KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leni Björklund (S):
När riksdagen ger regeringen bakläxa i en fråga krävs det väldigt mycket för att regeringen ska komma tillbaka och tala om för riksdagen att den har gjort fel bedömning. Riksdagen har sagt till oss att det inte finns något utrymme för fortsatt militär flygverksamhet i Uppsala. Då är frågan vad som händer med beredskapen.
Vi vet alla att när beredskapsläge gäller har det blivit ett mycket allvarligt tillstånd så att väldigt mycket av civil verksamhet förändras och påverkas. Det är inte ett läge som man kan använda sig av när vi har vår flygverksamhet som vi nu har vid våra flottiljer. Det är faktiskt ett helt annat läge. Vi har diskuterat hela tiden.
Det kommer ju propåer om Uppsala. Det kommer väl också beräkningar. Jag förutsätter att ni får ta del av den typen av underlag som verksamma från Uppsalaområdet. Den bedömning som har gjorts i samband med lokalisering av flygskolan till Malmen är att investeringarna kommer att handla om högst 174 miljoner. Det är högst.
Sedan kommer kostnader för att flytta. De kommer ju varthelst man än flyttar verksamheten. Det är en ofrånkomlig kostnad eftersom riksdagen har sagt till regeringen att fortsatt militär flygverksamhet inte kan bedrivas i Uppsala. Det är det som är utgångspunkten. Det gör att regeringen måste pröva alla andra alternativ eftersom detta var en punkt där vi har fått bakläxa.
Leni Björklund (S):
Under det år som jag varit försvarsminister har jag lärt mig en sak, och det är att när de här besluten om omlokalisering ska genomföras kommer det väldigt mycket underlag om hur mycket pengar det kostar och hur enormt fördelaktigt alternativet att stanna kvar på befintlig ort är.
Jag har ibland mött uppgifter som gjort att jag verkligen lyft på ögonbrynen och undrat hur beräkningarna har kunnat leda till sådana slutsatser. Närmare kontroller har också visat att det inte har stämt.
Det blir ofta så att siffermaterialen blir partsinlagor därför att man tycker att det är svårt och tufft att genomföra en del av de förändringar som riksdagen har beslutat om. Jag tror att det gäller också i det här fallet. Jag tycker att 174 miljoner är en stor summa. Detta är ju en summa som ska lånefinansieras, och det sker inom Fortifikationsverkets ram.
Det är så själva kostnaden betalas. Den är också invägd i kostnaderna framöver för att driva flygskoleverksamheten. Däremot har vi naturligtvis också funderat kring en europeisk flygskola.
Då är det Luleå, Östersund och Söderhamn som är de alternativ vi har presenterat för att kunna få en europeisk flygskola till oss. Jag är klar över att en del beslut som tas kanske i efterhand visar sig vara mindre lyckade.
Men jag tror faktiskt inte att det är ett dåligt beslut att förlägga flygskolan till Malmen. Dessutom har jag också lärt mig under det här året att en försvarsuppgörelse och ett försvarsbeslut är någonting stort som kräver bred uppslutning, inte bara om en liten del utan om helheten. Det kräver också att man står för inriktningen under hela perioden.
Min avsikt är att försöka få en sådan inriktning inför ett kommande beslut att det förslag som regeringen lägger fram också ska vinna riksdagens gillande rakt av. Vi får se om jag klarar det, men det är ändå avsikten.
Leni Björklund (S):
Jag tackar för att den här frågan har kommit upp. Det har gjort det möjligt att gå in i den ytterligare en gång. Jag tycker att vi har mycket lärdom att hämta från hur försvarsbeslutet i sin helhet blev hanterat när vi studerar de här olika komponenterna. 174 miljoner är som sagt mycket pengar; det är jag klar över.
Men det är också så att vårt försvarspolitiska beslut omfattar en flerårsperiod och handlar om 40 miljarder årligen till det militära försvaret. Nu ser vi krav på neddragningar och moderniseringar, och för att åstadkomma ett sådant ställningstagande krävs det att man också har beslut och samstämmighet i en lång rad frågor. Som jag sade ska jag arbeta för detta i ett kommande beslut.
Men det går inte att sedan plocka loss små bitar, och det blir extra svårt på de punkter där riksdagen har gett regeringen bakläxa.
Leni Björklund (S):
Erling Wälivaara, vi är överens om att det är betydelsefullt att vi kan ha internationell tjänstgöring och att vi kan fullfölja våra internationella missioner. Det är en vital del av det svenska försvaret.
