KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ludvig Aspling (SD):
Jag tycker att det var bra att statsrådet lyfte upp frågan om mänskliga rättigheter och kulturens betydelse där. En avgörande skillnad i hur jag och statsrådet ser på denna fråga gäller vilka normer och värderingar som ska gälla i Sverige.
I propositionen står det att integrationspolitiken ska "underlätta för individen att integrera gamla och nya livsmönster och livsstilar på det sätt hon själv önskar" och att detta "är en förutsättning för att människan skall utveckla en hel identitet och vara stolt över sin bakgrund" samt att "ett mångkulturellt samhälle består av en mångfald värderingar och förhållningssätt som successivt påverkar varandra".
Vi kan bortse från den tveksamma hypotesen att mångkultur i Sverige är en förutsättning för att utlänningar ska känna stolthet över sin bakgrund, vilket alla människor som själva har gått igenom den processen vet är trams. I stället vill jag fokusera på den mångfald av värderingar som man gärna vill lyfta fram.
En värdering som jag vet att statsrådet är medveten om har blivit allt vanligare i Sverige på senare år är den om så kallad heder, vilket lite förenklat innebär att en familj eller en klan ser framför allt kvinnor som egendom snarare än människor och ser det som sin uppgift att skydda denna egendom genom att begränsa deras frihet och livsval på olika sätt.
Å ena sidan påstår regeringen gärna och ofta att man försöker bekämpa hedersnormen, men samtidigt står man bakom tanken om en mångfald av värderingar, utan begränsande princip, det vill säga att alla värderingar är välkomna.
Det finns också en uppenbar motsättning mellan valfrihetsmålet och målet om en mångfald av värderingar, eftersom till exempel frun och barnen i en familj där pappan väljer att hålla fast vid hedersnormen aldrig kommer att få möjlighet att välja att bli en del av den svenska jämställdhetsnormen, om de nu skulle vilja det. Friheten att välja värderingar kan ju innebära att vissas val innebär en begränsning av friheten för andra. Jag skulle därför vilja veta hur statsrådet funderar kring detta.
Om ett mångkulturellt samhälle består av en mångfald av värderingar och förhållningssätt som successivt påverkar varandra, som det står i propositionen, hur tycker då statsrådet att till exempel jämställdhetsnormen - alltså att män och kvinnor är lika mycket värda - ska påverkas av hedersnormen, som för fram motsatt uppfattning?
Om statsrådet vill att jämställdhet ska råda i Sverige, vilket jag hoppas, undrar jag om det inte är dags att förändra den politiska inriktningen, som numera alltså säger att alla värderingar ska vara välkomna.
Ludvig Aspling (SD):
Nu blev det mycket här, så jag kommer inte att hinna bemöta alla frågor. Jag tänkte dock kort säga något angående Mipex. Statsrådet lyfter fram det som en framgång, men vad mäter Mipex, Åsa Lindhagen? Mipex mäter bara hur mycket förmåner - kontanta sådana, och rätt till välfärden - som landet ger. Det mäter ingenting annat. Hur väl folk lyckas på arbetsmarknaden och så vidare mäter Mipex över huvud taget inte, så detta är knappast en anledning att jubla.
Jag vill ställa en kort uppföljningsfråga gällande att en viktig aspekt av integrationspolitiken är att Sverige inte ska vara en majoritetskultur. Det står så här i propositionen: "Integrationsprocesserna är ömsesidiga i den bemärkelsen att alla är delaktiga och medansvariga i dem och alla måste bidra. Integration är inte endast en fråga om och för invandrare. I ett samhälle med etnisk och kulturell mångfald bör människor komplettera varandra och ömsesidigt bidra med sin kompetens och livserfarenhet."
Jag skulle vilja fråga statsrådet om hon lever som hon lär i den här frågan. Åsa Lindhagen var ju socialborgarråd i Stockholms stad innan hon fick sin nuvarande befattning - jag gratulerar, om jag inte gjort det tidigare! Jag misstänker att hon har bott i Stockholm sedan dess. I till exempel Rinkeby-Kista och Husby i Stockholms stad, där jag själv gick i gymnasiet, finns det en stor diaspora av personer från Somalia.
