KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amanda Lind (MP):
En mångfald av starka och oberoende medier i hela landet är en förutsättning för en stark demokrati. Det handlar om att alla människor oavsett var de bor i landet ska ha tillgång till ett allsidigt medieutbud av hög kvalitet som kan fördjupa och skildra men också granska och förklara samhällets skeenden. Alla människors tillgång till journalistik är en viktig demokratifråga. För att den ambitionen ska uppnås är fortfarande tidningar på papper en viktig distributionskanal inte minst för den äldre målgruppen.
Därför har jag och regeringen genomfört ett helt pärlband av reformer inom medieområdet. Allt har haft det övergripande syftet att stärka människors tillgång till professionell journalistik i hela landet. Det handlar bland annat om förstärkta mediestöd och ökat distributionsstöd. Vi har infört ett nytt utgivningsstöd för tidningsdistribution under krisen och enklare regler för både tidningar och tv, slopat producentansvar för papperstidningar och gjort en hel del annat.
Jag vill också understryka att det under den här krisen är det extra viktigt med professionell journalistik. Det gläder mig att se att fler medborgare hittar till tidningarna och känner förtroende för nyhetsförmedlingen under krisen. De strukturella förändringarna inom medieområdet som Hans Wallmark förtjänstfullt pekar på behöver politisk handlingskraft för att mötas.
Det är därför jag har gett MPRT i uppdrag att ta fram förslag på hur distributionen kan upprätthållas även i en situation med varannandagsutdelning. Myndigheten ska också titta på ett bredare distributionsstöd som kan fungera på längre sikt. Mitt riktmärke i allt det arbetet är att främja mediernas möjligheter. Jag välkomnar Wallmark och Moderaterna att kroka arm i den ambitionen. Jag talar gärna mer om hur vi tillsammans kan stärka villkoren för den professionella journalistiken i vårt land.
Jag vet att det också är något som branschen starkt skulle välkomna.
Amanda Lind (MP):
Hans Wallmark har frågat mig för det första, hur jag arbetar för att säkra och upprätthålla ett respektfullt politiskt debattklimat i Sverige för att därmed undvika polarisering, för det andra om jag i egenskap av kultur- och demokratiminister har gjort någon analys kring ledande politikers egenansvar att säkra en god och saklig ton i den allmänna debatten och hur det kan förbättras, och vilka åtgärder jag vidtar inom ramen för min tjänsteutövning i regeringen.
Ett öppet och mångfasetterat demokratiskt samtal där många perspektiv kommer till uttryck och bryts mot varandra är en helt central del av vår demokrati. Därför är det särskilt oroande med de hot och det hat som alldeles för ofta drabbar personer som deltar aktivt i samhällsdebatten. Självcensur är ett allvarligt demokratiproblem och en framtidsfråga som också handlar om att kommande generationer ska vilja och våga ta uppdrag och engagera sig.
Samtidigt är det viktigt att skilja på hot och hat mot personer och på skarp kritik som har sin utgångspunkt i ideologiska åsiktsskillnader. Att exempelvis kritiseras för vilken politik man för och vilket parti man samarbetar med är något helt annat än att tystas med angrepp mot ens person. Med det sagt är hot, hat och desinformation allvarliga hot mot det demokratiska samtalet. Här har vi alla ett ansvar för hur debatter förs.
I regeringens demokratistrategi lyfts det hotade demokratiska samtalet fram som en av tre utmaningar mot demokratin som särskilt behöver bemötas, vid sidan om det demokratiska utanförskapet och det ökande hotet från antidemokratiska krafter. Regeringens åtgärder för att värna det demokratiska samtalet mot hot och hat beskrivs i handlingsplanen Till det fria ordets försvar. Det handlar om ökad kunskap, stöd till dem som utsätts och ett stärkt rättsväsen.
Under 2018-2020 har också kommittén Nationell satsning på medie- och informationskunnighet och det demokratiska samtalet haft i uppdrag att arbeta med utåtriktade insatser som ökar människors motståndskraft mot desinformation, propaganda och näthat. Fru talman! När det gäller samtalstonen delar jag Hans Wallmarks uppfattning att vi som framträdande politiker har ett betydande personligt ansvar att hålla en god och saklig ton i den allmänna debatten.
Jag har varken ansvar för eller intresse av att recensera enskilda statsråds eller opinionsbildares språkbruk. Personligen ser jag det som självklart att jag uppmanar till en god ton i mina egna kommentarsfält, att jag själv inte misstror medier eller forskare och att jag bemöter mina meningsmotståndare med respekt. Det är ett ansvar som alla politiker behöver ta och som jag vet att hela regeringen tar på stort allvar.
