KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
En av de frågor jag inte tog upp under mitt anförande var den händelse 2017 som drog igång hela processen i Europarådet med att granska korruptionsanklagelser.
Det handlade om delegationen ledd av ryska dumans sanktionsledamöter, president Agramunt och ledaren för vår grupp, Jordi Xuclà, med flera som åkte till Syrien för att sitta under president Asads porträtt och låta sig bli en del av Asads kampanj.
Det är inte en kampanj för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstat utan en kampanj mot den egna befolkningen - en kampanj som också sker med kemiska vapen. Det var inledningen till upproret 2017 i parlamentarikerförsamlingen. Man motsatte sig att detta skedde och att parlamentarikerförsamlingens rykte drogs ned genom detta agerande.
Eftersom Markus Wiechel själv reste till Syrien och var i samma miljöer som gruppen från parlamentarikerförsamlingen finns det skäl, fru talman, att lyfta upp detta.
De åkte med ryska militärplan och vistades i Syrien med Asads och Rysslands godkännande och såg och mötte dem som Asad och Ryssland ansåg att de skulle träffa. Det här är ett problem som också denna parlamentarikerförsamling, Sveriges riksdag, ska vara medveten om.
Kerstin Lundgren (C):
De svaga i Syrien är den halvan av befolkningen som har tvingats fly kriget och offren för Asadregimens kemvapenattacker. Vilka är svagare än de barn som drabbades av detta?
Hur många av dessa mötte delegationen som åkte från Europarådet till Asads Syrien? Inga. Jag tog bara upp Markus Wiechel som exempel.
Det var ju tydligt att de som åkte från Europarådets parlamentarikerförsamling åkte på rysk inbjudan med ryska transportplan, och de gjorde det med Asads och Rysslands godkännande. Det var en förutsättning för att de skulle komma in på detta sätt.
Det är inte helt enkelt att ta sig in i områden som detta, och det var naturligtvis inte enkelt eller möjligt att möta offren för den kampanj med kemvapen som vi har sett från regimen.
Detta var en av de saker som startade processen med att rensa i Europarådets parlamentarikerförsamling, för där fanns företrädare som var valda ledare och som hade klivit in med Asads bilder bakom sig och gjort sig till en kampanjstruktur för dem.
Om man åker till Syrien och är inbjuden och möter Asads regim är man medveten om att man blir en del av en kampanjorganisation. Detta ska vi vara klara över. Jag hade egentligen också varit intresserad av att höra vad ni tycker om Orbániseringen, men det får vi ta en annan gång.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har två frågor till Anders Österberg. Den ena handlar om Syrien och de gripande bilderna på offren för Asadregimens agerande.
Kemvapenattacken i Douma var ytterligare en röd linje som säkerhetsrådet var oförmögen att möta.
Den andra frågan handlar om biståndet. Vi har talat en del om biståndet till Palestina. Det är ingen tvekan om att vi tycker att vi ska fortsätta ge bistånd, men vår hållning är att vi måste ställa tydliga krav.
Vi har tillsammans varit där och diskuterat, och åtminstone jag uppfattade tydligt att det saknades tydliga krav på att agera för yttrandefrihet, demokrati och mänskliga rättigheter i de palestinska områdena. Detta skulle vi kunna följa upp om biståndet var mer transparent. Vi hade en diskussion i utrikesutskottet.
Vad vill Anders Österberg och Socialdemokraterna göra för att säkra att vi får en transparens och uppföljningsbarhet på biståndet till Palestina?
Kerstin Lundgren (C):
Vad gäller tydliga krav på den palestinska myndigheten är det helt klart så att utskottet i samtal med palestinska företrädare och med regeringsföreträdare har ställt krav på ökad tydlighet. Det är beklagligt att vi inte har haft möjlighet att följa.
Genom Openaid ska vi kunna följa det svenska biståndet, men senaste uppdateringen gjordes 2015. Förutsättningarna för att vi medborgare ska kunna se vart pengarna går och hur pengarna används är därför dåliga.
Ska vi klara trovärdigheten och ha ett stöd för biståndet är det centralt, inte minst när vi går in i konfliktområden, att vi har tydliga krav, att regeringen ställer tydliga krav och att vi ser till att få uppföljning och transparens i systemet. Fru talman!
