KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kristina Axén Olin (M):
Läget i svensk skola är otroligt allvarligt. Pandemin förstärker en redan bekymmersam situation. Den samlade betygsstatistiken för årskurs 6 är riktigt sorglig. Aldrig tidigare har så många elever haft icke godkänt redan i årskurs 6.
I somras lämnade 31 385 elever - det är över tusen klasser och mer än var fjärde elev - skolan redan i årskurs 6 med icke godkänt i något eller några ämnen.
Om detta inte hämtas upp med stöd, extraundervisning eller vad som står till buds riskerar vi att få en framtid där var fjärde elev inte klarar grundskolan. Därför måste stöd sättas in tidigt, mycket tidigare än vad som sker i dag. Ett sätt att tydliggöra elevers behov av hjälp är betyg.
Vi moderater anser därför att betyg borde sättas redan i årskurs 3, det år då elever börjar skriva nationella prov. Det blir en tydlig signal, till eleven men också till familjen och skolan. Möjlighet till betyg från årskurs 4 Om betyg tycker vi människor och partier olika. I dag är det bara Moderaterna som vill ha betyg redan från årskurs 3.
Men det som är märkligt med dagens ärende är att Socialdemokraterna, som särskilt anger likvärdighet som skolans främsta mål, skriver fram ett ärende som innebär att det blir upp till rektor att avgöra om man ska sätta betyg i årskurs 4 eller 5 eller inte.
Det betyder inte att vi får en likvärdig skola utan att skillnaderna ökar. Två skolor bredvid varandra kommer att ha olika betygssystem, liksom syskon som går i olika skolor. Det vore djupt olyckligt om vi strävar efter ökad likhet i våra skolor och inte tvärtom. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till Moderaternas reservation.
Kristina Axén Olin (M):
Tack, utbildningsminister Anna Ekström, för svaret! Jag tycker att vi pratar alldeles för lite om rektorer och skolledare. Det kanske är den absolut viktigaste personen på hela skolan för skolans utveckling och för att vi ska ha en god kvalitet i skolan. Vi har ungefär 3 900 rektorer i grundskolan och 1 200 rektorer i gymnasieskolan.
Det är djupt oroande med den undersökning som Skolverket nyligen presenterade, där man tittade på dem som jobbade som rektorer för fem år sedan, det vill säga läsåret 2014/15. Efter tre år var bara 40 procent kvar i skolan. Nu efter fem år är det bara var femte rektor som jobbar kvar på skolan.
De andra har antingen slutat eller bytt skola. Av alla som slutat på den skola som de var på för fem år sedan är det mer än hälften, 57 procent, som helt har lämnat skolvärlden.
Med tanke på hur situationen är i dagens skola och på hur viktig rektor och skolledning är frågade jag Anna Ekström hur vi ska få en minskad omsättning och hur vi ska få rektorer att stanna kvar i yrket. I svaret hänvisar utbildningsminister Anna Ekström till olika utredningar och till att det bereds i Regeringskansliet, men läget är ganska akut. Fru talman!
Jag skulle vilja ha svar på min fråga: Hur ser utbildningsminister Anna Ekström att vi ska få en minskad omsättning och fler rektorer som stannar kvar i yrket?
Kristina Axén Olin (M):
Jag är väldigt glad över att jag och utbildningsminister Anna Ekström är överens om att det är bekymmersamt med rektorsomsättningen. För att få en god kvalitetsutveckling i svensk skola måste vi som sagt var ha ledare och chefer som stannar. Man vänder heller inte ofta en skolas utveckling på en termin; det finns mycket forskning som säger att det kan ta upp till fem år innan man egentligen ser resultat av det goda ledarskapet.
Statistiken som visar att man i våra utanförskapsområden ibland har haft 13 rektorer inom loppet av ett par år är därför förödande, och det är därför jag tycker att frågan om rektors- och skolledaromsättningen är så central och något som vi borde fundera mer över. Det utbildningsministern gör med olika utredningar och professionsprogram liksom att man på olika sätt stöttar dem som är rektorer i dag är självklart viktigt.