Politiska partier bör också kontinuerligt föra en intern diskussion om dessa frågor och odla en kultur som utgår från att politiska samtal ska föras med respekt, lyhördhet och i god och saklig ton.
Amanda Lind (MP):
Jag vill börja med att tacka Hans Wallmark för engagemanget för det demokratiska samtalet. Det är något jag välkomnar. Det är något som jag har jobbat med från dag ett under min ministertid. Det är något som min företrädare jobbade med. Det är något som regeringen har jobbat med under väldigt många år.
Jag vill säga detta eftersom jag nu ska citera vad Hans Wallmark säger i sin interpellation: "Med ett förgrovat språk, mer eller mindre illa dolda anklagelser, demoniseras och smutskastas personer som ogillas. Det blir en spiral nedåt." Fru talman!
Jag vill upprepa att det inte ingår i mitt ämbete som demokratiminister att vare sig ta ansvar för eller recensera enskilda statsråds språkbruk, inte heller andra opinionsbildares och politikers språkbruk. Jag vill hålla mig för god för att lyfta fram olika enskilda exempel här i kammaren. Jag konstaterar dock att problemet med hot och hat och ett förråat demokratiskt samtal har funnits länge.
Jag har träffat civilsamhällesorganisationer, journalister, konstnärer och förtroendevalda från många partier, inte minst på lokal nivå, som inte vill uttrycka sig i den offentliga debatten, som undviker vissa ämnen och som undviker att kasta sig ut på nätet med åsikter av rädsla för den stormvåg av hot och hat som man då kan få ta emot. Fru talman!
Vi har under flera år jobbat med handlingsplanen till det fria ordets försvar för att motverka hat och hot. Vi har gett uppdrag om att stötta förtroendevalda, konstnärer och journalister genom olika myndigheters arbete. Vi har ett gott samarbete med SKR i de här frågorna. Vi stärker rättsväsendet. Vi jobbar förebyggande. Det handlar naturligtvis om att jobba brett med medie- och informationskunnighet och att föra diskussionen brett i samhället.
Jag blir dock lite bekymrad över att det Hans Wallmark pekar på i sin interpellation inte är detta. Det är inte att detta har pågått i åratal och att människor har skrämts bort från den politiska debatten, hotats och hatats. Jag kan någonstans förstå det. Det har ju dykt upp en väldigt animerad diskussion efter Moderaternas svängning att öppna för att budgetsamarbeta med Sverigedemokraterna.
Jag vill ändå peka på det: Låt oss vara renhåriga och skilja det vi nu pratar om från den skarpa kritik och de frågor som kan komma efter ett sådant vägval. Det kan ju inte förvåna Hans Wallmark att frågor ställs och att kritik kommer när partiledaren för Moderaterna så sent som för två år sedan pekade på grundläggande värderingar hos Sverigedemokraterna som omöjliggjorde ett sådant samarbete. Jag legitimerar inte ett förråat språkbruk.
Jag tycker att vi ska tänka på tonen mot varandra. Men när jag hör människor, inte minst unga, som inte vågar vara en aktiv del i vår demokrati tycker jag att det finns många problem att ta itu med. Jag tycker att det är lite anmärkningsvärt att Hans Wallmark inte uttrycker engagemang i lika hög grad för de utmaningarna.
Amanda Lind (MP):
Vi kan naturligtvis diskutera den semantiska skillnaden mellan orden gripa och ta. Men jag kan inte se framför mig att någon i den här kammaren skulle ifrågasätta ett valresultat. Jag förutsätter att Hans Wallmark inte tror det heller. Jag återkommer till Hans Wallmarks interpellation som handlar om hur jag som minister arbetar för att säkra och upprätthålla ett respektfullt politiskt debattklimat i Sverige för att därmed undvika polarisering.
Jag vill mena att det här är ett bekymmer som har pågått i väldigt många år: en förråing av det politiska samtalet och utbrett hot och hat. Det är också aspekter i en polarisering. Polarisering kan för mig aldrig vara en diskussion om ideologiska åsiktsskillnader eller vilka partier vi arbetar med. För att försöka undvika polarisering kan lösningen inte heller vara att tycka att alla ska samarbeta med alla partier och att det är lösningen.
