KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
I nästa vecka kommer Skolkommissionen med sitt delbetänkande. Det ska bli bra att få upp förslagen på bordet. Utbildningsministern har i många debatter hänvisat till just kommissionens arbete. Jag har följt kommissionens arbete i den parlamentariska referensgruppen. Det som är olyckligt med det arbetet är att det är lite som kan få effekt i närtid i Sveriges skolor.
Under tiden går elevkull efter elevkull ur svensk skola utan att alla får med sig de kunskaper de behöver för att till exempel kunna gå nationella program på gymnasiet. Det är för långsamt och för saktfärdigt agerat av regeringen Fridolin, och det är våra elever som tyvärr drabbas. Det finns många huvudmän i Sverige som gör ett fantastiskt arbete och där de flesta elever klarar skolan bra. Sedan finns många huvudmän som misslyckas. Skolinspektionsrapporterna kan ibland bli en ledsam läsning.
Jag brukar ägna mig åt att läsa dem inför besök som jag ska göra. Det finns alldeles för många huvudmän som inte klarar sitt uppdrag och som får kritik av Skolinspektionen, även efter det att skolan har fått ett antal år på sig att rätta till problemen. I Nynäshamns fall är frågan om det över huvud taget finns kapacitet. Jag är glad att skolan får stöd utifrån. Jag har även besökt Nynäshamn. Jag delar Skolinspektionens bedömning att Nynäshamn inte kommer att klara detta på egen hand.
Riktat stöd till huvudmännen kan absolut vara rätt väg att gå, men att låta det vara frivilligt gör att man riskerar elevers utbildning. Det är positivt att utbildningsministern har fått signaler att Samverkan för bästa skola har slagit väl ut, men hur djuplodande är den utvärderingen? Avser utbildningsministern att göra en regelrätt utvärdering? Kommer frågan om frivillighet i så fall att vara med i den utvärderingen?
Maria Stockhaus (M):
Jag förutsätter att utbildningsministern anser att alla elever, oavsett vilken huvudman de väljer, har rätt till en bra utbildning. Samverkan för bästa skola erbjuds ju både fristående och kommunala huvudmän, något som jag tycker är bra. Men vid de två besök som jag har gjort hos dels en kommunal, dels en fristående huvudman framkom en ganska tydlig skillnad. Hos den kommunala huvudmannen har det i början fungerat så att huvudmän har träffats i grupp och diskuterat gemensamt.
Samverkan för bästa skola har kommit som en fortsättning. Hos de kommunala huvudmännen presenterade man Samverkan för bästa skola, och de som var tveksamma utsattes för en hel del påtryckningar att hoppa på det här. Det har gjort att de flesta kommunala huvudmän som blivit erbjudna det här har hoppat på.
När jag pratade med den fristående huvudmannen, som hade varit med om en liknande process tillsammans med Skolverket, framkom det att de allra flesta i gruppen fristående huvudmän hade tackat nej till erbjudandet om Samverkan för bästa skola och inte utsatts för några påtryckningar att skriva på avtalet. Min fråga är om utbildningsministern tycker att det är rimligt att fristående och kommunala huvudmän behandlas olika. Har inte elever som har valt en fristående huvudman samma rätt till en bra utbildning?
Maria Stockhaus (M):
Tack så mycket, utbildningsministern, för svaret! Den stora mängd nyanlända som skolorna nu tar emot innebär stora utmaningar för både skolor och huvudmän. Skolverket var hos utbildningsutskottet nyligen och redogjorde för de insatser som görs för att stötta skolor och huvudmän när det gäller att möta utmaningarna - det som utbildningsministern beskrev. Dessa insatser är välbehövliga. I beskrivningen av insatserna fanns dock ingenting om digitalt stöd.
Jag ställde till slut frågan, och Skolverkets representanter sa att det inte ingår i deras uppdrag när det gäller nyanlända. Det är inte statens ansvar att ta fram läromedel, men i dagsläget befinner vi oss i det närmaste i en krissituation. Vi har många nyanlända som alla behöver lära sig svenska men också få utmaningar när det gäller att komma vidare i sin kunskapsutveckling. Huvudmännens möjligheter att tillgodose detta ser lite olika ut.