Om det nu är så, som statsrådet påstår, att integrationsprocesserna är ömsesidiga i den bemärkelsen att alla är delaktiga och måste bidra - ja, då innebär det att det är statsrådets och min uppgift att lära oss somali i lika stor utsträckning som det är somaliernas uppgift att lära sig svenska. Det är ju vad det står i propositionen. Rimligtvis borde det därför ingå i statsrådets uppgift eller uppdrag att föregå med gott exempel, så jag skulle gärna vilja fråga hur mycket somali statsrådet har lärt sig hittills.
Ludvig Aspling (SD):
Vad trevligt att jag och Åsa Lindhagen så här i juletid kan vara överens om någonting! Det tycker jag känns fantastiskt. Jag tror dock att vi talar förbi varandra lite grann. Den myndighetsinformation som Åsa Lindhagen hänvisar till är till sin natur någonting annat än det som vi pratar om här. Myndigheter kan inte ersätta den här typen av information. Det som myndigheter gör är att de spanar.
De kanske spanar i signal, de kanske spanar på det öppna nätet eller de kanske har andra typer av mer informella nätverk som samlar information - och man kan också samla in information från utlandet. Det finns många olika metoder för att skapa sig en sådan här bild. Men det är någonting annat. Där undersöker man de personer som redan är aktiva i den våldsbejakande islamistiska miljön.
Det som jag är ute efter är mer att undersöka hur risken ser ut på längre sikt för att personer som inte är aktiva i den här miljön i dag ska bli det i framtiden. Det är det som det här handlar om.
En sådan här opinionsundersökning syftar till att ta reda på dels hur stor den potentiella rekryteringsbasen för de här organisationerna är, dels hur storleken på den potentiella rekryteringsbasen förändras över tid - alltså precis det som den franska opinionsundersökningen visade, nämligen att vissa värderingar, som jag inte tycker är lämpliga, blir väldigt mycket vanligare över en tidsperiod på fyra år.
Det är det här som en sådan opinionsundersökning skulle kunna fånga upp, och det är den informationen som det nuvarande myndighetsarbetet tyvärr inte kan fånga upp. Jag vill avslutningsvis ställa frågan så här: Anser statsrådet att den information som skulle kunna komma ur en sådan här opinionsundersökning kan ersättas av någonting av det som myndigheter gör i dag?
Ludvig Aspling (SD):
Nyligen beslutade rådet att inleda anslutningsförhandlingar med Albanien och Nordmakedonien. Regeringen stödde det beslutet medan vi var mer skeptiska. Jag är villig att erkänna att det finns argument både för och emot, vilka utgår från lite olika perspektiv på frågan. Anledningen till att jag har bett utrikesministern att komma hit i dag är att jag tycker att det bara är ett perspektiv som får genomslag i hur regeringen resonerar.
Argumenten för att länderna ska gå med i EU utgår mycket från det geopolitiska perspektivet. Länder som Ryssland och Turkiet, och en del andra stater, försöker skaffa sig inflytande i regionen, vilket innebär ett direkt hot mot deras demokratiska utveckling och ett indirekt hot mot Europa. Argumenten mot är mer vardagliga. Exempelvis greps nyligen en person med ett skarpladdat automatvapen på en skolgård precis bredvid huset där jag bor och där mina barn brukar leka.
Det är inte alls roligt, och många svenskar har liknande historier att berätta. Varför tar jag upp det? Jo, statistiskt sett är det inte otroligt att dessa vapen kommer från den regionen - även om jag inte exakt vet var vapnet kom från i det här fallet. Samma sak gäller mycket av den narkotika som smugglas in i EU och den människohandel som bedrivs här.
