KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
I Lenhovda i Kronoberg, där jag bor, fanns i början av september två mackar. Sedan kom ett brev hem från det ena oljebolaget. En månad senare fanns bara en mack.
Det är inte bara fråga om att det läggs ned mackar över hela landet - främst i glesbygden - det sker faktiskt också i våra städer. Vi ska komma ihåg det också. Det går så lavinartat fort. Jag har haft samtal i dag på förmiddagen med en person som i det här länet är delvis ansvarig för dessa frågor.
Han får samtal var och varannan dag från människor som är desperata. De vet inte riktigt vad de ska ta sig till. Det är just att det går så lavinartat fort. Vem tar ansvar? Vilka ska ta ansvar?
Det är väl lite grann som ministern har varit inne på i de tidigare replikskiftena. Naturligtvis måste branschen vara med och ta en viss del av ansvaret. Jag tror att vi måste göra det alla tillsammans, samhället och branschen på olika sätt.
Framför allt tror jag att vi måste börja ta ett ansvar för att vi säger att hela Sverige ska leva. Det finns hur många bra landsbygds- och glesbygdsprogram som helst runt om i våra län och i våra kommuner. Men vad gör vi konkret?
Det är väl där någonstans jag känner att vi nu måste visa att vi kan handla. Det går så oerhört snabbt. Vi ser mackdöden, men vi ser också kedjereaktionen hos livsmedelsbutikerna. Detta har pågått under ganska många år. Det är inte ovanligt att bensinmack och livsmedel hänger ihop.
Med privatiseringen av apoteken och borttagandet av kassatjänstservice blir det ytterligare försämringar i glesbygden. Det här är en kedja som ställer människor som bor på landsbygden och i glesbygden inför flera olika konsekvenser. Hur ska de få det inför framtiden?
Vad händer när macken lägger ned? Då blir det längre att åka för att tanka om man vill bo kvar. Några kommer förmodligen att flytta på grund av att det blir för dyrt att pendla. Många gånger är det de unga människorna. När de unga människorna försvinner och inte bildar familj försvinner barnen. När barnen försvinner försvinner skolan.
På sikt blir det en stor förändring vad gäller servicenivån. Det kommer också att påverka så att det blir högre omkostnader för äldreomsorgen. Vi behöver skapa någon form av nationellt handlingsprogram för att hela Sverige ska leva. Vi måste verkligen mena allvar med att vi vill att hela Sverige ska leva. Då behövs resurser.
Det är bra att ministern har avsatt 50 miljoner i det här fallet, men en rättelse är att vi hade 20 miljoner ytterligare utöver de 50 miljoner som ministern hänvisade till tidigare.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att säga angående post i butik att det är bra för en del men inte för alla. De som bor ute i glesbygden och landsbygden i södra Sverige och har mindre än 30 kilometer till närmaste bank får i dag ingen service i hemmet såsom det var före den 1 december. Det är inte en förbättring för alla. Glöm inte det, ministern!
Med anledning av det som handlar om mackdöden och den försämrade servicen i glesbygden blir jag lite orolig när ministern säger att det med den här regeringen har blivit bättre på landsbygden och i glesbygden. Tänk att när jag är ute i landet på olika platser och möter medborgare talar de inte utifrån någon ideologi utan utifrån sin vardag och verklighet, och då upplever de inte att det är så.
Jag känner att det i den här frågan, Maud Olofsson, har gått så pass långt med försämringen av servicen på landsbygden att vi behöver ta ett rejält tag och kanske samarbeta för att samla upp de goda idéerna om hur vi kan utveckla landsbygden och glesbygden.
Jag tycker att det är bra att regeringen tänker lämna en skrivelse till riksdagen om landsbygdsutveckling. Vi får se vad den innehåller och hur vi ställer oss till den när den kommer hit. Det är bra om man på olika sätt kan stödja Hela Sverige ska leva och stödja våra byalag som runt om i landet gör ett fantastiskt arbete helt ideellt. Det ska vi fortsätta med.
