KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Tack, statsrådet, för svaret på min interpellation. Ehuru detta var ett mycket långt och omfångsrikt svar var det väl ändå inte riktigt ett svar på den fråga som jag hade ställt. Det är alldeles korrekt att verksamheten i Arboga och centralförrådet stod färdigt först 2009-2010.
Men beslutet om att gå till ett säger ett centralförråd när det gäller materiel och förnödenheter i Försvarsmakten fattades långt tidigare.
Redan så tidigt som den 21 mars 2007, sex månader efter regeringsskiftet 2006, utlyste Försvarsmakten den ort som man ville etablera sig i. Och det är min bedömning, fru talman, att regeringar, både alliansregeringar och rödgröna regeringar, har suttit vid makten under den tid som planeringen för detta har pågått.
Detta är dock helt betydelselöst, för faktum kvarstår att det bara finns en person som kan göra någonting åt detta missförhållande, och det är Peter Hultqvist. Det är inte Sten Tolgfors, Mikael Odenberg eller Karin Enström utan Peter Hultqvist som här och nu har makten att göra en förändring.
Överbefälhavaren sa beträffande sina militära förband i höstas att man inte ska lägga alla ägg i en och samma korg. Men, fru talman, det är i princip det vi har gjort när vi bestämt oss för att på ett enda ställe i vårt land förvara de förnödenheter och den materiel som det militära försvaret behöver. Det är inte bara det att vi har koncentrerat det till en plats.
Vi har dessutom gjort detta i en byggnad ovan mark som inte är fortifierad. Det finns dessutom oklarheter numera om vem det är som egentligen äger delar av den här fastigheten. Fru talman!
Att döma av alla de foton på nätet som jag ser av centralförrådet i Arboga kan jag nästan våga dra slutsatsen att förrådet inte heller är ett skyddsobjekt, för i sådant fall skulle det finnas ett fotograferingsförbud avseende byggnaden. Nu hänvisar försvarsministern till en utredning som heter Logistik för högre försvarsberedskap .
Jag kan bara konstatera att utredningen inte lämnar några överväganden och inga som helst konkreta förslag beträffande en förändrad förrådshållning i Försvarsmakten.
Men när utredaren Ingemar Wahlberg för mindre än två timmar sedan fick frågan av en av utskottsledamöterna vad man hade tänkt kring det här inledde han med att säga: Vi lämnar inga förslag och inga överväganden, men beredskapsmässigt är ju detta en katastrof. Och det, fru talman, inser naturligtvis alla som har någon som helst insikt på försvars- och säkerhetsområdet.
Statsrådets hänvisning till att remisstid fortfarande pågår för den här utredningen är ingen relevant hänvisning. Jag hade hellre önskat att statsrådet gick i svaromål i sak och dels gärna instämmer i att detta är ett bekymmer, dels redovisar hur regeringen nu avser att agera för att komma till rätta med detta helt uppenbara missförhållande.
Allan Widman (L):
Som jag sa i mitt första inlägg är vem eller vilka som bär det yttersta ansvaret för tanken på att centralisera förrådshållningen till en enda plats i Sverige tämligen akademisk. Det är enbart Peter Hultqvist som i kraft av ansvarig minister har möjlighet att agera på detta område.
Jag hade gärna sänkt tonen något i mitt första inlägg om det svar som Peter Hultqvist gav på interpellationen hade inneburit någon som helst vägledning om att han delar min uppfattning att detta inte är en bra lösning.
Det kanske var en bra lösning i djupaste fred, men med den omvärldssituation vi har i dag är det en akilleshäl, inte bara för det svenska försvaret utan för hela Sverige. Förvarsministern återkommer till det credo som står i inriktningsbeslutet: att vi ska öka den operativa förmågan i krigsförbanden och säkerställa den samlade förmågan i totalförsvaret. Det är ett bra credo.
Jag kan dock konstatera att centralförrådet utgör ett allvarligt hot mot denna ambition, och jag börjar förstå att försvarsministern är inne på samma linje.
