Finn Bengtsson (M):
Det här är en mycket intressant interpellation, om man vill fördjupa analysen något. Först ska jag tacka justitieministern för svaret, för det är ett väldigt bra svar, som visar vilken palett av insatser som nu görs ute i verksamheten för att just lyfta fram det här problemet som har blivit ganska dramatiskt under 2007. Den här gången måste interpellanten tillerkänna justitieministern att hon ser tydliga problem, så vi ska säkert kunna lösa detta.
Jag tror också, som jag sade, att det handlar om en djupare analys. I den kortfattade interpellationen från Thomas Bodström står det att han "har påtalat att det måste sättas in åtgärder för att förhindra att människor som mår dåligt i häkte tar livet av sig". Ja, ingen kan väl annat än instämma i den självklarheten, att detta måste vara en ambition. Men hur kan det då komma sig att folk tar livet av sig i häkte just nu?
Har vi plötsligt tappat alla spärrar? Lider människor mycket mer? Är det själslig sjukdom just i häktena som gör att man tar livet av sig? Trots allt har rätt mycket självmordsbeteende en spegling i en grundläggande psykiatrisk sjuklighet. Nej, min tolkning är att man nu har blivit mer effektiv i att just beivra brott så att fler häktas.
Och tyvärr måste vi säga att det är alltför långa häktningstider - det är säkert riktigt. Men i grunden handlar det också om vad vi har haft för verksamhet som kan möta själsligt lidande. Jag har stöd för att påstå att svensk psykiatri är i kris vad gäller tillgången till psykiatriker, psykologer, behandlare och terapeuter, och vi har alltså ett ganska dåligt läge att möta psykiatrisk sjuklighet hos folk i allmänhet.
Det är klart att i en situation där man blir misstänkt för ett brott och hamnar i häktet och kanske har den här förutsättningen är man extremt illa ute när det gäller att faktiskt ta ett steg vidare under den stressfaktor det innebär att vara internerad. I det fallet kommer naturligtvis problemet med ett självmordsbeteende - delvis i många fall också tyvärr framgångsrikt som det har visat sig under 2007 - att bli konsekvensen i våra häkten.
Men man kan också här, som den tidigare debatten har speglat, snegla lite grann på ett hängrörstänkande och inte bara på ett stuprörstänkande i politiken. Finns det andra insatser den här regeringen nu gör för att försöka titta bredare på det som ytterst ligger till grund för att folk begår självmord såväl utanför som i häkten? Det handlar om att återupprätta en psykiatrisk vård i det här landet. Det har verkligen satsats som aldrig förr på psykiatrin.
Om man någon gång talar om en öronmärkning kan man göra det nu, just på grund av att detta är ett totalt krisområde. Den öronmärkningen är enligt mitt förmenande för en gångs skull befogad nu. Jag tror också att det här kommer att lyftas fram i kommande budgetproposition eftersom det har varslats om detta. Här ser man återigen hur justitiefrågor kan samverka med socialfrågor och hur Justitiedepartementet kan samverka med Socialdepartementet.
Jag är alldeles säker på att vi återigen här har tillfälle till att få något mer vid sidan om svaret om de åtgärder som myndigheter och så vidare levererar i dag.
Statsrådet har ju givit information om att hon i samtal med socialministern och folkhälsoministern, som ytterst har ansvaret för självmordsprevention, på ett intellektuellt sätt kanske kan nå något högre höjder när det gäller hur vi ska möta den grundsjuklighet som vårt land drabbas av på ett något mer långtsyftande plan.
Syftet är naturligtvis att man ska kunna häkta folk när så behövs och att häktningstiderna ska vara så korta som möjligt. Men det är också så att förutsättningen för att vara häktad och kanske lida av psykisk sjukdom och tidigare inte ha fått någon hjälp inte är någon framgångsfaktor.