Beatrice Ask (M):
Jag börjar med att tacka för svaret på min interpellation. Att personal som rycker ut för att hjälpa människor i akuta och svåra situationer utsätts för angrepp är naturligtvis helt förfärligt. För de flesta människor är det helt obegripligt att det sker. Det är givetvis avskyvärt och oacceptabelt - polis, ambulans och räddningstjänst finns ju där för alla medborgare.
De ska mötas med respekt och kunna utföra de livsviktiga insatser som de är satta att sköta utan att bli hindrade, störda eller till och med angripna. Ministern resonerar i sitt svar om orsaker till att det över huvud taget finns områden med stor utsatthet. Det har vi hållit på med rätt länge, och den debatten kan vi ägna oss åt någon annan gång.
Det bästa vore som jag sa i den förra debatten om alla sociala problem kunde avskaffas, men här och nu måste vi ändå hantera en situation där utryckningspersonal utsätts när de ska hjälpa människor och hindras från att rädda liv. Frågan är vad man kan göra för att komma till rätta med det här. Jag vet inte hur många som hann titta på morgon-tv. Ministern kanske gjorde det.
Det var ett litet inslag i de regionala nyheterna om ett möte man hade i går på Järvafältet eftersom man nyligen har haft problem där. Där resonerade man med varandra om vad man skulle kunna göra. Det händer alltså ett och annat, men likväl finns det mer som behöver göras.
Regeringen pekar på arbetet mot organiserad kriminalitet och att polisen och andra myndigheter ska komma på hur de ska samarbeta med varandra mot organiserad brottslighet. Det är bra i sig. Men många gånger är stenkastning och ligistfasoner inte uttryck för organiserad kriminalitet. Det handlar också om ungdomar i ett tidigt skede av en kriminell livsstil.
Det är ungdomar i riskzonen som är sysslolösa och inte riktigt vet hur de ska bete sig och som därför ägnar sig åt detta - och som naturligtvis gärna rekryteras av andra, tyngre belastade personer som tycker att det är bra att ge sig på polisen. Man bygger en attityd av vi och de och att leka polis på ett sätt som är fullständigt oacceptabelt. Det är ju också av detta skäl som det är bra med åtgärder som dem man har haft i Malmö.
Malmö hade för några år sedan ganska stora problem. Där satte man igång ett arbete med de här ungdomarna, och det har gett resultat. Jag är positiv till sådana initiativ. Frågan för oss här i riksdagen är dock: Finns det något som regeringen och statsmakterna kan göra? Detta är ett problem som vi har haft förut och som finns nu, och det kommer dessvärre säkert också att dyka upp igen.
Ministern nämner det rundabordssamtal som företrädare för utryckningspersonal inbjöds till för några veckor sedan. Där diskuterade man hur man ska säkra ett bra straffrättsligt skydd för blåljuspersonal som blir utsatt för hot och våld. Det finns många som tycker att straffen för dem som angriper ambulanspersonal, personal från räddningstjänsten eller polisen borde skärpas.
Är regeringen beredd att göra en översyn av påföljderna för den här typen av brott? En annan fråga är utsattheten och problematiken för blåljuspersonal med eller utan skyddad identitet. Man utsätts ju inte bara för hot och angrepp i det akuta läget, utan det händer också att man trakasseras senare. Det gör att personal kan vara oroad.
Jag undrar vilka konkreta insatser regeringen kan tänka sig att göra och vilka slutsatser regeringen drar av de synpunkter som framfördes vid mötet.