KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Jag inleder med att konstatera att vi uppenbarligen är överens i det viktiga och angelägna i det här sammanhanget, det vill säga att det sitter en utredning som utvärderar och tittar på om de bestämmelser som slogs fast av riksdagen när vi införde det nya systemet är tillämpliga på det sätt som avsikten har varit. Jag vill också gärna säga att jag inser att enskilda fall får mycket uppmärksamhet och kan väcka stor empati.
Naturligtvis är det svårt att inte bli berörd av berättelser om enskilda barn som far illa. Både svensk lagstiftning och, skulle jag vilja säga, alla som ägnar sig åt politik har barnens bästa för ögonen. Barnkonventionen och dess portalparagraf genomsyrar därför vår lagstiftning.
Det är kanske särskilt viktigt att framhålla detta i det här sammanhanget eftersom Chatrine Pålsson Ahlgren ställer denna direkta fråga till mig. Utlänningslagen är fullt förenlig med barnkonventionen och folkrätten i övrigt. Detta är en utgångspunkt för hur lagen är utformad.
Barnkonventionen återspeglas i portalbestämmelsen om att man särskilt ska beakta vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Så står det i 1 kap. utlänningslagen.
Det står också uttryckligen i lagens femte kapitel att barn får beviljas uppehållstillstånd enligt bestämmelsen om synnerligen ömmande omständigheter även om omständigheterna inte har samma allvar och tyngd som krävs för att vuxna ska få tillstånd. Självfallet ser jag detsamma som Chatrine Pålsson Ahlgren ser, det vill säga att det är utsatta barn som vi riktar uppmärksamheten på.
Jag har stor förståelse för att hon ställer frågor till mig om hur deras särskilda situation beaktas inom utlänningsrätten. Därför kommer jag att ha dem i åtanke när jag tar ställning till behovet av fortsatta åtgärder. Remissinstansernas yttranden kommer då också att vara värdefulla för min och regeringens bedömning. Dessutom utgår jag från att det kommer att bli en livlig debatt när Utvärderingsutredningen presenterar sina resultat och förslag.
Det skulle till och med vara märkligt om så inte blev fallet. Jag ser fram emot den debatten, för den behövs. Med dessa ord tror jag att jag stannar och lyssnar på vad Chatrine Pålsson Ahlgren har för vettiga saker att komma med.
Tobias Billström (M):
Tack för de orden! Jag ska ta dem med mig på vägen. Jag delar för övrigt helt uppfattningen att det är oerhört viktigt att det finns trovärdighet och tilltro till migrationspolitiken i det här landet. Väldigt mycket av regeringens arbete inom migrationsområdet har just gått ut på att återställa och upprätta en tilltro till hur våra system fungerar. Den nya instans- och processordningen med de oberoende migrationsdomstolarna är en viktig komponent i det här sammanhanget.
Men jag konstaterar - och jag återvänder till detta - att vi är överens om grundprinciperna, det vill säga att vi har en reglerad invandring i Sverige. Detta bygger på ett regelverk som slås fast i lagstiftningen. Tycker man inte att lagstiftningen fungerar tillfredsställande får man återvända och försöka korrigera denna på olika sätt. Om man ska göra detta måste man göra det enligt de principer för lagstiftningsarbete som finns i Sverige. Till dess att ny lag finns på plats gäller den gamla lagen.
Så är det inte bara när det gäller migrationsområdet, utan så är fallet också på alla andra politikområden. Jag anser att den fråga som Chatrine Pålsson Ahlgren ställde till mig, det vill säga frågan om barnens perspektiv, inryms i det arbete som den pågående Utvärderingsutredningen har. De har inget specifikt uppdrag, men detta inryms i frågan om hur man tillämpar de materiella bestämmelserna, hur man ser på de här formuleringarna.
Jag tror nog att jag kan säga här från talarstolen att det, när utredningens slutbetänkande väl ligger på bordet, säkert kommer att finnas stora och goda förutsättningar för att fortsätta den här debatten. Då vet vi också - det kan vara värt att understryka för kammaren - lite mer specifikt hur helheten ser ut. Vi diskuterar då i så fall inte bara - Chatrine Pålsson Ahlgren inledde ju med det - enskilda fall, utan vi kommer att diskutera substans, helheten i de här sammanhangen.
