KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Som Håkan Svenneling just sa har Sverige en långvarig relation till Etiopien och starka mellanfolkliga band. Det avspeglas också i det stora intresse för Etiopien som finns här i riksdagen. Jag har löpande fört en dialog med flera av riksdagens ledamöter om den demokratiska utvecklingen i Etiopien och de utmaningar som detta medför.
I samtal med etiopiska företrädare har Sverige konsekvent betonat vikten av att upprätthålla respekt för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Jag och UD har också nära kontakter med den etiopiska diasporan i Sverige. Jag delar helt och fullt oron över händelseutvecklingen i Tigray och de förödande konsekvenser vi ser i såväl Etiopien som regionen i stort.
Håkan Svenneling frågade mig om mitt samtal med min etiopiske kollega Demeke Mekonnen. Jag framhöll just detta. Vi hade ett mycket rättframt samtal om den allvarliga situationen i Tigray och dess verkningar. Jag uppmanade till fredliga lösningar. Jag underströk att humanitärt stöd måste nå de avskurna områdena. Jag betonade också att etniskt våld, kränkningar och trakasserier måste upphöra.
Parterna i konflikten har ett stort ansvar för att respektera den internationella humanitära rättens krav och skydda de civila från krigets följder. Vi ser också alarmerande rapporter om övergrepp från andra delar av landet. Alla typer av övergrepp mot och kränkningar av mänskliga rättigheter eller övergrepp mot civilbefolkningen är oacceptabla, oavsett vem som begår dem.
Jag uttryckte också oro över att det etniska våldet ska öka i andra delar av landet när federala styrkor omgrupperas till Tigray. Sverige fokuserar nu tillsammans med EU, FN, AU och andra internationella aktörer på att stötta initiativ till fredliga lösningar. Vi ser Afrikanska unionen som en nyckelaktör, och vi stöttar deras arbete. Genom sitt ordförandeskap i AU kan Sydafrika ha möjlighet att göra skillnad.
Jag kommer därför att prata med Sydafrikas utrikesminister Naledi Pandor om utvecklingen. I morse hade jag också ett längre samtal med min utrikesministerkollega från Eritrea, Osman Saleh Mohammed. Regeringen fortsätter alltså att följa utvecklingen mycket noga och står redo att bistå på alla sätt vi kan.
Ann Linde (S):
Etiopien befinner sig redan innan den senaste utvecklingen i en omfattande förändringsprocess. Landet har de senaste åren präglats av demokratiska och ekonomiska reformer. Samtidigt har våld och konflikter, ofta med etniska undertoner, varit mycket vanligt förekommande. Det uppskjutna valet har ökat spänningarna.
Etiopen är ett av Sveriges största biståndsländer, men våra relationer handlar också om handel och närvaro av svenska företag, som exempelvis Ericson, HM, ABB, Volvo och Scania. Vårt utvecklingssamarbete med Etiopien är inriktat på långsiktiga insatser inom demokrati och mänskliga rättigheter, klimat, miljö, resiliens, affärsklimat och social trygghet.
En betydande del av det svenska utvecklingsbiståndet kanaliseras genom multilaterala organisationer, till exempel FN, Världsbanken och civilsamhället. Efter att de demokratiska reformerna inleddes 2018 ökade regeringen utvecklingssamarbetet för att stärka insatser inom demokrati, mänskliga rättigheter, rättsstatens principer, jämställdhet och fredsfrämjande.
Vi gjorde detta eftersom vi såg ett behov av att snabbt kunna stärka den demokratiska utvecklingen i Etiopien och förebygga konflikter. Stödet riktas bland annat till utveckling av institutioner och det civila samhället samt insatser för fred och försoning. Detta är givetvis fortsatt viktigt. Exempelvis stöder vi Etiopiens kommission för mänskliga rättigheter, ombudsmannafunktionen, valprocess och parlament.
