Emma Wallrup (V):
Vänsterpartiet har en grundläggande ideologi om att jämna ut klyftorna. Vi vill trygga välfärden. Forskning visar alltmer på att jämnare klyftor skapar ett tryggare samhälle, ett samhälle med mindre brottslighet, bättre hälsa hos befolkningen och till och med en högre grad av kreativitet. Det är nämligen trygga skyddsnät som ger större frihet till människor att utvecklas och våga komma med nya idéer och pröva saker.
Det har man råd med när man inte oroas för sin försörjning och bostad trots att man kan bli sjuk eller arbetslös. Minskade klyftor är också bra för miljön. Studier visar att ökade klyftor driver på statuskonsumtionen. Eftersom människan har ett behov av att hänga med sin omgivning stressas vi i ett samhälle med stora inkomstskillnader att konsumera mer statusprylar som vi egentligen inte behöver.
Vi måste styra konsumtionen till det vi behöver för att rädda den civilisation vi har och inte konsumera bort den gren som vi sitter på. Tyvärr har de senaste årens skattepolitik på grund av ideologi gått i motsatt riktning. Sverige har fått mest ökade klyftor av alla västländer i hela OECD, enligt OECD:s egen utredare Michael Förster. Detta har varit en medveten politik från den förra regeringen.
Via arbetslinjen har man försämrat för dem som är arbetslösa och sjuka och förbättrat för dem som redan har, för dem som har jobb. Samtidigt varnar både OECD och IMF för ökade klyftor då det enligt nya studier är dåligt för ett lands ekonomi.
Inkomsterna för de rikaste har länge ökat drastiskt i Sverige på grund av en mindre progressiv skattepolitik. Ända sedan 90-talet har skillnaderna ökat. Det här beror på att man hade en sådan syn i alla led. Man trodde lite grann på den nyliberala politiken. Men nu börjar resultatet av detta visa sig.
Vi börjar se vad det här marknadsexperimentet lett till i form av ett samhälle som faller isär, med ökade bilbränder och minskade resurser till välfärden. Det är så drastiskt att en ambulans kör in i en bergvägg för att man får köra 24 timmar per dygn på grund av att det finns så lite resurser till personal. Till och med IMF håller med mig.
Det är inte lönsamt för ett land att öka klyftorna och satsa mindre på det gemensamma, som faktiskt stärker och bygger upp landet i grunden. Utanförskapsretoriken har använts av den borgerliga regeringen för att motivera att människor verkligen skulle ställas utanför. Tidigare har vi haft en politik där ingen skulle hamna utanför, trots arbetslöshet och sjukdom.
För att ha en sådan politik behöver vi omfördelande skatter och skatteintäkter till vår gemensamma välfärd och vårt starka sociala skyddsnät. I vårt budgetförslag tar vi den vägen. Äntligen börjar alla på den rödgröna sidan släppa nyliberalismens trådar och inse att vi behöver stärka välfärden och jämna ut klyftorna.
Det håller samman landet, bygger upp människor och bygger upp den välfärd som jag tror att vi alla gemensamt värnar. När vi har sett de här katastrofsignalerna från välfärden tror jag att man nu ändå, faktiskt även inne i de blå leden, börjar inse att det är katastrof. Vi behöver mer pengar. Vi behöver mer resurser till välfärden.
Därför är det med djup sorg i hjärtat jag i dag kommer att gå till votering. Jag hade ändå ett hopp om att Sverige skulle stärka inriktningen på att börja bygga välfärden igen, så att vi skulle slippa se förskollärare stå med tårar i ögonen i tv:s Aktuellt och säga att de inte kan garantera säkerheten för barnen på småbarnsavdelningen.
Jag tror inte att det är det här som de borgerliga ledamöterna egentligen vill se. Det är sorgligt att ett politiskt spel ska göra så att vi släpper en linje som faktiskt hela Sverige skulle må bra av och som till och med enligt IMF skulle stärka hela landets ekonomi. Vänsterpartiet tycker att den här budgetöverenskommelsen har kommit med många bra saker. Vi är inte nöjda med allt.
