KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Jag råkade befinna mig i kammaren och tänkte då att det kunde vara bra både för statsrådet och för interpellanten att höra saker och ting direkt från hästens mun, så att säga, i och med att jag var ordförande för den krigsmaterielutredning som delvis berörs här i debatten. Det finns fler ledamöter i kammaren som satt i utredningen, fru talman. Jag tänker inte gå i polemik med någon av herrarna utan mer kasta ljus över frågan.
Precis som Björn Söder framhåller ägnade vi ganska mycket tid åt den här frågan, som i utredningen kallades för avledning, men olovlig spridning av vapen är kanske en mer korrekt benämning på lätt svenska. Utredningen höll på med mycket komplicerade frågor, och det vet jag att både statsrådet och interpellanten vet och inser.
Krigsmaterielexport är komplicerat. Det är därför bra att det får ta lite tid. Jag tror att utredningen arbetade i två och ett halvt år. Där var detta en fråga som återkommande dök upp, inte minst därför att det under utredningstiden kom ett antal mediala exempel på svenska vapen som var under avledning. Det var inga stora mängder, men det fanns en diskussion om detta.
Vid varje sådan medial explosion, kan man säga, tog vi upp och tittade på frågan i utredningen. Respekten för de svenska reglerna bygger på att man följer upp att vapen inte kommer på drift. Det är en ganska viktig fråga. Sedan är min bedömning att det inte är en jättestor fråga.
Det handlar ju inte om enorma kvantiteter som har kommit på avvägar, men det är principiellt oerhört viktigt. Om vi ska ha en trovärdig och stabil krigsmaterielexport, vilket jag tycker, ska den bygga på regler om uppföljning, granskning och kontroll. Ytterst har detta legat på ambassaderna och de utländska beskickningarna, men utredningen konstaterade att ambassaderna och beskickningarna inte har känt att de har detta ansvar.
Det gör att kontrollen, alltså uppföljningen av så kallad avledning, har varit bristfällig. Huruvida det har lett till stora problem eller inte kunde utredningen inte avgöra. Men principiellt är det viktigt att denna kontroll sker. Utredningens förslag var att det organ vi har i myndighets ställe, ISP, borde ges ett ökat ansvar att ägna sig åt denna typ av uppföljning och granskning.
Det ansvar som ambassader och utländska beskickningar inte känner att de har borde tydligt bli ISP:s. Det vore därför bra om detta kunde genomföras. Fru talman! Statsrådet öppnar för att detta kan ske, vilket är önskvärt. Låt mig tillägga att om ISP får detta ökade ansvar måste ISP rimligtvis också tilldelas resurser för det.
Det är uppenbart att våra ambassader och beskickningar utomlands inte känner att de har detta ansvar. Men tycker man att detta är viktigt och centralt, vilket många av oss gör, är det väsentligt att någon får detta ansvar, vilket ISP borde få och axla. Det finns skäl att tro att vi återkommer till dessa frågor i och med den nya EU-förordningen om materiel med dubbelt användningsområde, PDA-lagstiftningen, vilket kan innebära ytterligare uppgifter för ISP.
Jag tror därför att vi rent allmänt måste stärka resurserna till ISP, som är ett viktigt organ när det gäller svensk krigsmaterielexport.
Hans Wallmark (M):
Jag kan ibland ha väldigt avvikande åsikter i förhållande till statsrådet Morgan Johansson. Jag kan dessutom ibland kritisera honom för hans Twitterteknik. Med det sagt ska jag ändå uttrycka min respekt för statsrådet Morgan Johanssons hantering av hur vi tog igenom lagstiftningen i kammaren om ett förnyat regelverk för krigsmaterielexport. Det var ett lagarbete mellan flera aktörer.
Utredningen låg som bas, men arbete gjordes både från regering och riksdag.
Därför vill jag understryka det både Björn Söder och Morgan Johansson ger uttryck för, nämligen: Om man är för vapenexport, vilket jag tror att samtliga tre partier som vi representerar är, är det viktigt att det finns klara regler och en fast grund och att man om man förändrar gör det med bred parlamentarisk uppslutning och med insikten, som det också ges uttryck för i denna debatt, att det är komplicerade frågor som kräver varsamhet.