Genom utvecklingssamarbetet arbetar vi också för att främja framväxten av oberoende medier och civilsamhälle. Genom utvecklingssamarbetet stöder Sverige fredsbyggande och försoning i Etiopien. Etiopien är ett av världens fattigaste länder.
De senaste åren har man drabbats hårt av lokalt våld och konflikter liksom av torka, översvämningar och gräshoppsinvasioner med över 1,8 miljoner internflyktingar som följd. Covid-19 innebär även stora utmaningar. Det har inneburit en ännu större utsatthet för det etiopiska folket. Därför har Sverige ett stort humanitärt stöd.
När nu över 40 000 etiopier har flytt till Sudan arbetar vi intensivt för att stötta biståndsorganisationer så att de kan öka hjälpen för människor i nöd även där. Sveriges stöd till Etiopiens befolkning är långvarigt och omfattande. Den nuvarande utvecklingen är mycket oroande och understryker behovet av att också framöver arbeta med fred och försoning och stärkande av mänskliga rättigheter.
Ann Linde (S):
Jag gläder mig som sagt över det stora engagemang för Etiopien som finns här i kammaren och i riksdagen. Den nuvarande utvecklingen är mycket allvarlig och förtjänar allas vår uppmärksamhet. Jag vill tacka Håkan Svenneling för att han har tagit upp detta i en interpellation och för, vad jag tycker, en god debatt. Låt mig understryka några saker i mitt slutanförande. Vi ser med stort allvar på det som händer just nu i Tigray och Etiopien.
Men det gör också att det kanske är än mer angeläget med stöd till mänskliga rättigheter och demokrati och till civilsamhället. Vi ser också de stora flyktingströmmarna till Sudan och att konflikten kan få, och har redan fått, konsekvenser för hela regionen. Vi uppmanar tillsammans med EU och det internationella samfundet parterna i konflikten att upphöra med allt våld.
Man måste garantera humanitärt tillträde och skydd av civila. Man måste också försöka hitta fredliga, långsiktiga och hållbara lösningar. Vi är, precis som EU, redo att stötta ett sådant initiativ. Och vi stöder som sagt Afrikanska unionens insatser. Som jag tidigare sa är vi oroliga för att det etniska våldet ökar i Etiopien.
Vi får rapporter om trakasserier och etnisk profilering. Alla typer av övergrepp och kränkning av mänskliga rättigheter eller övergrepp mot civilbefolkningen är oacceptabla, oavsett vem som begår dem. Vi kommer att fortsätta följa utvecklingen mycket noga. Vi kommer att verka för en fredlig utveckling som måste överensstämma med folkrätten inklusive mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt.
Ann Linde (S):
Ludvig Aspling har frågat statsrådet Hans Dahlgren vad regeringen kommer att göra för att Albaniens och Nordmakedoniens rättsstatliga problem inte ska glömmas bort i medlemskapsförhandlingarna. Arbetet i regeringen är fördelat så att det är jag som besvarar frågan. Allmänna rådet beslutade den 25 mars 2020 att inleda anslutningsförhandlingar med Albanien och Nordmakedonien.
För Albaniens del var beslutet villkorat med att ytterligare ett antal reformer skulle genomföras innan förhandlingar kan inledas. Bland annat måste Albanien reformera vallagen och genomföra fortsatta reformer av rättssystemet. Albanien måste även stärka kampen mot korruption och organiserad brottslighet. Ramverken för anslutningsförhandlingarna med Albanien och Nordmakedonien förhandlas nu i rådet.
Anslutningsförhandlingarna ska införliva EU-kommissionens förbättrade metod för utvidgning som allmänna rådet godkände den 25 mars 2020. Detta innebär att ytterligare fokus läggs på bland annat rättsstatsfrågor, objektiva kriterier och konditionalitet. Det ska exempelvis bli enklare att bromsa eller avbryta förhandlingar om reformframsteg uteblir.
