KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ibrahim Baylan (S):
Jag tackar statsrådet för svaret även om jag inte blir riktigt klok på om det var ett ja eller ett nej. Därför skulle jag vilja börja med att efterfråga ett konkret svar. Jag ställde en konkret fråga, nämligen om regeringen är beredd att tillåta en förskottering för att inte hela det stora projektet ska bli senarelagt. Det är ganska enkelt att svara på.
Antingen är regeringen beredd att tillåta det, och då är svaret ja, eller så är regeringen inte beredd att tillåta det, och då är svaret nej. Ja eller nej? För dem som ännu inte vet vad Norrbotniabanan är vill jag säga att det är en järnväg och en ganska viktig investering inte bara för norra Sverige utan för hela vårt land.
Det finns stora råvarutillgångar i norra delen av landet, råvaror som vi vet under normala omständigheter är mycket efterfrågade i hela världen. De genererar arbetstillfällen samt exportinkomster för hela landet, och genom att också generera skatteintäkter utvecklas även vår välfärd.
För att den basindustrin ska fungera, för att vi ska kunna få fram dessa råvaror, då vi befinner oss oerhört långt från våra huvudsakliga exportmarknader krävs effektiva transporter. Vi befinner oss dessutom i en klimatkris; jorden värms upp på grund av förbränningen av fossilbaserade bränslen.
En omläggning av transportsektorn är därför nödvändig, och just järnvägen är framtiden. Det innebär effektiva och också miljövänliga transporter. Till detta kan läggas att vi befinner oss i en jobbkris. Alldeles för många människor i landet saknar ett jobb att gå till. Därför skulle investeringar i infrastruktur kunna vara ett sätt att generera nya arbetstillfällen.
Det skulle lösa transportproblemen och miljöproblemen och också medföra att fler människor kom i arbete. Jag ser att det är många ungdomar som sitter på läktaren och lyssnar i dag. För dem är det oerhört viktigt att de, när de är klara med sina studier, kan komma ut i arbete. Den här typen av viktiga investeringar kan fungera jobbskapande, så att fler människor har ett jobb att gå till.
I dag har allt färre människor ett jobb att gå till. Infrastrukturministern argumenterar att regeringen inte kan gå in i enskilda projekt och peka, och det vore inte heller bra, menar ministern. Jag kan konstatera att regeringen under förra året gjorde just detta.
Regeringen valde att ge Vägverket i uppdrag att titta på hur man kunde hitta gemensamma lösningar för ett antal vägprojekt, bland annat i Umeå, Motala och Sundsvall. Det blev också en del i de beslut som fanns i budgeten. Om regeringen vill, och det är uppenbart att regeringen har en vilja när det handlar om vägar, kan den naturligtvis ta ett initiativ.
I det sammanhanget vill jag passa på att påminna infrastrukturministern om att Centerpartiet i valrörelsen var oerhört tydligt med att en borgerlig regering skulle fullfölja bygget av Norrbotniabanan. Nu är vi där. Nu ska det avgöras. Det finns dock alldeles för många tecken som tyder på att det vallöftet sviks.
Det är mot den bakgrunden jag ställer frågan om regeringen, när nu regionen är beredd att göra en insats för att bygget inte ska bli försenat, är beredd att gå med på erbjudandet om förskottering.
Ibrahim Baylan (S):
Norrbotniabanan är som sagt en viktig järnväg inte bara för norra delen av Sverige utan för hela vårt land och för våra möjligheter att utvecklas, få exportinkomster och skapa arbetstillfällen. Det är mot den bakgrunden jag ställt interpellationen.
De signaler som kommer från Banverket är inte sådana som man kan känna sig trygg med. De tyder snarare på att man lägger hela investeringen av en välbehövlig järnväg i malpåse. Det är en järnväg som skulle behövas såväl för tillväxten och jobben som för klimatet och miljön.
Banverket har inte fått de resurser som krävs för att kunna göra den typen av investeringar. Åsa Torstensson har en förmåga att då och då glida tillbaka i oppositionsrollen och opponera mot den regering som fanns tidigare, den socialdemokratiska regeringen.
