Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för de utvecklade tankarna på området! Jag tror att statsrådet och jag har lite olika bild av hur frågan ska hanteras. Till dess att vi får de gemensamma europeiska reglerna dröjer det två och ett halvt till tre år. Så lång tid dröjer det innan man har kommit hela vägen fram. Det är värdefull tid som kan innebära både problem och riktigt stora problem om det vill sig illa.
Det är bland annat mot den bakgrunden som interpellationen har kommit till. Vi behöver med största sannolikhet någon form av övergångslösning, någon form av interimsregler, som gör att vi på ett bättre sätt kan garantera säkerheten i luftrummet under den tidsperioden. Två och ett halvt till tre år är en väldigt lång period, framför allt vad det gäller teknikutveckling. Man hinner flyga mycket drönare på de två och ett halvt till tre åren.
Sedan gäller det Transportstyrelsens informationsinsatser. Ja, strax före jul började de komma igång. Statsrådet beskriver dem som omfattande och bra. Jag skulle vilja säga: Äntligen har man vaknat. De är långt ifrån tillräckligt omfattande.
Att ha dialog, som statsrådet beskriver, med försäljare och leksaksleverantörer i Sverige har säkert sin nytta. Det måste säkert också göras. Men det som krävs är en avsevärt bredare informationsspridning, även till dem som har köpt den via en utländsk hemsida och fått den levererad via posten.
E-handel är knappast ett ovanligt fenomen när det gäller just den här formen av teknik och hur man tillgodogör sig den rent fysiskt. De informationsresurser som man riktar måste även träffa dem som får den här utan att köpa den i butik eller via en svensk hemsida. Jag tror att det är väldigt viktigt att komma ihåg det.
När det gäller internationella regler och standardiseringar håller statsrådet och jag helt och hållet med varandra om att det är väldigt viktigt att ha de gemensamma regelverken. Men, som sagt, de kommer på plats om två och ett halvt till tre år. Och det finns saker som vi redan nu, utifrån det arbete som bedrivs inom ramen för Easa, ser kommer att vara oreglerade i den formen av regelverk.
När vi ser det redan nu är det rimligt att vi tar tag i saken och ser till att vi inte kommer som trea eller fyra på bollen utan garderar oss för framtiden. Vi tar då vårt ansvar för flygsäkerheten även vad gäller de delar som sannolikt, eller bestämt, inte kommer att regleras på europeisk eller internationell nivå. Det här är någonting som vi måste angripa utifrån principen att vi värnar om flygsäkerheten, att den alltid kommer först.
Men det handlar också om att det måste finnas bra möjligheter att genomföra det här på ett säkert sätt. Det finns en rad intressanta förslag som kommer från aktörer på området. Statsrådet har själv, utifrån min interpellation, nämnt UAS Sweden, som är branschorganisation på området och som har en rad idéer. Luftfartsverket har också en rad idéer om hur man skulle kunna lösa saker och ting.
Och statsrådet Morgan Johansson, som var här i kammaren tidigare, har tillsatt en utredning vad gäller just kameror ombord på drönare. So far so good, men detta kräver en viss form av politiskt ledarskap. Om vi ska hantera de frågor i lagstiftningen som krävs, som inte kommer att omfattas av de europeiska regleringarna, är det faktiskt någonting som politiken kommer att behöva ta hand om.
Mig veterligen har inte Transportstyrelsen lagstiftande makt ens över den delen av luftfartslagstiftningen.