KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars U Granberg (S):
Ibland rinner tiden i väg. Jag ska upprepa det jag sade; det blev lite tidsbrist i mitt förra inlägg. Det handlade om det modesta krav som handikapprörelsen hade i samband med Diskrimineringskommittén, nämligen att vi som land ska ha samma tillgänglighet som de länder som de facto har stiftat lag. Nu har vi i ungefär fyra år diskuterat om vi ska ha en diskrimineringslag, så vi har tappat fart.
Jag vill göra ett litet påpekande. Ministern använder uttrycket funktionshindrade. Det är länge sedan handikapprörelsen i Sverige valde att använda ett annat uttryck, nämligen funktionsnedsättning. Hinder är något som samhället skapar för människor som är funktionsnedsatta.
När ett samhälle inte är tillgängligt blir människor som är funktionsnedsatta just hindrade - det uttryck som ministern använder. Vi ser fram mot ett samhälle där vi kan säga att människor är funktionsnedsatta och inte funktionshindrade. Det finns många slags diskriminering.
Vi har i fyra år väntat på en diskrimineringsgrund för tillgänglighet. Samtidigt bör man ha tvärsektoriella diskussioner och beslutsfattande i regeringen. Det är många områden på tillgänglighetssidan som vi behöver ta oss an och föra in i diskussionen om vad som är diskriminerande eller brister i tillgänglighet.
Regering och riksdag använder begreppen god levnadsstandard och skälig levnadsstandard. Med god levnadsstandard menar vi inom LSS nog det vi säger. Men det är en ganska stor grupp LSS-berättigade som får gå till socialkontoret för att kvittera ut ersättning för att klara den hyra man ska betala för det boende som man är hänvisad till som LSS-berättigad.
En sådan ekonomisk situation gör att man har svårt att se samhället som ett tillgängligt samhälle. Vi har inte börjat diskutera det, men det hoppas jag att vi kommer att göra. Då krävs att vi har perspektivet att brist på tillgänglighet är diskriminerande.
Något annat som också är diskriminerande handlar om tillgången till arbetsmarknaden och att man inte får exkluderas på grund av sin funktionsnedsättning. Där finns redan en lagstiftning. I LSS har vi personkretsar. I dag har inte alla personkretsar tillgång till daglig verksamhet. Om man inte har daglig verksamhet får man ingen hjälp av Arbetsförmedlingen eftersom man inte står till arbetsmarknadens förfogande.
I LSS-lagstiftningen har vi en diskriminering av människor som innebär att de inte har rätt att stå till arbetsmarknadens förfogande, och de får inte stöd av samhället. Detta trots att vi har en lagstiftning som säger att man inte ska bli diskriminerad på grund av en funktionsnedsättning.
Vi har mycket att diskutera. Jag ska tro väl om minister Nyamko Sabuni. Handikapprörelsens en miljon människor har väntat på beslut efter Diskrimineringskommittén. Handikapprörelsen får nu beskedet att man efter nästa val får veta om vi ska ha en diskrimineringslag, efter en ny genomgång av Statskontoret och en ekonomisk analys.
De är jätteoroliga.
Lars U Granberg (S):
Den rödgröna sidan kan ge ett svar eftersom vi har varit eniga sedan arbetet med Diskrimineringskommittén. Vi hade gärna sett att man hade gått framåt redan efter det. Vårt valbudskap till de en miljon människor i Sverige som har en funktionsnedsättning är att den rödgröna sidan är beredd att lagstifta om diskriminering när vi tillträder i Rosenbad. Så ser det ut.
Nu handlar det om Hans Ytterbergs utredning och den internt framarbetade promemorian som kommer som ett arbete efter att man har fattat ett beslut. Då ska man anpassa och bearbeta förordningen i departementet. En hel del av det jobbet har gjorts. Det är bra.
Jag ska uppehålla mig vid tidsaspekten och utredning av kostnader. Den stora rädslan i handikapprörelsens Sverige uppstod när frågan bröts ut. Den bröts ut av en enda anledning, och det var att detta var en stor kostnadsfråga för det offentliga.
