Jan Björklund (L):
Den diskussion vi har sönderfaller i några olika delar. Klarar vi av att på nationell nivå rekrytera tillräckligt många till välfärdsutbildningarna? Vill man sedan jobba i den sektorn med tanke på anställningsvillkoren?
Sedan finns också den särskilda dimensionen att vissa delar av landet, till exempel den del som interpellanten kommer från, har svårare på detta område liksom på flera andra områden att rekrytera kvalificerad arbetskraft. Det är olika problem som kräver lite olika lösningar.
När det gäller utbildningsvolymerna i Sverige, om vi nu talar om sjukvården och äldreomsorgen i första hand, har vi inga som helst problem med läkarutbildningarna. Söktrycket är jättestort. Vi skulle kunna dubblera antalet platser och fortfarande ha högkvalificerade studenter. Det är mer utbildningskvaliteten som skulle lida skada av en mycket forcerad utbyggnad. Men vi bygger ut läkarutbildningen nu.
Där har vi alltså inga problem att totalt sett rekrytera till utbildningarna. Det har vi heller inte på sjuksköterskesidan. Vi har ett starkt söktryck till sjuksköterskeutbildningarna. Även när det gäller interpellantens geografiska hemområde har till exempel Umeå universitet ett starkt söktryck till sjuksköterskeutbildningen. Vi bygger nu dessutom ut sjuksköterskeutbildningarna över hela Sverige för att kunna rekrytera ännu fler.
När det däremot gäller den personalkategori som interpellanten pekar på, nämligen undersköterskor, är det ett svagt söktryck. Det går tillbaka till när den tvååriga utbildningen gjordes treårig. Det medförde ett drastiskt fall i utbildningsvolymerna, och söktrycket har efter det legat på en mycket lägre nivå.
Det är möjligt att det var att den blev treårig som påverkade, men det finns en annan aspekt på detta också, och det är att medan den tidigare tvååriga utbildningen hade en utpräglat medicinsk inriktning - målbilden var att jobba i sjukvården - kom det i stället att bli att målbilden var att jobba i äldreomsorgen, och utbildningen döptes om till omvårdnadsprogrammet. Vi kan resonera om hur klokt det var. Ungdomar väljer som de gör, och den här utbildningen kom att bli betydligt mindre attraktiv för ungdomar i och med detta.
Det är bakgrunden till att jag har bett Skolverket att titta på om vi kan göra vård- och omsorgsprogrammet mer attraktivt. I det ligger att ge undersköterskeexamen en särskild inriktning för vidareutbildning till sjuksköterska och att faktiskt stärka den medicinska profilen, därför att förändringen inom äldreomsorgen också går mot att personalen där successivt kommer att få mer medicinskt ansvar.
Jag tror att det är några delar i att förbättra attraktiviteten i detta program. Dock, ska sägas, är vård- och omsorgsprogrammet väldigt stort inom vuxenutbildningen.
Om man bara tittar på gymnasieskolan ser man att det är alldeles för få undersköterskor som utbildas, men tittar man på vuxenutbildningens undersköterskeutbildning ser man att den är större än gymnasiets i dag. Det behöver inte vara fel. Ofta är det personer som kommer från andra länder som jobbar som vårdbiträden i äldreomsorgen. Inte sällan är det så, men det är naturligtvis också många som kommer från Sverige.
De jobbar några år, och sedan läser de vidare med den yrkeserfarenhet som de då har. Det är naturligtvis inte fel. Tvärtom är det ju bra att man har med sig kompetens in i utbildningen. Men långsiktigt skulle vi behöva förstärka attraktiviteten även i gymnasiets vård- och omsorgsutbildning, och därav detta uppdrag som vi har givit Skolverket.