Jag tror att det är väldigt viktigt ur ett trovärdighetsperspektiv att vi gör på det viset. Tack för en god debatt!
Tobias Billström (M):
Bodil Ceballos har frågat mig om jag mot bakgrund av påstådd kritik från Europeiska kommissionen avser att ta initiativ till en större förändring av dagersättningarna än de redan aviserade. Vidare har Bodil Ceballos frågat mig om jag tänker ta initiativ till att asylsökande barn ska behandlas jämlikt med övriga barn i samhället och om jag tänker ta initiativ för att utöka tiden för dagersättning till att omfatta hela tiden fram till att en avvisning kan verkställas.
Låt mig först klargöra att kommissionen inte har riktat någon kritik mot Sverige beträffande det ekonomiska stödet till asylsökande. Sverige uppfyller väl de krav som bestämmelserna i det nu gällande direktivet av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande uppställer. Kommissionen har den 3 december 2008 presenterat ett förslag till omarbetning av mottagandedirektivet.
Regeringen välkomnar att kommissionens förslag syftar till att de generella mottagandevillkoren inom den europeiska unionen förbättras och blir mer likvärdiga. I december 2007 gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att se över mottagandet av asylsökande och vid behov föreslå författningsändringar. Uppdraget innefattade en översyn av det ekonomiska biståndet till individen inklusive det ekonomiska biståndet till barn.
Utredningen antog namnet Asylmottagningsutredningen och lade fram sitt betänkande Aktiv väntan - asylsökande i Sverige i februari i år. I betänkandet föreslår utredaren bland annat att dagersättningen för vuxna asylsökande ska höjas och att principen om halverad dagersättning från och med det tredje barnet ska tas bort. Betänkandet har skickats ut på remissbehandling till och med den 1 juni. Regeringen kommer därefter att ta ställning till utredningens förslag, inklusive förslagen om ekonomiskt bistånd.
Bodil Ceballos gör slutligen gällande att dagersättning inte omfattar hela tiden fram till att en avvisning verkställs. Här vill jag upplysa om att bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande lämnas fram till dess att utlänningen lämnar landet. Dagersättningen kan dock sättas ned i de fall en utlänning utan giltigt skäl vägrar att medverka till åtgärd som är nödvändig för att ett beslut om avvisning eller utvisning ska kunna verkställas. Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta någon åtgärd i denna del.
Tobias Billström (M):
När det gäller ersättning har Asylmottagningsutredningen, som jag redan har nämnt, bland annat föreslagit att dagersättningen för vuxna asylsökande ska höjas och att principen om halverad dagersättning från och med det tredje barnet ska tas bort. Vad remissinstanserna säger i det här avseendet kommer att vara viktigt och angeläget för vår slutgiltiga bedömning. Men jag vill också göra ett påpekande här i kammaren i dag.
Det går inte att fullt ut jämföra asylsökande vuxnas och asylsökande barns livssituation med den livssituation som gäller för vuxna och barn som är bosatta i Sverige. Detta sagt apropå barnkonventionen. Det beror på att det är oklart om asylsökande kommer att beviljas tillstånd att vistas i Sverige.
Familjer och barn, bosatta i Sverige, har alltså andra, mer långsiktiga åtaganden i Sverige, vilket gör att deras livssituation ser annorlunda ut än livssituationen för motsvarande asylsökande familjer. Sedan kan man konstatera att det finns skillnader mellan länder, oavsett om mottagande och prövning är dåliga. Jag blir lite förvånad när jag hör Bodil Ceballos resonemang här i kammaren.
På dig låter det som om du tycker att det vore bra om vi kunde jämna ut de här skillnaderna och skapa ökad harmonisering i de här frågorna. Samtidigt vet ju alla att Miljöpartiet tycker att det här är en dålig väg. Miljöpartiet försöker alltså sitta på två stolar samtidigt. Å ena sidan strävar ni efter att jämna ut de här skillnaderna och tycker uppenbarligen att kommissionen kommer med bra förslag i det här avseendet.