Rättsstatens principer och demokrati ska genomsyra hela anslutningsprocessen och sätta takten för förhandlingarna. Regeringen verkar för att den nya metoden ska införlivas fullt ut i ramverken för de framtida anslutningsförhandlingarna. Den dag då medlemskapsförhandlingar formellt inleds kommer regeringen att fortsätta att vara pådrivande för fortsatta reformer i Albanien och Nordmakedonien.
De länder som inte helt och fullt uppfyller kriterierna ska inte bli medlemmar i EU. En nära relation med länderna på västra Balkan är viktig för vår gemensamma säkerhet och ekonomi. Det som händer i regionen har en direkt påverkan på EU, och vice versa.
Listan över det vi behöver lösa tillsammans med våra grannar är lång, nämligen från den pågående spridningen av covid-19 till miljöomställning, säkerhet, migration och kampen mot organiserad brottslighet.
Ann Linde (S):
EU-närmandet är ett av de viktigaste verktygen vi har för att stödja demokrati och rättsstatens principer på västra Balkan. Möjligheten att på sikt bli medlem är viktig, inte minst som en drivkraft för ett fortsatt reformarbete i regionen och för ett samarbete som rör vår gemensamma säkerhet. Det finns tydliga utmaningar på rättsstatsområdet i Albanien och i Nordmakedonien. Regeringen tar detta på stort allvar.
Från svensk sida är vi konsekventa med att lyfta fram och stödja stärkandet av rättsstaten som en central del av ländernas EU-närmande. Detta gör regeringen inte bara inom ramen för EU-förhandlingarna om utvidgningen utan också i våra egna samtal med länderna i regionen och genom vårt reformstöd. Genomgripande reformer återstår innan Albanien och Nordmakedonien kan bli medlemmar i EU.
Förhandlingsprocessen är robust och tar tid. Regeringen framhåller återkommande vikten av att kandidatländernas reformframsteg bedöms utifrån ländernas egna meriter. Objektiva kriterier måste uppfyllas för att förhandlingarna ska gå framåt. Detta är mycket viktiga beståndsdelar i den förbättrade metoden för utvidgningen som rådet har kommit överens om. Fru talman!
Organiserad brottslighet är ett tydligt exempel på en gemensam utmaning som kräver att vi samarbetar. Jag kan inte för mitt liv begripa hur Ludvig Aspling kan tro att han och hans familj är de enda som drabbas. Det är väldigt många som drabbas, inklusive vi som är ministrar. Det var ett slag under bältet, kära interpellant!
Som jag nämnde i utrikesdeklarationen gör nu också utrikesförvaltningen en särskild satsning för att stödja arbetet mot organiserad brottslighet som är riktad mot Sverige. Det särskilda sändebudet som regeringen har utnämnt för arbetet mot organiserad brottslighet bidrar till denna satsning. Det gör också ett antal av våra utlandsmyndigheter, bland annat på västra Balkan.
Uppdraget handlar i första hand om att i nära samarbete med andra delar av Regeringskansliet stötta de svenska brottsbekämpande myndigheterna i deras internationella kontakter och samarbeta med UD på området. Vi kommer att fortsätta verka för att stärka arbetet mot organiserad brottslighet och förstärka rättsstaten i regionens länder. Det är också en viktig del av det reformarbete som är nödvändigt för ländernas EU-närmande.
Jag och inrikesminister Mikael Damberg besökte helt nyligen regionen för samtal om hur vi kan stärka samarbetet mot internationell organiserad brottslighet. Det handlar i de här ländernas fall specifikt om att många vapen kommer till Sverige från dessa länder eftersom det efter Balkankrigen fanns väldigt många vapen som cirkulerade fritt.
Jag har talat med premiärministern i Albanien om detta. Han var mycket engagerad i hur vi skulle kunna hjälpas åt. Vi talade med flera andra ambassader som nu gör samma sak i Albanien för att stävja den organiserade brottsligheten. Jag har också talat om denna fråga med min nordmakedonska motpart, utrikesminister Osmani.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med att fråga varför i hela friden Ludvig Aspling när vi står här och debatterar anklagar mig för att inte lyssna på honom. Jag står här och lyssnar hela tiden. Jag står här och debatterar. Jag har skrivit ett väl fungerande svar på frågorna, som är väldigt seriösa. Ändå ligger det i ditt politiska intresse att anklaga mig för att tillhöra en elit, att inte lyssna, att inte ha erfarenhet av brottslighet.
