KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Green (M):
Jag noterar att utrikesministern inte på något sätt vill besvara min fråga. Jag förväntar mig inte - och ingen förväntar sig - att utrikesministern ska göra något som inte ligger inom ramen för hennes tjänsteutövning. Det enda vi kräver är att utrikesministern ska gå in, inom ramen för sin tjänsteutövning, och börja agera. Utrikesministern har ju skjutit detta ifrån sig i ett år nu.
Som man konstaterade på en ledarsida förra månaden: Ingenting tyder på att den påstådda signalen gått fram till de dominikanska myndigheterna - tvärtom. Det är klart att det inte finns ett egenvärde i att utrikesministern och den politiska nivån går in i ett ärende om det inte behövs. Men här behövs det ju. Här krävs det. UD har ju inte kommit någonstans i ärendet under mer än ett år - inte en millimeter, fru talman.
Detta framgår med all önskvärd tydlighet av UD:s egna utlämnade handlingar, som vi kunde läsa om i Jönköpings-Posten under gårdagen. Utrikesministern sa också i sitt svar att man kommer att fortsätta att påtala för företrädare för Dominikanska republiken att omständigheterna kring paret Silvas dödsfall måste utredas ytterligare.
Det är ju intressant, fru talman, och jag skulle vilja att utrikesministern redogör för hur detta kommer att göras. Återigen: Är utrikesministern beredd att inom ramen för sin tjänsteutövning själv ta initiativ i denna fråga efter att ha försökt att hålla frågan ifrån sig i drygt ett år? Värdefull tid har till stora delar gått till spillo. Fru talman!
Det är nu hög tid att stoppa den hänvisningscirkus som UD och vissa övriga svenska myndigheter ägnat sig åt i det tragiska fallet med paret Silva. Det finns ett antal ostridiga fakta här som jag skulle vilja att utrikesministern problematiserade kring samt ytterligare ett antal frågor som faktiskt behöver besvaras.
Ett av dessa fakta är att Dominikanska republiken hamnade först på plats 137 av 180 - plats 1 är bäst och plats 180 sämst - i Transparency Internationals index, som mäter omfattningen av korruption med mera bland världens länder. Vi talar alltså om ett av de 50 mest korrumperade länderna i världen.
Utrikesministerns tilltro till dominikanska myndigheter är därför, ärligt talat, något svår att förstå. Framför allt är oviljan att agera gentemot Dominikanska republiken i denna fråga obegriplig. Främst behöver en fråga besvaras som utrikesministern utelämnat och över huvud taget inte nämnt.
Innan obduktion sker ska om möjligt samtycke inhämtas från den avlidnes anhöriga. Min sista fråga till utrikesministern är: Har UD gjort allt detta?
Mats Green (M):
Jag konstaterar att utrikesministern inte alls har agerat själv och uppenbarligen, vilket jag hoppas kommer att förändras, inte är beredd att göra det heller. Oavsett vilka frågor jag ställer i denna debatt står utrikesministern och läser innantill från en på förhand skriven text som inte på något sätt hanterar de frågor som ställs här nu.
Utrikesministern säger att man är engagerad i fallet - tillåt mig att uttrycka tvivel över detta, fru talman. Då hade man tagit reda på mer, eftersom man har haft ett antal veckor på sig inför denna interpellation och ett drygt år att agera mer i frågan. Återigen: Det är ingen som förväntar sig att utrikesministern ska gå utanför det som är möjligt inom ramen för hennes tjänsteutövning.
Det enda som jag tycker att man har rätt att förvänta sig är att utrikesministern agerar inom ramen för sin tjänsteutövning, men det har utrikesministern absolut inte gjort.
Jag konstaterar också att detta inte kommer att vara vare sig första eller sista gången som utrikesministern får diskutera just fallet Silva i riksdagens talarstol, utan vi kommer att återkomma med frågor och interpellationer, för det här ska inte glömmas bort och stökas undan.
