Christina Höj Larsen (V):
Coronakrisen blixtbelyser vårt samhälle. Den blixtbelyser dess starkaste sidor av sammanhållning, gemenskap och människor som gör sitt bästa i samhällets alla delar för att hjälpas åt att få vardag och välfärd att fungera. Men krisen blixtbelyser även samhällets svagaste sidor med klassklyftor, ojämlikhet, revor i välfärd och trygghetssystem samt privatiseringarnas pris.
Med utgångspunkt i den svåra och globala pandemi som vi nu befinner oss i vill jag ta avstamp i vad FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och flyktingar skriver, apropå vilka åtgärder som krävs, nämligen: Vårt svar på denna epidemi måste innefatta och fokusera på dem som samhället försummar eller hänvisar till låg status, annars kommer det att misslyckas.
Tänker vi efter en stund förstår vi att det är just så. När Folkhälsomyndigheten hänvisar oss till att jobba hemma finns det stora delar av inte minst LO-kollektivet som inte har denna möjlighet. När Folkhälsomyndigheten uppmanar oss att inte träffa äldre som är i riskgrupp finns det många människor, inte minst i storstäderna, som på grund av trångboddhet inte har denna möjlighet.
När vi alla vet att social distansering, noggrann handtvätt och möjlighet att stanna hemma vid minsta symtom är helt avgörande för att minska smittspridningen är det inte ett alternativ som ges för till exempel hemlösa i vårt eget land, för människor som släpps ut på gatan från våra förvar eller för de tiotusentals flyktingar som nu trängs i grekiska flyktingläger.
Vårt svar på pandemin måste alltså omfatta alla i vår samhällsgemenskap för att vi ska lyckas. Vårt svar måste möjliggöra för alla att hjälpas åt att stoppa smitta och hantera krisen. På alla andra politikområden tar de politiska partierna nu stora gemensamma ansvar, ibland svåra sådana som tänjer på våra vanliga politiska ställningstaganden.
Men kring pandemins konsekvenser för migrationspolitiken händer ingenting. Nu ser vi hur hårda försörjningskrav drabbar människor med alla sorters uppehållstillstånd, så att deras möjlighet till familjeåterförening kan komma att äventyras på grund av arbetslöshet. Vi ser hur alla de barn och unga som inte omfattas av den nya gymnasielagen far ännu mer illa i hemlöshet och brist på verkställighetshinder som borde utfärdas. Detta är orimligt.
Vi har ett politiskt ansvar att omsluta alla som drabbas av pandemins konsekvenser i vår samhällsgemenskap, även inom migrationspolitiken. De partier som stod bakom gymnasielagen har också ett ansvar att se till att den fungerar. Vänsterpartiet har därför uppmanat Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Centern att tillsammans med oss lösa de problem som har uppstått. I första hand vill vi fortfarande se en permanent lösning för de ensamkommande.
Men i detta läge ser vi också ett akut behov av att åtgärda några brister i lagstiftningen. Därför är det bra att även Centerpartiet och Miljöpartiet, som står bakom den nya gymnasielagen, vill vara med och göra det och ta ansvar för konsekvenserna av pandemin som nu drabbar de unga. Tyvärr verkar dock Socialdemokraterna vända dessa unga ryggen. Fru talman!
Det är också glädjande att kraven på en lösning med permanenta uppehållstillstånd för barn som har separerats från sina föräldrar och flytt ensamma till Sverige nu igen ställs från flera håll, från politiska ungdomsorganisationer, från partier i denna kammare och från MR-organisationer. Ända sedan 2017 har Vänsterpartiet drivit kravet på en helhetslösning med permanenta uppehållstillstånd för dessa barn, varav många under tiden hunnit bli unga vuxna.
Dessa barn och unga har på flera sätt fråntagits sin rätt till asyl. Regeringen lovade att barn skulle undantas från den tillfälliga begränsningslagen. Ändå blev det på grund av en praxisändring från Migrationsverket inte så. Löftet som statsministern gav till dem bröts. Dessutom har de drabbats av åratal av väntan och av rättsosäkra åldersuppskrivningar.