Med det sagt vill jag tacka för svaret. Det var bra det Morgan Johansson sa om tidsplanen för att implementera också delen om efterkontroll. Det är viktigt att vi har tydliga regler, uppföljning och granskning.
Vi som värnar en svensk vapenexport måste vara de viktigaste och mest angelägna väktarna av att reglerna efterföljs. Fru talman! Det finns skäl att återkomma till Morgan Johanssons twittrande, men det är en annan debatt.
Hans Wallmark (M):
Jag vill tacka mina kollegor Pål Jonson och Johan Hultberg, som lyfter fram sina aspekter och sina hemlän. Det gäller i det fallet i stor utsträckning gränsen mellan Norge och Sverige. Man berör konsekvenserna för just pendlingen och för butikerna. Det är sår som har rivits upp. Så är det i gränsbygderna.
Statsrådet berör också de nedsättande omdömen som nu förekommer. Smutsiga svenskar, sägs det i Norge. Smutsiga svenskar, sägs det i Finland. Det lägger ytterligare sten på redan tung börda. Hemma i mitt Skåne, vid Öresund, får jag också känslan att vi får igen. Det skapar en nedåtgående spiral som det gäller att stoppa på något sätt.
Återigen, det är en verklighet. Den andra verkligheten är precis det som statsrådet och jag är överens om. Det är bra att de tre EU-länderna i Norden har bistått Norge och Island när det gäller att få hängavtal för vaccin. Under pandemins början flögs svenskar hem till Norden då de var strandsatta i olika delar av världen och inte kunde flyga hem till Sverige.
En annan aspekt är att Sverige på ett mycket aktivt sätt hjälpte Norge i deras kampanj för att hamna i FN:s säkerhetsråd. Det är alltså de två olika verkligheterna. Den verklighet som finns i Bohuslän, Värmland, Skåne och Norrbotten, med sår som har rivits upp. Och den verklighet som vi också kan prata om: ett samarbete som fungerar och där man löser problem. Där finns också ett aktivt engagemang, som jag uppfattar det, från statsråden och ministrarna i de olika regeringarna. Fru talman!
Jag tycker ärligt talat att Anna Hallberg och Flemming Møller Mortensen är goda exempel. Men det är medborgarnas verklighet som är den relevanta för alla som bor i gränsbygderna.
Därför är det viktigt att man när man träffas den 12 februari funderar igenom hur det balsam ska se ut som kan appliceras på de sår som har rivits upp, primärt i de olika gränsbygderna. Finlandsinstitutet gjorde i oktober förra året en undersökning via Novus.
Av de tillfrågade i hela Sverige instämde var tredje i att samarbetet mellan de nordiska länderna hade försämrats under coronapandemin. Men man gjorde en specifik mätning för Norrbotten. Där var det många fler. Det finns alltså tydlig evidens för att man i just gränsbygder uppfattar att det är värre, sämre och mer plågsamt. Det positiva är att Finlandsinstitutets Novusundersökning också visade att nära nio av tio anser att de nordiska länderna borde samordna sin beredskap.
Här finns ett frö man förhoppningsvis kan odla. Det är också något vi kan lära av pandemin, med all sin död och all sin tragik, hur vi som nordbor kan möta nästa kris och nästa utmaning på ett bättre och mer välkoordinerat sätt. Precis som mina kollegor vittnar om från den svensk-norska gränsen har det uppfattats som att det har varit fram och tillbaka, hit och dit.
Därför är det verkligen att titta på hur vi kan samordna, samverka och koordinera. Hur kan vi planera för nästa utmaning? Det kan gälla cyberområdet, det kan gälla en ny pandemi och det kan gälla försörjningsfrågor. Det är olika verkligheter. Jag tror att den verklighet som medborgare i gränsbygder känner och de sår som har rivits upp kommer att kräva balsam för att läka.