Jag tror att det viktigaste nu inte är att slå sig för bröstet och säga: Vi har varit bättre och effektivare. Det bästa tror jag är att vi nu sätter oss ned tillsammans och tittar på hur vi med goda idéer och eventuella ekonomiska medel kan hjälpa till för att stötta gles- och landsbygden så att det finns service där i framtiden så att människor kan bo och leva där.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Just nu går en privatiseringsvåg över Sverige tack vare den borgerliga regeringen. I den vågen sker det ganska mycket.
När man bor i glesbygd, som jag gör, och ser vad som händer just nu och vad som har hänt tidigare känner man ganska stor oro inför framtiden. En del av privatiseringen och oron handlar om apoteket.
Nästan varje vecka möter jag någon medborgare som på ett eller annat sätt känner oro för hur det ska bli. När jag tar del av ministerns svar blir jag nästan ännu mer orolig över hur det ska bli.
Det är tydligt i svaret att regeringens uppfattning när det gäller apotekstäckningen i glesbygd är att omregleringen kommer att leda till ett ökat antal försäljningsställen totalt sett. Man har sagt att det ska gälla över en treårsperiod. Då undrar man: Vad händer efter tre år?
Hur tryggt, säkert och stabilt är det inför framtiden? Hur kan man veta att det kommer att leda till ett ökat antal försäljningsställen? Det skulle vara intressant om ministern kunde redogöra för det här.
De erfarenheter jag har från tidigare avregleringar, exempelvis taxi, är att man inte precis har kunnat se att taxiverksamheten har ökat i glesbygd. Vi har också avreglerat det som handlar om energiförsörjningen.
Vi kanske inte närmare behöver gå in på hur det har ökat konkurrensen. Göran Hägglund är nog väl medveten om hur det ser ut på den marknaden. I det perspektivet kan man fundera över det som står i svaret, att det skulle leda till ökat antal försäljningsställen.
Kommer det att bli fler entreprenörer inom apoteksvärlden som kommer att driva apotek runt om i Sverige?
Kommer det att bli grossister, stora kedjor, kanske med utländska ägare, som går in och äger våra apotek?
Det är lite underligt att en privat ägare som går in och tar över ett apotek också ska äga apotek i glesbygden. Jag vet inte hur regeringen tänker angående privat ägande. Jag har själv anställning i ett privat företag.
Som ägare av ett företag bestämmer man ju själv vilka företag man vill äga och hur det ser ut med vinsten i företaget. När ett företag inte genererar vinst säljer man det eller lägger ned det.
Om man tittar på kundunderlaget och gör en marknadsundersökning i glesbygden är det väldigt svårt att se hur det skulle bli ekonomiskt lönsamt att driva ett sådant företag som ett apotek i glesbygden. Jag undrar vilka konsekvensanalyser regeringen har gjort när det gäller glesbygd och apotek.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag ska börja med att säga att vi socialdemokrater ser läkemedel som en del av sjukvården. Det är inte en del av detaljhandeln. Där tror jag att vi skiljer oss ganska så kraftigt åt.
Innan jag går vidare med det som ministern säger vill jag säga till Finn Bengtsson och också till fru ålderspresident att jag trodde att interpellationsdebatterna till stor del är en del av oppositionens redskap för att kunna ställa frågor till och föra debatt med majoriteten.
I det här fallet tror jag personligen att ministern med ansvar för dessa frågor, Göran Hägglund, klarar debatten alldeles utmärkt, och jag har väldigt svårt att förstå varför Finn Bengtsson ska gå in och ställa motfrågor till mig som interpellerar till ministern.
Jag kommer inte att svara på Finn Bengtssons frågor, utan jag kommer att föra en debatt med ministern i frågan. Jag vill bara tydliggöra det. Det var dock en sak som Finn Bengtsson sade som jag ska kommentera. Det var det som handlade om monopol och kommentaren att det gynnar bara en.
Jag skulle vilja påstå att det är fel. Det system som vi har i dag gynnar konsumenten, det vill säga den person som är sjuk och som är i behov av läkemedel.