Då är det naturligtvis viktigt att Försvarsmakten, som är arbetsgivare och ansvarig för all personal vare sig den är hemma eller utomlands, ser till att tjänstgöringen kan genomföras på ett sätt som står i överensstämmelse med de krav som vi som svenskar ställer på arbetsmarknaden.
Men det är också en betydelsefull princip att när man har parter på arbetsmarknaden är det oftast de som tillsammans bäst kan finna en lösning. De kan identifiera problemen bäst, och de kan också gemensamt finna lösningar på dem. Det är helt enkelt det som riksdagen har beslutat ska gälla även för Försvarsmakten.
När riksdagen och regeringen uttalar sig i samband med propositionstexter blir det naturligtvis i form av att det även borde regleras i offentligrättsliga avtal. Det är inte bara vad regeringen anser, utan i det här fallet är det faktiskt också vad riksdagen har uttalat.
Skälet är att man uttrycker en intention men överlämnar till parterna att finna den konkreta lösningen. Det är väldigt noga uttalat att vi ska ha ett deltagande i internationella operationer. Det är ett uppdrag som jag har fått att fullfölja genom riksdagens ställningstagande.
Det är också min uppgift att i dialogerna med Försvarsmakten följa genomförandet av det övergripande beslutet. Men de konkreta lösningarna överlåter vi till parterna att själva finna.
Leni Björklund (S):
Nej, Erling Wälivaara, i den moderna Försvarsmakten kommer det att vara en naturlig del att också delta i internationell tjänstgöring därför att Sverige deltar i bredare internationella sammanhang. Detta är en del av vår gemensamma utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik.
Det är sedan en uppgift som det åligger oss på försvarsområdet och Försvarsmakten att fullfölja. Riksdagen har fattat sådana beslut att det ska bli möjligt att deltagande i det internationella arbetet ska vara en naturlig del. Det är ingen som med lag har fattat beslut om att tvinga enskilda officerare att delta.
Däremot har man tagit bort de regleringar som hindrar arbetsmarknadens parter att finna en lösning som gör att detta är ett naturligt uttryck för att vi har en internationell del också i vårt svenska försvar.
Således är det inte fråga om ministerstyre om jag skulle börja uttala mig, utan då är det helt enkelt ett otroligt klumpigt inhopp i ett avtalsförhållande mellan två parter.
Där måste både Erling Wälivaara och jag vara väldigt försiktiga så att vi inte tar ställning, utan vi ska låta parterna själva hitta lösningarna.
Leni Björklund (S):
Erling Wälivaara, vi är båda helt överens om att man när man deltar i internationella operationer gör en viktig insats för vårt land. Den insatsen ska ha all respekt, och den ska också kunna utföras på ett sådant sätt att man själv efteråt känner att det har varit en betydelsefull och viktig del på ett positivt sätt i den personliga utvecklingen. Detta är målet.
För att åstadkomma det är det en lång rad uppgifter som Försvarsmakten som arbetsgivare ska fullfölja. Försvarsmakten utvecklar hela tiden sin uppgift som arbetsgivare.
Överbefälhavaren har gett ut ett tiopunktsprogram, och det finns en lång rad saker som ska bidra till att de uppgifter som vi från riksdag och regering ålägger Försvarsmakten också kan genomföras på ett anständigt sätt. Där är vi överens. Jag följer noga att så sker.
Leni Björklund (S):
Allan Widman har ställt fem frågor till mig om vilka åtgärder jag avser att vidta i olika avseenden när det gäller underlaget till Försvarsmaktens grundorganisation i försvarsbeslutet. Allan Widmans första fråga gäller om regeringen i praktiken kommer att frångå det beslut som riksdagen fattat avseende Försvarsmaktens uppgifter. Riksdagen har beslutat om uppgifter för Försvarsmakten.
Självklart kommer den grundorganisation som föreslås att svara mot de uppgifter som föreslås i samma proposition. Samtidigt är det viktigt att säga att det inte finns någon direkt koppling mellan myndighetens uppgifter och lokaliseringen av dess enheter i fred. Försvarsmakten ska fullgöra sina uppgifter oavsett var i landet enheterna är lokaliserade.
Den andra frågan gäller spårbarheten mellan den särskilda arbetsgruppens, AG GRO, förslag och regeringens proposition. Här vill jag klargöra att arbetsgruppen ska redovisa sitt underlag till Regeringskansliet. Detta material ska utgöra ett av underlagen till regeringens försvarsbeslutsproposition. Underlaget kommer att vara tillgängligt, vilket möjliggör spårbarhet mellan regeringens proposition och arbetsgruppens arbete.
