KBLab/rixvox huggingface dataset:
Märta Stenevi (MP):
Bidraget har varit aviserat för tre år, och det fasas ut under året. Det innebär att myndigheten som ansvarar för utbetalningarna också bestämmer var brytgränsen går. Låt mig understryka att enligt miljöbalken har fastighetsägarna ett ansvar att undersöka och undanröja en olägenhet. För bostäder med radon finns ett fastighetsägaransvar och en kommunal tillsyn.
Med det sagt vill jag också understryka hur viktigt det är för regeringen att komma till rätta med skadliga radonhalter i byggnader. Många samband mellan inomhusluft och hälsa är kända, till exempel kopplingen mellan radon och lungcancer. Faktorerna som kan påverka radonhalten i byggnader är många, bland annat hur hög halt av radon som finns i markluften, om marken släpper igenom luft, om husets grund är otät, tryckskillnad mellan inomhus- och utomhusluft och ventilation.
Det här är nog ganska många medvetna om, men regeringen genomförde en radonkampanj 2019 för att komma åt just det jag tror ledamoten far efter: att fler ska vara medvetna om hälsoriskerna och därmed också kunna ta sitt ansvar som fastighetsägare. Jag håller med om att det finns en bred enighet i riksdagen om detta.
Vi känner alla till vikten av att minska befolkningens exponering för radon. Vidare har ledamotens parti, Kristdemokraterna, en skuggbudget som på detta område inte skiljer sig från regeringens. Jag är alltså inte säker på att det finns en politisk strid eller konflikt här. Snarare måste vi se att det finns många åtgärder som är nödvändiga att jobba med.
Ett urval i den breda palett av åtgärder som anges i den nationella handlingsplanen för radon är till exempel att organisera ett formaliserat samarbete om radon mellan berörda myndigheter under ledning av Strålsäkerhetsmyndigheten med uppdrag att planera och följa upp insatser för att genomföra de strategier och aktiviteter som utpekas i handlingsplanen.
Det handlar vidare om att samordna myndigheternas information om radon och se till att sammanfattande heltäckande information är lättillgänglig för att just nå den kunskapsspridning som ledamoten frågar efter. Det handlar också om att kartlägga fördelningen av radonhalter i bostäder och på arbetsplatser, att inventera arbetsplatser med störst risk för höga radonhalter och att utöva tillsyn och uppföljning av radonmätningar på arbetsplatser.
Det gäller även att samarbeta om radon med framför allt de nordiska länderna men även i andra internationella sammanhang för att bygga upp kunskap och förmedla den till de fastighetsägare där det kan vara aktuellt med radonsanering. Det är inte enbart en av dessa åtgärder eller enbart rotavdraget som kommer att ta oss närmare målen om att minska befolkningens exponering för radon, utan det är alla dessa åtgärder tillsammans.
Regeringen kommer att fortsätta hålla i och styra mot befintliga mål.
Märta Stenevi (MP):
Jag vill avsluta debatten med att tacka ledamoten för att han har lyft upp en viktig fråga, och jag konstaterar som sagt att regeringen och Kristdemokraterna har lagt fram likalydande budgetar i denna fråga.
År 2018 inleddes en treårig satsning på giftfria bostäder och förbättrad inomhusmiljö. Radonbidraget var en del i denna satsning. En naturlig följd är att alla ansökningar inte beviljas under det sista året och att det är upp till den beslutande myndigheten att avgöra när brytpunkten blir. Vilka pengar det rör sig om är sedan länge känt.
Detta betyder inte att regeringen slutar att bry sig om giftfria bostäder och förbättrade inomhusmiljöer. Det tror jag inte heller att Kristdemokraterna signalerar med sin skuggbudget. Detta var ett treårigt bidrag, och vi behöver fortsätta med en mängd olika åtgärder. Frågan om god inomhusmiljö kommer även i fortsättningen att vara viktig för oss, Kristdemokraterna och säkert övriga riksdagspartier.