Vårt demokratiska system i Sverige bygger på att en regering söker stöd i riksdagen för att få tillträda och att partierna diskuterar och beslutar om vilka man vill samarbeta med eller inte. Jag undrar återigen varför Hans Wallmark lyfter frågan i den här kammaren om att vi sitter i en minoritetsregering. Så är det, och så har det varit i den här kammaren tidigare också. Jag hoppas att Hans Wallmark inte heller där har några bakomliggande tankar med att lyfta fram detta. Fru talman!
Det är viktigt att vi jobbar för ett öppet debattklimat och att vi minimerar förekomsten av hot och hat i det offentliga samtalet. Det skrämmer människor till tystnad. Det underminerar vårt demokratiska system. Det gör att färre vill delta i vår demokrati. Det tycker jag är oerhört viktigt och något som vi alla behöver stå upp för. Vi ska aldrig devalvera begrepp som polarisering, hot och hat.
Det tjänar ingen på, varken Moderaterna eller regeringen.
Amanda Lind (MP):
Världen stod inför stora gemensamma utmaningar redan innan coronapandemin, alltifrån skenande klimatförändringar - vilket många unga i dag är engagerade i - till växande antidemokratiska krafter och ekonomiska klyftor som syns i barns uppväxtvillkor. Fru talman! Jag har aldrig haft svårt att förstå att unga kan ha en bister syn på framtiden. Nu står vi dessutom i mitten av en pandemi som drabbar hela samhället men allra hårdast dem som redan lever i någon form av utsatthet.
Många unga har svag etablering och osäker ställning på arbetsmarknaden och riskerar att drabbas hårt. Och som vi redan har varit inne på i diskussionen: När verksamheter stängs ned, alltifrån studier till kultur- och idrottsföreningar, vet vi att barn och unga blir mer beroende av sina hemförhållanden, vilket riskerar att öka ojämlikheten. Jag vill återkomma till att unga är en heterogen grupp med olika intressen, viljor och värderingar.
Gemensamt är dock att vi vill att ungdomstiden ska präglas av en känsla av möjligheter och framtidstro, och det har blivit svårare i den här krisen. Det viktigaste jag ser att vi kan göra är att leverera resultat som gör skillnad i ungas vardag, och här är möjligheten att stärka ungas inflytande en viktig del.
Jag är också stolt över att vi i regeringen möter pandemins effekter genom att investera i unga genom ökade möjligheter till jobb och arbetstillfällen, satsningar på skola och stöd till idrotten och kulturen så att det ska finnas möjligheter för unga att komma tillbaka till en än mer aktiv fritid efter pandemin. Inte minst stärker vi också ungas demokratiska deltagande genom att öka stödet till organisationer som organiserar unga, vilket vi vet är en viktig del när man sedan ska in i partipolitiken.
Jag är övertygad om att alla människor växer av att bli inkluderade. Vi behöver bygga ett starkare samhälle, och då är unga och ungas engagemang en viktig röst i det uppbyggnadsarbete som vi har att göra efter pandemin.
Amanda Lind (MP):
Boriana Åberg har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att öka kunskaperna om kommunismens illgärningar samt vad jag avser att göra för att statliga stöd inte ska beviljas till organisationer som vill avskaffa demokratin och för att redan betalda stöd exempelvis ska kunna återkrävas. Regeringen har i instruktionen till Forum för levande historia infört ett särskilt uppdrag att informera om kommunismens brott mot mänskligheten.
För att nå särskilt viktiga målgrupper, däribland barn och unga, har Forum för levande historia bland annat tagit fram utbildningsmaterial och ägnat särskilt fokus åt de brott mot mänskligheten som begicks av de kommunistiska regimerna i Sovjet, Kina, Kambodja och Östtyskland.
Andra exempel på myndighetens arbete är vittnesskildringar med överlevande från arbetsläger i Sovjet och Kina samt utställningen Gulag: Det farfar inte berättade , som även går att ladda ned från myndighetens webbplats. Som minister fattar jag inte beslut på egen hand om statsbidrag till enskilda organisationer.
Med det sagt har jag sedan jag tillträdde varit tydlig med att statsbidrag inte ska gå till organisationer som agerar i strid mot samhällets grundläggande värderingar, så som de uttrycks i regeringsformen och i de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter. Det handlar inte bara om att sådana organisationer inte ska ta del av stödet utan även om att det riskerar att urholka trovärdigheten för hela stödsystemet.
Ett starkt och självständigt civilsamhälle är centralt i vår demokrati. För att säkerställa att den statliga bidragsgivningen till civilsamhällets organisationer utgår ifrån demokratiska värderingar tillsatte regeringen 2018 en utredning för att se över demokrativillkoren och hur de tillämpas. Betänkandet, som överlämnades till regeringen i mars 2019, innehåller förslag till ett förtydligat och enhetligt demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen till civilsamhällets organisationer.
