Eva Olofsson (V):
Om jag ska säga en positiv sak med detta är det att jag tycker att det är bra att man tar upp situationen för barn som lever i familjer med försörjningsstöd. Det är många barn som gör det, och det är många som gör det inte bara i några månader. Den grupp som har försörjningsstöd i tre år eller mer växer.
Det som ändå är negativt när vi talar om att regeringen gör mycket för att barn inte ska leva i familjer med försörjningsstöd är att vi har många barn och föräldrar som hamnar på socialkontoren när de egentligen skulle finnas i våra trygghetsförsäkringar. De belamrar i stället socialkontoren, där man ska jobba med dem som har sociala problem och behöver socialt stöd.
När man lever länge på försörjningsstöd blir det så att mycket slits under denna lite längre period. Man behöver då hjälp med sådant som man kanske inte behöver när det handlar om tre fyra månader. Det blir så att man under en lång period får leva med väldigt lite pengar. Dessa barn stängs då ute från sådant som andra barn kan göra.
Vi har ett annat förslag från Vänsterpartiet: Vi höjer normen för varje barn med 300 kronor i månaden, och vi sätter inte gränsen mellan fjärde och nionde klass. Det gör vi därför att alla barn behöver möjlighet till social stimulans, att göra saker med andra och att göra saker med familjen. Det är ett förslag som stämmer bra med Malmökommissionens förslag, som innebär just att man ska kunna göra sådant här på kommunal nivå.
Det är inte bara föreningsaktiviteter som vi tycker är viktiga. Det kan handla om att man ska kunna gå på en barnfilm som jag tycker är bra med mitt barn, precis som andra föräldrar gör. Ett lite äldre barn eller ungdom ska kunna hänga med sina kompisar på bio och inte vara utestängd från det av ekonomiska skäl. Jag tycker att det man gör här är en kontrollerande verksamhet.
Man bygger upp en form av misstro mot de familjer som lever på försörjningsstöd. Det fanns tider när familjerna fick matkuponger, och det gick att känna igen barn som levde i familjer med försörjningsstöd på att de hade speciella kläder och jackor som de fick hämta i vissa affärer. Det byggde också på att man inte trodde att föräldrarna skulle se till att barnen fick det de skulle och att man skulle kontrollera.
Det är detta jag har mest emot förslaget: Det gäller inte andra barn, och man bygger upp det kontrollerande och stigmatiserande systemet när man i stället kan göra som vi i Vänsterpartiet gör och höja normen för varje barn med 300 kronor i månaden. Det kostar några miljoner mer. Dessa lägger vi där, och vi har finansierat dem. Det handlar om synsätt på människor som lever på försörjningsstöd, på familjer som lever på försörjningsstöd och på de barn som finns där.
Jag tycker också att det handlar om synsättet att man ska kunna göra saker som att gå på bio, göra en utflykt eller något annat som kostar lite extra och som man inte kan göra. För min del tycker jag att detta att gränsen sätts vid föreningsaktiviteter också lite grann begränsar vad man får göra med pengarna.
Man ska kunna använda pengarna till föreningsaktiviteter, men det allra bästa för en viss familj är kanske att de kan göra den där badutflykten till Göteborgs skärgård och ha råd med matsäck och annat som man kanske inte har råd med annars. Man kanske också kan göra annat ihop med familjen och barnen som man tycker är viktigt. Låt bli att ha det här kontrollerande synsättet, och se till att ge ökade möjligheter för alla barn göra någonting bra själva, med kompisar eller tillsammans med sin familj.