Annika Strandhäll (S):
Elisabeth Svantesson har frågat mig vilka konsekvenser jag tror att regeringens förslag om borttagande av den bortre gränsen kommer att få vad gäller antalet personer i långa sjukskrivningar och i sjuk- och aktivitetsersättning. Hon frågar även hur jag ska säkerställa att effektiviteten i rehabiliteringen inte påverkas när den bortre gränsen tas bort. Slutligen frågar hon om Arbetsförmedlingens program Arbetslivsintroduktion kommer att upphöra.
Finn Bengtsson har frågat mig varför Socialdemokraterna så radikalt har ändrat inställning år 2014 jämfört med positionerna i regeringsställning år 2006. Han frågar även - med hänvisning till Anna Hedborg - om jag tror att min tidigare parti- och regeringskollega var helt fel ute med analyserna och förslagen i sin utredning.
Slutligen frågar han om jag är beredd att ta konsekvenserna av en slopad bortre tidsgräns i sjukförsäkringen om effekten skulle bli den som vi har anledning att frukta av historiska erfarenheter i närtid, det vill säga ett raskt ökat ohälsotal som hotar statsbudgetens utveckling, och i så fall vilka alternativa åtgärder för att hindra en skenande kostnadsutveckling jag vill föreslå.
Dessutom frågar han vilka rehabiliteringsinriktade och arbetsmarknadspolitiska åtgärder jag avser att erbjuda människor som befinner sig i ett bidragsberoende för försörjning som enbart bygger på passiv ersättning utan andra kontrollmekanismer och vilket stöd utanför Försäkringskassans domän som kan garanteras individen.
Låt mig först konstatera att under åren 2010-2013 har drygt 75 000 personer utförsäkrats från sjukförsäkringen. Detta har i många fall medfört oerhört lidande för enskilda drabbade.
Många har fått vidkännas betydande ekonomiska förluster, och antalet personer i behov av stöd från kommunernas socialtjänst har ökat radikalt.
Samtidigt som antalet utförsäkrade har varit mycket stort har vi kunnat konstatera att sjukpenningtalet har stigit med 50 procent för kvinnor och med 36 procent för män sedan 2010 och att det fortsätter att stiga, trots att den bortre tidsgränsen ännu finns kvar. Denna har således inte varit effektiv när det gäller att minska sjukfrånvaron på arbetsmarknaden.
Regeringens politik syftar till att återupprätta det grundläggande syftet med sjukförsäkringen och till att göra sjukförsäkringen mer human och förutsägbar. Sjukförsäkringen är till för att ge trygghet, och ersättning ska lämnas den tid det tar för individen att återfå arbetsförmågan. Människor ska erbjudas rehabilitering och stöd för omställning när så behövs.
Utgångspunkten är naturligtvis att snabbt kunna komma tillbaka till arbete igen. Den bortre tidsgränsen har inneburit att Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen har fått använda mycket resurser för att underlätta övergången från sjukförsäkringen till arbetsmarknadspolitiken, detta för människor som många gånger varit alldeles för sjuka för att kunna tillgodogöra sig några som helst arbetsmarknadspolitiska insatser.
När den bortre tidsgränsen avskaffas ges myndigheterna möjlighet att fokusera på de individer som är i behov av och kan tillgodogöra sig arbetsmarknadspolitiska insatser. Genom denna fokusering kan insatser liknande dem som erbjöds inom Arbetslivsintroduktionen ges betydligt tidigare än efter två och ett halvt år.