Återigen vill jag vädja till utrikesministern att börja ta initiativ i frågan, naturligtvis inom ramen för hennes tjänsteutövning. Framför allt bör utrikesministern engagera sig i fallet och ta initiativ på de sätt som är möjliga inom ramen för hennes tjänsteutövning.
Jag har inför framtiden också en rekommendation och ett önskemål, fru talman, och det är att hon sätter sig in något mer i det fall som hon haft god tid på sig att sätta sig in i, under drygt ett års tid.
Mats Green (M):
Jag får tacka ministern för det upplästa interpellationssvaret. Jag hoppas att hon i dag, till skillnad från i den förra interpellationsdebatten om det svenska paret Silvas oförklarade död i Dominikanska republiken, besvarar de frågor som ställs och diskuterar sakfrågan i stället för att läsa innantill från samma på förhand skrivna svar oavsett vilka frågor som ställs.
Respekten, fru talman, för sakfrågan och för de anhöriga kräver det. Utifrån det svar som ministern nyss läste upp har jag ett antal uppenbara frågor. På min ena interpellationsfråga svarar ministern nu att vi i vår förra interpellationsdebatt i stort sett gick igenom all den information som finns att tillgå i fallet och att hon inte vill ha en ny diskussion om det.
Det är ärligt talat ett hyfsat missvisande påstående, fru talman. Jag hade då ett antal frågor om det material i fallet Silva, över 200 sidor, som UD dagen innan hade tvingats lämna ut till Jönköpings-Posten.
UD vägrade först att lämna ut någonting över huvud taget men tvingades till detta efter att en överklagandeprocess inletts. I det materialet bekräftas alla de uppgifter som JP påtalat under mer än ett års tid. Ministern säger nu alltså att vi har gått igenom alla uppgifter som finns i fallet.
Jag ställde då ett antal frågor kring dessa, fru talman, men inte en enda av dessa frågor kommenterades, än mindre besvarades, av Ann Linde.
Jag noterar att ministern varken i dag eller vid förra debatten med ett enda ord berört UD:s utlämnade handlingar och det som där framkommer, bland annat att flera UD-tjänstemän, dock ej ministern, konstaterar att det finns stora frågetecken och oklarheter vad gäller dominikanska myndigheters uppgifter om paret Silvas död.
Jag vill att ministern här i dag kommenterar det som framkom i de handlingarna från Utrikesdepartementet. Fru talman! Ministern svarar att hon haft ett möte med den dominikanska ambassadören och krävt att dödsfallen "utreds grundligt".
Det är bra och förhoppningsvis ett halvt steg framåt, även om det sker mer än ett år efter paret Silvas oförklarade död. Flera veckor efter deras död länsades deras bankkonton, för att bara nämna något inom dominikanska myndigheters egna väggar.
Fru talman!
Gör man det blir ju det bara ett diplomatiskt spel för gallerierna.
Mats Green (M):
Att säga att man har besvarat en fråga och att sedan också göra det är helt olika saker. Jag får återupprepa min sista fråga som jag inte fick besvarad. Det är dessutom den viktigaste frågan.
Om man nu från officiellt dominikanskt håll med mindre justeringar egentligen bara återupprepar de undvikande, ofullständiga och direkt felaktiga icke-svar man har givit hittills förutsätter jag att Ann Linde inte passivt kommer att nöja sig med det svaret. Det var min fråga. Jag skulle fortfarande önska att utrikesministern besvarar den. Fru talman!
Vi har hittills diskuterat UD:s hantering i förhållande till Dominikanska republiken i fallet Silva. Relevant i fallet är också UD:s, där ministern är departementschef, egen hantering av frågan i Sverige. Det gäller i synnerhet agerandet gentemot medierna i allmänhet och mot Jönköpings-Posten i synnerhet.
Det agerandet står i tvär kontrast till bristen på agerande gentemot Dominikanska republiken i detta fall. Det är alltså inte bara så att när hennes eget departement blir granskat har det mest kommit irritation varvat med tystnad från utrikesministern.
Det har även varit så att man från officiellt UD-håll skriftligen har kontaktat Jönköpings-Postens chefredaktör Herman Nikolic för att ge sin syn på pressfrihet. Nikolic redogör för detta i Jönköpings-Posten den 15 maj detta år.
