Maud Olofsson (C):
Jag tror att jag kanske mer än många andra har erfarenhet av att bo på orter där det har varit nedläggningar. Jag tror att jag har en stor förståelse för vad som kan hända och hur det känns. Det som är viktigt att ta fasta på, det tycker jag också, är att de bruksorter som vi har är otroligt sårbara. Det gäller inte bara den här orten utan också många andra runt om i Sverige.
Där måste vi fundera över hur vi breddar näringslivet och arbetsmarknaden så att det inte är lika sårbart i framtiden. Det finns också ett annat problem i många av de här orterna - jag säger inte att det gäller Norrsundet. På många orter, och jag kommer själv från bruksområden, behöver vi också fundera på hur attraktiviteten i de här orterna ska öka så att också nya människor ska flytta in och bosätta sig där.
Låt mig sedan upprepa: Jag har pratat med Stora Enso. Det är precis det jag har gjort. Jag har frågat dem om de är beredda att sälja. Jag kan faktiskt inte tvinga något företag att sälja. Jag kan bara konstatera att ingen socialdemokratisk regering heller hade kunnat tvinga något företag, för vi tror inte på planekonomi. Vi tror på marknadsekonomin, och vi tror på uppdelning av ansvar mellan politiker och bolag.
Är det så att Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har en annan åsikt om vilket ekonomiskt system vi ska ha är det dags att säga det här. Det är väldigt viktigt att vi har en gränsdragning. Sedan för vi en dialog. Vi har en diskussion därför att vi är oroade från regeringens sida över vad som händer i Norrsundet. Och vi ställer naturligtvis höga krav på Stora Enso i den här omställningen för att de ska ta ansvar för sina anställda och se till att de kan få nya jobb på andra ställen.
Man kan hjälpa till i den här omställningen; det är alldeles givet. Men vi har inga maktmedel. Det är det jag försöker säga. Jag har fört den här dialogen. Man är inte beredd att sälja, och jag kan inte tvinga dem. Det som skulle vara intressant att veta är om ni själva har haft någon kontakt med Stora Ensos ledning, om ni själva har fört den här diskussionen med vd och ansvariga.
I så fall är det ju bra att få reda på vad era samtal med dem har resulterat i och vad ni har kommit fram till i det sammanhanget. Jag tror att det är så att vi har ett jättestort ansvar från alliansregeringen för att leva upp till de förväntningar som finns om sänkt arbetslöshet och ökade möjligheter att få inkomster på landsbygden, i småorterna och i hela Sverige. Och vi är ju på väg att minska de regionala klyftorna.
Det är länge sedan vi hade så små skillnader mellan arbetslösheten i de mer utsatta regionerna och arbetslösheten i storstadsregionerna. En arbetslöshetssiffra på 3,5 procent är otroligt bra för att vara en region som har varit väldigt utsatt. Men vi är inte nöjda. Vi kommer att fortsätta med en politik som gynnar småföretagande, som minskar utanförskapet och som skapar möjligheter till utveckling också på landsbygden.
Jag kan bara konstatera att de resurser som vi har tillfört inte är några småpengar. Och vi gör det för att det inte är vi i regeringen som ska sitta och berätta vad man ska satsa på i Gävleborg, i Norrsundet eller på andra ställen. Det ska man bestämma själv. Jag tror att det är viktigt att också prata om framtidstron. Det handlar naturligtvis både om att klara av att bearbeta det beslut som är fattat och om att skapa den här framtidstron.
Det är därför jag tror att det är bra med den här gruppen som Stora Enso nu är berett att satsa resurser på. Jag har försäkrat mig om att de ska ta detta ansvar, för det tycker jag att de är skyldiga sina anställda som har funnits där i alla dessa år. Jag tror, och lyssnar på, vad man säger. Det finns en massa goda idéer som det går att jobba vidare med. Det är ju därför som strukturfondsprogrammen och allt det här finns till, för att vi tror på underifrånperspektivet. Vi tror på människornas förmåga.
Men man måste ha verktyg för att kunna utveckla detta, och de verktygen har regeringen gett till människorna.