KBLab/rixvox huggingface dataset:
Niklas Karlsson (S):
Jag hade först inte tänkt att ta någon replik, Emma Henriksson. Debatten har nu handlat mycket om vinsterna och att det finns företag som har stora avkastningskrav och får de pengarna. Vi tycker inte att det är rimligt, utan pengarna bör användas i verksamheten.
Det vi gemensamt avsätter till gemensamma angelägenheter ska användas till det. Det har vi talat mycket om. Bland annat Sverigedemokraterna kände inte till det. De tyckte att det var ett kommunikationsproblem. Jag får väl se till att de får de artiklar som har skrivits om detta. Utskottsinitiativet som nu Alliansen lägger fram i finansutskottet, som man menar att det finns en majoritet för, innebär att man snävar in det uppdrag som regeringen har gett.
Det handlar inte bara om vinsterna utan om så mycket annat. Vi kan för ett ögonblick tala om det. Ni säger till exempel att när det gäller insyn i verksamheten ska det vara för elever, föräldrar, patienter, brukare och anhöriga. Men medborgarnas rätt till insyn vill man ta bort. Den ska inte utredas. Varför det? Ni säger att bemanningskravet inte är viktigt. Det ska man också ta bort.
Vi menar att bemanning och kvalitet hänger ihop. Stryker man bemanningskravet ur utredningen kommer det att innebära en reell risk för både vårdtagare och personal. Därför är det också många som uppmanar: Gör inte det. Detta är två andra alternativ än det vi har diskuterat tidigare. Varför tycker Emma Henriksson och Kristdemokraterna att det är rimligt att man tar bort de utredningsuppdragen?
Niklas Karlsson (S):
När vi hör Emma Henriksson i replikskiftet är argumentet till att man vill snäva in regeringens utredningsuppdrag att man bara ska utreda det som stärker kvaliteten. Man tycker att insyn inte stärker kvaliteten. Bemanningskrav stärker inte kvaliteten. Vinstbegränsningar och allmännyttiga principer stärker inte kvaliteten. Vi menar tvärtom. Det är klart att händer i vården spelar en roll.
Det är klart att lärare i skolan spelar en roll. Därför säger vi att det åtminstone är rimligt att man utreder det. Det kanske inte blir så i slutändan. I en utredning tittar man på hur förutsättningarna ser ut, vad man skulle kunna göra bättre för att det ska utvecklas i rätt riktning och vad borde ta bort för att kvaliteten ska stärkas. Ni vill inte ens utreda det. Ni är fortfarande oss svaret skyldiga.
I slutänden är de som drabbas av det utskottsinitiativ som nu är framlagt där man snävar in utredningen eleverna, vårdtagarna, medborgarna och patienterna. Det kan vi bara beklaga.
Niklas Karlsson (S):
Jag tycker att det är bra att inrikesministern delar min problembeskrivning av hur den offentliga servicen försvinner från orter. Samtidigt ska man nog inte göra det alldeles för lätt för sig och säga att interpellationen ska riktas till ett annat statsråd. Jag råkar veta att regeringen fattar beslut kollektivt, så det finns väl anledning att man lyfter fram detta när man resonerar kring de här frågorna.
Butiksrånen, som nu har blivit föremål för diskussion och som har blivit en stor fråga hemma i Svalövs kommun, är på något sätt ett symtom i sin helhet på något som sker i vårt samhälle. Därför tar jag också upp andra exempel. Även om vi inte ska debattera just de sakerna i dag tror jag att det är viktigt att ha med sig i diskussionen vad det är som händer i vårt samhälle.
Om man säger att vi ska vara ett land som tar ansvar för både storstad och glesbygd måste de här frågorna finnas med i diskussionen. Även om en del tycker att svaret är lite mjukt tycker jag att det är positivt att inrikesministern flaggar för att regeringen tänker återkomma med ett helhetsgrepp.
Jag ser fram emot detta och kan garantera inrikesministern att jag kommer att återkomma i frågan för att diskutera den ytterligare. I det här arbetet kommer det naturligtvis att krävas både enklare och lite svårare grepp, naturligtvis på både kort och lite längre sikt.