Då återkommer jag till min fråga: Avser regeringen att göra något åt detta, eller kommer man att hänvisa till en utredning som inte lägger fram några förslag i detta avseende utan förslag som handlar om hur man i stort ska organisera logistiken, materielanskaffningen och underhållet i Försvarsmakten?
Det finns nog ingen i försvarsutskottet som inte instämmer i dessa förslag, men problemet är att utredningen inte lägger fram några förslag vad gäller förrådet i Arboga. Peter Hultqvist säger att det var andra som genomförde logistikreformen för fyra fem år sedan, inte han. Han var inte ens med i försvarsutskottet vid den tiden.
Det är möjligt att Peter Hultqvist inte var med, men likväl var det så att Socialdemokraterna i denna kammare instämde i den reform som föreslogs beträffande logistiken i Försvarsmakten. Även på denna punkt är det politiska ansvaret alltså delat. Det är korrekt att det inte är det enda förrådet.
Det är det i särklass största förrådet och det helt dominerande förrådet när det gäller logistiken i Försvarsmakten, men det finns många andra. En del av dem används förmodligen inte som förråd i dag, men det finns förrådsbyggnader runt omkring i landet. Det är dock viktigt att komma ihåg att förrådet i Arboga är det enda förrådet när det gäller viss viktig materiel.
Det utgör som sagt en bekymmersam svaghet i vår samlade förmåga att detta förråd är så exponerat, så oskyddat och så lättbekämpat som det de facto är. Jag hoppas att Peter Hultqvist kan gå in i en diskussion i sak och säga att det inte är någon bra lösning och sedan redovisa åtminstone en ambition från regeringen att komma till rätta med detta bekymmer.
Allan Widman (L):
Nej, ministern löper inga som helst risker när han ger besked i sak i kammaren. Jag tycker att vi dessvärre kanske inte alltid får detta i tillräcklig utsträckning när vi interpellerar och ställer frågor till statsrådet. När det gäller logistikreformen är jag ledsen att säga det, Åsa Eriksson, men vi var helt överens - även ditt parti - när den infördes. Jag tillhör dem som ministern antyder har varit med väldigt länge.
Varenda gång vi tar ett stort grepp på försvarsområdet får jag lite fjärilar i magen, för det brukar inte alltid gå så väldigt bra och har kanske inte gjort det i detta fall heller. Till försvarsministern vill jag säga att jag håller med om de förslag som Ingemar Wahlberg har lagt fram när det gäller hur man ska organisera det övergripande ansvaret för logistik, underhåll och förrådshållning i Försvarsmakten.
Men det är ingen lösning att flytta ett centralförråd från myndigheten Försvarets materielverk över till en annan myndighet, om centralförrådet och de svagheter det innebär består. Nu finner jag ändå viss tröst i att försvarsministern säger rakt ut här i kammaren att han direkt kunde se att lösningen inte var anpassad för höjd beredskap och krig. Han säger att han vill ha en nära diskussion med Försvarsmakten.
Han säger till och med, fru talman, att det måste åtgärdas. Jag instämmer i alla dessa hans slutsatser, dock kanske inte den sista, där han sa att det dock inte får bli alltför snabba puckar. Inte minst försvarsministern själv har varnat för möjligheten att vårt land kan befinna sig i kris, höjd beredskap eller till och med i krig under den kommande försvarsbeslutsperioden. Detta innebär, fru talman, att det inte är alldeles säkert att vi har all den tid som vi fordom har haft.
Allan Widman (L):
Jag är medveten om den aktuella situationen när det gäller vår möjliga etablering av marinstridskrafter i Fårösund, men det är inte det som är min fråga. Jag använde detta enbart som ett exempel på hur många ogenomtänkta avvecklingar som genomförs.
Tar man i beaktande att avvecklingen av Fårösund skedde så sent som någonstans 2008, 2009 måste man förstå att materielsystem och infrastruktur från 80 och 90talen och kanske till och med 70-talet är oändligt mycket lättare för myndigheten att anse som irrelevanta.
