Karin Pilsäter (FP):
Jag ska be att få tacka statsrådet för svaret. Jag tycker att det var befriande att läsa och höra att den här diskussionen kring kvinnors deltagande och makt i näringslivet, affärslivet, ändå har gått väldigt mycket framåt. Även om det inte alltid händer så mycket i praktiken som vi önskar har diskussionen ändå gått väldigt mycket framåt.
Det kom inte ett svar där det stod att arbetet i regeringen är så fördelat att det är jämställdhetsministern som ska svara, utan det är faktiskt näringsministern som tar upp den här diskussionen. Lika möjligheter, rättigheter och skyldigheter när det gäller företagande, pengar, makt är inte bara rätt och rättvist, utan det är också en lönsamhetsfråga. Därför anser jag att det är en oerhört viktig del av den ekonomiska politiken och en viktig del av tillväxtpolitiken.
Jämställdhet handlar inte om antal, utan det handlar om makt. Men ofta är ju antal ett nödvändigt, dock inte tillräckligt, villkor för att också uppnå makt. Jag tillhör dem - det tror jag att näringsministern också gör - som är övertygade om att intelligens är relativt jämnt fördelad över mänskligheten och att vi har större olikheter oss personer emellan än vad vi har som tillhöriga respektive könskollektiv.
De konkurrensbegränsningar som i dag finns för framför allt kvinnor i näringslivet och män i hemlivet är därför tillväxthämmande. Vi tar inte till vara kvinnors kompetens och kraft fullt ut. Därför är det här också ett samhällsintresse, ett allmänintresse. Det är inte bara ett intresse för respektive person som blir hindrad i sitt liv, utan att det är ett gemensamt intresse. I det här sammanhanget kan man ofta fråga sig vad som är hönan och vad som är ägget.
Många menar att om vi får fler kvinnor i toppen kommer det att leda till att vi också får väldigt många fler kvinnor på bredden i näringslivet, och därför måste vi först se till att vi får fram fler kvinnor i toppen. Å andra sidan: För att få fram många fler kvinnor i toppen måste vi också ha många fler kvinnor på bredden. Min slutsats är då inte att man ska göra antingen eller utan att man måste göra insatser på alla olika nivåer.
Vad som är kompetens är i hög grad någonting som finns i betraktarens ögon, det vill säga att det är den som avgör vad som är kompetens som också avgör hur många som har kompetensen. I dag är det alldeles uppenbart att det finns fullt tillräckligt med kvinnor som har tillräcklig kompetens - god kompetens, väl konkurrenskraftig kompetens - för att finnas på de absoluta toppositionerna. Jag ställde ett antal frågor.
Några av dem har jag fått lite mer uttömmande svar på, andra har jag fått något mer kortfattade svar på. En viktig uppgift för staten är just att man, när det gäller det statliga företagsinnehavet, ska agera som ett föredöme. Det finns också med i den statliga ägarpolicyn. Därför skulle jag ändå vilja kasta tillbaka frågeställningen till näringsministern.
Visserligen har staten nu drygt 40 % kvinnor i genomsnitt i sina bolagsstyrelser, men det krav man ställer på börsbolagen är ju inte att de i genomsnitt ska ha någon viss procentsats utan att de var och en ska ha det. Då är ju sanningen den att väldigt många av de stora helägda statliga bolagen, Vattenfall, Vin & Sprit, Vasallen, Vasakronan, SBAB, Svensk Bilprovning, Systembolaget, har en kvinnorepresentation som är ungefär likvärdig med börsgenomsnittet.
De riktigt stora börsnoterade, Telia, SAS, Nordea, ligger också där någonstans. Och på sistone har det knappt hänt någonting alls. Bland de 44 nya ledamöterna så ökade man kvinnoandelen med en. Därför skulle jag ändå vilja kasta tillbaka frågan: Vad tänker näringsministern göra för att först och främst se till att det ökar i de statliga bolagen?
Den andra frågan som jag skulle vilja kasta tillbaka är: Vad tänker regeringen och näringsministern göra för att de facto öka kvinnors möjligheter till företagande inom de stora kvinnodominerade sektorerna, kunskapsintensiva tjänstebranscher?