Det finns ett fåtal initiativ på marknaden med digitalt stöd på olika språk men också stöd för att lära sig svenska. Den svenska marknaden är dock liten, och en del språk är så pass små att det aldrig kan bli lönsamt att utveckla digitalt stöd i de språken. I den situation vi nu befinner oss i, är det rimligt att Skolverket inte har något uppdrag att ens titta på möjligheter till digitalt stöd inom ramen för arbetet med nyanlända?
Maria Stockhaus (M):
Då är det ett märkligt agerande från Skolverkets sida att man inte lyfter fram den här möjligheten. Man ser närmast förvånad ut när frågan om digitalt stöd tas upp. Det behöver ju inte handla om att Skolverket självt ska ta fram stöd. Det kan också handla om att se över var det finns behov och hur det ser ut med möjligheter att använda eventuellt innehåll som finns tillgängligt. Nu väntar ett långt och efterlängtat sommarlov.
I många kommuner erbjuder man sommarskola i olika former. Jag var förra sommaren på besök på en sommarskola i Uppsala för gymnasieelever som gick språkintroduktion. De fick möjlighet att gå på sommarkurs i tre veckor för att lära sig svenska bättre. De övriga sju veckorna på sommarlovet fick de troligtvis ingen större möjlighet att tala svenska. Någon form av digitalt stöd för att de skulle kunna fortsätta sin utveckling i svenska hade skolan inte ens tänkt på. Detta är ett nytt sätt att tänka.
Det är ett nytt verktyg för skolan fortfarande, tyvärr. Det är svårt att överblicka vilket innehåll som finns, och där skulle skolor och huvudmän behöva mer stöd. Med tanke på hur Skolverket har agerat hittills tror jag att det skulle vara lämpligt att lyfta fram frågan om digitalt stöd för nyanlända inom ramen för det uppdrag man har. Man ska vara tydlig med att det ska ingå.
Även om huvudmännen har ansvar för att anpassa undervisning och ge stöd till nyanlända är det väldigt få huvudmän i Sverige som är så pass stora att de har möjlighet att ta fram eget digitalt innehåll på olika språk. Utvecklingen generellt när det gäller digitala läromedel går långsamt, och för att få utväxling av de it-investeringar som gjorts av svenska huvudmän är det nog viktigt att de även kommer med bra digitalt innehåll. I Danmark har regeringen subventionerat digitala läromedel för att få igång en marknad.
Även Danmark är ju en relativt sett liten marknad. Diskussionen om digitala läromedel och innehåll generellt hoppas jag kommer upp inom en snar framtid inom ramen för diskussionen om den digitala strategin för skolan.
Däremot känns digitalt stöd för nyanlända, eller åtminstone kartläggning av vad det finns för möjligheter för huvudmännen att använda dem - vad finns det för innehåll på marknaden, vad finns det för appar och annat stöd som man skulle kunna använda - som en fråga där huvudmännen skulle ha behov av hjälp. Är utbildningsministern beredd att utöka uppdraget till Skolverket när det gäller nyanlända till att även omfatta digitalt stöd?
Maria Stockhaus (M):
Jag tänkte ta upp en annan sak som utbildningsministern tog upp i sitt interpellationssvar, nämligen frågan om fjärrundervisning och den proposition som är på väg fram om möjligheten till fjärrundervisning på entreprenad när det gäller modersmålsundervisning och studiehandledning. Det är en välkommen förändring av lagstiftningen, en förändring som kom till stånd tack vare Alliansens agerande i utbildningsutskottet.
Den proposition som nu kommit är begränsad till just modersmål och studiehandledning, något som naturligtvis är bra för många nyanlända, men flera remissinstanser har kritiserat att den är för restriktiv. Man vill se fler möjligheter att utnyttja tekniken och samarbeta mellan huvudmän. Ett viktigt ämne för nyanlända är svenska som andraspråk.
Det är naturligtvis alltid bäst om eleverna kan undervisas av en lärare i sitt klassrum, men lärare i svenska som andraspråk är en av de lärarkategorier som det råder störst brist på. Här skulle fjärrundervisning på entreprenad kunna vara en lösning, men det tillåter inte lagen. Det tillåts inte ens efter den lagändring som nu är på väg. Jag undrar varför regeringen inte är beredd att öppna för försök i andra änden med fjärrundervisning på entreprenad.