I den här frågan är det inte lätt att göra det eftersom det var en socialdemokratisk regering som prioriterade järnvägen. Vi hade med Norrbotniabanan, och vi hade också anvisat resurser till den. Det är besynnerligt att jag ska behöva undervisa infrastrukturministern om hur finansieringen går till.
Med undantag av de få projekt som finansieras via lån finansieras all infrastruktur ur varje årsbudget. Det är därmed upp till den sittande regeringen att prioritera. Den nuvarande regeringen har hittills valt att prioritera skattesänkningar. Vi är nu uppe i skattesänkningar på ca 85 miljarder kronor per år. Det motsvarar under denna planperiod ungefär 850 miljarder. Också det är en prioritering.
Regeringen har gjort ett val, och nu säger man att det inte finns några pengar för den här typen av för framtiden mycket viktiga investeringar. Investeringarna behövs för att vi ska få bättre fungerande och mer klimatvänliga transporter och för att vi även i en lågkonjunktur ska kunna skapa arbetstillfällen så att människor har ett jobb att gå till. Det är sakförhållandet.
Det är mot den bakgrunden jag ställde frågan. Åsa Torstensson redogör för att jag tillsammans med Vägverket och de berörda kommunerna tog fram de här vägarna. Men nog var det väl ändå så, Åsa Torstensson, att det också i botten fanns ett regeringsuppdrag att titta på ett antal projekt? Ursprungligen var det till och med fler projekt man skulle titta på. Till slut blev det de som jag redogjorde för.
Om regeringen har viljan står det alltså regeringen fritt att göra detta. Det har gjorts när det handlar om våra vägar. Varför inte också prioritera järnvägen - för jobben, för klimatet och för våra möjligheter att hävda exportinkomster, tillväxt och därmed också vår välfärd?
Ibrahim Baylan (S):
Vi socialdemokrater vill bygga Norrbotniabanan. Vi har haft med den i planeringen. Alla infrastrukturprojekt och nyinvesteringar, med undantag av de få projekt som lånefinansieras, finansieras genom varje års budget, så även Norrbotniabanan.
Åsa Torstensson kan näppeligen på allvar hävda att hon kan garantera att hon har kontroll över alla kostnadsökningar de närmaste tio åren, att de 417 miljarderna, som naturligtvis är en plan, inte påverkas av någonting som sker i omvärlden, inte av kostnadsökningar eller någonting annat. Om du hävdar det på allvar, Åsa Torstensson, förstår du inte riktigt vad du sysslar med.
Det är ju så: Man lägger fram en plan, och sedan ska detta finansieras ur varje års budget. Förutsättningarna förändras. Det kan vara höga kostnadsökningar i högkonjunktur. Det kan vara det som händer nu genom att ni har sänkt skatterna med 85 miljarder kronor per år för de allra rikaste. Då visar det sig att det blir stora underskott i statsfinanserna. Det kommer att ske i år.
Man räknar med i runda tal 150 miljarder minus nästa år, kanske till och med mer när människor blir arbetslösa och inte kan vara med och bidra till välfärden genom skatteinbetalningar på samma sätt som när de är i arbete. Jag efterfrågar egentligen ett klart och enkelt besked.
Om nu Åsa Torstensson tycker att Norrbotniabanan är "avgörande och viktig för svensk basindustri" - jag delar den uppfattningen - är då regeringen beredd att ta något initiativ för att man ska kunna fortsätta projekteringen? Regionen har till och med erbjudit sig att förskottera.
Är regeringen beredd att vidta någon som helst åtgärd för att det ska bli av, eller kommer allt detta att rinna ut i sanden medan regeringen står och hävdar att man gör saker som man i praktiken inte gör?
Ibrahim Baylan (S):
Självbelåtenheten är oerhört stor hos näringsministern. Om självbelåtenhet skulle lönas av väljarna skulle Centerpartiet ha haft egen majoritet i Sveriges riksdag. Nu är inte situationen den. Tvärtom har Centerpartiet en väldigt kärv situation i opinionen.