Det är för att det passar in i din politiska historia, och jag tycker att det är lågt. Det måste jag säga. Även i anslutningsförhandlingarna som formellt har inletts med Albanien och Nordmakedonien kommer vi att fästa vikt vid reformansträngningarna. Det är så att ett fullständigt och långsiktigt hållbart genomförande krävs när det gäller rättsstatsfrågor och insatser mot korruption.
Framstegen i detta sätter också den förbättrade metoden för utvidgning tydligt i fokus. Det ska vara konditionalitet, och det ska bli enklare att bromsa eller avbryta förhandlingarna om en reformstrategi uteblir. Vi har en lång historia av samarbete med länderna på västra Balkan. Sverige är dessutom en av de största bilaterala biståndsaktörerna i regionen.
Vårt reformsamarbete syftar till att hjälpa länderna i deras EU-närmande och har tydligt fokus på demokrati och rättsstat, ekonomisk utveckling och miljö och klimat. Sverige bidrar också till reformarbetet i Albanien och Nordmakedonien genom EU:s handfasta och genomgripande stöd. Rättsstatens principer är en central del i EU:s omfattande föranslutningsstöd.
Vi ser att reformansträngningarna ger resultat när man har en politisk vilja. I Nordmakedonien har flera viktiga lagar antagits, och nu följer det viktiga genomförandearbetet. EU-kommissionens senaste landrapport visar på framsteg bland annat inom domstolsväsendet och i kampen mot korruption och organiserad brottslighet. I Albanien har nya institutioner för ett självständigt juridiskt system skapats.
Albanska myndigheter har också stärkt den operativa samordnande förmågan i kampen mot korruptionen. Det har också tagits viktiga steg för att reformera vallagen. Men mycket arbete återstår på flera områden. För Albaniens del återstår också ett antal villkor att uppfylla innan formella förhandlingar kan inledas. När det gäller att sprida rykten om mina kollegor i andra länder väljer jag att inte besvara det över huvud taget.
Ann Linde (S):
Man hade en annan anslutningsprocess tidigare. I dag är anslutningsprocessen ändrad - den ser annorlunda ut, med större fokus på bland annat rättsstatens principer i ett tidigt skede. Processen är baserad på tydliga kriterier och på egna meriter. Länderna sätter själva takten genom att genomföra de reformer som krävs.
Dessa krav förtydligas ytterligare genom den nya metodologi som nu genomförs för Albanien och Nordmakedonien. En noggrann process innebär att länder som inte helt uppfyller kriterierna inte kan bli medlemmar i EU. Det grundläggande syftet med EU-närmandeprocessen är att långsiktigt främja fred, stabilitet, demokrati och ekonomisk utveckling.
Detta innefattar reformer för att bemöta just den typ av utmaningar som interpellanten tar upp. Det finns ett behov av att göra mer - inte mindre - för att stärka reformarbetet i regionen. Ett närmare samarbete med regionen stärker vår förmåga att möta och hantera gemensamma gränsöverskridande utmaningar, inklusive organiserad brottslighet.
Ann Linde (S):
Interpellanten och jag är överens om att arbetet med jämställdhet inom konfliktlösning måste fortgå. Och jag kan försäkra interpellanten om att allt svenskt utvecklingsarbete följs upp i den granskning som OECD:s biståndskommitté Dac gör. När de presenterade den förra året fick vi faktiskt beröm för en ändamålsenlig resultatstyrning.
Denna utvärdering och uppföljning är ju helt central också för att våra skattepengar ska användas på rätt sätt, och regeringens styrning av myndigheterna är väldigt tydlig när det gäller detta. Under de senaste åren har både Sida och Folke Bernadotteakademin tagit ytterligare initiativ för att förstärka arbetet med att följa upp våra mål och utvärderingen.