Detta är något som många remissinstanser tar upp. För många huvudmän är det den enda lösningen när det gäller att erbjuda till exempel svenska som andraspråk för nyanlända elever med en behörig lärare. Då är fjärrundervisning på entreprenad den enda möjlighet man har.
Maria Stockhaus (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är ett omfattande svar som innehåller mycket - nästan alla reformer på skolans område som den här regeringen har på agendan. Vi är rörande överens om att skolan är viktig. Utan en fungerande skolgång och godkända betyg är möjligheterna att skapa sig ett bra liv och försörja sig själv mycket mer begränsade. Om skolan ska lyckas behövs det bra lärare. Där har vi en stor utmaning.
I Sverige saknar vi behöriga lärare, och den lärarbrist som redan i dag är ett faktum gör att skolan får allt svårare att klara sitt uppdrag. Alliansen gjorde många insatser under sina åtta år vid makten för att stärka lärarna. Jag tänkte inte räkna upp alla, men en viktig reform var karriärtjänstreformen, som gav många lärare högre lön. Allt ligger inte i lönen, men det råder ingen politisk oenighet om att läraryrkets lönenivå behöver höjas och att lönerna behöver differentieras.
Det är därför vi moderater har ställt oss bakom regeringens nivå på lärarlönesatsningen. Jag förutsätter att det också är anledningen till att regeringen ställde sig bakom karriärtjänstreformen. Det är inte okomplicerat när staten ger sig in i lönefrågan. Det fick Alliansen erfara, och det har också varit diskussioner kring fördelningen av de 3 miljarder som regeringen satsar på lärarlöner. Förskolan är i dag det första steget i det livslånga lärandet.
Jag tror att vi är överens om att förskolan är viktig för att lägga grunden till goda skolresultat. Det regeringen nu signalerar med villkoren för den särskilda satsningen på lärarlönerna är att förskollärarna på 2 673 fristående förskolor i Sverige inte är viktiga och inte gör ett tillräckligt bra jobb för att vara förtjänta av ett lärarlönelyft.
Det är bara de förskollärare som arbetar hos en huvudman som också har grundskola eller gymnasium som är tillräckligt skickliga. Det får mig att tänka på en förskola i min hemkommun Sollentuna, Montessoriförskolan Pärlugglan, ett litet föräldrakooperativ som har varit igång i 20 år och som år efter år får bland de högsta betyg en förskola kan få av föräldrarna. När vi gör inspektioner från kommunens sida visar förskolan också på exceptionellt god kvalitet.
Det regeringen nu signalerar är att deras arbete inte är lika mycket värt som det arbete som bedrivs i den kommunala förskolan några kvarter bort. Vad värre är att de kommer att få svårt att behålla sina förskollärare, eftersom den kommunala förskolan kan använda lärarlönesatsningspengarna för att höja förskollärarnas löner och bjuda över Montessoriförskolan Pärlugglan, så att de förlorar sina förskollärare.
Min fråga till statsrådet är: Varför värderar inte regeringen det arbete som utförs av skickliga förskollärare hos mindre fristående huvudmän lika mycket som det arbete som förskollärare hos huvudmän som också råkar ha skola?
Maria Stockhaus (M):
Signalsystemet när man sätter upp regler för statsbidrag är rätt väsentligt. I och med de regler som regeringen har satt upp för att få del av lärarlönesatsningen har man försämrat villkoren för 90 procent av de fristående förskolorna i Sverige, om man jämför med dem som tillhör en fristående huvudman med grundskola och gymnasium eller en kommunal huvudman.
De kan inte konkurrera med högre löner i en situation där - om man tittar på Stockholm och även andra delar av landet - bristen på förskollärare är jättestor och konkurrensen om de utbildade förskollärarna är hård. Det snedvrider konkurrensen och missgynnar de mindre fristående förskolorna. Reglerna missgynnar också de skickliga förskollärare som har valt att arbeta hos "fel" huvudman enligt regeringens regelverk.