Hans Wallmark (M):
Statsrådet Anna Hallberg talar om allt det positiva som man från svensk sida försöker göra gentemot ministerkollegorna i övriga Norden. Jag tycker att det är bra. Jag hoppas också att statsrådet räknar med mig som parlamentarisk rottweiler som kommer att hjälpa till på statsrådets sida gentemot de andra nordiska länderna. Det positiva behövs nämligen. Vi behöver balsam på såren. Fru talman!
Skälet till mitt engagemang är att Norden i grunden fyller mig med en otrolig stolthet och glädje. Och det jag nu ser fyller mig med en stor sorg. När vi nu sliter sönder banden och skapar problem i framför allt gränsregionerna hotar vi det som är Nordens styrka.
Tillsammans är vi världens tolfte största ekonomi. Här finns otroligt innovativa och expansiva företag, smarta människor och människor som vill göra saker och ting.
När de band som har byggts upp under hundratals år nu håller på att slitas sönder under pandemins första och andra år fylls jag av sorg. Det kan ju vara så bra, men just nu är det så dåligt i Norrbotten, Värmland, Bohuslän och Skåne.
Jag önskar verkligen av hela mitt hjärta att vi är framgångsrika och får ihop en ny modell. Det är viktigt. Pandemin kommer förr eller senare att kunna hanteras. Vaccin är på väg, även om det blivit förseningar. 12 000 människor har visserligen dött, men vi måste också se framåt. Då behövs åtgärder. Jag lovar, fru talman, att i ministerns arbete kommer det att finnas parlamentariker som vill se någonting annat.
Hans Wallmark (M):
Jag måste säga att ministern redovisar en osedvanligt god smak som har haft Norrbottens-Kuriren som sin inledande morgontidning - dels därför att jag själv har haft densamma som min inledande tidning, dels därför att jag en gång i tiden varit ledarskribent på Norrbottens-Kuriren. Jag började min journalistiska karriär på chefredaktör Ulf Lidhammars rum. Fru talman! Jag måste dessutom komma med en annan bekännelse.
Jag sitter också i en tidningsstyrelse, så jag följer en del av vad som händer på tidningsområdet. Jag kan vidimera det kultur- och demokratiministern nu underströk; det har kommit ett antal riktade stöd, till exempel mot det vi kallar vita fläckar, som jag tror har betydelse för mediemångfalden och mediebilden. Tillsammans med en del andra stödformer nu under coronan har det nog haft en positiv betydelse för tidningsbranschen.
Det som också går att se, i alla fall med den kunskap jag har, är att man nu lite grann går ifrån den tidigare annonsaffären, det vill säga att tjäna pengar på annonser. Nu tar ju Google, Apple, Amazon och allt vad de heter de pengarna. I dag har det blivit mer av en läsaraffär. Då, fru talman, kommer problemet: Om man inte får tidningen blir det ett hack i den där läsaraffären.
Man kan tycka att nyheterna är alldeles utmärkta, men kommer de bara måndag, onsdag och fredag men inte tisdag och torsdag den ena veckan och tvärtom den andra kanske man inte är lika road av den där läsaraffären med tidningshuset, även om man tycker om att få sin tidning i brevlådan. Jag förstår att det görs utredningar, att det tar tid och att den ena ministern är ansvarig för Postnord och den andra för demokratifrågor.
Men precis som ministern understryker är Postnord statligt. Då kan man ur ett läsarperspektiv, ett prenumerantperspektiv och ett mediehusperspektiv tycka att staten med ena handen ägnar sig åt Postnord och stänger brevlådan varannan dag, med den andra via kultur- och demokratiministern försöker se till att tidningarna är levande och hälsosamma. Det blir lite lätt udda.
Jag vill verkligen understryka att detta inte längre är något teoretiskt problem. I mitt Skåne är det stängt i brevlådan varannan dag. Det är inte bara mitt problem, utan snart kommer det att bli ett problem även för boende i postnummerområdena 40-51 i Västra Götaland och Halland. Och, fru talman, nu kommer det: Räds att detta inte stannar vid de här postnummerområdena!
Det kommer att söka sig in mot andra områden, rent av till Stockholm eller för den delen Söderhamn eller Härnösand. Regeringen kanske skulle fundera på om vi kan snabba upp detta. Den 31 mars ska Myndigheten för press, radio och tv, MPRT, redovisa sitt uppdrag. Vi har också Postfinansieringsutredningen.
