KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Åström (S):
Hyckleri i debatten? Jag hoppas verkligen inte att statsrådet tycker att Nordeas undersökning är hyckleri. Jag hoppas verkligen inte heller att människors upplevelser och problem i vardagen, som de har här och nu, är någon form av hyckleri.
Jag är riksdagsledamot för att försöka hitta vettiga lösningar på människors direkta problem i vardagen. Yttersta ansvaret för att hålla i gång industrin och att människor har varmt hemma åligger regeringen. Det är min bestämda uppfattning.
Osäkerheten för industrin och hushållen kvarstår med de svar som statsrådet har gett. Statens finanser sägs vara bra. Samtidigt säger statsrådet att massor av elnät behöver fixas och ordnas till, men att det kostar pengar. Självklart kostar det pengar.
Det kostar också enorma pengar med en, två, tre, fyra, fem, sex eller sju jobbskatteavdrag eller vad regeringen nu har gjort. Allt kostar pengar. Det handlar ytterst om en prioriteringsfråga. Jag tackar ändå statsrådet för en livlig debatt. Det är en debatt som jag tycker är oerhört angelägen. Det handlar om människors problem i vardagen som vi behöver fixa.
Jag vill verkligen uppmana statsrådet att ta del av alla de förslag som bland annat vi har lagt fram, till exempel att tillsätta en elpriskommission som ska vända på varenda sten för att på alla möjliga sätt undvika de höga elprisnivåerna som vi har sett de senaste åren. Vi sträcker ut handen, statsrådet.
Karin Åström (S):
Första gången jag ställde en interpellation till ministern i den här frågan var den 23 januari 2007. Sedan dess har jag diskuterat problemet med elleveranserna i Tornedalen vid flera tillfällen, här i kammaren men också i näringsutskottet där ministern brukar besöka oss. Jag har faktiskt varit ganska nöjd med den lagförändring som så småningom kom.
Vi tog ju beslut om den i kammaren för cirka två och ett halvt år sedan. Meningen var att man skulle snabba upp den här processen med att kunna tvångsinlösa privata elbolag som missköter sina åtaganden så kapitalt som bland annat Ekfors Kraft. I dag kan jag väl säga att jag är mycket tveksam till om den här lagen verkligen fungerar som det var avsett.
Dessutom måste vi lägga till att den här ägaren har avtjänat fängelsestraff för upprepade grova skattebrott och är en ständig kund hos kronofogden med gigantiska skatteskulder. Situationen är alltså fortfarande otroligt allvarlig uppe i Tornedalen. I oktober var elkonsumenterna från Tornedalen i kontakt med mig igen. De var oerhört bekymrade och visste inte vad de skulle göra.
För den här gången hade de fått dubbla elräkningar, dessutom mycket höga. Den ena kom från den tillsatta tvångsförvaltaren, och den andra kom från Mikael Styrman själv, Ekfors Kraft. Det fanns en påtaglig rädsla i de samtal som jag hade med de här kunderna för att strömmen skulle stängas av om de inte betalade Styrman. Det började dessutom bli rejält kallt ute vid den här tiden.
Visst hade de fått beskedet att det var tryggt att betala in till tvångsförvaltaren, och även jag tyckte att det enda rätta var att betala in till tvångsförvaltaren. Men, fru talman, inte ens det centerpartistiska kommunalrådet där uppe verkade vara trygg med att betala in kommunens elräkningar till tvångsförvaltaren, utan kommunen betalade in till Styrmans Ekfors Kraft.
De var också rädda för att elströmmen skulle kunna brytas av Styrman om de inte betalade. Vem kunde man lite på här? Och hur skulle man gå vidare? Så var situationen den 29 oktober när jag lämnade in min interpellation. Ministern! Jag gläds i dag, för fyra dagar efteråt kom beslutet om tvångsinlösen.
Det var i allra högsta grad på tiden. Men när det gäller tvångsinlösen - det vet ministern säkert också om - tar det tyvärr minst ett och ett halvt år, enligt Energimarknadsinspektionen, innan man är framme vid något beslut.
Det är en oerhört lång tid, och det är många, däribland också kommunerna, som är otroligt oroade och bekymrad över hur det här ska sluta. Vad ska man tro?