Anders Österberg upplever frågan om hur man upprätthåller internationella normer som svår. Tycker Anders Österberg att ett av länderna med hjälp av vetorätten ska kunna blockera och gå emot gemensamt överenskomna normer när till exempel kemvapen används?
Det är ju det som händer. Då ger säkerhetsrådet och även Anders Österberg skydd för kemvapenagerande, och det har vi sett. Sedan den förra röda linjen och diskussionen om när Syrien anslöt sig till kemvapenkonventionen har man ju med ryskt stöd och ryskt skydd fortsatt att agera med kemvapen. Det är hög tid att sätta ned foten.
Kerstin Lundgren (C):
Det har förts en långvarig diskussion i FN:s säkerhetsråd om mandat till Minurso. Detta är en av de mest svårframkomliga konflikterna att hantera i säkerhetsrådet. Från svensk sida har vi samlat varit tydliga med att vi vill ha ett MR-mandat också i denna mission.
I den delen råder det egentligen ingen oenighet. Flera gånger har utrikesutskottet också gemensamt uttalat sig i just denna fråga - denna mandatperiod precis som tidigare mandatperioder. När det gäller frågan om att följa EU-domstolen vill jag bara göra ett förtydligande.
När man lyssnade på Lotta Johnsson Fornarve framgick det inte att det fanns delade meningar i Sveriges riksdag om ett svenskt agerande. Från vår sida är vi tydliga med att man måste följa EU-domstolen. Vi förväntade oss också att EU-domstolens domar skulle ha en tydlig inverkan på kommissionens arbete.
Från vår sida ser vi utfallet och var därför tydliga med att rekommendera ett nej från svensk sida i den senaste omröstningen om fiskeavtalet. Vi beklagar att detta inte nådde en bredare majoritet denna gång. Jag är nämligen övertygad om att vi även här kommer att få en domstolsprocess.
Detta var mer en kommentar med anledning av Lotta Johnsson Fornarves inlägg.
Kerstin Lundgren (C):
Jag ville bara att det skulle framgå av debatten att detta inte var en åsikt enbart från Vänsterpartiet. Det var därför viktigt att klargöra detta. Sedan är vi inte överens när det gäller frågan om ett erkännande, vilket jag också vill vara tydlig med. Från vår sida anser vi inte att ett erkännande av Västsahara är aktuellt i dag. Vi hävdar fortfarande FN-linjen och vill förstärka mandatet för FN i arbetet för Västsahara.
Kerstin Lundgren (C):
Jag vill i allt väsentligt instämma i vad som framfördes. Fredrik Malm nämnde gripandet av Bill Browder i Spanien. Svenska MR-aktörer och journalister har tidigare fängslats i Madrid, och då låg Turkiet bakom. Nu var det Ryssland igen. Herr talman!
Det finns skäl att uppmärksamma just detta i våra samtal. Denna gång blev det ett snabbt frisläppande av Bill Browder, men sådant här är exempel på hur Ryssland och andra missbrukar Interpol för att komma åt oliktänkande eller oppositionella. Detta finns inte med i betänkandet, men det är viktigt att vi arbetar tillsammans för att försöka stoppa detta.
Annars blir Interpol en av möjligheterna för auktoritära ledare att strypa oppositionen och hota både den som grips och andra som riskerar att gå samma öde till mötes. Därför är det viktigt att vi är tydliga här.
Jag instämmer i betydelsen av att vi agerar för att sätta stopp för den typ av utveckling som vi har sett i Magnitskijfallet. Jag hoppas att vi sedan tillsammans ska kunna verka för en Magnitskijlagstiftning också i Sverige.
Kerstin Lundgren (C):
Det är bra. Vi får bilda en gemenskap och försöka få med fler för att gå den vägen. Jag tänker inte att Sverige ska börja införa sanktioner mot den ena efter den andra när det gäller MR-brott, men däremot måste vi ha möjligheter att tillsammans med andra i EU, när EU blockeras, agera för att MR-brott inte ska få gå obemärkta förbi.
Magnitskijfrågan är en sådan möjlighet som vi måste ta vara på.