Men om avvecklingen fortsätter kommer det inte att bli någon handlingsfrihet vare sig för materielutredningen eller senare för Försvarsberedningen, och fler barn kommer att ha följt med badvattnet ut i avloppssystemet. En förutsättning för ett moratorium är emellertid att man från början vet vilken materiel man har.
Jag tror att den nyss avslutade logistikutredningen under Ingemar Wahlberg föreslog regeringen att det ska göras en fysisk inventering av Försvarsmaktens materiel inklusive infrastruktur.
Eftersom detta är så nära förknippat med frågan om moratorium vill jag på nytt fråga statsrådet om det är så att regeringen tänker villfara denna rekommendation, detta förslag, från logistikutredningen eller inte. Det är som sagt en förutsättning för att man ska kunna frysa pågående avvecklingsverksamhet under en kortare tid.
Jag är glad att försvarsministern öppet redovisar att vi ännu inte har kunnat förbandssätta det nya kustrobotbatteriet. Därmed är det väl inte korrekt, som försvarsministern uppgav i sitt svar till mig, att detta förband nu har blivit återuppsatt.
Allan Widman (L):
Jag ska villigt erkänna att de regeringsbeslut, 7 och 8, som har fattats här gör utrymmet för avveckling något snävare. Men det är som jag tidigare har varit inne på inte något moratorium. It's close, but it's no cigar.
Sedan är det ju så, precis som försvarsministern framhåller, att alla regeringar som jag har hunnit uppleva har ägnat sig åt mer eller mindre omedveten avveckling av materiel som säkert hade kunnat göra nytta även framöver. Visst, det må vara att den nya materielutredningen i huvudsak ska titta på materielförsörjningen, det vill säga den försörjning av materiel som ska in i Försvarsmakten.
Men jag hoppas att utredningen tar ett helhetsgrepp och väger av behovet av nyanskaffning mot den materiel som redan i dag finns i Försvarsmakten och som kan vara tillräckligt bra, som det brukar heta. Jag tycker inte att jag fick ett tydligt svar från försvarsministern på frågan om inventering av den fysiska materielen.
Det är som sagt en förutsättning att man vet vad man har för materiel innan man tillåter avveckling. Nu har vi en offentlig utredning som har föreslagit att det ska ske en fysisk inventering av materiel och infrastruktur, men jag uppfattar det som att försvarsministern inte vill lämna något besked i den delen och det, herr talman, smärtar mig.
Allan Widman (L):
När jag i går tog del av försvarsministerns svar på min interpellation erinrade jag mig en interpellationsdebatt för snart tolv år sedan mellan min tidigare kollega här i riksdagen Carl B Hamilton och dåvarande statsminister Göran Persson.
Interpellationen handlade om vilka säkerhetspolitiska implikationer Sveriges medlemskap i Europeiska unionen innebar. En bit in i debatten minns jag att statsministern svarade att om något EU-land skulle råka illa ut kan Sverige inte stå passivt.
Det svaret utvecklades så småningom till den solidaritetsförklaring som bekräftades genom Lissabonfördraget och nu också tillämpats i en europeisk kontext. Jag nämner detta, herr talman, därför att det är min uppfattning att de svar som ges på riksdagsledamöternas interpellationer blir mer och mer intetsägande.
Jag skulle till och med vilja hävda att det går så långt att man från regeringens sida sätter i system att inte svara på den fråga som ställs. Jag är på sikt oroad över vad detta betyder för interpellations- och frågeinstitutet i riksdagen och för hela den parlamentariska debatten.
Min fråga till försvarsministern var vilka åtgärder han var beredd att vidta med avseende på totalförsvaret och tillgången till flygplatsen i Visby. Jag får till svar, herr talman, att samråd pågår. Det är just det samrådet som är själva bakgrunden till min fråga.
