KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ana Maria Narti (FP):
Minns ni en nydemokrat som hette Vivianne Franzén?
Hon brukade propagera för sina främlingsfientliga idéer genom att påstå att Sveriges befolkning i morgon kommer att vända sig mot Mecka och att svenska kvinnor kommer att tvingas att bära burka.
Jag är ledsen för att debatten om betänkandet och om korrigeringen av lagen som vi har åstadkommit har gått i samma spår som Vivianne Franzéns skräckpropaganda.
Jag trodde att Socialdemokraterna höll sig för goda för den sortens skräckpropaganda. Herr talman! Det finns kanske ingen i den här församlingen som är så rädd för hat, våld och terror som jag.
Jag har upplevt det. Halva mitt liv har hackats och plågats av det! Jag har familjemedlemmar som har blivit avrättade av bolsjevikerna i hatets och terrorns namn. Därför tycker jag att det bästa försvaret för religionsfrihet är en total öppenhet.
Därför har jag skrivit under den artikel som Mikael Damberg på ett mycket demagogiskt sätt använder för att försöka splittra Folkpartiet. Det enda sättet att ha religiös frihet är att ha total öppenhet.
Det betyder mycket tydlig kontroll och mycket klara och tydliga regler för tillståndsgivning. När det gäller det här betänkandet och våra reservationer är det just det som blir lite bättre än i dag.
Det kommunala monopolet kan inte på något sätt försäkra oss mot att extremism inte kommer in i förskolan. Tänk er en Knutbykommun med oerhört konstiga uppfattningar om religioner och kommunala politiker som delar de uppfattningarna!
Vad finns det för garanti för att extremismen inte kommer både i förskolan och i skolan? Det kommunala monopolet som nu lyckligtvis slås sönder får i sig inte symbolisera kvalitetsgaranti för skolan.
Jag har en helt annan uppfattning om religiösa skolor än Nyamko Sabuni, men jag är helt överens med henne om att det här är ett steg i rätt riktning. Vi försvarar oss mot fanatism och extremism när vi agerar för äkta religionsfrihet.
Ana Maria Narti (FP):
Ska vi läsa ur betänkandet och ur vår reservation? Vi säger inte att vi inte vill att läroplanen ska fungera. Vi refererar till ett gammalt betänkande från utskottet där ni fortfarande hade majoritet, 1996-1998. Läs hela meningen, Damberg! Hela din debatteknik under hela den här perioden har byggt på demagogiska påståenden.
Du har skrivit att vem som helst ska få öppna förskola. Det finns inte den minsta bas för detta i våra reservationer. Mikael Damberg, en gång för alla: Lär dig att respektera dina motståndare i den politiska polemiken!
Ana Maria Narti (FP):
Talartiden tillåter mig inte att börja läsa allt detta. Det står i vår reservation också att man kan dra in tillståndet för förskolor som inte fungerar bra. Det står tusen hänvisningar till kvalitet och säkerhet.
Det här sättet att polemisera är bara ett sätt att fortfarande förvränga motståndarens ståndpunkt. Jag tycker att det är illavarslande för den kommande valkampanjen.
Vi borde ha tillräckligt mod för att inte svartmåla, för att inte springa till skräckpropaganda av Vivianne Franzéns typ.
Ana Maria Narti (FP):
Det har varit en lång skoldebatt i dag, så vi ska inte hålla på i all evighet.
Det är något mycket intressant som kommer upp just nu, i slutet av den här debatten, och det är tanken på klassamhället och skolan och hur man ska agera.
Det intressanta är att sedan slutet av 60-talet, framför allt, arbetar socialdemokratin för att använda skolan som redskap för att avskaffa klassamhället. Alltså: Det är nästan 50 år, och resultatet är det som du har beskrivit.
Har ni aldrig ställt er frågan om inte själva tanken att göra skolan till ett redskap i kampen för det klasslösa samhället är fel?
