Andreas Norlén (M):
Sverige har fyra grundlagar: regeringsformen, successionsordningen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. I dag behandlar kammaren omfattande och viktiga förslag som rör två av dem: tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. De ger de grundläggande spelreglerna för alla former av massmedieverksamhet i vårt land, bland annat tryckta skrifter, radio, tv och en del av hemsidorna på internet.
Ändrade mediegrundlagar Det här är de bredaste översynerna av dessa båda grundlagar som har gjorts på årtionden. Det är därför viktiga beslut som kammaren snart ska fatta. Samtidigt som det är breda översyner är det viktigt att framhålla att de förslag som nu ligger på kammarens bord inte innebär några genomgripande förändringar. Det handlar snarare om att förändra för att bevara.
Att förslagen är omfattande rent volymmässigt beror på att det har gjorts en gedigen genomgång av språk och struktur i de båda grundlagarna. TF och YGL kännetecknas båda av ett språk som delvis är föråldrat och en inte helt lättillgänglig struktur. Detta tillsammans gör att det kan vara relativt svårt att ta till sig vad som står i grundlagarna, om man inte är expert på området. Därför är det bra och viktigt att denna genomgång har gjorts.
På samma gång har det funnits en ambition att bevara en del formuleringar som har en lång tryckfrihetsrättslig historia i vårt land och som därmed inte enbart bär ett visst juridiskt innehåll utan också har ett slags kulturhistoriskt värde. Sverige fick som bekant sin första tryckfrihetsförordning redan 1766, och häromåret högtidlighölls 250-årsminnet av denna världens första grundlag till skydd för det fria ordet.
Sverige har därmed en stark och stolt tradition när det gäller tryck- och yttrandefrihet, och det är viktigt att värna och lyfta fram den. Därför föreslås, som jag nämnde, inga förändringar av de grundprinciper som bär upp tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Man brukar tala om systemets grundbultar och då syfta på bland annat etableringsfriheten. Vem som helst får utan tillstånd till exempel ge ut en tidning.
Exklusivitetsprincipen innebär att tryck- och yttrandefrihetsbrott får beivras bara om det finns stöd i grundlagen. Förbudet mot censur och hindrande åtgärder innebär att det inte får förekomma någon förhandsgranskning från statens sida. Inga andra åtgärder för att på annat sätt hindra att en skrift ges ut får verkställas.
Ensamansvaret innebär att en person i taget som är straffrättsligt ansvarig för det som skrivs i en tidning. Meddelarskyddet innebär rätten att meddela uppgifter för publicering i grundlagsskyddade medier. Detta är centrala byggstenar i det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet, och de bevaras. Till dem kan man även lägga juryprövning.
Vi har en särskild rättegångsordning för tryck- och yttrandefrihetsmål som bygger på ett jurysystem i motsats till hur det svenska rättssystemet i övrigt fungerar. Om dessa byggstenar finns kvar föreslås dock vissa ändringar i sak i grundlagen.
Det som föranleder mest debatt, och som har föranlett mycket debatt under det gångna året, är förslaget om att det ska bli möjligt att i lag införa förbud mot offentliggörande på webben av personregister som innehåller vissa särskilt integritetskänsliga personuppgifter, om de görs tillgängliga på ett sätt som innebär särskilda risker för intrång i enskildas personliga integritet.
Det finns ett stort värde i att grundlagsändringar normalt genomförs i brett samförstånd i vårt land. Den breda enighet som brukar eftersträvas saknas dock när det gäller den del av regeringens förslag som innebär att det ska bli möjligt att förbjuda söktjänster som innehåller personuppgifter om att enskilda har begått lagöverträdelser, förekommer i fällande domar i brottmål eller har varit föremål för straffprocessuella tvångsmedel.
