KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna-Caren Sätherberg (S):
Vi kommer alla ihåg att det under valrörelsen var ett evigt viftande med en falukorv när Kristdemokraterna var ute och debatterade. Nu kan vi konstatera att ledamoten, jag och alla andra höginkomsttagare kommer att kunna köpa väldigt mycket falukorv. Däremot blir det fortfarande väldigt tufft för vanligt folk att få ekonomin att gå ihop i jul.
Den här falukorven ska ju också produceras. Det blir tufft för företagen att producera falukorv när elkostnaderna gör att företag går på knäna. Och det blir ännu tuffare där man inte får något elstöd.
Det är 60 procent av Sveriges yta där regeringen helt har prioriterat bort elstödet - i och för sig har inget företag ännu fått något elstöd eller något besked om det, men man har redan nu sagt att man inte ska ge det till 60 procent av Sveriges yta.
Min fråga till ledamoten blir: Hur ska livsmedelsproduktionen och hela livsmedelskedjan säkras i hela Sverige när regeringen väljer att prioritera bort inte bara norra utan även mellersta Sverige?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Det är omöjligt för hela Sveriges riksdag, för näringsministern vägrar ta en debatt om frågan här i kammaren förrän i slutet av januari. Det är flera månader efter att interpellationen skrevs. Jag hoppas att vi kan få någon ordning på detta så att ministrarna kommer och tar sina interpellationsdebatter när vi lämnar in våra interpellationer i god tid.
Nu har jag dock näringsministerns partikollega här, som också var med i valrörelsen där man hade falukorven och en kampanj om att vanligt folk ska ha råd att äta. Jag instämmer i det, och ingen begär att man ska kunna göra allt på nio veckor.
Men det vi begär handlar om det som man nu har prioriterat, det vill säga att man lägger 13 miljarder i skattesänkning för dig och mig och alla andra här inne, men man har inte prioriterat dem som inte tjänar över 50 000. De får inte del av detta. Man väljer - detta val har man gjort under dessa nio veckor - att inte inkludera 60 procent av Sverige i elstödet.
Man har inte inkluderat de jordbruk och livsmedelsföretag och allt annat i de areella näringarna som kräver mycket el. De får inte vara med på satsningarna. Dessa prioriteringar har man redan gjort. Det är ingenting som vi ska vänta på eller ha förståelse för. Detta är den politik som levereras till Sveriges riksdag från regeringen och dess partier.
Min fråga blir ändå: Hur ska de göra i dessa jultider - jag får väl säga god jul också, herr talman, så har jag gjort det - som bor i Norrland och har en klump i magen av oro, antingen de är företagare eller inte? Den här julen vet de att regeringen definitivt inte prioriterar dem.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Mycket av det som klimat- och miljöministern säger kan jag hålla med om. Vi har en klimatkris som jag ser att klimat- och miljöministern tar på riktigt allvar. Däremot gör inte det största partiet i regeringskonstellationen det.
Den fråga jag ställde till klimatministern handlade inte om Tidöavtalet utan om ministerns uttalande i Svenska Dagbladet, där hon sa att Sverigedemokraterna inte kommer att vara med och förhandla om klimathandlingsplanen. Klimatministern talade i förra debatten här om den oro som många människor känner när det gäller klimatet.
Många känner en oro, men man kanske ändå känner sig trygg när man vet att det finns partier som verkligen bryr sig om klimatpolitiken även om man ser att det finns andra partier som inte gör det i lika hög grad. Jag lyssnade på klimat- och miljöministerns presskonferens i går.
Klimat- och miljöministern har ju hela tiden sagt till Sveriges riksdag att hon ska återkomma med en handlingsplan och att det är där vi ska se effekterna. Men inte nu, alltså, för nu ska vi öka utsläppen. Som jag sa är det som att ha en 800-meterslöpare som bara ska lunka runt lite på första varvet för att sedan försöka maxa sig ur det hela. Det kommer inte att fungera. Det måste ske här och nu.
Till min förvåning ser jag dagens rubriker apropå gårdagens presskonferens. Där går Sverigedemokraterna tydligt ut och förklarar att Busch och klimat- och miljöminister Romina Pourmokhtari inte följer Tidöavtalet, som ministern själv just hänvisade till. Sverigedemokraterna säger att man inte har kommit överens om att nå målen 2045, utan det ska förhandlas.