Detta kommer att avgöras i närtid, men vår regering och den för totalförsvaret ansvarige ministern har uppenbarligen ingen uppfattning. Jag hade inte väntat mig att regeringen skulle intervenera och peka med hela handen här i talarstolen. Men den som är ansvarig för vårt totalförsvar borde åtminstone kunna problematisera denna fråga. Det handlar om redundans och robusthet - att detta är viktigt.
Det handlar om att Gotland är av strategisk betydelse; det är en uppfattning som jag tror att försvarsministern delar. Och det handlar om att Gotland också är geografiskt isolerat. Det handlar inte bara primärt om stridsflyg, utan det handlar om tillförsel av militär personal, om medicinsk evakuering från ön, om förnödenhetstillförsel och mycket mer. Herr talman!
De flesta är överens om att vår tids krig börjar med allvarliga slag mot den civila infrastrukturen. Regeringen är, givet det svar jag får, uppenbart beredd att göra tillgängligheten till Gotland beroende av att förbindelserna till flygledare på fastlandet inte bryts. Jag tycker att det är äventyrligt och oroande.
Allan Widman (L):
Jag påpekade i mitt inledande anförande att jag utgick från att försvarsministern delade min syn på Gotlands strategiska betydelse och de utmaningar som ligger i det faktum att ön är geografiskt isolerad från det svenska fastlandet. På den punkten är det bra att vi är helt överens. Det är flera saker som gör mig lite bekymrad.
Försvarsministern uppehåller sig uteslutande vid Försvarsmakten och militära intressen. Men ministern är ju ansvarig inte bara för det militära försvaret utan också för totalförsvarsplaneringen, vilket inkluderar det civila försvaret. Min fråga är: På vilket sätt tillgodoses exempelvis de intressen som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har, som är ansvarig för civilförsvarsplaneringen?
Var kommer de in i processen, och vem tar hänsyn till dem? Hur är det med Socialstyrelsen, som är ytterst ansvarig för sjukvården i landet, också i händelse av kris eller höjd beredskap? Hur blir de delaktiga i den nu pågående processen, och hur tillgodoses den myndighetens behov? Försvarsministern säger att om något går snett här får vi åtgärda det senare.
Tyvärr är det nog så att om man tar bort flygledarna från Visby och gör sig helt beroende av en kabel till fastlandet är det väldigt svårt att åtgärda det om olyckan skulle vara framme.
Det kanske fungerar några månader eller några år, men så småningom kommer naturligtvis den tekniska utrustningen och kompetensen hos den personal som arbetar i flygledartornet i Visby att försvinna. Detta går inte att åtgärda om tre eller fyra år, i vart fall inte utan betydande ekonomiska ansträngningar.
Jag tror att försvarsministern bättre än de flesta vet vad som händer när en myndighet lämnar Gotland, som Försvarsmakten gjorde under regeringen Persson 2005. Det leder till ett långt, svårt, hårt och mycket kostsamt återetablerande. Jag förvånas av att försvarsministern - och nu citerar jag honom inte - inte känner minsta oro.
Jag vet att försvarsministern är rädd för anmälningar till riksdagens konstitutionsutskott, men jag lovar och försäkrar att det inte finns några som helst hinder för försvarsministern att problematisera den fråga som vi nu diskuterar, vilket han så här långt i den här debatten konsekvent har avstått ifrån. I försvarsutskottet i går fick vi information från E-hälsomyndigheten. Numera använder vi inte skriftliga recept i Sverige.
Allting är digitaliserat. Myndigheten uttryckte oro över det faktum att det inte längre finns block för skriftlig receptutskrivning på våra sjukhus. Man oroades över att det skriftliga förfarandet över huvud taget inte längre övas.
Likadant fick vi information från Riksbanken om att man nu överväger att Sverige som första land i världen ska skaffa en e-valuta, det vill säga att avskaffa kontantsamhället till 100 procent, med alla de risker som det innebär. Nu befinner vi oss på ett område där försvarsministern har möjlighet att påverka och göra det svenska samhället mer robust och tåligt för påfrestningar.