Man skulle kunna tro att detta kunde föranleda eftertanke och kanske till och med kursomläggningar. En del påstår att detta beror på Maud Olofsson som partiledare. Det tror inte jag. Jag tror att det i grund och botten beror på den politik man för.
Man gick till val på en politik, och man fick många röster på den i orter som Umeå, Lycksele och Vilhelmina, men efter valet har man haft mer fokus på Stureplan i Stockholm. Detta har väljarna märkt. Det finns i dag en stor besvikelse hos många centerpartister, och den förstår jag. Jag förstår om de känner sig övergivna.
Ibrahim Baylan (S):
Det är helt uppenbart att Maud Olofsson försöker prata om allt annat än själva sakfrågan. Jag har en teori om varför det är på detta vis. Jag tror inte att Maud Olofsson i grund och botten har backat från sitt vallöfte. Däremot är det kanske lite bekymmersamt att få igenom det i regeringen.
När riksdagen senast tog ställning till Norrbotniabanan, under riksdagsåret 2003-2004, fanns det ett parti som kraftfullt motsatte sig förslaget. Jag läser i den motion som Moderata samlingspartiet den gången skrev. Man skrev att man kraftfullt motsatte sig bygget av Norrbotniabanan. Jag tror att det är det som är Maud Olofssons stora bekymmer. Det är inte Socialdemokraterna.
Det är inte de stora överskott som vi lämnade över. Man kunde faktiskt ha prioriterat att fortsätta bygget av Norrbotniabanan. Men det gjorde man inte, för man valde skattesänkningar. Maud Olofsson! Jag är inte här för att hålla på med pajkastning. Är det någonting vi kan göra tillsammans för att se till att övertyga moderater i regeringen och för att se till att man kan fullfölja det här bygget?
Detta är oerhört strategiskt viktigt för de norra delarna av Sverige, för Sverige som nation och för våra möjligheter att exportera mycket av de naturtillgångar som vi har i de norra delarna av Sverige. Jag sträcker ut en hand, Maud Olofsson. Vi har tydligt deklarerat. Vi har tydligt motionerat i riksdagen. Vi har också tydligt anvisat en alternativ finansiering för detta byggande. Det avslogs av den borgerliga majoriteten med hänvisning till att man skulle återkomma senare. Man har hela tiden sagt att det kommer nästa år.
Och nu är vi ett halvår före nästa val. Då säger Maud Olofsson här att det kommer om några veckor. Okej, då sträcker jag ut en hand, Maud Olofsson. Är det någonting vi kan göra tillsammans för att se till att sätta tryck på det stora regeringspartiet, så att man medverkar till detta? Eller är frågan av den arten att den är förlorad? I så fall ska du ärligt medge det i stället för att försöka slå blå dunster i ögonen på väljarna.
Ibrahim Baylan (S):
Jag ska börja med det som handlar om likvärdigheten och jämlikheten i den svenska skolan.
Vi vet genom nationell forskning, inte minst via Skolverkets försorg, men också genom internationell forskning, inte minst via OECD, att just sammanhållna skolor och ett sammanhållet skolsystem med blandade elevgrupper är inte bara en rättvisefråga utan också en fråga som handlar om kunskapsutvecklingen.
Blandade grupper och sammanhållna system tenderar att leverera högre kunskapsresultat generellt sett, såväl för högpresterande elever som för lågpresterande. Det har under många år utmärkt det svenska skolsystemet. På senare tid är det precis som flera talare har varit inne på: Vi ser att det går åt fel håll.
Nu börjar situationen bli sådan att det är lika lätt i Sverige i dag att förutse hur det ska gå för eleverna bara genom att titta på föräldrarnas utbildningsbakgrund som det är i länder som USA och Tyskland, som vi aldrig har haft som föredöme i det här specifika fallet. Margareta Pålsson säger att detta är viktigt. Men då blir min fråga: Vad vill Moderaterna göra?
