Hillevi Larsson (S):
I dag beundrar övriga europeiska länder Sverige oerhört mycket. Det handlar om vår jämställdhetspolitik. Det handlar inte minst om hur vi har lyckats få kvinnor att träda ut på arbetsmarknaden, där vi ligger i topp i Europa. Det leder också till att vi har större möjligheter att klara framtida arbetskraftsbehov. Man talar om den demografiska förändringen. Allt färre ska försörja allt fler.
Då har vi strålande möjligheter med vår jämställdhetspolitik att både kvinnor och män kan komma ut och jobba på arbetsmarknaden. Men det är inte så enkelt som att vi har tvingat ut folk på arbetsmarknaden. Vi har tvärtom gett incitament att kombinera arbetsliv och familj. Kvinnor har inte behövt välja mellan att skaffa barn och att arbeta. Man har kunnat göra både-och.
Vi kan se i Sydeuropa i dag att den gamla bilden av kvinnor med stora barnskaror har förändrats väldigt mycket. Nu är det tvärtom ett jätteproblem för dessa länder att kvinnorna inte är beredda att skaffa barn eller väntar väldigt länge och kanske skaffar max ett barn, just på grund av att de upplever att de inte kan kombinera arbete och familj och att de inte är beredda att välja bort arbete.
Det är det som gör mig så orolig i dag. När vi är ordförandeland i Europa kommer vi att ha stor möjlighet att påverka de andra i den här riktningen, men det vi har byggt upp i Sverige och som nu väcker en sådan beundran i övriga Europa börjar vi nu montera ned. Vi kan inte bortse från konsekvenserna av den här typen av förslag.
I Norge har man kunnat se vad som händer. Det är framför allt kvinnor som efterfrågar detta. Även i Sverige har vi i de kommuner som faktiskt har börjat med det här i förtid kunnat se att det är kvinnor som tar ut vårdnadsbidraget. Det är dessutom kvinnor som redan har en svag ställning på arbetsmarknaden som nu får en ännu svagare ställning. Vårdnadsbidraget går dessutom stick i stäv med arbetslinjen.
Var det inte tvärtom så att det var de som hade störst problem på arbetsmarknaden som vi skulle satsa flest insatser på att hjälpa ut på arbetsmarknaden? Resultatet av det här blir precis tvärtom. Det är också mycket olyckligt att kvinnor görs mer beroende av sina män.
Trots alla jämställdhetsreformer i Sverige är det redan i dag, på grund av kvinnors lägre löner och diskriminering på det området och på grund av en ökad andel deltid, många kvinnor som är beroende av sin man. Det leder till en maktstruktur som präglar deras privatliv men också hela samhället. Nu förstärker man detta genom att det blir kvinnor som blir mer bundna till hemmet och beroende av mannens inkomst.
Arbetsgivarna resonerar självklart redan i dag när de anställer en kvinna och undrar om hon kommer att skaffa barn och vara hemma mycket med barnet. Många arbetsgivare räknar också i dag med att kvinnan tar större delen av föräldraledigheten och en större del av de så kallade VAB-dagarna, alltså vård av sjukt barn i hemmet - och vård av frisk man i hemmet också i många fall.
Nu kommer det till ytterligare en aspekt: risken att kvinnan kommer att ta vårdnadsbidrag. I Norge har man dessutom sett att kommunerna har svårt att planera. Man planerar utifrån att många kvinnor kommer att ta vårdnadsbidraget, och då får man ännu längre köer i barnomsorgen och risk för att det över huvud taget är svårt att komma till.
Man måste se risken att vi faktiskt går bakåt i jämställdhetsarbetet i och med detta.