KBLab/rixvox huggingface dataset:
Betty Malmberg (M):
Skolbetygen engagerar många. Eftersom det faktiskt innebär myndighetsutövning är det också viktigt att det blir rätt och att de upplevs som rättvisa. Den här veckan har jag en praoelev som heter Viktoria Eklöf. Vi kom att prata om det här med rättvisa betyg. Hon fick då till uppgift att granska frågan lite extra.
Hon fann att Skolverket i maj hade presenterat en rapport där de flesta lärare var positiva till det nya betygssystemet men fann kunskapskraven otydliga. Det finns problem med så kallade tröskeleffekter. Det innebär att elever inte kan få ett högre betyg, för de har inte uppfyllt vissa grundkrav i fråga om kunskap.
I samband med att rapporten presenterades sa utbildningsministern: Regeringen är nöjd med Skolverkets förslag och hoppas snabbt kunna gå vidare med det. Men det var i maj i år. Sedan dess har inget hänt. Därför vill jag fråga utbildningsministern: När har regeringen gjort sin läxa, och när kommer regeringen att ge Skolverket i uppdrag att jobba fram ett rättvist system?
Betty Malmberg (M):
Tack för svaret! Visst, Skolverket har gjort vad de kan för att förtydliga de här frågeställningarna. Men samtidigt begär de hjälp av regeringen för att få gå vidare så att vi får ett mer komplett system. Det skylls på tidigare fall. Där gavs direktiven ett år innan systemet implementerades. Alliansregeringen skickade faktiskt också med 250 miljoner för det här.
Jag undrar ändå: Kan utbildningsministern ge besked till Viktoria och hennes klasskompisar om när betygen blir mer rättvisa?
Betty Malmberg (M):
Spännande, Robert Stenkvist! Du är stolt över att ni faktiskt har en budget. Jag får väl instämma i att det är positivt att en sådan finns på plats. Jag tror nog att de flesta partier har en. Däremot kan man ibland undra hur pass väl genomarbetad er budget är och hur pass realistisk den är, men det ska jag lämna därhän den här gången.
Men när det gäller högre utbildning och forskning och jag tittar på det du anför - att ni höjer basanslagen och satsar resurser på ökad lärartäthet, framför allt inom naturvetenskap och teknik - har jag svårt att se på vilket sätt det framgår av budgeten och var de pengarna finns. Det skulle jag gärna vilja att Robert Stenkvist kommenterar.
En annan fråga rör det Robert Stenkvist sa i sitt anförande, att detta med strategiska forskningsområden väl är tämligen ointressant. Faktum är att vi som politiker har ett ansvar gentemot våra skattebetalare. Svenska staten avsätter varje år 35 miljarder kronor till forskning.
Precis som Robert Stenkvist sa är det viktiga pengar, men någonstans måste vi få en kvittens på hur detta kan hjälpa till att stärka forskningen så att vi får fram goda kunskapsunderlag för bildning men också har chans till genombrott inom vetenskapen.
Därför undrar jag: Om strategiska forskningsområden är ett problem för att de är för många, varför satsar då Sverigedemokraterna pengar särskilt på metallurgi?
Betty Malmberg (M):
Tack, Robert Stenkvist, för svaren! Man ser inte anslagen, men det brukar finnas ett särskilt anslag för universitet och högskolor, där detta borde kunna ingå. Där ingår till exempel Moderaternas anslag; det handlar om att vi vill stärka undervisningstiden på bland annat lärarutbildningen. Det rör sig om 400 miljoner kronor för nästa år.
Vi har också höjt basanslagen till Vetenskapsrådet, vilket Robert Stenkvist talade om, med 150 miljoner utöver den höjning som regeringen faktiskt gör. Där går det alltså att läsa ut från vår sida. När det gäller frågeställningen om de strategiska forskningsområdena är det lite intressant att följa Robert Stenkvists resonemang.