Mot den bakgrunden tycker jag att det är lite märkligt att meddelandet från Europeiska rådet i november inte över huvud taget nämner de problem som finns med till exempel smuggling av vapen och narkotika. Ytterligare ett tecken på att man från rådets sida inte tar frågorna på tillräckligt stort allvar är det working paper som släpptes i början av mars i år, Update on the Republic of Albania and the Republic of North Mace donia . Det handlar om just korruption och organiserad brottslighet.
Men det papperet har inte fått någon uppdatering sedan man fattade beslut om att inleda förhandlingar. Vi hade gärna velat se vad som har hänt sedan mars innan man fattade beslutet. Det finns i och för sig ytterligare krav på att Albanien ska uppfylla vissa kriterier innan förhandlingarna sätter igång på riktigt, precis som utrikesministern säger, men jag tycker att det här är en något märklig ordning.
Varför fattar man ett beslut om att inleda förhandlingar för att sedan säga att förhandlingarna inte börjar på riktigt förrän landet har uppfyllt ytterligare kriterier? Det sänder dubbla signaler, tycker vi. Utrikesministern är kunnig och har befunnit sig i toppolitiken under lång tid. Men jag tror att det finns en risk att personer som befinner sig i toppolitiken för länge tappar den vardagliga medborgarens perspektiv i sådana stora geopolitiska frågor.
Jag vill därför fråga statsrådet vad hon kommer att göra för att se till att det perspektivet inte glöms bort.
Ludvig Aspling (SD):
Angående min personliga anekdot underströk jag just att många andra svenskar har liknande historier att berätta. Jag vet inte om statsrådet lyssnar när vi står här och pratar. Ytterligare en fråga som jag tycker är viktig att lyfta fram i det här är huruvida situationen på marken faktiskt ger skäl att inleda förhandlingar.
Om man tittar på tidningen The Economists demokratiindex, som är en tiogradig skala där en tia är en perfekt demokrati och en nolla är en totalt auktoritär stat, ser man att Albanien hamnar i kategorin hybridregim med ett index på 5,89. Ingen nuvarande EU-stat är en hybridregim. Nordmakedonien får ett index på 5,98.
Länderna skulle om de blev medlemmar i dag vara unionens svagaste demokratier - betydligt sämre än både Ungern och Polen, till exempel. Självklart kommer dessa länder inte att gå med i morgon, det är inte det jag säger, men erfarenheten visar ju att EU-närmandet inte verkar göra länderna på västra Balkan mer demokratiska. En sådan effekt har vi än så länge inte sett. Vad beror då det dåliga betyget på? Listan på problem kan göras ganska lång; det är statsrådet väl medveten om.
Men det mest graverande är naturligtvis banden mellan ledande politiker och organiserad brottslighet - tycker jag, i alla fall. I Nordmakedonien dömdes i september i år den förre premiärministern Nikola Gruevski i sin frånvaro till 18 månaders fängelse för bland annat anstiftan till våldsamt upplopp. Det är andra gången han döms till fängelse, men han lämnade landet efter den första domen och har nu beviljats politisk asyl i Ungern.
Ytterligare tre utredningar pågår just nu om bland annat korruption och valfusk under hans tid vid makten. I Albanien är det allmänt känt att ledaren för socialistpartiet tillika landets premiärminister Edi Rama leder en koalition med dokumenterade band till organiserad brottslighet. Så här skriver till exempel Balkan Insight, som brukar vara en pålitlig källa: "Prime Minister Rama has been accused for years of being pals with persons with serious criminal pasts.
One of his former MPs has received a final sentence for human trafficking in Italy. Another has been designated a persona non grata by the US State Department for corruption. Several Socialist Party mayors have been discovered as having rich criminal pasts as well over the last few years."
Det florerar också anklagelser om att de åtgärder som vidtas mot organiserad brottslighet i Albanien egentligen handlar om partipolitik, då åtal påfallande ofta riktas mot personer med kopplingar till oppositionspartier - som i och för sig troligtvis är precis lika insyltade.
