KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Axelsson (S):
Jag kanske ska påminna om vad min fråga egentligen handlade om. Är tanken att man, i de kommuner där det finns en majoritet för att välja kommunpolitiker som inte tycker att det är en jättebra idé att införa delvis privat äldreomsorg, inte ska kunna välja sådana politiker som får det genomslaget i politiken?
Om det är så att Maria Larsson vill tvinga på alla kommuner det här, då försvinner ju den valmöjligheten för de kommunmedborgarna. Det är inte jag som på något sätt försöker förhindra valfrihet. Det är ju så att de kommuninvånare som tycker att de vill ha en kommunal äldreomsorg fråntas den möjligheten genom det förslag som finns.
Maria Larsson skakar på huvudet, men hon kommer väl att kunna förklara det i nästa inlägg. Jag vänder mig mot att man försöker framställa lagen om valfrihet som någonting som skulle kunna lösa äldreomsorgens problem. Det är verkligen inte så; de är på en helt annan nivå.
Att Maria Larssons regering har sänkt skatterna med betydligt mer än vad äldreomsorgen kostar under ett år - den kostar ungefär 99 miljarder, och ni har sänkt skatten med 134 - påverkar såklart möjligheterna att erbjuda en bra äldreomsorg.
I Veteranen, som är en av pensionärsorganisationernas tidning, skriver man: "Lagen om valfrihet infördes 2009 och innebär att äldre själva får välja om hemtjänsten ska utföras av ett privat företag eller av kommunen. De får helt enkelt välja utförare - - - Någon valfrihet av innehållet i hemtjänsten rör det sig dock inte om.
Den omsorg en person har rätt till avgörs i biståndsbeslutet, och står fast oavsett vem som utför jobbet. Denna marknadsmodell bygger på att de äldre fungerar ungefär som köpvilliga kunder. Men verkligheten ser ofta väldigt annorlunda ut. Många äldre kommer i kontakt med äldreomsorgen först när de blivit sjuka och orkar sällan välja vem som ska utföra hemtjänsten. Ofta är det dessutom bråttom. Valet av utförare sker i praktiken av anhöriga.
I många fall görs inget val alls . För många blir valet ett orosmoment. Marta Szebehely, professor i socialt arbete vid Stockholms universitet, tror att äldre människor är mer angelägna om innehållet i omsorgen och vilka personer som kommer till dem, än vilken arbetsgivare personalen har. Omställningen från självständig individ till hjälpbehövande är ofta en dramatisk och jobbig förändring i sig."
Den här texten beskriver på ett bra sätt vad som faktiskt sker när vi hamnar i ett läge då vi är tvungna att få hjälp av någon annan. Jag är helt övertygad om att det viktigaste är om vi kan påverka vilken typ av hjälp vi kan få och också att vi kan få samma personal som kommer tillbaka varje dag.
Detta är ingenting som underlättas av att vi har fler valmöjligheter. Det finns 140 möjliga val i Stockholm. I Nora har vi av naturliga skäl inte några. Men vi har möjlighet att få en bra äldreomsorg, och den vill vi fortsätta att slå vakt om. Vi anser att man ska ha kvar beslutsmöjligheterna i kommunerna när det gäller denna typ av insatser.
Lennart Axelsson (S):
Skillnaden mellan oss är väl att vi ser mer på innehållet än på formerna. Det absolut viktigaste är att se till att den som blir gammal får den hjälp och det stöd den behöver, och det ska ske direkt när behovet uppstår. Vi ser inte att lösningen skulle vara att det är fler utförare. Det Maria Larsson inte nämnde när det gäller värdighetsgarantin är vad innehållet i insatserna är.
Det finns det inte möjlighet att påverka. Däremot kan man påverka när och hur. I den utredning vi diskuterar skriver man att 45 procent av brukarna i brukarundersökningen uppgav att de hade gjort ett val av utförare.
Det är väldigt långt ifrån de 80 procent som har figurerat i debatten. Jag tycker att vi i alla lägen måste sätta den äldre i centrum. Det tycker jag också att man gör om man diskuterar innehållet i vården och inget annat.