Det fanns en oro för det. Möjligtvis är det så. Statskontorets utvärdering får visa det. Men jag tror att vi kan avläsa denna oro i Handikappsverige i dag. Man är fruktansvärt orolig. Då är det ganska intressant att se att regeringen valde att placera budskapet om att man ska ha en remissrunda den 29 maj, den dag då tillgänglighetsmarschen genomfördes.
Låt mig säga följande: Om detta gjordes av taktiska skäl tycker jag att det var ett opassande sätt att hantera människor som är fullständigt beroende av att samhället står vid deras sida, att taktisera i fråga om deras oro och använda deras dag den 29 maj. Det är den dag då de manifesterar mot politiken och oss som sitter i denna församling.
Man måste se till att samhället står på deras sida. Jag hoppas att det inte var därför som regeringen gjorde det. Det vore opassande.
Christina Axelsson (S):
Jag undrade lite grann när jag fick det här svaret; det måste jag säga. I svaret står det att departementet arbetar med frågan och att man väntar på ett nytt EG-direktiv om konsumentkrediter under våren 2008. Jag tycker att det tar för lång tid och att man måste göra någonting nu . Snart är det jul.
Det är ju inte så många dagar kvar - dan före dan, eller vad det är - om man liksom rappar upp det lite grann - före dopparedan. För många är det många varor som hägrar. Då är det ganska enkelt att, om man inte har några pengar, skicka i väg ett sms. Man går runt lite längre i affären och tittar lite mer. Under tiden är det någon som sätter in pengar, ett par hundra, på ens konto.
Sedan handlar man upp dem. Det går ganska fort när man får ett sms-lån. Kanske är det detta som lockar många att ta ett sådant här lån. Man gör alltså av med pengarna. Men man får dem inte bara fort. De ska också betalas fort, ofta inom en månad.
När det är i slutet av den månaden och man inte heller då har några pengar skickar man i väg nästa sms och tar nästa lån. På så sätt hamnar man i låneträsket. Det här har kronofogden gett besked om och visat oss på. Man säger att det var drygt 2 600 ärenden efter årets fyra första månader.
Vid halvårsskiftet var det 4 579 ärenden. Om den trenden fortsätter kommer det att vara 10 000 personer som i slutet av 2007 inte har lyckats betala sina sms-lån.
Då ska man veta att de som får betalningsanmärkningar hos kronofogden senare i livet kommer att ha svårt att få andra lån - kanske till sin bostad, till att köpa en ny bil, till att ta körkort eller kanske till och med till en mobiltelefon.
Jag vill därför fråga justitieministern: Går det inte att på något sätt ändå hasta fram någon typ av reglering, precis som man gjort i Finland, för att på så sätt kunna minska antalet, och faktiskt många unga, som hamnar i den här fällan?
Både i Uppdrag granskning och i kvällspressen har man tagit upp de här frågorna och visat på hur många procent som de här lånen egentligen kostar trots att det står att det är gratis. Där har man ju också otillbörlig marknadsföring. Skulle det inte kunna gå att göra någonting åt detta?
Christina Axelsson (S):
Jag kan hålla med Beatrice Ask om att det är viktigt att vi får bastanta EU-direktiv och att de nogsamt prövas och diskuteras. Det är bra också att myndigheterna agerar. Jag tänker på de här webbaserade frågorna, som man har haft under oktober månad. Det ska verkligen bli spännande att se vad de kommer fram till.
Och Kronofogdemyndigheten har haft information på en community som heter Apberget. Det man hela tiden återkommer till är den här snabbheten. Det är många gånger därför man väljer den här typen av lån.
Men även om vi ska ha bra EU-direktiv, som vi alla ska rösta för, oavsett vilket parti vi tillhör, är det viktigt att vi också i Sverige har en ordentlig lagstiftning vad gäller den information som man får innan man ingår ett sådant här avtal. Jag har också tittat på det här med ocker och hur man ska kunna bedöma det.