Jag kan berätta att när butiksrånen i Kågeröd och Billeberga i Svalövs kommun inträffade reagerade kommunledningen direkt, för övrigt en kommun ledd av socialdemokrater och moderater i koalition, och tog omedelbart kontakt med berörda handlare. Det är på något sätt kommunalpolitik när den är som bäst, handlingskraftig och konkret.
Man kontaktade riksdagspolitiker, Svensk Handel, Svenskt Näringsliv och satte sig ned med berörda handlare för att diskutera. Det här har inneburit att man nu samlar till en stor träff i de berörda orterna för att diskutera med medborgarna om hur man ska komma till rätta med detta.
Ansvaret för den egna bygden liksom intresset av att göra någonting bra och kunna fortsätta leva i de här småorterna finns bland medborgarna - det är det ingen tvekan om - och initiativen är tagna.
Nu är det viktigt att man också från det offentliga Sverige reagerar och säger: Det ansvar som ni känner för er bygd och det ni vill göra för att ni ska kunna bo kvar på er ort ska vi nu se till att motsvara och ta vårt ansvar för att det faktiskt kan fungera. Jag ser fram emot nya diskussioner och mot det som inrikesministern har flaggat för att man ska göra, ta ett helhetsgrepp och återkomma i frågan.
Niklas Karlsson (S):
Det känns som att debatten kanske är avslutad. Men det är viktigt att avslutningsvis få säga att anledningen till att interpellationen formulerades i första hand var att jag ville sätta fingret på ett problem som är ganska stort på många orter i vårt land, inte bara i Svalövs kommun, och se till att frågan finns på dagordningen. Sedan är den en del i en större diskussion, som inrikesministern också nämner, om andra delar i den offentliga servicen som det finns anledning att återkomma till.
Det viktiga nu är att vi levererar politik och att det genomförs åtgärder och kommer reformer. Inrikesministern har flaggat för att man ska återkomma med ett helhetsgrepp. Vi ser fram emot detta. Vi hoppas att det inte tar alltför lång tid och att vi därmed påbörjar resan mot att stärka glesbygden, öka människors trygghet och välbefinnande och känsla av att man kan fortsätta att bo kvar i de småorter som finns på massor av ställen i vårt land.
Niklas Karlsson (S):
Jag ska naturligtvis i ärlighetens namn säga att det är glädjande att regeringen vill fortsätta arbeta med den maritima strategin och lyfter fram detta som en viktig näringsgren i Sverige för att vi ska kunna utvecklas, för att stärka miljön och för att skapa fler jobb. När man talar om den maritima strategin tror jag att det är viktigt att man också inkluderar varvsindustrin, som är en viktig del i detta.
Det som jag däremot blir lite fundersam över är att infrastrukturministern i sitt svar skriver att man ska göra detta inom befintliga resurser. Nu är jag i den lyckosamma situationen att jag inte sitter i Sveriges regering och därför kan vara lite friare i mina ord och mina uttryck. Att man skriver att detta ska göras inom befintliga resurser, som snarare handlar om att ändra regelverk och paragrafer, tycker jag är någonting annat.
Det maritima klustret handlar i grunden om en strategisk investering för framtiden. Om man hade kunnat formulera det så som man i grunden egentligen önskar, utan några som helst förpliktelser, och om man dessutom hade kunnat ha titeln infrastrukturminister, hade man kunnat säga följande: Jag tycker att Sverige behöver varvsindustrin för jobben och för miljön.
Vi ska leta upp kritiska flaskhalsar, vi ska identifiera åtgärder och vi ska ta fram en handlingsplan för hur vi utvecklar Europas renaste och modernaste varv. Man skulle dessutom kunna säga: Ge ett uppdrag till de statliga myndigheter som finns, till exempel Sjöfartsverket, och be dem utse en samordnare som jobbar gemensamt med andra statliga myndigheter som Tillväxtverket, Trafikverket och Vinnova för att få ordning på denna farled.