Metallurgi i all ära - jag kan personligen dela den uppfattningen. Vi har gott om malm i Sverige, och det är väl självklart att vi kan använda den till något mer konstruktivt. LKAB är ju en riktigt god producent. Men notera att detta är Sverigedemokraternas egen, hemmasnickrade analys.
När de strategiska forsknings- och innovationsområdena har fastställts har man haft en samlad analys gjord av alla statliga forskningsfinansiärer som finns. Man har även tagit del av forskningsrådsberedningar och inhämtat remissynpunkter från olika håll.
Jag ber om ursäkt, men det borde nog finnas en högre trovärdighet i de strategiska forskningsområden vi då får fram.
Betty Malmberg (M):
Tack, Thomas Strand, för ditt anförande och för den enorma marknadsföring man gör av regeringens proposition! Thomas Strand inledde med att säga, precis som jag anförde, att ett av målen är att Sverige ska vara ett av världens främsta forskningsländer. Riktigt vad som ska ingå i detta, Thomas Strand, är väldigt svårt att klargöra.
På vilket sätt ska vi kunna räkna detta? Vi är bland de länder som lägger mest resurser per capita. Men vi når inte spets när det kommer till kvaliteten när vi jämför oss med andra länder. På vilket sätt anser Thomas Strand att regeringen gör det bättre? Det Thomas Strand hänvisar till är utredning om resurstilldelning, utredning om internationalisering, men det är få konkreta förslag.
Det hade varit intressant att lyssna in detta. En annan fråga som Thomas Strand lyfter fram är att vi ska ha fler utbildningsplatser. Men, Thomas Strand: Vem ska plugga där? Hur ska vi nå kvalitet? Hur ska vi få fler lärarutbildade när vi ser de avhopp som finns?
Vi har en verklighet att förhålla oss till som jag tycker att Thomas Strand bortser från. Vi har en verklighet där många studenter, kanske i storleksordningen 40 procent av dem som läser på ämneslärarutbildningen, lämnar redan kanske bara något år efter att de börjat plugga. Vi behöver fler som har förkunskaper nog att kunna slutföra en utbildning.
Jag skulle gärna vilja höra Thomas Strands synpunkt på det.
Betty Malmberg (M):
Om vi tittar på en annan frågeställning som Thomas Strand och jag har delat under många år har vi vurmat för detta med samverkan, att lärosätena ska bli duktigare på att samverka. Det handlar om hur det kopplar till en ökad kvalitet och målet att vi ska bli världens bästa forskningsnation.
Det som då blir märkligt är att vi har en regering som i dag inte längre omfördelar medel baserat på kvalitet. Den gör det inte baserat på citeringar och inte på hur mycket pengar man externt får in. När man också plockar in samverkan i det tar man till en metod som Vinnova har gjort.
Det är en metod som innebär att det är lärosätenas egna berättelser som avgör hur mycket pengar de får och hur duktiga de är på samverkan. Det var till och med en pilot som inte alla lärosäten deltog i. De har fått lite pengar i alla fall bara därför att de inte ens fanns med. Det är lite märkliga förhållanden. Vi talar om hur viktigt det är med transparens.
Vi ska ha öppenhet och helst någon form av analys som ligger till grund för de fördelningar vi gör, men den saknas. Jag tycker att det är oerhört olyckligt. Vart tar rättssäkerheten vägen? Jag skulle gärna vilja höra lite mer om vad Thomas Strand säger om det.
När det kommer till utbildningsplatserna, Thomas Strand, handlar det om att vi ska ha studenter som söker sig till platserna som är beredda att offra tid och fullfölja. Kom inte med förslaget om breddat deltagande! Det har blivit totalsågat, och ni har till och med själva dragit tillbaka det!
Betty Malmberg (M):
Låt mig inleda med att uttrycka min beundran för Helene Hellmark Knutsson, som har suttit här och följt hela budgetdebatten sedan halv elva i förmiddags. Det är strongt, och vi uppskattar det väldigt.