Vad jag förstår är något fall uppe nu där man ändå håller på att pröva om det faktiskt ska gå. Jag vet inte hur det kommer att gå med det. Men det är viktigt att vi tar till de redskap vi har. Vi vet ju att det innan vi har fått ett EG-direktiv på det här området kommer att rinna ganska mycket vatten under broarna, och det kommer att bli många fler ungdomar som hamnar i det här låneträsket.
Det är förresten inte bara ungdomar. Jag hade några gästar i riksdagen i dag från Långholmens folkhögskola som kunde vidimera att det är ganska vanligt över huvud taget bland personer som kanske inte har så mycket pengar att röra sig med. Det är då ett enkelt sätt och också ett sätt att slippa ifrån den här kreditprövningen.
Kronofogdemyndigheten har visat att av dem som är anmälda för att de inte har betalat sina sms-lån är det hela 60 procent som sedan tidigare har en anmärkning på sig. Därför vore det, tycker jag, ganska enkelt att säga att det måste vara någon typ av kreditprövning innan man kan göra det här. Och man ska naturligtvis inte kunna få pengarna så snabbt.
Det måste gå någon dag eller så, så att man hinner tänka: Måste jag verkligen köpa det här som jag blev så sugen på när jag såg det i skyltfönstret? Jag tror också, precis som ministern säger, att det är många ungdomar som tar den här typen av lån i oförstånd.
Då måste vi också se till att vi hjälper de ungdomarna så mycket det bara går med en korrekt information, så att de verkligen får veta att det inte är gratis om de lånar 500 kronor en månad. Det kostar 39 kronor. 39 kronor av 500 blir ganska många procent, om man räknar på årsbasis i räntekostnader.
Jag tycker att vi kan kräva av de här företagen att de ger en korrekt varuinformation om de tjänster som de erbjuder ungdomarna. Där skulle vi kunna börja, tycker jag.
Christina Axelsson (S):
Tack så mycket, ministern. Jag hoppas verkligen att du nu tar med dig detta tillbaka till departementet. Man märker ju här att vi är ganska eniga om att vi ytterst vill skydda konsumenterna - ungdomarna.
När vi talar om vad man gör åt detta måste jag säga att ABF i min hemkommun Huddinge glädjande nog faktiskt har blivit beviljade en del pengar från Konsumentverket just för att öka kunskaperna om sms-lån, om mobilräkningar, om räntefria lån och hur man undviker skuldfällan. Det känns stimulerande att få jobba tillsammans med dem i den frågan.
Jag hoppas att ministern nu ändå tar detta till sig och faktiskt ser till att någonting händer. Jag är nämligen orolig för att många när de börjar höra Bjällerklang och så vidare ute i shopparna griper detta halmstrå för att köpa det som är så åtråvärt och som de så gärna vill ge till någon.
Men det kan komma väldigt mycket surt efter, och det är det ingen som är betjänt av, vare sig myndigheterna eller de personer som blir drabbade. Sjysta villkor med en tjänst - ja. Men man måste se till att det blir riktigt, och det är det som vi efterfrågar. Och där tycker vi att departementet får skynda på det arbete som man har inlett.
Men detta måste till fort, och vi kan inte dra detta i långbänk.
Christina Axelsson (S):
Tack så mycket för svaret, konsumentministern! När 264 av landets 290 kommuner har någon form av konsumentverksamhet kan man nästan få för sig att den moderatledda regeringen bryr sig om konsumentfrågor.
Men om man studerar siffrorna noggrant kan man se att det är färre årsarbetare som sysslar med detta nu, även om det är ytterligare fem kommuner som har fått tillgång till rådgivning. Dessutom har man inte räknat med den nedmontering av konsumentverksamheten som bland annat sker här i Stockholms stad.
Man brukar säga att det börjar i Stockholm, och här ser vi nu hur konsumentrådgivningen börjar monteras ned. Jag antar att det kommer att synas i statistiken först nästa år. När samhällets konsumentrådgivning rustas ned behövs ideella organisationer än mer.