Jag vet att den skola som ni inte ville ha, den tidigare svenska skolan, producerade en stor grupp skapande människor som gjorde att Sverige från att ha varit ett fattigt land blev ett rikt land.
Den producerade också en fantastisk grupp proletärförfattare, liksom utmärkta sätt att arbeta på i skolan, vilket bland annat speglas i en av de vackraste barnböcker som skrivits i världen, Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige . Har ni inte gått fel till väga från början?
Ana Maria Narti (FP):
Vi har tyvärr för lite tid för att nu kunna fördjupa oss i det, men vi kommer att ha gott om tid under valkampanjen. Inkomstskillnaderna visar på i första hand skattepolitiken, på sätt att behandla entreprenörer. Då förstår vi också varför vi i Sverige har en så statisk utveckling av inkomsterna, något som inte alls är av godo.
Också vi satsar massor av pengar. Vi skulle kunna inveckla oss i det - en miljard här och så många hundra miljoner där - men det är inte huvudproblemet. Huvudproblemet är att från första skoldagen inrätta en skapande miljö i skolan. Det kan man dock inte göra om man blundar inför skolarbetets konkreta verklighet dag för dag.
Ana Maria Narti (FP):
Vi talar inte om skolämnen. Vi talar om kunskapsgrenar. De har sin struktur. De kräver en progressivitet i inlärningen som enligt Högskoleverket i dag saknas i lärarutbildningen.
Det var huvudpunkten i deras kritik: icke struktur, icke progressivitet. Kemiskt fria från modern pedagogisk forskning, sade Britt-Marie Danestig. Ni glömmer alltid alla pedagogiska skrifter och undersökningar som inte passar in i er ideologi.
Jag har aldrig hört en socialdemokrat eller vänsterpartist tala om Inger Enqvists böcker om skolan. Jag har aldrig hört någon av er tala om till exempel den mycket höga akademiska utbildning som finländska lärare får, vilket direkt avspeglas i resultatet i den finska skolan.
Pedagogik står inte i motsats till djupa kunskaper i olika kunskapsgrenar. Tvärvetenskap kan inte existera innan det existerar en grundlig elementär bas av kunskaper i varje ämne. Sedan kommer tvärvetenskapen.
Ana Maria Narti (FP):
Nej, jag personligen är till och med motståndare till betongmodellerna där alla ska lära på precis samma sätt. Vi talar inte om de barn som mår bra i kommunerna. Vi talar om de barn vars föräldrar vill ha de två skolor som vi diskuterar.
Jag kom in i riksdagen 1999, och sedan dess mal vi samma fråga fram och tillbaka, och det händer ingenting.
Ana Maria Narti (FP):
Tack statsrådet! Såsom statsrådet beskriver situationen är allting frid och fröjd. När man träffar levande människor stämmer det som de upplever mycket sällan med de här mycket vackra förvaltningsbeskrivningarna.
Jag träffade häromdagen en ung facklig ombudsman som var eld och lågor för socialdemokratin. Det var en mycket intressant debatt som vi hade den kvällen. Det var en mycket trogen försvarare av de fackliga organisationernas arbete.
Så råkade jag säga någonting om Försäkringskassan, och då kom repliken: Den bör läggas ned. Han var otroligt upprörd över beslut som drabbade fackets medlemmar.
Jag vill inte att vi ska gå tillbaka till den situation som existerade för ett antal år sedan när det var mycket lätt att folk tog skydd i sjukskrivning. De tog skydd från ett svårt liv, en svår situation i arbetslivet, konflikter och så vidare.
Det var ett slags paus, och sedan blev pausen alldeles för lång för många och människor ramlade ut ur arbetslivet. Det var en katastrof. Det är ingen som försvarar den situationen.
Maskinen verkar gå i det tomma, av sig själv och för sig själv. Jag undrar om inte arbetslivsministern har läst rapporter i medierna för inte så länge sedan om att väldigt många av de här människorna som inte längre får sjukpenning hamnar i socialbidragsberoende.