Kerstin Lundgren (C):
Möjligheten gavs nu att få möta Valter Mutt på nytt i en diskussion kring Arktiska rådet och det arbete som bedrivs där. Förra gången vi hade debatt var inte Valter Mutt närvarande, och det gör att jag nu känner att jag måste få ställa en fråga. Vad tycker Valter Mutt om Sveriges strategi för den arktiska regionen? Vad tycker Valter Mutt om den i dag?
Den är grunden för regeringens arbete nu som ordförande i Arktiska rådet. Vad är alltså Valter Mutts bild av denna strategi?
Kerstin Lundgren (C):
Förra gången den här strategin diskuterades med Valter Mutt i kammaren betraktade han den som voodoo. Han förstod den inte. Men nu hör jag att den inte är voodoo. Valter Mutt och Miljöpartiet ställer sig numera bakom den strategi som han tidigare kritiserade så hårt.
Det är en strategi som alliansregeringen tog fram när vi var ordförande i Arktiska rådet. Det är en strategi som inte har förnyats av regeringen eller Valter Mutt inför det nya ordförandeskapet. Det är intressant. Fru talman! Det är också värdefullt att se att det som har kompletterat den här svenska strategin från 2011 är den här lilla promemorian, som jag nu visar för kammarens ledamöter.
Den kom från regeringen den 25 januari 2016 och handlar om en ny svensk miljöpolitik för Arktis. Den innehåller ingenting om moratorier för Arktis när det gäller naturresurser, till exempel olje- och gasutvinning. Förra gången tyckte Valter Mutt och Miljöpartiet att man borde kräva ett tioårigt moratorium. Nu hör jag inte det, fru talman.
Nu står Valter Mutt och Miljöpartiet bakom alliansregeringens svenska strategi för den arktiska regionen. Det finns många goda förslag i strategin att jobba för. Bekymret är att Valter Mutt och regeringen inte har sett till att riksdagen får en utvärdering så att vi har möjlighet att följa upp hur den här regeringen arbetar när det gäller de mål som vi har satt upp för den arktiska regionen.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hade tänkt ha ett annat spår, men jag kan inte låta bli att notera att det återigen är USA som det pekas finger emot när det gäller kärnvapen. Men Ryssland är ju närmare både oss i NB8 och Norden, och den modernisering och utveckling som vi har sett när det gäller kärnvapenfrågorna i Ryssland är någonting som vi har all anledning att oroa oss för.
Jag tänkte också kommentera att jag inte heller i den här debatten tänkte lyfta Natofrågorna på det sätt som vi ofta brukar diskutera dem. Även om vi tycker att Sverige ska bli medlem är detta inte fokus just i den här diskussionen. Det är inte heller Nord Stream 2, som man tycker att vi skulle kunna ha samverkan kring med Danmark och NB8.
Jag vill också berömma det jag hörde om att Norden och Baltikum i höst planerar att ha möte tillsammans med Storbritannien. Det är en viktig signal. Vi från utrikesutskottet som var i London i början av veckan fick också den typen av signaler: Glöm inte oss när ni pratar Norden! Jag tycker därför att det är viktig signal att ta med. Herr talman!
När vi nu har glädjen att ha ministern närvarande vill jag fråga henne varför vi inte i den här skrivelsen från regeringen fick någon redogörelse för arbetet i Arktiska rådet. Vi är ju inte ordförande där, men vi har ändå ett aktivt arbete.
Kerstin Lundgren (C):
När det gäller den arktiska strategin har jag inte tagit den debatten med Socialdemokraterna. Även om det fanns vissa kommentarer i tidigare debatter var det framför allt en diskussion jag förde med Valter Mutt från Miljöpartiet som berörde just det. Från utskottet har vi varit samlat tydliga.
Under den tid vi satt i regering ansåg särskilt Vänsterpartiet och Socialdemokraterna att det skulle vara en separat skrivelse varje år. Det landade vi med så småningom men sa när ni sedan satt i regeringen att ni behöver inte göra en separat skrivelse, för vi förstår det här med resursfrågan.