Farleden är en infrastruktursatsning, inte bara för varvet i Landskrona utan för alla andra företag som finns och förväntas etableras runt varvet i Landskrona. Jag förstår den försiktighet som finns från regeringens sida när man talar om otillåtna statsstöd. Men detta handlar i grunden om en infrastruktursatsning.
Det handlar inte bara om en satsning på ett enskilt företag, utan det handlar om hur vi ska kunna utveckla det maritima klustret, inte bara med fokus på Landskronavarvet utan också på de företag som är beroende av den farled som går in till hamnen i Landskrona. Vi lär återkomma till denna fråga. Detta är bara början på en resa. Vi vet att regeringen har flaggat för en blå ekonomi och att detta är någonting som vi ska satsa på. Vi ska utveckla och ta tag i detta.
Det som har dragits i långbänk under väldigt många år ska vi se till att vi får på bordet och kan fatta beslut om. Jag hoppas att vi på den resan ser Landskronavarvet som en viktig del, inte för Landskronas stads del och inte för Region Skånes del utan som en viktig del för att utveckla det maritima klustret för Sverige som nation.
Niklas Karlsson (S):
Jag delar uppfattningen att ägarna har ett ansvar när det gäller satsningar som kan påverka ägarens utveckling. Samtidigt finns det vissa samhälleliga investeringar som vi inte ska lägga på det privata näringslivet. Vi begär kanske inte av Volvo att de ska bygga stora vägar in till sina fabriker, utan det är sådant som vi löser gemensamt. Jag förstår den infallsvinkel som regeringen har i detta när man talar om otillåtna statsstöd och att det handlar om ett enskilt företag.
Jag tror att det är viktigt att vi lyfter denna fråga till att det inte handlar om Landskronavarvet i grunden utan att det handlar om att utveckla det maritima klustret där Landskronavarvet och de näringar som finns runt omkring är en viktig del.
Trots detta vill jag ändå påstå att det känns tryggt med det svar som infrastrukturministern lämnar så här långt, och det känns bra att vi har en minister och en regering som tar dessa frågor på allvar. Avslutningsvis vill jag tacka för svaret och säga att för att vi ska komma överens, ha rätt ingångar och förstå varandras perspektiv finns det väl all anledning för infrastrukturministern att boka en resa till Landskrona.
Då lovar jag att jag ska ta emot henne. Välkommen!
Niklas Karlsson (S):
Tack, inrikesministern, för svaret! Den här interpellationen har sin upprinnelse i en interpellation som inrikesministern besvarade för några månader sedan, med ungefär samma innebörd. Frågeställningen gällde vid det tillfället vilka initiativ statsrådet avsåg att vidta för att minska rånen och öka tryggheten i de brottsbekämpande myndigheternas aktivitet på små orter i glesbygd.
Sveriges Television har i ett avsnitt av reportageserien Delat land uppmärksammat polisnärvaron. Kågeröd, med runt 1 500 invånare i min grannkommun Svalöv, har en livsmedelsaffär, ortens enda, som rånats vid tre tillfällen. Företagare och medborgare på orten sluter upp och försöker hjälpa till med att förhindra nya rån, men osäkerheten är ändå stor. Ett rån blir dyrt för en liten företagare, och nedläggning är en möjlig utveckling.
Mindre men ändå ytterst levande orter stryps långsamt när de sista resterna av lokal service försvinner - en livsmedelsaffär, en kiosk, ett gatukök eller möjligen en bensinmack. De offentliga rummen blir allt tommare eftersom inga naturliga mötesplatser finns kvar. Även polisen måste fundera över sin regionala och lokala närvaro. Polisens legitimitet faller om det finns stora brister i denna.
Vi kan inte heller acceptera att Sveriges lands- och glesbygder blir betesmarker för svenska och utländska ligor som åker runt och stjäl fordon, motorredskap och bensin. Det är bra med ett starkt civilsamhälle och olika former av grannsamverkan, liksom med nätbaserat informationsutbyte. Men just skyddet av medborgarna och deras egendom ska inte behöva vila på dem själva. Detta måste vara statens och närmast polisens ansvar.
