Pål Jonson (M):
Jag vill inledningsvis framhålla att jag givetvis står bakom alla moderata reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bara bifall till reservation nummer 4. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Det finns starka skäl för att intensifiera detta arbete då Sverige nu genomgår en rätt allvarlig trygghetskris. Situationen är djupt oroande i stora delar av landet.
Antalet människor, framför allt unga kvinnor, som känner sig otrygga i sin egen bostadsort ökar drastiskt. Vi vet också att antalet utsatta områden växer, och vi vet att polisen har stora organisatoriska problem. Vi ser det genom låga utredningsresultat, och vi ser det genom att poliser slutar i en omfattning som vi aldrig tidigare har upplevt.
Medborgarnas tillgänglighet till polisen har minskat trots att målet med den stora polisreformen var att öka tillgängligheten. Det märker vi inte minst nu på sommaren när ett antal polisstationer tvingas stänga igen av personal- och resursskäl trots att det är just på sommaren som vi behöver polisen allra mest eftersom det är den mest brottsaktiva perioden på året. Herr talman!
Det är naturligtvis alltid bättre att framgångsrikt kunna förebygga brott än att hantera konsekvenserna genom att bekämpa brott. Men sanningen är att det inte finns några silverkulor inom kriminalpolitiken. Det brottsförebyggande arbetet är viktigt, och det är långsiktigt.
Men vi kommer inte i närtid att kunna brottsförebygga oss från låga utredningsresultat, den utbredda polisbristen i stora delar av landet, de låga lönerna, gängskjutningarna eller det stora antal ouppklarade mord som vi har i Sverige. Det krävs med andra ord även resurser här och nu för att hantera den pågående trygghetskrisen.
Med det sagt tycker jag ändå att det är bra att regeringen har presenterat ett nytt brottsförebyggande program. Det förra var från 1996, och både brottsligheten och samhället ser naturligtvis helt annorlunda ut i dag än för 20 år sedan. Alla brott sker som bekant i en kommun. Det är därför viktigt att kommunernas ansvar för det brottsförebyggande arbetet tydliggörs, och det tycker jag görs rätt väl i skrivelsen.
Jag tycker också att det är viktigt att det brottsförebyggande arbetet förankras i den politiska ledningen i kommunerna. Ledningen måste känna ägarskap och ansvar för det brottsförebyggande arbetet. Herr talman! Polisen spelar naturligtvis en viktig och central roll i det brottsförebyggande arbetet eftersom det ytterst är det enskilda lokalpolisområdet som har bäst översikt över brottsligheten i en kommun.
Motorn i detta arbete är kommunpoliser, som genom till exempel medborgardialoger och medborgarlöften arbetar för att stärka det lokala perspektivet. Syftet med kommunpoliser är både hedervärt och klokt, men själva genomförandet av denna reform dras med stora brister. Det är inte, som många tycks tro, en kommunpolis per kommun. I många fall har en kommunpolis fyra eller till och med fem kommuner att hantera samtidigt.
Ibland är det kommuner med stora geografiska avstånd. Vi vet också att kommunpoliser ofta blir överlastade med arbetsuppgifter - eller uppätna om man så vill - av kommunerna, som äntligen hittat en kontaktpunkt. Ytterst handlar detta problem som så många andra inom polisen om resursbrist och att det finns för få medarbetare inom polisen. Många poliser vittnar om det här. Man hinner inte med det brottsförebyggande arbetet.
Men polisen kan inte och ska inte själv lösa allt brottsförebyggande arbete. Socialtjänsten och inte minst skolan spelar en oerhört viktig roll. Forskning visar att den som lyckas i skolan har 12 gånger så stor chans att slippa dras in i brottslig verksamhet. Nolltolerans mot dåliga skolor är därför jätteviktigt - främst naturligtvis för barnen själva men också för att det, precis som Petter var inne på, skapar ett starkare och mer välmående samhälle.
På det regionala planet inrättas nu personal och resurser på länsstyrelserna för att samordna det brottsförebyggande arbetet. Det tror jag är i grunden bra om det kan minska glappet mellan den nationella nivån och den kommunala nivån i det brottsförebyggande arbetet. Avslutningsvis, herr talman, yrkar utskottet avslag på regeringens förslag att tillsätta en nationell samordnare för det brottsförebyggande arbetet. Det finns starka skäl för det.
För det första genomför regeringen reformer där man stärker Brås nationella samordningsansvar på både nationell och regional nivå. Det innebär rimligen att det kommer att finnas ett fungerande ekosystem på nationell nivå med Brå och ytterst regeringen, på regional nivå med länsstyrelserna och längst ut på linjen i kommunerna.
Genom att lägga till en nationell samordnare på detta område med vad jag uppfattar som oklara arbetsuppgifter och ett otydligt mandat riskerar man att snarare komplicera än stärka det brottsförebyggande arbetet. För det andra anges det väldigt allmänna formuleringar av vad en nationell samordnare faktiskt ska göra och åstadkomma bortom begrepp som att höja engagemanget, stärka prioriteten samt stödja, stimulera och driva på utvecklingen.
I mina ögon handlar brottsförebyggande arbete främst om ett långsiktigt och metodiskt arbete där lokal anpassning och koordinering samt genomförande och uppföljning av tydligt utfärdade mål bör stå i fokus snarare än massmedial uppmärksamhet och nationella kampanjer.