Men gör det till en tydlig del i den skrivelse som handlar om bland annat våra nordiska samarbeten så att det kommer med som en viktig fråga, för där finns också ett arktiskt råd, och även där är det viktigt att kunna följa upp detta. Mot den bakgrunden har vi återkommande, även de senaste två åren, markerat denna avsaknad i regeringens skrivelse.
Det är beklagligt att regeringen inte har läst den delen och ger oss möjligheten att få en redogörelse, herr talman.
Kerstin Lundgren (C):
Vi ägnar oss åt en verksamhet där det finns många faror. Vi kan välja att se det som ett hinder för agerandet framöver. Vi från vår sida ser möjligheter att få med Kanada i en utveckling som liknar den i Europa.
Det är ju en del av diskussionerna och en del av det som är viktigt i det breda arbetet med att jobba tillsammans för att skapa förutsättningar för en mer hållbar utveckling, här hos oss men också i Kanada.
Det är en del av att sätta gemensamma normer som påverkar, och det är viktigt i en global miljö att vi kan bygga den här typen av regelverk. Det ger förutsättningar för oss och för Kanada. Det påverkar också andra handelsavtal.
Kerstin Lundgren (C):
Jag ser stora möjligheter också för EU och för svenskt jordbruk när det gäller kontakterna med Kanada. En marknad öppnas, och det skapar möjligheter för fler att välja alternativa metoder. Detta är viktigt och är en av utgångspunkterna. Vi kan åstadkomma mer om vi gör något tillsammans och har diskussioner.
Genom det strategiska partnerskapsavtalet och det gemensamma normpaket som finns i CETA har vi skapat en förutsättning för att kunna jobba gemensamt för att lösa frågor som denna. Jag är inte rädd för Kanada eller för att öppna EU. Jag vill se färre tullar, inte fler.
Jag vill inte gå en väg framåt där man söker lösningar i högre murar, högre tullar och mindre gemensam handel. Vår hållning är snarare tvärtom.
Kerstin Lundgren (C):
En nystart för PGU gjordes. Var finns uppföljningen av PGU-nystarten? Vilka mål redovisas i skrivelsen från regeringen så att man kan följa vad nystarten innebär? Riksdagen har lagt fast målen för PGU.
De ska vara de fattiga människornas perspektiv, rättighetsperspektivet, mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Var i skrivelsen följer man upp hur regeringen levt upp till målen i PGU? PGU är inte ett verktyg, utan PGU har lagt fast ett mål. Det är också målet för biståndspolitiken i budgeten.
Skrivelsen som riksdagen har begärt har varit utifrån att vi ska få ta del av hur man följer upp målen. Var i den skrivelse som regeringen har presenterat kan vi följa upp målen? Var syns den uppföljningen tydligt? Det har varit en tydlig debatt, herr talman, i kammaren.
Ställer Socialdemokraterna upp på en parlamentarisk beredningsprocess för att säkerställa att det finns en tydlig målbild i den här kammaren över PGU och Agenda 2030?
Kerstin Lundgren (C):
En nystart för PGU handlar om att starta en ny process för att nå målen. När jag hör Maria Andersson Willner låter det snarare som att det är fråga om en nystart i Regeringskansliet om att resonera om målen - eller möjligen exempel. Det har funnits flera exempel. Måhända handlar det om kunskapsuppbyggnad. Men riksdagen har fastlagt mål för PGU.
PGU-skrivelsen handlar om att följa upp hur regeringen sköter målen. Det är den beställning riksdagen har gjort flera gånger, det vill säga grunden för en skrivelse om PGU att behandla här i dag. Men det finns inga mål att följa upp i skrivelsen. Det är beklagligt.
Jag har försökt att följa vad som har hänt med handlingsplanen som regeringen antog i går. Den kom upp på hemsidan för 20 timmar sedan, men nu finns den inte att se. Den är bortplockad - som det ser ut. Hur är handlingsplanen förankrad? Hur ser den ut?
Det är allvarligt att riksdagen inte kan behandla nya målbilder. Regeringen har några månader före valet, utan förankring i riksdagen och trots signalerna från den egna delegationen, antagit en handlingsplan. Hållbarheten och långsiktigheten i den planen är kort.
Kerstin Lundgren (C):
Varför vill inte regeringen vara en internationell förebild när det gäller att förankra och få beslut i riksdagen kring arbetet med Agenda 2030? Och varför är skrivelsen inte möjlig att följa upp?