Jag tycker dock att det saknas en viktig komponent i detta, och det är analyser gällande dem som är rektorer i dag och dem som har lämnat yrket. Jag har frågat Skolverket om det kontinuerligt görs uppföljnings- eller avslutningssamtal med de rektorer som slutar och helt enkelt går igenom varför. Då säger Skolverket till mig att det gör man inte.
Skolverket delar dock min uppfattning att det vore viktigt och har därför sagt att det naturligtvis vore intressant att göra det. Jag tror att det skulle visa en palett över problemen i dagens skola. Varför vill man inte vara kvar i skolvärlden? Varför byter man skola?
Jag uppskattar att Anna Ekström delar mina bekymmer kring omsättningen och vill fråga om Skolverket helt enkelt kunde få uppdraget att börja göra någon typ av forskning eller djupanalyssamtal med våra avgående rektorer. Jag är övertygad om att det är en av nycklarna till hur vi ska förbättra skolan så att fler rektorer stannar kvar.
Kristina Axén Olin (M):
Jag har också läst den boken av Maria Jarl, och det är mycket som är intressant i den. Tyvärr är min hjärna också överhettad, så jag kommer inte heller ihåg vad den heter. Det är absolut så att kontinuitet och långsiktighet i ledarskapet är avgörande; det var därför jag skrev den här interpellationen. Det stämmer i och för sig att det är huvudmannen som är ansvarig över rektorerna. Även där finns dock en oroande rapport.
Skolinspektionen har gått in och tittat på 20 skolhuvudmän, alltså kommuner, där det är stor omsättning på rektorer och kontrollerat hur man följer upp rektorerna. Det är en ganska sorglig läsning, om man i stället vill läsa sådant i jul. Skolinspektionen konstaterar nämligen att en uppföljning av varför rektorer slutar och vad det får för konsekvenser har gjorts i 20 procent av fallen.
Skolhuvudmännen följer väldigt sällan upp varför rektorer slutar eller vad som blir konsekvensen av det. Man får inte heller ett strukturerat och proaktivt coachande stöd, som de säger när det gäller ledningsfrågor.
Nu handlade min interpellation förvisso om rektorsomsättningen, men något som man borde göra är att titta på skolhuvudmännens ledarskap och förståelse för att de har ett ansvar. Jag tycker som sagt att det är djupt oroande när jag ser att det brister så mycket som det gör i ledarskapet i svensk skola.
Kristina Axén Olin (M):
Tack så mycket, Anna Ekström, för svaret! Även denna fråga tycker jag är väldigt viktig, och det är någonting som vi heller inte diskuterar alltför ofta. Det är över en halv miljon barn som går till förskolan, eller lämnas på förskolan, varje dag.
År 2018 fick vi en ny reviderad läroplan för förskolan som började gälla den 1 juli 2019, och vi har otroligt höga ambitioner.
Omsorg är en del av allt som ska ske på förskolan, men man ska också lära sig om barns rättigheter, digital kompetens, hållbar utveckling, jämställdhet, nationella minoriteters språk och kulturer samt kroppslig och personlig integritet - det är en massa olika saker. Vi har höga ambitioner, och de blir allt fler.
Vi har nu ett antal utredningar som har presenterat förslag om obligatorisk förskola från fyra års ålder; en annan utredning har föreslagit att det ska vara från tre års ålder. Nyligen kom även Lotta Edholms utredning om språkförskola från tre års ålder. Summa summarum lägger vi på fler och fler åtaganden och högre och högre ambitioner för förskolan utan att någon egentligen funderar på hur detta ska gå till.
Min fråga till utbildningsminister Anna Ekström handlade egentligen om huruvida det inte är dags igen för en ordentlig utredning om vår ambition, om alla våra förslag om förskolan samt om hur ledarskapet och kompetensbehovet ser ut. Det skulle helt enkelt vara en större utredning om förskolan för att vi ska få denna ekvation att gå ihop. På den frågan svarade inte Anna Ekström. Är man beredd att tillsätta en utredning eller inte?
Kristina Axén Olin (M):
Jag kan hålla med utbildningsministern om att den reviderade läroplanen har mottagits förhållandevis väl. Sedan kan jag apropå vår förra interpellationsdebatt alldeles nyss, där vi pratade om ledarskap och rektorer, se att det även där finns en utvecklingspotential för förskolan. Det syns inte minst nu under pandemin.