Nu tänker jag gå tillbaka till ministerns svar och den här debatten och återkomma till den privatiseringsvåg som är en trend på flera olika sätt, men också till att vi har ett ansvar för att det finns täckning i hela landet.
Detta tycker jag är ganska intressant om man ser det utifrån en entreprenör som faktiskt vill ta över ett apotek och driva det. Då kan man fundera över vad drivkraften är. När man är entreprenör, såvitt jag förstår efter att ha träffat många, är drivkraften att känna en form av frihet och att också kunna driva sitt företag på det sätt som man vill. Såvitt jag har kunnat ta del kommer detta att regleras ganska kraftigt.
Vi brukar tala om att vi ska ha enklare regler för företagare. Det känns lite grann som att det inte kommer att bli speciellt många enkla regler för dessa företagare, inte minst vad gäller det som handlar om vinstintresse.
Det känns lite grann som om det darrar. Jag tänker också på det som ministern skriver om hur detta åläggande ska gå till och att det ska ske inom EG:s statsstödsregelverk. Det är väl ganska självklart utifrån konkurrensneutraliteten.
Men jag kan ändå inte låta bli att fundera över vilken form av konsekvensanalyser som man har gjort om detta och just utifrån att apotek fortfarande ska finnas tillgängliga ute i glesbygden.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det var bra att Göran Hägglund markerade det här med läkemedel och att det är en viktig ingrediens inom sjukvården. Det är glädjande, tycker jag.
För övrigt upplever jag att det svar som ministern har gett ställer fler frågor, för min del i alla fall. Jag känner inför framtiden och vad som kommer att hända efter de här tre åren att det finns luckor, och det saknas konsekvensanalyser när det gäller vad som kommer att hända. Nu använde ministern Norge som ett exempel.
Enligt vad jag har kunnat läsa mig till handlar de här 60 procenten om ca 150 apotek som har startats, och det har endast varit ett fåtal i glesbygden. Sedan såg det väl inte riktigt likadant ut i Norge när det här startade som det gör i Sverige. Det kan också vara viktigt att ha med sig på vägen. Jag vill tacka för debatten.
Jag kommer att följa den här frågan mycket noga när det gäller service på landsbygden och i glesbygden. Men jag vill ändå säga att svenska Apoteket AB i dag står för hög kvalitet och tillgänglighet och att det är ett stort utbud av läkemedel, och det finns en bra rådgivning. Det vill vi också ha inför framtiden.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Tack, Mats Odell, för svaret! Utifrån mina frågor blir jag lite kluven kring vad ministern egentligen menar när jag lyssnar på svaret. Det mina frågor handlar om är att människor kommer i kläm. Det är det som är problemet, inte minst i kommunallagen, om vi ska börja i den änden.
Som jag har uppfattat att det är i dag är det socialtjänstlagen som ska tillämpas och socialkontoret i respektive kommun som ska gå in i de fall en människa kommer i kläm när det handlar om bostad.
I det enskilda fallet i den enskilda kommunen blir det väl så att socialförvaltningen säger att om det inte föreligger några skäl som går under socialförvaltningens ansvar så tar man inte det ansvaret. Då kan man tycka att det är kommunens ansvar, och det tycker jag nog ytterst att det är. Men det blir samma visa där. Kommunen säger att det är inte deras ansvar utan socialförvaltningens ansvar.
Då kan jag känna att någonstans här kommer den enskilda människan som bor i en hyresrätt, där det finns en ägare som i det här fallet inte sköter sig, i kläm. Det är runt detta som bekymret finns. Det är bra att det finns en utredning och att man där har tittat på liknande saker kring det som handlar om tvångsförvaltningen.
Där måste man nämligen också göra vissa saker, och man kan inte låta bli att fundera över om man faktiskt kan ålägga en kommun att bli tvångsförvaltare. Som det är i dag är det naturligtvis ett bekymmer i de kommuner där de inte finns någon allmännytta. Jag har sett och följt detta på mycket nära håll. Vi har i Kronobergs län en liten kommun som heter Markaryd.
