Lage Rahm (MP):
Vi kanske inte tyckte att förslaget var perfekt i alla delar, men det fanns något mycket bra. Det var också så det uppfattades av samhället i övrigt. Det var tydligt att många såg att detta kunde bli jobbigt och att det fanns några nackdelar men att det ändå var en början och något att bygga vidare på.
Jag och Miljöpartiet tycker att det är viktigt att man själv får bestämma vilken förening man ska vara med i. Denna principiella inställning får dock inte rycka undan mattan för allt studentinflytande, tycker vi, och därför var det så bra att det kom ett någorlunda balanserat förslag. Som vi har hört tidigare i dag är studentinflytandet i Sverige unikt och viktigt.
Vi är nog alla överens om att det ger en unik kvalitet där de som grundutbildningen är till för, nämligen de som studerar på den, har en möjlighet att ha ett formellt inflytande och inte är utlämnade till olika lärares godtycke.
Många bedriver säkert en bra undervisning och har bra kontakt med studenterna, men kravet på formellt inflytande står i högskolelagen, och för detta har vi haft kårerna på universiteten som har bedrivit denna verksamhet på ett mestadels unikt och imponerande sätt med självbestämmande. Det rimliga borde vara att man vill bevara detta.
Det borde vara utgångspunkten. Det var i alla fall utgångspunkten för utredningen. Förutom studentinflytandet bedriver kårerna som sagt mycket annan verksamhet. Den studiesociala verksamheten är extra viktig att nämna.
Det är viktigt att se att människor är något mer än det man presterar i yrkeslivet eller studierna. Vi har en rörlighet över landet bland studenter, vilket är bra. Då är det extra viktigt att det finns en möjlighet att få ett socialt liv utanför studierna.
Det är en enorm kvalitetsfaktor för såväl studierna som människorna. Så här dagen före folknykterhetens dag skulle jag önska att vi härifrån kunde säga att den studiesociala verksamheten inte bara kommer att vara pubverksamhet utan även något annat. Jag är dock rädd att vi inte kan göra det.
Precis som med studentinflytandet riskerar propositionen, om den inte avslås eller förändras, att innebära en kraftig försämring för den studiesociala verksamheten på kårerna i landet. Hade man gått på utredningens linje hade det sett annorlunda ut. Den invändning jag tänker koncentrera mig på gäller pengarna.
Utredningen föreslog att man skulle ge 310 kronor per helårsstudent till studentinflytandet och 30 miljoner till den studiesociala verksamheten. Det är inte jättemycket pengar. Totalt blir det 95 miljoner plus 30 miljoner kronor.
I stället valde regeringen att lägga 30 miljoner kronor på studentinflytandet, vilket enligt regeringen blir 105 kronor per helårsstudent. Det är dock ingen indexering, och när studentkullarna ökar blir det en kontinuerlig minskning samtidigt som vi får räkna med att det kommer att förekomma inflation i Sverige.
Förutom att man i utgångsläget bara ger en tredjedel av de föreslagna pengarna till studentinflytandet och inga pengar alls till den studiesociala verksamheten kommer pengarna att minska på sikt. Jag hoppas att så inte blir fallet utan att vi kan reda upp detta. Men för det krävs det ett regeringsskifte, som jag i och för sig tror att vi kommer att få.
Man kan fråga sig om det finns någon smart uträkning bakom detta som visar att det nog ändå ska gå vägen. Jag har lusläst propositionen och andra papper, men jag kan inte hitta någon beräkning bakom varför man föreslår just denna summa.
Man har väl tänkt att studenterna kanske ändå är värda 30 miljoner av statsbudgeten, åtminstone just nu. Det känns uppriktigt sagt som ett hån. Man borde åtminstone redovisa varför man har kommit fram till en viss summa. Redan de 310 kronor som föreslogs av utredningen menade många remissinstanser var ett absolut minimum för att man skulle kunna upprätthålla studentinflytandet.
Jag är beredd att hålla med. Det var inte jättemycket pengar, men det var ändå något man kanske hade kunnat enas om. I stället har man ett anslag som inte tar hänsyn till antalet studenter och som dessutom är en tredjedel. Det sägs i propositionen att universiteten kanske är intresserade av att betala detta, för de vill väl också ha ett bra studentinflytande.
