Meeri Wasberg (S):
Jag får börja med att tacka för svaret, även om det i svaret inte kommer fram någonting som indikerar att statsrådet har för avsikt att snabba på hanteringen. Frågan bereds som jag förstår i Regeringskansliet. Detta är en fråga med många dimensioner. Precis som statsrådet redogör för refererar begreppet fruimport till att män bosatta i Sverige tar med sig utländska kvinnor till Sverige under anknytning och tillfälligt uppehållstillstånd. Så långt är allt gott och väl.
Kärlek som uppstått på olika sidor om rikets gränser tillåts både slå rot och växa, såväl i hjärtat som i geografin. Men till skillnad från i sagans värld där alla kärlekshistorier slutar med "och så levde de lyckliga i alla sina dagar" är den verkliga världen ibland mer komplicerad än så. Det är därför som vi står här i kammaren i dag.
Många av dessa kvinnor, som kanske utlovats både kärlek och ett bättre liv, utsätts för våld och kränkningar. Kvinnan ges i praktiken ingen möjlighet att lämna mannen utan att bli utvisad från Sverige. Vissa svenska män, så kallade serieimportörer, har till och med satt i system att bryta relationen för att sedan importera en annan kvinna. Själva utvisningsrisken används också som en del i dessa hot och kränkningar.
Utredningen Kvinnor och barn i rättens gränsland slog fast att det är mäns våld och kränkningar av kvinnor och barn som är problemet med fruimporten. Utredningen beskriver att det våld och den kontroll som män utövar mot kvinnor med tidsbegränsat uppehållstillstånd liksom allt annat våld mot kvinnor är en fråga om kvinnors mänskliga rättigheter och att det är ett svenskt jämställdhetsproblem.
Utredningen lämnades till regeringen i somras i juni 2012. Vi har ännu inte sett något som kommit ut från den. Under tiden blir dessa kvinnor bli fortsatt utsatta för misshandel och kränkningar, och medföljande barn riskerar att fara illa.
Det måste ändå sägas at det är skamligt att vi å ena sidan har en nolltolerans mot våld vad gäller kvinnor som är svenska eller som har permanent uppehållstillstånd i Sverige och att det gäller en helt annan standard för kvinnor är här via anknytning under tillfälligt uppehållstillstånd. Statsrådet skriver i sitt svar: "Bestämmelserna om fortsatt uppehållstillstånd har inte att göra med förutsättningarna för lagföring.
Brott ska naturligtvis beivras av rättsvårdande myndigheter i enlighet med vanliga straffbestämmelser, oavsett offrets medborgarskap." Problemet är att det inte är så enkelt. Det finns flera exempel på detta. Det är inte heller alla kvinnor som bara kan "åka hem". Statsrådet hänvisar också i sitt svar till att regeringen har ett jämställdhetspolitiskt mål "att mäns våld mot kvinnor ska upphöra". Det är bra.
Men varje dag finns det ändå kvinnor och barn som far illa, för det är inte alla män som delar regeringens jämställdhetsmål - de kanske inte ens känner till det. Det är bra att regeringen i regleringsbrevet för 2013 har förtydligat att Migrationsverket, genom de svenska utlandsmyndigheterna, ska ge sökande av uppehållstillstånd på grund av anknytning tydlig information om reglerna med uppskjuten invandringsprövning och dess konsekvenser. Men det räcker inte.
Det behövs fortfarande en bättre samordning mellan ansvariga myndigheter - Migrationsverket, länsstyrelser, kommuner, landsting och kvinnojourer. Över 500 utländska kvinnor söker varje år hjälp hos en kvinnojour efter att de har blivit misshandlade av den man som de flyttat till Sverige för att leva med. Förmodligen är det mer än dubbelt så många som misshandlas utan att söka hjälp eftersom de inte vågar. Vi socialdemokrater kan aldrig acceptera att kvinnor och barn utsätts för detta utan att samhället gör någonting.
Tvåårsregeln behöver ses över, och informationen till kvinnor måste öka.