Ska vi nu säga att den här lagen är tillräckligt vattentät, eller man kanske skulle säga eltät, så att den garanterar en trygg, säker och kostnadseffektiv energiförsörjning till konsumenterna uppe i Tornedalen? Är det detta vi ska se, att den fortfarande är vattentät och eltät? Eller är det faktiskt så att vi omgående behöver göra om den igen?
Karin Åström (S):
Jag har full förståelse för och vet att ministern inte kan gå in i myndighetsutövningen. Vi riksdagsledamöter har förståelse för att det är så. Jag har ställt interpellationer och frågor i saken under flera år.
Jag har tidigare sagt att jag har känt mig relativt nöjd med det svar jag har fått, men vi har återigen facit i hand. Någonstans tar det alldeles för lång tid, och alldeles för många människor far illa. De är rädda för den dagliga situationen.
Termometern kryper nedåt, och det blir kallare och kallare. Det här berör på ett dramatiskt sätt människor i Tornedalen.
Jag har i mina tidigare interpellationer till ministern tagit upp att jag är helt övertygad om att om Ekfors Kraft hade haft sin verksamhet i Täby kommun, eller någon annanstans i ett mer tätbefolkat område, hade problemet varit löst. Jag är helt övertygad om den saken.
Det är bedrövligt och skamligt att man från regeringens sida kanske inte har förhalat men däremot skyndat långsamt. Många i Tornedalen upplever att de är särbehandlade eftersom det inte tas några krafttag.
Ministern säger själv att ärendet har pågått i tio år och har accentuerats under de senaste fem sex åren. Ministern efterfrågar förslag till lagförändringar. Den här näringsidkaren har gjort sig skyldig till graverande lagöverträdelser.
Han är dömd för grova skattebrott, har avtjänat fängelsestraff och är en av kronofogdens största kunder med fortsatt gigantiska skatteskulder. Han har nu ytterligare skatteskulder som tickar på för varje månad som går. Han får fortsätta att driva ett privat näringsbolag, visserligen elbolag.
I normalfallet skulle en sådan näringsidkare haft näringsförbud. Jag skulle vilja höra ministerns resonemang om denna fråga. Är det inte möjligt att också titta på om näringsidkaren ska beläggas med näringsförbud? Det borde ha skett för länge sedan.
Ministern sade också i sitt svar att processen först ska avslutas innan ytterligare skärpning av lagtexten görs. Jag blir bekymrad. Energimarknadsinspektionen säger klart och tydligt - och jag har förståelse för det - att processen kommer att ta minst ett och ett halvt år.
Det kan innebära att det kommer att gå flera år till igen innan problemet är löst. Jag vill höra ministerns resonemang om näringsförbud eller andra lösningar på att förändra lagtexten, just för att minimera den segdragna konflikten.
Karin Åström (S):
Det var intressant och nytt att höra att ni redan prövar näringsförbud. Det var någonting alldeles nytt för mig, så jag tackar för den informationen. Däremot är det väl känt att man håller på att hantera frågan om tvångsinlösen. Jag tror att ministern har haft ambitioner, precis som mina kamrater säger, att försöka lösa det här.
Men jag tror också att man från regeringens sida har skyndat ganska långsamt. Jag är nästan helt övertygad om att hela proceduren med att ta fram lagtexter och försöka göra det man kan har gått alldeles för långsamt. Det är ett ärende som har pågått väldigt lång tid - det måste vi också konstatera.
Men trots allt är det människor som lever där. Som det har beskrivits kan de i kommunerna där hamna i direkt samhällsfarlig verksamhet om strömmen klipps av. Det är självklart att man måste fundera på lite bredare lagstiftningar.
Man kanske inte bara ska titta på ellagen som sådan utan måste koppla in andra lagområden för att säkerställa att sådana här situationer aldrig någonsin får uppstå igen i Sverige. Man måste vara väldigt öppen.
Med det skulle jag vilja säga så här: Fortsätt nu inte att skynda långsamt, som ni har gjort hittills, utan försök tänka er in i att det här kanske kan hända i Täby och gör lite snabbare ryck! Ligg med blåslampan på! Sök alla möjliga vägar för att få till stånd en förändrad hantering av sådana här situationer och en förändrad lagstiftning!