Den tredje frågan gäller hur Försvarsmaktens företrädare ska kunna uttrycka en avvikande mening i arbetsgruppens förslag till ny grundorganisation. Inom de ramar som framgår av regeringens beslut och de kompletterande departementsbesluten bestämmer arbetsgruppen själv sina arbetsformer.
Den fjärde frågan gäller vilka möjligheter Försvarsmakten har att som myndighet lägga fram ett strikt professionellt förslag på ny grundorganisation. Regeringen uppdrog i juni 2003 åt Försvarsmakten att inför försvarsbeslutsarbetet redovisa ett principförslag avseende den framtida grundorganisationen. I sitt beslut anförde regeringen att Försvarsmakten inte skulle behandla enskilda organisationsenheter eller deras lokalisering.
Myndigheten lämnade denna redovisning den 27 februari i år i budgetunderlaget för 2005. I augusti 2003 beslutade regeringen att underlag om detaljutformningen av grundorganisationen skulle utarbetas av AG GRO.
När det gäller den femte frågan, om att utkräva ansvar av myndigheten i efterhand, vill jag betona att arbetet med Försvarsmaktens grundorganisation inte förändrar myndighetens ansvar i något avseende. Avslutningsvis vill jag påpeka att riksdagen ska ta ställning till regeringens förslag till ny utformning av grundorganisationen, inte Försvarsmaktens eller arbetsgruppens förslag.
Mot ovanstående bakgrund anser jag att det inte finns anledning att vidta några åtgärder i den riktning som Allan Widman avser.
Leni Björklund (S):
Som Allan Widman sade är det inte första gången vi debatterar den här frågan. Det var inte så många månader sedan vi förde precis samma samtal. Jag är fortfarande lika förvånad när jag lyssnar till det Allan Widman säger.
Gör man större förändringar av Försvarsmaktens grundorganisation - och det har ÖB föreslagit, vare sig vi ger mer pengar till Försvarsmakten eller minskar anslagen dit - kommer en sådan förändring att påverka många både enskilda och familjer. Det gäller naturligtvis främst dem som arbetar i Försvarsmakten.
Men också en lång rad andra verksamheter påverkas på de orter där verksamhet bedrivs. Det är då viktigt att de underlag som presenteras för regeringen av arbetsgruppen också tar upp de avvägningar som är av stor samhällelig betydelse även utanför det försvarspolitiska området. Det gäller bland annat miljöaspekter och regionalpolitiska aspekter.
Regeringen kan aldrig frånsäga sig ansvaret för en helhet när man kommer till riksdagen med ett försvarspolitiskt ställningstagande utan måste väga in alla relevanta aspekter. En av dem är regionalpolitiska hänsyn.
För att det beslutsunderlag som regeringen behöver ska vara så fullständigt som möjligt - det är klart att hundra procent fullständigt kan aldrig några underlag vara - krävs att arbetsgruppen, som består av bred kompetens från både Regeringskansliet och Försvarsmakten, också kan väga in den typen av synpunkter.
När det gäller materialet från AG GRO blir det materialet tillgängligt i samband med att försvarsbeslutspropositionen överlämnas till riksdagen.
Leni Björklund (S):
Jag är ledsen över att vårt försvar i själva grundfrågan har en roll och uppgift i vårt samhälle. Vi har en gång haft över 100 enheter i det här landet där vi bedrev utbildningsverksamhet och är nu nere på 30. Om överbefälhavaren får mer pengar vill han ändå att en tredjedel av de utbildningsplattformarna ska försvinna.
Det är klart att det har gjorts många överväganden när man har gjort reduktionen från 100 enheter ned till 30. Jag har haft förmånen att lyssna på kommunernas företrädare när de har presenterat verksamheten. Jag kan på den genomgången förstå att det inte längre finns några ställen som är dåliga för att bedriva utbildning.
Det finns också inte ett enda ställe som inte har betydelse för den ort och det ställe där verksamheten bedrivs. Det är ett ganska komplicerat spel att bestämma hur en fortsatt reduktion ska se ut. De uppgifter vi har är att försvara vårt lands territoriella integritet och att bidra till en internationell fred och säkerhet.
Den typen av uppgifter ska naturligtvis fullföljas även om utbildningen koncentreras till en tredjedel eller hälften så många orter som verksamheten i dag bedrivs på.
Jag är alldeles övertygad om att när riksdagen väl har fattat ett försvarspolitiskt beslut och regeringen sedan överlämnar det ärendet för handläggning och genomförande i Försvarsmakten kommer man att genomföra det beslut som riksdagen har fattat. Jag har inga som helst tvivel på den punkten.
Det finns inga myndigheter i vårt land som kan vetera riksdagens beslut och säga: Eftersom riksdagen har fattat ett sådant beslut kan vi tyvärr inte uppfylla det. Så går det inte till i Sverige.
