Gunilla Carlsson (M):
Låt mig börja med att tacka Hans Linde för interpellationen och också för att han erkänner att biståndet bör vara behäftat med vissa administrationskostnader. Som sakupplysning kan nämnas att vi till stöd för regeringens agerande har OECD:s biståndskommitté Dac, som hjälper oss med regelverket, normerna, och vad som går an och inte.
Vad gäller totala förvaltningsanslag, kostnader och olika administrativa delar, ligger Sverige i en internationell jämförelse ungefär i nivå med andra givarländer. Icke desto mindre har jag tidigare sagt, och säger också i interpellationssvaret, att vi avser att titta på hur samtliga avräkningar - administration, flyktingavräkningar och annat - bidrar till att uppnå målen samt återkomma med resultatredovisning även av dessa delar av biståndet.
Jag har tyvärr inte under de gångna fyra åren hunnit göra allt, och därför är jag glad för ytterligare fyra förhoppningsvis friska år för att kunna återkomma i de delar där Hans Linde, helt rättmätigt, säger att vi måste fortsätta att leverera resultat och visa vad de leder till. Jag vill dock, herr talman, vända mig mot beskrivningen att man bara dricker cocktail i Reykjavik.
En del av samarbetet med Reykjavik, som jag haft så sent som denna månad, har gällt hur den nya genderenheten i FN, UN Women, ska se ut. Då kan man invända att det är en ren utrikespolitisk representationsfråga, men det handlar också om hur vi anser att man ska jobba med kvinnofrågor, i FN och i utvecklingssamarbetet, på ett sådant sätt att det blir relevant.
Många av dessa frågor är sådana som vi diskuterar, och ska diskutera ännu mer, på de europeiska och västliga ambassaderna. Det blir dessutom ett sätt för mig att lite grann styra, och jag blir besviken när de till exempel på svenska ambassaden i Madrid inte har en aning om att de är finansierade på detta sätt. Nu har det dock blivit fart på ambassadrapporteringen.
Det är mer koll på vad som händer inför valet i Spanien, om det kommer andra partier som vill fortsätta att sänka biståndet eller om vi kommer att få upp volymerna, och hur vi kan tala om att fler länder borde följa Sveriges exempel med ett mer transparent och verklighetsanpassat bistånd och leva upp till gjorda åtaganden.
Det är den typen av dialog som jag hävdar skapar ett bättre bistånd, och den måste föras inte bara med mottagarländerna utan också med länder som vi samarbetar med, just för att nå upp till de biståndspolitiska mål vi har och den effektivitetsagenda som måste prägla och samordna givarna så att vi har mer av en gemensam agenda. Detta har, herr talman, avräknats på ett sätt som vi ganska detaljerat har redogjort för i utrikesutskottet. Med rätta har man ställt frågor om det.
Vi har sagt att modellen infördes 2009 med full transparens, och vi har vidare sagt att vi kommer att använda den under en treårsperiod för att sedan utvärdera och se om vi kan resultatåterkoppla, om det var ett bra sätt att fördela kostnader schablonmässigt, om det finns annat som blir mer rättvisande och vad vi lärt oss av detta. Vi har som sagt försökt att vara transparenta med hur vi har gjort och varför.
Hans Linde och jag är överens om att det för att förmedla och hantera stora biståndsvolymer kommer att krävas beredskap för administrativa kostnader.