KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Thalén Finné (M):
Riksdagen behandlar här, som sagts av tidigare talare, ett meddelande från Europeiska kommissionen som handlar om smart gränsförvaltning och där kommissionen vill lyssna av valmöjligheter och handlingsalternativ. Kommissionens utgångspunkt är att med ny teknik skulle vi kunna modernisera och snabba upp gränskontroller till yttre gräns i Schengenområdet, det vill säga gränskontroller mot länder utanför EU.
Kommissionen föreslår två olika system, ett in- och utresesystem där samtliga tredjelandsmedborgare, medborgare i länder utanför EU, som passerar in och ut över yttre gräns ska registreras med åtminstone namn, födelsedatum, kön, nationalitet och passuppgifter. Det primära syftet är att systemet ska ge medlemsstaterna bättre kontroll över vilka tredjelandsmedborgare som finns inom EU.
Systemet skulle ersätta dagens system med stämpling av pass och resehandlingar, och att vistelsetiden beräknas datoriserat. Det andra systemet är ett program för registrerade resenärer, vilket skulle innebära en möjlighet till förenklad gränspassage för registrerade resenärer som i förväg registrerat sig och genom en förhandskontroll blivit godkända för passage.
Tanken är att detta ska gälla tredjelandsmedborgare vare sig de kommer från ett land där visum krävs eller ej. Är man registrerad ska man kunna passera automatiska gränskontroller. Från utskottets och Alliansens sida kan vi konstatera att det i sig är bra att man tittar på att modernisera gränskontroller och gör dessa så smidiga som möjligt.
Att stå i passkö är inget som någon resenär uppskattar, och kan vi genom modern teknik förbättra och förkorta passager och köer är det utmärkt. Samtidigt vill vi framföra några synpunkter. Det gäller att de system som eventuellt kommer att presenteras måste möta faktiska behov.
Utgångspunkten måste vara att åtgärder och förslag ska möta krav på proportionalitet, rättssäkerhet, integritet, dataskydd och iakttagande av mänskliga rättigheter. Det nya systemet får heller inte på något sätt påverka möjligheten för människor på flykt att söka asyl.
Det viktigaste som vi vill framföra är ändå att EU:s historik när det gäller att ta fram nya datorsystem inte är helt övertygande. Och med tanke på det ekonomiska läget i Europa tycker vi att man bör vänta med att börja utveckla fler system innan man fått Schengens informationssystem SIS II och Informationssystemet för viseringar, VIS, på plats.
Att utveckla nya datorsystem innebär långsiktiga åtaganden och betydande investeringar. Det är därför viktigt att analysera att åtgärderna är effektiva innan de genomförs. Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i utlåtandet och avslag på reservationerna.
Ewa Thalén Finné (M):
Vad jag skulle vilja vända mig emot är det jag tog upp när det gällde drogfria fängelser. Även detta tycker jag är en reservation som i princip slår in öppna dörrar, för det första med anledning av att vi vet att lagen är väldigt tydlig med att man ska samverka och för det andra med anledning av att regeringen följer frågan.
Att vi skulle göra ett tillkännagivande till regeringen att de ska följa frågan förändrar inte saken när regeringen redan jobbar med frågan. Det är oerhört väsentligt att man samverkar, och lagstiftningen är som sagt väldigt tydlig. Jag är säker på att man kan jobba väldigt mycket och att detta varierar oerhört utifrån vilka kommuner man har att samverka med. Vissa är förmodligen duktigare än andra, för så ser det ofta ut.
Bara det att ni har en reservation trots att du till och med säger att vår text är bra, Christer Adelsbo, visar alltså att reservationen inte var nödvändig.
Ewa Thalén Finné (M):
Om man ska samverka utifrån en individ krävs det att man har en dialog på individbasis med den kommun där en person är bosatt eller skriven. Då måste man självklart med denna kommun teckna ett avtal om vad man gör. Det är det som ligger i samverkan; det är inte bara att man ringer och säger hej. Då har man nämligen inte skött sitt uppdrag, som dessutom är lagstiftat.