Karin Åström (S):
Jag vill börja med att tacka kamraten Sven-Erik Bucht som har ställt den här intressanta frågan om just Barentsområdet och Arktis. Det är frågor som har vuxit i intensitet, inte minst sett ur ett globalt perspektiv. Intresset från mängder av människor och grupperingar, industri, miljörörelse etcetera har vuxit undan för undan de senaste åren.
Jag har också lyssnat väldigt noga till det svar som statsrådet gett. Jag tycker faktiskt att det är en mängd bra saker som har gjorts de senaste åren. Men jag saknade en del i svaret. Vad gör man för människorna i regionen? Hur ser man på att människor måste kunna leva och verka där uppe?
Det är ju en av världens mest unika ursprungsbefolkningar som bor och ska leva där uppe. Det fanns inte särdeles mycket i svaret vad gäller den frågan, inte heller om kulturfrågan. Därför skulle jag gärna vilja att statsrådet berör den biten. Men jag vill framför allt säga en sak.
De här frågorna har med åren blivit oerhört viktiga för hela världen, beroende på vad som händer där uppe. Det borde väl i rimlighetens namn föras mer debatt om dem och fattas beslut i vårt eget parlament. Så gör man nu i grannländernas parlament. Varför förs ingen diskussion i vårt parlament?
Jag tycker också att det är märkligt att vi ska behöva ställa interpellationer om Barentsområdet och Arktis som är oerhört viktiga områden. Regeringen lämnade en skrivelse om det nordiska samarbetet den 7 april. Den speglar verkligen ett stort ointresse från regeringens sida.
För i den här 19 sidor tunna berättelsen om vad som är gjort och vad som är angeläget finns Barentsområdet beskrivet med tre meningar, och då ska man veta att texten i en sådan här 19-sidorsskrivelse är oerhört liten.
Men framför allt gäller det att vi får mer kraft i frågorna i vårt eget parlament. Jag ställer frågan igen: Vad avser ministern att göra för att förbättra dialogen med det svenska parlamentet?
Karin Åström (S):
Jag återkommer till det engagemang som jag efterlyser från regeringen, att man mer för debatten och kommunikationen från regeringshåll och in i vårt eget parlament.
Statsrådet tar i sitt svar upp det så kallade råvaruinitiativet som Maud Olofsson som näringsminister jobbade fram under förra mandatperioden och beskriver också hur "vi for till Bryssel och förde intensiva diskussioner med EU-parlamentariker, industrikommissionären Antonio .
Vi uppmärksammade den viktiga roll som Barentsregionen kan spela i EU:s råvaruförsörjning, men också vad vi kräver från EU för att förverkliga regionens potential." Jag måste säga statsrådet väldigt uppriktigt att jag tycker att det i det närmaste är lite oförskämt att inte dessutom komma till riksdagen och ta en diskussion med riksdagen.
Om ni verkligen menar att den här frågan är så oerhört viktig som du säger tycker jag att nästa steg borde vara att ni på allvar tar in frågan i riksdagen så att vi kan föra debatter och så att riksdagens alla parlamentariker får känna sig delaktiga i den oerhört spännande och viktiga utveckling som sker i Barentsregionen och Arktis för Sveriges del men också för världen i övrigt.
Det vill jag särskilt rikta till statsrådet. Jag vill också uppmana till att läsa den motion som vi lade fram förra veckan där vi föreslår att man med en sammanhållen politik för området ska ta fram en handlingsplan som ska rymma strategier för allt från näringsliv till infrastruktur, kompetens i utbildning och forskning och de vardagsnära frågorna för människor, inte minst för ursprungsbefolkningen.
Karin Åström (S):
Jag tackar statsrådet för svaret på interpellationen. Jag ställde tidigare en skriftlig fråga i samma ärende och konstaterar att svaret på den skriftliga frågan och interpellationen är ungefär detsamma. Statsrådet verkar inte ta något större ansvar utan hänvisar hela tiden till styrelsens beslutsbefogenheter.
Det får mig att undra om statsrådet delvis har abdikerat från de statliga bolagens förehavanden. Det är känt att regeringen vill sälja ut alla statliga bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad, och det har gällt sedan 2006.