De många insatser som just nu pågår för att minska radonhalten i inomhusmiljön kommer att utvärderas och följas upp av ansvarig myndighet. Regeringen kommer att fortsätta att bevaka detta arbete för folkhälsan mycket noggrant och under lång tid framöver.
Märta Stenevi (MP):
Jag vill bara kort säga att flera av de uppdrag som jag har pratat om - jag är också väldigt glad för denna debatt, för jag tycker att den är oerhört viktig - är just myndighetsgemensamma. Det finns ett flertal riktade uppdrag, bland annat till Skolverket, men det finns också ett stort antal myndighetsgemensamma breda uppdrag just för att hela samhället måste kroka i och veta vad det är som gäller i dessa frågor.
Vi kan inte stå bredvid och se på när människor hindras från att själva välja vem de ska gifta sig med eller acceptera barnäktenskap eller att människor utsätts för annat våld och förtryck på grund av hedersnormer.
Alla som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck har rätt till stöd och skydd, och det är viktigt att kvinnor, flickor, män, pojkar och hbtqi-personer som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck får just det stödet och skyddet. Tillsammans med kommunerna behöver vi stärka skolans förmåga att fånga upp barn och unga som utsätts för hedersförtryck.
Men vi behöver också stärka andra myndigheters kunskap för att de ska kunna bemöta på rätt sätt - det kan vara socialtjänsten, polisen eller hälso- och sjukvården, som alla har myndighetsgemensamma uppdrag kring detta. Där förtrycket dyker upp kommer denna regering att bekämpa det.
Vi kommer inte att vara nöjda förrän alla barn är trygga och fria att njuta av sina sommarlov, utan hot om bortgifte, utan ont i magen av rädsla för att föras ut ur landet och utan hederns tunga, tunga ok hängande över sig. Jag kommer aldrig att sluta att arbeta för att ge alla barn en uppväxt fri från hedersförtryck och fri från våld.
Märta Stenevi (MP):
Larry Söder har frågat mig hur jag ser på situationen med ett villabyggande som är det lägsta på 100 år och vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka villaproduktionen i Sverige. Larry Söder påstår i interpellationen att villabyggandet skulle vara på den lägsta nivån på 100 år, samtidigt som han framhåller att produktionen av villor har ökat med 2 procent de senaste tio åren. Jag kan inte se hur dessa påståenden går att förena med varandra.
Det är sant att småhusbyggandets andel av det totala antalet färdigställda lägenheter har sjunkit de senaste åren, men det beror framför allt på att antalet färdigställda lägenheter i flerbostadshus har skjutit i höjden. Att detta byggande ökar är naturligtvis glädjande, eftersom det innebär att vi kan åtgärda bostadsbristen.
Även antalet färdigställda lägenheter i småhus har dock ökat - från cirka 8 000 per år för tio år sedan till mellan 10 000 och 12 000 under de senaste fyra åren. Det kan jämföras med att det bara färdigställdes runt 4 000 lägenheter i småhus per år i mitten av 1990-talet.
Som jag har framhållit i mitt svar på en tidigare skriftlig fråga från Larry Söder anser jag att det är angeläget att kommunerna skapar förutsättningar för att konsumenternas efterfrågan på bostäder ska kunna möta ett utbud som svarar mot behoven, i linje med det mål för bostadsmarknaden som riksdagen har fastställt. Det är därmed önskvärt om kommunerna skapar förutsättningar för fler småhus. Jag har tidigare informerat Larry Söder om att regeringen arbetar på flera fronter för att skapa bättre förutsättningar för ett blandat bostadsbyggande.
Bland annat har regeringen lämnat en proposition om privat initiativrätt som syftar till att möjliggöra snabbare detaljplaneprocesser. Regeringen har också uppdragit åt flera myndigheter att göra en översyn av sina anspråk på områden av riksintresse. Denna översyn syftar till en kraftig minskning av såväl antalet riksintresseanspråk som den samlade areella utbredningen av dessa områden.
Jag kan även konstatera att det nyligen har rapporterats i medierna att flera småhustillverkare har svårt att leverera småhus i den takt som kunderna efterfrågar. Det ger anledning att tro att bilden av vad som begränsar småhusbyggandet är mer komplex än vad Larry Söder vill göra gällande.