Detta är ju en budgetdebatt, och det handlar mycket om på vilket sätt vi i Sverige ska kunna behålla vår globala konkurrenskraft. Samtidigt inför regeringen under mandatperioden nettoskattehöjningar på 47 miljarder kronor.
Detta slår mot arbetare och mot företagande. Jag skulle gärna vilja höra Helene Hellmark Knutssons bild av på vilket sätt detta stärker svensk konkurrenskraft. Ytterligare en fråga rör målet för forskning och utveckling.
Den svenska regeringens målsättning är att 4 procent av bnp ska avsättas för forskning och utveckling. Vi vet att vi ligger på drygt 3 procent i dag, men vi ska nå 4 procent 2020.
Det vi i så fall har att förlita oss till är den privata sektorn, som ska öka sina investeringar. Det är här vi har konkurrenskraften och kan få tillbaka våra företag. Jag undrar, och Fredrik Christensson tog också upp detta, vad regeringen egentligen gör åt detta.
Hur ska vi få fler privata företag att investera i forskning och utveckling så att vi når regeringens mål 2020?
Betty Malmberg (M):
Låt mig påminna om att alliansregeringen under den tid vi satt styrde under en kraftfull lågkonjunktur. I dag har vi högkonjunktur, och Moderaterna är inte ensamma om att ifrågasätta varför regeringen inte gör fler strukturreformer för att vi ska klara framtiden.
Trots att alliansregeringen styrde under en lågkonjunktur lyckades vi höja forskningsanslagen med ytterligare över 30 procent. Vi höjde antalet utbildningsplatser. Vi ökade antalet platser på läkarutbildningen, vilket ministern till exempel tog upp, med 46 procent. Humsamanslagen ökade med 60 procent, och anslagen till tandläkarutbildningen med omkring 40 procent.
Vi gjorde dessa satsningar därför att vi såg att forskning och högre utbildning är det som kan göra Sverige starkt. Och vi klarade ändå att balansera för att motivera fler företag att bli till och anställa fler.
Faktum är att sjuksköterskor och lärare i dag kommer att drabbas av ökade skatter eftersom de kommer över brytpunkten för statlig inkomstskatt. Ministern talade också om att vi höjer kvaliteten. Det är jättebra. Men faktum är att basanslagen inte ökar procentuellt sett. Universiteten får alltså inte mer att förfoga över.
Däremot får de nya uppdrag. De ska både främja meriteringstjänster och stå för mer forskningsinfrastruktur. Detta är ett bekymmer. Det jag gärna hade haft tid att tala mer om är hur vi ska nå den internationella konkurrenskraften. Vi måste nyttja våra stora forskningsanläggningar, och där är regeringen svaret skyldig.
Betty Malmberg (M):
Om en forskare vill bedriva forskning på människor måste de ansöka om något som kallas etisk prövning. Detta regleras i lag och gäller alltid, oavsett om forskningen sker på avlidna personer eller innebär hantering av känsliga personuppgifter. Kraven på etikprövning är viktiga, och det är bra.
Men dessvärre visade fallet med forskaren och Karolinska institutets gästprofessor Paolo Macchiarini att dagens system inte fungerar optimalt. För att återställa förtroendet för medicinsk forskning har regeringen därför föreslagit en förändring av organisationen av de nu verksamma etikprövningsnämnderna så att de kommer att samlas under en enda ny myndighet. Den ska heta Etikprövningsmyndigheten.
Vi i Alliansen, det vill säga Moderaterna, Centern, Liberalerna och Kristdemokraterna, välkomnar den nyordning och lagändring som regeringen föreslår.
Men med tanke på att de regionala nämnderna kommer att kvarstå, om än under ett annat namn och i en annan organisation, tycker allianspartierna att det är på sin plats att en förändring av det här slaget utvärderas så att syftet om ökad effektivitet och enhetlig tillämpning av regelverket nås.