Om det nu har hänt så väldigt mycket i regeringen, varför är inte skrivelsen en berättelse om hur långt man har nått i förhållande till de mål som uppenbarligen finns där någonstans? De är inte synliga för oss här i kammaren eller i utskotten när vi ska yttra oss eller diskutera. Vi får det mer som en berättelse om ett antal exempel.
Varför, är min fråga.
Kerstin Lundgren (C):
Om regeringen har gjort en nystart är den möjligen intern. Det är inte möjligt för oss att följa upp den. Var i skrivelsen redovisas de mål som regeringen har satt upp för nystarten och hur man har uppnått dem? Det är ju detta som är bekymret. Riksdagen ska kunna granska regeringen. Det är vårt uppdrag. Vi ska kunna följa upp och se att man lever upp till de mål som är fastlagda.
Var syns detta i skrivelsen? Exemplen handlar om att man arbetar med vattenfrågor - så trevligt! - eller om att man arbetar med något annat på något annat område. Så har inte tidigare skrivelser om PGU sett ut. Där har det varit tydligt vilka mål man har och vilka målkonflikter som kan finnas, och vi har haft en möjlighet att följa upp.
Ett av problemen är att någon sådan möjlighet för kammaren inte finns med dagens skrivelse. Det är väl detta som gör att alla utskott känt sig bara lite lagom engagerade: Man vet ju inte riktigt vad man ska tycka om ett antal exempel. Ska man tillföra ytterligare något? Nej, det är ju inte det som är riksdagens roll.
Riksdagen ska granska och fatta beslut när det gäller att styra och ge grunderna för regeringen, men regeringen har antagit en handlingsplan som riksdagen inte ens har sett. Handlingsplanen antogs dagen innan vi har denna debatt i kammaren. Detta säger mycket om regeringens relation till riksdagen i den här frågan.
Kerstin Lundgren (C):
Som redan framgått av den här debatten finns det ett starkt svenskt stöd för multilateralism. Det innebär inte att dagens regering kan känna sig 100 procent säkrad när det gäller sin strategi.
Vi har, tror jag, valt att inte gå in så djupt i den diskussionen i det här betänkandet, även om det finns skäl för regeringen att läsa i betänkandet. Detta återkommer jag till. Som framgått går över hälften av Sveriges bistånd till multilaterala organisationer.
Sedan millennieskiftet, fru talman, har vi kunnat se hur floran av multilaterala organ har vuxit. Det har varit en god tillväxt både när det gäller institutioner, finansiärer och länder i och utanför Dacsystemet.
Sverige har, till skillnad från omvärlden, konstant haft ett stöd på runt 30 procent, i praktiken alltså en ökning av kärnstödet. 80 procent av det stödet går till ett trettiotal olika organisationer. Internationellt har dock det öronmärkta stödet haft en god tillväxt, från 23 procent 2007 till 33 procent 2015.
I dag är det ännu högre, och det öronmärkta stödet är det stöd som har den stora tillväxten. Detta ger lägre biståndseffektivitet och, vilket är viktigt, snedvrider incitament för andra biståndsgivare och även för Sverige. Andra länders prioriteringar riskerar då att inte komma fram.
Till exempel kan vårt kärnstöd bli en del av en finansiering av andra länders prioriteringar och inte av svenska prioriteringar av svenska värden. Detta gäller även när vi väljer att tematiskt rikta in oss på ett antal olika organisationer eller institutioner.
Från Centerpartiet finns det därför en vilja att öka det bilaterala stödet, inte för att helt kasta om men för att säkra att vi med våra värderingar också kan göra skillnad i den multilaterala strukturen.
När det gäller det humanitära stödet är det viktigt att det är kärnstöd, för där krävs en flexibilitet och möjligheter till snabba omprioriteringar för att kunna möta de humanitära utmaningar som världens befolkning står inför. Fru talman!
I det läge som vi har med en stor andel multilateralt bistånd är det vitalt att, som utskottet framför i sitt betänkande, peka på möjligheten till uppföljning av mål och resultat och se till att man använder rätt form av indikatorer. Här hoppas jag verkligen att regeringen läser och läser bättre än vad man gjort i en del andra betänkanden när det gäller uppföljning.
