Paula Örn (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 och 2 och i övrigt bifall till utskottets förslag. Vi socialdemokrater räds inte stora politiska utmaningar. Och kompetensförsörjningen inom skolan och vården är onekligen en stor utmaning, en utmaning som måste mötas med flera olika insatser.
Ett exempel är det riktade uppdrag om utbyggnad av utbildningsplatser för bristyrken till högskolor och universitet som Riksrevisionen nu har granskat. Det ska vi strax återkomma till. Herr talman! Utbildning är för oss socialdemokrater det viktigaste verktyget för att utveckla både människors och samhällets möjligheter. Vi satsar brett på utbyggnad av fler utbildningsplatser av många olika typer.
Inom Kunskapslyftet har utbildningsplatserna fyrdubblats till 160 000 platser på såväl yrkesvux och yrkeshögskola som högskolor och universitet. Som riksdagsledamot med ansvar för förskolan har jag under hösten haft möjlighet att vara ute och jobba i barngrupp på flera förskolor.
Där har jag mött några av alla dem som nu utbildar sig på de här platserna - unga människor som med lysande ögon berättar att de äntligen kommit in på sin drömutbildning till lärare i förskolan. Ett stort antal platser är en viktig grund för att fler ska kunna utbilda sig. Och varje plats är en livsdröm för den som får den.
Att det inte ensamt löser problemen med kompetensförsörjning förstår vi ju allihop, men det är inte ett skäl till att inte använda verktyget fler platser. Jag vill ta tillfället i akt och tala lite om några andra åtgärder som vidtagits. För att lyckas med kompetensförsörjningen till viktiga yrken inom skolan och vården måste framför allt förutsättningarna för det arbete som ska utföras vara goda.
Det behövs mer resurser och fler kollegor så att Sveriges lärare och sjuksköterskor kan börja vittna om en arbetsmiljö där man hinner se varje barn, varje elev och varje patient. Herr talman! Den socialdemokratiskt ledda regeringen har skjutit till stora resurser till kommuner och regioner, de som i huvudsak är arbetsgivare för de yrkesgrupper vi talar om i dag.
Sedan den här regeringen tillträdde har antalet välfärdsarbetare blivit 100 000 fler. De generella statsbidragen till kommuner och regioner har ökat med tiotals miljarder kronor. Men det behövs mer. Det behövs också att kommuner och regioner använder de tillkommande statsbidragen till det de är till för: att stärka resurserna till exempelvis förskolan och förlossningsvården.
Låt oss stanna upp lite vid förlossningsvården som exempel. De senaste veckorna har vi nästan dagligen nåtts av larmrapporter om situationen i förlossningsvården i Stockholm. På Danderyds sjukhus har 41 av 97 barnmorskor sagt upp sig i protest mot arbetsvillkoren. På Södersjukhuset har 42 barnmorskor sagt upp sig sedan årsskiftet. Vad har den moderatstyrda regionledningen gjort?
Jo, i åratal har man lagt pengarna på hög i stället för att skjuta till de resurser som behövs och som regeringen har tillfört. Sent omsider har nu en yrvaken regionledning i någon sorts panik gått ut med ett förslag om mer resurser, men inte tillräckligt mycket. Det är också oklart varför man inte såg att de här pengarna behövdes när man för bara några månader sedan lade fram sitt budgetförslag i Region Stockholm.
Liknande resursbrist ser vi i Västra Götaland, som jag kommer från. Det är Sveriges näst största sjukvårdsregion - också den moderatstyrd. Hur ska vi kunna locka fler att vilja utbilda sig till sjuksköterskor och barnmorskor med de arbetsförhållanden som våra i dag i huvudsak M- och KD-styrda regioner erbjuder? Herr talman! Åter till kärnan i den här debatten.
Har det varit bra för kompetensförsörjningen att ge riktade utbyggnadsuppdrag för bristyrken inom vård och skola till högskolor och universitet? Och hur har uppföljningen fungerat? Under åren 2015-2017 ökade antalet programnybörjare på de utbildningar som omfattades med 2 100 studenter. Målsättningen var högre, men en ökning med över 2 000 nybörjarstudenter är ingen liten ökning.
Det är ytterligare 2 000 livsdrömmar som går i uppfyllelse. Det framgår tydligt av Riksrevisionens rapport att lärosätena har använt de medel som inte kunnat användas direkt till de utpekade utbildningarna för att stärka utbildningsplatserna inom andra bristyrken. Det låter i mina öron som ett klokt agerande.
I regeringens skrivelse görs en tydlig genomgång av hur uppdragen till högskolor och universitet följs upp. Riksrevisionen konstaterar också att regeringen regelbundet har följt upp hur utbyggnaderna på lärosätena fortlöper. Uppföljning sker alltså årligen via lärosätenas årsredovisningar och via Universitetskanslersämbetets sammanställning av statistik och uppföljning. Den sker också via myndighetsdialog med lärosätena.
Vidare redovisas varje år i budgetpropositionen högskolors och universitets utveckling med detaljerade beskrivningar av hur antalet nybörjare och examinerade utvecklas över tid. Det är för mig något oklart varför Riksrevisionen i den här fallet lämnar en detaljstyrande rekommendation och varför M och KD väljer att lyfta upp den i sin följdmotion.
Vi socialdemokrater vill se mer generell styrning och mindre detaljstyrning. Det brukar ofta låta som att Moderaterna delar denna syn på ledning och styrning. Men det gör de tydligen inte i det här fallet. Här är det plötsligt viktigt att avvika från det samlade sättet att följa upp högskolor och universitet för att rikta en detaljstyrande uppmaning från riksdagen.
Det framgår inte heller vilken information det är motionärerna anser saknas i den omfattande uppföljning som årligen genomförs. Vi socialdemokrater i utbildningsutskottet delar till fullo regeringens syn. Man bör inte frångå den uppföljningsordning som gäller, och befintlig uppföljning ger omfattande och tydlig information inom området kompetensförsörjning för både skolan och vården. Herr talman!
Frågan om fler platser på bristyrkesutbildningar är bara en del av den viktiga kompetensförsörjningen. Vi socialdemokrater ser varje ytterligare student som väljer att läsa till sjuksköterska, lärare, förskollärare eller barnmorska som oerhört viktig - inte som, som högermotionärerna beskriver det, en meningslös sysselsättningsåtgärd.
Men vi ser också att det i grunden är förbättrade villkor för de yrkesverksamma i dessa bristyrken som är en långt viktigare åtgärd för att komma till rätta med kompetensbristen. Här är inte minst de moderatledda regionerna svaret skyldiga.