Parallellt med processen för ett nytt demokrativillkor har regeringen även vidtagit andra åtgärder. Bland annat har Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor från och med 2020 fått ökade medel till sitt förvaltningsanslag i syfte att stärka bidragshanteringen. Detta har underlättat för myndigheten att tillämpa de befintliga demokrativillkoren. Regeringen avser att återkomma under mandatperioden med förslag om ett nytt demokrativillkor.
Amanda Lind (MP):
Jag vill börja med att tacka Boriana Åberg för en intressant debatt. Vi är eniga om en sak: Det är centralt att vi har ett tydligt demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen som tydligt markerar mot antidemokratiska aktörer. Som jag nämnde tidigare har regeringen, bland annat genom uppdraget till Forum för levande historia att informera om kommunismens brott mot mänskligheten, vidtagit åtgärder för att öka kunskapen om kommunismens illgärningar.
Det, fru talman, är ett viktigt arbete. Genom det arbete som Forum för levande historia gör för att nå olika målgrupper, bland annat elever och lärare i grundskolan, ökar kunskaperna i samhället om kommunistiska regimers brott mot mänskligheten. Statliga stöd ska självklart inte beviljas organisationer som inte är demokratiskt uppbyggda eller som i sin verksamhet inte respekterar demokratins idéer.
Detta är regeringen tydlig med, och det är en fråga som jag själv har arbetat med sedan den dag jag tillträdde. Sedan är det Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor som prövar frågor om bidrag, till exempel till politiska ungdomsorganisationer. Om villkoren för statsbidraget inte uppfylls, det vill säga om en organisation till exempel inte respekterar demokratins idéer, kan MUCF återkräva bidragen. Myndigheterna har också blivit mycket bättre på att granska och följa upp bidragsansökningar.
Oseriösa organisationer stoppas, och det är bra. Nu ska vi utforma ett nytt demokrativillkor för statlig bidragsgivning som ska hålla både för dagens situation och för morgondagens. Det är inte så enkelt, och det tar lite tid. Men det är min fasta övertygelse att resultatet kommer att bli bra. Avslutningsvis vill jag betona hur viktigt det civila samhället är för vår demokrati. Ibland tenderar vi här i riksdagen att glömma det när vi fokuserar på de organisationer som är problematiska.
Jag tycker att alla de miljontals frivilliga som, ofta på ideell basis, arbetar för en bättre värld förtjänar vår respekt.
Amanda Lind (MP):
Martin Kinnunen har frågat mig på vilket sätt jag kommer att säkerställa att en ny mediestödsförordning inte öppnar upp för att Myndigheten för press, radio och tv ska villkora mediestöd utifrån hur medier väljer att rapportera. Han har även frågat på vilket sätt jag kommer att säkerställa att de föreslagna förändringarna inte gör det svårare att bedriva fri och oberoende journalistik i Sverige.
Slutligen har han frågat om regeringen i dag ser ett problem med att medier som uppbär mediestöd inte bedriver en ansvarstagande nyhetsförmedling och om jag, om så är fallet, har för avsikt att agera på något sätt. En bred partipolitisk överenskommelse ligger till grund för mediestödet och dess syfte att stärka demokratin genom att främja allmänhetens tillgång till oberoende nyhetsförmedling i hela landet.
Stödet ska bidra till en mångfald av allmänna nyhetsmedier med redaktionellt innehåll av hög kvalitet. Det som Myndigheten för press, radio och tv, MPRT, nu föreslår är inte förändringar i mediestödsförordningen. Det som föreslås är förändringar i myndighetens egna föreskrifter om mediestöd. Myndigheten har möjlighet att meddela föreskrifter om vissa av förordningens bestämmelser.
Något beslut om ändrade föreskrifter har inte fattats av MPRT, utan förslaget är föremål för remiss till och med den 12 mars 2021. Berörda branschorganisationer och medieaktörer har därmed möjlighet att framföra synpunkter på förslaget och dess utformning. Det är mediestödsnämnden vid MPRT som har att pröva om ett enskilt nyhetsmedium uppfyller kraven för mediestöd. Varken regeringen eller jag som minister ska ha synpunkter på vilka enskilda nyhetsmedier som beviljas stöd.