När det kommer till hur man lyckas med samverkan på olika platser vet vi att det varierar.
Det jag ändå tycker är väldigt positivt är att jag vet att man i Kriminalvården under 2012 har jobbat offensivt på såväl riksnivå som regional och lokal nivå för att till exempel få till fler Kramiavtal - där är Arbetsförmedlingen en oerhört viktig aktör - och avtal med SKL för att få till samtalen.
Det står att läsa i Kriminalvårdens årsredovisning över hur man jobbar för att förbättra utslussningen. Lagstiftningen är oerhört tydlig. När regeringen följer en fråga följer den självklart Kriminalvårdens arbete. Jag skulle vilja säga att Kriminalvården jobbar väldigt hårt med dessa frågor just för att nå ett mycket bättre resultat.
Ewa Thalén Finné (M):
När det gäller utslussning är lagstiftningen tydlig. Kriminalvården jobbar intensivt för att det ska bli så bra utslussning som möjligt. Det gör man i första hand ihop med kommunen men också, som jag sade, med hälso- och sjukvården, Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan. Det är någonting man gör i varje individuellt fall.
Självklart ligger det i verkställighetsplanering, frivårdsplanering och så vidare när någon ska ut på frivård eller släppas. Jag tycker alltså att man jobbar väldigt konkret med dessa frågor. När det sedan gäller häktesrestriktioner för barn kan jag inte generellt säga att barn aldrig ska sitta häktade.
Det ska naturligtvis ske med stor restriktivitet, men det händer tyvärr att också barn begår mycket grova brott. Det kan när man utreder dessa brott behövas att barn tvingas både sitta häktade och ha restriktioner.
Jag tycker dock att man måste ta en sådan fråga på yttersta allvar och vara väldigt aktsam när man i domstol dömer ut att någon ska sitta häktad, eventuellt med restriktioner. Jag är alltså inte beredd att säga att man aldrig ska häkta barn. Det är jag inte beredd att säga.
Ewa Thalén Finné (M):
Självklart är häktesmiljö en otrevlig miljö. Det kan vi vara helt överens om. Sedan kan man diskutera om vi ska bygga specialhäkten och så vidare. Samtidigt är väl inte antalet barn i häkte så stort att vi kan göra det över hela Sverige. Risken är att man skulle bli häktad väldigt långt ifrån där man bor, och det kanske inte heller är så bra.
Vad jag vet har Kriminalvården under 2012 börjat med ett projekt där man verkligen tittar på ungas miljö där de sitter häktade. Även om det finns restriktioner får de träffa olika ideella verksamheter och får sysselsättning. Där är det angeläget att fortsätta arbeta med de frågorna.
När det gäller utslussningsavtal är det klart att kommuner på vissa håll har dålig ekonomi. Men kommunerna har att vara noga med hur de prioriterar sina pengar. Nej, jag är inte beredd att skicka med öronmärkta pengar till kommunerna. Vi gör det väldigt sällan. I regel får kommunerna ett statsbidrag och sina skatteintäkter.
A och O för kommunernas verksamhet är onekligen att de lever upp till arbetslinjen och har många som går till jobbet varje dag. Det är ett sätt för kommunerna att få bättre inkomster. På den linjen jobbar vi stenhårt. Kommunerna har ett ansvar för sina medborgare. Det är inget nytt att de har ett ansvar för människor som kommer ut från fängelse.
Det har de faktiskt haft i alla tider. Nu har vi försökt tydliggöra att kriminalvården har ansvaret att se till att man tar de kontakter som ska tas för att det här ska fungera.
Ewa Thalén Finné (M):
I dagens reglering kan man tilldelas ett målsägandebiträde redan när målet tas upp, vid en anmälan. Det avgörs från fall till fall. Jag tycker att det är bra, och jag tycker att det är viktigt att man gör den individuella bedömningen. Sedan har vi nu två utredningar. Den ena nämnde Kerstin Haglö i talarstolen.