Vi socialdemokrater menar att alla konsumenter ska ha rätt till information och råd vid köp. Precis som konsumentministern sade har inte människor fullständig information i alla lägen. Alla har heller inte tillgång till Internet, och alla har inte de förkunskaper som behövs för att kunna tillgodogöra sig information.
Människor har helt enkelt olika förutsättningar, och vi vill alltså öka människors möjligheter att vara konsumenter på lika villkor. Därför är det viktigt att det finns konsumentrådgivning i varje kommun.
Vi ska också veta att dessa konsumentrådgivare i ca 80 kommuner även sysslar med budgetfrågor och skuldavskrivningar, vilket tar en mycket stor del av deras arbetstid. Konsumentministern säger att Konsumentverket ska ge stöd till fler organisationer.
Då undrar jag om det blir mer pengar om fler organisationer ska få. Annars blir det bara en utsmetning av de bidrag som ges nu. Jag minns valrörelsen 2006. I Almedalen på Gotland stod Folkpartiet och lovade att det skulle bli 10 miljoner extra till konsumentverksamheten och konsumentorganisationerna.
Vad blev det av den satsningen, konsumentministern? Ska det som kommer fördelas på fler organisationer? Blir kakan större när fler ska vara med och dela på den? Det undrar jag. Jag måste berätta att jag ringde till Konsumentverket i går, eftersom de skulle ha fått instruktioner om hur det här skulle gå till.
Jag frågade om jag kunde få något stöd för att starta en konsumentorganisation och fick svaret att man ännu inte vet hur mycket pengar man kommer att få att fördela. Man vet heller inte riktigt hur fördelningen ska gå till. I dag är det den sista november. Det är en månad kvar innan det nya ska börja gälla, så jag frågar konsumentministern igen: Hur blir det med satsningen på konsumenterna?
Är satsningen kanske bara ytterligare ett löftesbrott från den borgerliga regeringen?
Christina Axelsson (S):
Jag måste säga att jag blir minst sagt förvånad. Ministern har i EU-sammanhang varit med och antagit en handlingsplan för konsumenterna. Den har ministern alltså sagt ja till. Jag tänkte läsa innantill ur meddelandet KOM 99 slutlig om EU:s strategi för konsumentpolitiken 2007-2013.
Mål: Att stärka konsumenternas ställning i EU. Om konsumenterna får stå vid rodret kommer det att vara till gagn för medborgarna, men det kommer också märkbart att öka konkurrensen. Starka konsumenter behöver verkligen valmöjligheter, rätt information, öppen marknad och det förtroende som är baserat på ett effektivt skydd och starka rättigheter.
Det här tror jag att vi kan skriva under allihop i den här kammaren oavsett vilket parti vi hör till.
Men det är några som kan gå före och verkligen göra något åt saken, så jag skulle vilja läsa vidare i samma dokument: En stark konsumentrörelse på nationell nivå är en viktig förutsättning både för en stark konsumentrörelse på EU-nivå och för välfungerande nationella marknader.
För att vara en stark röst i EU behövs också en stark röst här hemma. Vi behöver alltså en stark samlande organisation. Sveriges konsumenter är den organisation som har haft uppdraget att föra konsumenternas talan i EU. Jag hoppas verkligen att de ska fortsätta att få möjligheter att vara det.
Men de inte kan ta emot sponsring som exempelvis idrottsrörelsen kan. Då skulle de inte bli lika trovärdiga, och därför behövs det, förutom medlemsintäkter, naturligtvis lite bidrag från staten. Det är gott och väl att ministern i sitt svar pratar om långsiktighet vad gäller förordningen, men det hjälper inte när pengarna är kortsiktiga och oförutsägbara.
På måndagen ska EU:s konsumentkommissionär Meglena Kuneva komma till Sverige och diskutera konsumentfrågor med ministern. Vad har ministern då tänkt skryta med när det gäller hur väl vi i Sverige lever upp till EU:s strategi med konsumentfrågor? Vad har ministern tänkt komma med?