Vi ser i dag att personalen får gå på knäna ute på många äldreboenden därför att de inte riktigt hinner med, och i hemtjänsten ska vissa saker i hemmet utföras på sekunder. Det är inte en värdig äldreomsorg när det ser ut på det viset. Vi måste alltså se till att satsa mer resurser på det och sätta innehåll före form.
Det finns säkert många kommuner där ett antal utförare skulle kunna vara bra som val, men det finns också ett antal kommuner där det inte finns underlag för det. Det är främst där jag menar att vi ska låta de kommunpolitiker som är valda, och de människor som bor i kommunerna, forma den äldreomsorg som behövs i kommunen.
Lennart Axelsson (S):
Tänk att Emma Henriksson lyckades hitta något område där det kanske ser ut som att de satsar mer än vad vi gör i vår budget!
Det finns alltså väldigt tydliga konflikter i den här budgethanteringen, och de går mellan oss som väljer att se de orättvisor som finns i samhället och försöker göra någonting åt dem och er som i stället nästan uteslutande bara satsar på skattesänkningar.
Jag sa i mitt anförande att ni väljer att ge 4,3 miljarder till oss som tjänar över 50 000 i stället för att göra de satsningar som skulle göra Sverige bättre och rättvisare. Då lyfts någon liten del upp.
Jag tror inte att Emma Henriksson behöver vara orolig för att det på något av de områden som hon nu lyfter upp skulle bli sämre på något vis genom att vi använder de resurser som finns tillgängliga i samhället på ett mycket bättre sätt än vad ni gör i det förslag som ni tillsammans med Sverigedemokraterna har röstat igenom.
Ni kan nog tryggt se fram emot åren framöver då vi förhoppningsvis kommer att ha möjlighet att genomföra de förslag som ni nu har satt stopp för.
Lennart Axelsson (S):
Det är faktiskt så att vi använder de pengarna till att ge en höjning av barndelen i försörjningsstödet. Det innebär att alla barn får tillgång till pengarna och inte bara de som efter väldigt strikta regler skulle få tillgång till dem genom att komma till socialförvaltningen med ett kvitto och be att få pengarna.
Jag träffar däremot socialsekreterare som jag inte tror är speciellt nöjda med att vår budget blivit nedröstad. De får nämligen ta hand om människor som är utförsäkrade från sjukförsäkringen eller som är arbetslösa och, tack vare att man inte har en a-kassa värd namnet, får lov att gå dit och få hjälp - när socialsekreterarna i stället borde ägna sig åt människor som har riktiga behov av deras insatser. Socialsekreterarna är dessutom för få.
De problemen löser man inte genom att se till att ge skattesänkningar åt alla oss här inne. Vi måste se till att använda de resurser som finns i samhället på ett klokt sätt och se till att rättvisan ökar bland dem som i dag har det jättesvårt att få det att gå runt ekonomiskt. Det är de arbetslösa, de sjuka och de ensamstående föräldrarna - och framför allt deras barn.
Rädda Barnen säger att barnfattigdomen ökar. Ja, Emma Henriksson skakar på huvudet, men det är faktiskt så det ser ut.
Lennart Axelsson (S):
Du börjar ditt anförande med att fråga vad vi vill med vår svenska välfärd, Cecilia Widegren. Det är väl den stora frågan i det här sammanhanget. För oss socialdemokrater är svaret ganska givet, och jag sa det i mitt anförande. Vi vill ha en välfärd som bygger på solidaritet och jämlikhet.
Det är bara behoven som avgör om vi ska få hjälp och stöd, oavsett om det handlar om behov i slutet av livet eller om det handlar om att man har haft oturen att bli sjuk.
Därför ser vi till att vi använder de resurser som finns på ett sätt som faktiskt gagnar detta, och inte på det sätt ni väljer att göra genom att prioritera skattesänkningar före satsningar inom de områden vi skulle behöva göra förändringar på. Ni sänkte skatten med 140 miljarder under de åtta år ni ledde landet.