I domen från Migrationsöverdomstolen slogs det fast att en stor del av gruppen som var under 18 år egentligen ska bedömas som alternativt skyddsbehövande och få uppehållstillstånd. Men de långa handläggningstiderna gjorde att många hann fylla 18 år innan asylbeslutet togs. Att då påstå att detta är barn och unga som saknar skyddsskäl är helt enkelt inte sant. Det är människor som har fråntagits sin asylrätt.
I ett land där barnkonventionen i år blev lag har vi ett alldeles särskilt ansvar när vi ser att barn inte får sina rättigheter tillgodosedda. Detta ansvar behöver vi nu ta tillsammans, fru talman. Två gånger har Vänsterpartiet därför lyft fram frågan om en så kallad amnesti. Tyvärr har övriga partier inte tagit möjligheten att rösta för det. Vi valde därför att stödja den nya gymnasielagen, även om det från början var tydligt att lagen var snårig, svårtolkad och hade många brister.
Sedan dess har allt fler brister och problem med lagen kommit fram. Nu, mitt i coronakrisen, är det uppenbart att regering och riksdag behöver ta samma ansvar för konsekvenserna av covid-19 som man gör på andra områden. Det innebär bland annat att man behöver se till att människor inte fråntas sin möjlighet att leva tillsammans med sin familj om familjemedlemmar förlorar jobbet och att de barn och unga som nu drabbas av svängningar i migrationspolitiken, rättsosäkerhet och nu coronakrisen får en möjlighet att stanna.
Vänsterpartiet har i sitt förslag till statsbudget budgeterat för en sådan helhetslösning, där de som kommit hit som barn utan föräldrar kan få permanenta uppehållstillstånd. Det är en reform som är bra både för samhället och för de barn och unga som den omfattar. Vår satsning omfattar ca 11 000 personer, både dem som har fått tillfälliga uppehållstillstånd genom den nya gymnasielagen och dem som inte har lyckats med det.
Baserat på beräkningar från riksdagens utredningstjänst bedömer vi att en sådan normalisering skulle kosta 800 miljoner kronor. Det skulle på kort sikt leda till besparingar hos Migrationsverket och domstolarna och naturligtvis flytta kostnader till etableringen i stället. Sverige har redan investerat i dessa barn och unga, och genom en trygg framtid kommer de att vara en del av vårt gemensamma samhällsbygge. Vi kallar det för amnesti.
Men för min del kan man kalla det för vad som helst. För egentligen är det snarare ett erkännande av att vi i denna kammare har ansvar för människor när de kommer i kläm på grund av den politik som vi för och för de oförutsedda konsekvenser som denna pandemi nu får även för dem. Det har tillsatts en migrationspolitisk kommitté, där jag själv och många andra här i kammaren ingår, som ska ta fram en ny lagstiftning som ska ersätta den tillfälliga begränsningslagen.
Därför har Vänsterpartiet i år inte lagt några skarpa förslag kring flyktingpolitiken på riksdagens bord. Men för att ändå ge riksdagens ledamöter en chans att göra det rätta och ge permanenta uppehållstillstånd till dem som flydde till Sverige utan föräldrar har vi valt att lyfta fram ett yrkande ur en motion av Miljöpartiets Gustav Fridolin som rör just permanenta uppehållstillstånd för dem som kom som ensamkommande.
Vänsterpartiet kräver i vanliga fall permanenta uppehållstillstånd för alla minderåriga som har separerats från sina föräldrar och väntat i mer än ett år. Men förslaget från Gustav Fridolin omfattar endast dem som har varit här i mer än tre år. Men eftersom majoriteten kom 2014-2016 är detta ett stort och viktigt steg.
Jag hoppas därför att riksdagens alla ledamöter och partier kommer att rannsaka sig själva och fråga sig om de verkligen anser att vi har uppfyllt våra skyldigheter enligt asylrätten och enligt barnrätten mot dessa barn och unga. Och jag hoppas att tillräckligt många kommer att välja att rösta för.