Har vi löst något problem då? En människa som lever på så kallat försörjningsstöd kommer aldrig att få rehabilitering om den behöver det. Där är faktiskt utestängningen från det aktiva livet definitiv. Jag tror att vi måste börja lyssna på signalerna som kommer från vardagen.
Ana Maria Narti (FP):
Låt mig börja med att sända komplimanger tillbaka. Vi har helt olika uppfattningar i väldigt många frågor, men debatterna med arbetslivsministern är ibland väldigt intressanta. Man ser att arbetslivsministerns engagemang är på riktigt.
Därför vill jag lyfta fram de här berättelserna. Min bild av dagens situation är att man har pressat ned processen med prövningen av sjukersättningen på ett mycket brutalt sätt på många ställen. Då förekommer sådana kränkningar.
Jag vet också att det finns många överklaganden som ger rätt till patienten i stället för att ge rätt till Försäkringskassan. Det är en mycket allvarlig signal. Jag vill självklart inte gå tillbaka till en situation då man inte prövar rätten till sjukersättning - där är vi helt överens.
Men vi måste också komma överens om till exempel de bedömningar som kom från Riksrevisionen för en tid sedan, där man säger att Försäkringskassan köper för många utredningar. Pengarna tar slut på grund av utredning på utredning, som faktiskt många gånger leder till precis samma resultat.
Man gör två eller tre utredningar som kommer till samma slutsats i stället för att köpa rehabiliteringsbehandling. Det finns läkarmottagningar som är specialiserade på rehabilitering som står med mycket få patienter, vilket är obegripligt i dag.
Jag har sett i min e-mail till exempel mycket intressanta ställningstaganden från handikapporganisationer och från patientorganisationer. Då är frågan: Alla dessa saker tillsammans, är de inte tillräckligt allvarliga signaler? Jag vill inte svartmåla. Jag vill inte göra frågan om patienternas rättssäkerhet till en valfråga.
Jag tycker inte att det är rättvist mot patienterna. Jag vill inte svepa in det här och packa in det i slagord eller i ställningstaganden som är dikterade av det faktum att vi har ett valår. Jag vill bara att de här människorna ska få rätt behandling - mänskligt rätt behandling och, när det behövs, medicinskt rätt behandling.
Ana Maria Narti (FP):
Tack, skolministern! Det är glädjande att skolministern fick frågan, och det är glädjande att jag fick svaret. Det är nämligen väldigt mycket som är intressant i det här svaret. Ändå kan jag inte säga att jag är vare sig stolt eller nöjd.
Om denna förening, som hjälper barnen och som har producerat så många intressanta läromedel, slutar agera har hela skolsystemet i Sverige upplevt en stor förlust.
Det är väldigt intressant med kommande projekt, åtgärder som ska ge resultat 2008 och så vidare, men förlusten sker nu! Det finns också någonting mycket negativt i sättet att skaka av sig ansvaret för detta från olika statsråd.
Det gäller vårt system av relationer mellan myndigheter å ena sidan och det civila samhället å den andra.
Min övertygelse är att den starkaste skapande kraften i en demokrati kommer från frivilliga insatser, från eldsjälar, från människor som satsar enormt mycket energi och tid på att lösa ett svårt problem i vardagen. Vi i Sverige hänvisar alla dessa grupper till ett bidragssystem som är osäkert.
Man vet aldrig vad man får året därpå. Man vet aldrig om man kan överleva. Man har aldrig en kontinuitet i arbetet. Dessutom är detta system byggt på ett enligt min uppfattning destruktivt sätt att räkna i mängd.
Om en förening inte har representanter i jag vet inte hur många län döms denna förening till döden. Jag tycker att det nu är dags - jag har till och med skrivit en motion om det - att börja titta på innehållet i det arbete som det civila samhället presterar, inte på antalet medlemmar eller på geografisk spridning. Det är inte det som är viktigt.