Märta Stenevi (MP):
Vi är överens om att det finns behov av småhus, och det finns också en stor efterfrågan. Det syns på priserna, på hushållens belåningsgrad och trycket för att underlätta för förstagångsköpare. Jag vet också att det finns ett stort behov av hyresrätter till rimliga hyror.
Det finns en grupp som över huvud taget inte kommer i fråga för att överväga att köpa småhus eller för den delen bostadsrätt. Vi har behov av bostäder för flera delar av marknaden. Jag är också medveten om att när det finns fungerande flyttkedjor och det blir en rörelse på bostadsmarknaden kommer det också att frigöras fler hus.
Det betyder inte att vi inte behöver bygga småhus, men det innebär att vi kan få en bättre balans i bostadsmarknaden om vi också får en bättre rörlighet. Jag fick aldrig något svar på vad ledamoten Larry Söder egentligen menar att regeringen gör för att aktivt motverka byggandet av småhus.
Hur ser ledamoten på att det faktiskt är kommunens medborgare, där man äger mark, som är med och bestämmer hur den marken ska användas, att man har den demokratiska möjligheten att påverka via kommunfullmäktige? Vill ledamoten inskränka detta och att staten ska styra det kommunala planmonopolet hårdare?
Eller är det så att Kristdemokraterna driver - vilket skulle vara intressant att få veta - ett statligt investeringsstöd för byggande av småhus utan att det avspeglas i budgeten? Finns en tänkt siffra eller en tänkt modell?
Tänker man sig i så fall att kombinera det med det befintliga investeringsstödet, som ju Kristdemokraterna för några år sedan röstade bort i och med budgeten 2018 och där det, mig veterligen, inte fanns investeringsstöd till småhus? Det skulle vara bra att veta vad denna regering enligt ledamoten gör för att motverka byggandet av småhus. Driver Kristdemokraterna frågan om ett statligt investeringsstöd för småhus?
Märta Stenevi (MP):
Då ska jag börja i den änden att ur min synpunkt och regeringens synpunkt är det inte en kamp mellan olika boendeformer utan en önskan om att det ska byggas blandat. Vi behöver både småhus och flerbostadshus och både ägda bostäder och hyrda bostäder - lokaler och bostäder.
Men jag konstaterar utifrån ledamotens anförande att Kristdemokraterna vill slopa investeringsstödet för hyresrätter och i stället lägga pengarna på stimulans för byggande av småhus. Det är en direkt omflyttning av pengar från hyresrätter, från de människor som behöver bostad i hyresrätt, över till småhusbyggandet. Så uppfattar jag de förslagen. Det står jag inte bakom. Det håller regeringen inte med om.
Vi har byggt fler hyresrätter under de senaste åren än på många många år. Om vi går tillbaka och tittar på alliansregeringens två mandatperioder ser vi att det byggdes minimalt med bostäder. Mig veterligen fanns det inga investeringsstöd eller stimulansåtgärder för småhus då heller men inte heller för hyresrätter eller flerbostadshus i kommunerna. Kommunerna har alla möjligheter att planera.
Vad vi behöver arbeta med är att det ska gå fortare och bli enklare och att vi, precis som ledamoten är inne på, ger möjlighet för den som står utanför bostadsmarknaden att enklare ta klivet in. När vi så småningom förhoppningsvis kan presentera förslag om ett startlån för förstagångsköpare kommer det att underlätta också för dem som vill bo i småhus.
Men att ta bort investeringsstödet för hyresrätterna i ett läge där vi precis har börjat bygga ikapp och precis har börjat beta av bostadsskulden som byggts upp - inte minst under åtta år av alliansregering men även under regeringarna innan dess - vore huvudlöst, för om vi inte tillför tillräckligt många bostäder totalt på bostadsmarknaden kommer vi att fortsätta ha en situation där priserna går upp och det blir svårare för flyttkedjorna att fungera optimalt.