Vad gäller frågan om vi har valt att inte fortsätta en internationell insats har vi inte valt att avsluta vårt deltagande i en internationell militär insats med anledning av lite eller uteblivet resultat på de områden som rör kvinnor, fred och säkerhet. Vi tror helt enkelt inte att det vore rätt väg att gå.
Svenskt engagemang i internationella militära insatser bygger på en samlad analys, där kvinnor, fred och säkerhetsagendan är en viktig parameter. Det står heller inte klart att det skulle hjälpa kvinnorna i den kontexten om vi eller andra i det internationella samfundet drog tillbaka vårt stöd. Det är viktigt att se långsiktigheten i detta arbete.
Det är Sida, Folke Bernadotteakademin eller någon annan ansvarig myndighet som ansvarar för uppföljningen och granskningen av sina partner och de insatser och aktiviteter som genomförs. Regeringen eller jag själv som statsråd varken kan eller bör detaljstyra vilka parter myndigheterna ska ha eller vilka insatser som är mest lämpliga.
När det gäller truppbidrag har FN ett mål om 6,5 procent för 2020, men man når nu bara upp till 4,8 procent. Här har Sverige mer positiva siffror med 20 procent i förbandet som är kvinnor. När det gäller militära observatörer och stabsofficerare har FN som mål att 2020 ska 17 procent vara kvinnor, och det når man faktiskt upp till i år.
Ann Linde (S):
Precis som interpellanten påpekade i en debatt med försvarsministern i november är inte arbetet med jämställdhet i internationella insatser isolerat från de samhällen där insatserna verkar. Och det är faktiskt så illa som Alexandra Anstrell säger och som Magda Gad och andra har påpekat, inte minst i Afghanistan.
Sveriges stöd till UN Women i Mali är ett exempel på en insats som har stärkt kvinnors deltagande i konfliktlösning lokalt och bidragit till att man har tagit fram rekommendationer för att genomföra resolution 1325. Genom stöd till Malis försoningsministerium har Folke Bernadotteakademin kunnat utveckla den maliska myndighetens kapacitet för dialog och medling som inkluderar kvinnors deltagande.
Ett annat exempel är den utbildning i jämställdhetsintegrering som de maliska ministerierna deltog i under 2018 och 2019. Jag kan också nämna att i januari i år ledde Margareta Wahlström från det svenska medlingsnätverket för kvinnor ett möte med 200 maliska deltagare i syfte att ta fram konkreta förslag för kvinnors inkludering i Malis fredsprocess.
När det gäller Afghanistan har all personal som ingår i det svenska bidraget utbildats i kunskap om och praktisk tillämpning av resolution 1325. Det gäller också insatserna i Irak. Det här är en väl inarbetad del i den utbildning som all svensk personal får innan de åker till Afghanistan och Irak. Det visar att detta får effekt.
Jag hade egentligen tänkt ta upp handlingsplanen i mitt första inlägg för att briljera. Men jag får briljera nu i stället. Det kommer alldeles snart en utvärdering av den svenska handlingsplanen för Sveriges arbete för kvinnor, fred och säkerhet.
Den är inte offentlig riktigt än, men den visar att det pågår ett brett strategiskt påverkansarbete, ett omfattande arbete med utbildning och kapacitetsstärkande insatser, ett brett arbete med jämställdhetsintegrering inom alla relevanta myndigheter.
Den visar också att systemet med utsända och finansierade jämställdhetsrådgivare och experter inom konfliktrelaterat sexuellt och könsrelaterat våld fungerar och att ett ökat stöd ges till civilsamhället.
Ann Linde (S):
Låt mig säga några ord till om handlingsplanen. Den har verkligen ökat engagemanget för frågorna. Det är elva aktiva nationella myndigheter som arbetar tillsammans med civilsamhället, så Sveriges regering, myndigheter och civilsamhälle gör verkligen skillnad i världen. Det handlar om kapacitetsutveckling, expertis, aktivt stöd till olika civilsamhällesorganisationer och så vidare.