Den borde nog Mats Odell känna till, rent allmänt. Där finns två hyresfastigheter som ägaren inte har skött, och eftersom Markaryds kommun inte har någon allmännytta - för det är här någonstans bekymret börjar - blir kontentan av detta, vilket också finns med i svaret, att det inte finns någon som har möjlighet att bli tvångsförvaltare.
Och det är då de enskilda människorna, hyresgästerna, kommer i kläm. För dem finns liksom inga riktigt bra alternativ. Nu hör det till saken att i just Markaryds kommun var det en person som erbjöd sig att bli tvångsförvaltare.
Personen hade även andra bostäder, men hyresnämnden som har ansvaret sade faktiskt nej utifrån att den här personen hade något i sin ryggsäck som gjorde att man valde att säga nej. Det är lite det som jag är ute efter i min fråga: Dessa människor kommer i kläm, och det är därför jag känner att ministerns svar å ena sidan är bra.
Å andra sidan känns det som om ministern inte är beredd att gå in och göra några förändringar i kommunallagen för att ge den enskilde en utökad rätt till en ny bostad. Men ministern säger ju att människor kommer i kläm och att de boende blir lidande, så det ministern säger i sitt svar känns lite tudelat.
Det här är ändå så pass viktigt att det inte behöver handla om ideologi. Det är snarare så här: När de lagar vi har gjort upp inte fungerar längst ut måste det ändå någonstans finnas någon som tar ansvar för den enskilda individen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Mats Odell har fel. Jag menar inte alls att det är den enskilda hyresgästen som ska flytta.
Precis som ministern skriver i sitt svar gäller det att ha hygglig ekonomi om man ska tvångsförvalta. Eftersom jag själv har varit ordförande i en allmännytta i min hemkommun och varit med om tvångsförvaltning vet jag både hur det går till och att man måste vara stadd vid kassa. Det kommer dock in vissa inkomster via hyresintäkter.
Det jag är ute efter, Mats Odell, är att människor kommer i kläm med nuvarande lagstiftning. Det är utmärkt om vi kan skärpa lagstiftningen och göra förändringar så att vi kan få bort dåliga hyresfastighetsägare som inte sköter sig.
Det är också bra om vi kan få tvångsförvaltare på ett annorlunda sätt, precis som ministern skriver i sitt svar och som utredningen har visat på. Samtidigt finns det kanske brister i kommunallagen om vem som bär det yttersta ansvaret. Jag menar att kommunen borde ha det yttersta ansvaret.
Skulle en kommun kunna vara tvångsförvaltare?
Alla kommuner är förvisso inte stadda vid kassa - särskilt inte i dessa tider - men vid en bedömning får väl de flesta kommuner ändå ett hyggligt kreditvärde och kan bli möjliga som tvångsförvaltare under en övergångsperiod när man försöker finna en annan köpare av de aktuella hyresfastigheterna.
Jag är orolig för hur det blir när det inte finns någon allmännytta. Kristdemokraterna och vi socialdemokrater är inte riktigt överens när det gäller vikten av att ha en allmännytta.
Det är dock inte det avgörande här, utan det är att människor som bor i hyresrätter kommer i kläm för att ingen tar ansvar eftersom den ena förväntar sig att den andra ska göra det och ingen finns som kan tvångsförvalta. När vi ser att det finns sådana här brister borde man göra en översyn.
Vad jag förstår av ministerns inlägg är inte ministern beredd att titta på detta utifrån den enskilda individen utan enbart utifrån det som utredningen tidigare har tittat på. Då gäller det den del som handlar om tvångsförvaltning. Den delen är ju bra, men människor kommer ändå i kläm.
Jag hoppas att ministern kan återkomma till just detta att människor kommer i kläm med nuvarande lagstiftning.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det sista som ministern sade om att kommuner kan vara tvångsförvaltare och åläggas att göra en upphandling kändes som positivt.