Det innebär att flertalet statliga bolag ska säljas ut eftersom de verkar på en konkurrensutsatt marknad. Vi vet sedan tidigare att statsrådet är angelägen om att delprivatisera Vattenfall. Lyckligtvis slog en majoritet i riksdagen den 16 mars i år fast att Vattenfall ska vara kvar i statlig ägo.
Vattenfall är fortfarande helägt av staten, trots utförsäljningen av dotterbolaget Vattenfall Power Consultant som håller på att genomföras och ska vara klar i slutet av juni. Det är ett bolag med 360 anställda som finns på olika platser i Sverige.
Här finns personal som till stora delar besitter särskilda specialistkompetenser inom det förnybara energiområdet: vindkraft, vågkraft, solenergi - och vattenkraft som vi haft länge i Sverige. Vattenfall skriver att denna typ av specialistkompetenser inte längre är kärnverksamhet för bolaget.
Hur stämmer det överens med det regleringsbrev som regeringen gett till Vattenfall? Statsrådet skriver i svaret att Vattenfall ska bedriva energiverksamhet och att bolaget ska vara ledande i utvecklingen mot en miljömässigt hållbar energiproduktion.
Hur passar denna strategi in i regeringens vilja att satsa på förnybar energi som Andreas Carlgren och alldeles nyss Maud Olofsson stått och talat sig varma för i talarstolen? Nu gör Vattenfall sig av med all den kvalificerade och framgångsrika specialistkompetens vi har på området.
Man kan säga att Vattenfall slänger bort nyckeln till framtiden. Jag skulle vilja ha ytterligare kommentarer av statsrådet om detta. Alla svenskar har starkare eller svagare relation till Vattenfall. Man brukar säga att Vattenfall är folkets bolag.
Givetvis blir det då oroligt när besked kommer om denna typ av utförsäljning. Många ställer sig frågan om detta är en smygutförsäljning av Vattenfall genom att man successivt säljer av dotterbolag. Man har också omstrukturerat i bolaget genom att bland annat spalta upp Vattenfalls vattenkraftsanläggningar i en mängd små aktiebolag.
Det är två olika saker att omstrukturera ett bolag och att sälja ut, men detta väcker ändå funderingar och tankar. Ingår detta i en längre planering för att genomföra en privatisering av Vattenfall?
Karin Åström (S):
Som bekant pågår affärsuppgörelsen med att flytta över Vattenfalls specialister till finska Pöyry som har köpt upp bolaget. Jag har förstått av kamrater i Finland att man är oerhört glad över att denna specialistkompetens kommer över till dem.
Man beräknar att detta ska vara klart i slutet av juni. Vid den här typen av utförsäljningar går som sagt en del av specialisterna över till det nya bolaget. Många försvinner dock och väljer annat i livet.
Jag har förstått att det håller på att ske här, och det är ett enormt resursslöseri. Vattenfall och Sverige kommer att förlora unik specialistkompetens. Utförsäljningen är därför djupt olycklig.
Sveriges framgångsfaktor är att konkurrera med hög kompetens på olika områden. Det är där vi är starka och har haft framgångar. Vi har byggt det Välfärdssverige vi har i dag på att konkurrera med vår kompetens.
Finland verkar vara ett framgångsrikt land och ett coming land på flera sätt. År 2008 sålde svenska regeringen Vin & Sprit AB till franska Pernod Ricard. Och vad gjorde finska staten? Jag har förstått att det inte gick så bra för Pernod med Vin & Sprit och det svenska Absolut Vodka.
Finska staten köpte då upp det svenska märket Absolut Vodka, så nu har finnarna också denna del av Sverige plus specialistkompetensen. Jag återkommer till den oro som många - kanske framför allt ute i landet - upplever för att de tror att man på detta sätt är på väg att underminera Vattenfall för att successivt kunna genomföra en privatisering.
Denna oro blir lite starkare också för mig eftersom jag förstår att statsrådet sneglar ännu mer på Finland i jakt på en ny förvaltningsmodell för bolag med statligt ägande. Jag har förstått att statsrådet är intresserad av det finska bolaget Solidium, där man har en helt ny bolagsstyrning av statliga bolag. Det är ett holdingbolag i vilket man införlivar de statliga bolagen.