När staten och polisen inte förefaller klara detta uppstår rättsosäkerhet. Anledningarna till att jag nu följer upp den tidigare interpellationen med ungefär samma frågeställning är flera. För det första vill jag fästa uppmärksamhet på problemet. Detta är ett bekymmer som finns i stora delar av vårt land.
Det finns säkert också i våra storstadsområden, men inte alls i samma omfattning, och definitivt inte av samma karaktär som på landet och i glesbygd. För det andra är detta problem som omfattar andra åtaganden än bara polisens.
Även om jag vet att inrikesministern inte ansvarar för alla de frågor som berörs av frågan hur vi ska upprätthålla trygghet och service i hela vårt land är det en angelägenhet för hela regeringen, och därför är det på sin plats att man håller den här diskussionen levande.
Därför hoppas jag att statsrådet inte bara ser till sitt eget ansvarsområde, polisen, utan i det fortsatta arbetet i regeringen lyfter upp den här frågan och ser till att den finns med och blir en viktig del av vad vi kan kalla hela-Sverige-strategin, så att man ska kunna bo och verka även utanför storstadsområdena.
Niklas Karlsson (S):
Under de gångna åtta åren med en annan justitieminister saknades en inriktning mot en polisverksamhet för hela landet. Vi vet att varje myndighet fick göra som man ville, och inga regionalpolitiska direktiv eller signaler gavs från den dåvarande justitieministern. Inte minst därför har vi under senare år sett många reportage om dålig polisnärvaro i lands- och glesbygdskommuner. Stora geografiska områden skulle täckas av enskilda polispatruller.
Långt efter att ett brott begåtts kunde polisen komma. Jag har stora förväntningar på den nya polisorganisation som nu har bildats, och jag tycker att statsrådets svar lämnar gott hopp om framtiden. Inte minst vill jag uttrycka min tacksamhet för att statsrådet faktiskt tycks se det problem som finns.
Men det finns naturligtvis också förväntningar på att vi ska lyckas åstadkomma någonting och att vi ska komma till rätta med de bekymmer som finns, så att man faktiskt kan bo och verka i hela vårt land. Jag tror att det är viktigt att man i det här arbetet också funderar på vilka andra positiva erfarenheter och exempel som finns runt om i vårt land. Man ska lära både av misstag och av det som har varit bra.
I den nya polisorganisationen - som statsrådet uttrycker det i svaret på interpellationen - är det viktigt att Polismyndigheten disponerar sina resurser på ett sätt som sammantaget främjar brottsbekämpning och trygghet i hela landet på bästa sätt.
I och med ombildningen av polisen utgör till exempel länsgränserna inte längre ett hinder, utan här har förutsättningarna för att samordna såväl insatser som utredningar förbättrats avsevärt. Man ska nog leta efter de goda exemplen. För lite mer än tio år sedan hade vi stora bekymmer i min hemkommun. Jag var då kommunalråd, och vi funderade hur vi skulle jobba med dessa frågor.
Tillsammans med den dåvarande länspolismästaren i Skåne, Anders Danielsson - numera generaldirektör för Migrationsverket - diskuterade vi detta länge och väl. Det hela slutade med att länspolismästaren och länspolisen i Skåne beslutade att ändra sin organisation precis på det sätt som man nu gör i hela landet.
Kommunens gräns skulle inte sätta stopp eller begränsa polisens förmåga att bekämpa brott. Polisens resurser styrdes till de orter där de behövdes bäst. Det innebar att vi från tid till annan hade lite färre poliser i Landskrona. När vi å andra sidan verkligen behövde polisens resurser fanns de också där.
Dessa möjligheter skapas med en ny polisorganisation, precis som statsrådet säger. Jag hoppas naturligtvis att ni i den utvärdering som ni ska göra framöver ser vad som har blivit bättre och att ni också inhämtar synpunkter från de delar i landet där man har lyckats bra i det här arbetet.