Vi har stöd för denna uppfattning; bland andra läkemedelsindustrin trycker på detta i sitt remissvar. Men regeringen säger, ihop med Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna, nej.
Vi tycker att det är anmärkningsvärt, inte minst med tanke på den stora påfrestning och den negativa publicitet som Sverige, och Karolinska institutet, har fått till följd av Macchiarinis oetiska förehavanden. Herr talman!
Alla som någon gång har kommit i kontakt med systematiskt kvalitetsarbete vet att kontinuerlig uppföljning och utvärderingar är viktiga redskap för att nå avsedd effekt. Faktum är att vi har debattörer från utbildningsutskottet som i andra sammanhang här under morgonen har fört fram önskemål om att det ena och det andra bör utvärderas.
Jag tycker att det är rätt, för detta gäller alltid. Därför borde man tillämpa det också på den viktiga förändring som ändringen av lagen om etikprövning av forskning som avser människor innebär - detta i synnerhet som Lagrådet inte ens har haft möjlighet att yttra sig över ändringen.
Moderaterna, Centern, Liberalerna och Kristdemokraterna yrkar därför bifall till vår reservation i betänkandet. Vi hoppas på ett konkret svar från en majoritet av Sveriges riksdag som motsätter sig att vi ställer krav på utvärdering och uppföljning av denna stora lagändring.
Betty Malmberg (M):
Det känns kanske lite övermaga att begära replik i denna fråga, men den är principiellt viktig. Jag noterar att Thomas Strand framför allt uppehåller sig vid allt som vi är överens om. Vi är överens om den nya strukturen. Thomas Strand säger också att det finns förutsättningar för att vi kommer att få en högre grad av effektivitet och likvärdighet.
Men faktum är ju att en förutsättning inte heller är skäl till att vara säker på och trygg och förvissad om att så blev fallet, och det är det som vi från allianspartierna vill ska utvärderas och följas upp.
Det handlar om viktiga saker, och jag tycker att det hanteras lite nonchalant med tanke på de erfarenheter vi i dag har med Paolo Macchiarini-affären, som kraftfullt har svärtat ned en del av den medicinska forskningen i Sverige. Det har vi inte råd med, och därför är det viktigt att vi också landar rätt och ser att den nya organisationen är till fyllest.
Faktum är ju, Thomas Strand, att den nya organisationen i huvudsak är baserad på exakt samma uppbyggnad som den som råder i dag. Det enda som skiljer är att de sex etikprövningsnämnderna slås samman och går in under en hatt.
Det är därför som det är viktigt att vi kan se att de när de jobbar lokalt och regionalt faktiskt har en arbetsordning som fungerar och att man kan förutse en likvärdighet. Det här är viktigt, och det är därför vi har yrkat på denna reservation.
Betty Malmberg (M):
Detta är ingen onödig politisk klåfingrighet. Både Thomas Strand och jag vet att regeringar inte alltid väljer att följa upp sina beslut.
Det är också därför vi i utskotten har ett utökat ansvar för den här funktionen i dag jämfört med vad som tidigare förevarit, och vi har också gemensamt i utbildningsutskottet gjort många viktiga genomlysningar av utvärdering och uppföljning.
Åter till just detta ämne: Visst finns det en stor samstämmighet, och vi är alla överens, men faktum är att även läkemedelsindustrin är bekymrad för att det inte kommer att bli en likvärdig bedömning. Det är det vi vill säkerställa. À la bonne heure - om det är så att det här kommer att bli den mest fantastiska myndigheten där allt kommer att fungera är det ju inget problem.
Då kan en utvärdering i så fall få visa att detta var ett förstklassigt beslut. Men det är detta vi skulle vilja ha belagt.
Betty Malmberg (M):
Jag uppskattar alltid att lyssna till Thomas Strands anföranden. Många gånger är vi överens om de stora riktlinjerna i dem, men denna gång måste jag be om ett uns av självkritik i det som han säger.