På vilket sätt kommer ministern att se till att vi verkligen kommer att ha en kraftfull organisation i framtiden och att olika organisationer får veta åtminstone en månad innan de har chansen att söka bidrag vad det är för bidrag de har chansen att söka? När får vi i andra konsumentorganisationer chans att veta det?
Tillbaka till ursprungsfrågan alltså: På vilket sätt är ministern beredd att stötta konsumenternas egna organisationer i Sverige när nu borgarna överlag rustar ned den kommunala konsumentrådgivningen?
Christina Axelsson (S):
Det är viktigt när man pratar om pengar att man åtminstone en månad innan saker och ting ska börja gälla får veta hur mycket pengar det handlar om. Jag tänker inte diskutera med ministern angående utanförskapsområden som tydligen är något modeord. Är det på sådana ställen det bor personer som har vårdnadsbidrag? Men vi lämnar det. Javisst behövs det bredd i konsumentverksamheten, men det behövs också djup och spets för att höras som konsumenter.
Jag anser att Sverige bör, liksom andra EU-länder, stötta sina konsumentorganisationer. Vi har gjort det under lång tid. Det finns all möjlighet att se vilket jättearbete som många organisationer har lagt ned. Jag kan bara ta en organisation som exempel, Konsumentgillesförbundet som var med och startade Cancerfonden en gång i världen.
EU handlar i dag så mycket om konsumtion och konkurrens.
Är det inte dags nu att vi i Sverige lyfter fram en motkraft med kunskap och kompetens för konsumenterna så att vi verkligen alla, oavsett om vi bor innanför eller utanför, kan vara med och ta till oss den ökande marknad som vårt EU-medlemskap ger oss och också göra det på rätt sätt?
Konsumenterna måste ha möjligheter att vara med och påverka, ha möjligheter till information, kunna få oberoende kunskap såväl från kommunala konsumentvägledare som från olika organisationer och på så sätt få stöttning för att kunna driva sina frågor vidare.
Christina Axelsson (S):
Frågan var uppe när vi hade trafikutskottets budgetdebatt på lucia. Jag vill påminna ministern om vad ministern då svarade. Då var det tal om rapporten från dåvarande Riksrevisionsverket.
Den hade då legat på regeringens bord sedan 1999. Ministern sade då att den socialdemokratiska regeringen borde ha tagit tag i rapporten då, om man i dag vill säga att man värnar om NTF:s fortsatta verksamhet. Jag var då tvungen att ta mig an rapporten och titta på vad den innehöll. Minnet är bra men kort, brukar jag säga.
Jag kommer inte ihåg alla rapporter som har delgivits ända tillbaka till 1999. Av sammanfattningen framgår att en målmedveten fortsatt satsning på NTF:s nätverk och opinionsgrupper på sikt kan påverka trafikanternas värderingar av trafiksäkerhetsfrågor så att alla omfattar nollvisionen.
I sammanfattningen framgår också att medierna och NTF har en viktig uppgift att fylla då det gäller att påverka dels myndigheterna, dels trafikanterna för att förverkliga nollvisionens grundidé. Jag tror att ministern håller med mig om att det står så där eftersom jag har tagit det direkt ur rapporten.
Men vad har då den socialdemokratiska regeringen gjort som inte har gjort så mycket enligt statsrådet Åsa Torstensson? Jag vill upplysningsvis berätta att rapporten har hanterats under år 2000. Det förstår jag eftersom rapporten lades fram den 15 december 1999. Sedan var det 14 dagar runt jultid.
Vägverket gavs i uppdrag att se över och genomföra eventuella förändringar. När rapporten skrevs hade man tittat bakåt. Det var vad Riksrevisionsverket hade gjort. År 1998 fick NTF 65 miljoner från regeringen. Då gjordes detta om.
I oktober 2000 lämnade Vägverket ett finansieringsförslag till regeringen, och det innebar dels ett verksamhetsstöd till NTF via regleringsbrev till Vägverket, dels ett projektbidrag som förhandlades fram mellan Vägverket och NTF. Efter beslut av regeringen i enlighet med Vägverkets förslag har finansieringssituationen funnits sedan 2001.
