KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Jag vill börja med att be om ursäkt för att jag inte svarade på den förra frågan. Det var ett förbiseende. Vi följer konflikten noga. När det gäller de stödinsatser som vi redan har gjort med ICRC och Rädda Barnen kan jag konstatera att det sannolikt kommer att behövas ytterligare stöd till humanitär verksamhet i regionen även i år.
Vi analyserar hur detta bäst ska ske för att garantera civilbefolkningarnas fred och säkerhet. Det inkluderar till exempel minröjning i området, där konsekvenserna är väldigt problematiska inte minst för barn, som ni vet.
Sedan vill jag även lyfta att man nu håller på ytterligare med Östliga partnerskapet, där det ju går flera miljarder till medlemsländerna, inklusive Armenien. Det var 2016-2020, och nu ska det komma en ny period.
Jag inte bara utesluter utan är tämligen säker på att det kommer att komma mer biståndsmedel.
Det är ett stort steg framåt för att det inte ska vara någon straffrihet. Domstolen kan i princip utöva sin jurisdiktion, alltså åtala och döma enskilda individer, endast i de stater som är parter i Romstadgan. Det försvårar, för varken Armenien eller Azerbajdzjan är parter i Romstadgan.
I så fall måste FN:s säkerhetsråd besluta att hänskjuta frågan till domstolen. Då kan domstolen kan utöva sitt arbete. Då är det viktigt att frågan tas upp på FN:s säkerhetsråds agenda och att man där bedömer att denna konflikt är ett hot mot fred och säkerhet internationellt.
ICC har ju bara en komplementär jurisdiktion, och då kommer de att agera där de nationella rättssystemen inte lagför på ett rimligt sätt. Det kan ske om man tycker att nationella rättssystem har kollapsat eller om man inte vågar lagföra på något sätt. Det råder ingen tvekan om att situationen är väldigt allvarlig. Många frågor är utestående och återstår att lösa.
Jag tror, också med tanke på Björn Söders fråga, att det är väldigt viktigt att vi försöker att få till stånd ett hållbart fredsavtal.
Ett sådant finns inte, och det viktigaste vi kan göra som OSSE-ordförande är att stödja samordförandena, alltså USA, Frankrike och Ryssland och den särskilde representanten för Nagorno-Karabach, för att vi ska få en långsiktig fred. Det är det viktigaste just nu.
Ann Linde (S):
Det är tydligt att Nagorno-Karabach-konflikten inte är över och att många frågor återstår att lösa. Det är därför viktigt att OSSE och det internationella samfundet förblir engagerade för en långsiktigt hållbar förhandlingslösning. Det svenska OSSE-ordförandeskapet verkar genom OSSE-ordförandeskapets personliga representant och stöder fullt ut Minskgruppens samordförande i deras ansträngningar i regionen.
Den svenska ståndpunkten är tydlig, nämligen respekt för internationell humanitär rätt och en återgång till förhandlingar under samordförandena för OSSE:s Minskgrupp. Sverige strävar efter rättvisa för dem som har drabbats och fortsätter att drabbas av Nagorno-Karabach-konflikten.
Som ordförande i OSSE i år kommer Sverige att fortsätta att stödja ansträngningarna från Minskgruppens samordförande för en långsiktig, hållbar och fredlig lösning som är framförhandlad mellan parterna.
Ann Linde (S):
Amineh Kakabaveh tar i sin interpellation upp två allvarliga konsulära fall. Jag vill börja med att framhålla det stora allvar med vilket jag och regeringen ser på Ahmadreza Djalalis fall. Hans situation är utan tvivel fortfarande mycket allvarlig, och våra ansträngningar för honom fortsätter med oförminskad styrka.
Sverige kräver konsekvent att dödsstraffet inte verkställs, och vi har tagit upp detta upprepade gånger, inklusive på regeringsnivå. Som Amineh Kakabaveh känner till fördömer Sverige liksom övriga EU tillämpningen av dödsstraff i alla dess former. Dödstraffet är ett omänskligt, grymt och oåterkalleligt straff som inte har någon plats i en modern rättsordning.