Thomas Strand säger att detta är den ultimata, tydliga vägen för fler vägar in till högskolan, att vi äntligen har fått ett transparent system på plats och att regeringens förslag är välkommet.
Jag skulle först och främst vilja be Thomas Strand förklara på vilket sätt just denna proposition gör tillträdessystemet mycket mer tydligt, eftersom varje förslag redan är realiserat. På vilket sätt anser Thomas Strand att vi nu har fått en tydlig struktur för tillträde till högskolan?
Jag delar Thomas Strands uppfattning om att det livslånga lärandet självklart är en förutsättning. Det tog jag också upp i mitt anförande. För framtiden handlar det om hur vi ska kunna bedöma formella och informella meriter. I dag finns det studenter som pluggar på MIT på distans och som sedan går upp och gör sin prövning på KTH. Detta är alltså verklighet redan i dag. Det är lite av detta jag undrar över.
Hur ska vi möta den utveckling som pågår i samhället? Och hur blir det för dem som väljer att ställa om mitt i livet? I dag finns en möjlighet till detta. Det handlar om att få sin reella kompetens bedömd. Snälla, Thomas Strand, svara på frågan: Varför vill regeringen krångla till det?
Betty Malmberg (M):
Tack, Thomas Strand, för svaren! Jag måste dock säga att jag inte blir särskilt mycket klokare. Vad i denna skrivning gör att vi framgent exakt kommer att veta vad som gäller? I dag finns redan en möjlighet att bedöma reell kompetens. Regeringen har varit förutseende och bett Universitets- och högskolerådet att stärka denna möjlighet hos högskolorna.
Det handlar i dag mer om att tydliggöra att möjligheten finns, i stället för att hitta på en massa annat hokuspokus som egentligen ingen har efterfrågat. Thomas Strand säger också att skrivningarna förfinar och utvecklar systemet. Återigen: Jag kan inte förstå var.
Det viktiga här hade varit att diskutera Tillträdesutredningens betänkande i dess helhet. När betänkandet presenterades gick vi moderater igång på stört. Vi tyckte att detta var spännande. Det hade kunnat handla om hur stor andel av högskoleproven som borde ingå i urvalssammanhang.
Det kunde också ha handlat om huruvida man kan anpassa högskoleprovet så att engelskspråkiga hade kunnat göra provet på engelska i stället. Detta gav upphov till nya tankar. Vi måste också ställa om för att ta emot den skara nya människor som vill komma in på högskolan. Men om detta finns ingenting. Det enda vi har fått är samma regler som redan gäller i dag.
När det gäller att häva riksdagsbindningarna är det likväl ett sätt att frånta riksdagen en möjlighet att tycka till om frågor som har ansetts vara så viktiga för riksdagsledamöter.
Betty Malmberg (M):
Jag ska inte bli långvarig här i talarstolen. Men jag blir konfunderad. Har man kontroll på vad reell kompetens egentligen innebär? Återigen hör vi från talarstolen från regeringssidan det här om hur allt plötsligt blir så transparent. Vi får höra om Kim, som vill bli elingenjör.
Helt plötsligt får man nya vägar in på högskolan som man tidigare inte haft. Men vad är det i så fall som ger honom de här nya vägarna in till högskolan? Det skulle jag vilja fråga Elisabet Knutsson.
Regeringen har gett Universitets- och högskolerådet i uppdrag att stärka lärosätenas roll i bedömningen av reell kompetens, så att det görs oftare och i högre grad. Vad är det då utöver detta som gör att vi helt plötsligt får det här tydliga systemet som möjliggör för alla att komma in?
Det låter som att man tidigare inte har haft den förutsättningen, men det stämmer inte.