Äldreomsorgen kostar ungefär 100 miljarder. Då förstår nog de flesta att om man tar bort resurser i den storleksordningen finns det inte stora möjligheter att göra några förbättringar i välfärden. Jag tänkte ta upp en speciell sak, förlossningsvården. Efterfrågan på barnmorskor i Sverige överstiger tillgången, enligt Socialstyrelsens Natio nella planeringsstödet 2014 .
Vi hade föreslagit en satsning på förlossningsvård och kvinnors hälsa med 400 miljoner kronor per år. Genom att ni tillsammans med Sverigedemokraterna röstat bort vår budget innebär det att vi inte kan göra den satsningen. Vad är Cecilia Widegrens lösning på krisen inom förlossningsvården?
Lennart Axelsson (S):
Ja, vi ser samma problem, att vi får lov att styra efter en alliansbudget. Det är en budget som inte alls prioriterar de saker som vi skulle vilja prioritera. Cecilia Widegren säger att hon har träffat människor utanför det här huset som är bekymrade över att vi fortsätter att styra.
Jag träffar mängder med anställda inom bland annat äldreomsorgen. Det verkar inte som om någon på allianssidan har träffat några inom äldreomsorgen. I så fall skulle man inte slå sig för bröstet och säga att man röstat ned en budget som föreslog förstärkningar till äldreomsorgen och förbättrad ekonomi för de äldre som i dag kanske har 10 000 eller mindre i månaden.
Det har ni inom Alliansen valt bort med hjälp av Sverigedemokraterna. Jag tror att de allra flesta människor kommer att förstå vad det handlar om bara de får vetskap om skillnaderna i politiken. Jag ser fram emot en valrörelse där vi kan gå ut och beskriva hur skillnaderna ser ut.
Det har nästan aldrig tidigare varit en så tydlig konflikt mellan den rödgröna sidan och den blå sidan som nu. Det tror jag att vi kommer att få människorna att förstå. Jag vet att svenska folket vill ha en väl utbyggd välfärd, en generell välfärd som vi får tillgång till utifrån de behov vi har, ingenting annat.
Det är inte plånboken eller någon privat försäkring som ska styra den tillgången, utan det ska vara våra behov.
Lennart Axelsson (S):
Jag har faktiskt sett fram emot detta replikskifte. Jag undrar hur Sverigedemokraterna och Per Ramhorn tänkte när de tryckte på samma knapp som de borgerliga partierna och såg till att det är de borgerliga partiernas budget som kommer att gälla under 2015. Det går inte att gå upp i talarstolen och tala om någonting annat.
Den verklighet som alla människor där ute möter nu har ni sett till att de får möta - de människor som nu inte får höjd a-kassa, de som inte får sänkt pensionärsskatt eller höjt bostadstillägg och de barn som inte får fri medicin när föräldrarna kommer till apoteket och upptäcker att det kanske inte finns tillräckligt mycket med pengar i plånboken. Dessa människor kommer inte att få denna hjälp.
Ensamstående föräldrar kommer inte att få höjt underhållsstöd, och det blir inga extra pengar till upprustning av bostadsområden eller järnvägen som skulle kunna skapa arbeten. De 9,7 miljoner människor som finns där ute får alltså uppleva den verklighet som ni har bidragit till. Jag vill därför ställa följande fråga: Hur tänkte ni egentligen när ni såg till att denna verklighet är den som människor får möta?
Lennart Axelsson (S):
Det är de människor här ute, som är av kött och blod och som faktiskt drabbas av att ni har valt att rösta med borgarna, som ni måste svara varför ni gjorde på det sätt som ni gjorde. Ni hade kunnat avstå från att rösta, precis som man brukar göra, alltså att man röstar på sin egen budget och sedan väljer att avstå från att rösta i de övriga omröstningarna. Då hade dessa människor som jag talade om förut fått höjd a-kassa, sänkt pensionärsskatt och fri medicin till barn.
Man hade också tagit bort stupstocken i sjukförsäkringen och gett större anslag till järnvägen och till upprustning av bostadsområden. Men nu valde ni att se till att vi här inne och alla andra höginkomsttagare runt omkring i landet får skattesänkningar i stället för att göra det som jag tog upp för dessa ekonomiskt utsatta grupper. Ni kan aldrig komma ifrån det.