Utrikesdepartementet framförde bland annat att tidningens publiceringar inte var korrekta, trots att de framtvingade handlingarna från UD sedan visade att de definitivt var det. Man framförde att tidningen inte valt "rätt" från UD. Att tidningens reporter skulle ha sammanfattat sina intryck annorlunda.
Framför allt och mest anmärkningsvärt, fru talman, meddelade UD att man i fortsättningen ville "granska" intervjun på förhand innan den publicerades. Det ironiska är att detta framfördes från UD bara några dagar innan världsdagen för pressfrihet den 3 maj. Fru talman!
För dem av oss som varit chefer för myndigheter hade ett sådant agerande och ett sådant synsätt gentemot medier varit otänkbart, ohållbart och oacceptabelt.
För att inte tala om hur smidigt det hade varit för politiker om man kunde sätta krav på att granska och godkänna delar av reportage där man förekommer. Det är egentligen värt sin egen mässa, sin egen interpellation.
Jag skulle vilja att utrikesministern här redogör för om hon som departementschef och högst ansvarig står bakom det agerandet och de skriftliga uttalandena från hennes departement.
Den frågan tillsammans med min tidigare fråga om svaret från dominikanskt håll skulle jag vädja till utrikesministern att ta tillfället i akt och besvara.
Mats Green (M):
Vi har fått ett svar här i dag. Det är att utrikesministern står bakom det minst sagt anmärkningsvärda synsätt som uppenbarligen hela Utrikesdepartementet har vad gäller synen på en fri press och mediers möjligheter att utifrån fakta rapportera från de omständigheter som finns. Detta är som sagt värt sin egen mässa.
Det kommer också att bli en egen mässa i form av en interpellation om det. Fru talman! Man får ursäkta mig, men jag kan inte annat än att tycka att det är ganska anmärkningsvärt att utrikesministern i alla delar fullt ut verkar se det här fallet som ett rent praktiskt och administrativt ärende då två svenska medborgare dog.
Man nämner ingenting om själva knäckfrågan här om hur de dödsfallen gick till och de helt ofullständiga svar som hittills har presenterats av dominikanska myndigheten. Fru talman!
Avslutningsvis: Utrikesministern gör rent allmänt intrycket av att vara irriterad av att behöva lägga en del av sin dyrbara tid på att diskutera detta. Det kanske är ett helt felaktigt intryck. Men det är nog det intryck de flesta får efter att ha följt detta i mer än ett års tid.
Jag hoppas att vi kan gå vidare i nya debatter och nya diskussioner, framför allt när det gäller utrikesministerns hantering av sakfrågorna och kommunikationen med de anhöriga. Jag hoppas också att vi kommer att få se bättring och att vi kommer att få se en annan, konstruktiv, dialog från Utrikesdepartementet och dess chef.
Mats Green (M):
Arbetslösheten är skyhög och fortsätter att öka. Sverige tillhör nu Europas strykklass - bara Italien, Grekland, Spanien och Litauen har högre arbetslöshet än vi. Coronakrisen är bara en liten del av förklaringen till detta. Redan före corona var arbetslösheten i Sverige en av EU:s absolut högsta, trots Löfvens löfte om motsatsen.
Sverige var dessutom det enda landet där arbetslösheten hade ökat sedan 2014, då Stefan Löfven tillträdde som statsminister. Trots en kris på arbetsmarknaden utan motstycke, fru talman, har arbetsmarknadsministern inte lämnat och planerar heller inte att lämna en enda proposition om att bekämpa arbetslösheten.
Inte en enda. Hur kan Eva Nordmark rättfärdiga detta? Man lämnar ärligt talat våra arbetslösa åt sitt öde.
Mats Green (M):
Det här är ju inte svar på mina frågor över huvud taget. Fortfarande är det ett faktum att arbetsmarknadsministern inte har lagt fram någon proposition och heller inte avser att lägga fram någon proposition som handlar om att bekämpa arbetslösheten. Om Sverige hade legat på EU-snittet vad gäller arbetslöshet hade vi haft 42 miljarder mer att satsa på välfärden. Det motsvarar bland annat drygt 60 000 intensivvårdssjuksköterskor, något som definitivt hade behövts i dessa tider.