Niklas Karlsson (S):
Det blev ett långt anförande, men det är naturligtvis så, Jan Ericson, att det hjärtat är fullt av kan man prata om väldigt länge. Samtidigt är det i begränsningen mästaren visar sig, så du ska få en chans till. Mycket av det Jan Ericson säger kan jag instämma i. Jag tycker att det är bra att Moderaterna nu väljer att driva frågan om heltid som en rättighet och deltid som en möjlighet och att vi ska avskaffa de delade turerna.
Där har vi en lång väg att vandra, och både Jan Ericson och jag har många partivänner som har en hemläxa att göra hemma i kommunerna. Jag delar alltså Jan Ericsons uppfattning om att så ska det vara. Däremot blir jag lite nyfiken. Det är tydligt vilka intressen vi företräder.
I Jan Ericsons anförande hörde vi mycket om villkoren för företagen; hur många företag som har startats, vilka förutsättningar företagen har och vilka förutsättningar företagen kommer att ha i framtiden. Men inte med ett ord nämner Jan Ericson eleverna i skolan. Han pratar inte om patienterna i sjukvården eller brukarna i omsorgen. Då uppstår frågan om frihet.
Om välfärden handlar om frihet och frigörelse för människor, att lyckas i livet, att må bättre, att få ett gott liv, om man inte pratar om eleverna och patienterna, om man bara pratar om företagen, undrar jag vilken frihet Jan Ericson pratar om. Frihet för vem?
Niklas Karlsson (S):
Jag begärde replik eftersom vi nu har hört ett antal anföranden som har handlat mycket om synen på vinsterna i välfärden. Det som Håkan Svenneling från Vänsterpartiet anför är helt annorlunda än det som vi tidigare har hört från Jan Ericson från Moderaterna.
Jan Ericson sa i sitt replikskifte med mig att han inte hade sett företag inom välfärdssektorn som hade avkastningskrav på 10, 15 eller 20 procent. Han visste inte var detta fanns utan menade att i välfärdssektorn är det 2 procent som gäller, precis som för offentlig verksamhet, kommuner och landsting. Jag påstår att det finns företag med krav på 25 procents avkastning.
Jag vet att SVT Nyheter har gjort reportage om detta. Där citerar man Johan Hähnel från Academedia, som säger: "Våra investerare väntar sig en avkastning på 25 procent varje år." Jag menar att Moderaterna har fel. Men om de inte ser de här problemen i välfärden, om de inte ser att det finns företag som har de här avkastningskraven eller om de försöker blunda för detta, då är det inte konstigt att de drar de slutsatser de gör.
Nu vill jag fråga Håkan Svenneling och Vänsterpartiet: Vilken uppfattning har ni? Ser ni de ohemula vinsterna? Ser ni vinstjakten? Eller delar ni den bild som Moderaterna gett uttryck för?
Niklas Karlsson (S):
Jag ska erkänna att jag först inte hade tänkt ta replik, men jag gjorde det ändå när jag hörde Peter Helanders höga tonläge. Peter är ganska ny i riksdagen. Jag är också ny, men Peter är ännu lite nyare. Han efterträdde Anders Ahlgren, som jag tidigare haft en del debatter med i den här kammaren. Jag ska inte säga att vi var överens om allt, men han var en hedersman, och han hade många kloka synpunkter. Just i de kommunala frågorna var vi många gånger överens.
Trots det höga tonläget hoppas jag att Peter Helander från Centerpartiet och jag också kan bli överens i en del frågor. När jag hör det här anförandet känner jag att jag måste få säga någonting. Peter Helander framställer det som att socialdemokratin tycker att allting var bättre förr. Det är inte sant. Däremot säger vi att det inte är bäst just nu. Vi har en politik för att utveckla, förbättra och förändra. Det handlar inte om att "backa in i framtiden".
Vi har inte sagt att vi är emot valfrihet, tvärtom. I början av 90-talet var vi med och genomförde möjligheten att välja skola, vård och omsorg. Vi värnar den friheten. Vi vill inte sätta stopp för privata alternativ i välfärden. Det har vi aldrig velat göra. Däremot säger vi att vi inte tycker att det är okej att man har så stora övervinster i välfärden.
