Johnny Munkhammar (M):
Det kanske chockerar en och annan i denna kammare, men det är inte vi som skapar välstånd. Välstånd skapas av människor som arbetar, driver företag, investerar och konsumerar.
De som vill ge sken av att skapa välstånd och välfärd genom att införa och höja skatter ska veta att de leker jultomte med andras pengar, för pengarna tillhör i grunden dem som har arbetat ihop dem, och vi ska bara ta upp skatt när det verkligen behövs. De människor som arbetar, driver företag och investerar skapar det välstånd vi lever av.
De människorna behöver frihet för att kunna utföra detta skapande av välstånd och välfärd - frihet att handla, frihet att byta jobb, frihet att konkurrera, frihet att starta företag och friheten att bestämma över de pengar de själva arbetar ihop. Gunnar Andrén visade en liten bok av Bertil Olin från 1950.
Ibland kan man tro att debatten här har varit likadan sedan 1950. I själva verket har världen förändrats fantastiskt mycket sedan dess, och de ekonomiska friheterna har ökat dramatiskt. Runt om i världen har vi sett länder där man har ökat den ekonomiska friheten. Det har lett till större välstånd där.
Det är egentligen bara Kuba, Nordkorea, Sudan, Iran och några andra länder som inte har ökat den ekonomiska friheten, och det har inte gått bra för dem. Den ekonomiska friheten har ökat runt om i världen. Det kallas bland annat globalisering, och det har lett till en kraftig ökning av inkomsten för människor i världen och den snabbaste minskning av extrem fattigdom i världen som vi någonsin har sett. Globaliseringen påverkar också förutsättningarna för att ta ut skatter.
Runt om i Europa har vi sett att den genomsnittliga bolagsskatten de senaste åren har sänkts från 35 procent till 23 procent. Marginalskatten på inkomster har sänkts från 47 procent till 37 procent. Detta är stora förändringar, men man ska komma ihåg att intäkterna från dessa skattekällor har ökat i de länder där man sänkt skatterna.
När man sänkte skattesatserna ökade intäkterna, för man fick en så mycket större ekonomisk dynamik, mer företagande och mer arbete att intäkterna ökade. Den som lovar högre skatter kan ibland få lägre intäkter till den välfärd som man tycker är så viktig. Den ekonomiska friheten har också ökat i Sverige. Vi tillhörde ett av Västeuropas minst ekonomiskt fria länder i mitten av 1980-talet. I dag är vi på plats 21 av 179 länder i världen.
Sverige är ett av världens mest ekonomiskt fria länder. Det är fantastiskt. Det har också gjort att Sverige i dag är ett rikare land än vad vi någonsin har varit tidigare. Vi har högre inkomster än vad vi någonsin har haft. Vi har bättre välstånd än vad vi någonsin har haft. Det här är en stor framgång. Det var detta som en gång gjorde Sverige rikt i slutet av 1800-talet när finansminister Johan August Gripenstedt genomdrev ett antal liberaliseringar. Det handlade om liberalisering av finansmarknader.
Det handlade om liberalisering av frihandel. Det handlade om att avskaffa tullarna inom landet. Det var massor av liberaliseringar som gjorde att Sverige, som då var ett av Europas fattigaste länder, plötsligt började skapa välstånd. Så har man gjort sedan dess, tack vare ekonomiska friheter. Sedan har nivån på den ekonomiska friheten varierat, men i dag är den hög i Sverige.
Under den förra mandatperioden hade vi en regering som fortsatte på den inslagna vägen, som har skapat framgång här och i så många andra länder när det gäller ökad ekonomisk frihet. Och det var en prioritering framför allt, att arbete ska löna sig snarare än bidrag. Det har talats om att det bara skapades 100 000 nya jobb under den perioden. Men riksdagens utredningstjänst har på mitt uppdrag tittat på hur många jobb som verkligen skapades totalt sett i svensk ekonomi.
De senaste fyra åren har ungefär tre miljoner nya jobb skapats i Sverige, lågt räknat. Sedan tillträddes många av de här jobben av personer som tidigare hade ett jobb. Men det var också ungefär 300 000-350 000 personer varje år som inte hade jobb som fick ett jobb, och det är en stor framgång. Sedan försvann många jobb för att människor gick i pension. Så nettot var plus 100 000. Och det är inte dåligt om man ser till den finanskris som var.