Klimat- och miljöministern blir mig svaret skyldig. Det fanns ju ett val att göra. Liberalerna har ett val när det gäller klimat- och miljöpolitiken. Det var Socialdemokraterna och Miljöpartiet som tog fram Klimatklivet och Industriklivet. Det var vi som tog initiativ till bio-CCS, biobränslen, laddstolpar, återställning av våtmarker och så vidare.
Allt detta som vi lade som en matta vill klimat- och miljöministern nu fortsätta med, och det kan hon göra tillsammans med oss. Men hon kan inte göra det med några som dagen efter ministerns presskonferens går ut och säger: Detta har vi inte förhandlat om!
Sverigedemokraterna har haft en presskonferens som det största partiet i den regeringsbildande konstellationen, och de har sagt: Nej, det här gäller inte! Här har man misslyckats, säger de på den presskonferensen. Frågan kvarstår alltså: Hur ska vi lyckas ta detta vidare? Det handlar om Sveriges befolkning och de politiska partierna.
Riksdagen är enig. Det är upp till varje regering att ta fram sin egen klimathandlingsplan - det är helt sant - men det är också varje regerings uppgift att se till att vi klarar målen. Man kan inte gå förbi klimatlagen. Nu har vi också EU:s beslut som kommer att öka trycket på klimat och miljöministern. Hur ska detta gå till?
Ska förhandlingar föras med ett parti som inte ens är intresserat av att vi ska klara målen till 2045?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag ska ändå påminna ministern och kammaren om att inte alla partier var med när vi införde Klimatklivet och Industriklivet, utan de kom med först senare, när det började gå lite bättre. Ibland måste man våga. Jag vill att Sverige ska ligga i framkant. Jag vill inte se jobben försvinna ut ur Sverige på grund av att vi inte satsar. Jag vill inte se att vi köper utsläppsrätter i stället för att ta vårt ansvar.
Jag vill se ett Sverige som ligger i framkant, tar klimat- och miljöpolitiken på allvar och ser möjligheterna med det. Mina frågor var avgränsade och tydliga. Klimat- och miljöministern sa först: Nej, Sverigedemokraterna är inte med. Sedan säger hon att det sker beredning, som alltid, bland tjänstemän i Regeringskansliet.
Hennes partiledare, arbetsmarknadsminister Johan Pehrson, gick i samma nyhetstidning ut och sa att Sverigedemokraterna i högsta grad ska vara med och utforma klimathandlingsplanen. Är det en spricka i Liberalerna? Är det en spricka mellan arbetsmarknadsministern och klimat- och miljöministern?
Klimat- och miljöministern säger att det bereds av tjänstemän i vanlig ordning, och hon vet inte vilka partier som ingår. Partiledaren säger dock med tydlighet att Sverigedemokraterna i högsta grad ska vara med och utforma klimathandlingsplanen. Jag får det inte att gå ihop. Någonstans vet någon någonting som jag inte får reda på.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! För oss socialdemokrater är vårt svenska jord- och skogsbruk och en snabbare klimatomställning av största vikt. Det är så vi skapar framtidens jobb, och det är så vi minskar vår sårbarhet och vårt osunda beroende av fossila insatsvaror. Därför agerade den förra socialdemokratiska regeringen på olika sätt för att stärka Sverige och Sveriges gröna näringar.
Vi införde Klimatklivet, Industriklivet, bio-CCS, biogasstöd, våtmarksstöd och mycket mer.
En del av detta som vi socialdemokrater införde kan vi nu se att den nya högerkonservativa regeringen tillsammans med Sverigedemokraterna tycker är en bra politik som de verkar vilja fortsätta med, även om vi som har suttit i riksdagen ett tag kommer ihåg att det inte var lika kraftiga applåder från den sidan när vi införde dessa åtgärder.
Vi socialdemokrater vill stärka Sverige, hela Sverige, och då behövs en växande bioekonomi. Därför tillsatte vi en utredning om en nationell bioekonomistrategi. Utredningen har två huvudsakliga inriktningar.