Jag vill därför här ge ministern chansen till att revidera uppfattningen att den socialdemokratiska regeringen inte har gjort något åt detta och att vi borde ha tänkt på det för åtta år sedan. Det gjorde vi. Vi tänkte på det för åtta år sedan. Det vi tänkte är det som fortfarande gäller i dag.
Är det inte lite egensinnigt, Åsa Torstensson, att konkurrensutsätta NTF med tanke på trafiksäkerheten?
Christina Axelsson (S):
Jag vill för protokollet markera att jag inte har fått något svar från infrastrukturministern om hon har insett att den socialdemokratiska regeringen faktiskt tog sig an Riksrevisionsverkets rapport 1999. Men sedan gäller det också det här med effektivitet, som ministern talar om.
Jag tycker inte att NTF blir mer effektivt för att man också måste söka medel för dem som sitter och ska söka medel. Jag undrar vilken opinionsbildning som marknaden kommer att ge. Fordonsindustrins utvecklingsarbete när det gäller teknik, säger ministern i sitt svar.
Hon säger också att man kan lämna över hela eller delar av körkortsprovsverksamheten till privata aktörer. Tror ni att det gör att barnen kommer att gå på de vita strecken över gatan? Det tror inte jag. Nej, det är inte vi socialdemokrater som lägger ned NTF, som ministern påstår.
Det är den moderatledda regeringen, som vill se till att konkurrensutsätta den ideella verksamhet som finns och de organisationer som verkar inom det här området med flera. Vi ser att det här är liksom en tråd som går genom regeringens politik för de frivilligorganisationer vi har, att försöka göra det lite svårare.
Man talar om bredd, men man talar inte om djup och man talar inte om spets. Det är tråkigt, för vi har alltid vinnlagt oss om att vara överens vad gäller trafiksäkerhetsarbete. Men det är tydligen slut nu, med den moderatledda regeringen.
Christina Axelsson (S):
Jag får tacka Åsa Torstensson. Det här är den första interpellationsdebatt som jag har lyssnat till där infrastrukturministern inte skyller på den föregående socialdemokratiska regeringen. Hon har inte gjort det ännu i alla fall. Men hon har chansen en gång till.
Men jag blev lite orolig när jag lyssnade på den förra interpellationsdebatten, där det kom upp frågor kring regeringens infrastrukturproposition. IT-frågor och IT-säkerhet kommer självklart att ligga med också i den ack så viktiga propositionen. Nu måste jag få fråga ministern en sak.
Vi socialdemokrater vill ha ett svar, och det svaret måste vi kunna få så här dagarna före juluppehållet. Kommer verkligen inte infrastrukturpropositionen i vår som ministern har talat så mycket om, inte minst i de debatter som vi har haft tidigare.
Jag vill alltså ha ett klart besked: Kommer infrastrukturpropositionen eller kommer den inte?
Christina Axelsson (S):
Det är det talade ordet som gäller. Jag får för protokollets skull anföra att jag tar bort det där grattiset vad gäller att inte skylla på den tidigare socialdemokratiska regeringen. Detta har vi nu ånyo sett ett exempel på.
Men, ministern - börja nu att regera och titta framåt i stället för att sura över vad vi socialdemokrater inte gjorde när vi hade makten i hela tolv år. Ta chansen! Nu är det Åsa Torstensson som är minister.
Nu är det Åsa Torstensson som står för IT, vägar, järnvägar etcetera som infrastrukturminister och har chansen att åtgärda allt det där som hon har drömt om att göra under de tolv åren, när hon fick sitta i alla fall några år i riksdagen. Men nu vill jag komma tillbaka till min fråga. Det är ohövligt av ministern att inte svara på den.
Kommer infrastrukturpropositionen under våren eller kommer den inte? Jag tycker att vi i Sveriges riksdag måste få ett besked om det av ministern när frågan nu har väckts. Ministern verkar tydligen inte vilja svara på den. Men jag hoppas! Ministern har två minuter kvar att ta chansen att tala om för oss hur det blir med den till våren.