Betty Malmberg (M):
Med tanke på kriget i vår omvärld kan det på flera sätt kännas futtigt att debattera fiskeripolitik, men samtidigt inte. Rysslands invasion i Ukraina har nämligen gjort att livsmedelssituationen i EU och Sverige kommer att förändras radikalt. I dessa tider behöver vi därför kunna producera alltmer mat på egen hand, och då är odlad fisk ett utmärkt exempel på sådant som vi skulle kunna öka produktionen av.
Men då krävs verkstad och ett politiskt hantverk som innebär mer än bara nya utredningar, för annars tappar vi de få producenter som faktiskt finns. Också den blå näringen behöver nämligen effektivare och snabbare tillståndsprocesser samt en samlad myndighetsbedömning. Med facit i hand kan vi konstatera att denna näring har fått ett styvmoderligt bemötande av och under S-MP-regeringen.
Det handlar som så ofta om miljötillstånd, som har upplevts vara alltför korta och därmed hindrat näringen att göra relevanta investeringar i ny och förbättrad teknik. För att ge ett exempel tog själva miljötillståndsprocessen i det mest segdragna målet i Mark- och miljööverdomstolen förra året nio år, medan ett annat krävde sex år.
Med tanke på att miljötillstånden ofta löper på en period av tolv år är det ju snart dags för dessa producenter att börja om sin resa för att kunna få igenom sin ansökan. Detta är inte hållbart. Att myndigheterna jobbar gemensamt är också viktigt. Men det sker inte.
Detta framgår inte minst av Jordbruksverkets rapport från 2020, som visade att åsikterna mellan olika myndigheter spretade så betänkligt att man inte ens kunde lägga fram ett gemensamt förslag. Det drabbar vattenbruket och försämrar också livsmedelsproduktionen. Nu går vi åter i väntans tider på nya slutredovisningar av olika uppdrag för att förenkla olika processer.
Det är inte utan, fru talman, att tålamodet blir starkt prövat hos flera aktörer. Detsamma gäller regeringens saktfärdighet i fråga om fisken i havet. Också fisk och skaldjur har stor betydelse för vår livsmedelsförsörjning och är något som närt oss i årtusenden. Men som vi vet har fisken drabbats av stora problem.
Decennier av misskötsel, kanske århundraden, har kommit i kapp oss i form av övergödning, försurning, miljögifter, nedskräpning och annat. Dessa förhållanden gör att miljön inte längre är hållbar för vare sig fisk eller andra vattenlevande organismer. I vår närhet är problemen särskilt akuta i Östersjön, som min kollega nämnde.
Här finns nio länder som via sina aktiviteter på land också påverkar tillståndet för miljön i havet. Detta är någonting som man måste tänka på. Det handlar om hela ekosystem som måste funka bra och hänga ihop, annars blir det problem. Fisk är dessutom som växthusgaser: De struntar i nationsgränser. Tänk bara på ålens förflyttningar.
Därför är det viktigt att vi ser fisken som ett gemensamt ansvar länder emellan och en gemensam resurs. Därför tycker vi moderater att det är en klok politik att en hel del av detta beslutas på europeisk och internationell nivå. Med det sagt har vi dock också ett nationellt ansvar att vårda våra bestånd.
Med tanke på den alarmerande situation som råder för fiskbestånden i Östersjön enades samtliga partier här i riksdagen om att regeringen måste agera.
Det handlade om nio uppmaningar om alltifrån utflyttning av trålgränsen på prov och att använda havsforskningsrådet ICES för att få ökad kunskap om svenska förhållanden till förbättrade möjligheter för småskaliga fiskare, uppdaterade förvaltningsplaner med mera. Men trots denna viktiga och smått unika samsyn i riksdagen har det hittills inte hänt någonting.