Den gäller att man nu ser över regleringen runt målsägandebiträden generellt. Men när jag läser direktiven ser jag inte att man i just de här fallen på något sätt tänker begränsa det. Sedan har vi Straffprocessutredningen, där man också har med de här frågorna. Det gäller överklaganden och så vidare.
Men jag vill ändå peka på att jag tycker att det är väsentligt att man redan från början kan, om behov anses föreligga, få ett målsägandebiträde. Jag skulle vilja ställa en fråga till Kerstin Haglö och Socialdemokraterna. Det gäller tillsättning av en granskningskommission.
Jag tycker att hela resonemanget är lite förvånande. Vad är det man ska granska? Självklart är det viktigt att alltid följa upp domstolar, och som min kollega Johan Pehrson var inne på har Åklagarmyndigheten, Brå med flera fått i uppdrag att göra det. Om man skulle tillsätta den nu, vad är det då den ska granska?
Är det 2005 års sexualbrottsutredning eftersom vi nu har en ny?
Ewa Thalén Finné (M):
Jag måste först få ge en allmän kommentar. Om vi tittar på hur Sverige hamnar i rankningen över rättstrygghet inser vi att vi faktiskt kan sträcka på oss. Vi ligger högt upp i de tabellerna.
För att sedan komma in på det som Kerstin Haglö tog upp vill jag säga att precis som Johan Pehrson sade har Åklagarmyndigheten, Åklagarmyndighetens utvecklingscentrum och så vidare ett generellt uppdrag att gå in och granska varför en viss förundersökning inte ledde till åtal, varför åtal aldrig väcktes, vad det var som fallerade.
Det är en uppgift för rättsväsendet generellt. Det ska vi ha mycket stor respekt för. Jag tycker att det är oerhört viktigt att man gör dessa granskningar och på det sättet förbättrar sitt arbete. Vi vet att det inte alltid fungerar.
Dessutom vet vi att det många gånger är väldigt svåra fall eftersom ord står mot ord. Det är roligt att Kerstin Haglö lyfter fram Södersjukhusets sätt att jobba.
Regeringen har gett direktiv om att så kallade rape kits ska finnas på samtliga akutmottagningar i Sverige. Man ska ta rätt prover, dokumentera på ett korrekt sätt och så vidare. Det ska ha implementerats i akutsjukvården.
Alla har inte gjort det, men det är en viktig bit för att få bättre bindande bevis, vilket är grunden för att vi ska få fällande domar.
Ewa Thalén Finné (M):
Nu är det en tingsrättsdom, och vi vet att den har överklagats, vilket jag tycker är utmärkt. Jag har inte läst hela domen ska jag ärligt erkänna, men det som framkommit gör att jag blir extremt upprörd över det som skett.
Vi vet fortfarande inte om man bedömt det som ett samtycke eller inte eftersom det föregicks av sex. Dilemmat är att killarna säger att hon visst gav sitt samtycke. Har vi löst problemet? Jag hoppas att vi i nästa instans får en annan dom, men det vet varken Lena Olsson eller jag någonting om ännu. Därför är det lite vanskligt att spekulera i ett pågående rättsfall.
Vi kan ta andra rättsfall som är avslutade. Ofta står då ord mot ord. Än värre är det när det är fråga om flera gärningsmän, för då kan de alla säga att de tyckte att hon sade ja. Då måste hon på ett trovärdigt sätt bevisa att hon sade nej.
Jag tycker att det är självklart att man inte vill ha vissa saker uppförda mellan benen eller sex med många på ett våldsamt sätt, men det tycker tydligen inte alltid domstolarna. Problemet är fortfarande bevisföringen och att ord står mot ord. Vi i Sverige dömer inte någon om han eller hon inte bevisligen har begått brott.
När ord står mot ord är det svårt, och det tror jag att det måste vara. Sedan kan jag ibland bli upprörd och tycka att det känns oerhört besvärande. Det vore intressant att höra hur man ska döma när ord står mot ord. Blir det bättre med en samtyckesreglering?
