sjukskrivningsprocessen. Det är ju en ingång i den här frågan som tangerar lite av det som ni förordade i er modell för finansiell samordning.
Vi har från den 1 januari infört verktyg för arbetsförmedlingarna som kan användas till den som är sjukskriven men som har en anställning och som inte kan komma tillbaka till sitt gamla arbete och sin gamla arbetsgivare - just för att underlätta återgång till arbetet.
Det kommer att göra det möjligt att sjukfrånvaron minskar ytterligare till gagn för, naturligtvis, enskilda individer, företagen och samhället.