Johan Hedin (C):
Om ordet "subsidiaritetsprincipen" är katolskt eller inte vet jag faktiskt inte. Men som många varit inne på är det kanske ett krångligt ord för att beskriva någonting som egentligen är väldigt enkelt. Det handlar helt enkelt om att beslut ska fattas så nära medborgarna som möjligt. Och det är väl inte så konstigt. Det kan vi nog alla hålla med om. Vissa frågor passar för att avgöras med överstatlighet, andra på nationell nivå här i kammaren och på andra ställen.
En del frågor passar bäst att avgöras på regional nivå, andra på kommunal nivå. Men de allra flesta frågor bör avgöras av dig och mig hemma genom de beslut som vi fattar själva. Man måste ha flera bollar i luften samtidigt när man funderar på de här viktiga sakerna. Man måste kunna hålla två tankar i huvudet samtidigt.
Det ökade terrorhot som vi sett sedan Parishändelserna och andra hemska händelser gör det lätt att hasta iväg och som politiker vilja visa handlingskraft och visa att man tar ansvar för de här sakerna. Möjligen var det så kommissionen reagerat när de föreslog de här förändringarna av vapendirektivet, för det var mycket som hamnade snett. Centerpartiet reagerade tidigt, och det är inte så konstigt. Vi är många jägare i vårt parti.
Sedan följde många efter. Säkert har alla som nu sitter här fått mycket mejl med frågor och ganska skarpa kommentarer från många som skulle drabbas av olika delar av det här förslaget till vapendirektiv. Det är glädjande att vi har kunnat ha en resonerande ton och ett bra samtal om det här i utskottet.
Jag känner att det finns en ärlig vilja från regeringspartierna att lyssna på goda argument, och det är en väldigt bra grund att jobba vidare på. Men det här är en liten del av ett ganska stort slag. Slaget är inte alls vunnet i och med detta. Jag hoppas och förutsätter att regeringspartierna nu fullföljer den inslagna vägen och jobbar emot de dåliga delarna i det här vapendirektivet.
Som jag var inne på passar vissa frågor för överstatlighet. En sådan fråga är till exempel hur vi destruerar vapen som ska anses vara varaktigt obrukbara. Det finns väldigt olika traditioner och olika syn på det här mellan olika medlemsstater i EU. I vissa länder räcker det med att sätta dit ett litet stift, men detta kan faktiskt tas bort, något som också har hänt, vilket har lett till stor skada. I Sverige har man dock väldigt rigorösa regler för hur det här ska hanteras.
För några år sedan ärvde jag ett gammalt vapen av min morfar, som i sin tur hade ärvt det av sin far, kanske till och med av sin farfar. Detta vapen kan inte längre användas för jakt. Det är ett svartkrutsvapen, som förr i världen. När man skjuter med ett sådant ryker det väldigt mycket. Det skulle kanske ha varit mysigt att få prova på någon gång, men för att jag skulle få behålla det som samlingsvapen var jag tvungen att destruera det.
Vad man gör då är att man fyller pipan med betong och svetsar igen den, så att vapnet inte går att använda igen. Men det står där vackert i hörnet och påminner om morfar, som jag har väldigt många positiva minnen från. Dessutom lovade vapensmeden som gjorde det här att jag skulle kunna få följa med någon gång och skjuta svartkrut tillsammans med honom, så kallat uppsiktsskytte, vilket är fullt lagligt. Med det vill jag tacka för den goda samarbetsandan.
Jag hoppas att vi fortsätter med detta, för slaget är som sagt långt ifrån vunnet.