Det här duger inte, fru talman.
Mats Green (M):
När Löfven blev statsminister var hans stora löfte att Sverige 2020 skulle ha EU:s absolut lägsta arbetslöshet. Det blev tvärtom när vi kom till början av 2020. Sveriges arbetslöshet var då en av EU:s högsta, och nu efter corona befinner sig Sverige i EU:s absoluta strykklass. Detta har inget med corona att göra, för det är inte bara Sverige som har haft en pandemi.
Löfven skrev i Aftonbladet i går att arbetslösheten ska ned när ekonomin återstartar. Det är ju inte en särskilt djärv ambition mot bakgrund av att i princip alla branscher har haft så gott som näringsförbud i drygt ett års tid.
Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Finns det någon ny nivå som arbetslösheten ska ned till, eller ska vi bara återgå till den nivå som gällde innan corona då Sverige hade den femte högsta arbetslösheten i EU, dessutom efter en lång högkonjunktur? Vad är det som gäller egentligen?
Mats Green (M):
Det var tyvärr inget svar på min fråga, så jag kan inte tolka det på något annat sätt än att regeringen har övergivit alla målsättningar om den svenska arbetslösheten efter Löfvens havererade jobblöfte. Detta duger inte! Vi måste ha en aktiv politik för fler jobb. Det är anmärkningsvärt att arbetsmarknadsministern trots den högsta arbetslösheten på länge inte har presenterat ett enda förslag för fler jobb i Sverige.
Mats Green (M):
Jag kan börja med den sista frågan. Först lite faktakorrigeringar av det som ledamoten säger. Nej, Delmos fördelar inte 500 miljoner. Man fördelar 250 miljoner. De andra 250 miljonerna fördelas av Socialstyrelsen. När det gäller Delmos rent generellt ska vi komma ihåg att Sverige inte löser sina stora segregationsproblem med fler myndigheter.
Hade det löst Sveriges segregationsproblem hade vi inte haft några segregationsproblem över huvud taget till att börja med. Jag har all respekt för Delmos; jag sitter själv i insynsrådet där. Men vi ska komma ihåg att Delmos har 15 anställda. Det vi behöver fokusera på är riktiga insatser för att lösa segregationen.
Det är framför allt att få fler människor in på arbetsmarknaden, inte fler myndigheter i Sverige. Den andra frågan gäller hemutrustningslånen, som de facto alltid har varit ett hemutrustningsbidrag. Det är det som det har varit från början.
Högt räknat skulle det här möjligtvis innebära ökade kostnader för hela kommunsektorn på maximalt 40 miljoner kronor. Det är om vi räknar högt, men låt oss vara generösa och göra det.
Låt oss dock komma ihåg att vår budget från Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna tillför kommunsektorn 3 miljarder mer i förhållande till möjligtvis knappt 40 miljoner i ökade kostnader. Jag tror att vi behöver sätta in det här i sitt rätta perspektiv.
Framför allt handlar det om att göra det som centerkommunstyrelseordförandena skriver brev till mig om: att få en hållbar migrations- och integrationspolitik där inte alla kostnader vältras över på kommunsektorn.
Mats Green (M):
Jag visar gärna upp de mejl och skrivelser som jag har fått från centerpartistiska kommunstyrelseordförande, bland annat i mitt län, Jönköpings län, och som egentligen var riktade till gruppledarna för den dåvarande januariöverenskommelsens partier. De frågade: Hur tänkte man när man hade ett extremt generöst mottagande men ingen plan för hur alla dessa skulle komma in i arbete, så att alla följaktligen landade på kommunsektorn?
Dem kan jag visa upp sedan. Jag tar gärna en diskussion om alla de kostnader man har vältrat över på kommunerna. Som gammal kommunstyrelseordförande värnar jag också finansieringsprincipen.