Det handlar dels om att ta fram förslag till en nationell strategi för en hållbar konkurrenskraftig och växande bioekonomi, dels om att öka vår inhemska produktion av flytande biodrivmedel. Att detta är angeläget visar inte minst Rysslands invasion av Ukraina, som har skapat väldigt höga biodrivmedelspriser.
Vi behöver bryta det beroende av fossila insatsvaror som vi har. Landsbygdsministern har inte - åtminstone inte än - sagt att regeringen ämnar avbryta utredningen. Men regeringen har sagt att reduktionsplikten, som gäller det biodrivmedel som blandas in när vi tankar, ska sänkas till EU:s lägstanivå den 1 januari 2024.
Det kan medföra att de storskaliga planerade och aviserade investeringarna av svenskt biodrivmedel inte fullföljs. Det innebär även att man i de åtaganden som Sveriges regering förhandlar om med EU inom LULUCF - som låter konstigt men som handlar om hur stor kolsänka Sverige ska ha - inte längre kan använda sig av reduktionsplikten utan att man på andra sätt måste klara Sveriges beting.
Kommer det då att vara att kraftigt minska avverkningen av den svenska skogen? Landsbygdsministern får gärna svara på mina frågor, som jag inte riktigt upplever att han har svarat på: Vad kommer landsbygdsministern att göra för att säkerställa att potentialen i restflöden från jord- och skogsbruk utnyttjas i den gröna omställningen?
Vad kommer landsbygdsministern att göra för att säkerställa att näringslivet vågar investera i ny teknik för biodrivmedelsproduktion? Han får gärna svara även på dessa frågor: Vad kommer regeringen att göra för att klara Sveriges beting inom LULUCF, där reduktionsplikten var en del för att Sverige skulle kunna ha ett aktivt skogsbruk, nu när regeringen vill införa en minskning av reduktionsplikten till EU:s miniminivå?
Med hur mycket skog bedömer landsbygdsministern att vi kommer att behöva minska avverkningen för att nå överenskommelsen om LULUCF med EU? Och har landsbygdsministern räknat på hur många färre jobb detta kan leda till på Sveriges landsbygder, i Sveriges massaindustri och på Sveriges sågverk?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack för svaret, landsbygdsministern! Det var inte riktigt svar på alla frågor jag ställde, men landsbygdsministern har ju möjlighet att återkomma. Jag vill börja med att säga att det inte är någon som målar upp någonting. Inom socialdemokratin har vi aldrig varit oeniga om var vi står i svensk skogspolitik. Det har nog landsbygdsministern missförstått.
För Socialdemokraterna är inte idén om att sitta i baksätet och vänta på andra det som gjort Sverige framgångsrikt. Att Sverige tar ledartröjan i så många omställningar som världen nu efterfrågar, vare sig det gäller fossilfritt stål, batterifabriker eller annat, är det som ser till att vi har jobb på Sveriges landsbygder.
Det är det som ser till att vi har jobb med sjysta villkor. Det är det som ser till att vi har export. Att vänta in EU tror jag aldrig har varit en svensk modell när Socialdemokraterna har styrt. Jag hoppas verkligen att det inte är det landsbygdsministern tänker sig att regeringen nu ska göra i alla frågor - att vi ska vara landet Lagom. Det klarar inte ett litet, exportberoende land som Sverige.
Vi klarar oss bäst när vi ligger i framkant och utvecklar möjligheterna, och det gör vi om vi sätter oss ned tillsammans med näringslivet och diskuterar vilken väg vi ska gå och ger dem de långsiktiga spelreglerna. Jag håller med landsbygdsministern om att vi importerar alldeles för mycket biodrivmedel. Men om man vet att man har avsättning kommer man också att producera, och det är det vi ser. De initiativen är tagna.
Jag håller med landsbygdsministern om att priset vid pump är alldeles för högt. Men man kan förändra det på andra sätt än genom att ändra reduktionsplikten. Vi vet ju att om Sverige producerar mer biodrivmedel kommer vi också att se till att det blir en marknad där priset blir lägre vid pump. Jag vet inte vad Sverigedemokraterna har lovat. Jo, de lovade en sänkning vid pump på 10 kronor. Det blev 14 öre.