Men för varje dag som går kommer i olika delar av landet tidningen inte att dimpa ned i brevlådan varje dag, som man har betalat för, som man hoppas och som man vill ha det, utan varannan dag. I dag Skåne, i morgon Halland, i övermorgon Söderhamn och Härnösand.
Hans Wallmark (M):
Jag ska absolut inte gräla alltför mycket på statsrådet. Jag tycker att hon säger en hel del bra saker. Det gäller inte minst just detta med producentansvaret för insamlandet av papperstidningar. Det har betytt mycket. Det har varit en stor osäkerhet innan regeringen kom till skott. Men det skottet träffade rätt mitt i tavlan. Att hon dessutom nämner Bosse Östman gör mig också glad, för det är en gammal tidningskollega.
Det namnet illustrerar förändringen. På Bosses tid fanns det i varje fall på större orter tre tidningar. När jag gick in i tidningsvärlden fanns det två tidningar, en borgerlig och en socialdemokratisk. I dag finns det i bästa fall en tidning på de större orterna. Det är den utveckling vi ser av Mediesverige. Jag är som tjänstledig redaktör inne på min tredje tidningskoncern. Det är samma tidning som jag formellt sett i någon mening är anställd av som ägs av den tredje tidningskoncernen.
Det händer saker. I den förändringen skulle man brett kunna diskutera olika former av tidningsstöd, tidningshjälp och mediehusstöd. Det är värt en annan diskussion. Det är precis vad vi ser, att det går från annonsaffären till läsaraffären. Jag delar också bedömningen om det digitala. Fru talman! Som jag sa inledningsvis i mitt första anförande värnar jag också om papperstidningen och papperstidningsläsandet.
Det är en viktig produkt för väldigt många, framför allt äldre. Det är därför detta fyller mig med en sådan stor oro. Det är också därför jag i olika former av skriftliga frågor under en längre tid har försökt uppmärksamma regeringen på problemet. Det är ett problem inte minst för den enskilda men långsiktigt även för våra tidningshus.
Det handlar om när inte dagstidningen är en dagstidning längre utan ges ut måndag till fredag men dimper ned i brevlådan bara tisdag och torsdag ena veckan och måndag, onsdag och fredag den andra. Då har vi ett problem, och det är ett demokratiproblem.
Hans Wallmark (M):
Jo, det engagemanget finns i allra högsta grad. Jag tror dock att man börjar städa trappan uppifrån och sedan går nedåt. Så som regeringen och dess företrädare legitimerar detta ökar risken för att andra känner sig sporrade. Det blir en spiral som hela tiden går nedåt.
Det är precis som statsrådet Amanda Lind säger, fru talman: Det finns hat och hot i många olika sektorer - inte minst i den lokala politiken, som jag själv också har varit en del av som kommunstyrelsens ordförande. Det finns all anledning för oss att, både genom egna åtgärder och genom att bistå andra, forma ett demokratiskt värdigt samtal.
Med det sagt har jag inget emot att man formulerar sig skarpt eller ibland elakt, vasst och bitskt. Vi kommenterade ju tidigare en ledarskribent som var väldigt duktig på det. Men det är inom ramen för det demokratiska samtalet, och det är därför jag nu vänder mig till demokratiministern. Jag tror nämligen att det finns ett särskilt tungt ansvar hos dem som utgör den utövande maktens främsta företrädare.
Dit hör statsrådet, och dit hör statsrådets kollegor i regeringen. Här pratar man om att "gripa makten" och "i denna sörja" för att beskriva olika alternativ i en demokrati. Det är absolut så: Det finns två distinkta regeringsalternativ i Sverige. Det ena företräds av Stefan Löfven med ett ganska svagt stöd i kammaren.
Det andra är Ulf Kristersson. Han fick faktiskt fler röster i omröstningen, men genom det majoritetssystem vi har valdes ändå Stefan Löfven. Han fick fortsätta som statsminister med färre avgivna röster i kammaren än Ulf Kristersson.