EU är en drivande aktör i arbetet för avskaffande av dödsstraff, och Sverige tar en aktiv del i EU:s arbete. EU och enskilda EU-länder, däribland Belgien som Amineh Kakabaveh nämner, är engagerade i Ahmadreza Djalalis situation och har uppvaktat Iran i ärendet. Jag vill här också framhålla det allvar med vilket jag ser på Habib Chaabs situation.
Habib Chaab anmäldes som försvunnen i Turkiet i oktober 2020 och har därefter visat sig vara frihetsberövad i Iran. I omedelbar anslutning till att vi fick kännedom om Habib Chaabs fall följde vi upp uppgifterna via våra utlandsmyndigheter i Turkiet och Iran. UD har också vid upprepade tillfällen tagit upp fallet med Turkiets respektive Irans Stockholmsambassadörer.
Uppgifterna om Habib Chaabs situation är utan tvivel oroande. Ett intensivt arbete pågår såväl i Stockholm som vid våra utlandsmyndigheter i de berörda länderna. I våra kontakter med Iran begär vi information om Habib Chaabs situation och framför vår oro över densamma. Jag har personligen tagit upp båda fallen nyligen i samtal med Irans utrikesminister Zarif.
Vi begär kontinuerligt att konsulära besök ska kunna genomföras hos Ahmadreza Djalali och Habib Chaab. Iran har dock valt att inte bevilja tillstånd för besök med hänvisning till att man betraktar Ahmadreza Djalali och Habib Chaab som enbart iranska medborgare. Detta ser jag och regeringen mycket allvarligt på.
Regeringens röst är tydlig i kraven gentemot Iran, och vi kommer aldrig att ge upp våra konsulära ansträngningar för Ahmadreza Djalali och Habib Chaab. Amineh Kakabaveh har även lyft upp förföljelser av flyktingar och iranska kidnappningar av andra länders medborgare. I detta sammanhang kan understrykas att EU tydligt uppmanat Iran att släppa godtyckligt frihetsberövade personer som har dubbelt medborgarskap i Iran och något EU-land.
Denna ståndpunkt, som Sverige står bakom, uttrycktes bland annat å EU:s höge representants vägnar i Europaparlamentet den 17 december.
Ann Linde (S):
Som jag tidigare tagit upp här i kammaren har regeringens röst varit mycket tydlig beträffande kraven på Iran i Ahmadreza Djalalis fall. Sverige kräver med emfas att påföljden inte verkställs. Jag har även begärt klarhet vad gäller Habib Chaabs oroande situation i mina kontakter med Irans utrikesminister Zarif.
Ett intensivt arbete med dessa fall fortgår såväl i Stockholm som i våra utlandsmyndigheter i berörda länder. I konsulära ärenden ställs det ibland krav på att regeringen offentligt och kontinuerligt ska redovisa allt som görs. Ibland påstås det att vi inte gör tillräckligt eftersom vi inte berättar om allt som görs.
Ibland skulle jag själv vilja vara ännu mer öppen om sådana ärenden, men min och regeringens absoluta prioritet är att göra vad vi kan för att uppnå resultat. Jag delar till stor del frågeställarens problembild. Den stora frågan är dock hur man bäst bidrar till en positiv förändring i Iran.
En synpunkt som ibland lyfts fram är att ytterligare isolering av Iran med klippta band och avskuren kommunikation skulle vara en mer effektiv politik gentemot Iran. Men det finns inga belägg för detta. Erfarenheterna från de senaste åren visar i stället att isoleringspolitiken mot Iran endast har stärkt de hårdföra krafternas ställning i landet.
Situationen för de mänskliga rättigheterna har inte förbättrats av detta, snarare tvärtom. Vi bör därför, menar jag, fortsätta sätta diplomati och dialog i fokus avseende såväl områden där vi samarbetar med Iran som områden där vi står mycket långt ifrån varandra, till exempel när det gäller mänskliga rättigheter. Dialog utgör grundbulten i all diplomati, som ofta är den bästa metoden för att lösa problem.