Särskilt hoppas jag att de partier som stod bakom den nya gymnasielagen nu ser att vi behöver tänka om och låta hela gruppen omfattas av en trygg framtid. Därför yrkar jag bifall till reservation 3 i SfU20. Fru talman!
Med anledning av det arbete som pågår i den parlamentariska kommittén har Vänsterpartiet inte heller valt att lägga fram partiets flyktingpolitiska förslag under allmänna motionstiden, utan vi driver i stället vår flyktingpolitik i kommittén. Våra förslag om bland annat anhöriginvandring presenteras närmare i våra tidigare motioner och i det särskilda yttrande som finns i betänkandet.
Anhöriginvandring utgör en av få lagliga vägar till Sverige för människor på flykt. Genom den tillfälliga lagen har den vägen begränsats avsevärt. Om fler familjer på flykt skulle tillåtas återförenas skulle det innebära att många människor inte behövde ta den livsfarliga vägen över Medelhavet. Att få bo ihop med sin familj är en mänsklig rättighet som har starkt skydd i internationella konventioner, och rätten till familjeåterförening bör utvidgas.
Vänsterpartiet vill ta bort 18-årsgränsen för familjeåterförening och återinföra den så kallade sista-länken-bestämmelsen, som innebar att om en enda familjemedlem var kvar i hemlandet skulle denne beviljas uppehållstillstånd för att få komma till Sverige och leva med den övriga familjen här. Dessutom bör det försörjningskrav som infördes genom den tillfälliga lagen slopas. Rätten att leva med sin familj ska inte bero på klasstillhörighet eller äventyras av bostadspolitiska misslyckanden.
Vi vill också möjliggöra för anhöriginvandring vid så kallade snabba anknytningar, i syfte att möjliggöra familjeåterförening för till exempel hbtq-personer eller hedersutsatta som inte har kunnat leva öppet med sina förhållanden i hemländerna.
Tvåårsregeln vid brutna relationer, som innebär att man för att behålla sitt uppehållstillstånd måste stanna kvar i relationen trots att våld förekommer, utvidgades genom den tillfälliga lagen till att i praktiken omfatta fem hela år. Dessutom tog man bort undantaget för fall där det har förekommit våld eller handlingar som inneburit en allvarlig kränkning.
Vi är väldigt kritiska till detta beslut och menar att man genast måste återgå till den tidigare ordningen. Ingen ska hållas kvar i en våldsam relation av rädsla för utvisning, fru talman. Till slut ska jag säga något om arbetskraftsinvandringen, fru talman. Vänsterpartiet har inte motionerat på detta område heller i år, utan vi hänvisar till vårt särskilda yttrande.
En väl fungerande arbetskraftsinvandring kan tillföra mycket såväl för den enskilde som kommer hit för att arbeta som för svensk ekonomi och arbetsmarknad. Arbetskraftsinvandrares ställning på arbetsmarknaden måste dock stärkas, fru talman. Det omfattande utnyttjande av arbetskraftsinvandrare som sker på svensk arbetsmarknad måste stoppas. Detta kräver en förändring av dagens regler för arbetskraftsinvandring.
Vänsterpartiet sträckte ut en hand till regeringen för att förmå den att göra sådana ändringar, men tyvärr tog man inte chansen. Vänsterpartiet valde i stället att tillsammans med Moderaterna och KD försöka hitta förslag som kunde jämna ut maktobalansen och finna brett politiskt stöd, inte minst från Socialdemokraterna som arbetarrörelseparti. Vi står därför bakom initiativet om tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om arbetskraftsinvandring, och vi ser detta som viktiga steg i rätt riktning.
Vi hade dock gärna sett förslag till kraftfullare åtgärder, till exempel att arbetsgivaren ska kunna visa att rekryteringen bygger på en faktisk brist på arbetskraft, att arbetstagare som träder fram och berättar om missförhållanden hos arbetsgivare ska få stanna i Sverige tillståndstiden ut samt att det ska ställas krav på juridiskt bindande anställningsavtal.