Sist men inte minst hotar det likvärdigheten och drabbar de barn vars föräldrar har valt en förskola som inte är kommunal eller tillhör en mindre fristående huvudman. Andelen utbildad personal är avgörande för kvaliteten även i förskolan.
Det regelverk som regeringen står fast vid - trots att man faktiskt har fått omfattande kritik för den här uppdelningen av reglerna kring vilka som kan ta del av lärarlönesatsningen - innebär att vissa barn riskerar att inte få tillgång till förskoleverksamhet av samma höga kvalitet. Risken är att de större huvudmän som har möjlighet att söka statsbidrag kan locka till sig förskollärare från de mindre, som då inte har möjlighet att upprätthålla samma höga kvalitet som tidigare.
Vad har statsrådet för svar till de förskollärare och de föräldrar som på det här sättet missgynnas av att ha råkat välja "fel" förskola för sina barn eller "fel" arbetsgivare?
Maria Stockhaus (M):
Det är fortfarande oerhört viktigt vilka signaler man skickar ut, för det får stor påverkan på hur människor ser på olika verksamheter. Jag förstår att regeringen vill att det ska vara enkla regler för att ansöka om statsbidraget. Men jag har ändå väldigt lite förståelse för att man inte vill ta till sig av den kritik som regeringen har fått för att man missgynnar förskollärare som jobbar hos mindre fristående huvudmän.
Utbildningsministern har i en intervju sagt - och det har du också sagt i debatten - att lärarlönesatsningen främst syftar till att höja resultaten i grundskolan och på gymnasiet. Då undrar jag om regeringen helt har missat att det finns omfattande forskning som stöder att en väl fungerande förskola med hög kvalitet gör stor skillnad i elevernas resultat när de blir äldre. Då är det viktigt att de små fristående huvudmännen har möjlighet att behålla den personal som kan vara med och utveckla verksamheten.
Det är väldigt märkligt att det är viktigt för de andra huvudmännen att förskollärarna och lärarna ska vara kvar för att kunna vara med och utveckla verksamheten. Om man ser att löneutvecklingen är bättre hos en annan huvudman finns det en stor risk att man flyttar på sig, även om man inte i och med flytten får den högre lönen. Att regeringen inte lyssnar på kritiken och på ett så flagrant sätt nedvärderar det arbete som bedrivs hos 90 procent av våra fristående förskolor tycker jag är anmärkningsvärt.
Det vore önskvärt att regeringen bestämde sig för att förskollärare antingen ska vara med eller inte ska vara med i satsningen, i stället för den här halvmesyren, som skickar ut märkliga signaler och splittrar en hel yrkeskår. Är regeringen beredd att ändra reglerna för sin lärarlönesatsning, eller vidhåller man att de barn som går i mindre fristående förskolor, till exempel föräldrakooperativ, inte har lika stor rätt till en förskola med hög kvalitet?
Maria Stockhaus (M):
Jag vill tacka statsrådet så mycket för svaret. Det är många immigranter och flyktingar som kommer till Sverige just nu, och det påverkar ju alla delar av samhället. Inte minst i skolan innebär det stora utmaningar att möta alla som kommer. Det handlar om att tillhandahålla fysiska platser, men också om hur man ska kunna kartlägga elevernas kunskaper och säkerställa att de får rätt stöd när de ska börja skolan i Sverige.
I det känsliga läge som Sveriges kommuner befinner sig i är det viktigt att både kommuner och andra huvudmän känner att de får stöd för att hantera denna situation. Migrationsöverenskommelsen mellan regeringen och allianspartierna innehåller en del åtgärder för att underlätta mottagandet av nyanlända elever, men det kommer att behövas mycket mer. När ett statsråd uttalar sig i frågor får det konsekvenser som i det här fallet. Kommuner, skolor och föräldrar har börjat fundera över vad det innebär i praktiken.
Uttalandet om att nyanlända elever utan skolbakgrund ska kunna placeras i lågstadiet var i mina öron olyckligt. Det var många i skolans värld och även föräldrar som blev oroade inför hur det ska fungera rent praktiskt. Föräldrar med barn i lågstadiet funderade över hur barnens skolsituation skulle bli om nyanlända tonåringar ska gå tillsammans med deras barn.