Men jag konstaterar återigen att försvarsministern inte tar chansen. Han avstår helt från att problematisera en, som jag tror, synnerligen viktig fråga för det svenska totalförsvaret.
Allan Widman (L):
Det är riktigt att Allan Widman och Liberalerna valde att stå vid sidan när det nu blev en kompletterande försvarsuppgörelse i måndags. Den innebar att Försvarsmakten, som i dag omsätter ungefär 45 miljarder om året, fick ett tillskott på 425 miljoner kronor.
På presskonferensen berättade vice ordföranden i försvarsutskottet att man hade firat detta med en tårta på Försvarsdepartementet. Mina tankar gick till frågeställningen: Ingick tårtan i de 425 miljonerna? Det har faktiskt en viss ekonomisk betydelse. Jag konstaterar att försvarsministern konsekvent utelämnar civilförsvarsaspekterna i den fråga vi nu diskuterar.
Han hänvisar till den militära verksamheten. Men hur blir det med förnödenhetstillförseln till Gotland i händelse av kris eller höjd beredskap? Hur blir det med evakuering av skadade eller sjuka patienter från ön i händelse av kris eller höjd beredskap? De frågorna har försvarsministern konsekvent avstått från att svara på.
Det finns inte något som helst konstitutionellt hinder för försvarsministern att åtminstone försöka problematisera och uttrycka oro över den nu pågående automatiseringen i den mest strategiska landsända som Sverige har, nämligen Gotland. Han skjuter i stället ansvaret på Försvarsmakten.
Socialdemokraterna är beredda att göra om precis samma sak som man gjorde 2005, när man militärt lämnade Gotland, nämligen att skaffa sig en lång, svår och kostsam startsträcka den dag man inser att man måste tillbaka dit.
Allan Widman (L):
Det har de senaste åren ändå blivit mer allmänt bekant i vårt land vilka umbäranden som militär personal på internationella insatser måste utstå. Man kan nog till och med hävda att veteraner och militära veteraner har blivit ett begrepp också i vår samhällsdebatt.
Men det talas väsentligt mindre om civil personal som också tjänstgör i internationella insatser - personal som utstår samma slitage och samma fysiska och psykiska risker som den militära personalen.
Jag erinrar mig ett samtal för några år sedan med ett antal sjuksköterskor som under lång tid hade vårdat ebolasjuka patienter i Liberia. Det blev efter det samtalet helt tydligt för mig att jag lika gärna hade kunnat lyssna till en soldat som hade tillbringat tid i Afghanistan.
Vi minns alla det fruktansvärda öde som drabbade Zaida Catalán i Kongo. Vi minns den FN-anställde Joakim Dungel i Mazar-i-Sharif 2011, som också föll offer för ett attentat. De fick betala det yttersta priset inom ramen för sin internationella tjänstgöring. Herr talman!
Det handlar inte om att, som inrikesministern säger, vidga veteranbegreppet. Varken i lagen om militär personal i internationella insatser eller i Veteranutredningens förslag om en lag för civila tjänstgörande nämns över huvud taget ordet "veteran".
Det handlar om att militär och civil personal som befinner sig i liknande arbetsmiljö också ska känna att de har samma rättigheter, rätt till samma stöd och rätt till erkännande och hjälp i sin tjänstgöring. Nu säger inrikesministern att myndigheter har framfört kritik mot Veteranutredningens förslag.
Jag vill framhålla att i utredningen ingick sakkunniga från Socialdepartementet, Utbildningsdepartementet och Justitiedepartementet. Det fanns inte i utredningen några som helst avvikande meningar.
Även om det hade funnits en skarp kritik mot att likställa arbetsvillkoren för militära och civila tjänstgörande internationellt är det ändå ett faktum att den här riksdagen har gjort ett tillkännagivande, som regeringen, enligt min mening, har att följa.
Inrikesministern hänvisar till skrivelse 75, där han menar att regeringen påpekat att man anser att det inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder.