Man nås av hundratals samtal från förskollärare, lärare och andra som tar upp väldigt basala ledningsfrågor. Uppenbarligen brister det när det gäller ledarskap i både förskolan och skolan. Det som bekymrar mig är som sagt var vår höga ambition för förskolan.
Där har säkert även vi moderater bidragit på olika sätt med höga ambitioner och en önskan om att förskolan ska göra mer och mer, inte minst när det gäller kunskapsutvecklingen hos barnen och att göra skolan mer jämlik. Vi vill gärna utradera de sociala skillnader som man bär med sig sedan tidigare.
Vi har lagt på så otroligt mycket arbete år efter år och gjort utredning efter utredning, och det rimmar inte riktigt med den situation som nu är i förskolan. Jag menar att vi måste börja sätta ned foten och fundera på vad som är förskolans uppdrag, så att man kan utföra det och mäkta med det bra, och vad man då behöver för kompetens, organisation, stöttning eller ledarskap.
I början av 2000-talet, när man senast tittade på förskolan, var nästan all personal i förskolan utbildad. År 2019 var det 39,5 procent som hade förskollärarutbildning och 18 procent som hade barnskötarutbildning. Men 31 procent i förskolan hade ingen utbildning alls för att jobba med barn. Det är en djupt oroande utveckling.
Lärarförbundet och Kommunal skickade en skrivelse till utbildningsministern efter att jag hade skrivit min interpellation men med mer utförlig statistik och om hur de upplever samma problematik. Personalsituationen just nu och kompetensutvecklingsbehovet rimmar inte med alla de nya uppdrag som hela tiden tillkommer för förskolan.
Enligt den forskning som de hänvisar till brister en tredjedel av förskolorna i kvalitet. Ungefär en tredjedel av alla förskolor har okej kvalitet och en tredjedel har god kvalitet, men den tredje tredjedelen har låg eller otillräcklig kvalitet.
Vi vet också efter Lotta Edholms utredning att 263 förskolor i Sverige inte har en enda förskollärare, och tyvärr på de förskolor där jag tror att både jag och Anna Ekström skulle tycka att de egentligen behövs som mest.
Även om jag inte älskar utredningar tycker jag att vi snart måste sätta ned foten och bestämma vad som är förskolans uppgift, vad som ska prioriteras och hur vi kan hjälpa till för att få en organisation som lever upp till målen.
Kristina Axén Olin (M):
Som sagt brukar jag annars kritisera ministern för att det är alldeles för mycket utredningar och för lite förslag som hamnar för beslut. Men i den här frågan kanske jag kommer att upprepa att jag ändå gärna skulle se en utredning. Personalsituationen är bekymmersam.
Något som är förvånande är att det just när det gäller kompetens och förskollärare är det omvända mot hur det brukar vara i samhället, nämligen att det är storstäderna som har problem med kompetensen, inte mindre orter. Det är i storstäderna och framför allt i våra utanförskapsområden som vi har problem med ingen utbildad personal eller alldeles för få.
I den skrivelse som Lärarförbundet och Kommunal har lämnat till regeringen påminner de om att förskolläraryrket tyvärr ligger på andra plats när det gäller sjukskrivningar i Sverige. Det är alltså en väldigt hög sjukfrånvaro, som förmodligen hänger samman med arbetsmiljön och uppdraget. Just i dag, trots att vi är nära jul, vill inte utbildningsministern tillsätta en utredning eller ge några löften om en utredning.
Men jag hoppas ändå att vi kan vara vaksamma så att förskolan åtminstone inte ges några nya uppdrag, förväntningar eller ännu högre ambitioner innan vi har löst hur ledningen, styrningen och kompetensen ska säkras.
Kristina Axén Olin (M):
Jag tackar skolminister Anna Ekström för svaret. Redan före pandemin var jag och vi moderater oroliga över situationen i svensk skola. Vi vet hur arbetsmarknaden ser ut i Sverige. Man måste ha minst gymnasieexamen och gärna mer för att få ett arbete.