Dialog behöver dock inte vara inställsam eller vädjande. Det är oftast bäst för alla parter att den är rak, tydlig och kravställande. Som utrikesminister värdesätter jag tydlighet.
Jag har bland annat tydligt fördömt det våld som demonstranterna utsattes för i samband med demonstrationerna i Iran senhösten 2019 och framhållit vikten av att Iran respekterar mänskliga rättigheter, inklusive yttrande, förenings och församlingsfrihet. Jag var den utrikesminister inom EU som tydligast lyfte fram Amnesty Internationals rapport om dessa händelser.
Amineh Kakabaveh tar också upp Nasrin Sotoudehs svåra situation. Den har jag tagit upp vid flera tillfällen, inklusive direkt med iranska företrädare. I december 2020 fick jag äran att tilldela henne Right Livelihood Award. Jag lyfte då särskilt fram hennes kamp för flickors och kvinnors fulla åtnjutande av mänskliga rättigheter, en fråga som regeringen driver världen över.
Jag framhöll att ingen förtjänar fängelsestraff för att ha stått upp för mänskliga rättigheter. Sveriges och övriga EU:s hållning vad gäller dödsstraffet är välkänd. Den omfattande tillämpningen av dödsstraffet i Iran är mycket bekymmersam. Även här har regeringen varit ytterst tydlig, inklusive i fallen Navid Afkari och Ruhollah Zam. Den svenska regeringen kommer att fortsätta ha en tydlig och uppriktig bilateral dialog med iranska företrädare i dessa frågor.
Vårt konsulära arbete fortsätter med kraft på ett sätt som inte riskerar de enskilda fallen.
Ann Linde (S):
Som jag har sagt flera gånger står regeringen fortsatt i nära och kontinuerlig kontakt med företrädare för Iran, när det gäller både Ahmadreza Djalalis och Habib Chaabs fall. Jag kan bekräfta att våra ansträngningar fortsätter med oförminskad styrka, men inte på den detaljnivå som Amineh Kakabaveh kräver.
Enligt min mening skulle en utebliven dialogkanal och, som ibland föreslås, avbrutna diplomatiska relationer på intet sätt gynna möjligheten att hantera dessa konsulära ärenden eller stödja de iranier som står upp för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer - tvärtom.
Sverige och övriga EU menar att en dialog med Iran är en förutsättning för att lösa problemen och uppnå resultat, även om det blir märkbart först på lång sikt. När det gäller forskningssamarbete och studentutbyten mellan universitet och högskolor i olika länder är detta viktigt.
Det är en svensk hållning sedan länge, och det innebär också att det går att vara kritisk mot bristen på mänskliga rättigheter och samtidigt se värdet av internationellt samarbete mellan lärosäten i olika länder. Kritik riktades mot Iran exempelvis i det tal som hölls i Europaparlamentet den 17 december av EU:s höge representant Borrell.
Det fokuserade bland annat på Nasrin Sotoudehs situation, och tydliga krav framfördes på hennes frigivning. Men också det allmänna läget för mänskliga rättigheter lyftes fram, liksom Ahmadreza Djalalis situation. Man tog även upp frågan om personer med dubbla medborgarskap i ett EU-land och Iran, som godtyckligt frihetsberövats i Iran.
EU för konsekvent fram kritik när Iran avrättar fångar som var minderåriga när brottet begicks; så skedde även när Mohammad Hassan Rezaei avrättades den 31 december. Sverige deltar i EU:s gemensamma uppvaktande av de iranska myndigheterna, ofta till stöd för enskilda dödsdömda fångar. Detta har till exempel skett i fallet med Ahmadreza Djalali.
Sedan 2011 tillämpar EU restriktiva åtgärder, det vill säga sanktioner, när det gäller allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter i Iran. Sanktionsinstrumentet används således redan sedan tio år tillbaka. Sverige har också föreslagit att en EU-delegation upprättas i Teheran. Detta skulle göra dialogen mellan EU och Iran om bland annat mänskliga rättigheter mer effektiv. Ett gemensamt EU-agerande ger ökad tyngd.
