KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Man kan säga att Konjunkturinstitutets förhållningssätt bygger väldigt mycket på teorin om jämviktsarbetslöshet, alltså att det finns någon sorts naturlig nivå där arbetslösheten kan ligga, för annars sticker inflationen i väg. Då framställs det som att inflation skulle vara mer skadligt än hög sysselsättning och massarbetslöshet. Det finns en hel del luckor i denna ekonomiska teoribild.
20 år tillbaka i Sverige hade vi enligt Konjunkturinstitutet en lägre jämviktsarbetslöshetsnivå än vi beräknas kunna ha i dag. 6 procent beräknade KI för ett tag sedan att arbetslösheten ska kunna ligga på.
Då kan man säga att allting som hänt sedan 20 år tillbaka, att vi har fått fler otrygga anställningsformer och på olika sätt har avträtt den arbetsmarknadspolitiska arenan, egentligen skulle kunna tyda på att vi skulle kunna ha en lägre jämviktsarbetslöshet i dag enligt jämviktsarbetslöshetsmodellen. Men det har vi faktiskt inte. Det finns alltså stora hål i de här teoretiska modellerna.
Ett annat problem med dessa teoretiska modeller är att de helt saknar ett maktperspektiv. Det kanske inte är så konstigt att Göran Pettersson står och försvarar de här modellerna, eftersom en teoretisk modell som alltid pekar ut de härskande som de mest lämpliga att härska självklart alltid blir mest rumsren och därmed också får större stöd än en teori som pekar ut en annan maktordning. Eller hur? Ekonomisk politik handlar om just politik.
Vi ska ha underlag, men de ska inte ta politisk ställning eller i ett vetenskapligt skimmer lägga fram sådant som är politik och inget annat. Det är en fara i den utveckling som vi har haft under lång tid.
Ulla Andersson (V):
Det blev lite otydligt vad jag yrkade bifall till, så jag tänker förklara det nu. Jag yrkade bifall till bägge våra reservationer. Vi vill ha en annan beskrivning av finanskrisens förlopp. Vi menar på att den är mer djupgående än det som skildras i den penningpolitiska utvärderingen. Det bygger delvis på stora privatiseringar, växande inkomstklyftor och spekulationsekonomi som har enorma konsekvenser för ekonomin.
Det har vi också skildrat i vår reservation. Jag yrkar bifall både till reservationerna 1 och 2.
Ulla Andersson (V):
När vi anslöt oss till EU anslöt vi oss också till den penningpolitiska regimen och steg ett och steg två i EMU. Vi har steg tre kvar. Vi har inget juridiskt bindande undantag från det steget, men vi är fortfarande inte där. Vänsterpartiet vill gärna se att riksdagen formellt ansöker om ett juridiskt bindande undantag, men det har till exempel Moderaterna röstat emot varenda gång. Man respekterar inte demokratiskt fattade beslut.
Vi har redan dubbelkommando i svensk ekonomisk politik i dag i och med att vi har ett ensidigt inflationsmål. I förarbetena till riksbankslagen står det till och med att Riksbanken ska motarbeta högre sysselsättning om den står i strid med inflationsmålet. Det har också hänt, vilket Lars Elinderson är mycket väl medveten om.
För Vänsterpartiet är målet om full sysselsättning överordnat andra ekonomiska mål. Vi menar att hög arbetslöshet och låg sysselsättning är långt mycket dyrare samhällsekonomiskt än en högre inflation. Vi som sitter i finansutskottet vet också att det finns ingen forskning som visar att låg inflation, alltså på 1-2 procent, leder till högre tillväxt, snarare tvärtom.
Den forskning som finns på området visar till exempel att länder med medelhög inflation har högre tillväxtutveckling än länder med låg inflation. De var till och med sämre än de med högre inflation på 8-10 procent. Det finns alltså en viss problematik i Lars Elindersons kritik av Vänsterpartiet. Jag tycker att det är bra att vi debatterar frågan. Sedan vet också Lars Elinderson att även jag framförde en eloge till Riksbanken för deras snabba och öppna agerande under krisen.
Det är inte Riksbanken i sig som ska ta åt sig av kritiken, utan det är ju de politiska besluten som ska kritiseras så klart.
Ulla Andersson (V):
Det är glädjande att Lars Elinderson bryr sig om vårt samarbete, och jag kan säga att vi redan har löst den konflikten och har gjort en uppgörelse kring den frågan. Jag kan alltså stilla din oro där. Det är ungefär som att Lars Elinderson inte vill se de målkonflikter som faktiskt finns i dag.
Jag tycker också att debatten kring full sysselsättning och jobben i Sverige blir lite ohederlig när man till och med i förarbetena till riksbankslagen faktiskt säger att man ska motverka högre sysselsättning om det hotar inflationsmålet. Jag menar att det finns ett grundläggande problem här, för vi får en strukturellt högre arbetslöshet. Visst, på kort sikt kan inte penningpolitiken påverka arbetslösheten så mycket.
Men om människor som är på väg in i en högkonjunktur helt plötsligt inte får den anställning de är på väg att få, om man blir kvar i ännu en högkonjunktur, blir man faktiskt efter och kanske till och med utanför arbetsmarknaden under en stor del av sitt liv. Det ser vi. Vi har haft, och har fortfarande, en konsekvent högre långtidsarbetslöshet hos en stor grupp människor utanför arbetsmarknaden under hela 90-talet. Det här är ett stort samhällsekonomiskt problem och ett individuellt problem, så klart.
Människor behövs i produktionen, och människor måste få känna sig behövda och kunna delta. Det är utifrån det jag vill problematisera det hela. Vårt grannland Norge har ju till exempel ett komplementärt penningpolitiskt mål, och de verkar ju inte ha så stora problem precis. Jag tror nog alltså att det finns andra sätt att se på penningpolitiken än den syn som råder i Sverige i dag. Jag tycker att det är bra att vi debatterar frågan, för det måste man kunna göra i en ekonomisk-politisk debatt.
Ulla Andersson (V):
Jag måste säga att jag inte tyckte att det var något generalangrepp på Carl B Hamilton som person när jag använde ett citat av honom. Det var det jag gjorde. Sedan försökte jag ge en bild av vad som hade hänt i svensk politik. Det var ungefär det jag gjorde, och sedan försökte jag säga att fler som varit euroförespråkare kanske borde tänka över detta. Något annat var det inte jag gjorde. Jag skulle bara vilja deklarera det här i talarstolen.
Om Carl B Hamilton tog åt sig personligen får jag i så fall be om ursäkt, men det var absolut inte min mening, och jag trodde inte att ett citat skulle tas så heller. Sedan kan jag ta en hel del andra exempel på euron och låsta växelkurser där vi ser problem i dag. Självklart finns det andra orsaker än att man har anslutit sig till euron som valuta i Lettland, men där skulle man definitivt behöva kunna underlätta att komma ur den här fasen av krisen med hjälp av växelkursen.
I stället får man skära kraftigt i välfärden och socialförsäkringarna. Det finns alltså en hel del att fundera över. Det är inte så enkelt och ljusblått som Carl B Hamilton gärna vill få det att framstå som med en euroanslutning. Definitivt tror jag att det är bra mycket bättre att ha det penningpolitiska verktyget i våra händer här i Sverige.
Ulla Andersson (V):
Man kan se det så här också: Vi hade haft en högre ränta vilket så klart hade tvingat fram ytterligare finanspolitiska stimulanser för att stimulera ekonomin här i Sverige om vi hade varit med i eurosamarbetet just nu. Dessutom skulle vi ha haft färre arbetstillfällen i Sverige.
Jag menar att genom att vi har ett verktyg till har vi större möjligheter att klara av kriser också. Det tycker jag också att vi har visat även tidigare, före krisen, då vi har haft en bättre ekonomisk utveckling och tillväxt än euroområdet och en lägre arbetslöshet. Det måste ju också vara värt någonting.