Men Socialdemokraterna vill införa en tankrabatt, som är något helt annat. Industrin utvecklas samtidigt som vi tar ansvar för dem i glesbygden som har långa avstånd. Återigen, landsbygdsministern - jag ställde fyra frågor. Jag vet inte om landsbygdsministern kommer ihåg dem. Två stod till och med i interpellationen.
Jag vill verkligen veta hur landsbygdsministern ser att Sveriges företagare ska våga ta de planerade och aviserade investeringsbesluten för att vi ska få igång produktion av biodrivmedel och mer svenskt i tanken. Det är viktigt. Jag vill hellre se att biodrivmedel produceras i Sveg än i Saudiarabien.
Landsbygdsministern får faktiskt förklara vad han tror om industrins utveckling och förutsättningar om man vill vänta in resten av EU, om Sverige inte ska gå före och helt enkelt vill sänka till EU:s lägstanivå.
Vi i politiken har ju varit väldigt eniga om att vi ska jobba på och gå före.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Landsbygdsministern! Det är en viktig fråga att diskutera. Det handlar om Sveriges beredskap, det handlar om att hela Sverige ska leva och det handlar om gröna jobb i hela landet.
Det handlar naturligtvis också om de saker som landsbygdsministern nämnde i svaret och som den socialdemokratiska regeringen införde tillsammans med Miljöpartiet, det vill säga klimatkliv, industrikliv, bio-CCS, biogasstöd och våtmarksstöd. Väldigt mycket av det gemensamma tycker landsbygdsministern ändå är bra politik.
Vi vill att hela landet ska leva och att det här inte ska bli en dubbelstöt mot skogsbruket. Jag kommer återigen att ställa frågorna till landsbygdsministern. Jag vill gärna ha svar på dem. Det har jag inte fått än. Dubbelstöten innebär att om vi ska ha mindre avverkning av skog skapar det samtidigt mindre skogsrester till biodrivmedel. Jag upprepar frågorna, så att landsbygdsministern ska komma ihåg dem i det här anförandet.
Vad kommer regeringen att göra, nu när regeringen vill införa en minskning av reduktionsplikten till EU:s miniminivå, för att klara Sveriges beting inom LULUCF? Där var reduktionsplikten en del för att Sverige skulle kunna ha ett aktivt skogsbruk. Den andra frågan var: Hur mycket mindre skog bedömer landsbygdsministern kommer att kunna avverkas för att Sverige ska nå överenskommelsen som regeringen har förhandlat med EU om när det gäller LULUCF?
Har landsbygdsministern räknat på eller kan han uppskatta hur många färre jobb det kommer att kunna leda till på svensk landsbygd, i Sveriges massaindustri och i Sveriges sågverk?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag tackar klimat- och miljöministern för svaren. För att klara klimatkrisen krävs det att vi tar oss an utmaningarna tillsammans. Därför samlade vi socialdemokrater redan vid maktskiftet 2014 näringen, forskningen, andra intressenter och politiken i ett innovationsråd under ledning av statsministern.
Inom ramen för Fossilfritt Sverige har 22 olika branscher tagit fram färdplaner för att visa hur de kan stärka sin konkurrenskraft genom att bli fossilfria eller klimatneutrala. Efter att den förre moderate statsministern sa att industrin i Sverige var basically gone gjorde vi precis tvärtom.
Vi gjorde satsningar på industriprojekt som biodrivmedel, plastreturraffinaderier, vätgasproduktion, återvinningsanläggningar och batteriproduktion och startade också jobbet med snabbare tillståndsprocesser.
Vi satsade på Klimatklivet och Industriklivet, satsade på bio-CCS, biogasstöd, våtmarksstöd, miljöbilsbonus, laddstolpar och inblandning av förnybara biodrivmedel när vi tankar och satsade på järnvägen och nattåg hem till mig, till Jämtland, och mycket mer. Det är så vi skapar framtidens jobb.
Den gröna industriella revolutionen som startade i norra Sverige sprids nu över hela landet. Det är så vi minskar vår sårbarhet och vårt osunda beroende av fossila insatsvaror. Det var så vi skulle ha nått klimatmålen till 2030.
Nu har vi den högerkonservativa regeringens och Sverigedemokraternas budget som ökar utsläppen när de bland annat säger att reduktionsplikten, alltså att vi fyller på med biodrivmedel när vi tankar, ska sänkas till EU:s lägstanivå den 1 januari 2024.