Att påstå att Moderatledaren som den stora oppositionens ledare skulle vilja nå regeringsmakten genom att "gripa makten" är väldigt lågt. Fru talman! Låt mig trötta kammaren - vi är ju inte så många här - med att citera Fredrik Haage i Smålandsposten, vilket jag även gjorde i min interpellation.
Han skrev den 21 januari: "Oppositionen i Sverige sägs numera alltså inte bara ha sakpolitiskt fel utan dessutom är demokratiskt tvivelaktig. Det är en mycket dramatisk retorisk glidning som borde vara politiskt omöjlig i ett civiliserat land som Sverige." Han fortsätter: "I en demokrati griper ingen makten någonstans. Ett parti söker mandat av väljarna och får det eller får det inte i allmänna val.
Johanssons formulering är djupt oanständig i det att den naket underförstår att ett moderat-Sverigedemokratiskt parlamentariskt maktövertagande kommer att vara demokratiskt illegitimt."
Då kommer vi tillbaka till det jag tog upp i mitt första inlägg, fru talman: Jag var en av dem som varnade för, i all enkelhet genom att göra en återsändning av vad mer kvalificerade röster sa i USA, att det fanns tydliga tecken på politiska krafter som började ifrågasätta det amerikanska presidentvalet långt innan det var genomfört.
Och det skedde i en förfärande omfattning - ytterst med anfallet mot kongressbyggnaden som det ultimata exemplet på det. Därför säger jag att vi ska vara aktsamma och tänka på vad konsekvenserna kan bli om regeringsföreträdare inte är varsamma med ordens nyanser och ordens valörer.
Hans Wallmark (M):
Nu var min fråga formulerad på det sättet att den handlade om hur vi undviker onödig och direkt farlig polarisering. Sedan har ministern själv breddat det till hot och hat. Det gör hon kanske helt rätt i, för detta finns också, men min fråga var dock något mer insnävad just för att den skulle handla om det demokratiska samtalet. Det var också därför jag ställde frågan till demokratiministern.
Man kan ha olika känslighetsgrad. Att jag gav exemplet med att Stefan Löfven faktiskt fick färre röster i omröstningen här i kammaren än Ulf Kristersson hade ingen laddning utan var bara ett faktaåtergivande. Det var ett rent faktiskt påstående. Jag tror att regeringen bör tänka på att den är en ganska svag minoritetsregering.
Ni har ju inte ett alldeles starkt stöd utanför 73-punktsprogrammet i den här kammaren. Jag har tidigare i dag i en annan interpellationsdebatt påmint utrikesministern om att i vissa frågor finns det fem partier mot regeringen, och i andra frågor finns det till och med sex partier mot regeringen.
Det är i ljuset av det som man ska fundera på det demokratiska samtalet och ordens nyanser och valörer, och man måste börja längst upp, i den utövande maktens högsta cirklar. Vad är det för språk man har, och vilken typ av tankefigurer släpper man in?
Kultur- och demokratiministern kan tillsammans med sina regeringskollegor en dag upptäcka att regeringsförklaringen framförs av Ulf Kristersson. Då är frågan: Har Moderaterna då gripit makten eller har det skett en demokratisk maktväxling i Sverige?
Hans Wallmark (M):
Jag tycker att Pål Jonson på ett föredömligt sätt har redogjort för Moderaternas syn på Storbritanniens viktiga roll i vårt närområde, liksom för de utmaningar vi står inför givet att Storbritannien på grund av brexit inte längre är en del av EU och att vi därför måste hitta nya formationer. Det är också därför Pål Jonson har väckt den här interpellationen.
Jag delar bedömningen att regeringen inte berättar vad den vill uppnå, vare sig när det gäller tidtabell, strukturer eller vad eventuella slutprodukter ska bli. Det där blir tyvärr ett problem, fru talman, för det gör att inget går att utvärdera. Om man inte berättar på förhand vad målen är, hur ska man då i efterhand kunna säga "Det var dit vi skulle komma"?