Vi har dessutom en riksbank som är väldigt öppen vilket gör att vi kan stå och debattera här i kammaren på ett mycket bättre sätt än man kan göra i till exempel andra länder som är med i euroområdet. Det finns också en väldigt stark debatt i euroområdet om penningpolitiken och hur den sköts. Det kanske kunde vara bra att försöka få en förklaring på hur ett citat kan vara så oroväckande.
Ulla Andersson (V):
Som Anna Lilliehöök hörde i mitt anförande tog jag upp att den privata äldreomsorgen till 70 procent bedrivs av privata riskkapitalbolag. Vi har alltså riskkapitalister som sköter om omsorgen om våra gamla. Är ni nöjda med det? Jag måste tolka det så, eftersom ni nu har sagt att ni ska inrikta er på patienternas rättigheter och behov i stället för på dessa bolags behov. Det har ni inte gjort tidigare.
Det kanske är en del i Moderaternas utveckling. Vi får väl hoppas på det. Ett bolag, som jag också tog upp, visade sig göra 84 miljoner i vinst. Det var ett bolag här i Stockholm, Maria Beroendecentrum. Hade det inte varit bättre, Anna Lilliehöök, att de här 84 miljonerna hade använts till missbrukarvård eller någon annanstans i den kommunala verksamheten, till förskolan eller till andra insatser, än att man skulle kunna plocka ut 84 miljoner kronor i vinst?
Det visade sig att ett annat bolag här i Stockholm som sköter asylsökandes olika behov hade gjort - hör och häpna! - en vinst på motsvarande 30 procent av intäkterna år 2007. Företaget känner nog Anna Lilliehöök till, för det blev väl bekant för allmänheten i år då det klandrades av Socialstyrelsen för att man hade slarvat med provsvar, brutit mot smittskyddslagen och misskött journalföringen.
Anna Lilliehöök! Hur ser du på detta? Är det här en bra utveckling? Jag skulle också kunna ta upp en annan fråga i samband med detta. Alla dessa privata aktörer som nu är inne i skola, vård och omsorg undantas från de sparkrav som följer av de vikande skatteintäkterna. Man vädjar nu till friskolor runt om i landet och till privata vårdbolag att de ska ta del av bördorna.
Men just nu ser det ut som att det är de kommunala verksamheterna och de barn och äldre som finns där som ska bära hela finanskrisens bördor på sina axlar. Är det en nöjsam utveckling, Anna Lilliehöök?
Ulla Andersson (V):
Det var ju rätt talande. Jag kanske ska påminna dig, Anna Lilliehöök, om att de stora besparingarna i de kommunala verksamheterna och landstingsverksamheterna var efter er förra regeringsperiod. Det var ni som ställde till det du alldeles nyss beskrev och som vi sedan har kämpat tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet för att reparera. Vi nådde inte ända fram; det ska jag villigt erkänna. Det skulle behövas mycket mer. Men ni har drivit utvecklingen bakåt igen.
I fjol försvann 12 000 arbetstillfällen i de kommunala verksamheterna. Ni har inte ens värdesäkrat statsbidragen till kommunsektorn. Jag märkte mycket tydligt att Anna Lilliehöök undvek frågan om riskkapitalbolag och vinst. Det var det min fråga handlade om.
Hade det inte varit bättre att ha dessa 84 miljoner som Maria Beroendecentrum tog ut i vinst till mer missbrukarvård eller till kortare köer i förskolan? Det har man ju stora problem med här i Stockholm. Hade det inte varit bättre att återinvestera pengarna som riskkapitalbolagen placerar i skatteparadis i Sverige, i vår välfärd, eller om vi så önskar, i andra länder i form av bistånd?
Hade det inte varit en bättre utveckling än att låta det här ske?
Anna Lilliehöök svarade inte heller på min fråga om hur det nu känns att alla de gamla, sjuka och barnen får bära krisens bördor helt ensamma, medan de privata bolagens verksamheter och de barn och äldre som är där inte alls behöver ta del av finanskrisens bördor. Det svarade inte Anna Lilliehöök på, och det skulle jag vilja ha svar på.