Jag ser gärna småhus, men jag vill absolut inte röra investeringsstödet till hyresrätter.
Märta Stenevi (MP):
Ola Johansson har frågat mig vilka åtgärder, inom mitt ansvarsområde, jag är beredd att vidta för att upprätthålla den byggtakt som krävs i händelse av att en akut brist på cement uppstår den 31 oktober i år. Regeringen följer sedan början av juli noga händelseutvecklingen kring Cementas ansökan om miljötillstånd i Slite på Gotland.
Regeringen har även löpande kontakt med berörda företag, branschorganisationer och fackförbund och har bland annat tagit del av en gemensam skrivelse från bygg, anläggnings- och gruvsektorerna kring konsekvenserna av den uppkomna situationen. En oberoende konsekvensbedömning av den uppkomna situationen har också genomförts. Regeringen konstaterar att Sverige inom en överskådlig framtid har behov av cement för bland annat byggandet av bostäder och utveckling av infrastruktur.
Ett produktionsstopp vid Cementas kalkstensbrott i Slite kan få omfattande samhällskonsekvenser på kort sikt och bland annat innebära betydande svårigheter för bostadsbyggandet. Regeringen aviserade på en presskonferens den 10 augusti att Regeringskansliet förbereder en tillfällig och tidsbegränsad lagändring i miljöbalken som ger regeringen möjlighet att besluta om fortsatt täkt- och vattenverksamhet under en begränsad tid.
Den begränsade tidsfrist som då nämndes syftar till att avhjälpa den akuta situationen, men det kommer att krävas en stor kraftansträngning från olika intressenter för att minska sårbarheten både på kort och på lång sikt. Den uppkomna situationen har visat att samhället är sårbart och beroende av en enskild insatsvara och en enskild leverantör. Samhällets motståndskraft mot sårbarheter i råvaruförsörjningen och tillgången till insatsvaror behöver stärkas.
Samtidigt behöver en trygg vattenförsörjning säkerställas. Regeringen avser att återkomma med långsiktiga och riktade åtgärder som syftar till att främja ett mer hållbart byggande och stärka samhällets motståndskraft rörande råvaruförsörjningen i byggsektorn, till exempel åtgärder som driver på den cirkulära omställningen. Regeringen avser också att se över möjligheten att stimulera forskning och innovation med fokus på ökad återanvändning, återbruk och utveckling av nya byggmaterial.
Slutligen tittar regeringen på möjligheten att uppdra åt Boverket att utreda om, och hur, införandet av gränsvärden för byggnaders klimatpåverkan kan accelereras.
Märta Stenevi (MP):
Jag ska börja med att säga, och verkligen understryka, att jag inte på något sätt tar lätt på den här situationen. Även när vi pratar om träbyggnation bygger det på att vi har grundläggning med betong. Framför allt är det här naturligtvis en stor risk för anläggningssektorn och för infrastrukturprojekten. Jag är övertygad om att många företag är oerhört oroliga. Jag för också en dialog med branschen.
Jag önskar att det hade funnits i hela det näringsliv som berörs. Det är klart att det inte är en okänd situation att tillståndet löpte ut, och det är inte heller en okänd situation att en prövning pågår. Jag tror att detta måste ses som en väckarklocka för hur vi ska undvika beroenden. Precis som ledamoten påpekar är ingen betjänt av vi skulle byta ett beroende av en anläggning i Sverige till ett beroende av import från Kina. Frågan är då vad som krävs.
Till att börja med måste den betong vi ska använda användas till rätt saker. Vi har i dag byggande där vi inte har bra alternativ till betong. Men vi har också i Sverige en väldigt stor användning av betong jämfört med en del andra länder och en stor möjlighet att göra omställningar. Det pågår som sagt ett arbete för att skynda på processen med ett mer hållbart byggande.
Vi har en stor möjlighet i att få fram ett starkare regelverk som också styr mot mer hållbara material. Vi kan främja ökad återvinning och återbruk. Vi kan också främja nya alternativ till cement. Det finns redan i dag alternativ som går att använda, och man behöver undersöka möjligheten att få fram mer material snabbare.