Ändå har vi en skola som årligen lämnar över 16 000 elever utan gymnasiebehörighet och utan grundskoleexamen. Sedan pandemin kom har elever och skolor haft en otroligt svår situation med stor frånvaro bland elever och lärare, inställda lektioner och såklart moment som inte kan genomföras.
I somras beslutade OECD att skjuta upp årets Pisaundersökning minst ett år. Det tycker jag är väldigt olyckligt, eftersom provet kunde ha gett kunskap om kunskapstappet i realtid. Senare i höstas beslutade också Skolverket att ställa in årets nationella prov för alla årskurser utom årskurs 3.
Det är så allvarligt att Lärarförbundet nu har kommit till utbildningsutskottet ett par gånger. De vill att vi ska se till att de slipper sätta betyg i alla årskurser, eftersom de inte anser sig ha något underlag på barnens kunskaper. Vi moderater är djupt oroliga över de konsekvenser som denna pandemi får när det kommer till elevernas kunskapsinhämtning och kunskapstapp.
Jag har därför i min interpellation frågat utbildningsminister Anna Ekström hur hon anser att alla elevers kunskapstapp ska kunna synliggöras och vilka åtgärder ministern vidtar. I svaret berättar skolministern om hur Skolverket och Skolinspektionen via olika huvudmän följer en del av arbetet. Men det är ingen som följer elevernas kunskapstapp.
Jag vill fråga skolminister Anna Ekström hur man ska följa varje elevs behov av att få hjälp med sin kunskapsskuld och vilken skuld det har blivit.
Kristina Axén Olin (M):
Det är inte betygen jag tycker är det viktiga. Jag tycker att de är ganska ointressanta i den här pandemin. Det som däremot är viktigt för mig och det jag tycker är så oroande är elevernas kunskapstapp och hur vi ska få reda på varje kunskapslucka som varje barn har. Jag vill inte nu tänka på hur vi sedan ska kunna kompensera skulden genom att hitta lösningar med fler platser på komvux och folkhögskola.
Det välkomnar jag självklart också, men det är ju bland barnen som går i grundskolan nu som vi måste se vad det finns för kunskapsluckor - och hur vi åtgärdar dem så fort som möjligt. Jag har tittat på hur andra länder gör, och det är väldigt imponerande. Jag tycker att man kan få många bra idéer. I andra länder kraftsamlar man verkligen för att minska kunskapsskulden.
I till exempel Estland, som har bra resultat, har man - förutom nationella prov och examensprov som nu genomförs i alla fall - elektroniska diagnostiska test där lärare kan upptäcka varje barns kunskapslucka. Man har dessutom interna utvärderingar på skolorna, och nu utvecklar man ännu mer e-tester för att kunna mäta kunskapsluckorna hos varje elev.
I Finland har man lagt 84 miljoner euro för att anställa pensionerade lärare, anställa speciallärare och utöka lärares arbetstimmar. Man har avsatt ytterligare 71 miljoner euro för att säkerställa kvaliteten i skolan och alla barns möjligheter. I England har regeringen tillsatt en expertgrupp precis under regeringen som följer skolornas arbete.
Där har man infört en återhämtningspremie för de skolor som har infört någon sorts nationella undervisningsprogram för de mest sårbara eleverna. Man har i England dessutom delat ut 1,3 miljoner digitala enheter - datorer, Ipadar och routrar med wifi-uppkoppling - till de barn som inte kan delta i fjärr- och distansundervisning därför att de inte har tillgång till tekniken.
I Sverige har vi moderater begärt att vi ska följa varje barns kunskapsluckor. Skolverket borde få i uppdrag att utföra någon form av test så att alla barns behov kan mätas. Vi har föreslagit att skolhuvudmännen ska skanna av vilka barn som inte har tillgång till tekniken, så att vi kan hjälpa till så att alla barn kan vara med på fjärr- och distansundervisning.
Vi har också föreslagit att man kan försöka anställa pensionerade lärare, lärarstudenter och andra för att hjälpa till att öka antalet timmar i skolan så att barnen kan ta igen sin undervisning. Allt detta avslår Socialdemokraterna. Jag tycker att vi inte gör det som andra länder verkar göra och som de förstår allvaret i, fru talman och utbildningsministern.
