Mikael Damberg (S):
Jag är glad över att Smart industri väcker ett så positivt gensvar och att även Moderaterna tycker att det är bra att vi jobbar med en strategi för industrin. Jag kan konstatera att vi nämner infrastruktur på s. 25 i strategin därför att det är en viktig förutsättning för industrins utveckling. Jag delar helt bilden av att det är en grundförutsättning som måste finnas på plats. I regeringen har vi valt att inte vänta med att agera när det gäller infrastruktur.
Vi har satsat extra pengar på underhåll. Vi har växlat upp det generella underhållet med 1,2 miljarder kronor per år för att vi ser att vi har underinvesterat under lång tid i Sverige. Det gäller både persontransporter och godstransporter, som lider av dåligt underhåll.
Vi har dessutom valt att lägga 400 miljoner kronor mellan 2016 och 2019 på ökat vägunderhåll för bärighet, tjälsäkring och beläggning, som berör inte minst de vägar runt om i Sverige som har stor betydelse för till exempel skogsindustrins möjligheter att agera. Därtill lägger vi under samma tidsperiod 400 miljoner kronor på ökat järnvägsunderhåll på landsbygden.
Risken är att de annars inte får ta del av den nivåhöjning på 1,2 miljarder kronor som vi har levererat. Infrastrukturen är definitivt ett prioriterat område som regeringen tittar på därför att vi har underinvesterat i infrastruktur. Den tidigare regeringen valde att sänka skatter i stället för att investera i infrastruktur på det sätt som man hade behövt göra. Det fanns en tidigare finansminister som sa att vi har överinvesterat i järnväg i Sverige.
I dag känns det som ett uttalande som ligger ganska långt ifrån både verkligheten och den bild vi har av situationen i det svenska järnvägssystemet. Jag kan konstatera att det finns infrastrukturprojekt som är enormt viktiga för norra Sverige och som har genomförts tidigare. Botniabanan är ett sådant exempel. Vi är väldigt stolta över att vi tillhörde en regering som drev igenom den trots en del motstånd.
Vi har nu sagt att vi ska gå vidare och börja med Norrbotniabanan, förhoppningsvis under denna mandatperiod. Det var knappt att moderata ministrar tog begreppet Norrbotniabanan i sin mun under den förra mandatperioden. I regeringen har vi ett annat perspektiv än den förra regeringen när det gäller behovet av järnvägsinvesteringar men också när det gäller de investeringar som betyder otroligt mycket för godstransporternas utveckling över tid.
När det gäller effektskatten behöver vi kanske inte polemisera den alltför mycket. Det viktigaste nu är att skapa någon form av enighet om att det är viktigt att skapa en blocköverskridande överenskommelse om energipolitiken. Energiministern har inte sagt eller föreslagit att vi ska införa nya effektskatter i Sverige på högre nivå. Det har snarare varit väldigt tydligt att med de förändrade förutsättningarna på marknaden är effektskatten en av de frågor som måste diskuteras inom ramen för Energikommissionen.
Innan Moderaterna blir alltför uppspelta över denna fråga kan man konstatera att den förra regeringen höjde effektskatten mer än den sittande regeringen. Om man vill diskutera ansvaret för att vi har hamnat i den situation vi är i dag tror jag att man måste se sig själv i spegeln och fundera lite över om alla beslut ledde till den utveckling man tänkt sig.
Det viktigaste att fokusera på nu och som industrin förväntar sig av oss är att det svenska parlamentariska systemet lyckas komma överens om hur vi ska hantera de kortsiktiga energipolitiska utmaningarna och framför allt sätta en spelplan för en långsiktig utveckling där vi har både ett elöverskott och tillräckligt med energi till konkurrenskraftiga priser men också genomför den nödvändiga omställning av energisystemet i hållbar riktning som både Sverige och världen kommer att behöva göra.