Vi kan driva på statliga aktörer för att gå före i utvecklingen mot mer hållbart, resurseffektivt och cirkulärt byggande. Vi har gjort bedömningen att det kommer att vara viktigt att främja ett ökat träbyggande. Vi har infört krav på klimatdeklaration, och vi tittar nu också vidare på om vi kan skynda på införandet av gränsvärdena för att just stimulera innovationen och framtagandet av nya material.
Det finns också ett antal utredningar som går hand i hand med dessa främjanden. Inte minst vill jag passa på att peka på utredningarna om hur man kan använda entreprenadberg och andra schaktmassor på ett sätt som kan bidra till en större hållbarhet och en större cirkularitet. Det här är ett arbete som är påbörjat sedan en tid tillbaka.
Det finns utredningar kring både klimaträtt och miljöprövningar och om hur processerna ska fungera. Men det gäller också prövningsprocesser och regelverk för en hållbar försörjning av metall och mineral. Det pågår alltså mycket arbete i många ändar. Men jag vill igen understryka att det här kommer att vara en situation som behöver lösas med gemensamma krafter från flera delar av samhället, för vi står inför en mycket problematisk situation och kort tid att ställa om.
Det kommer att krävas mycket av både kreativitet och vilja från många delar av sektorn för att vi ska komma framåt i frågan.
Märta Stenevi (MP):
Jag ska börja med att kanske state the obvious och säga: Att göra sig oberoende och att minska beroende är, som ledamoten säkert är mycket medveten om, två olika saker. Vi kommer inte att kunna göra oss oberoende av cement inom en överskådlig framtid, men vi har en oerhört stor uppgift i att göra oss mindre beroende av en enskild insatsvara, och det raskt. Vi befinner oss mitt i en klimatkris. Behovet av snabba insatser för att minska utsläppen är här och nu.
Bygg- och anläggningssektorn står för en femtedel av våra inhemska utsläpp. Det är hög tid och ett bra tillfälle att också gå från ord till handling i den frågan. För att både kunna stärka samhällets motståndskraft rörande råvaruförsörjning i byggsektorn och främja hållbarhet i byggsektorn behöver omställningen till mer resurseffektiva eller alternativa byggnadsmaterial skyndas på. Det kommer regeringen att återkomma med åtgärder för, precis som har aviserats.
Inom överskådlig framtid kommer cement att behövas i vissa byggnader och konstruktioner, men vi måste nu se till att cementen används där den gör störst nytta. Detsamma gäller skogen: Träd gör mer klimatnytta i hus än när vi flisar ned och bränner upp dem. Om vi ska klara av att leva inom planetens gränser - vilket vi måste - måste vi använda de ändliga naturresurser som finns på ett smart och effektivt sätt. Vi behöver mer cirkularitet, inte minst i byggsektorn.
Vi måste klara både byggnationen av nya bostäder, vattenförsörjningen och ett system som inte gör sig beroende av vare sig enskilda anläggningar eller främmande stater. Det är den stora uppgift som vi nu har ganska kort tid på oss att försöka lösa.
Märta Stenevi (MP):
Carl-Oskar Bohlin har frågat mig vad som utgör en acceptabel nivå för handläggningstiderna hos Lantmäteriet enligt mig och regeringen och vilka åtgärder som jag och regeringen vidtar för att Lantmäteriet ska ha förutsättningar att handlägga ärendena inom denna tid. Det är viktigt att kunna möta samhällets och medborgarnas behov samt de samhällsutmaningar som vi står inför, bland annat behovet av fler bostäder.
Därför är det viktigt att vi i Sverige har en fastighetsbildningsverksamhet som är enhetlig, rättssäker och effektiv. Det är däremot inte ändamålsenligt att jag eller regeringen definierar vad som är en acceptabel handläggningstid. Handläggningen av fastighetsbildningsärenden sker utifrån den fastighetsrättsliga lagstiftningen.