Det här är ett stort problem just nu, för de här behoven upphör inte på grund av att det är finanskris. Vi behöver fortfarande förskolor, utbildning och vård. De kommunala verksamheterna behöver ytterligare tillskott. Det skulle kosta 5 miljarder. Ni sänkte skatterna med 15 miljarder senast, och ändå säger ni att ni inte har råd.
Ulla Andersson (V):
Jag börjar med detta med skitåret. Om jag hade fått som jag velat hade jag sett en följdmening där statsrådet sade: Jag ska ta mig tusan göra allt vad jag kan för att det inte ska bli så. Men det blev ett skitår, och passiviteten blev väldigt talande. Ministern säger också så här: När jag är ute på arbetsförmedlingarna ser jag till att saker och ting är på plats. Jag kan säga att när jag är ute hör jag ganska många olika saker.
Men en sak som jag hör genomgående är att man efterfrågar möjligheter till längre arbetsmarknadsutbildningar, vilket nu är möjligt. En annan sak som är mycket genomgående är att man vill sätta in insatser för unga arbetslösa direkt. Det kan man inte göra i dag på Arbetsförmedlingen. Man kan inte heller erbjuda längre yrkesutbildning än bara tre månader, vilket är en katastrof för de unga men också för samhället i stort.
Ministern säger att det kanske kommer ett förslag i vårpropositionen om statsbidragen till kommunerna. Arbetsförmedlingen signalerar att man förväntas minska antalet anställda med 10 000. SKL har sagt 15 000, och det tror man är mycket i underkant. Det är ett sätt att förvärra lågkonjunkturen och krisen att inte öka anslagen till kommunsektorn.
Detta är någonting man borde ha lärt sig av 90-talskrisen, då man faktiskt bidrog till att fördjupa lågkonjunkturen väldigt mycket genom besparingar i kommuner och landsting. Om jag ska vara ärlig tror jag faktiskt att det är en ideologisk fråga, och att det inte kommer att komma några pengar. Man låter nu lågkonjunkturen göra jobbet och skära i välfärden. Till sist ska jag ta upp de delar jag inte hann med i förra inlägget.
Regeringens samordnare har begärt företagsstöd. De pengar länsstyrelserna har till företagsstöd räcker inte på långa vägar även om man har så låg medfinansiering som 10 procent. Detta vill man ha. Kommer det något mer sådant? Det handlar också om uppräkningen av eurokursen till 10 kronor. Det skulle ge 185 miljoner till i den regionala fonden, som vi i Gävleborgs län är en del i. Det skulle vara välkomna pengar, och väldigt välbehövligt.
Ulla Andersson (V):
Vi har en regering som har sänkt skatterna framför allt för de 10 procent som är rikast. Det motsvarar lika mycket i kronor och ören som de 60 procent som har lägst inkomst har fått. Det är den politik som Gunnar Andrén prioriterar framför satsningar på välfärd och jobb. För Vänsterpartiet har valet varit mycket enkelt. Vi menar att det är förödande för samhällsutvecklingen att öka de ekonomiska skillnaderna.
Man behöver i stället en solidaritet och en sammanhållning för att kunna utveckla ett samhälle på goda grunder. Men Gunnar Andrén väljer skattesänkningar före välfärden och låter sjuka, gamla och barn betala med sämre kvalitet i utbildningen, sämre kvalitet i barnomsorgen och sämre kvalitet i äldreomsorgen och i sjukvården.
Sådana prioriteringar kan man göra, men då borde man också stå för dem och inte försöka luta sig mot en falsk retorik som Gunnar Andrén och även statsrådet Mats Odell gör här. Statsrådet Odell säger att han både vaknar och somnar med oppositionen, och det är ju glädjande att höra att vi får vara med Odell dygnets alla timmar, men det vore bättre om han faktiskt vidtog några åtgärder och inte bara hade oss med.
Vi hade hellre sett raka klara besked från regeringen om satsningar på kommuner och landsting. Odell säger att man måste analysera och följa frågan, men den här regeringen har faktiskt varit mästare på att slänga fram dåligt underbyggda propositioner med väldigt kort motionstid. Om det handlar om socialförsäkringar, a-kassa, skattesänkningar eller paket för bankerna går det väldigt fort, och man behöver inte ens ha ett underbyggt beslutsunderlag.