Det kan ju rimligen inte räcka med fromma förhoppningar. Du framför problemet att kommunerna inte fördelar resurserna efter behov. Men vad tänker ni då göra för att resurserna ska fördelas bättre? Att bara ta upp problemet men inte komma med några förslag kommer ju inte att hjälpa upp situationen. Tror ni att de genomförda reformerna skulle häva utvecklingen?
Jag tror tyvärr att de till och med kommer att späda på utvecklingen, för väldigt mycket av inriktningen i den skolpolitik som förs av denna regering handlar snarast om sortering - inte sammanhållning.
Ibrahim Baylan (S):
Eftersom ordföranden för utskottet uppenbarligen inte lyssnade på mitt anförande, där jag just sade att kunskapsförsämringen har hållit på i snart 15 år, kan hon alltid läsa det i efterhand i protokollet och se att det står tydligt där. Dock har situationen i modern tid aldrig varit så illa som nu. Resultaten har aldrig varit så låga som nu. Det är viktigt att komma ihåg. Sedan är det precis så att vi alla behöver vara ödmjuka och se om det finns områden där vi till och med över blockgränserna kan göra något.
I mitt anförande försökte jag sträcka ut en öppen hand till den nuvarande regeringen och säga att vi kanske skulle kunna göra något här, eftersom vi inte står så långt ifrån varandra. Kanske skulle det vara välgörande för svensk skola och för Sveriges framtid om vi satte oss ned och diskuterade om det går att lämna långsiktiga besked. Detta har över huvud taget inte bemötts.
Om det beror på att man i riksdagen inte har någon möjlighet att göra den typen av överenskommelser eller om inte viljan finns vet jag inte, men det kanske Margareta Pålsson kan klara ut. Jag har redan redogjort för vad vi vill göra. Det handlar framför allt om resursfördelningen.
Sedan tycker vi också att grund- och gymnasieskolan, precis som på högskoleområdet, ska ha i uppgift att när man etablerar och bedriver verksamhet se vad man - inom ramen för det fria skolvalet - kan göra för att få mer heterogena elevgrupper. Skolvalet blir i det fallet till och med en förutsättning för det.
Slutligen, herr talman, kan jag konstatera att jag inte fick något som helst svar på vad Moderaterna konkret vill göra förutom fromma förhoppningar. Kanske är det så att jag inte får något svar, och därför avslutar jag med följande.
Eftersom ordföranden för utskottet i dag av regeringen har utsetts till landshövding vill jag gratulera i den antagligen sista debatt som vi har här i kammaren och framföra förhoppningen om att utbildningsutskottet kanske också i framtiden blir inbjudet till Skåne och kan hälsa på och diskutera den här typen av frågor också i den landsände där utskottsordföranden nu blir landshövding.
Ibrahim Baylan (S):
Först en saklig upplysning: Det jag talade om var inte tilläggsdirektivet utan själva utredningen. Tilläggsdirektivet kom i december 2006 när den nya, borgerliga, regeringen skrev ett tilläggsdirektiv - rätt ska vara rätt. Jag måste få ställa en fråga till Roger Haddad: Är du nöjd med hur detta har utvecklats?
Är Folkpartiet nöjt när det gäller denna reform som vi både tillskrivit en sådan vikt för att höja kvaliteten på undervisningen och för att se till att få en bättre tingens ordning i svensk skola?
Ingen av oss kan väl vara nöjd med situationen i dag, med att drygt 12 procent av Sveriges elever lämnar grundskolan utan att kunna välja ett nationellt program, med allt vad det sedan innebär i form av försämrade möjligheter på arbetsmarknaden och i livet över huvud taget. Är du nöjd med hur den här reformen sjösatts? Och om du är nöjd, varför är du då det?
Jag är väldigt mycket för reformen, för jag tror på den men inte som ett slags alexanderhugg utan som en viktig komponent för att höja kvaliteten på undervisningen - en komponent av många förstås, men en viktig sådan. Är du alltså nöjd? Det är det första.
Det andra är att jag, fru talman, märker att Roger Haddad men också många andra regeringsföreträdare i frågor där man är trängd, där man är pressad, därför att utvecklingen inte alls går så som vi alla hoppas - vi ser att de reformer som sjösatts inte alls faller så väl ut som vi alla skulle kunna hoppas - försöker önska sig tillbaka till den tid då man var i opposition.