Det är ett aktiebolag, och statsrådet talar väl om aktiebolags funktion. Medborgare har ingen som helst insyn eller möjlighet att ta del av det statliga bolagets handlingar. Solidium har ett obegränsat mandat där statliga bolag kan säljas ut över en natt utan att ägaren, staten, behöver godkänna det.
Min fundering är: Ingår också detta som ett led i statsrådets och regeringens planering att kunna snabba upp utförsäljningen av Vattenfall? Det vore intressant om statsrådet kunde kommentera denna del, om än den kanske inte finns som fråga i interpellationen.
Karin Åström (S):
Vi har olika uppfattning när det gäller att amortera av på statsskulden, det vill säga att man säljer av statliga bolag, tar pengarna och amorterar av på statsskulden. Vi har haft ganska stora debatter om det i denna kammare, men då var inte statsrådet med. Vi har helt olika uppfattningar om detta.
Det finns mängder av specialister på området som också hävdar att detta att betala av på statsskulden inte alls får funktionen att det på något sätt rustar oss för en eventuell framtida kris. I stället handlar det om att satsa resurser på jobb, jobbutveckling och denna del. Det är en annan diskussion som vi kan föra, men vi har helt klart olika uppfattningar.
Vi har ett skakat Vattenfall som lovar att bli grönare - hör och häpna! Det kunde vi läsa i medierna den 20 maj. Det var den nya nominerade ordföranden för Vattenfall Lars G. Nordström som uttalade att Vattenfall ska vara ledande i den gröna omställningen. Det är han som nu ska väljas på den extra bolagsstämma som hålls på tisdag. Det är ett skakat Vattenfall som ska ha sin extra bolagsstämma.
Det är extra skakigt med alla turer som vi ser bland annat i spåren av kärnkraftsolyckan i Japan och Tysklands besked om att avveckla kärnkraften. Det är extra skakigt eftersom man i dag inte vet vad man exempelvis ska göra med brunkolen i Tyskland. Det är extra sorgligt att man gör sig av med specialistkompetens på det sätt man gör, tycker jag.
Jag förstår att Vattenfall och statsrådet vill prata om vilken som är den bästa och mest lyckade affären, men specialistkompetensen försvinner. Vi vill fasa ut kärnkraften i den takt som samhället och framför allt industrin tillåter och ersätta den med förnybar energi. För oss är Vattenfall det statliga verktyget för att göra den nödvändiga energiomställningen.
Det som händer just nu inom Vattenfall är därför oerhört olyckligt.
Karin Åström (S):
Flyborg sade i sitt anförande att det våras för gruvindustrin. Tänk, det har jag tyckt för länge sedan! Jag tycker att gruvindustrin har varit på väg att expandera under oerhört många år. Jag har stått i denna kammare och debatterat detta sju år i rad.
Vad vi har debatterat har handlat väldigt mycket om de offensiva satsningarna, framför allt i våra så kallade branschprogram, och det sättet att jobba med de här frågorna. Till och med när Sverige hade lågkonjunktur 2008-2009 var det den växande gruvindustrin som gav ett rejält tillskott till Sveriges varuexport.
Det var en viktig del som gjorde att Sverige klarade sin finansiella situation bättre än merparten av resten av Europa. Det här måste vi komma ihåg. Flyborg gillar att prata historia. Det gör jag också. Då måste man ta med sig historiebeskrivningen från den här branschen.
Vi har sagt att det är bra att regeringen äntligen har vaknat upp och att man får i gång en mineralstrategi. Men jag blir bekymrad när jag läser på SGU:s hemsida att man ska ha en utveckling inom ramen för en nationell mineralstrategi. Man vill bland annat se en förstärkt kartering och utökad mineralinformation från regeringens sida.
Man vill ha löpande analyser och vill följa arbetet. Det där tycker jag redan finns. Jag tycker att det är en lite mer defensiv inställning, om vi pratar om en offensiv strategi för den här näringen. Jag ska i nästa anförande berätta vad jag tycker om det, men jag vill få ett förtydligande från Flyborg när det gäller er syn på strategin.
Karin Åström (S):
Det har varit bra förut. Gruvnäringen har bidragit till Sveriges uppbyggnad på många olika sätt. Men man måste också ställa sig frågan: Varför har det blivit så bra? Då handlar det mycket om att politiken har funnits med från begynnelsen, näringen har funnits med från begynnelsen och samhällena har funnits med från begynnelsen.