Leni Björklund (S):
Utgångspunkten för beredningen är det kliniska förslag som ÖB har levererat i samband med budgetunderlaget. Där finns inga hänsyn till några bindningar annat än de militära uppgifterna och vilka behov man kan fylla med olika ekonomiska nivåer. Sedan föreslår ÖB en kraftig reduktion av antalet orter där vi ska vara verksamma och antalet förband. Då kommer nästa fråga.
I valet av de orterna är det naturligtvis det försvarsunderlag som ÖB har levererat som är grundläggande. Det finns också avvägningar som måste göras. Hur mycket kan man öka verksamheten på övningsområdena utan att det blir miljöstörningar? Det kommer att finnas orter med mycket likartade förhållanden som står emot varandra.
Då kan också de regionalpolitiska aspekterna spela en roll. Men det viktiga är att vi som sitter i riksdagen eller regeringen inte kan uppträda här i kammaren, fatta våra beslut, segla ut och låta människorna på de orter och i de områden det handlar om sitta där utan att vi över huvud taget har brytt oss om deras situation. Det är oansvarigt.
Leni Björklund (S):
Den sista fråga som Hillevi Engström tar upp är oerhört viktig, och det är naturligtvis så att den omställning som är grunden, från det gamla invasionsförsvaret med en stor volym till ett mer smalt insatsförsvar, är en stor omställning där personalförsörjningsfrågorna är centrala.
Det är utan tvekan så att måste man ställa in utbildningar, som man har behövt göra, kommer man också att behöva revidera takten för hur snabbt man kan öka andelen kvinnliga officerare. Det är inget som Försvarsmakten tycker är bra, utan det är en följd av de stora personalpolitiska förändringar som ska ske. Riksdagen har ju bland annat varit kritisk mot de höga kostnader man har haft för omställningen hittills, och man måste hitta nya vägar.
Hur det kommer att se ut är inte klart än, utan det bereds. Sedan får jag bara säga att när jag pratar med mina utländska kolleger märker jag att flera av dem från början kanske helt enkelt är lite oförstående inför frågan om genderaspekten i det internationella krishanteringsarbetet. Men de kommer igen.
Några länder har ett mycket stort intresse. Jag är inte säker på att det betyder att de med en gång kommer att driva ett lagstiftningsarbete om synen på prostitution på hemmaplan.
Min nederländska kollega vill väldigt gärna under Nederländernas ordförandetid i EU arbeta för bra regler i utlandstjänstgöringen, men jag är ju inte säker på att han därmed ger sig på lagstiftningen kring prostitution i Holland på det sätt som Helena Bargholtz och jag skulle önska.
Däremot kan det ju hända att gemensamma erfarenheter beträffande krishantering gör att vi tillsammans kan se problem lite mer likartat när man har tio års erfarenhet på det här området. Man får väl se det som långsiktigt. Jag tycker att det är viktigt att också riksdagens ledamöter hjälper till och stöder och pressar på i jämställdhetsfrågorna i försvaret, för de är mycket viktiga.
Leni Björklund (S):
Jag kan inte förstå hur Allan Widman och jag kan få så olika bilder av när Försvarsberedningens rapport presenterades. Det var ingen hurtig tillställning.
Tvärtom gör denna beredning en rannsakning av erfarenheterna av det tidigare försvarsbeslutet och kommer fram till en kritisk prövning av förhållandena både när det gäller regeringens sätt att styra processen, riksdagens förmåga att uttala en tydlig inriktning och Försvarsmaktens förutsättningar och möjligheter att leva upp till det beslutet.
Man konstaterar att det lever kvar mycket av planering och resursslukande delar som fortfarande hör till det gamla invasionsförsvaret - det som riksdagen har beslutat att avskaffa, och det som regeringen skulle styra mot att det skulle bli genomfört och som Försvarsmakten inte har klarat av.
En viktig lärdom inför det kommande försvarsbeslutet blir att vara tydlig med vad det är vi vill uppnå och också tala om vad vi är beredda att plocka bort. Det kommer att vara en viktig process.
Jag tycker inte att det är hurtigt att man konstaterar att det dessutom finns inte bara det gamla traditionella förvarets uppgifter i samhället utan också ett diffust hot som riktas mot inte bara Sverige utan många andra länder.
Det måste mötas, och det kan inte mötas med hjälp av att stärka försvaret utan där handlar det faktiskt om att stärka andra delar i samhället för att skapa en ökad robusthet. Jag har uppfattat att det som var positivt med Försvarsberedningen var att man var rätt överens om inriktningen.