Det kan medföra att de storskaliga aviserade investeringarna i svenska biodrivmedel, som skulle ha gett mer svenskt i tanken, inte fullföljs.
De åtaganden som Sveriges regering har förhandlat om inom EU om LULUCF, och som handlar om hur stor kolsänka Sverige ska ha, innebär att man inte längre kan använda sig av reduktionsplikten utan på andra sätt måste se till att Sverige klarar sitt beting. Det kommer kanske att betyda en kraftigt minskad avverkning av den svenska skogen.
Ministern får gärna svara på de frågor som jag har ställt i min interpellation och som jag upplever att jag inte har fått svar på, speciellt kanske i ljuset av att regeringens samarbetsparti Sverigedemokraterna öppnar upp för att skrota de nationella klimatmålen genom att säga: Det är ju bara text på ett papper. Finansministern har kommenterat regeringens ambition om att nå klimatmålen genom att säga: Gör vi det inte så gör vi det inte.
Ministerns partikollega här i Sveriges riksdag skriver: Jag hade gärna sett att Sverige nått klimatmålen 2030, men det är faktiskt som att tro på jultomten. Ministern själv har dock många gånger uttalat att vi ska nå klimatmålen med en ambitiös och effektiv klimatpolitik, och det välkomnar jag.
Men mina frågor till ministern blir då: Är ministerns bedömning att regeringens och Sverigedemokraternas klimathandlingsplan kommer att göra att vi klarar klimatmålen 2030 och 2045? Vilka initiativ ämnar regeringen ta för att värna svenskt skogsbruk samtidigt som man genomför det som man förhandlat i EU?
Och vad tycker ministern är en rimlig nivå på reduktionsplikten?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Tack, klimat- och miljöministern - jag uppskattar verkligen detta! Det är inte lätt när det blir åtta deltagare. Det är heller inte lätt att få svar när klimat- och miljöministern har fått så många frågor som under den här debatten. Därför kommer jag nog att behöva upprepa mig lite. Min interpellation till klimat- och miljöministern hade sin utgångspunkt i skogen.
Skogen är det gröna guldet som skapar jobb på landsbygden och som skapar så många mervärden, till exempel som kolsänka och när det gäller utbyte av de fossila produkterna som ministern talar om i sitt svar. Där är ju biodrivmedel en del.
Sverige har ett unikt tillfälle, eftersom vi har så mycket skog, att också använda skogens rester på ett effektivt och bra sätt. Jag hörde att klimat- och miljöministern sa att det långsiktiga målet är det viktiga. Och det är ju självklart att det långsiktiga målet är viktigt, men det är också viktigt vad som görs här och nu.
I juni var en majoritet av partierna i Sveriges riksdag överens om att det var klokt att använda reduktionsplikten som en del i arbetet med att klara vårt beting. Det gäller helt enkelt att klara den kolsänka som regeringen nu har förhandlat fram i EU.
Det ansågs klokt att inte ge skogen en dubbelstöt genom mindre avverkning och därmed mindre skogsrester och mindre lönsamhet, om de då inte blir biodrivmedel. Men nu är vi där. Klimat- och miljöministern svarade inte riktigt på frågan om hur svenskt skogsbruk ska värnas när regeringen förhandlar LULUCF och andra akter inom EU.
För mig handlar också biodrivmedel om Sveriges beredskap. Jag vill som sagt se mer svenskt i tanken. Jag ser hellre produktion i Sveg än i Saudiarabien. Jag ser hellre att vi, i skuggan av det krig som nu faktiskt pågår i Europa, ser till att insatsvaror också görs i Sverige - till exempel biodrivmedel och gödsel.
Det finns mycket att tänka på just nu. Jag tänker också på de jobb som det här kan skapa. Jag har alltid den åsikten att jag inte vill att Sverige sätter sig i baksätet. Jag vill att Sverige tar ledartröjan. Och varför vill jag det? Jo, för att vi är ett litet, exportberoende land.
Det är de tekniker och material vi säljer, och det politiska ledarskapet tillsammans med näringslivet, som gör att Sverige kan lyckas så väl i världen. Jag återkommer alltså till mina frågor.