Vi tycker att välfärden ska styras av en princip som bygger på allmännyttiga villkor, det vill säga att de resurser vi gemensamt avsätter till gemensamma angelägenheter ska användas till just detta. När jag hör de borgerliga företrädarna förstår jag att de inte vill lyssna på detta. Eller så lyssnar de på det men struntar i det av rent politisk-taktiska eller retoriska skäl. Det får Peter Helander själv svara för, jag vet inte.
Men svara mig på frågan, Peter Helander: Tycker du och Centerpartiet att det är okej att vi har en välfärd utan några som helst vinstbegränsningar, att resurserna inte används till det de är tänkta till och att man har en avkastning på 10-15-20 procent?
Niklas Karlsson (S):
Det var intressant att höra denna replik från Peter Helander och Centerpartiet. Nu är det inte samma höga tonläge. Lyssnar man riktigt noga hör man att det egentligen är någonting annat Peter Helander säger i repliken än i huvudanförandet. Ska någon lyssna på den här debatten är det bäst att lyssna på replikskiftet. Jag tycker att Peter Helander hamnade mer rätt nu.
Det är inte så att de direktiv som regeringen lämnade till Välfärdsutredningen handlade om att man skulle ta bort vinsterna eller att man kraftigt skulle begränsa dem. Det var 32 direktiv. De handlade om att man skulle stärka kvaliteten och likvärdigheten. Man sa också att det är rimligt med överskott i verksamheten. Så fungerar all verksamhet, också kommunal och offentlig verksamhet.
2 procent är det rättesnöre vi har för offentlig verksamhet i kommuner och landsting, just för att vi ska ha en god ekonomisk hushållning. Vi har en allmännyttig princip som har gällt på bostadsmarknaden under väldigt många år. Där har man begränsat vinstuttaget för de allmännyttiga bostadsbolagen. De har tillåtits göra överskott, men inte ohemula vinster.
Nu hör jag Centerpartiet och Peter Helander säga att det nog ändå inte är rimligt att man har övervinster i välfärden och delar ut pengar som placeras i skatteparadis. Skönt! Säg det igen! Vi är helt överens. Och om vi har en intellektuell och ödmjuk inställning - båda två naturligtvis - tror jag faktiskt att vi har förutsättningar att bli överens och också göra någonting bra av detta. Låt mig avsluta med att säga något om produktivitet.
Om det visar sig att alternativa utförare, som privata företag, kooperativ och stiftelser, kan utföra verksamheten med samma kvalitet för mindre pengar är det alldeles utmärkt. Den offentliga välfärden måste också syssla med ökad produktivitet. Det är som den gamle socialministern Gustav Möller sa: Varje ineffektivt använd skattekrona är en stöld från de fattiga.
Niklas Karlsson (S):
Det är väl bra att man talar om sin egen politik och redogör för hur man vill att vårt land ska se ut, vilka möjligheter våra kommuner ska ha och hur välfärden ska byggas. I det ligger naturligtvis också att man motiverar och förklarar varför politiken ska bedrivas på ett visst sätt och varför satsningar eller nedskärningar ska göras inom olika verksamhetsområden.
I det särskilda yttrande som Moderaterna har skrivit i detta ärende skriver de att de står för en annan väg. Det blir ganska tydligt att så är fallet. Det är ett helt annat Sverige som Moderaterna vill bygga än det som vi socialdemokrater ser framför oss.
Vi kan konstatera att det handlar om nedskärningar inom den kommunala vuxenutbildningen, nedskärningar inom landstingen, nedskärningar i fråga om kvinnors hälsa och nedskärningar i fråga om psykisk ohälsa bland barn och unga vuxna. Ulrika Heindorff berättade här att hon har erfarenhet från Region Skåne - det är både hennes och min del av landet - och att hon har erfarenhet från landstingspolitik.
Alla de skattesänkningar som ni nu föreslår motsvarar all sjukvård och all primärvård i Region Skåne under ett helt år. Så mycket vill ni dra ned på välfärden i vårt land. Varför är det bättre för Sverige, Ulrika?