Morgan Johansson (S):
Det där är ju totalt fel. År 2014 gick vi till val på ett kriminalpolitiskt handlingsprogram som omfattade över hundra punkter. I det fanns bland annat många av de straffskärpningar vi har gått fram med, inklusive expansionen av antalet poliser. Det är alltså vårt program vi har arbetat utifrån. Vi har genomfört vårt program, och under vägens gång har vi dessutom lagt till ytterligare stora straffrättsliga reformer.
Sedan har ju oppositionen en tendens att se till att fatta ett beslut i kammaren om ett tillkännagivande så fort den ser att regeringen är på väg att göra någonting, för att i efterhand kunna säga att det egentligen var oppositionen som drev fram detta. Det är liksom en del av det politiska spelet, får man väl säga.
Vi gick dock till val på ett mycket omfattande kriminalpolitiskt program redan 2014, och vi gick till val på ytterligare ett program 2018 som vi nu också bockar av efter hand. Låt oss titta på tidsaspekterna. Jag är inte ute efter att fördela skulden utifrån vem som regerade vid vilka tillfällen. Det jag säger är att det vi gör i dag borde Sverige ha gjort för 20-25 år sedan, alltså de stora satsningarna på rättsväsendet, straffskärpningarna, kameraövervakningen med mera.
Då hade vi kunnat kväva denna utveckling i sin linda. Men nu gjorde man inte det, vilket man kan skylla på många, men det är inte det jag är ute efter. Utan jag konstaterar att eftersom man inte gjorde det då får vi göra det nu. Det kommer att bli lite svårare, ta lite längre tid och kosta lite mer pengar, men jag är övertygad om att vi kommer att lyckas. Det handlar också om att problematisera i den meningen att alla måste göra sitt.
Staten kan göra sitt med poliser, åklagare, kriminalvård och domstolar - allt det som staten sitter på. Men kommunsektorn måste också göra sitt, och vad sitter kommunsektorn på? Jo, skola, socialtjänst och fritidsverksamhet. Det finns skillnader i kommunerna, och ibland är de faktiskt partipolitiska. Som skåning känner jag väl till Malmö, och jag har följt stadens utveckling under många år.
För några år sedan var det en stor diskussion om skjutningarna i Malmö, och då satte man av de resurser som krävdes. Man startade Sluta skjut-projektet, man fördjupade samarbetet mellan kommunen och polisen och man satte av resurser för att kunna punktmarkera de gängkriminella samtidigt som man satte av resurser för att bryta nyrekryteringen.
Antalet skjutningar i Malmö har minskat med två tredjedelar sedan 2017, så Malmö är ett bra exempel på där stat och kommun jobbar tillsammans för att vända utvecklingen. Hur ser det ut i Stockholm? Medan antalet skjutningar halverats i Göteborg sedan 2018 och som sagt minskat med två tredjedelar i Malmö sedan 2017 har de ökat i Stockholmsområdet. I Stockholm har majoriteten jobbat på ett helt annat sätt.
Man sänkte skatten med 400 miljoner kronor 2019, och det finansierade man genom att dra ned på skola, fritidsverksamhet och socialtjänst. Det var ett politiskt beslut. Vad gjorde Sverigedemokraterna i denna process? Jo, de var ännu värre. De ville sänka skatten i Stockholm ännu mer, med nästan 700 miljoner.
Hade det gått igenom hade man fått skära ned ännu mer på skola, fritidsverksamhet och socialtjänst. Det finns alltså en politisk konflikt här - inte om vem som ska satsa mest på straffskärpningar och polis utan om vem som satsar mest på att bryta nyrekryteringen till de kriminella gängen. Här står vänster och höger emot varandra.