Ewa Thalén Finné (M):
Kvinnor utanför Sverige är lika skyddsvärda som kvinnor i Sverige. Det är egentligen inte det som detta handlar om, utan det handlar om bevisföring och hur man bevisar brott. Utifrån denna aspekt är vår slutsats att vi inte ska avskaffa den dubbla straffbarheten just när det gäller sexköp. Vi gör det i fråga om många andra grövre brott. Det tycker jag är viktigt.
Men i detta fall ser vi flera komplikationer. Vem utreder brottet, och vem beivrar brottet när det till och med är lagligt och där det finns statliga licenser och bordeller? Utifrån denna aspekt är vi inte beredda att ta bort den dubbla straffbarheten när det gäller sexköp i utlandet.
Jag ska återkomma lite grann till normen och att Lena Olsson inte tror att det kommer att bli mer fokus på kvinnan.
Om en man nekar till att det inte var samtycke och säger att det var samtycke måste man förhöra kvinnan utifrån hennes ja och om det var tydligt eller utifrån hennes nej och om det var tydligt. Kunde det missförstås?
Då kommer man in på att domstolar emellanåt ställer frågor som känns mycket irrelevanta för den gångna händelsen. Där är vi helt överens. Men det är en uppenbar risk. En försvarsadvokat kommer naturligtvis att framhärda sin klients åsikt om att det fanns ett samtycke i detta sammanhang. Då måste åklagaren bevisa att det inte förelåg.
Ewa Thalén Finné (M):
Man kan ha många olika ingångar i den här frågan. Frågan är då om ett nej inte ska räcka. En anmälan om våldtäkt eller sexuellt utnyttjande bygger ju indirekt på att man inte har samtyckt, annars har ju inte något brott begåtts. Men man kan lika väl vända på det här.
Är ett ja alltid ett giltigt ja? Är det alltid självklart att om ett offer har sagt ja har det inte skett en våldtäkt? Det blir min fråga tillbaka.
Ewa Thalén Finné (M):
De här frågorna är generellt oerhört komplicerade eftersom, tyvärr, utsaga står mot utsaga många gånger. Vi har ett offer, och förmodligen har man gjort en mycket grundlig förundersökning och hållit adekvata förhör, men vi har likväl en gärningsman som kanske inte erkänner. Ord står mot ord, och det ska bedömas.
Det kan till och med vara så att jag sade ja därför att jag hade en kniv mot halsen, men detta ja kan vi ju inte se som ett samtycke till våldsdådet. Det här är alltså oerhört komplexa frågor.
I botten på vår lagstiftning ligger, oavsett om man sagt ja eller nej, att man inte har samtyckt till att ha samlag utan har sagt ja under hot om våld. Men det kan också vara indirekt våld och hot som gör att man inte vågar.
Med den utvidgning som vi nu gör blir det väldigt tydligt att man kan vara passiv. För min del är det alltid våld när någon gör något utöver vad man får göra. De här frågorna är oerhört komplexa. Ett ja eller inte alltid ett ja, och det måste vi ha med oss.
Det är en av orsakerna till att en ren samtyckeslagstiftning är jättekomplex. Därutöver är vi säkra på att det blir mer fokus på offret, och vi vill definitivt inte att det ska bli mer fokus på offret än vad det redan är i dag.
Ewa Thalén Finné (M):
Jag vill också tacka för svaret. Till att börja med kan jag säga att intentionen i förhandlingarna, att vi ska få denna mellanstatliga patentdomstol till Sverige, känns mycket angelägen.
Jag kan ha en viss grundförståelse för att man landar i att det kanske skulle vara naturligt att man samlokaliserar detta med de svenska patentmålen. Men jag skulle ändå önska att ministern och regeringen kunde fundera på detta ett varv till, och jag ska plocka fram några exempel.
Regeringen lägger nu otroligt mycket pengar i Öresundsregionen på satsningen på ESS och MAX-labb som kommer att bli de största forskningsanläggningarna som vi får i Europa. De blir toppmoderna. Allt tyder på att det kommer att ske mycket utveckling i denna region.
