Hanif Bali (M):
När man ska diskutera integrationsfrågor blir det oftast så att man diskuterar allt annat än just integrationsfrågorna. Vi är här för att diskutera etablering av nyanlända och utgiftsområde 13, där den största delen av budgeten utgörs av det vi ger till kommunerna i form av kommunersättningar; det finns även vissa andra åtgärder.
Jag tänkte fokusera på politiska reformer i stället för brett tyckande och viljeyttringar. Det har under 2010-talet i grund och botten skett en stor reformering av integrationspolitiken.
Först och främst har man gått ifrån det system där kommunerna hade ansvar för integrationspolitiken. Kommunerna har haft en väldigt dålig uppföljning. Svårigheten vi har just nu är hur den etableringsreform vi genomfört ska utvärderas. Stockholms universitet, som har ansvar för utvärderingen, ska jämföra med det tidigare systemet.
De har svårigheter att över huvud taget hitta siffror på hur det gick tidigare. Vi sköt i mörkret och hoppades på att det skulle lösa sig. Med etableringsreformen har vi fått en tydlig process. Nu blottar vi det som inte funkar. Man hittar reformer. Riksrevisionen pekar ut svagheter. Vi kan följa statistiken. Det är så man förbättrar ett politikområde.
Det är så man förbättrar nästan vad som helst. Det måste finnas en tydlig process med tydlig uppföljning. Man måste kunna identifiera svagheter. Jag känner mig föranledd att säga dessa varningens ord. Det är populärt inom svensk politik att börja slå på diverse reformer. Vad jag är rädd för är att man i politisk opportunism kommer att börja slå på etableringsreformen.
Det vore en väldigt skadlig utveckling. Något vi i Alliansen för fram i vårt budgetbetänkande är en reformering av lotssystemet. Detta system har fått väldigt mycket kritik, och den har vi tagit till oss. Men vi tror inte på att avskaffa det rakt av.
När vi pratar med arbetsförmedlarna själva pratar de om att de vill kunna fokusera på det de är bäst på, nämligen att matcha människor ut på arbetsmarknaden. Där poängterar de att lotsen fyller en väldigt viktig funktion för vissa. Därför vill vi göra om lotssystemet till ett behovsprövat system. Det har vi med i vår budget.
Man har då i grund och botten ett system till exempel för dem som behöver extra hjälp in på arbetsmarknaden. Men vissa kanske har ett större socialt behov, och där kan en annan lots fylla en funktion. På så sätt slipper Arbetsförmedlingen vara någon form av socialkontor och kan fokusera på det de är bäst på, nämligen att matcha människor ut i arbetslivet.
Vi bygger ut karriärtjänsterna för lärare med särskilda satsningar i utanförskapsområden. Kunskap och utveckling av människors produktivitet är i grund och botten vad som behövs, speciellt för barn till migranter. Undervisning i svenska utökas för nyanlända ungdomar.
Nyanlända ungdomar och barn som kommer till Sverige kommer oftast mycket senare i livet än vad vi var vana vid till exempel på 90-talet. De barn som migrerade efter skolstart kom tidigare i genomsnitt i trean. Min kompis Nico kom i trean.
Visst, han låg efter några år, men han kom i kapp oss allihop, och det gick bra för honom. Men genomsnittet i dag är att man kommer i sjuan. Då har man två år på sig att få behörighet till gymnasiet. Alla vi här inne kan själva förstå att det är en väldigt tuff uppgift. Därför utökar vi undervisningen i svenska.
Vi förtydligar också reglerna kring förberedelseklasser för att undvika att nyanlända elever fastnar där. Vi höjer anslaget för förbättrad validering. Vi vet att det finns väldigt märkliga byråkratiska processer. Jag pratade med Arbetsförmedlingen häromdagen.
De berättade att det i genomsnitt tar en kvart för Socialstyrelsen att validera en läkare från ett annat land om alla dokument är inne. Men det tar åtta månader att få svar från dem. Att detta är helt orimligt förstår vi alla. Ett exempel jag fått höra talas om gällde en tandläkare som kommit hit.
Hon hade skickat in sina papper till Socialstyrelsen, och det tog åtta månader att få svar. Svaret hon fick var att hon glömt ett papper och att det skulle ta åtta månader till. Det är självklart inte ett seriöst sätt att sköta en myndighet. Det här måste vi åtgärda. Vi bygger ut de kompletterande högskoleutbildningar som finns.
Vi förbättrar de linjer vi har skapat och har fler linjer. Till exempel kan man komplettera upp vissa utbildningar man har som akademiker, till exempel lärare, läkare och så vidare. Arbetet med flyktingguider stärks. Det civila samhället blir mer inkluderat i att hjälpa flyktingar att etablera sig i det svenska samhället.
Det kan vara en hembygdsförening. Det kan vara en lokal idrottsförening. Det kan vara olika delar av det svenska civilsamhället som hjälper nyanlända att etablera sig. Vi vet från exempelvis Kanada att detta är ett väldigt effektivt sätt att inkludera människor och få dem att känna tillhörighet. Det här är några av de reformer vi har inom detta område.
Men vi ska veta att det inte är något färdigt politikområde. Det är inget som är perfekt. Det här är inte århundradets reform som för evigt kommer att se likadan ut. Etableringsreformen är ett "work in progress" och ska alltid vara det. Den ska alltid förbättras och bli bättre. Men jag är väldigt stolt över att vi har denna ordning på plats.
Jag tycker att vi ska vara mer fokuserade på faktiska reformer än på lösa viljeyttringar. Jag tänkte ta mig lite tid att bemöta några av de anföranden som hållits här.
Ofta hamnar vi i diskussioner om diskriminering, rasism, migration och hur viktigt det är att människor kommer hit eller inte.
Allt detta är såklart viktigt, men det jag hade önskat från samtliga deltagare i debatten i denna kammare, liksom från de ledarskribenter som var på tal här och alla andra som tycker att detta borde diskuteras, är att man oftare skulle säga vad man vill göra än att något borde göras.
Man kanske oftare borde diskutera hur något borde göras än att diskutera att vi ska ta någon debatt. Därför är jag glad över att yrka på faktiska reformer, och därför yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande.