Johan Hedin (C):
Det är nästan omöjligt att prata om migrationsfrågor utan att glida in på integrationsfrågor, och en hel del av de motioner som behandlas i betänkandet hänvisar till de problem som förknippas med integration av invandrare i Sverige. Jag tänkte därför använda en del av mitt anförande till att borra djupare i detta. Ibland sägs det att man i Sverige inte får tala om problemen med invandring. Det är i många stycken en obegriplig ansats.
Det talas om invandring och integrationsproblem precis hela tiden, varje dag, på alla nivåer och även här i Sveriges riksdag. Frågan man måste ställa sig är dock hur man formulerar problemet. Det finns de som inte gillar människor från andra länder, som tror att människor från en viss del av världen är utrustade med en speciell uppsättning egenskaper och att dessa egenskaper på olika sätt skulle vara dåliga.
De människor som tycker så söker naturligtvis förklaringar till allsköns samhällsproblem i invandringen, precis som marxister skyller alla problem på kapitalismen. Ibland lockas vi politiker att förenkla vår världsbild något så att den idétradition våra respektive partier har med sig ska upplevas som mer relevant. Ärligt talat önskar jag ibland att vi kunde lägga lite mer tid att hitta lösningar på våra samhällsproblem i stället för att leta samhällsproblem till våra lösningar. Problemen med utanförskap ska inte förringas.
De är mycket allvarliga och måste tas an med kraft, mod och nytänkande. Men låt oss kalla dessa problem vid dess rätta namn. Det allra viktigaste är naturligtvis arbetsmarknadsproblemen. Det tar genomsnittligt alldeles för lång tid för den som flyttar till Sverige att hitta ett jobb, och det leder i sin tur till en lång rad andra problem. Under 50- och 60-talen hade vi en väldigt framgångsrik invandring till Sverige. Det talades inte om integration, än mindre om integrationsproblem.
Folk kunde komma på en fredag och börja jobba nästföljande måndag. Språket lärde man sig på jobbet liksom hur saker och ting funkade i Sverige. Det fanns en jobbarkompis att fråga. Arbetslivet blev en väg in för att kunna etablera sig i Sverige. Så är det inte riktigt längre. Ett antal förändringar på den svenska arbetsmarknaden har överfört rättigheter från den som står utanför den till dem som redan har jobb. Ekonomiprofessor Assar Lindbeck kallar detta för en insider-outsider-problematik.
De som redan har jobb har makt att höja trösklarna för dem som står utanför. Detta drabbar inte bara utrikesfödda utan även ungdomar. Ungdomar har stora problem att ta sig in på den svenska arbetsmarknaden, vilket skapar utanförskap, inlåsningseffekter och sociala problem. Trots det har jag inte sett några motioner om att begränsa tillkomsten av nya ungdomar. Det finns också anledning att ha ett självkritiskt förhållningssätt till detta.
Även om viktiga reformer genomförts i syfte att sänka trösklarna finns det mer kvar att göra. Alldeles oavsett är det varken ungdomarnas eller de nyinflyttades fel att den svenska arbetsmarknaden inte fungerar så som vi skulle önska. Herr talman! De moraliska skälen att värna asylrätten är fullt tillräckliga. Det fruktansvärda lidande, de krigets fasor, det förtryck och den förföljelse som människor runt om i vår värld utsätts för är ofattbart.
Lika ofattbart är det hur vissa kan anse att det mot bakgrund av hur vi har konstruerat systemen är motiverat att i tider av svår nöd stoppa folk som flyr för sina liv. Då får vi väl konstruera om systemen. Vilhelm Moberg uttryckte det så här: "Asylrätten är en lag för civiliserade människors samlevnad, som icke får, icke kan och - låt oss i det längsta hoppas och tro det - icke skall kränkas av ett kulturland som Sverige."
Herr talman! Att värna det svenska är att värna öppenheten mot omvärlden. Rörlighet av handel och människor över gränser har gjort oss till det land vi är i dag och kommer att fortsätta utveckla oss såväl ekonomiskt som kulturellt.
Redan på vikingatiden var utbytet med omvärlden oerhört viktigt - ibland kanske mer eller mindre frivilligt från vissa av de inblandades sida, ska sägas, men även sedan lag och rätt fick sitt intåg i samhällsbygget fortsatte utbytet över gränser att vara en absolut förutsättning för Sveriges kulturella och ekonomiska utveckling.
Runt år 1000 var Sigtuna något av ett politiskt, kulturellt och religiöst centrum, och under Olof Skötkonung, den första kristna svenska kungen, blomstrade staden ekonomiskt och drog till sig långväga gäster och bosättare, lite som Shanghai eller New York i dag - städer som vibrerar av mångkulturalismens kraft. Fortsatt under århundradena utvecklades bland annat Hansaförbundet, med en handelspolitik som skulle imponera på mången Brysselbyråkrat.
Många tyskar slog sig ned i Stockholm, Visby, Kalmar, Norrköping och Nyköping. Som centerpartist kan man ha många synpunkter på en hel del av Gustav Vasas politik, men en av de klokare sakerna var att han förde en aktiv invandringspolitik. På 1500-talet var 15 procent av Stockholms invånare av utländsk härkomst - rena rama massinvandringen. Så kan man hålla på ända fram till våra dagar.