Där har man på ett betydligt enklare, snabbare och effektivare sätt kommit fram till lösningar som har varit bra för Sverige och för näringens tillväxt. Jag tycker fortfarande att den ingång som regeringen nu har med sin mineralstrategi känns lite bakåtsyftande.
Det kanske är därför den kallas strategi, för strategi är lite annorlunda än program. Det vi pratar om är ett program, och det handlar i mycket högre grad om att det ska vara framåtsyftande. Då ska man, vill jag upprepa, sitta tillsammans runt bordet, näringen, utbildningsanordnarna, kommunerna och facken, och där bolla frågor.
När man gör det i ett sådant forum får man lösningar på en mängd problem, inte minst investeringsklimatet, och möjligheterna att hitta lösningarna blir betydligt bättre. Det är det som är vår grej med bland annat de strategiprogram som vi pratar oss varma för.
Det finns en anledning till att vi i vår skuggbudget i höst lägger 2 miljarder till just denna form av arbete och för att stärka näringslivet.
2 miljarder under loppet av fyra år är lite mer än den platta som ni nu lägger med 30 miljoner till SGU, medan politiken ska sitta på sidan om och titta på och inte vara medverkande.
Karin Åström (S):
Johansson pratar väldigt mycket ur ett norrbottniskt perspektiv och säger att det är bra med samverkan. Jag håller med om det. Johansson säger också att det sker i linje med regeringens strategi. Det kanske stämmer att det sker i linje med regeringens och Reinfeldts strategi.
Vi vet ju alla att han var uppe i Norrbotten i måndags och besökte bland annat Pajala. Det resulterade i den här tidningsrubriken i Aftonbladet: "Reinfeldt förstår inte gruvfebern". Det är en gängse uppfattning att Reinfeldt och Johansson inte riktigt verkar ha förstått den gruvfeber som råder. De kanske inte riktigt har förstått den betydelse som vi lägger i branschprogram.
De kanske inte heller riktigt har förstått vad Flyborg egentligen argumenterade för i sitt anförande och i replikskiftena. Jag tyckte att hon hade en helt annan åsikt när det gäller samverkan och mineralstrategin.
Hon uttryckte på ett bra sätt ungefär det som vi tycker, alltså att man ska sätta sig ned med näringen, facket och kommunerna, att politiken är viktig och att man där ska forma det som faktiskt behövs för att utveckla gruvnäringen. Johansson verkar ha en helt annan inställning.
Johansson tycker enligt sitt anförande att politiken definitivt ska skita i de här frågorna. Det blir synligt också i referaten av vad Johanssons partiordförande, statsministern, sade uppe i Norrbotten.
Man tycker att kommunen ska gå långsamt fram, och man är inte beredd att över huvud taget gå in politiskt på något sätt.
Karin Åström (S):
Framför allt samhällsentreprenörer är viktiga när vi talar om gruvnäringens tillväxt. De måste vara med i de breda program som vi talar om och där man ska forma det framtida gruvsamhället.
Johansson måste inse att Sverige tappar på detta område på grund av ert sätt att bedriva näringspolitik. När man bygger underjordsgruvor någonstans i världen kommer ca 70-90 procent av den nya teknik man använder från den svenska och den finska gruvnäringen.
De senaste åren har dock Sverige börjat tappa fart. Alldeles nyligen, den 24 februari, presenterades en undersökning där man har frågat 802 gruvföretag om deras åsikter om investeringsklimat på marknaden och så vidare. Där går Finland om.
Finland ligger nu på andra plats i världen när det gäller framtid, bransch, utveckling etcetera, medan Sverige ligger kvar på sjunde plats. Man uttrycker farhågor för att Sverige kommer att halka efter ytterligare när det gäller den här näringens framtid.
Det är klart att jag tycker att detta är alarmerande, särskilt när jag nu också får klart för mig att ni som regeringsföreträdare har helt olika synsätt på hur ni ska jobba rent strategiskt med gruvnäringsfrågorna i Moderaterna och Folkpartiet. Det är vad jag kan konstatera av det jag har hört i dag från de två partiföreträdarna.