Karin Granbom Ellison (FP):
Betänkandet om författningsfrågor tar upp frågor av varierande karaktär. Jag tänkte säga något om två av dem: antalet ledamöter i riksdagen och tidskarantänen för statsråden och de höga tjänstemännen. Det kan i förstone låta attraktivt att kunna spara pengar på en mindre riksdag, men det vore till priset av flera demokratiska värden. Jag tänkte lyfta fram några exempel och argument.
Jag är övertygad om att ett system som tillåter mindre partier att ha representation i parlamentet bättre återspeglar befolkningens värderingar än ett parlament med enbart stora partier. Spärren på 4 procent till riksdagen uppfattar jag har stort stöd. Det finns inga planer på att ändra detta.
Kommer ett parti in i riksdagen bör det partiet också ha representation och insyn i alla riksdagens utskott. I dagsläget innebär det att ett parti som fått 4 procent av väljarnas röster bör få minst 15 mandat. I dag har Kristdemokraterna och Vänsterpartiet, som vardera fick 5,6 procent av rösterna, 19 mandat.
Skulle riksdagen minskas med 100 ledamöter, det vill säga runt 30 procent, skulle partier i den storleken få färre mandat än antalet utskott. Det skulle både försvåra dessa partiers arbete och göra riksdagens arbete mindre förutsägbart. Och det skulle skapa större oro inför politiska beslut.
En viktig del av vårt valsystem är just att proportionaliteten fungerar, det vill säga att antalet mandat återspeglas av det antal röster som ett parti har fått. I vallagskommittén tittar vi på hur vi ska åstadkomma bättre proportionalitet, eftersom flera små partier efter 2010 års val fått färre mandat än vad de fått röster. Med färre ledamöter blir proportionaliteten i riksdagen sannolikt sämre, och det vore olyckligt.
Sveriges parlament utmärker sig genom att vara ett av de mest jämställda och att även yngre personer finns representerade. Statsvetare har säkert tittat på varför det har blivit så här, men en inte alltför djärv gissning är att de flesta partier vinnlägger sig om att ha kandidater med olikheter på sina listor och att fler än en person kommer in i riksdagen. Om det blir färre platser i riksdagen kapas personer längre ned på listan bort.
Kvar blir i de flesta fall de som toppar listan, vilket skulle ge konserverande drag till parlamentet. Det är ur demokratisk aspekt bra att Sverige har ett parlament med bredd, där olika väljare kan känna igen sig, att olika ideologier möts i argumentation och att det finns personer med olika infallsvinklar, vilket underlättas genom balans i fråga om kön, ålder och etnicitet.
Det här är några av skälen till varför jag menar att det inte finns anledning att ändra på riksdagens storlek. Sedan vill jag säga något om frågan kring karantänsregler. Det är positivt att det här har blivit en levande fråga med olika aktörer och debattörer. Sverige är ett land med låg korruptionsnivå, och vi har ett högt förtroende för våra myndigheter. Det är grundläggande i en demokrati och en rättsstat.
Även om det är svårt att prissätta detta har det självklart ett högt värde som vi aktivt måste arbeta för att behålla. Det är naturligtvis välkommet att det kommer konkreta förslag, såsom i den nyligen presenterade rapporten av Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi. Frågan om att kunna utlösa karantän för statsråd och högre tjänstemän ska diskuteras. Intentionen med förslaget är förstås god. Samtidigt måste baksidan av myntet analyseras.
Vad skulle det innebära att staten betalar kvalificerad arbetskraft för att inte jobba? Vad har det för folklig förankring att höga statstjänstemän får förmånliga friår? Det rimmar dåligt med arbetslinjen. Från Folkpartiets sida uppmuntrar vi diskussioner om hur vi bäst skapar en sund styrning och förvaltning av Sverige.
Samtidigt värnar vi arbetslinjen och menar att det måste finnas rörlighet på arbetsmarknaden som medger smidiga övergångar mellan offentlig och privat sektor. Det är angeläget att få bättre kännedom om hur stora problemen egentligen är och vilka verktyg vi har eller behöver. Och jag tycker att vi har haft en bra debatt här i dag.
Mot denna bakgrund menar jag att frågan gagnas av att diskuteras vidare innan vi funderar i termer av utredningar och tillkännagivande till regeringen. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.