Ministern öppnade trots allt lite på dörren för den problematik som finns när det gäller de drabbade hyresgästerna när det blir ett moment 22 och något händer. Det är ju tryggheten i boendet är det viktiga.
Vi ser ju kontinuerligt i hela landet att det med jämna mellanrum är en och annan ägare till hyresfastighet som inte sköter sig. Därför är det bra om vi på olika sätt kan förändra lagstiftningen och titta på olika möjligheter så att inte människor kommer i kläm.
Det viktigaste är naturligtvis att man kan hitta en annan tvångsförvaltare, som ministern säger i sitt svar.
När det blir en form av moment 22, som jag upplever att det har blivit i Markaryd där det inte finns någon allmännytta, och med de problem som blir, uppfattar jag det sista som ministern säger som att ministern är beredd att titta på om vi kan göra förändringar i lagstiftningen så att detta blir möjligt.
Den enskilda människan är ganska utsatt i de här situationerna när det inte finns någon värme i bostaden, när det inte kommer något vatten och när det blir ett allmänt förfall. Det är viktigt att man då inte kommer i kläm utan att det finns ett sätt att snabbt och enkelt se till att tryggheten i boendet finns kvar medan man försöker få tag i en ny ägare, som sköter sig, till hyresfastigheten.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är ett på flera sätt intressant svar som ministern ger, framför allt att syftet är att stärka djurskyddskontrollen samt effektivisera den.
En av mina frågor handlar om Kronobergs län där både jag och jordbruksministern bor. Vi går där från sex till fyra inspektörer.
Det gör att jag blir lite fundersam över hur pass mycket mer effektivt det blir och hur det blir med likvärdigheten och bedömningen samt om de verkligen hinner med att arbeta på samma sätt när de är färre till antalet. När den borgerliga regeringen tillträdde hade vi en djurskyddsmyndighet som hade ansvar för att värna djuren.
Det var syftet med myndigheten. Borgarna hade lovat att avskaffa den, och så har också skett. Man kan ju fundera över syftet när de i stället väljer att förstatliga det som gäller kontrollen och djurskyddet och på vilket sätt den nya ordningen ska bli lika effektiv.
Jag uppfattar det nog så att man glömt att göra en konsekvensanalys. Om det gjorts en konsekvensanalys vore det bra om ministern kunde redogöra för vad man i så fall kommit fram till. Det jag kan känna mig bekymrad över är att man nu gör djurskyddstillsynen smalare, för det vill jag nog påstå att den blir.
När kommunerna tidigare hade ansvaret för djurskyddet var det i många kommuner kopplat till miljö och hälsa och till det som hänger ihop med de olika lagstiftningarna. På det sättet kunde man samordna en viss del av arbetet, vilket var effektivt. Vi vet att den lokala kännedomen ofta spelar stor roll.
Med väl förankrade menar jag att inspektörerna som är anställda vid länsstyrelsen pratat ihop sig om hur de ska lägga upp arbetet för året eller halvåret. Just de spontana besöken som kan behöva göras kommer då i kläm. Jag funderar också på hur det blir med sällskapsdjuren, var de kommer in. Låt mig ta ett exempel.
Kalle, som är 73 år, har vissa alkoholproblem. Han har en hund som han för det mesta sköter om väldigt bra. Under vissa perioder dricker Kalle dock lite mer än vanligt, och det brukar människorna i hans omgivning ha koll på. De ringer då till länsstyrelsen, eller så ringer de som vanligt till kommunen, och framför detta.
Kommer det att finnas möjlighet och utrymme till att åka ut och föra ett samtal med Kalle för att få lite ordning på det hela? I grund och botten är det inte säkert att han missköter hunden, mer än under vissa perioder, då den är instängd i badrummet. Kommer den möjligheten att finnas?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ministern tar upp flera olika saker. Alltihop går ut på att det hela mer eller mindre kommer att bli jättebra. Jag delar inte riktigt den uppfattningen. Jag tänkte börja med det som ministern tar upp om specialkunskap och att man kommer att bli mer specialiserad. Frågan är om det är bra eller inte. Ibland tror jag faktiskt att det är bra att man har en bred kunskap om väldigt mycket.