I svaret förtydligar utbildningsministern att det inte är meningen att nyanlända tonåringar fysiskt ska placeras i lågstadieklasser, vilket jag välkomnar. Att kartlägga nyanlända elevers kunskaper i olika ämnen och se till att de får det stöd som de behöver utifrån den kunskapsbas som de har med sig är en helt annan fråga. Jag tror att både jag och utbildningsministern är rörande överens om det.
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker att det är bra att regeringen är överens med Alliansen om en obligatorisk kartläggning av nyanlända elevers kunskaper. Det kommer nog att ge många elever bättre förutsättningar när de börjar i svensk skola. Vi talar ofta om att man ska ha tillit till professionen. Vi moderater vill gärna visa att vi litar på rektorer och lärare. Efter kartläggningen är det de som har den bästa kompetensen att hitta lösningar för nyanlända elever.
Dessa elever behöver individualiserad undervisning, och man måste hitta olika lösningar beroende på elevernas förutsättningar och även utifrån skolans och kommunernas förutsättningar. Om utbildningsministern delar Moderaternas uppfattning att tillit till professionen är viktigt så är det angeläget att signalera det utåt, även när man pratar med medierna.
Att uttala sig om hur elever ska tas om hand efter kartläggningen är tyvärr en tydlig signal - tycker åtminstone jag - om att man inte litar på professionen och om att man tycker att det bör styras från centralt håll hur dessa elever ska tas om hand. Det är oerhört viktigt att man i signalsystemet visar att man, i den svåra situation som vi befinner oss i, ger de verktyg som behövs - det kommer nästa interpellationsdebatt också att handla om.
Men vi måste ha tillit till att professionen efter kartläggningen kan hitta den bästa lösningen både för skolan och för eleverna.
Maria Stockhaus (M):
Jag tror att vi alla har ambitionen att förbättra förutsättningarna för nyanlända att klara svensk skola och att - som utbildningsministern var inne på - även ta till vara de elever som kommer hit med väldigt goda skolkunskaper, vilket också förekommer. Man ska kanske ha engelskspråkig undervisning för de elever som kan engelska. Det finns många olika lösningar.
Det som jag ville lyfta fram med min interpellation var det signalsystem som man sänder ut när man pratar med medier och vad det får för konsekvenser ute i verksamheterna. Det kan skapa onödig oro, och dessutom signalerar det att man inte litar på att professionen själv klarar av att hantera frågan. Sedan kan man problematisera och diskutera detta, men det är nog farligt om vi från politisk nivå börjar diktera hur lösningarna ska se ut på skolorna.
Det tror jag att professionen har betydligt bättre förutsättningar att bestämma än vad vi som politiker har.
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar statsrådet så mycket för svaret. Ny teknik ger nya möjligheter, inte minst i skolans värld. Tillgången till it i skolan blir bättre och bättre, och med det följer både utmaningar och möjligheter - möjligheter som vi behöver ta till vara om vi ska kunna säkerställa att alla elever i Sverige får en likvärdig utbildning av hög kvalitet. Möjligheterna att bedriva utbildning på distans och som fjärrundervisning är två exempel på innovationer som tekniken för med sig inom utbildningsområdet.
I slutet av hösten möttes jag och utbildningsministern här i kammaren i en annan interpellationsdebatt. Efter den debatten tog jag upp frågan om entreprenad i fjärrundervisning, som jag blivit uppmärksammad på vid ett besök i Ådalsskolan i Kramfors. Det här var innan propositionen om fjärrundervisning kom till riksdagen.
Innan den kom vet jag att även SKL uppvaktade ministern i den här frågan för att uppmärksamma problemet med fjärrundervisning och det faktum att det finns kreativa rektorer som sätter elevernas rätt till undervisning före förbudet mot entreprenad och som i dagsläget bryter mot lagen för att säkerställa att eleverna får den undervisning de har rätt till.