Här kan statsrådet Baylan mycket väl samarbeta med de andra statsråden för att snabbt förändra den här situationen. Vad som händer med Föräldraföreningen för Dyslektiska Barn är inte alls ovanligt. Det är mycket vanligt.
Jag har sett så många vackra initiativ, i kvinnoorganisationer eller i invandrarföreningar, strypas av de här fyrkantiga sätten att behandla det civila samhället. Det finns ingenting som hjälper skolan så mycket som föräldrarnas engagemang. Vill ni mörda det, gör det! Men då har ni tagit på er ett stort ansvar.
Ana Maria Narti (FP):
Nej, det ska inte bli ministerstyre i Sverige, men jag hyser inte någon tvekan om att ett statsråd kan ta vissa initiativ, till exempel hitta skapande lösningar för att en viktig verksamhet inte ska försvinna.
Jag tycker över huvud taget att det är lite trist att man nu börjar polemisera från de olika sidorna och blocken när det gäller en viktig verksamhet som kommer nedifrån samhället och som behöver kunna utvecklas. Det har till exempel skapats en myndighet för flexibelt lärande.
Den är till just för den sortens spridning av kunskap som skulle kunna fungera perfekt om myndigheten skulle samarbeta med föreningen och sprida den kunskap som finns i föreningen till alla lärare i hela landet.
Systemen finns men också de täta skiljeväggarna mellan olika delar av samhället som gör att systemen ibland går i tomme. När det finns skapande kraft, bra studiematerial och positiva erfarenheter bör staten, kommunen eller departementet kunna köpa den kunskapen från det civila samhället.
Det finns ingenting som hindrar det, enligt vad jag vet. Men det är inte så vanligt, och då gör man inte det. Det är inte bra i en demokrati med denna ständiga försvagning av det civila samhället som jag har kunnat bevittna under många år.
Ana Maria Narti (FP):
En journalist frågade mig i dag vad jag väntade mig av den här interpellationsdebatten.
Jag svarade att jag hoppades att statsrådet skulle säga: Nej, vi uppmuntrar inte ateistisk intolerans, och ja, vi vill att barn och föräldrar ska kunna få del av det gemensamma arvet. Jag är besviken, för de svaren har jag inte fått.
Jag har fått ett svar som skapar en bestämd hierarki: vetenskap - ja, religion - egentligen nej.
Religionskunskap är ju inte detsamma som religionsutövning. Man lär sig inte musik genom att lära sig musikvetenskap. Man lär sig musik genom att praktisera. Jag vill understryka två tankar i det här första inlägget.
Den första är: Man kan begå enorma brott mot mänskliga rättigheter på grund av ställningstaganden i vetenskapen. Steriliseringarna i Sverige drevs med vetenskapliga argument.
I den fantastiska bok av Zygmunt Bauman som jag håller i min hand - Auschwitz och det moderna samhället - bevisas att Förintelsen är ett resultat av tillämpning av vetenskap utan den minsta moraliska princip. Här finns mycket intressanta citat som direkt har anknytning till Darwin.
Man tillämpar Darwins teori om de starka och de svaga på mänskligheten, och då är det självklart att utrotning och räddning är de två poler kring vilka hela rasodlingen rör sig. Vill vi tala om en demokratisk uppfostran kan vi alltså inte bara tala om vetenskap. Vi måste tala om moral. Jag hatar ordet värdegrund.
Det är ett påhitt av byråkrater som inte vågar ta ordet moral i sin mun. Det gäller moralprinciper, och när det gäller moralprinciper finns det faktiskt väldigt mycket att hämta i väldigt många religioner. Den andra tanken är att det finns olika sorters kunskap. Det finns en rationell kunskap, och det är den som vi tillämpar inom vetenskapen.
Jag tror inte att en demokratisk skola har någonting att vinna på att utesluta en sorts utövning av kunskap från skolvärlden. Jag skulle därför gärna vilja att statsrådet under sommaren lite grann läser både Molander och Zygmunt Bauman. Det skulle vara mycket hälsosamt för skolpolitiken.