Det är viktigt att påpeka att handläggningen inte består av ren administration utan av ett omfattande juridiskt utredningsarbete, där olika fastighetsrättsliga förhållanden ska klarläggas, mät- och karttekniska åtgärder ska genomföras och gränskonflikter eller andra konflikter kan behöva lösas. Detta arbete är viktigt och nödvändigt för att upprätthålla ett tryggt ägande av mark och ett tillförlitligt fastighetsregister, vilket i sin tur är en förutsättning för en fungerande samhällsekonomi.
Lantmäteriet fick under 2018 i uppdrag att ta fram ett nytt uppföljningssystem för handläggningstiderna inom fastighetsbildningsverksamheten. I dag följs verksamheten upp inom sju olika ärendekategorier. Utifrån redovisningen i årsredovisningen har den genomsnittliga handläggningstiden kortats i fem av sju ärendekategorier.
I Lantmäteriets senaste tertialrapport för 2021 redovisar de dessutom ytterligare minskade handläggningstider inom samtliga av de sju ärendekategorierna, vilket är mycket glädjande. Det är givetvis viktigt att handläggningstiderna inom fastighetsbildningsverksamheten inte är onödigt långa, men det är också glädjande att kunna konstatera att regeringens och Lantmäteriets åtgärder har haft positiv effekt för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.
Märta Stenevi (MP):
Jag vill börja med att säga att det gläder mig att frågeställningen om Lantmäteriets handläggningstider är uppe för debatt i kammaren igen och att effektiviteten inom förvaltningen är av största vikt. Jag ska också understryka att handläggningstiderna inte är tillfredsställande.
Men det är glädjande när vi ser att handläggningstiderna går åt rätt håll inom fem av sju områden och att tertialrapporten för 2021 tyder på att vi även i de sista två områdena nu börjar få ordning på handläggningstiderna. Jag hoppas att den trenden ska hålla i sig. Ett förslag som vid flera tillfällen har lyfts av oppositionen är att man ska låta fler kommuner inrätta lantmäterimyndigheter.
Det bedöms från fall till fall. Det finns grundläggande krav i lagstiftningen kring kommunala lantmäterimyndigheter, som bygger på att det ska gå att genomföra en rättssäker och pålitlig myndighetsutövning, eftersom det är det detta handlar om.
I de fall där regeringen har avslagit ansökningarna har det handlat om att den gör bedömningen att det blir en för liten verksamhet för att man ska kunna upprätthålla detta. Vi ser också att Statskontoret bland annat har pekat på att det är just det delade huvudmannaskapet mellan stat och kommun och den inlåsning av personal och resurser som det innebär som delvis bidrar till de långa handläggningstiderna.
Vi ser helt enkelt inte i dag att det är ett självändamål att inrätta fler kommunala lantmäterimyndigheter eller ytterligare fragmentisera den verksamheten. Vi ser inte att det skulle innebära att fler lantmätare utbildas eller blir verksamma. Däremot ska dessa prövas vid varje givet tillfälle, och det är också så det görs.
På kort sikt behöver arbetet vara fortsatt inriktat på att stärka och påskynda den positiva utveckling som ändå har inletts. På längre sikt kommer också digitaliseringens möjligheter att behöva användas för att effektivisera fastighetsbildningen. Lantmäteriet har tidigare gjort uppskattningar att en ökad digitalisering kan innebära möjliga tidsbesparingar om cirka 5 till 10 timmar per ärende i effektiv handläggningstid.
Det ska ses i relation till Statskontorets konstaterande om att den effektiva handläggningstiden för Lantmäteriets vanligaste ärendetyper i genomsnitt motsvarar en veckas arbete, det vill säga cirka 40 timmar. Här finns alltså stora besparingar att göra på de enklare ärendena. Digitaliseringen är den enskilda faktor som har störst potential att leda till långsiktiga och hållbara effektiviseringar.
Samtidigt har vi tillsatt fler utbildningsplatser för att på lite längre sikt också ha en bättre tillgång till lantmätare och därmed lösa det som är en stor faktor i den här problematiken, nämligen bristen på kompetenta lantmätare som kan utföra arbetet.