Den erfarenhet jag har utifrån de djurskyddsinspektörer jag har mött och som jobbar brett är att de har en mycket bred kompetens. I de fall de inte har specialkännedom om ett djur ser de till att få den kännedomen.
Nu kan jag snarare känna att om det i en kommun finns ett lite udda sällskapsdjur blir risken att den som har specialkompetens och som måste inkallas kanske finns i ett annat län. När det finns en specialist vågar man inte gå in och göra något i sitt eget län på specialistens område.
Då kanske vi får en krångligare administration och inte värnar djuren. Ministern säger i alla fall att vi tillför lika mycket resurser med den nya ordningen, där länsstyrelserna har ansvar, som det fanns tidigare. Jaså. Det är alltså därför som Kronobergs län nu har råd att ha fyra djurskyddsinspektörer i stället för sex, som man hade tidigare. För mig blir det i alla fall färre.
Krister Örnfjäder redogjorde för hur det ser ut i Kalmar län. Där är det samma sak. Det blir färre. För mig visar detta inte något annat än att det blir mindre resurser till djurskyddet. Är det detta som är det pris som svenska folket får betala för de skattesänkningar som nu är genomförda? Det finns helt enkelt inte ekonomiska resurser så att det räcker till länsstyrelserna.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att säga att vi i sydöstra Sverige självklart är väldigt glada över att det ska arrangeras ett ministermöte i Växjö och att Eskil Erlandsson får denna möjlighet. Men att arrangera ett ministermöte handlar också om väldigt mycket säkerhet.
Kronobergspolisen är en liten myndighet. Det betyder att man inte har så många poliser som man har i en större myndighet, exempelvis i Västra Götaland, Stockholm, Skåne och så vidare. Detta påverkar polisens budget i Kronoberg.
Att Sverige ska vara ordförande ett halvår under 2009 har vi vetat ganska länge. Det förvånar mig att regeringen inte har budgeterat detta i förväg.
Nu får polismyndigheten leva i en form av osäkerhet och vet inte riktigt hur det blir inför 2010. Ministern säger: "För att finansiera polisverksamheten under 2009 visar Rikspolisstyrelsens prognos att en utökad anslagskredit är nödvändig." För mig blir det lite grann som att leva på kredit.
Och inför 2010 vet man inte riktigt hur det blir. Ministern säger i sitt svar att en polismyndighet kan , alltså inte ska , bli kompenserad. Det är just detta som jag tycker är väldigt allvarligt, och jag funderar ganska mycket över vem det då är som ska betala.
Blir det någon annan typ av brottsbekämpning som får stå tillbaka som man från polismyndighetens sida då inte kommer att hinna med eller inte har pengar till?
Jag vet av erfarenhet från tidigare mandatperioder då jag faktiskt satt i polisstyrelsen i Kronobergs län att ekonomin under vissa förhållanden, när det är vissa händelser under ett år, kan vara ganska ansträngd och att det kan vara svårt att få den att gå ihop.
Därför känner jag en ännu större oro över regeringens sätt att hantera ekonomin. Jag blir också lite orolig över ministerns svar när det gäller fördelningen inom polisorganisationen av tilldelade resurser. Regeringen har delegerat det ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna. Men det är ingen form av försvar.
Under de dagar som vi har ministerråd i Kronoberg kommer det att behövas 400-500 poliser, och man måste då ta poliser från andra distrikt. Det kommer att innebära att det kommer en räkning till polisen i Kronoberg. Oavsett hur detta går till är det regeringen som lägger fram förslag till budget, och det är riksdagen som fastställer den.
Därför förstår jag inte riktigt just den skrivningen. Ansvaret ligger nämligen ytterst på oss politiker och hur vi fördelar budgetmedlen och inte på Rikspolisstyrelsen. Rikspolisstyrelsen är ett verktyg när det gäller hur vi fördelar medlen.