Ana Maria Narti (FP):
Det blir roligt och spännande just därför att den ene inte förstår vad den andre säger. Det visar att perspektivet hos var och en av oss är väldigt långt från den andres perspektiv. Jag har skrivit under en artikel om indoktrinering, inte om religionsfrihet.
För mig är religion och religiös fanatism inte ett och detsamma på samma sätt som ateism - avslappnad och tolerant - inte är detsamma som ateistisk intolerans.
Statsrådet verkar inte ha läst min interpellation. I själva texten där står det väldigt tydligt hur utövning av religion kan äga rum i en konfessionell skola utan att vara indoktrinering och utan att andra religioner svartmålas. Häromdagen skrev jag en artikel som publicerades i tidningen City.
Jag bjöd in imamer och ateister till skolavslutning i Svenska kyrkan. För mig är det en självklarhet att alla dessa uppfattningar i en demokrati finner en plats bredvid varandra. Men vi kan inte betrakta oss som demokratiska om vi i praktiken förbjuder religiösa skolor.
Det betyder ju att vi i praktiken lär barnen intolerans: Era föräldrars tro är farlig för små barn. Vi kan inte ge barnen plats i det offentliga rum som skolan är. Detta är ett sätt att stigmatisera.
Detta är ett sätt att förnedra och förolämpa. Jag fattar inte hur man kan ha en så intolerant attityd i Sverige, vars demokrati i stort bygger på vad de frisinnade gjort.
De trodde på Gud och hjälpte till med att skapa den svenska demokratin. Det finns ingen - för att använda ett marxistiskt begrepp - oförsonlig motsättning mellan religion och demokrati. Däremot finns det en total motsättning mellan intolerans och demokrati.
Vill man inte låta människor leva med sin religion både på offentliga ställen, till exempel i skolan, och i privatlivet är man intolerant. Det är dit som de grupper av fanatiska kommunister vill komma som predikar mot religiösa skolor.
Jag har hört dem i olika debatter kräva att till och med diskussioner mellan föräldrar och barn om religion och tro ska förbjudas. Detta har systematiskt drivits fram. Jag blev själv väldigt sårad när jag läste Metta Fjelkners artikel om religiösa skolor.
Vad är det som ger den här personen rätt att peka ut mig som är troende som en fara för mina barn, som ett slags indoktrineringsmonster, som en häxa som försöker förvränga barnens inre liv? Hur kan en ledare för en lärarorganisation tillåta sig .
Ana Maria Narti (FP):
Det finns ingenting obegripligt. Det var en tidningsrubrik satt av en tidningsredaktör.
Vi talade i artikeln om ett tillfälligt stopp tills nya sätt att garantera just en demokratisk uppfostran i alla fria skolor förtydligas i regler och normer. Det är ingenting obegripligt. Vi har precis samma position.
Statsrådet har själv skrivit massor med gånger debattinlägg och borde känna till den tyvärr konstiga vanan hos debattredaktörer att hitta på sensationella rubriker. Men man måste läsa också artikeln och titta på vad som står i brödtexten, som det heter på journalistspråk.
Där står det "tillfälligt" tills kontrollåtgärderna blir tydliga och klara.
Jag vill inte ha vare sig ateistisk eller religiös indoktrinering någonstans, men diskussionen har glidit i en mycket farlig riktning.
Jag har hört i våra debatter, som vi har haft flera gånger, folk tala precis såsom nydemokraten Vivianne Franzén talade under den tid då Ausonius började jaga invandrare. Nu skulle hela svenska folket plötsligt vända sig mot Mecka, och islamofobin fick rulla vidare.
Räddningen står i moralen, inte någon annanstans.
Ana Maria Narti (FP):
Det är bra att få klart besked: Lämna alla förhoppningar om stöd från ESF utanför den här dörren. Det är fortfarande det offentliga som kommer att ha monopolet. Det är bra att arbetslivsministern talar klarspråk. Det är detta som jag under tolv år av mitt liv har försökt påverka.