Å andra sidan upprepar Bodil Ceballos och Miljöpartiet ständigt - era språkrör också - att ni inte vill ha någon harmonisering av asyl- och migrationspolitiken i Europeiska unionen. Jag har lite svårt att få de här sakerna att gå ihop. När det gäller den iranska gruppen, slutligen, tycker jag att det är viktigt att peka på det jag sade tidigare: Alla länder har det här problemet.
Det gör inte att vi kan gå in och skapa särskilda regler för olika grupper, utan de måste naturligtvis se likadana ut oavsett vad man har för hemvist. Personerna i fråga har fått en rättssäker prövning och har därmed också ett krav på sig att göra sitt yttersta för att lämna Sverige efter avslaget. De två sakerna är också viktiga att framhålla.
Tobias Billström (M):
Debatten har visat några intressanta saker. För det första visar den att regeringens återvändandearbete är föremål för diskussion och debatt. Det tycker jag är bra. Jag tycker att det är utmärkt att vi diskuterar hur återvändandet ska gå till. För det andra visar den att Vänsterpartiet i det här sammanhanget ägnar sig åt mycket av spekulation och fritt tänkande.
Kalle Larssons privata spekulationer i det senaste anförandet här om huruvida människor känner på det ena eller det andra sättet i en viss situation får nog backas upp av lite mer än bara påståendet att man tror att det är på det viset. Jag tycker att det är viktigt att se till att humanitet och värdighet ska vara vägledande när vi har med återvändande att göra och när vi har att göra med människor som tvångsavvisas. Men det är också viktigt att se till att verksamheten äger rum.
Därför har regeringen anslagit mer pengar till verksamheten - för att se till att utbilda polispersonal, Migrationsverkets personal och Kriminalvårdens transporttjänst och personal på ett adekvat och bra sätt. Därför har vi anslagit mer pengar för att Migrationsverket ska kunna genomföra återvändandesamtal i större utsträckning med dem som får avslag på sina asylansökningar och förbereda dem för vad som komma skall.
Man ska se till att människor också förbereds för att ett avslag i asylprocessen kanske kan vara början på någonting nytt när de har kommit tillbaka hem. Det kan vara ett nytt liv och en ny framtid. Allt detta är också delar i återvändandet. Mycket fokus ligger på själva processen när människor återvänder, men det finns faktiskt mycket mer att fundera över.
Jag tycker att det har varit värdefullt att här inför kammaren få möjlighet att redovisa både regeringens bevekelsegrunder och det fulla ansvarstagande som jag som migrationsminister med ansvar för frågorna tar för återvändandeprocessen. Det handlar om att redovisa de bakomliggande politiska motiven och om att få möjlighet att deklarera att återvändandearbetet kommer att fortsätta under hela mandatperioden och, om vi får förnyat förtroende i nästa års val, även under nästa mandatperiod.
Återvändandeår i all ära, men vi har inte för avsikt att låta processen stanna vid bara ett enda års arbete.
Tobias Billström (M):
Göte Wahlström har frågat mig hur jag inom RIF-rådet tänker lyfta fram det missförhållande som svensk domstol lyfter fram, detta med hänvisning till den bedömning som Migrationsdomstolen i Göteborg har gjort rörande överföringar till Grekland enligt Dublinförordningen.
Genom en rad rättsakter har medlemsstaterna enats om gemensamma miniminormer på asylområdet, bland annat i fråga om vilka kriterier som ska gälla vid bedömningen av om en person är flykting eller skyddsbehövande i övrigt och för vilken standard som ska gälla vid mottagandet av dem som söker asyl. Det är kommissionen som har till uppgift att övervaka att medlemsstaterna uppfyller och efterlever de gemensamma miniminormer som EU har antagit på asylområdet.
Kommissionen har i början av året beslutat att stämma Grekland inför EG-domstolen för att inte efterleva Dublinförordningen när det gäller skyldigheten att slutföra prövningen av asylansökan för personer som tas tillbaka enligt förordningen. I den prövningen har EG-domstolen ännu inte avkunnat sin dom. Jag vill dock framhålla att det är viktigt att medlemsstaterna lever upp till kraven i Dublinförordningen.