Vi måste se till varje barns behov nu, och till varje barns rätt till skolundervisning. Vi måste försöka fylla luckorna så fort det bara går - inte om några år, när de är i folkhögskole- eller högskoleålder.
Kristina Axén Olin (M):
Problemet är ju att vi upptäcker luckorna för sent. I många år har vi i svensk skola, tycker i alla fall jag, tillfört den hjälp och det stöd som barn och elever behöver när det nästan är för sent, även om det aldrig riktigt är för sent. Man borde i alla fall sätta in stöd tidigare.
Problemet nu är att vi inte mäter varje elevs kunskapstapp och hur eleven mår, till skillnad från andra länder som gör det och som tycker att det är viktigt att se individuellt precis vilket stöd man ska sätta in. I dag hade vi i utbildningsutskottet besök av generaldirektören för SPSM, Specialpedagogiska skolmyndigheten, som berättade om just barn med särskilda behov och barn med olika funktionsvariationer. SPSM berättade att det inte fungerar för dessa barn under pandemin.
Det som också är ganska skrämmande och, tycker jag, tydligt är att Specialpedagogiska skolmyndigheten redogör för att huvudmännen runt om i Sverige - om man frågar dem - säger att det fungerar ganska bra men att barnen säger att det inte fungerar bra. På samma sätt är det med hela denna pandemi även när det gäller den vanliga grundskolan.
Det vi gör med Skolverket och Skolinspektionen är att fråga huvudmän, lärare och rektorer hur det går, men vi frågar inte varje enskilt barn vad det tappar, vilka behov det har och hur vi kan hjälpa till. Om vi inte börjar göra det väldigt snart, fru talman, ser jag med oro på framtiden när det gäller hur vi ska kunna upptäcka vilka luckor och brister barnen har fått under denna svåra tid.
Jag tror att det vore djupt olyckligt om vi väntar tills det är för sent.
Kristina Axén Olin (M):
Det finns vissa ärenden som är lite extra angelägna för skolan, för oss svenskar och för oss som vill förbättra skolan. Dit hör digitaliseringen av de nationella proven. Så är det egentligen av flera skäl. Ett första skäl är att vi tyvärr inte har årliga kvalitetsmätningar där vi jämför klasser eller skolor, som många andra länder har.
Det har man exempelvis i Norge och England. Vi moderater har många gånger föreslagit att vi ska införa det. Men när vi inte har dessa mätningar blir de nationella proven naturligtvis otroligt viktiga för att man ska kunna följa kunskapsläget i svensk skola och jämföra olika skolor. Ett andra viktigt skäl är att lärarna önskar detta otroligt mycket just för att det minskar administrationsbördan.
Det är något som jag och utbildningsminister Anna Ekström har talat om flera gånger. Lärarna upplever att väldigt mycket tid går åt till pappersarbete. Rättning av de nationella proven, särskilt i vissa ämnen, är en stor börda. Möjligheten till en central, och helst extern, rättning kan göra att de får mer tid att ägna sig åt både undervisning och att förbereda lektioner.
Därför är det ett väldigt starkt önskemål från lärarna att de nationella proven digitaliseras. Ett tredje skäl rör ett annat ämne som vi ofta diskuterar här. Vi gjorde det så sent som i går och i förrgår under skoldebatterna, då utbildningsminister Anna Ekström tyvärr inte kunde vara med. I de riksdagsdebatter vi hade med anledning av motioner pratade vi om betygsinflationen. Det är också ett bekymmer vi har i Sverige.
Det handlar om att veta om vissa skolor är mer generösa med höga betyg, eller tvärtom, än andra. De nationella proven är ett sätt att säkerställa att skolorna följer samma betygskriterier och att vi inte får mer än en rimlig betygsinflation.
Därför är det otroligt olyckligt att den här processen drar ut ännu mer på tiden i och med Schremsdomen, som kom sommaren 2020. Vi ska självklart följa GDPR och även Schremsdomen och säkerställa att vi inte läcker uppgifter som inte ska komma ut till andra.