Är det någonstans som man inte ska försöka komma undan det som man gör är det här i Sveriges riksdag. Det finns både inspelat och protokollfört. Därför kan vem som helst gå in och se att här har faktiskt Per Ramhorn röstat för någonting som innebär att det har blivit sämre för människorna runt omkring i Sverige. Det går aldrig att komma undan det. Det hjälper inte att ni försöker säga att ni faktiskt har en budget som innebär mer pengar.
Men det är inte den som gäller. Jag tror att det egentligen handlade om att ni var så berusade av maktfullkomligheten och att ni hade chansen att fälla en regerings budget att ni glömde att det faktiskt finns människor runt om i Sverige som är beroende av vad ni gjorde här inne. Det, Per Ramhorn, kommer vi att fortsätta att tala om i valrörelsen också.
Lennart Axelsson (S):
Det var ett anförande värdigt vilken förstamajtalarstol som helst, om det inte berodde på innehållet. Jag börjar i den ände som Anders W Jonsson började. Vi har precis samma syn som ni när det gäller behovet av mer jobb, för det är jobben och företagandet som ser till att vi får pengar att fördela till välfärden.
Skillnaden mellan er och oss är att vi tror att det är klokt att använda pengarna till att investera i till exempel järnvägar, bostadsbyggande och liknande som skapar jobb, medan ni tror att så fort vi sänker skatten lite grann kommer det att skapa jobb i sig. Det har ju visat sig att det inte fungerade. Arbetslösheten har ju ökat under den tid som ni har suttit vid makten. Det är fler som jobbar; det har ni rätt i.
Men samtidigt har antalet invånare i Sverige ökat med ungefär 700 000, så det vore väl konstigt om inte också några av dem skulle jobba. Annars skulle arbetslösheten ha varit skyhög. Det jobbar fler i New York än vad det gör i Stockholm därför att de är fler. Det är väl inte så konstigt. Frågorna om de privata och vinsterna i välfärden är inte något som vi klarar under ett replikskifte.
Men vi säger att vi ska se till att de skattepengar som svenska folket betalar ska användas till det vad det är tänkt, alltså till hälsovård, sjukvård och skola, inte till vinster. Vi utesluter inte att det finns privat företagande inom sektorerna. Självklart ska det finnas det, men det måste finnas regler som gör att man inte kan använda skattepengarna till något annat än vad det var tänkt.
Vi kan inte stå och titta på när man skickar vinster till andra länder för att slippa beskattning, till exempel. Vi är väldigt klara med vad vi tycker och tänker i frågan.
Lennart Axelsson (S):
Ja, det stämmer att det är mer pengar som har gått till välfärden nu än någonsin tidigare. Men samtidigt har behoven ökat, och antalet anställda inom välfärdssektorerna har minskat. Skaka inte på huvudet, Anders W Jonsson! Det finns klara siffror på det. Det spelar väl ingen roll hur mycket i antal kronor som finns till välfärden om det inte räcker till den verksamhet som man måste ha.
Det är ungefär samma diskussion som när det gäller antalet anställda. Det går liksom inte att leda i bevis att vi skulle få ut mer äldreomsorg av de pengar som har kommit till under den här tiden. Det är jättebra att Anders W Jonsson har läst på om våra företag i Nora. Det är säkert också så att en och annan av de toaletter som tillverkas skulle behöva gå på järnväg, men ni har ju valt bort att göra insatser på den sidan.
Ni vill alltså som grönt miljöparti se till att det fraktas mer grejer på vägarna än på järnvägarna. Det kan jag tycka är lite anmärkningsvärt. När det gäller kostnadsfria läkemedel för barn borde Anders W Jonsson i sin profession som barnläkare ha mött ett antal av de föräldrar som har svårt att få det att gå runt och som har barn som har behov av dyra läkemedel.
Därför tycker jag att det är lite konstigt att ni är emot att vi ser till att de faktiskt får möjlighet att gå och hämta ut den medicin som barnen behöver, och kanske också de själva. Det finns siffror som visar på att just gruppen ensamstående föräldrar är den grupp som väljer bort att hämta ut medicin därför att man inte har råd.