Detta tillsammans med att bland annat Lunds universitet men även Köpenhamns universitet är mycket framstående på patenträtt och immaterialrätt och att det finns många experter nere i Öresundsregionen tror jag skulle kunna vara ett stort lyft för att stärka dessa stora forskningsanläggningar.
Utifrån dessa aspekter tror jag att det vore mycket bra om man ändå tittade på detta en gång till och tog en fundering till på vilka vinster som finns med att inte lägga detta i Stockholm. Dessutom är det så att om man finns i Malmö är det mycket nära till Kastrup. Det tar inte många minuter att ta sig med tåget till Kastrup.
Då har man oerhört bra flygaccess till alla de övriga samverkansländerna, vilket gör att det skulle vara mycket lätt att samverka med en domstol som skulle kunna ligga i Malmö.
Leif Jakobsson var lite grann inne på att det finns en oerhört stor potential i Öresundsregionen med stora utvecklingsmöjligheter just när det gäller forskning, patent, immaterialrätt och så vidare, och det är ett oerhört bra innovationsklimat.
Om regeringen gav en liten puff är jag säker på att det skulle uppfattas som att regeringen verkligen ser att det här finns en framtid till gagn för hela Sverige. Det går nämligen att utveckla denna region mycket mer. Ta därför ett varv till och fundera över den potential som man skulle kunna få om detta lades i Malmö.
Ewa Thalén Finné (M):
Det kan hända att det enligt statistiken är fler patent i Stockholmsområdet - jag kan inte heller siffrorna. Jag skulle dock än en gång vilja understryka just de otroliga infrastruktursatsningarna i forskningsmiljöer som regeringen så bra är med och finansierar.
Det ena är MAX-labb IV, och det andra är ESS vilket är ett mellanstatligt samarbete där också Danmark är en av huvudfinansiärerna. Sverige och Danmark jobbar väldigt nära, och vi ska ha in väldigt många länder till. Det är väl ett sjuttontal länder som är med och ska finansiera det.
Utifrån att vi får den här fantastiska forskningsmiljön i Skåne - det dröjer fortfarande några år innan den är up and running fullt ut - skulle jag än en gång vilja säga: Fundera ett varv till! Jag tycker att det är jättebra att man får till stånd den nordisk-baltiska EU-patentdomstolen och har förhandlat så pass långt när det gäller den, och det känns bra att den kommer till Sverige.
Titta dock på potentialen i södra Sverige och Öresundsregionen om tio år. Jag tror att det skulle vara en stor vinst om domstolen faktiskt låg nere i Malmö.
Ewa Thalén Finné (M):
Det var väldigt många frågor på en gång. Jag ska försöka närma mig några av dem, och sedan har jag någon tillbaka. Jag vet att vi har varit skeptiska till att siffersätta mål för nyproduktion. Men nu känner vi att det finns ett behov av att göra det, beroende på hur det har sett ut. Vi har också många konkreta förslag för hur det ska uppnås.
Jag lyfte fram några av dem. Det är lite intressant att subventionen, som de facto tog slut i december 2006, skulle ha varit anledning till att det byggdes mycket. Jag skulle vilja säga att det var konjunkturen. År 2007 var det fortsatt hög produktion. Sedan kom finanskrisen. Och vi behöver inte hymla med att det bidrog till stora streck på hela marknaden.
När man inte ens kunde omsätta lån på befintliga fastigheter i bolag som gick hur bra som helst fick man definitivt inga lån för nyproduktion. Om vi ska ha en bra ton i den här debatten måste vi ha med det i en vågskål.
Balansen mellan upplåtelseformer är en fråga som har diskuterats så länge jag har jobbat med bostadspolitik, och det är några år. Man kan alltid diskutera fram och tillbaka vad som är rätt eller fel. Det ena är näringsverksamhet; det andra är privatpersoner. Jag ser inte att ni har några stora ändringar på det området heller.