Jag förstår att det är svårt för ministern att svara på frågan om hon tror att regeringen tillsammans med Sverigedemokraterna kommer att klara av att göra en klimathandlingsplan som klarar klimatmålen när vi faktiskt har hört vad de olika partierna tycker i den här frågan.
Min andra fråga, som jag inte heller fick svar på, var vilka initiativ regeringen ämnar ta för att värna svenskt skogsbruk samtidigt som man förhandlar dessa akter i EU. Den tredje frågan, som jag inte heller fick svar på, var vad ministern tycker är en rimlig nivå på reduktionsplikten.
Anna-Caren Sätherberg (S):
Ljuset kommer från norr, klimat- och miljöministern. Där finns den gröna industrin, den förnybara energin, de kallaste vintrarna och de längsta och dyraste elledningarna. Även jag måste nämna elstödet för regeringen när jag har möjlighet. Om man inte ser 60 procent av Sveriges yta får man skaffa glasögon. Men det var inte främst det jag skulle säga, fru talman.
Jag ska göra det väldigt lätt för klimat- och miljöministern, så att hon inte glömmer bort min fråga, som jag nu ställer för tredje gången. Jag ställer bara en fråga, för då tror jag att alla möjligheter finns att jag den här gången får ett svar. Vad tycker ministern är en rimlig nivå på reduktionsplikten?
Anna-Caren Sätherberg (S):
Jag tackar landsbygdsministern för svaret. Under den socialdemokratiska regeringen vidtogs många åtgärder för att hållbarheten och lönsamheten i livsmedelskedjan skulle öka. För första gången tog Sverige fram en livsmedelsstrategi från jord till export. Vi såg också exporten öka kraftigt.
Stora stöd togs fram till jordbruket när det var kriser som för jordbruket var svåra att påverka, såsom torkan och Rysslands agerande med den hemska och olagliga invasionen av Ukraina. Då gick den socialdemokratiska regeringen tillsammans med Centerpartiet fram med över 3 miljarder i stöd till det svenska jordbruket.
Vid sidan av livsmedelsstrategin och stora krisstöd tog vi även fram biogasstöd, stöd för solceller med mera. Det är såklart en väldigt smart politik. Samtidigt som vi ser till att klara den klimatkris världen befinner sig i ökar lönsamheten i primärproduktionen. Det skapar fler gröna jobb på Sveriges landsbygder.
Många är de gårdar jag besökt vars ladugårdstak pryds av solceller eller där skiten faktiskt används till biogas, vilket också är väldigt positivt. Vissa anläggningar är mindre, andra större. Kommuner går också in och köper biogas att fylla kommunens bussar med och använda i kollektivtrafiken. Det här är bra. Som jag sa i föregående debatt vill jag se mer svenskt i tanken.
Jag vill också se mer svenskt på tallriken. Där har jag och landsbygdsministern samma åsikt, fick jag höra. Jag vill det för att vi har ett väldigt gott djurskydd och en låg antibiotikaanvändning. Under pandemin, när många restauranger hade det tufft och fick färre gäster, kunde man se att folk som handlade i affärer, där det finns ursprungsmärkning, valde svenskt.
Åtta av tio konsumenter vill se en ursprungsmärkning av kött på restauranger, enligt Livsmedelsverket. Det är helt riktigt att den socialdemokratiska regeringen gjorde en anmälan till EU-kommissionen om nationella bestämmelser gällande ursprungsinformation om kött på restaurang. Landsbygdsministern säger i sitt interpellationssvar att en sådan anmälan inte behövdes.
Jag litar helt på landsbygdsministern, men detta förvånar mig, eftersom det påtalades från både myndigheter och det egna departementet, som Peter Kullgren nu ansvarar för, att det behövdes en anmälan för att klara av detta. Annars hade vi naturligtvis sett till att det redan funnits ursprungsmärkning av kött på restauranger, kaféer och storkök.
Många partier i Sveriges riksdag vill ha detta, liksom LRF, många krögare och åtta av tio konsumenter.
Mina två första frågor till landsbygdsministern blir: Om EU-kommissionen aviserar att det ska komma ett förslag i början av nästa år, hur lång tid bedömer landsbygdsministern att det kan ta i den EU-processen?
Har landsbygdsministern någon idé om hur andra länder ställer sig till detta, så att man kan få in det snabbt?