Men ni tycker att det är viktigare att Anders W Jonsson och jag ska få lite lägre skatt än att de här föräldrarna ska kunna hämta ut mediciner till sina barn. Det tycker jag är skamligt rent ut sagt.
Lennart Axelsson (S):
Det var länge sedan jag hörde ett anförande av Barbro Westerholm där hon inte nämnde gruppen årsrika. Det är hon som har myntat uttrycket, som jag dessutom tycker är väldigt bra. Jag vill ändå ställa frågan om resurserna till äldreomsorgen. Det finns en personalbrist inom äldreomsorgen, och den påverkar inte bara personalens arbetsmiljö utan naturligtvis även kvaliteten i omsorgen.
Personalen i hemtjänsten saknar till exempel tid för att samtala med äldre i stället för att bara snabbt lämna över en matlåda. Var femte hemtjänstpersonal som deltog i en undersökning 2013 uppgav att "beviljade hjälpinsatser uteblir minst någon gång i veckan och att den främsta orsaken till det är personalbrist".
Av den anledningen har regeringen föreslagit det extra påslaget på 2 miljarder per år, för att kunna råda bot på bristen och kunna anställa undersköterskor. Man har beräknat att det skulle motsvara ungefär 4 600 nyanställda undersköterskor som var och en skulle kunna göra en insats för att hjälpa gamla människor på äldreboenden.
Oftast, i alla fall när man hamnar på särskilda äldreboenden som vi har varit inne på förut, är det inte valfriheten som är det viktiga. Det viktiga är att det finns tillräckligt många människor runt omkring som kan hjälpa till med det som man inte längre klarar av.
Därför blir min fråga till Barbro Westerholm: Känns det inte konstigt att vara med och rösta bort en insats som skulle göra livet bättre för äldre, till förmån för att Barbro Westerholm och jag ska få lite lägre skatt?
Lennart Axelsson (S):
Jag förstår att Barbro Westerholm inte ser något problem med att rösta bort förstärkningen om Barbro Westerholm inte ser det problem som ändå finns. Det är helt uppenbart att problemen finns.
Det kommer rapport efter rapport, kanske framför allt från hemtjänstpersonal som är klockade med tidtagarur för att det ska vara en så liten insats som möjligt att överlämna matlåda eller något annat. Det är självklart att gamla människor runt omkring i Sverige som inte får den omsorg de borde ha rätt till behöver hjälp av fler anställda.
Det är konstigt att Barbro Westerholm, som i alla andra hänseenden lyfter upp de äldres villkor på ett förtjänstfullt sätt, tydligen inte förmår se den verkligheten just här. Det beklagar jag.
Lennart Axelsson (S):
Karin Rågsjö tog upp problematiken kring detta med läkemedel, och jag tänker kommentera den lite senare. Det absolut viktigaste i betänkandet är att vi har fått ett förslag från regeringen till en ny läkemedelslag som blir tydligare och lättare att läsa.
All lagstiftning behöver göras om och fräschas upp med jämna mellanrum, och det är precis det förslag som vi i dag har att ta ställning till. I den frågan finns det inte någon oenighet bland de politiska partierna, utan jag vill nog påstå att det är ett helt enigt utskott som står bakom förslaget.
När det gäller apoteksfrågan skapades det ett antal problem i samband med att borgerligheten avreglerade och privatiserade Apoteket för några år sedan. En av de saker som Karin Rågsjö tog upp är den så kallade 24-timmarsregeln.
Självklart ska man i flertalet fall få tillgång till sin medicin så fort man kommer in på apoteket, och så sker i väldigt många fall. Samtidigt är det jätteviktigt att om man kommer till ett apotek och inte där kan få sin medicin måste man få den inom de föreskrivna 24 timmarna.
Jag känner mig nöjd med att kunna meddela att regeringen just nu förbereder direktiv till en utredning som ska ta fram förslag som innebär att vi som då och då är i behov av mediciner faktiskt får tillgång till dem så snabbt och säkert som möjligt. Där ligger självklart frågan om 24-timmarsregeln med som en viktig del.
Jag vill med dessa ord yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på reservationerna.