Inom FN ger bland annat den universella granskningsmekanismen Sverige möjlighet att framföra tydliga rekommendationer till Iran. Senast uppmanades Iran att avskaffa dödsstraffet, ge fullt tillträde för specialrapportören för MR i Iran och skydda människorättsförsvarare. Sverige lyfte även situationen i Iran i sitt nationella anförande senast vid FN:s råd för mänskliga rättigheter.
Fru talman! Det finns inga enkla lösningar för att förbättra läget i Iran och övriga Mellanöstern. Det kommer att ta tid. Men en utebliven dialog skulle snarare gagna Irans mest hårdföra krafter, som gynnas av en vidgad klyfta mellan Iran och omvärlden.
Ann Linde (S):
Jag har stor förståelse för att det finns en otålighet och en frustration. Även jag skulle vilja se snabbare framsteg. Men vi har en bred dialog. Vi tror att det är det bästa för dessa fall. När det gäller konsulära fall och mänskliga rättigheter är detta på inget sätt underordnat dialog i övriga frågor.
Jag vill framhålla att dialogen med Iran, som vi ser det, är viktig också för att kunna komma framåt när det gäller Ahmadreza Djalalis och Habib Chaabs fall. Det kan inte ligga i deras intresse att vi inte har en sådan dialog. När det gäller just Ahmadreza Djalali och Habib Chaab agerar regeringen proaktivt.
Vi är tydliga och konsekventa, och vi kommunicerar kring frågorna på ett sätt som vi tror inte ska skada fallen. När vi samverkar inom multilaterala institutioner, som Amineh Kakabaveh uttrycker att hon vill att vi ska göra, gör vi det i EU och FN. Vi kan få större tyngd om de är med och hjälper till i dessa fall.
De har tydligt kommunicerat att de är kraftfulla i detta och att vi tillämpar restriktiva åtgärder, det vill säga sanktioner, när det gäller kränkning av mänskliga rättigheter i Iran. Fru talman! Jag ser med stort allvar på Ahmadreza Djalalis och Habib Chaabs situation. Våra ansträngningar för dem fortsätter med oförminskad styrka.
Den svenska regeringen fortsätter att tillämpa en metod som vi bedömer har de bästa förutsättningarna att lösa problemen. Den bygger på mellanstatliga kontakter och tydliga budskap som framförs på ett sådant sätt som bäst gynnar det enskilda fallet och den enskilda människan.
Ann Linde (S):
Arin Karapet har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att uppnå vapenstillestånd och återuppta förhandlingar inom OSSE:s Minskgrupp. Han har frågat om jag avser att fördöma den turkiska inblandningen i konflikten och vilka konsekvenser jag anser att det bör få om uppgifterna angående inblandning av turkiska stridsflyg och islamistiska jihadister i konflikten stämmer.
Regeringen följer noggrant och med oro den allvarliga upptrappning i konflikten mellan Armenien och Azerbajdzjan som skett sedan sommaren och ytterligare intensifierats de senaste veckorna. Som Arin Karapet nämner är det svårt att med säkerhet fastställa vem som har eskalerat konflikten, och båda parterna lägger skulden på varandra.
Europeiska rådet uppmanade den 1 oktober till omedelbart eldupphör och underströk att det inte finns någon militär lösning på krisen. Europeiska rådet uttalade sig även tydligt mot extern inblandning i konflikten och har gett sitt fulla stöd till OSSE:s Minskgrupp. Sverige står till fullo bakom detta uttalande.
Den svenska ståndpunkten är tydlig: omedelbart eldupphör och en återgång till förhandlingar under OSSE:s Minskgrupp. Det finns inget alternativ till en fredlig förhandlingslösning på konflikten. Detta har jag framfört personligen till utrikesministrarna i Armenien och Azerbajdzjan.
Jag har också haft ett videomöte med de tre samordförandena i Minskgruppen - de kommer från USA, Frankrike och Ryssland - och OSSE-ordförandens personlige representant. Jag har under mina samtal uttryckt mitt fulla stöd till ansträngningarna från Minskgruppens samordförande för att få slut på striderna och uppmanat till återupptagna samtal i detta format.