Man har dessutom en bred önskan om att se till att Sverige kan delta i internationella insatser och ge substantiella bidrag till det.
Det är också regeringens önskan att vi kan klara av den uppgiften, även om vi konstaterar att vi också måste avväga mot de nya hot som uppenbarligen finns i vårt moderna samhälle och där vi behöver förstärka andra delar av det svenska samhället för att kunna svara upp mot det.
Jag tror att ju mer vi kan samlas och enas kring de väldigt tuffa målsättningarna, desto större förutsättningar har vi att få en modern försvarsmakt med ett modernt insatsförsvar, som också kan ställa upp i internationella insatser när FN ber oss.
FN ber både om långsiktig hjälp och om snabbinsatsförmåga, och därför är en viktig del i regeringens prövning att se om det går att använda snabbinsatserna - för de behövs - i ett läge där man också kan göra andra insatser.
Leni Björklund (S):
Vi ska ha god kvalitet i det som vi levererar, men vi behöver numera andra förmågor. Det behöver vi här hemma, och det är samma typ av förmåga som efterfrågas i de internationella insatserna.
Hela omvandlingen av det svenska försvaret handlar om det. Då är det en drivkraft att också känna att riksdagen och Sverige vill att vår försvarsmakt ska kunna delta mer i de internationella insatserna. Sedan är det så att i de styrkor som alla länder har anmält till EU i Headline goal 2003 har man konstaterat att det saknas förmåga att snabbt agera.
Det är därför det här konceptet har blivit ganska tydligt i de nya mål som läggs fast, Headline goal 2010, för att se till att denna brist blir täckt. Det är en viktig angelägenhet för Sverige. Sverige tycker inte att det är nödvändigt att varje land ska vara representerat i varje operation. Det är inte vad det handlar om. Det skulle däremot bli en väldigt komplex battle group om man skulle arbeta på det sättet.
Däremot är det viktigt att det finns en förutsättning också för mindre länder att kunna delta i de här operationerna där det är svårt att få ihop hela resursen på egen hand - och där detta skulle vara ett orimligt krav - så att man också känner att man deltar i ett europeiskt agerande.
Sverige tycker att det är en självklarhet att vi är med i ett politiskt samarbete i en politisk union som EU precis som vi är med i ett politiskt samarbete i FN. Vi vill att man inom EU också ska kunna samla sig kring effektiva insatser. Ibland är det fråga om civila insatser. Ibland är det handel eller bistånd som säkrar fred för människor. Ibland är det fråga om militära insatser.
Vi ska se till att vi kan göra lämpliga insatser. I det fortsatta arbetet med försvarspropositionen hoppas jag att också Folkpartiet kan bidra till att vi kan ta fram de resurserna i Sverige.
Leni Björklund (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig vad den totala kostnaden för etableringen av flygskolan på Malmen inklusive kringkostnader blir samt om jag kan tänka mig att ompröva beslutet att förlägga flygskolan på Malmen till förmån för F 20 i Uppsala. Jag har i en interpellationsdebatt den 12 december 2003 redogjort för bakgrunden till lokaliseringen av flygskolan på Malmen.
Riksdagen tog i maj 2001 tydlig ställning mot fortsatt militär flygverksamhet i Uppsala. Den efterföljande arbetsgruppen inom Försvarsdepartementet fann att flygskolan inte kunde förläggas till någon av de kvarvarande flygflottiljerna. Regeringen beslutade därför i december 2001 att flygskolan skulle lokaliseras till Malmen i Linköping.
Jag har tidigare redovisat att lokaliseringen av flygskolan till Malmen skulle kräva investeringar för ca 174 miljoner kronor. För att möjliggöra lokaliseringen av flygskolan till Malmen är det dock nödvändigt att, förutom dessa direkta investeringar för flygskolan, även vidta åtgärder för den övriga verksamheten på Malmen. Det gäller åtgärder för bland annat helikopterverksamheten.
Tillsammans med investeringar för flygskolan handlar det om åtgärder för ca 250 miljoner kronor. Det är detta som redovisas i försvarspropositionen. Till detta kommer, som jag sade i interpellationsdebatten förra året, de egentliga flyttkostnaderna oavsett vart flygskolan flyttats. Riksdagen avslog alltså i maj 2001 regeringens förslag om att lokalisera den militära flygutbildningen till Uppsala.
Mikael Oscarssons parti bidrog aktivt till detta avslag. Regeringen har därefter vidtagit nödvändiga åtgärder för att genomföra riksdagens beslut. Jag avser därför inte att vidta några åtgärder i den riktning som Mikael Oscarsson antyder.