Lennart Axelsson (S):
Karin Rågsjö och jag delar problembeskrivningen. Det vi inte är överens om är hur vi ska gå till väga för att få ett system som ser till att vi som är i behov av medicin får det varenda gång vi går in genom dörren till apoteket.
Ett tillkännagivande till regeringen, som Karin Rågsjö egentligen är ute efter i sin motion, brukar man använda sig av om man inte tycker att regeringen gör det den ska eller inte riktigt verkar veta det som man vill att den ska veta. Men i det här fallet är båda dessa saker uppfyllda.
Därför tycker jag att det känns onödigt att peka ut hur vi ska lösa de här sakerna, när regeringen med ett öppet sinne försöker hitta lösningar över hela området. När man går från läkaren och har fått ett recept i handen, eller elektroniskt numera, ska man kunna få tillgång till medicinen på första bästa apotek. Jag tror att vi är helt överens om det.
Det kanske är vägen dit som skiljer oss åt.
Lennart Axelsson (S):
Regeringens kristallkula handlar i det här fallet om en utredning. När man har tittat tillräckligt länge i den hoppas vi att det förslag som kommer fram gör att vi får tillgång till den medicin vi behöver på ett sätt som liknar hur det var före avregleringen och privatiseringen.
Jag pratade nyligen med en anställd på ett apotek som sa: Vi har fått direktiv om att när en kund kommer in med ett recept och ska hämta ut medicin ska vi se till att kunden kommer ut med två saker som han eller hon inte hade tänkt handla, bara för att kunna få det hela att gå ihop.
En sådan sak tycker jag visar på att det inte har blivit bättre efter avregleringen, i alla fall inte för den som behöver ha medicin.
Lennart Axelsson (S):
Jag kan inte undgå att fascineras över Finn Bengtsson. Han ser bokstavligen rött när man pratar om lösningar som på något sätt är gemensamma, som Apoteket faktiskt var. Det var en viktig del av svensk hälso- och sjukvård som hade som huvuduppgift att se till att vi fick medicin när vi behövde den. Det är inte riktigt så nu.
Finn Bengtsson pratar om en miniatyrdebatt. Jag håller med Karin Rågsjö om att den absolut viktigaste personen i den här diskussionen, oavsett om man pratar om att ta fram nya läkemedel eller om förutsättningarna för företag att finnas i landet, i slutändan är den enskilda person som kommer in på apoteket för att hämta sin medicin. Om man glömmer det är man illa ute.
Om Finn Bengtsson inte ser de problem som faktiskt finns när det gäller att se till att vi får medicin snabbt och säkert blir jag lite bekymrad. Det är inte så att marknaden på något sätt har löst problemen. I det här fallet har den skapat problem. I dag ser vi att det är en mängd apotek i stora samhällen och städer.
I mindre samhällen, exempelvis Nora som jag kommer ifrån och som har ungefär 10 000 invånare, hade vi ett apotek förut. Det har vi fortfarande, och det fungerar väldigt bra. Det är samma människor som är där - de tillhör något som kallas för Apoteksgruppen. Men där finns inte underlag för ytterligare ett apotek.
Det som sker i dag är att marginalerna för apoteken att få det att gå runt minskar i och med att de blir allt fler. Det är fortfarande ungefär lika många recept som skrivs ut, och de får varje apotek inkomster från. Men om hundra apotek ska dela på dem blir det betydligt sämre.
Lennart Axelsson (S):
Patienten kom in även i Finn Bengtssons retorik. Det tycker jag är bra. Det är vi enskilda människor som har behov av hjälp och stöd som är beroende av de beslut vi fattar här inne.
Finn Bengtsson utvidgade diskussionen ytterligare genom sitt anförande, men det som fanns med i betänkandet och motionen handlade egentligen om apoteken och den nya läkemedelslagen. Det är alltså inte konstigt om vi försöker hålla oss till det.
Jag är beredd att vid vilket tillfälle som helst diskutera de mer övergripande förutsättningarna för att vi ska få tillgång till läkemedel så snabbt som möjligt, men jag tror inte att det är det som denna debatt bör handla om.