Frågor som ställs till ansvarigt statsråd möts av argumentet att det saknas tillräckligt med vetenskapliga underlag för det ena eller det andra. Statsrådet hänvisar i stället till ett uppdrag som HaV ska presentera om några veckor. Detta är dock samma svar som det tidigare statsrådet började ge för över två år sedan. Ingenting händer.
På detta sätt har S-MP-regeringen passat på frågorna i väntan på ett förslag som vi sedan vet kommer att ta lång tid att bereda. Men medan gräset växer dör kon, kära regering. Det är ett viktigt talesätt att ha i åtanke. Fru talman! Jag ber om ursäkt om jag låter gnällig. Det är sällan konstruktivt.
Men å andra sidan kan det balansera upp en del av det storslagna beröm som min kollega tidigare här i talarstolen gav sin och regeringens hantering av de här frågorna. För min och Moderaternas del handlar detta om frågor som är av stor betydelse för jobb, levande kustsamhällen, fisketurism och bra mat på köksbordet.
Då förtjänar regeringens nedprioritering av frågorna de senaste åtta åren att såväl uppmärksammas som kritiseras. Om det var mer vetenskapliga underlag som regeringen behövde fanns dessa redan. Men det hjälpte inte att vi moderater - jag vet att även Vänsterpartiet har legat på i de här frågorna - kunde peka på forskning som rekommenderade en utflyttning av trålgränsen.
Det hjälpte inte att vi kunde hänvisa till forskning som visade att sillen består av olika genetiska varianter där vissa leker på våren och vissa på hösten och att man då inte kunde köra med samma förvaltningsplan som man haft i alla år. Det hjälpte heller inte att vi åberopade användandet av försiktighetsprincipen, som faktiskt tillåts i den gemensamma fiskeripolitiken.
Och på frågan om regeringen nu har inlett samtal med våra avtalspartner Danmark och Finland angående en utflyttning av trålgränsen på prov, så att man liksom börjar kratta manegen, är svaret nej. Vi tycker också att det är illa att stora trålare får lov att tråla allt närmare kusten. Också detta har vi i oppositionen, kustfiskare och medier uppmärksammat. Men regeringen har inte brytt sig.
HaV, Havs- och vattenmyndigheten, har till och med gett dispenser till större trålare att fiska innanför gällande trålgräns, trots de negativa effekter detta får för det småskaliga fisket. Många av er känner kanske den tidigare riksdagsledamoten Rune Wikström, som fiskar vid Möja. Han hörde av sig för två veckor sedan och var helt bedrövad.
Under två dagars fiske hade han fått upp 14 strömmingar, vilket var väldigt långt ifrån en naturlig och vanlig fångst. Med sin mångåriga erfarenhet menar han att katastrofen är ett faktum. Sedan hävdas det att kustfisket inte fiskar upp sin tilldelade kvot, men det kanske finns förklaringar.
I dag har vi tack och lov fått avskjutning på tjuvfiskarna säl och skarv, men det var också en process där en drivande riksdagsopposition tidigt såg konsekvenserna av den förda politiken. Det var alltså tack vare en samlad opposition. Fru talman!
När Coronakommissionen nyligen lämnade sin slutrapport var en stark kritikpunkt att regeringen och Folkhälsomyndigheten borde ha använt sig av försiktighetsprincipen för att skydda befolkningen. Principen innebär att man inte ska vänta på full och bättre kunskap om det okända hotet utan att man bör handla snabbt och kraftfullt och sedan skala ned om det visar sig att man tagit i för mycket.
Det var så som kommissionens ordförande uttryckte saken. Det här är ett synsätt som vi moderater är övertygade om hade förbättrat situationen också inom fiskeripolitiken och därmed för fiskbestånden i Östersjön.
Det är också ett synsätt som många forskargrupper förespråkar och som vi eftersökte i våra många propåer till regeringen, men regeringen valde att slå dövörat till. Det var oklokt. Fiskeripolitiken och Östersjön hade gagnats av mer verkstad och en adaptiv förvaltning i stället för att bara landa i stiltje i processen.
Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 18.