Lennart Pettersson (C):
De motioner som vi behandlar i dag går att dela upp i två tydliga områden. Det ena är rätten att hålla arvegods inom släkten, och då tänker jag på motionerna om kusiners arvsrätt. Det andra är förändringar i vårt sätt att leva som har föranlett några riksdagsledamöter att uttrycka sina önskemål om en ändrad lagstiftning.
Det gäller då i huvudsak samboförhållanden och särkullbarn, Låt mig börja med motionerna om att kusiner med automatik ska ha arvsrätt, om det inte finns någon mer närstående som är arvsberättigad och det inte finns något testamente. Jag vänder mig mot att några av motionärerna uttrycker att staten träder in som arvinge. Allmänna arvsfonden är inte detsamma som staten.
Det är ingen konfiskering av medel som går in i statskassan. Det är pengar som efter särskilt beslutade kriterier och beslut i varje enskilt fall går tillbaka till svenska folket, och då nästan utan undantag till Förenings-Sverige och ofta till svagare grupper. Om den avlidne inte hade tyckt om det ändamålet har det funnits möjlighet att under levnadstiden förändra valet av arvtagare.
Man kan ta hjälp av jurister eller advokater, men det går även att göra det själv och be två goda vänner att bevittna namnteckningen. Vari ligger egentligen problemet?
Med tanke på den splittrade familjebild som finns i dag i samhället blir det enligt min uppfattning ett mycket stort administrativt arbete, och Centerpartiets och alliansens ambitioner är inte att krångla till saker, utan regelförenklingar gäller inom alla områden - även familjejuridiken. Sammanfattningsvis konstaterar jag att det inte finns något som hindrar kusiner från att ärva.
Det krävs dock en aktiv handling från den enskilde under hans levnad. Det kräver i sin tur kanske också en aktiv handling från kusinerna, nämligen att se till att ha en relation som motiverar ett arv. Jag tycker att det är en rimlig avvägning. När det gäller den andra delen, och först då samboförhållanden, är frågan i stort sett densamma.
Det finns inget som hindrar sambor att skriva testamente till förmån för varandra. Det är inte heller något som hindrar sambor att gifta sig med varandra. Det är val som de själva gör. Om man nu av någon anledning tycker att det är så förskräckligt att vara gift får man faktiskt bemöda sig om att skriva ett testamente. Som lagstiftare ska vi skapa möjligheterna.
Därefter får var och en själv välja vad man vill göra. Särkullbarnens rättighet att få ut sitt arv direkt efter sin förälders bortgång stör uppenbarligen bilden hos några motionärer. De vill i stället att barnen ska få vänta tills även förälderns make eller maka har gått bort. Huvudsyftet är att den kvarvarande inte ska behöva hamna i ekonomiskt trångmål efter ett sådant arvskifte.
Visst, det kan inträffa, men det finns ju en part till i form av särkullbarnen. Om man jämför med risken för att tillgångarna i ett dödsbo kan få vingar, i synnerhet om det går ett antal år till dess ett slutligt arvskifte kan äga rum, föredrar jag den nuvarande lagstiftningen. Relationen mellan en ny ingift styvmor eller styvfar och barnen är inte alltid den bästa.
Att då behöva vänta med kanske ständiga misstankar om att den efterlevande håller på att avlöva tillgångarna är ingen bra situation. Det känns bättre att avsluta de ekonomiska mellanhavanden som finns och sedan får var och en fortsätta sin sociala relation efter sina önskemål. Till sist vill jag säga några ord om motionen om tvångsäktenskap och arrangerade äktenskap.
Det är en intressant motion som visar på hur man kan hamna i ekonomiska svårigheter på grund av en annans svekfulla agerande. Nu vet jag inte hur vanligt det är att man skuldsätter sin maka - för det är oftast det genusperspektivet som det handlar om - men det förekommer säkert. Att ta på sig en skuld för en annans räkning är inget man formellt kan tvingas till, men tyvärr är jag övertygad om att det ändå sker då och då genom hot och trakasserier.
Jag är dock inte säker på att en ändrad lagstiftning är lösningen om den ens är möjlig. Det finns ju redan i dag möjligheter att få jämkning vid en bodelning och det bör vara tillräckligt. Herr talman!
Jag tycker att det finns skäl att fortsatt uppmärksamma frågan men vill ändå yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.