När jag har varit runt på universiteten är många rektorer noga med att påpeka att de uppskattar det som studentkårerna gör. De ser med fasa på den proposition som läggs fram här. "Fasa" är kanske inte deras uttryck, men det är min tolkning av det hela. I stället för att lyssna på detta har man sagt att universiteten kanske kan använda en del av pengarna till grundutbildningen för detta.
Det är riktigt illa. Då ska man alltså, för att kunna ha studentinflytande, vara tvungen att dra ned på kvaliteten, en kvalitet beträffande vilken den borgerliga regeringen inte ens har velat nå upp till den satsning som vi gemensamt från Miljöpartiet, Socialdemokraterna och Vänstern föreslog i höstas. Det är onekligen konstigt.
Förutom det sätter man sig i ett beroende av högskolorna om studentinflytandeperspektivet ska vara beroende av att högskolorna ger pengar. Jag tror att många högskolor ger pengar oavsett vad studenterna säger, men en sådan form av incitament är direkt skadlig för möjligheten hos många människor att våga säga det de anser.
Allt detta och annat kanske man ändå borde ha beskrivit i propositionen. Man kan tycka att det är värt det. De här 65 miljoner kronorna behövs så väl på annat håll, till exempel till skattesänkningar för dem som har mest pengar. Då kan det vara vettigt att ta de här konsekvenserna. Men man undrar om de här konsekvenserna har utretts.
Uppriktigt sagt: När jag gick igenom konsekvenserna för kårerna såg jag att det inte står mycket om detta. Det står i praktiken ingenting om konsekvenserna, som jag ser det. I stället står det till exempel: "I övrigt får studentsammanslutningarna söka alternativa finansieringskällor samt anpassa verksamheten till de förutsättningar som kommer att gälla." Det är förstås en konsekvens att man är tvungen att dra ned på verksamheten.
Och det förstod vi, men det är ändå inte rimligtvis en konsekvensbeskrivning. Det rimliga vore väl ändå att man beskrev vad det fick för konsekvenser för verksamheten - inte att den är tvungen att dras ned. Det förstår ju var och en. Om man däremot lyssnar på studentkårerna, vilket jag har gjort, hör man att det här kommer att bli ett hårt slag. Det kommer att innebära stora problem för kårernas möjlighet att bedriva ett vettigt studentinflytande och för studenterna de närmaste åren.
Eventuellt kanske man kan hämta upp det senare, har det sagts mig. Jag är ändå full av respekt för de människor som jobbar på detta och ser och försöker anpassa sig till förutsättningarna, fast de är så bisarra. En annan lite bisarr del i det hela är skattefrågan.
Det är ju så att kårerna och nationerna vid Lunds och Uppsala universitet kommer att undantas från olika beskattningar. Det kan man ha olika åsikter om. Jag tror att det kan vara vettigt. Men det konstiga är den särbehandling som uppkommer i och med detta. Det skrivs uttryckligen i propositionen att detta inte gäller fakultetsföreningar vid Stockholms universitet, som i praktiken bedriver samma typ av verksamhet som nationerna vid Lunds och Uppsala universitet.
Det är också så att det tidigare fanns nationer vid andra universitet. Skulle sådana starta kommer de inte att få det heller. Kanske ännu konstigare är den särbehandling man gör av kårerna vid de högskolor och universitet i Sverige som inte har en statlig huvudman. Det gäller framför allt Chalmers och Jönköping. Där skriver man uttryckligen att de inte ska få någonting som de andra får.
Man frågar sig varför. Lagrådet har också varit mycket kritiskt mot den här uppdelningen, framför allt när det gäller fakultetsföreningar, och ser helt enkelt att det här inte är ett rimligt system. Jag är beredd att hålla med. Därför har vi också lagt fram ett förslag om att åtminstone kunna rätta till detta lite.
Förutom det lilla förslaget vill vi i Miljöpartiet att vi ska följa utredningen och att vi ska ge studenterna frihet i form av frihet från kårobligatoriet. Men jag vill säga att ännu viktigare för oss i Miljöpartiet är den frihet som inte kommer med kårobligatoriets avskaffande, utan det är den ekonomiska frihet som vi föreslår i form av höjt studiemedel med 900 kronor bara på bidragsdelen.
Det är en stor frihetsreform som är mycket viktigare, tror vi. Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservation 2 och reservation 3.