Vikten av att riksdagen har möjlighet att granska och följa upp resultat, mål och prioriteringar för det multilaterala stödet är ju en del av det som vi har framhållit tidigare, och nu framhåller vi det igen. Det handlar om tilltro. Det handlar om hållbart bistånd.
Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet, där vi inte har några reservationer.
Kerstin Lundgren (C):
Handeln är, som sagt, mycket viktig. Det som EU har visat, inte minst genom avtalet med Kanada, är hur man kan ta handelsavtal vidare för att få med hänsynstaganden när det gäller arbetstagare, klimat och annat. Jag tror att det här finns utvecklingsmöjligheter att jobba vidare med. Vi diskuterade i utrikesutskottet så sent som i morse frågor kopplade till Afrika.
Det är klart att det finns många utmaningar. Men det är inte en väg att ha ett avtalslöst tillstånd.
Det som vi hör är nämligen att många då uppfattar att möjligheten att få göra investeringar kommer att vara bara för dem som så att säga kan göra upp med presidenten och på det sättet kanske få en särskild gräddfil.
Men vi behöver lösningar som gör att man vågar investera - att det är ordning och reda och att det finns avtal som gör det möjligt att våga investera också i miljöer där man annars kanske inte skulle göra det. Vi tycker därför att det är bra att vi har mekanismer som kan klara denna typ av konflikter, eftersom konflikter dyker upp. Tanken är att vi då ska ha regelverk för hur dessa konflikter ska lösas.
Det ska inte ske genom någon deal mellan en president och någon enskild företagare.
Kerstin Lundgren (C):
Vi är beredda att säga ja till handel - absolut. Det är någonting som är centralt och viktigt för EU, för Centerpartiet och för Sverige. Det är nämligen förutsättningen för en välståndsutveckling. Vi vill naturligtvis se en hållbar handel på sikt globalt. En del av dessa avtal kan man naturligtvis diskutera.
Men då är det bra när EU går in och för denna typ av diskussioner, eftersom man då får möjligheter att tillföra nya perspektiv och göra moderna avtal. Det finns exempel på historiska avtal som inte är bra. Där skulle man önska att man skulle kunna ta dessa diskussioner vidare.
Det brukar i och för sig vara möjligt också utifrån ett EU-perspektiv, eftersom EU är en starkare och större röst. Det är en av de röster som står upp för just frihandel. EU vill ha avtal.
Att andra länder och grupper av länder söker sig till EU och försöker nå avtalslösningar är en grund som möjliggör för en utveckling av även denna typ av klausuler som är omdiskuterade och som i vissa delar borde utvecklas.
Kerstin Lundgren (C):
Det var lite spännande att följa med på den resa som Lotta Johnsson Fornarve gjorde. Hon var både ensam i sin värld och ville samarbeta med andra länder runt Östersjön. Men hon ville inte samarbeta i EU för att bygga säkerhet, och hon ville absolut inte ha någonting med Nato att göra. Sedan skulle Sverige ensamt kunna klara att stå emot Ryssland.
Jag förmodar att det ändå är där som man ser hotet, för jag hörde också att Lotta Johnsson Fornarve uttalade sig mot den ryska aggressionen.
Det är en spännande hållning som borde väcka en och annan som eventuellt sover och tror att vi har förmåga att alliansfritt stå emot ett ryskt angrepp till exempel med kärnvapen från Kaliningrad.
Det är, fru talman, en osäker framtid som Lotta Johnsson Fornarve och Vänsterpartiet försöker erbjuda genom sitt agerande. Det handlar inte om samarbete och säkerhet tillsammans med andra, och det handlar inte om förmåga att kunna möta ryska angrepp annat än möjligen då med demonstrationsplakat så länge det är tillåtet.
Det är väl i så fall så som den fredliga vägen skulle vara. Fru talman! Vi får med Vänsterns argumentation inte ihop en säkerhetspolitik som skulle klara att möta de hot som vi i Sverige, våra baltiska grannar eller EU-grannar riskerar att stå inför.
Jag fasar för en vänsterpartist med regeringsmakt och säkerhetspolitiskt inflytande.