Armeniens och Azerbajdzjans utrikesministrar träffades i Moskva den 9 oktober på inbjudan av Ryssland och kom där överens om en humanitär vapenvila. Båda sidor måste nu visa att denna överenskommelse respekteras. Sverige uppmanar alla aktörer, däribland Turkiet, att agera konstruktivt för att få till stånd ett eldupphör och en återgång till förhandlingar under samordförandena för OSSE:s Minskgrupp.
Inblandning av regionala aktörer i konflikten kan tyvärr inte uteslutas. Detta skulle utgöra ett allvarligt hot mot stabiliteten i regionen.
Ann Linde (S):
Regeringen är djupt oroad över rapporterna om fortsatta stridigheter i Nagorno-Karabach-konflikten, trots överenskommelsen om humanitärt eldupphör som parterna kom överens om i Moskva den 10 oktober. Utvecklingen är djupt tragisk, i synnerhet med tanke på alla civila som har dödats eller drabbats på olika sätt liksom riskerna för en fortsatt eskalation.
Sverige stöder Minskgruppens samordförandeskap och OSSE-ordförandeskapets personliga representant i deras uppmaningar till omedelbar vapenvila och återupptagna förhandlingar. Som jag tidigare nämnt är den svenska ståndpunkten tydlig: omedelbart eldupphör och återupptagna förhandlingar under samordförandeskapet för Minskgruppen. Det finns inget alternativ till en fredlig lösning på konflikten.
Sveriges engagemang för OSSE och dess viktiga roll för att bidra till säkerhet och samarbete i Europa är väl känt. Alltsedan vi utsågs till ordförande för OSSE 2021 har vi varit tydliga med att våra prioriteringar handlar om att föra de utdragna konflikterna i regionen närmare lösningar inom ramen för den europeiska säkerhetsordningen.
När det gäller konflikten om Nagorno-Karabach står vi bakom Minskgruppens samordförande och OSSE-ordförandeskapets personliga representant. Alla initiativ som kan föra konflikten närmare en lösning har vårt fulla stöd. Jag välkomnar att Armeniens och Azerbajdzjans utrikesministrar accepterade Rysslands inbjudan att träffas i Moskva och kunde komma överens om ett humanitärt eldupphör.
Men uppgifterna om överträdelser av vapenvilan är självklart mycket oroande. Det är nu upp till sidorna att visa en genuin respekt för överenskommelsen och för internationell humanitär rätt. Jag har uppmanat Armenien och Azerbajdzjan att använda detta eldupphör till att engagera sig i en konstruktiv dialog med sikte på en långsiktig och politiskt hållbar fredlig lösning på konflikten.
Europeiska rådet och EU:s höga representant Borrell har uttalat sig mot extern inblandning i konflikten. Sverige står bakom detta uttalande till fullo. Externa aktörer, inklusive Turkiet, måste bidra till nedtrappning av konflikten och till att överenskommelsen om eldupphör respekteras och att parterna återgår till förhandlingsbordet.
Jag framförde också detta direkt till min turkiska utrikesministerkollega när jag tidigare i veckan besökte Ankara. Om uppgifterna om klusterbomber riktade mot civila är korrekta är det oacceptabelt och i strid med den internationella humanitära rätten.
Regeringen har en tydlig syn på användningen av klusterammunition och arbetar för att fler länder ska ansluta sig till konventionen om sådan ammunition. Vi vill också att de största tillverkarna och användarna av klusterammunition ansluter sig till konventionen, så att ett förbud mot användning blir effektivt.
Ann Linde (S):
Vägledande för mitt agerande som Sveriges utrikesminister är främjande av dialog och samarbete för att vi ska kunna få en långsiktig och politiskt hållbar lösning på konflikten mellan Armenien och Azerbajdzjan. Vår ståndpunkt är väldigt tydlig. Det måste vara ett omedelbart eldupphör. Det måste ske en återgång till förhandlingarna under OSSE:s Minskgrupp. Det finns inget alternativ till en fredlig förhandlingslösning på konflikten.