Invandringen från till exempel Tyskland, Frankrike, Holland och Belgien lade grunden för den välståndsutveckling som tog fart på allvar i samband med de viktiga marknadsliberaliseringarna i mitten av 1800-talet, med bland annat avskaffande av passtvång och utökad öppenhet mot omvärlden för finanser, folk och företag. På 1800-talet var det också många svenskar som emigrerade, främst till USA och Kanada.
USA är intressant som invandringsland, eftersom landet har haft många olika omgångar när nya folkgrupper har flyttat dit - och det är alltid den senaste folkgruppen som är ifrågasatt. Samma saker som sägs om muslimer i dag och deras påstådda olämplighet att finna en plats i det europeiska samhället sades i USA om irländare i början av 1900-talet. De upplevdes annorlunda, hade en annan religion och var säkerligen överrepresenterade i brottsstatistiken. Men de kom snabbt in i samhället.
Sedan kom italienarna och var lika ifrågasatta. Lite lustigt i sammanhanget var misstron mot svenska och tyska immigranter till USA. Hur skulle den människa som hade växt upp i en auktoritär monarki som Sverige eller Tyskland kunna anpassa sig till det liberala samhället med konstitutionella rättigheter? Men de lyckades. Det kan inte ha undgått så många politiskt intresserade att vi i Centerpartiet har genomfört en omfattande idéutvecklingsprocess.
Den processen utmynnade i ett idéprogram som vi nyligen antog på en extrastämma. I idéprogrammet fastslår vi att Centerpartiet strävar efter öppna gränser, fri rörlighet samt en generös och human flykting- och invandringspolitik. För ett parti som bygger sina värderingar på alla människors lika rätt och värde finns inget annat logiskt ställningstagande än att verka för en fri värld där människor kan röra sig fritt över gränserna. Vi tycker att det är en styrka att leva i ett mångkulturellt samhälle.
Människor som migrerar blir broar mellan länder, språk och kulturer. Sverige är ett litet, exportberoende land i ett hörn av världen. Vi har en enorm resurs i alla de som talar andra språk och är bekanta med andra länders affärskulturer, seder och sociala koder. Rätten att migrera, att röra sig över gränser, är en principiell fråga, en mänsklig frihet, som får begränsas endast på mycket goda grunder.
Den brittiska 1600-talsfilosofen Thomas Hobbes slog fast att frihet är frånvaron av hinder mot rörelsefriheten. Adam Smith, liberal tänkare och i många stycken ansedd som nationalekonomins fader, var emot alla hinder mot det fria flödet av arbetskraft. Nobelpristagaren von Hayek ansåg att frihet för migration är en av de mest accepterade och mest beundransvärda av liberalismens principer.
Ludwig von Mises sade: Liberalen kräver att varje person har rätt leva hur han vill. Herr talman! Det finns orter i Sverige som hotas av avfolkning. Det är ett allvarligt problem, för med avfolkning blir livet tuffare för dem som bor kvar. När kundunderlaget för det lokala näringslivet försvinner får företagaren svårare att överleva, och kommunerna får svårare att upprätthålla kommunal service när invånarantalet och skatteintäkterna minskar.
234 av våra 290 kommuner hade varit avfolkningsorter om det inte hade varit för invandringen. Med fler människor i kommunen neutraliseras nedläggningshot mot skolor och förskolor. Livsmedelsbutiker, bensinmackar, apotek, snickare, bilverkstäder och tandläkare kan vara kvar på orter som annars skulle förlora dem. Även på orter som inte hotas av avfolkning är migrationen till Sverige en lösning på ett stort och allvarligt problem: den demografiska utvecklingen.
Vi blir inte yngre i vår del av världen, och situationen är ungefär densamma i hela Europa. En åldrande befolkning där andelen pensionärer hela tiden ökar relativt den arbetande befolkningen kommer till slut att befinna sig i situation där bärkraften helt enkelt inte räcker till. Redan nu är vårdsektorn i Stockholms län beroende av invandring. Bland personalen är en av fyra född i ett annat land än Sverige. Sju av tio restauranger drivs av någon som är invandrare.
En tiondel av systemerare och programmerare kommer från något annat land. Herr talman! Utan en fungerande migration stannar Sverige. Jag menar det bokstavligt talat: Var tredje buss- och spårvagnsförare är invandrare. Herr talman! Jag tror att det är viktigt att vi ser på politiken lite grann som med progressiva glasögon. Vi behöver se de praktiska problemen och de utmaningar som måste hanteras i dag. Men vi måste också tillåta oss att höja blicken för att se vad vi kan få i morgon.
Ett långsiktigt hållbart samhällsbygge kräver invandring till Sverige, precis som det har varit genom hela vår historia. All migrationspolitik är en ständig sammanvägning av motstående storheter. Den överenskommelse som vi i Alliansen har träffat med Miljöpartiet är en kompromiss men träffar så rätt det går under dagens förutsättningar.
Vi har trots allt lyckats genomföra betydande förbättringar med utökade rättigheter för till exempel tillståndslösa när det gäller sjukvård och utbildning med särskilt fokus på barnperspektivet. Möjligheten till arbetskraftsinvandring erbjuder en väg för dem som vill satsa på en framtid i Sverige. Det är viktiga och värdefulla reformer som jag är mycket stolt över att - till någon liten del - ha varit med om att genomföra.
Slutligen vill jag, eftersom detta är min sista debatt - jag lämnar mitt uppdrag på fredag - tacka talmännen, kammarkansliet, alla kolleger i socialförsäkringsutskottet, vännerna i Alliansen, Miljöpartiet och oppositionen för ett varmt välkomnande och en mycket givande period.