Finn Bengtsson (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Det är ett mycket klargörande svar på fyra interpellationer med i grunden samma tema, dock med lite olika vinklingar. Särskilt glad är jag över att svaret är tydligt, kärnfullt och kort samt tar bort en del villfarelser och till och med lögner som förekommit i debatten. Det är helt uppenbart att alliansregeringen redan i budgetpropositionen i höstas - innan finanskrisen slog till med full kraft - satte av hela 9 miljarder till kommun- och landstingsbidrag.
Att man dessutom på departementet nu arbetar för högtryck, föreställer jag mig, med en tilläggsproposition bör innebära att oppositionen får lugna sig något innan de, i en svår finansiell kris, kan få de svar som behöver genomtänkas. En annan villfarelse var att man skulle få sänkt skatteunderlag. Javisst, prognoserna sade från början att 2010 skulle skatteunderlaget i kommunerna öka med 5 procent.
Man har reviderat den prognosen, men den ligger fortfarande över 1 1⁄2 procent. Det är alltså ett positivt netto. Retoriken, särskilt det som sades av Peter Hultqvist i slutet av hans inlägg, behöver en liten kommentar. När det gäller jobbskattesänkningarna hade de en bakgrund. Vi tog över ett land med massarbetslöshet.
Vad gäller de två första stegen, som är hela 65 miljarder kronor, står mig veterligt Socialdemokraterna helt bakom den politiken. Till det underskott som nu målas upp är man i så fall själv bidragande. Just denna jobblinjes jobbskatteavdrag satte fart på hjulen under den del av högkonjunkturen som var kvar. Folk kom i arbete.
Det ska jämföras med det trista toppåret 2002, under en god ekonomi, då Sverige ledde ligan i Europa och satte 140 personer i passiv förtidspensionering varje dag. Med den typen av utveckling, där man under en hyfsat god ekonomi använde socialförsäkringarna för att slippa ordna en effektiv arbetsmarknad, skulle Sverige naturligtvis ha stått sig slätt i dagens ekonomiska läge.
Vi måste också säga att det finns andra incitament som tas upp i interpellationerna, bland annat kopplingen mellan sjukförsäkringar och sjukdomsbekämpning. OECD har nyligen granskat den reformering av sjukförsäkringen och förtidspensionerna som nuvarande regering gjort och kommit fram till att det är den i särklass största minskningen av förtidspensioner man har sett, men man konstaterar samtidigt att Sverige fortfarande ligger på en alldeles för hög nivå.
Det är att bekräfta att det under Socialdemokraternas sista mandatperiod var en förskräckande politik som bedrevs och som försatte ett Sverige i gott ekonomiskt läge i en mycket sämre ställning än vi annars skulle ha varit. Det är det vi nu har att utgå från.
Låt mig säga, när det, som jag upplever det, passivt ropas på att pengar ska föras över från staten till kommuner och landsting, vilka själva har skatteuppbörd, att det i januari dök upp en mycket intressant rapport som hade gömts undan och som handlar om välfärdsmysteriet.
I Sveriges kommuner och landsting konstaterar man nämligen att utvecklingen för kommuner och landsting under de senaste 25 åren nog ekonomiskt egentligen varit väldigt positiv och att man kanske inte alltid har ransonerat sin egen ekonomi på ett sätt som vi nu måste hjälpas åt med när vi står inför en stor finansiell kris som är global.
I det sammanhanget måste man, fru talman, notera att den rehabiliteringsgaranti som införts av alliansregeringen lider av att landstingen inte kunnat plocka upp den bollen och effektivt förse oss med den rehabilitering som sjukvården faktiskt ska bestå oss med. Där har sjukvårdshuvudmännen ett stort ansvar. Avslutningsvis vill jag säga att det återstår en hel del för Sveriges kommuner och landsting att visa, att genom sitt ansvar bidra till att lösa krisen.