Regeringen stöder aktivt strävan mot ett gemensamt asylsystem med gemensamma regler, baserat på en fullständig och allomfattande tillämpning av Genèvekonventionens och andra för asylområdet relevanta folkrättsliga instrument. Som jag tidigare har framhållit är jag övertygad om att ett sådant gemensamt system kommer att innebära en fortsatt förbättring både för de individer som söker skydd här och för medlemsstaterna.
Vad gäller svenska myndigheters och domstolars bedömning av frågan om det finns anledning att i fråga om överföringar till Grekland göra undantag från Dublinförordningens ansvarsregler, vill jag avslutningsvis nämna att Migrationsöverdomstolen i en dom nyligen har slagit fast att en överföring enligt Dublinförordningen inte strider mot internationella folkrättsliga principer.
Tobias Billström (M):
Vad gäller onsdagens debatt om arbetskraftsinvandring har jag så här långt nöjt mig med att titta på röstningsprotokollet, Göte Wahlström. Jag tyckte att det gav syn för sägen - fyra stycken allianspartier plus Miljöpartiet röstade för regeringens förslag och Socialdemokraterna och Vänstern placerade sig i den andra ringhörnan. Jag tycker att detta understryker vad jag sade tidigare. Hur blir det med migrationspolitiken i denna rödgröna röra?
När det gäller interpellationen och dess innehåll tycker jag att det finns en sak som måste framhållas mycket tydligt i den här debatten. Dublinförordningens syfte är att garantera att den som kommer till den europeiska unionen och söker skydd får sin sak prövad i någon av medlemsstaterna. Förordningen har löst det tidigare problemet inom EU där det faktiskt hände att asylsökande kunde resa från stat till stat utan att deras asylansökningar prövades i sak.
De blev som det heter på engelska refugees in orbit , flyktingar i omloppsbana. Grundprincipen för förordningens ansvarsregler är att en person som har flytt sitt hemland ska söka skydd i det första land där han eller hon har möjlighet till det. Förordningens ikraftträdande 2003 innebar också till exempel att var den sökandes familj och släktingar befinner sig fick ökad betydelse som ansvarsgrund jämfört med vad som gällde enligt den tidigare Dublinkonventionen.
Det är ytterligare ett exempel på framsteg som har gjorts tack vare etablerandet av ett gemensamt regelverk. Mot bakgrund av den problematik som rådde innan Dublinregelverket fanns tycker jag att det finns all anledning att hålla fast vid den rådande grundprincipen för ansvarskriterierna. Jag vill också avslutningsvis framhålla att UNHCR har välkomnat antagandet av Dublinförordningens ansvarskriterier.
Icke desto mindre har detta varit en intressant debatt och en möjlighet för mig att på nytt understryka regeringens viktiga strategi inför ordförandeskapet där en högt prioriterad fråga kommer att vara att skapa det gemensamma europeiska asylsystemet. I det är arbetet är naturligtvis Socialdemokraterna och Göte Wahlström välkomna att delta.
Tobias Billström (M):
Vad intressant att Kalle Larsson just började med den frågan. Min reflektion var nämligen att det var intressant att man i samma veva som man gör det här utspelet och säger att man skäms över de beslut man fattade förklarar att ens talespersoner, de som ska ingå i den regeringen som man levererar, är exakt samma personer som då, för bara några år sedan, var medansvariga till att utforma den här politiken. För mig och mitt parti är det helt annorlunda.
Vi har i ord och gärning under den här mandatperioden visat att vi har rört på oss. Det finns kanske någon from förhoppning hos Socialdemokraterna att om olyckan skulle vara framme i september och Vänstern och Miljöpartiet brister i samarbetsvilja under den kommande mandatperioden så ska man vända sig till oss moderater för att söka stöd. Låt mig då tala om att så är det inte. Den historien har vi lämnat bakom oss. Vi har under den här mandatperioden visat att vi har tagit ut en ny kurs för migrations- och asylpolitiken, och den står vi fast vid.
