Ylva Johansson (S):
Låt mig först säga att jag uppskattar Amineh Kakabavehs genuina engagemang och kunskap i de här frågorna. Det krävs många som arbetar för att vi ska nå en förändrad situation för invandrade kvinnor på den svenska arbetsmarknaden. Det är stor kompetens som i dag inte tas till vara, och det är många individer som inte kan stå för sin egen försörjning.
Det finns alltså mycket stora vinster i att förbättra situationen för kvinnor med utländsk bakgrund på den svenska arbetsmarknaden. Det är viktigt att komma ihåg, herr talman, att de kvinnor vi talar om är väldigt olika. Det är viktigt att vi inte gör alla till en grupp.
Det som slog mig när jag läste AKKA-utredningen var att kvinnor med utländsk bakgrund bedöms stereotypt av Arbetsförmedlingen. De betraktas som om de är mindre benägna att arbeta och får inte del av insatser för att komma ut på arbetsmarknaden i samma utsträckning som män.
Det är svårt att hitta någon annan förklaring till det än fördomar och diskriminering, och det är väldigt allvarligt. För att angripa frågan tror jag att en viktig del är hur vi styr Arbetsförmedlingen.
Från regeringens sida är det viktigt att vi inte bara satsar ökade resurser på arbetsmarknadspolitiken - vilket vi ju gör och vill göra - utan att vi också ger arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingen större frihet och större utrymme för professionella bedömningar.
Man ska inte behöva ha speciella insatser för varje grupp, utan man ska ha större möjlighet att använda lite bredare insatser och att styra mer mot vad som faktiskt ger resultat. Regeringen arbetar med att genomföra de förändringarna. En viktig del i att kunna använda resurserna lite friare handlar om samarbetet med kommunerna.
För den grupp kvinnor som står väldigt långt från arbetsmarknaden, kvinnor som kanske inte ens är inskrivna på Arbetsförmedlingen, gör en del kommuner väldigt stora insatser för att fånga upp och motivera dem att komma in på arbetsmarknaden. Botkyrka är ett exempel på en kommun som har bedrivit ett sådant arbete.
Där har man tidigare mötts av en styrning av Arbetsförmedlingen som har gjort det svårt att samarbeta och att använda de kommunala och de statliga resurserna gemensamt för att rusta människor för att kunna komma in på arbetsmarknaden eller tillbaka till arbetsmarknaden. Där öppnar vi nu för en helt annan möjlighet för Arbetsförmedlingen att samarbeta med kommunerna på ett friare sätt och använda resurserna på ett mer gemensamt sätt.
När det gäller det jag tyckte var väldigt allvarligt i AKKA-utredningen, att även Arbetsförmedlingen och arbetsförmedlarna agerar på ett sådant sätt att man faktiskt understöder eller bidrar till diskriminering, är det uppdrag som nu har lagts på Arbetsförmedlingen, att återkomma med en plan för jämställdhetsintegrering i sitt eget arbete, en viktig del.
Utredningen föreslog att man skulle satsa på kompetensutveckling av arbetsförmedlarna för en mer könsneutral matchning. Det kan vara ett sätt att göra det på.
Men för mig som minister är det viktigt att säga att det är Arbetsförmedlingens sak att själv komma fram till huruvida det är kompetensutveckling eller andra delar som krävs för att man ska uppnå det som är ett absolut krav från regeringen på myndigheten, nämligen att män och kvinnor ska mötas på ett likvärdigt sätt och få samma möjligheter att matchas mot arbetsmarknaden.