Till exempel fick Ådalsskolan kritik från Skolinspektionen så sent som i juni förra året gällande frågan om fjärrundervisning på entreprenad. När propositionen sedan landade på riksdagens bord hade regeringen över huvud taget inte tagit hänsyn till den problematik som finns kring förbud mot entreprenad i allmänhet och hur det påverkar fjärrundervisningen och möjligheterna att erbjuda exempelvis modersmålsundervisning i alla delar av landet.
Tack vare Alliansens ledamöter i utskottet kompletterades betänkandet med ett tillkännagivande, som också riksdagen beslutade om, innebärande att regeringen uppmanades att tillsätta en utredning kring frågan om entreprenad för fjärrundervisning. Beslut fattades i riksdagen den 19 mars i våras, det vill säga för snart åtta månader sedan. Sedan dess har ingenting hänt förrän nu. Först när Skolinspektionen och medier börjar uppmärksamma frågan på nytt börjar det hända saker.
Skolan i Sverige står, som jag sa i den tidigare interpellationsdebatten, inför enorma utmaningar när det gäller att klara skolgången för nyanlända elever och ungdomar som kommer till Sverige. Att utnyttja teknikens möjligheter fullt ut är en väg att underlätta för skolor och skolhuvudmän att till exempel erbjuda modersmål och studiehandledning till alla elever, oavsett vilket deras modersmål är.
Den lärarkompetens som behövs i exempelvis modersmål finns inte alltid inom den egna kommunen, och utan en förändring i lagen när det gäller entreprenörsfrågan begränsas möjligheten för kommuner att inom lagens ram erbjuda elever modersmålsundervisning och studiehandledning. Jag vet att ni kommer att behandla frågan om utredning av fjärrundervisning på entreprenad på regeringssammanträdet i morgon. Det är ju alltid något, även om det är för lite och för sent.
Maria Stockhaus (M):
Man hade kunnat få till en snabbutredning tidigare om det uppmärksammade problemet. Det är ungefär ett år sedan som problemet uppmärksammades inte minst i medierna. Det gällde framför allt Ådalsskolan i Kramfors, men det finns också andra som har haft det problemet. Jag tycker inte att jag får något bra svar på om- och hurfrågan. Ett om är en signal att man kanske inte ska tillåta möjligheten att utnyttja tekniken.
Det oroar mig. När det gäller just att utnyttja tekniken brukar Gustav Fridolin och jag normalt sett vara rätt så överens. Men det är ändå ett viktigt signalvärde att man börjar ifrågasätta om man över huvud taget ska öppna för denna möjlighet. Jag kan förstå att huvudspåret alltid är att man ska ha en lärare på plats i klassrummet.
Med den situation vi har just nu med lärarbrist inte bara för elever som är nyanlända utan även för elever som är födda här i Sverige behöver vi vara kreativa när det gäller att använda ny teknik. Vi ska inte i en utredning börja ifrågasätta om man ska använda tekniken för till exempel svenska som andraspråk.
Jag ser fram emot arbetet med den digitala strategin för skolan och hoppas att det inte finns en massa om i den som gör att man begränsar kreativiteten hos lärare och rektorer när det gäller att använda tekniken för att stötta eleverna. Ger man dem möjligheten och verktygen och är noga med att följa upp kvaliteten kommer lärare och rektorer att kunna hitta väldigt många bra lösningar själva utan att vi lägger oss i detaljerna.
Maria Stockhaus (M):
Jag tror att jag och statsministern är överens om att kvaliteten i förskolan är viktig och att det behövs förskollärare som arbetar i förskolan för att kvaliteten i verksamheten ska vara hög. I Stockholms läns kommuner har alla en stor utmaning när det gäller att hitta förskollärare. Bristen är stor, och det leder till att kommunerna har svårt att upprätthålla kvaliteten. Dessutom har man stora utmaningar när det gäller att få fram platser i takt med att befolkningen växer.
Regeringen har beslutat att utöka antalet platser på förskollärarutbildningen på universitet och högskolor. Men det är pengar som tyvärr inte kommer Stockholmsregionen till del. Där har man i stället tvingats minska utökningen av antalet platser. Det gör att det kommer att utbildas alldeles för få förskollärare i den här regionen, trots att Stockholmsregionen är en av de regioner som har lägst andel förskollärare.