Amanda Lind (MP):
Det är inte så enkelt som att säga att vi ska gå tillbaka till rent kvantitativa, så att säga, krav för press- och mediestöd. Det var ganska enkelt när det handlade om antalet prenumererade upplagor, som driftsstödet, enligt det gamla presstödet, utgick från. Vi har varit partipolitiskt överens om att ett stöd som är helt teknikneutralt behöver inrättas - vi har även varit överens med mediesektorn om det.
I och med att medielandskapet förändras kan man inte låsa sig vid en stödmodell kring prenumererade upplagor i papperstidningsform. Det har vi alla varit överens om. Men ett teknikneutralt stöd som kan ges oberoende av om det är prenumeration, betalt på annat sätt eller gratis innebär såklart att kretsen av potentiellt stödberättigade blir mycket vid. Det är rimligt att medier som söker statligt stöd uppfyller vissa grundläggande kriterier.
Men med det sagt: Det är också viktigt att kriterierna är så objektiva som möjligt i den här digitala miljön. Jag vill dock säga: Det är klart att detta är mer komplicerat än när vi har att göra med papperstidningar. När förordningen togs fram var utgångspunkten att vi skulle hitta en så balanserad avvägning som möjligt i detta. Det handlade till exempel om krav på en ansvarig utgivare och krav på att följa god medieetisk sed. Det var två saker.
Däremot avstod vi - både mitt parti och riksdagen - från att gå vidare med de förslag som fanns om rena demokrativillkor. Det handlade om att komma så långt som möjligt från innehållet. När det gäller den nuvarande processen är det mediestödsnämnden som jobbar med föreskrifterna.
Inget är ännu beslutat, och som jag har sagt tidigare välkomnar jag diskussionen och kan absolut ha förståelse för de principiella farhågor som lyfts av till exempel Tidningsutgivarna. Men, fru talman, min ledstjärna både under pandemin och under hela min tid som kultur- och demokratiminister har varit - och är - att jag ska värna fri och oberoende journalistik i Sverige.
Det är en snabbt föränderlig tid där vi behöver göra många olika insatser för att säkra att vi har en mediemångfald i Sverige. Det handlar om att fortsätta stötta papperstidningen i delar av Sverige och för de grupper som är beroende av papperstidningen för att få sina dagliga nyheter. Man ska ändå inte skapa inlåsningseffekter. Man ska skapa möjlighet till innovation och möjlighet för den digitala omvandlingen att fortsätta.
Vi har sett en ganska formidabel utveckling under pandemin. Nya steg har tagits i innovativ riktning. Det handlar också om att värna stödet till de vita journalistiska fläckar som finns runt om i landet. Fru talman! Det press- och mediestödssystem som vi har i dag är jag stolt över. Martin Kinnunen sa det själv. Detta är ett system som Martin Kinnunen åtminstone 2015 omedelbart ville avskaffa.
Det om något, fru talman, skulle skada den mediemångfald som vi har i Sverige i dag.
Amanda Lind (MP):
En bred partipolitisk överenskommelse är det som ligger till grund för mediestödet och också dess syfte. I detta har ingått att ta fram kriterier som är så objektiva som möjligt i den digitala miljön, där definitionen av allmänna nyhetsmedier delvis är mer komplicerad.
Jag delar Martin Kinnunens uppfattning att det är helt centralt att det ska råda ett stort armlängds avstånd mellan politiken och journalistik och medier. Det är också skälet till att man undvek att skriva saker som har med till exempel demokrativillkor att göra när förordningen togs fram. Utgångspunkten har varit att hitta en balanserad avvägning. Myndigheten för press, radio och tv har sedan möjlighet att utfärda föreskrifter.
Jag menar att här ska inte politiken genom förordningar gå in i för mycket detaljer. Man har utarbetat förslag till förändringar i föreskrifterna och skickat ut dem på remiss. Det är en öppen process. Jag välkomnar debatten. Det här är svåra frågor, och det är återigen viktigt att framhålla att myndigheten inte har fattat något beslut. Remisstiden pågår fortfarande. Det är inte jag som statsråd som har att uttala mig om vilka enskilda publikationer som har fått stöd eller inte av myndigheten.
Sedan måste vi naturligtvis fortsätta att driva en aktiv mediepolitik. Det är ett snabbt föränderligt landskap. Regeringen och jag har visat att vi har varit beredda att agera snabbt för att stötta journalistik och rädda journalistjobb under pandemin både genom att sänka trösklarna och höja de stöd som vi har sett behövts för att journalistik ska nå ut i hela Sverige. Det är en grundläggande demokratisk fråga. Journalistiken ska vara fri och oberoende, och det kommer jag att fortsätta att verka för.