Betty Malmberg (M):
Jag tackar Elisabet Knutsson för svaret. Men faktum är ju att urvalet redan i dag går till så att minst en tredjedel tas in på betyg, minst en tredjedel på högskoleprov och högst en tredjedel baserat på lärosätenas urval. Det gäller redan i dag. Regeringen tillför inget nytt på det området.
Jag tycker att det hade varit viktigare om vi gemensamt hade kunnat kommunicera att vi tycker att de tillträdesregler som gäller i dag är bra och att man sedan kommer att återkomma i samband med att man tar ett helhetsgrepp på Tillträdesutredningen. Vi har många viktiga frågor att diskutera framgent, men vi måste ju veta vad som faktiskt gäller och i vad mån det här tillför något nytt.
Det är där vår kritik ligger, för det tillför inte något nytt.
Betty Malmberg (M):
Rätt kompetens - det är vi absolut överens om! Detta handlar om en investering som en individ gör och en investering som ett samhälle gör. Vi är också överens, precis som jag har sagt tidigare, om att detta handlar om att vi kan skaffa oss kompetens på nya vägar. Också den delen måste kunna bedömas.
Därför blir det så förvånande att regeringen nu ändå framhärdar i att detta är det nya transparenta systemet och att det är så här tillträdesregler ska se ut. De ser ju redan ut på detta vis! När man hör regeringsföreträdare tala i talarstolen får man på något vis känslan av att det här handlar om något slags betyg på regeringens högskolepolitik. Det är inte det vi diskuterar nu.
Vi diskuterar hur vi ska tydliggöra för presumtiva studenter, som Elisabets gode vän som ville bli elingenjör. Vad ska han göra? Och vad är det som kan få honom att ta steget in på högskolan när han vill ställa om mitt i livet? Jag är ledsen att säga det, men jag kan inte se i vad mån dessa förslag och den proposition som vi nu diskuterar ökar denna möjlighet.
Varför kan man i så fall inte fortsätta att kalla reell kompetens för reell kompetens? Det är väl vad det handlar om? Måste man utreda nya kompetenser när man ändå säger att framgent kommer 98 procent att söka på gymnasiebetyg eller motsvarande? Det är alltså för resterande 2 procent man ska ha en ny typ av kompetens.
Varför kan det inte bara få fortsätta att heta reell kompetens? Hur ser ministern på att Universitetskanslersämbetet avråder från att införa detta, att Överklagandenämnden också avråder från det och att UHR är starkt tveksamt?
Betty Malmberg (M):
Tack, ministern, för svaren! Att vi vill cementera ett klassamhälle - det skär i själen att höra ministern uttala detta när man vet vad vi faktiskt gör i dag. Vi vet hur stor utslagningen är i steget mellan grundskola och gymnasieskola. Vi vet hur många som inte kan fullfölja sin gymnasieutbildning, och vi vet hur många av dem på yrkesprogrammen som inte gör det.
Vi vill ge dem en chans. Varför ska vi stänga denna dörr för dem? Det är också så att maskinföraren redan i dag har alla förutsättningar att ta steget till det han eller hon vill förverkliga. Jag har själv gått på komvux. Jag läste samhällsvetenskap och fick komplettera för att få särskild behörighet.
Denna möjlighet fanns då, på förra årtusendet, och den finns även i dag. Ingen har stängt några dörrar. Jag värjer mig starkt mot den bild som ministern målar upp. Jag måste ställa frågan en gång till.
När det gäller behörighetskompetenserna avstyrker Universitetskanslersämbetet förslaget om att de ska införas. UHR är ytterst tveksamt. Detta är alltså regeringens två expertmyndigheter. Överklagandenämnden avråder också från införande eftersom det skapar otydlighet.
Vad föranleder regeringen att ändå framhärda och lägga fram just detta som ett förslag i skarpt läge? Jag undrar också hur ministern ser på det uppdrag som hon gav till UHR om att utreda reell kompetens. Ska vi slopa reell kompetens, eller vad menar ministern?