Jag tycker så här: Att låta dessa länder kontrollera EU:s yttre gräns, vilket är vad som kommer att hända, är minst sagt riskabelt. En grundregel borde vara att medlemskapsförhandlingar inte kan inledas förrän dessa länder har visat en total rågång under kanske fem till tio år mellan regering och maffia. Håller statsrådet med om detta?
Ludvig Aspling (SD):
Jag har också läst landrapporten och läst om de framsteg som landrapporten tar upp och som statsrådet lyfter fram här i kammaren. Min kritik gäller inte det arbete som sker, utan min kritik gäller att man väljer att gå vidare så här snabbt utan att först vänta och se om de åtgärder som vidtas har någon faktisk effekt. Det är det min kritik gäller. Jag tror att det här är ett förhastat beslut.
Den sista frågan jag skulle vilja ställa till statsrådet handlar om det lite längre perspektivet. Den demokratiska utvecklingen överlag är ju ett problem i de länder som tidigare varit en del av östblocket och Jugoslavien. Om vi tittar på demokratiindexet som jag nämnde i mitt förra inlägg ser man till exempel att Europas svagaste demokrati är Rumänien, följd av Kroatien.
Flera andra EU-länder som Bulgarien, Ungern, Polen och Tjeckien har liknande problem. Det här är ju välkänt. Med tanke på att flera av dessa länder har varit medlemmar i Europeiska unionen ganska länge men den demokratiska utvecklingen ändå inte riktigt verkar gå åt rätt håll, anser statsrådet att det finns något som helst skäl att misstänka att unionen tidigare kanske har varit förhastad i sina beslut när man har tagit upp nya medlemmar?
Ludvig Aspling (SD):
Kommissionens handlingsplan för integration säger ganska mycket genom att egentligen inte säga någonting alls. Det är trötta floskler, det är önsketänkande och uppenbart motstridiga påståenden som blandas till en politisk sallad som sedan ska implementeras med hjälp av samma projektfinansiering som Europeiska unionen ofta använder. Det är en metod som vi vet inbjuder till korruption, fusk och mycket bristfällig resultatstyrning.
Planen i sig innehåller nästan ingenting som är kontroversiellt. Politikområdet ska förse allt till alla, det ska koordinera, förstärka, investera och så vidare. Men det som gör planen så anmärkningsvärd är att de svåra frågorna på området integrationspolitik helt och hållet lämnas utanför. För det första vet vi att volymerna spelar en avgörande roll.
Ju fler som flyttar in från ett visst område, desto svårare blir integrationsutmaningen. Vi vet också att det är materiellt välstånd som driver migranter till Europa med hoppet om ett rikare liv. Men samtidigt lägger planen hela tyngdpunkten på att höja migranters materiella levnadsstandard genom förtur till bostäder, skattefinansierade arbeten, fritidssysselsättningar och nöjen och så vidare.
Det kommer naturligtvis att göra att fler väljer att ta sig till Europa, vilket gör integrationsutmaningen än svårare. Att den här ekvationen inte går ihop, särskilt inte med ambitionen om att stoppa den irreguljära båttrafiken över Medelhavet, verkar ingen inom kommissionen ens ha tänkt på. Det är något förvånande.
För det andra verkar ingen ha noterat att det finns ett medlemsland som gör i stort sett allt som kommissionen ber om, som bjuder på hela socialförsäkringssystemet från dag 1, som har omfattande anställningssubventioner, generösa föreningsbidrag, förtur till attraktiva hyresbostäder, generösa kontanta bidrag och så vidare.
Men det landet har ändå unionens största arbetslöshetsgap mellan inrikes och utrikes födda samt det största gapet i skolresultat mellan inrikes och utrikes födda elever enligt Pisa-undersökningen. Det här landet har dessutom enorma problem med utanförskapsområden, kriminella klaner som styr lokalsamhället och stora problem med rasism och hat mot majoritetsbefolkningen.