Man börjar leta efter brister för sju åtta tio år sedan. Jag kan vara ödmjuk och säga att vi nog inte gjort allt som är perfekt i denna världen. Men vi försöker alltid lära både av det vi gjort bra och av det som varit mindre bra. Roger Haddad, varför tar ni inte debatt om det som händer i dag? Varför blickar ni hela tiden tillbaka?
Ibrahim Baylan (S):
Det är bra att Roger Haddad kan vara tillräckligt ödmjuk för att erkänna att inte heller han är nöjd. Det har inte riktigt låtit så. Dock är det så att Roger Haddad återkommer till det som flera andra borgerliga i denna talarstol försökt göra antydningar om, nämligen till myndigheten. Trots allt är det regeringens myndighet vi talar om. Och trots allt är det riksdag och regering som fastställer förutsättningarna.
Myndigheterna jobbar efter de direktiv som de får av regeringen. Jag måste säga att jag blir smått förbannad när jag gång efter gång hör er göra antydningar och försöka skjuta över ert ansvar på en myndighet som är satt att egentligen genomföra det som regering och riksdag beslutat. Ta i stället ansvar för det ni gör och erkänn att det blev ett debacle och säg: Nu har vi en ny situation.
Vi försöker sjösätta detta, att gälla från den 1 december 2013. För att försäkra oss om att det i de delar som vi nu diskuterar verkligen börjar gälla då vore det mycket bättre att rösta för det som föreslås i det betänkande som vi i dag debatterar och där egentligen bara två saker krävs. För det första gäller det en ordentlig återrapportering till riksdagens utbildningsutskott före årsskiftet så att vi vet hur arbetet fortgår.
Jag menar då inte bara, som någon sade, en omvärldsbevakning utan att vi får en ordentlig genomgång. Det kan väl inte vara så oerhört svårt. För det andra gäller det att vi får en finansieringsplan som är sådan att det ekonomiskt håller och att Skolverket och andra helt och fullt har förutsättningar att genomföra arbetet.
Det vore fullständigt förödande - det kan du väl ändå hålla med om, Roger Haddad - om vi vid årsskiftet eller nästa vår återigen står här och diskuterar och det kommer fram att ytterligare komplikationer tillstött, att vi har hamnat i läget att reformen igen måste skjutas upp. Då tror jag att vi tappar både förankringen och legitimiteten. Du ler, Roger Haddad, men det här är allvarligt.
Skulle det ske levererar den här reformen tyvärr inte, tror jag, allt det goda som vi båda önskar att den levererar.
Ibrahim Baylan (S):
Michael Svensson ber mig att göra en hypotetisk spekulation. Tyvärr är det så att jag inte är utbildningsminister. Dessutom är det så, precis som Roger Haddad med flera tidigare sagt, att den utredning för auktorisation som jag var med och tillsatte förändrats av den nuvarande regeringen. Den reform man sjösatte har man helt och fullt själv tagit fram.
Vi har haft synpunkter på detta; vi hade gärna sett att det hade varit bredare grupper. Vi har också framfört dessa synpunkter, men eftersom vi i grund och botten ändå tycker att själva reformen i sig - riktningen - är så pass bra är vi väldigt måna om att detta ändå får sjösättas innan vi lägger fram förslag till ytterligare förändringar. Hade man kunnat förutsätta detta? Ibland ja och ibland nej.
Det är svårt för mig att i efterhand göra en sådan bedömning, för då är man alltid lite efterklok. Jag nöjer mig därför med att läsa upp den ordentliga granskning som konstitutionsutskottet gjorde och som Michael Svensson i sitt anförande framhöll inte innehåller någon kritik.
Den avslutas med följande - som svar på din fråga: "Brister i beredningsarbetet har sammantaget bidragit till att reformen inte har kunnat genomföras inom den tidsram som ursprungligen beslutades. Regeringen har ett ansvar för att beredningsarbetet resulterar i ett fullgott beslutsunderlag." Utskottet konstaterar att regeringen i det aktuella fallet har brustit i detta avseende.