Jag konstaterar att jag har fått stryk och med mig många representanter för små invandrarorganisationer.
De tvingas ofta att dö svältdöden eftersom vårt system att arbeta i Sverige och låta pengarna arbeta ger mycket till dem som redan har och nästan ingenting till dem som inte har så mycket.
Den grymma ojämlikheten är mycket klart illustrerad i just detta sammanhang. Om det fanns en säkrare modell för nationell finansiering skulle det också finnas möjlighet för de små att växa vidare.
Häromdagen hörde vi på radio att Blatteförmedlingen ska få samarbeta med Länsarbetsnämnden i Stockholm. Jag vet inte hur många sammanträden och brevväxlingar vi från invandrarbefolkningen har varit inblandade i för att få i gång ett sådant samarbete.
Jag gratulerar Blatteförmedlingen, men jag är väldigt ledsen och sörjer alla grupper som redan har släckts. Där var det entusiasm, mycket energi och nya idéer.
Det var grupper som plötsligt kunde erbjuda ett professionellt betalt arbete till människor som hade varit utanför arbetslivet i 8 år, ibland till och med i 14 år. Detta håller på att dö. Arbetslivsministern är nöjd. Han ser inte ens den här delen av problemet.
Det är som om de små inte existerar för det svenska socialdemokratiska systemet.
Om ni vill starta en ny attityd inför den kommande perioden, låt oss samla vittnena och låt dem berätta hur det är att försöka komma in i samverkan med de stora tunga systemen. Lyssna på dem. Deras röster har hittills helt ignorerats i detta sammanhang.
Ana Maria Narti (FP):
Tack, kultur- och utbildningsministern! Det känns att det är valår i år. Allting är näst intill perfekt.
Men om man tittar på fakta som står redovisade just i integrationsrapporterna, både 2003 och 2005, ser man att antalet felsysselsatta eller fullständigt arbetslösa utländska akademiker bosatta i Sverige är mycket högt. 30 000 var de i rapporten från 2003.
Det finns också en annan iakttagelse som de här rapporterna har plockat fram, och det är en mycket allvarlig iakttagelse. Väldigt många människor med akademisk utbildning bakom sig från andra länder hålls kvar i kurser på mycket låg nivå år efter år.
Maskineriet fungerar i verkligheten betydligt sämre än vad utbildningsministerns svar låter oss förstå. Detta har också att göra med ett godtyckligt mönster för reaktion där det är Amsinvolvering i finansieringarna.
3 400 verkar vara ett stort antal, men jag har besökt utbildningarna för utländska akademiker, både i Malmö, Linköping och Borås. Jag har direkta kontakter med dem som studerar i Göteborg och i Stockholm.
Sättet att finansiera de här kurserna varierar väldigt kraftigt mellan olika orter. Malmö har löst problemet. Malmö högskola har mycket god kontakt med länsarbetsnämnden, och där finns det en överenskommelse som gör att människor inte behöver avbryta en redan påbörjad utbildning därför att de plötsligt står utan finansiering.
Men när jag besökte både Borås och Linköping var studenterna oerhört oroliga. De visste inte om de kunde avsluta sina studier.
Sedan är det en annan sak: Om man jämför siffrorna ser man att det fortfarande är absolut omöjligt att täcka behovet med kurser på högskola och universitet. Det går inte. Det kommer aldrig att finnas finansiering för det.
Det är därför vi har försökt få i gång en annan typ av utbildning som skulle lösa åtminstone de första svårigheterna för de här människorna. Framför allt är det väldigt viktigt att komma ihåg att många redan har fastnat utanför.
Det är inte fråga om att det finns en risk att de fastnar; de har fastnat. Just de här människorna som finns utanför behöver en helt annan sorts stöd än det som i dag erbjuds.
I första hand behöver de ett mycket större antal kurser och träningsmöjligheter än vad högskolorna och universiteten i dag kan erbjuda. Jag kan komma tillbaka till detta i nästa inlägg.