Åsa Torstensson (C):
Karin Svensson Smith har ställt följande två frågor till mig: 1. Hur jag ämnar agera för att säkerställa att det transportpolitiska målet om ett jämställt transportsystem uppfylls vid byggandet av Förbifart Stockholm. 2. Hur jag ämnar agera för att en analys av olika trafiklösningar för Stockholmsregionen, utöver Förbifart Stockholm, görs ur ett jämställdhetsperspektiv. Detta är den fjärde interpellationen om Förbifart Stockholm från Karin Svensson Smith på kort tid.
Jag vill inledningsvis återigen påminna om att det är de nationella planerna för vägtransportsystemet som är styrande för vilka projekt Vägverket bedriver fysisk planering för. Förbifart Stockholm finns med i den nu gällande planen för perioden 2004-2015 som fastställdes av den tidigare regeringen under tiden för dess samarbete med Miljöpartiet och Vänsterpartiet.
Betydelsen av projektet lyfts också fram av Stockholmsförhandlingen där den bristande kapaciteten i Saltsjö-Mälarsnittet beskrivs som ett av transportsystemets huvudproblem. Förhandlingens trafiklösning ökar kapaciteten i Saltsjö-Mälarsnittet, spårkapaciteten i regionen och mot Mälardalen, kapaciteten på europavägarna samt tillgängligheten till kärnor och knutpunkter.
De allra viktigaste infrastrukturåtgärderna är Citybanan, Förbifart Stockholm och övriga kollektivtrafiksatsningar. Regeringen har dock inte tagit ställning i fråga om Förbifart Stockholm. Först och främst vill vi gå igenom resultatet av den förhandling om Stockholms infrastruktur som Cederschiöld genomfört. Objektet måste vidare tillåtlighetsprövas enligt 17 kap. miljöbalken.
Jag har erfarit att Vägverket inom kort kommer att inkomma till regeringen med en ansökan om tillåtlighet. Frågan om hur jag ämnar agera för att säkerställa att det transportpolitiska målet om ett jämställt transportsystem uppfylls vid byggandet av Förbifart Stockholm är för tidigt ställd. Som jag tidigare nämnt har någon tillåtlighetsansökan gällande Förbifart Stockholm ännu inte inkommit till regeringen.
Det vore en konstig ordning att kommentera beredningen av ett ärende som vi ännu inte har fått in. När det väl kommer in är det Miljödepartementet som bereder ärendet. Det är riktigt som Karin Svensson Smith hävdar att män reser längre och oftare använder bil, även om fördelningen ser något annorlunda ut i Stockholms län. Jag vill då framhålla att Förbifart Stockholm inte enbart skulle bli en trafikled för bilar utan även en trafikled för kollektivtrafik.
Vägverket genomför nu tillsammans med SL en utredning om hur Förbifart Stockholm effektivt kan trafikeras med kollektivtrafik. Karin Svensson Smith har vidare frågat mig hur jag ämnar agera för att en analys av olika trafiklösningar för Stockholmsregionen, utöver Förbifart Stockholm, görs ur ett jämställdhetsperspektiv.
Riksdagens övergripande mål för transportpolitiken är att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i landet. Sex transportpolitiska delmål har vidare formulerats för tillgänglighet, transportkvalitet, trafiksäkerhet, miljö, regional utveckling och jämställdhet som Vägverket har att ta hänsyn till i sin verksamhet.
När det gäller delmålet om jämställdhet arbetar man inom Vägverket dels med utbildningar på bred bas, dels genom integrering av frågan direkt i verksamheten. Alla enheter har till exempel fått i uppdrag att gå igenom sin verksamhet för att identifiera åtgärder som kan bidra till att jämställdhetsmålet uppfylls. Jag vet också att Vägverket Region Stockholm vidtagit åtgärder som på olika sätt bidrar till målet om jämställdhet.
För att säkerställa att det finns jämställdhetskompetens inom projekt har det exempelvis anställts beteendevetare som deltar i projekten och kan ge stöd. Som jag redan nämnt i ett tidigare interpellationssvar om Förbifart Stockholm är jag liksom interpellanten mycket angelägen om att en större andel av resandet sker med miljövänliga färdmedel som kollektivtrafik på järnväg och väg.
Vi ska ha i minnet att ca 35 procent av all kollektivtrafik mätt i personkilometer går på väg. En sådan förändring tar dock tid att åstadkomma. En ökad andel resande med kollektivtrafik kräver till att börja med att det finns kapacitet i kollektivtrafiken att ta emot fler resenärer. Det kräver investeringar i infrastruktur och fordon. Sådana satsningar görs, men det tar ett antal år innan dessa investeringar är klara och får effekt.
Jag vill framför allt nämna Citybanan för pendeltågstrafiken genom Stockholm. Det är det enskilt viktigaste och största kollektivtrafikprojektet för Stockholmsregionen och Mälardalen. Investeringen är av avgörande betydelse för Stockholmsregionens utveckling och hållbara tillväxt. Väl utformad och integrerad med den övriga kollektivtrafiken i regionen kommer kapaciteten, effektiviteten, pålitligheten och attraktiviteten i kollektivtrafiken att öka.
Det kommer att leda till ett ökat kollektivt resande. När det gäller investeringar i fordon har Stockholmsregionen inte heller varit lottlös. Inom ramen för Banverkets fördelning av statsbidrag till inköp av regionaltåg, totalt 4,5 miljarder kronor, har SL beviljats hela 1,8 miljarder kronor. Det kommer att öka resandet ytterligare. Underhåll av infrastruktur och fordon är också viktigt. Pålitlighet och färre störningar är A och O för resenärernas kvalitetsupplevelse.
För att öka pålitligheten och minska störningarna i tågtrafiken har regeringen gjort stora satsningar på drift och underhåll i bland annat järnvägsnätet i Stockholm. Väl underhållna fordon är också viktigt. Detta är primärt SL:s och operatörernas ansvar, likaväl som själva driften av kollektivtrafiken. Man får inte glömma att huvudansvaret för kollektivtrafiken i Stockholmsregionen ligger på regional nivå, det vill säga landstinget. Jag utgår ifrån att landstinget arbetar medvetet för att uppnå en långsiktigt hållbar stadsutveckling och regional utveckling.
En väl utvecklad kollektivtrafik är en nödvändig pusselbit i en sådan utveckling.