Fortfarande är det dock så att knappt 40 miljoner i ökade kostnader för hela kommunsektorn i Sverige ska ställas mot de 3 miljarder mer till kommunsektorn som Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna nu driver igenom i denna budget. Vi har också tidigare under de här åren bland annat kört över Centerpartiet som under pandemin ville ge betydligt mindre till kommunsektorn än vad vi ville göra.
Sedan kan jag tycka att det blir lite egendomligt, fru talman, när ledamoten Akhondi står och pratar sig varm för den stora betydelse som Delmos har för kampen mot segregation i Sverige. För en dryg månad sedan skrev han en debattartikel tillsammans med andra centerpartister om allt man ville göra för att bekämpa segregationen, allt man såg skulle spela roll där och vilka verktyg man ville använda sig av.
Det är konstigt att man då inte ens nämnde Delmos med ett enda ord, om det nu spelar en så stor roll. Det är också konstigt att Centerpartiet vad jag minns aldrig har nämnt Delmos över huvud taget tidigare i debatter här när det handlat om segregationen. Det är intressant.
Mats Green (M):
För att lösa samhällsproblem tror jag att man måste börja med att erkänna dem. Vad valde Anna Johansson att prata om i sitt inledningsanförande? Jo, hon valde att prata om arbetsmarknadsutskottets rutiner för utskick av handlingar. Hon pratade om etableringsjobben, varvid vi kanske höjde på ögonbrynen - varför vill hon prata om det?
Sedan påstod hon att regeringens styrning av Arbetsförmedlingen var bra, när vi har ett antal riksrevisionsrapporter som säger att den mer eller mindre är non-existent. Anna Johansson nämner alltså inte ett enda ord om att Sverige har EU:s fjärde högsta arbetslöshet.
Vi är det land som har störst tudelning mellan inrikes och utrikes födda vad gäller arbetslöshet. Inget annat land förutom Rumänien har den här splittringen. Antalet långtidsarbetslösa är på rekordnivåer, samtidigt som två av tre långtidsarbetslösa inte är födda i Sverige. För tio år sedan var det en av tre.
Jag skulle kunna fortsätta i all evinnerlighet. Vi är av den kanske lite gammaldags åsikten att segregation och arbetslöshet framför allt löses genom fler vägar in på arbetsmarknaden.
Därför vill vi satsa på extremt effektiva åtgärder, exempelvis nystartsjobb med mera, medan ni vill satsa på extratjänster där 4 procent får ett jobb senare. Det handlar väl mest om att man, vilket Josefin Malmqvist pratade om här tidigare, vill få bort arbetslösa ur arbetsmarknadsstatistiken. Fortfarande har ni inte en enda åtgärd för att få in fler invandrade i arbete. Det är det den här debatten handlar om.
Mats Green (M):
Jag vet vad Anna Johansson egentligen har ont i magen över. Vad hon egentligen säger är: Snälla Mats Green, sluta stå här och plåga mig med alltför mycket faktakunskaper! Det är nämligen fortfarande det vi diskuterar. Hon vill inte prata etableringsjobb, trots att hon nämnde dem i sitt eget huvudanförande. Hon vill inte prata Arbetsförmedlingen, trots att hon nämnde den i sitt huvudanförande.
Hon vill inte prata jobb över huvud taget, för det ska vi göra på onsdag. Det säger väl ganska mycket om Socialdemokraternas sätt att se på segregation. Vi ska inte prata jobb, för det har inte med detta att göra. Det tillhör ett annat utgiftsområde. Det säger kanske allting om de ganska olika ingångar som vi har. Sedan pratar hon om att vi skuldbelägger.
Nej, vem har någonsin skuldbelagt någon här? Vi säger att vi har ett gemensamt problem som vi gemensamt måste lösa. Det är att vi har många människor, framför allt utlandsfödda, som aldrig någonsin har fått in en fot på den svenska arbetsmarknaden över huvud taget. Det är det som är fokus för den här budgeten, och det är det som vi har förslag för att lösa.