Det som är ännu mer förvånande är att den kommissionär som har ansvar för inrikes frågor och planen, Ylva Johansson, också kommer från det landet, men hon verkar av någon anledning inte ha noterat de problem som är helt uppenbara på hennes egen hemmaplan. Låt mig få ställa en retorisk fråga.
Hur är det möjligt att ingen på EU-kommissionen, en myndighet med närmare 40 miljarder kronor i årlig budget och ungefär 30 000 anställda, har noterat att ingenting av det som de föreslår i planen har fungerat i Sverige? Det är helt otroligt. Den fråga som jag vill ställa till statsrådet, och den ska gälla hennes egen yrkesutövning, är följande.
Avser hon på något sätt att försöka uppmärksamma kommissionen på det som vi förhoppningsvis inom Regeringskansliet har lärt oss i Sverige de senaste tio åren?
Ludvig Aspling (SD):
Det som statsrådet lovar, på heder och samvete, är alltså att hon aldrig kommer att lära sig någonting av sitt partis misstag. Grattis, Sverige! Nej, Märta Stenevi, vi ligger inte bra till om vi rankar EU:s länder efter hur stort gapet i arbetslöshet är mellan inrikes och utrikes födda. Då ligger Sverige sist. Det är inte bra. Hur man kan påstå att det är något positivt är bortom min förmåga att förstå.
Ytterligare ett problem med handlingsplanen är att kommissionen uppenbarligen inte har gjort upp med myten om att integration är gratis och att migrationen kommer att utgöra en ekonomisk vinst lite längre fram.
Planen slår fast i en giftig kombination av sydeuropeisk budgetdisciplin och nordeuropeisk naivitet att trots de enorma satsningar som ska göras behöver de inte ske på bekostnad av åtgärder för att hjälpa andra behövande grupper. Kommissionen lyfter upp den ofta och med all rätt hånade teorin om att migrationen ska rädda pensionerna. Vi vet här i Sverige att det blev inte riktigt så.
Men mest nedslående av allt är att handlingsplanen helt saknar ens en diskussion om vad integrationsbegreppet betyder utanför det rent materiella. Det är en viktig poäng. I sitt State of the Union-tal hänvisade kommissionens ordförande Ursula von der Leyen inte mindre än tio gånger till europeiska värderingar.
Planen innehåller också vissa hänvisningar till desamma, men detta till synes helt utan en aning att många personer som kommer från andra delar av världen också har helt andra värderingar. Om så inte var fallet skulle ordet europeiska värderingar inte betyda någonting.
Frågan om hur den djupt illiberala, dysfunktionella och inte sällan rent västfientliga ideologi som följer med en hel del migranter hit ska hanteras lyser dock helt med sin frånvaro i planen. Det politiska etablissemanget i Sverige försökte i det längsta stoppa huvudet i sanden vad gäller det faktum att den kulturella dimensionen av integrationsutmaningen är ett enormt problem. De här personerna har sedermera tvingats erkänna att de var naiva.
Vi har hört det i den här kammaren ett antal gånger. Frågan är då denna: Om det nu är så att vi i Sverige inte längre är naiva vad gäller till exempel tvångsäktenskap med barn, så kallad hederskultur, organiserad politisk islam eller etniskt baserade brottssyndikat och kriminella klaner som försöker kontrollera samhället, hur kommer det sig då att kommissionen fortfarande är naiv vad gäller dessa företeelser?
Planen för integration nämner inte de här problemen över huvud taget. Man sopar dem under mattan och låtsas som om de inte existerar. En enkel fråga till statsrådet: Varför finns det inte ett enda ord i det här dokumentet om de här problemen, som vi i dag vet är väldigt verkliga? Frågan är uppenbarligen om det är så att hon inte ämnar lyfta upp det här i rådsslutsatser under det portugisiska ordförandeskapet. Varför inte göra det mot bakgrund av bristerna i dokumentet?