Jag skulle däremot kunna göra en lång lista över det som inte framgått av det här betänkandet, de frågor där ni är oeniga. Det gäller det gemensamma europeiska asylsystemet, arbetskraftsinvandring, återvändandepolitiken, frågan om huruvida vi ska ha en amnesti i Sverige, frågan om hur mottagandet ska vara organiserat och om vi ska ha kvar det egna boendet, vilket tydligen Vänstern och Miljöpartiet vill men inte Socialdemokraterna, och slutligen försörjningskravet som vi debatterade för någon månad sedan.
Ni från Vänstern och Miljöpartiet vill avskaffa detta, och Socialdemokraterna undviker mycket försåtligt att skriva under det särskilda yttrande som ni gemensamt lade fram. Jag skulle gärna vilja ha svar på de här frågorna, för de rör någonstans vid kärnfrågorna. Vi kan diskutera huruvida ni har satt ihop några enskilda reservationer, men i grundfrågan är det inte vi som har det historiska ansvaret, den historiska bördan av att inte kunna komma överens.
Det är ni tre, för under hela den förra mandatperioden körde migrationspolitiken konsekvent i diket, hela vägen fram till den tillfälliga lagstiftning som antogs här i riksdagen med en kritik från Lagrådet och från berörda jurister som var förödande. Det skulle vara intressant att få svar på de här frågorna.
Tobias Billström (M):
Vad var det vi gjorde i går från regeringens sida? Jo, vi fattade beslut om hur viktigt det var att ta reda på hur bestämmelsen om synnerligen ömmande omständigheter egentligen tillämpas, särskilt när barn är berörda, eftersom detta är den centrala frågan när vi diskuterar de apatiska barnen. Det var därför vi ändrade lagstiftningen gemensamt i riksdagen, inte sant, för att undvika att den typen av situationer uppkom.
Det är alltid lätt att göra symbolhandlingar och gå ut och säga att man ber om ursäkt för dittan eller dattan. Det gör inte jag. Jag gör som minister precis tvärtom: Jag ser till att vi tar fram ny lagstiftning som fungerar. Men, Kalle Larsson, bevisbördan i den här frågan åvilar inte mig när det gäller att kunna visa att man levererar bra lagstiftning. Den åvilar er. Det är vi som gör de här sakerna, tillsammans i Alliansen, en bred politisk enighet i den här kammaren.
Det är samma sak när det gäller frågan om hbt och de perspektiv som finns i det sammanhanget. Vi har under hela mandatperioden, sedan jag blev statsråd faktiskt, skickat tydliga signaler till Migrationsverket. Det var en av de första åtgärderna som jag vidtog: att ändra i regleringsbrevet och ge verket ett tydligt uppdrag att återkomma till regeringen och meddela hur man utbildar sin personal för att handlägga de här frågorna. Vilka sådana initiativ togs under er tid vid makten? Vi har anslagit resurser. Vi har gett avrapporteringsuppdrag.
Vi har konsekvent i varje regleringsbrev följt upp detta. När det gäller kvinnors asylskäl är det precis likadant. Där finns också ett uppdrag till verket att komma tillbaka. Det är skillnaden mellan att prata och prata och prata och i efterhand be om ursäkt för sådant som gick fel och att visa att man faktiskt åstadkommer saker och ting i realiteten där det betyder någonting. Det är möjligen också skillnaden mellan den regering som i dag styr Sverige och den som skulle kunna tänkas styra Sverige om olyckan är framme i september.
Tobias Billström (M):
Anledningen till att det sker en stor avräkning från biståndet är att vi har tagit emot många flyktingar. Vi har haft 100 000 personer som har kommit till Sverige de senaste åren. Det är inte så konstigt att vi har sökt finansieringen därifrån. Det är helt i enlighet med det internationella regelverket, de så kallade Dacreglerna, och jag tycker inte att det är något konstigt eller märkligt. Jag tyckte att Lars Gustafsson svarade alldeles utmärkt på detta.
När det gäller Frontex förstår jag inte denna mani som man har på att kritisera Frontex från Miljöpartiets, Vänsterns och understundom Socialdemokraternas sida.