Det Alexandra Anstrell tar upp är exempel på en verklighet som vi tyvärr ser i många länder. Det är därför det är så viktigt att insistera på att kvinnor ska vara med i arbetet med fredsavtal.
Det förekommer ofta ett sexualiserat våld i konflikterna i Afghanistan, i Irak och på andra ställen i världen. Om kvinnor inte är med i fredsförhandlingarna tas detta inte upp som en del av konflikten, utan det blir ett normalt våld mot kvinnor. Då blir det inget ansvarsutkrävande gentemot de regeringar och försvarsmakter som har gjort detta.
Därför är det oerhört angeläget att man får in kvinnor i exempelvis fredsförhandlingar. Jag har till exempel jobbat mycket med kvinnornas situation i Jemen. De är mycket kunniga och duktiga men får inte vara med någonstans eftersom detta inte anses vara en viktig fråga.
Kan vi mota den backlash vi ser i EU, OSSE och FN mot att kvinnor ska vara med på alla områden gör vi något verkligt viktigt som kan förändra läget för kvinnor och flickor i världen. Jag önskar interpellanten och ålderspresidenten en god jul.
Ann Linde (S):
Hans Wallmark har frågat mig vad Sverige, företrädesvis tillsammans med andra, kan göra för att ytterligare markera mot Folkrepubliken Kina vad gäller agerandet mot Hongkong. Vidare har Hans Wallmark frågat mig hur jag ser på risken för en eskalering i regionen, där det som sker mot Hongkong i dag kan följas av ytterligare tryck och ytterst militärt våld mot Taiwan.
Slutligen har Hans Wallmark frågat mig om de senaste månadernas händelser - med åtgärder riktade mot Hongkong och ett långsiktigt hot mot Taiwan - på något sätt förändrar regeringens strategiska hållning och syn gentemot Folkrepubliken Kina. Låt mig börja med att framhålla det allvar med vilket jag och regeringen ser på utvecklingen i Hongkong och införandet av den nya säkerhetslagstiftningen där.
Det demokratiska utrymmet i Hongkong har minskat, och individers åtnjutande av mänskliga rättigheter inskränks alltmer, vilket är mycket bekymmersamt. Vi i Sverige har vid flera tillfällen framfört vår syn till kinesiska myndigheter. Det var angeläget att EU tog upp frågan med den kinesiska ledningen vid de toppmöten som skedde mellan EU och Kina i juni och september.
I juli enades EU:s medlemsstater om ett antal rådsslutsatser om Hongkong som anger en rad konkreta åtgärder som svar på händelseutvecklingen, inklusive en fortsatt EU-närvaro vid rättegångar mot företrädare för demokratirörelsen. Det är viktigt att vi agerar enigt, och en diskussion kommer att föras om vägen framåt. Regeringen verkar för ett fortsatt tydligt EU-gemensamt agerande.
Jag har även haft möten och direktkontakt med demokratiaktivister från Hongkong för att få förstahandsinformation och uttrycka mitt stöd. Det är beklagligt att Kina försöker begränsa Taiwans rörelseutrymme. Meningsmotsättningar mellan Folkrepubliken Kina och Taiwan måste lösas på fredlig väg och på ett sätt som överensstämmer med viljan hos Taiwans befolkning.
För lite mer än ett år sedan antog riksdagen, efter konstruktiva diskussioner, skrivelsen om arbetet i frågor som rör Kina. Där framgår att regeringen kommer att sträva efter att EU och likasinnade länder samarbetar och agerar gemensamt avseende de säkerhets- och försvarsutmaningar som det ökade kinesiska globala inflytandet innebär.
Regeringen kommer att i första hand genom EU och i samverkan med likasinnade ställa krav på Kina att landet ska följa sina folkrättsliga förpliktelser, inklusive åtaganden om mänskliga rättigheter, och ta ansvar för ett regelbaserat multilateralt samarbete.