Men man ska inte glömma den totala dynamiken som finns i ekonomin när det gäller jobbskapande. Om vi bara ökar jobbskapandet med en tiondel har vi åstadkommit succé. För då handlar det inte om plus 100 000 jobb utan om ett par hundratusen netto. Vi har fortsatt att öka den ekonomiska friheten i Sverige. Vi kan ta globaliseringen, som är ett tecken på detta globalt. Sverige är ett av de länder som tjänar mest på globaliseringen.
Då kan man fråga sig: Är det så här tack vare att vi inte har reformerat och att vi har stannat kvar vid 1970-talets situation eller, för den delen, 1950-talets? Nej, det är så här för att Sverige har reformerat. Vi har gått framåt. Vi har ökat den ekonomiska friheten samtidigt som vi har haft ordning och reda, självklart, när det gäller offentliga finanser.
Faktum är att Sverige under den förra mandatperioden har kommit närmare ett skatteparadis för låginkomsttagare än vad man varit någon gång sedan andra världskriget. Aldrig tidigare under efterkrigstiden har en låginkomsttagare i Sverige haft så låg inkomstskatt som nu. Det här gör att drivkrafterna för arbete för den låginkomsttagaren ökar kraftigt. Det är naturligtvis mycket bra.
Men det är väl också en social och moralisk fråga att människor med låga inkomster ska ha pengar kvar att leva av. Jag ser det också som en fråga av social karaktär och en fråga som handlar om egenmakt för vanligt folk. Det ska vara mindre makt åt politiker, mindre makt åt myndigheter, mindre makt åt den här kammaren och mer makt åt den enskilda människan över det egna livet. Det tycker jag är en mycket viktig anledning till att vi ska se till att hålla skatterna låga.
I Sverige tror jag att man väldigt starkt stöder idén om att människor ska kunna gå från koja till slott, att vi ska kunna börja med enkla förhållanden, vilken bakgrund som helst, och sedan arbeta oss framåt genom utbildning, arbete och investeringar och kunna bli någonting helt annat. Ska det kunna vara verklighet måste vi fortsätta att riva hinder på den vägen.
För låginkomsttagare som nu har låg skatt stiger skatten ganska snabbt när de ökar sin inkomst genom utbildning och extra arbete. Det är någonting vi måste titta på i framtiden. Man kan fråga sig en sak. Sverige har blivit ekonomiskt mycket friare. Europa har blivit ekonomiskt mycket friare. Världen har blivit ekonomiskt mycket friare. Detta har lett till en stor välståndsökning.
Skulle Sverige då plötsligt vända om och bedriva en motsatt politik där vi minskar den ekonomiska friheten genom att bland annat introducera en skattechock, införa nya kilometerskatter och bensinskatter, höja västvärldens redan högsta marginalskatter, höja kommunalskatter och höja landstingsskatter, såsom föreslogs från oppositionen före valet? Nej, sade svenska folket, det ska vi inte göra.
Vi ska inte gå på tvärs mot det som har varit bra för Sverige och det som har varit bra för Europa, utan vi ska fortsätta med inriktningen och fortsätta att reformera. Det svaret var tydligt. Det som är roligt nu är att Socialdemokraterna uppenbarligen också har börjat instämma i det här. Först var det Thomas Östros som började begrava den politik man gick till val på så djupt det gick. Förmögenhetsskatten var dålig och mycket annat.
Mona Sahlin instämde häromdagen och sade att den politik man gick till val på egentligen var en mycket dålig politik. Det sade hon och kastade mer jord på det här förslaget, som man hade begravt. Och så sade hon så här: Vi vill att människor ska utbilda sig, arbeta hårt, sträva framåt och uppåt, göra karriär, starta företag, bygga hus och skapa nytt. Då måste vi visa det - också genom vår skattepolitik. Vi får inte blunda för att skatterna påverkar människors och företags drivkrafter.
Jobbskatteavdraget är inget orimligt sätt att sänka skatten på. Jag instämmer till hundra procent. Det var väldigt bra sagt. Mer effektivt kan man inte heller begrava en politik, tycker jag, som man tidigare så energiskt försvarade. Men det som har hänt nu är att man har grävt upp den här politiken igen och lagt den på riksdagens bord, och det är den vi ska besluta om.
Valet står mellan regeringens budgetproposition och den nyligen uppgrävda politiken, med skattechocken och alltihop. Om det vill sig så illa att riksdagen bifaller den här motionen från De rödgröna undrar jag: Finns det någon hos er som skulle vilja ta ansvar för det som blir följden? Ni har ju tävlat om att ta avstånd från den.
Jag tycker att det är mycket bättre om vi fortsätter att fördjupa reformlinjen, som handlar mycket om ekonomiskt frihet för vanligt folk, för det är då vi skapar jobb och välstånd.