Frontex är det absolut bästa instrumentet för att åstadkomma en högre kvalitet när det gäller asylfrågorna i södra Europa genom att Frontex samordnar operationer på ett sätt som gör att man faktiskt kan kvalitetssäkra dem, se till att personalen har rätt utbildning i asylfrågor, se till att man inte begår den typ av felaktig hantering som ibland har förekommit.
Men denna kvalitetssäkrande funktion, där vi dessutom från svensk sida har lyckats få UNHCR väldigt tätt inpå Frontex i det här avseendet, verkar inte alls ha framgått eller också ignorerar man det bara konsekvent från Miljöpartiets och Vänsterns sida. Föreslå något själva då! Tala om vad vi ska ha i stället för Frontex. Det får vi aldrig höra när vi kommer till socialförsäkringsutskottet, EU-nämnden eller hit till kammaren. Ni presenterar aldrig något alternativ för europeiskt samarbete i den här frågan. Det enda ni säger är att Frontex är fel.
Jag har slutligen en fråga till Bodil Ceballos. Jag lyssnade med stort intresse på ditt inlägg om bristen på arbetskraft i Sverige och vad vi ska göra åt detta och de problem som ibland uppstår för människor har kommit hit och under lång tid befunnit sig här och byggt upp sin tillvaro. Jag delar den problembilden. Det är någonting som man bör fundera över. Men så kom det: Vi måste utvidga "spårbytet" och relationen mellan asyl- och arbetskraftsinvandring. Hur var det nu med enigheten igen?
Det var ju så att Vänstern och Socialdemokraterna röstade nej till detta och har i sina motioner, som behandlas i det här betänkandet, gjort exakt samma bedömning igen. Det skulle vara intressant att höra hur ni har tänkt komma överens i den frågan.
Tobias Billström (M):
På den sista frågan tycks skillnaden bara vara huruvida de afghanska barnen befinner sig i Sverige eller i Afghanistan. För mig är det helt uppenbart att den som har fått avslag på sin asylansökan ska återvända. Därför har vi också gett det här uppdraget från regeringens sida att se till att det finns ett organiserat mottagande i hemlandet. Jag skulle vilja gå tillbaka till frågan om återvändandet, via remitteringarna då för det var uppenbart att Bodil Ceballos valde den ingången för att diskutera det.
Skiljelinjen i den här frågan går inte alls, som Bodil Ceballos försökte göra gällande i sitt tidigare inlägg, mellan Alliansen och De rödgröna utan inom det rödgröna alternativet. Det är ni som har problem att komma överens om hur ni ska se på regulariseringsfrågan, på amnestifrågan och på frågan om huruvida människor som har fått avslag på sin asylansökan ska återvända hem.
I den motion på utgiftsområde 8 som Socialdemokraterna har skrivit står det att asylprocessen måste skyddas för att människors behov av skydd från förföljelse inte ska blandas samman med arbetsförhet och arbetsgivares behov av arbetskraft. Nu får vi höra Bodil Ceballos berätta en helt annan miljöpartistisk version av hur den här politiken ska fungera. Jag skulle kunna göra en lång lista. Det gjorde jag för Kalle Larsson och jag skulle kunna göra det nu också.
Det tycker jag att det är värt att göra, därför att det visar på hur många områden som ni fortfarande måste arbeta för att få fram någon form av alternativ. Det gemensamma europeiska asylsystemet - Miljöpartiet och Vänstern säger nej och Socialdemokraterna säger ja. Arbetskraftsinvandring - Miljöpartiet säger ja tillsammans med borgerligheten och Socialdemokraterna och Vänstern säger nej. Återvändandepolitiken - Miljöpartiet och Vänstern rycker pengarna som vi ha anslagit i budgeten för detta och Socialdemokraterna låter dem vara kvarn.
Amnestins vara eller inte vara - Miljöpartiet och Vänstern vill ha en sådan, Socialdemokraterna säger nej. Mottagandet - där är det också uppenbart att ni vill ha kvar EBO, Socialdemokraterna vill avskaffa den. Försörjningskravet slutligen - Miljöpartiet och Vänstern säger nej och Socialdemokraterna verkar tydligen säga ja i den här frågan. Vem ska ge vika?