Det gör att det finns en liksom mållöshet som regeringen ger uttryck för. Det är i grunden djupt allvarligt, för Storbritannien är som sagt ett för Sverige och vårt närområde oerhört viktigt samarbetsland. Fru talman! Den där mållösheten är tyvärr genomgående för regeringen. Jag ska ta ett exempel som försvarsministern själv tog upp i sitt svar, nämligen Joint Expeditionary Force, JEF.
Det är ett väldigt viktigt samarbetsprojekt som Sverige har med Storbritannien. Under flera år pågick det en diskussion om huruvida Sverige skulle bli en del av projektet eller inte, och jag gick igenom arkivet och såg att jag ställt tre skriftliga frågor till försvarsminister Peter Hultqvist. På ingen av dem gav han något svar om riktningen, alltså vad man ville och hur man skulle vilja uppnå det. Jag ska be att få läsa ur ett av svaren.
Försvarsministern skrev: "Försvarsmaktens svar inkom den 31 mars 2017 och är föremål för beredning i Regeringskansliet. Jag avser inte föregripa detta arbete men kan konstatera att underlaget utgör en viktig del i den pågående analysen av om Sverige bör delta i JEF. Samverkan sker även med Finland i denna fråga." Det som blir problemet med den här typen av icke-svar är att det ju inte går att utvärdera huruvida man gör som man hade tänkt göra.
Ett annat problem är att vi närmar oss valåret 2022 - det har jag också noterat i försvarsministerns debattartiklar i olika organ, om stormtrupper och en del annat - och att det kan bli regeringsskifte. Några av oss i kammaren hoppas ju att det ska bli det. Jag tror att det är väsentligt att det i så fall blir en sömlös övergång när det gäller förhandlingar med viktiga aktörer och viktiga länder, vilket Storbritannien är.
Därför, fru talman, är det illa att regeringen inte är tydligare med vilka kort man tänker spela och hur man vill uppnå det som är det önskade. Fru talman! Jag tror mig veta att försvarsministern är en bokläsare och bokälskare. Därför grävde jag fram mitt eget exemplar av den brittiska författaren Lewis Carrolls bok om Alices äventyr i Underlandet.
Alice ställer frågan till katten: Skulle du vilja tala om för mig hur jag ska gå för att komma härifrån? Då svarar katten: Det beror åtskilligt på vart du tänker gå. Detta, fru talman, är väl kanske en sensmoral från bokens värld att överlämna till försvarsministern.
Vart tänker regeringen gå när det gäller att bygga nya relationer med Storbritannien bortom brexit?
Hans Wallmark (M):
Försvarsministern konstaterade i sitt förra inlägg att det är viktigt att ha Storbritannien engagerat. Den synpunkten delar vi från Moderaternas sida - absolut! Försvarsministern hade också en lång uppräkning av olika former av samverkan och samarbete - allt från JEF till, på stridsflygssidan, FCAS och enskilda övningar. Allt detta är rätt och riktigt. Fru talman!
Däremot är det två företrädare för det största oppositionspartiet som nu påpekar att regeringen borde utnyttja möjligheten att nå en bredare samsyn kring hur vi ska ha denna säkerhetspolitiska dialog med Storbritannien. Försvarsministern konstaterar att det är två parter som pratar med varandra. Det är alldeles riktigt.
Det som är problemet för regeringen är att den har en rätt bräcklig parlamentarisk grund och inte gör någonting för att förankra detta parlamentariskt. Man håller korten väldigt nära inpå den egna kroppen, och det är beklagligt. Jag tror att det finns förutsättningar för en ganska bred samsyn med riksdagen och dess många partier.
Flera av oss är besjälade av hur vi ska kunna fördjupa och förbättra relationen med Storbritannien. Men då måste man veta vad regeringen vill: vilka mål man vill uppnå och hur hela processen ska se ut. Då duger det inte, fru talman, att bara hänvisa till att man då och då dyker upp i försvarsutskottet och levererar information. Här kommer ett erbjudande från vår sida om att involvera riksdagens partier i denna viktiga dialog.
För att säga ungefär som katten i Alice i Underlandet : Vart vill man gå? Ja, det beror åtskilligt på vart man vill komma. Då är den grundläggande frågan: Vart vill regeringen gå när det gäller den här viktiga säkerhetspolitiska dialogen?