Det är vad konstitutionsutskottet skriver i sin slutkläm i det du menade inte innehöll någon kritik. Får jag då fråga Michael Svensson: Föranleder detta någon som helst reflexion, någon som helst självkritik eller någon som helst anledning till eftertanke? Jag menar inte bara utifrån denna reform utan också, kanske framför allt, inför sjösättandet av andra stora reformer i framtiden.
Ibrahim Baylan (S):
Tack för svaret, Michael Svensson! Det är trots allt så att det vi i dag diskuterar framför allt är en betänkandetext som kräver att regeringen sjösätter reformen inom den tid riksdagen nu med stor sannlikhet kommer att ställa sig bakom.
Riksdagen och regeringen har inte haft någon anledning att i själva datumfrågan börja hamna på helt olika linjer, och jag tror dessutom att det hade varit direkt skadligt. Vi är måna om att denna reform börjar gälla, och därför ställer vi oss bakom regeringens nya datum. Däremot finns det tvivel hos oss, och det är det betänkandet ger uttryck för. Det finns ett tvivel hos oss om att regeringen är kapabel att leverera detta.
Det är mot den bakgrunden vi kräver att man återkommer till riksdagen. Jag förstår egentligen inte varför de fyra borgerliga partierna i grund och botten är emot detta. Det är nämligen ingenting annat än en rapport om hur arbetet går och en finansieringsplan, så att vi vet att det finns tillräckligt med finansiering för att kunna genomföra detta. Då är min fråga: Varför är de borgerliga partierna emot detta?
Ibrahim Baylan (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Det här är, precis som har uttryckts tidigare, ingen ny fråga. Däremot är det otillfredsställande att den inte har lösts på ett nöjaktigt sätt. Jag ställde en motsvarande skriftlig fråga till regeringen för snart tre år sedan. Det hade redan då varit oroligt länge.
Jag kan bara konstatera att tre år senare är vi i samma läge. Det kan man inte vara nöjd med, statsrådet. Även om statsrådets svar andas en viss nöjdhet är hon ensam om det. De fastboende på Holmön, kommunen med flera framför att det här inte är en bra lösning.
Det förslag som Thage G Peterson på regeringens uppdrag lade fram har inte gått att förverkliga. När man följer vad som har hänt transporterna till och från Holmön framstår en lätt parodisk situation. Ta bara de senaste turerna som statsrådet redogjorde för i sitt svar.
Huvudmannen Trafikverket har trots tappra försök hamnat i rent dråpliga situationer. Först ska en gammal färja sköta en del av godstransporterna och en del av persontransporterna. Sedan ska det finnas en stor svävare. Allt detta kostar naturligtvis mycket pengar.
En statlig myndighet kommer fram till en lösning där man satsar många miljoner, varpå en annan statlig myndighet, nämligen Länsstyrelsen i Västerbotten, underkänner den lösningen eftersom den inte håller sig till gällande miljökrav. Den ena handen vet inte vad den andra gör.
Däremellan sitter Holmöborna och vi skattebetalare som satsar massor av miljoner på saker som inte gör livet lättare för medborgarna i vårt land. När ska det bli slut på detta? Av svaret att döma har statsrådet ingen lösning att erbjuda.
Den färja som statsrådet hänvisar till har sedan mitten av november när den kom ut från varvet efter en reparation gått sönder fyra gånger - nu senast i går, fick jag veta via ett mejl inför interpellationsdebatten.
Är det statsrådets slutgiltiga svar till Holmöborna, att det här inte fungerar? Inte ens den lösning som Thage G Peterson utredde och som Trafikverket har jobbat med är i dag verklighet. Faktum är att man fortfarande får lappa och laga till stora kostnader. Är detta det enda besked som statsrådet har att lämna?
Det här fungerar uppenbarligen inte. Vad ska Holmöborna ta sig till? Är det regeringens mening att människor inte ska bo där? Vart ska de i så fall ta vägen?