Vi uppmanar alla aktörer med koppling till konflikten att agera konstruktivt för att få till stånd ett eldupphör och en återgång till förhandlingar under OSSE:s Minskgrupp. Detta gäller inte minst Turkiet. Europeiska rådet uppmanade den 1 oktober till omedelbart eldupphör och underströk att det inte finns någon militär lösning på krisen. Europeiska rådet uttalade sig också mot extern inblandning i konflikten.
Man har även gett sitt fulla stöd till OSSE:s Minskgrupp. Vi står till fullo bakom detta uttalande.
Ann Linde (S):
Vid mitt besök i Ankara tidigare i veckan tog jag självfallet upp stridigheterna i Nagorno-Karabach med min turkiske motpart. Jag framförde min oro för att stridigheterna fortsatte trots att vapenvilan kommit till stånd dagarna före och att vi var emot en extern inblandning. Som inkommande ordförande i OSSE framförde jag också mitt stöd till samordförandena i Minskgruppen och deras ansträngningar för att få slut på konflikten.
I mitt samtal med den turkiske utrikesministern underströk jag också det synnerligen allvarliga i att civila offer för konflikten fortsätter att skördas. Alla aktörer med koppling till konflikten måste agera konstruktivt för att få till stånd ett eldupphör och för att återgå till förhandlingarna. EU har också tydligt uttalat sig mot extern inblandning i konflikten.
Ann Linde (S):
Lars Adaktusson har frågat mig vilka specifika åtgärder jag och regeringen avser att vidta i syfte att påverka Mahmud Abbas och den palestinska ledningen att omgående upphöra med spridning av antisemitism samt om jag kommer att agera för att Sveriges officiella relationer till de styrande på Västbanken ska omprövas med anledning av vad han beskriver som den palestinska ledningens uttalade judehat och vägran att efterkomma krav på ett stopp för alla former av antisemitism.
Svar på interpellationer Jag besvarade en liknande riksdagsfråga den 10 februari. Regeringen fördömer antisemitism och andra former av rasism och tar självklart avstånd från alla uttryck för antisemitism, varhelst och av vemhelst de framförs. Det är förväntningar vi har på alla länder - såväl i Europa som i Mellanöstern och annorstädes - och det är en position Sverige regelbundet framför.
Eftersom interpellanten specifikt nämner yttranden som president Abbas fällde i ett tal till det palestinska nationella rådet i april 2018 vill jag uppmärksamma honom på den tydliga kritik och behovet av en ursäkt som Sverige då framförde. Den 4 maj 2018 publicerades ett uttalande från president Abbas där presidenten ber om ursäkt, beskriver Förintelsen som det mest avskyvärda brottet i historien samt tar avstånd från antisemitism i alla dess former.
Detta går också att läsa om i tidigare riksdagssvar. Sverige driver aktivt kampen mot antisemitism i EU och i FN och har medverkat till tillsättandet av en särskild samordnare mot antisemitism vid EU-kommissionen samt en senior kontaktperson inom FN för att bekämpa antisemitism.
Genom vårt OSSE-ordförandeskap under 2021, Malmöforumet om hågkomst av Förintelsen och bekämpande av antisemitism i oktober 2021 samt Sveriges ordförandeskap för International Holocaust Remembrance Alliance, IHRA, 2022-2023 verkar regeringen för att mobilisera det internationella samfundet i kampen mot antisemitism.
Faktum är att ett av de första större eventen under det svenska OSSE-ordförandeskapet var att hålla ett expertmöte om antisemitism, där representanter från OSSE:s deltagande stater, civilsamhället, trossamfund och multilaterala organisationer diskuterade hur breda koalitioner kan byggas för att förebygga och motverka intolerans och diskriminering. Palestina och Israel deltog i detta möte tillsammans med andra av OSSE:s Medelhavspartner. Därutöver har jag som ordförande i OSSE en särskild representant mot antisemitism.
Regeringen kommer att fortsätta att bekämpa alla former av antisemitism och alla försök att förneka, ursäkta, rättfärdiga, förvränga eller trivialisera Förintelsen. Sverige accepterar inte och kommer aldrig att acceptera antisemitism.