Ludvig Aspling (SD):
Den här planen och statsrådets vurm för densamma är ju en garanti för att inget kommer att förändras. Jag vet inte var det här statsrådet har befunnit sig eller vad hon har gjort innan hon tillträdde sin nya position - gratulerar, förresten! Jag glömde säga det.
Men det är så att i Sverige har vi enorma problem med integration, segregering och det faktum att en väldigt stor mängd människor befinner sig i konkreta parallellsamhällen och alltså har väldigt lite kontakt med det svenska samhället. Det här kanske inte statsrådet har noterat. Jag tror att detta är en direkt följd av den typ av politik som lyfts fram i den här planen, för den här planen är väldigt influerad av det vi gör i Sverige.
Det är ju inte så som statsrådet säger att planen ligger i linje med det vi gör i Sverige. Det är snarare tvärtom - det är kommissionen som har apat efter det Sverige har gjort de senaste tio åren och som uppenbarligen inte har fungerat. Det är tydligt för varje tänkande människa att den svenska modellen för integration är ett kapitalt misslyckande.
Att statsrådet vill hänga upp hela sitt resonemang här på begreppet sysselsättning i stället för arbetslöshet beror helt enkelt på att Sverige alltid klarar sig bättre om man mäter sysselsättning än om man mäter arbetslöshet. Det beror på att vi har en väldig massa arbetsmarknadspolitiska åtgärder som bakas in i begreppet, och det gör att vi får en hög sysselsättningsnivå. Det som jag pratar om är riktiga jobb och arbetslöshet.
Mäter vi i stället hur stor skillnaden är mellan inrikes och utrikes födda i arbetslöshet, då kommer Sverige sist. Det är inget att vara stolt över. Sedan kan man spackla över det med prat om sysselsättningsnivåer. Visst, fine, vi kan göra det. Men arbetslöshet är det som mäter hur verkligheten ser ut.
Ludvig Aspling (SD):
Statsrådet säger alltså att hon kan svara på frågan, men hon vet bara inte när det kommer att bli en samhällsekonomisk vinst. När det blir en samhällsekonomisk vinst är ju den fråga som jag ställer i interpellationen. Det faktum att statsministern säger att det kommer att ske vid något tillfälle är anledningen till att vi står här. När så kommer att ske är frågan som jag ställer i interpellationen. Kan statsrådet inte svara på den kan hon inte svara på interpellationen. Så enkelt är det, visst, fine.
Jag skulle rekommendera statsrådet att vara ärlig här. Du kan bara erkänna att statsministern inte har en aning om vad han pratar om när han påstår att det kommer att bli en samhällsekonomisk vinst lite längre fram. Det är bara goja, och det förstår ju varje tänkande människa. Var i stället ärlig, är det som jag skulle rekommendera. Säg bara som det är! Statsrådet säger: Är du lönsam lille vän? Nej, det är absolut inte det vi påstår att det handlar om. Lille vän tyder ju på att det skulle handla om barn.
Barn utgör aldrig en samhällsekonomisk vinst, och det är inte heller därför som vi har barn. Det hoppas jag att statsrådet känner till. Det är inte heller den inställning som vi har. Jag skulle också önska att statsrådet kunde komma lite mer förberedd till kammaren och i stället för att säga att ni gör det ena och det andra läsa vad som står i interpellationen och sedan svara på frågan. Om det är så, fru talman, att man inte kan svara på frågan är det helt okej.
Det är ju inte statsrådet som har sagt att migrationen kommer att bli en vinst lite längre fram. Det är det statsministern som har gjort. Och det är helt okej att regeringen ändrar sig och säger: Vi drar tillbaka det här. Vi tror inte längre att det kommer att bli en ekonomisk vinst, för det är det som ligger närmast de vetenskapliga fakta som vi har på bordet. Det gör ingenting. Det är helt okej att göra det. Statsrådet har nu ett inlägg kvar, och jag skulle önska att hon är helt ärlig och bara säger som det är. Det här kommer aldrig att bli en ekonomisk vinst.
Vi vet ju alla att det är så.