Mot bakgrund av att den breda enigheten kring den här delen av förslaget inte föreligger föreslår KU att den delen av förslaget ska avslås. Som jag ser det visade debatten att det fanns delar i förslaget som var svåra att försvara och att det därför behövs ett omtag. Detta ska inte misstolkas som att det finns en oenighet när det gäller värdet av den personliga integriteten och att den behöver skyddas.
Det är viktigt att understryka att söktjänster som tillhandahåller personuppgifter om lagöverträdelser och liknande förhållanden utgör ett allvarligt ingrepp i enskildas personliga integritet. Utskottet föreslår därför att riksdagen tillkännager för regeringen att en utredning bör få i uppdrag att på nytt utreda frågan om att begränsa grundlagsskyddet för söktjänster som innehåller den typen av personuppgifter.
Det är viktigt att grundlagarnas tillämpningsområde är tydligt avgränsat och att detta beaktas i en kommande utredning. När det gäller register som innehåller andra integritetskänsliga personuppgifter står däremot utskottet bakom regeringens förslag.
I dag kan vem som helst med stöd av ett utgivningsbevis och därmed under grundlagsskydd tillhandahålla allmänheten i praktiken personregister med namn och adress på personer med en viss etnisk bakgrund, en viss sexuell läggning, en viss religiös övertygelse eller en viss politisk åsikt. Det är inte rimligt att den möjligheten finns. Med nuvarande ordning riskerar enskilda människor att lida skada.
Samtidigt kan det förstås finnas uppgifter om till exempel personers politiska åsikter eller religiösa tillhörighet som enskilda själva har gjort tillgängliga genom att offentligt åta sig politiska förtroendeuppdrag eller vissa anställningar, vilket kan ge anledning till en annan bedömning. Religiös uppfattning är sällan hemlig för en präst.
Att publicera sökbara uppgiftssamlingar över kommunpolitiker eller vilka som är präster i Svenska kyrkan kan knappast i sig utgöra en otillbörlig integritetskränkning. Fru talman! Utskottet instämmer i regeringens bedömning att det bör vara möjligt att stoppa publiceringen av personregister som innehåller känsliga personuppgifter enligt en uttömmande uppräkning.
Det handlar om uppgifter om hälsa, sexuell läggning, politisk uppfattning, religiös tillhörighet och liknande. Den som inte frivilligt offentliggör den typen av uppgifter ska inte behöva tåla att de publiceras i registerform på internet och därmed bli sökbara och tillgängliga för vem som helst. För att inte undantaget från grundlagsskyddet ska bli mer omfattande än vad som är motiverat måste dock en avgränsning göras av vilka söktjänster som det handlar om.
En utgångspunkt är att registren ska innebära särskilda risker för otillbörliga intrång i enskildas personliga integritet. En helhetsbedömning ska göras utifrån karaktären på registren. Enligt uttalanden i propositionen finns det skäl att fästa särskild vikt vid om det är fråga om en söktjänst som vänder sig till en bred allmänhet. Den uppfattningen delas inte av konstitutionsutskottet.
KU menar att man inte ska göra skillnad mellan om en tjänst vänder sig till allmänheten eller om den vänder sig till en viss yrkeskategori. En söktjänst som vänder sig till den breda allmänheten kan i och för sig innebära ett större integritetsintrång än en söktjänst som endast är öppen för en mindre krets. Men även en söktjänst som vänder sig till en viss yrkeskategori kan komma att bli tillgänglig för ett mycket stort antal användare.
Utskottet anser därför inte att målgruppen i sig ska tillmätas någon betydelse vid bedömningen av om en uppgiftssamling faller innanför eller utanför det grundlagsskyddade området. Bedömningen bör i stället göras med utgångspunkt i syftet med tillhandahållandet av uppgiftssamlingen och vilken typ av uppgifter som tillhandahålls.
Integritetsintrång som följer av uppgiftssamlingar som tillhandahålls med syftet att bidra till ett fritt meningsutbyte och en fri och allsidig upplysning kan inte anses vara otillbörliga och bör som utgångspunkt falla utanför tillämpningsområdet för bestämmelsen. En annan fråga, som tas upp i propositionen och i betänkandet, rör den så kallade arvsynden.