Jag vill dock återkomma till er 100-miljonerssatsning på bättre arbetslokaler i skolan. Vilken skola är det som ska få de 100 miljonerna?
Ewa Thalén Finné (M):
Johan Löfstrand säger att finanskrisen bidrog. Vi kan väl vara överens om att den bidrog i väldigt stor utsträckning. I fråga om subventioner fanns det en sådan. Och det finns väl inget företag som inte passar på att utnyttja att man kan få lite av skattebetalarnas pengar till de egna fickorna. Men när vi subventionerar tar vi bort incitament för nytänkande, och vi tar bort konkurrens.
Därför är det skadligt. Johan Löfstrand säger att det inte kom några reformer under alliansregeringen. Caroline Szyber var inne på att över 100 skarpa förslag lades fram för förenklingar av plan- och bygglagen, regler och för myndigheter. Förringa inte det, utan fortsätt på den vägen! Vi har också tillsatt många utredningar.
Jag måste kort komma tillbaka till satsningen på skollokaler. Jag ska inte bara tala om 2015 utan om de kommande fyra åren. Ni satsar 1 miljard kronor. Fördelat på Sveriges samtliga kommuner blir det 3,4 miljoner kronor.
Om vi räknar snällt kan vi väl säga att det finns tio skolor i varje kommun. Det är inte ens stimulanspengar. Det är ingenting.
Ewa Thalén Finné (M):
Egentligen vill jag ställa två frågor till Nooshi Dadgostar. Men vi kan väl vara överens om att bostadsbristen är ett problem som måste åtgärdas. Därför är det nu glädjande att vi ser den prognos för nyproduktion som vi ser. Som Caroline Szyber var inne på är ungefär hälften hyresrätter, och den andra hälften är bostadsrätter. Emellanåt är det väldigt höga nivåer.
Det kan vi också vara överens om. Men sedan säger Vänsterpartiet att vi skulle behöva ha stimulansbidrag till nyproduktion. Det vet jag att Vänsterpartiet har drivit under lång tid. Det är alltså i sig inte förvånande. Men jag måste ställa en fråga.
Med vem vill Vänsterpartiet genomföra de här stimulansbidragen och till vilka nivåer? Den andra frågan handlar om energieffektiviseringar. Vänsterpartiet går fram med att det emellanåt blir väsentligt högre hyror. 25 procent flyttar inte tillbaka. Jag har också läst den rapporten.
Men, seriöst, gör 200 miljoner kronor att de här hyresnivåerna sänks?
Ewa Thalén Finné (M):
Det finns kommuner runt om i Sverige som jobbar väldigt effektivt i fråga om nyproduktion av hyresrätter. Ingen i det här rummet kan väl bli speciellt imponerad över att man bygger så dyrt man kan; det borde nästan vem som helst klara av. Konsten är naturligtvis att få till det billigare byggandet. Regelförenklingen är en väldigt viktig del för att få till det.
Men det finns också kommuner - det gäller kommunala bostadsbolag, men jag har också sett privata bostadsbolag - där man har lyckats få till nyproduktion med maxpris och maxhyror. Och det gör man då utan statliga bidrag.
Jag tycker att det är mycket bättre om fastighetsägare sätter press på en marknad så att vi kan få lite nytänkande, för det har vi egentligen aldrig haft i den här sektorn. Sedan måste jag komma tillbaka till de 200 miljonerna för energieffektiviseringen.
I min kommun har vårt bostadsbolag - vi kan tala om våra kommunala, om vi tar alla 300 miljoner - gjort otroliga energieffektiviseringar för väsentligt högre summor. Men det här kan vi räkna hem med lägre energikostnader och med bättre lokaler.
Fastighetsägare kan om de vill, och det går att räkna hem. Jag ska bara säga att det kan finnas någon enstaka kommun i det här landet - och det är inte i det här området - där man kan ha ett större problem, eftersom man har en otroligt vikande bostadsmarknad. Men det är en helt annan fråga som vi får diskutera i andra sammanhang.