Jag vill då avslutningsvis erinra inrikesministern om att ett enigt försvarsutskott så sent som för två veckor sedan i sitt yttrande till konstitutionsutskottet över skrivelse 75 framhöll att regeringen ännu inte har levererat när det gäller stödet till de civila veteranerna. Jag hoppas, herr talman, att regeringen och inrikesministern kommer att ompröva sitt ställningstagande.
Allan Widman (L):
Nu säger inrikesministern att det inte råder något tvivel om att vi backar upp våra veteraner. Jag har följt veteranfrågan i den här kammaren under tio års tid. Jag kan konstatera att varenda gång vi har kommit till votering - med ett undantag - har Socialdemokraterna röstat nej till alla förslag om veteranpolitik.
I förrgår gick det dock med Socialdemokraternas stöd igenom ett förslag om att den 29 maj ska bli allmän flaggdag. Det är den enda gång då Socialdemokraterna, dock efter återremiss till konstitutionsutskottet, har sagt ja till en åtgärd som stärker erkännandet av våra veteraner.
Enligt min uppfattning råder det fortfarande visst tvivel om den kraft och det engagemang som Socialdemokraterna och regeringen känner för de här frågorna.
Jag vill också upprepa att det lagförslag som Veteranutredningen har lagt fram inte innehåller begreppet veteran över huvud taget, lika lite som den motsvarande militära lagen, som trädde i kraft 2011. Min interpellation handlar inte om veteranbegreppet.
Den handlar om huruvida regeringen är beredd att vidta åtgärder för att se till att samma rättigheter och samma rätt till hjälp och stöd ska finnas för civila veteraner som för militära veteraner. Så här långt har jag förstått att inrikesministern inte alls är beredd till detta.
Inrikesministern har dock en poäng i att om alltför många omfattas av veteranbegreppet kommer det att inflateras och bli mindre värt. På ett principiellt plan delar jag den synpunkten.
Det var därför som Veteranutredningen var extremt noga med att avgränsa vilka civila tjänstemän i internationell tjänst som skulle omfattas av rätten till hjälp och stöd. Om inrikesministern hade tagit del av lagförslaget hade han sett att det handlar om situationer och insatser där förhållandena motsvarar dem som gäller för militära operationer utomlands.
Utredningen var väl medveten om problematiken och gjorde en avgränsning för att just de mest utsatta och de mest sårbara skulle omhändertas.
Allan Widman (L):
Det är bra att inrikesministern delar min uppskattning av riksdagens beslut om en allmän flaggdag den 29 maj. Det faktum att Socialdemokraterna yrkade på återremiss till konstitutionsutskottet blev dock en onödig omgång som, tror jag, strör visst tvivel över den inställning man har när det kommer till veteraner. Jag är nog den sista, herr talman, att vilja partipolitisera veteranpolitiken.
Jag hade ingenting hellre önskat än att Socialdemokraterna tillsammans med andra partier i riksdagen hade stått upp för stöd och erkännande till de män och kvinnor som sätter sin egen säkerhet på spel för andras. Men jag måste ändå konstatera, herr talman, att vid varje omröstning som har varit har Socialdemokraterna sagt nej, med flaggdagen som enda undantag.
Inrikesministern försöker skicka ut dimridåer kring det som han benämner veteranbegreppet. Det är tur, herr talman, att statsråden, när de svarar på interpellationer, måste återge exakt den fråga som är ställd.
Frågan som jag ställde lydde: När kommer regeringen att i enlighet med riksdagens tillkännagivande vidta åtgärder för att sjukvårds, räddnings- och polispersonal med flera får lagfästa rättigheter motsvarande det som gäller för militära veteraner? Inte någonstans i min fråga använder jag uttrycket civila veteraner.
Och, herr talman, om inrikesministern hade tagit del av utredningens lagförslag hade han snabbt upptäckt att det inte finns något veteranbegrepp i lagförslaget, lika lite som i den militära veteranlagstiftningen, som trädde i kraft för länge sedan.