Om en tidning får en ny ansvarig utgivare bär den nya utgivaren straffrättsligt ansvar även för artiklar som ligger på tidningens hemsida men som ursprungligen publicerades innan utgivaren tillträdde. Det kan förstås handla om material som är många år gammalt.
Då har det anförts från utgivarhåll att det inte är rimligt att man som ny utgivare ska bära det straffrättsliga ansvaret för publiceringar som man själv inte var delaktig i. Samtidigt finns det ett berättigat intresse hos den som har blivit utsatt för ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott att kunna agera så länge en uppgift, som till exempel kan utgöra förtal, ligger kvar på en hemsida.
Så länge uppgiften är tillgänglig via nätet kan vem som helst i världen ta del av den. Därför föreslås en medelväg. Utgångspunkten är att det straffrättsliga ansvaret för en internetpublicering ska finnas kvar så länge en uppgift finns kvar på nätet.
Men om en person anser sig ha blivit utsatt för förtal genom en uppgift som är publicerad kan den enskilde eller Justitiekanslern, som är tryckfrihetsåklagare, ta kontakt med utgivaren och säga att en viss information på hemsidan kan utgöra yttrandefrihetsbrott och begära att utgivaren ska ta bort uppgiften från hemsidan.
Om utgivaren gör det inom två veckor kan han eller hon inte hållas ansvarig för informationen, om det kan antas att den publicerades mer än ett år innan underrättelsen gjordes. Om utgivaren å andra sidan vägrar att ta bort uppgiften anses därmed en ny publicering ha gjorts, och därmed kan straffrättsliga åtgärder vidtas.
I debatten om det här förslaget har anförts att det kan vara svårt att bevisa när ett visst yttrande har publicerats på nätet, och en del har menat att det finns en risk för att förslaget skapar en möjlighet att i minst två veckor straffritt publicera uppgifter som utgör till exempel förtal genom att hävda att publiceringen ägde rum för mer än ett år sedan.
Det är därför viktigt att slå fast att det inte finns någon straffri publiceringsperiod, och att det finns en bevislättnadsregel för att göra det enklare för JK och en enskild målsägande att motbevisa ett påstående om att det gått mer än ett år sedan publiceringen. Min uppfattning är att detta innebär en rimlig avvägning mellan utgivarnas och enskildas intresse. Fru talman!
Härutöver behandlas i betänkandet även några motioner från allmänna motionstiden. Moderaterna står bakom reservation 7 om att motverka hybridkrigföring i form av propaganda, och jag yrkar bifall till den reservationen.
Inom EU har ryska tv-sändningar riktade till rysktalande delar av befolkningen i de baltiska länderna aktualiserat frågan om hur det så kallade AV-direktivet fungerar. Det förekommer att ryska tv-företag etablerar sig i något EU-land, till exempel Sverige, för att bedriva verksamhet som riktar sig enbart till den ryskspråkiga publiken i Baltikum.
Ett exempel är en satellitprogramtjänst som kan tas emot i de baltiska länderna genom en satellitupplänk vid Kaknästornet. Den programtjänsten står därmed under svensk jurisdiktion.
Enligt vår mening bör en utredning se över om det i yttrandefrihetsgrundlagen bör skapas en möjlighet att ingripa mot fortsatt sändning av ett utbud som utgörs av propaganda som huvudsakligen riktar sig till mediekonsumenter i något annat medlemsland inom EU och som utgör ett led i hybridkrigföring.
Sammanfattningsvis, fru talman, innebär förslagen till förändringar i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att vi får grundlagar som är mer moderna och lättillgängliga än vad de har varit, som löser en del problem som varit utestående under lång tid och som samtidigt värnar de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundbultar som utgör en del av Sveriges konstitutionella arv sedan 1766.
Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet i de delar som gäller ändringar i grundlagarna och därutöver bifall till reservation 7.