Vi skulle gärna vilja se en ännu mer stärkt välfärd, eftersom behoven är så stora. Men vi är nöjda med att vi i alla fall tar ett steg i rätt riktning och att vi skyddar de barn och gamla som har de största behoven. Det är inte vi i arbetsför ålder som behöver mer resurser. Det är inte företag och banker som behöver större vinstmarginaler.
Nej, vi behöver stärka stommen i den svenska ekonomin och de trygga företagen, sluta gynna ökade vinstmarginaler till företagen och ökad finansiell flykt samt skapa stabilitet på arbetsmarknaden. Vi behöver en återgång. Pendeln behöver svänga tillbaka, så att vi återreglerar företagen igen, precis som OECD också börjar tala om nu. Vi har sett en finansiell kris.
På grund av en avreglerad ekonomi har ekonomin blåsts upp så mycket att den håller på att rasa. Därför är det fruktansvärt sorgligt, vill jag återigen säga, att man på grund av ett politiskt spel inte låter den rödgröna regeringen få lägga fram sin budget, som faktiskt skulle gynna alla i det här landet, rik som fattig, men framför allt dem med lägre inkomster.
Det här är också en budget som skulle stärka kvinnors ekonomi och öka jämställdheten mellan kvinnor och män. Vi skulle begränsa RUT-bidraget, så att det inte skulle gå till exempelvis poolrengöring, bartendrar och andra saker som jag tror att de flesta tycker det är ganska orimligt att skattemedel ska gå till.
Vi skulle också garantera välfärden bättre, så att intäkterna som kom till välfärden faktiskt gick till det de är ämnade för och inte försvann i riskkapitalisternas fickor. Det är ingen orimlighet. Om man jämför med andra länder är det snarare Sverige som är ett orimligt land.
Det är bara Chile som också gått så långt när det gäller att avreglera den offentliga välfärden och ha stora starka kraftiga vinstintressen inom den. Vi vill också reglera bankers och företags finansiella spekulation och ha en finansiell skatt.
OECD:s studier och andra forskare har visat på att de stora inkomstklyftorna har ökat just på grund av att man har gynnat en orimlig ökning av finansiell spekulation och finansiellt kapital. Dessutom har det gjort att ekonomin blivit ostabil. Jag vill också prata om kilometerskatten.
Vi står inför ett klimatläge som är det mest allvarliga vi kan tänka oss. Vi har tio år på oss att vända utvecklingen. Vi ser klimatkatastrofer in på knuten. Vi ser klimatkatastrofer för dem som inte har resurser att skydda sig i de fattiga länderna. Vi har bara tio år på oss. Sedan är det för sent att komma på att vi hade möjlighet att vidta de åtgärder som stod till buds - oj, det var visst bråttom, men vi gjorde det inte!
Det är för sent om tio år, men nu har vi möjlighet. Därför är kilometerskatten - vägslitageavgiften, ska jag säga - en viktig reform som vi vill se. 85 procent av godstrafiken går på lastbil på vägarna. Vi behöver reglera den. Nu har vi inget reglermedel över huvud taget, men vi skulle behöva ha något styrmedel.
Vägslitageavgiften uppskattas av såväl åkare här i Sverige som fackföreningar som gynnar jobben. Vägslitageavgift finns i många andra länder. Det gör att många åkare från andra länder kan köra här och konkurrera ut vår inhemska åkeribransch. Det är alltså också något som gynnar jobben. Dessutom kommer man att använda sig av metoder med gps och sådana saker.
Man kommer att få en tydligare reglering av branschen och reglera arbetsförhållandena bättre, så att sunda företag inte heller av de anledningarna konkurreras ut. Dessutom är det ett klimatincitament som kan gynna att vi får lite mer av de 85 procenten över till järnväg i stället.
Det är helt orimligt att man ska kunna räkna till 1 000 lastbilar på ett dygn vid en punkt utanför Gävle när vi har en klimatkatastrof som står bakom hörnet. Det måste alla hålla med om. Jag vill därmed yrka bifall till den rödgröna budgetmotionen.