Och då har Anna Johansson ont i magen över att vi nu ska diskutera segregation i stället för att göra det på onsdag. Det är det här som allt handlar om, alltså att få in alla de här, i synnerhet utlandsfödda kvinnorna, som Anna Johansson absolut aldrig har diskuterat i arbetsmarknadsutskottet, på arbetsmarknaden. Vi har konstaterat att Arbetsförmedlingen mer eller mindre har sorterat bort många av dem från stödjande insatser.
Det har vi också haft en rapport från Riksrevisionen om. Men återigen, segregation handlar om att få fler människor in på den svenska arbetsmarknaden nu och inte att få fler myndigheter.
Mats Green (M):
En förutsättning för att vi ska kunna lösa våra stora samhällsproblem är att vi erkänner dem. Ska vi stå här och låtsas att Sverige inte har skjutningar och att vi inte ligger sämst till i EU vad gäller det? Ska vi också låtsas som att vi inte vet att en stor del av den här kriminaliteten tyvärr nästan uteslutande sker i de områden som vi nu står här och diskuterar?
Jag tycker att Miljöpartiet, om man hade menat det som Leila Ali-Elmi nu står här och säger, skulle ha röstat för den kraftiga förstärkning av hela rättsväsendet som Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna föreslår i den här budgeten. Är det färre poliser i utanförskapsområden som vi behöver?
Är det mindre resurser till Åklagarmyndigheten, Tullverket och Kriminalvården som vi behöver i kampen mot den grova kriminaliteten? Det är klart att det inte är, utan det är mer som behövs, och det är anledningen till att vi också föreslår mer. Jag förstår fortfarande inte anledningen till att ni kommer att rösta emot det. Sedan skulle jag också vilja ställa en fråga.
Varför har inte Miljöpartiet sett till att man har de etableringsjobb på plats som man har lovat i tre år och som Anna Johansson absolut inte ville prata om i den här debatten eftersom det uppenbarligen var stötande, trots att hon hade med det i sitt inledningsanförande?
Varför har man inte infört etableringsjobben, och hur ser Leila Ali-Elmi på det faktum att det är under den här regeringen som Sverige har fått den största klyftan mellan inrikes födda i jobb och utrikes födda i jobb i EU? Hur kan man försvara någonting sådant?
Mats Green (M):
Leila Ali-Elmi har rätt i en sak, och det är att jag inte kommer från Angered. Jag kommer från utanförskapsområdet Öxnehaga - jag är född och uppvuxen där - i Huskvarna.
Jag gör inte anspråk på att veta vad man tycker i Angered, men jag har lite svårt att tro att Leila Ali-Elmi, om någon hemma i Angered kommer och frågar hur Miljöpartiet vill bekämpa segregationen, säger: Jag vill inte prata jobb, för det är ett annat utgiftsområde, utan jag vill prata om Delmos. Och om hon gör det tror jag inte att någon säger: Ja, det är viktigt för oss att vi har kvar Delmos med dess 15 medarbetare.
Jag vågar påstå att ingen i Angered säger så. Jag ska vara lite värre och säga att jag inte tror att någon i Angered vet vad Delmos är. Jag ska till och med vara ännu värre och säga att även om de hade vetat vad det var skulle ingen ha sagt att Delmos spelar särskilt stor roll där.
Jag vågar faktiskt påstå att de flesta i stället skulle ha sagt: Jag skulle behöva ett jobb, för jag vill försörja mig själv och veta att mina barn också kommer att få ett jobb och att de kommer att få en förstklassig utbildning där alla ska kunna lyckas.
Även om man är född och uppvuxen i Somalia ska man kunna säga: Jag har en ganska realistisk förhoppning om att bli professor i svenska. Vi ska ha så goda skolor och en så bra utbildning, men framför allt är jobb och trygghet A och O. Då kan man tycka att poliser och satsningar på Kriminalvården och fler åklagare är hårt.
Men det är ganska hårda och tuffa problem som vi ska bekämpa, och då är det också det, tillsammans med det övriga, som behövs. Man kanske svarar helt annorlunda i Angered, men jag tror faktiskt inte det. Jag är så fräck.