Men jag undrar, fru talman, i min interpellation vad utbildningsminister Anna Ekström kan göra för att påskynda arbetet och säkerställa att vi får till stånd de digitaliserade nationella proven som blir centralt, och helst externt, rättade.
Kristina Axén Olin (M):
Det är inte bara Skolverket som har råkat ut för en ovälkommen dom. Det har möjligen hela Sverige och framför allt skolvärlden gjort i och med Schremsdomen. Den är ovälkommen med tanke på den upphandling som Skolverket gjorde 2018. Jag ska bara säga att jag delar utbildningsminister Anna Ekströms syn på läraren. Läraren är absolut viktigast.
Vi kan också diskutera hur man utformar de nationella proven - regeringen har valt att de ska vara betygsgrundande - men det kan vi göra en annan gång. Men det har gått troll i ärendet om digitaliseringen av de nationella proven. Det gjorde det redan från början. I skrivelse 75, bland annat, kan man läsa att riksdagen redan 2015/16 beslutade - jag tror dessutom att det var en enig riksdag - om digitaliserade nationella prov med extern rättning.
Det upprepades 2016 och 2017 och 2017/18. 2017/18 konstaterade ett enigt utbildningsutskott, där jag sitter, att frågan inte hade hanterats i enlighet med riksdagens tillkännagivande och att detta därmed inte var tillgodosett. Då upprepade vi de här besluten. Någon gång 2019 fick Skolverket ett uppdrag om digitaliseringen och den externa rättningen.
Men det har liksom gått troll i detta, fru talman. Det är mer än fem år sedan, kanske till och med sex år sedan, riksdagen beslutade om att genomföra detta. Och nu blir det i alla fall inte av, enligt Skolverket. Först skulle det ha varit en testperiod 2022. Sedan blev den skjuten på till 2023, och nu kom Schremsdomen. Nu vet man inte när det över huvud taget blir av. Så här kan man inte göra med så här viktiga frågor.
Departementet och utbildningsministern måste kunna agera för ett skyndsamt verkställande av det som riksdagen till och med upprepade gånger har beslutat. Jag undrar fortfarande: Vad kan utbildningsminister Anna Ekström göra för att råda bot på den situation vi nu har?
Kristina Axén Olin (M):
Den här frågan har som sagt var verkligen dragits i långbänk, eftersom vi redan 2015/16 här i riksdagen beslutade om en digitalisering av de nationella proven med extern, central rättning, senare förtydligat.
Sedan har självklart den dom som kom sommaren 2020 komplicerat det hela, eftersom Skolverket har gjort en upphandling med ett företag där flera olika nationer är inblandade i produkten som skulle vara oss behjälplig i detta. Man kan diskutera hur de besluten fattades och vilka jurister och skoljurister som inte var med i upphandlingen, men det kan vi göra en annan gång.
Skolverket presenterade i juni 2019 en rapport till departementet, där man angav ett antal problem med projektet. Det är ju inte så att GDPR och Schrems, med en massa frågor kring hur det ska skötas, är någon nyhet för oss i den politiska världen eller i skolvärlden. Det har också varit ett antal möten med departementet efter Schremsdomen.
Den 27 augusti hade departementet ett möte med Skolverket. Den 25 september hade man ett möte och diskuterade Schremsdomen. Den 15 oktober hade man ett möte med departementet och pratade om Schremsdomen. Den 4 november hade man ett möte med departementet och pratade om Schremsdomen.
Den 26 november kommer sedan ett meddelande från Utbildningsdepartementet till Skolverket där man skriver att Utbildningsdepartementet inte har för avsikt att delta i denna typ av forum eller diskussioner då frågorna varken ligger inom deras kompetensområde eller på deras bord i nuläget. Situationen kan dock förändras, skriver man, om detta medför konsekvenser för tidsplanen och leveransen i projektet eftersom det är framförhandlat politiskt. Fru talman!
Detta är lite intressant, eftersom det är ett riksdagsbeslut i grund och botten och inte något som har förhandlats i januariöverenskommelsen om digitaliseringen. Men det kanske är departementets tjänstemän som inte vet om det.