Men när det kommer till kommuner och landsting ska man minsann analysera. Det ska hushållas, och man ska tänka och man ska följa frågan. Egentligen är det väl så att den här regeringen väljer bort välfärden och hellre vill ha skattesänkningar. Detta är ett medvetet politiskt val som ni borde stå upp för.
Ulla Andersson (V):
Det är inte för inte man börjar blicka tillbaka på vad som faktiskt har hänt. Om vi tittar på den här regeringens agerande kan man säga att först skulle vi rasera a-kassan och sjukförsäkringen för att regeringen skulle satsa på välfärden. Det blev samma svar när fordonsindustrin kom på tal. Man skulle vara rädd om varenda skattekrona. Man skulle satsa på välfärden. Och här står vi i dag med fullt med varsel runt om i hela Sverige, i skolan, förskolan, sjukvården och äldreomsorgen. Regeringen lade fram en fordonsproposition som vilade på tre ben.
Det ena var garantier för fordonsindustrin i Europeiska investeringsbanken. Där har inte en krona betalats ut. Det andra benet var undsättningslån, det vill säga undsättningslån för företag med en omsättning över en halv miljard. Det handlar alltså om större företag, det vill säga de företag som inte hänvisas till Almi. Där har inte en krona betalats ut. Det tredje benet var forskningsbolaget. Där har en styrelse utsetts, men inte en krona har använts.
Är det ett effektivt användande av fordonsindustrin, samhällsekonomin och skattebetalarnas pengar? Svaret på den frågan måste nog tyvärr bli nej. Under den tid som det här regelverket har funnits, och som statsrådet har varit väl medveten om att det inte har fungerat, har EU ändrat på möjligheterna så att man i stället ska kunna använda de här pengarna till omstruktureringsstöd. Den möjligheten har statsrådet inte tagit.
Under den här tiden har minst sju företag gått omkull därför att regelverket inte har funnits på plats. Det kanske är fler. Det kanske statsrådet kan svara på. Hur många företag har tvingats gå omkull? Det handlar om friska företag som på grund av det är regelverket inte har fått stöd i den här krisen och därmed kunnat överleva och ge människor jobb och samhället inkomster. Hur många jobb har vi förlorat på grund av att regelverket fortfarande inte har ändrats?
Hur lång tid kommer det att ta? Jag blir alldeles perplex. I två månader har statsrådet och statsrådets sekreterare sagt att man ser över regelverket. Först tog det två månader att ta fram regelverket. Direkt kom det kritik mot regelverket från fordonsindustrin som sade att detta inte skulle gå att använda.
Det är nu fem månader sedan, och fortfarande är inte en rad ändrad i detta regelverk medan företagen lider. Det är kris. Vad är snabbhet för statsrådet? Hur lång tid ska det ta? Hur många jobb ska vi förlora? Hur många företag ska tvingas gå omkull på grund av det här agerandet, eller bristen på agerande? Det här är inte ansvarsfullt. Det här är ett nytt sätt att ta ansvar för en regering.
På det här sättet har ingen regering betett sig, i alla fall inte på senare tid.
Ulla Andersson (V):
Den låga nivå som statsrådet för den här debatten på är lite överraskande. Nu får regeringen bestämma sig. Har vi en sedelpress eller höjer vi skatterna? Vad är det som gäller? Bestäm er någon gång! Ni säger att ni är rädda om skattebetalarnas pengar. Företag går omkull, jobb går förlorade och vi har faktiskt den näst högsta ungdomsarbetslösheten i Europa. Bnp faller mer än i andra jämförbara länder.
Det är kris, Maud Olofsson eller statsrådet Olofsson som det heter. Det är inte enbart Vänsterpartiet som säger att det här regelverket inte fungerar. Jag kan inte ha samma insyn som statsrådet, men Riksgälden borde ha det. Det är ändå de som jobbar under regelverket. Även de har dömt ut hela regelverket och säger att regelverket för undsättningslånen inte fungerar och att de inte kan betala en enda krona till företag.
Lyssna åtminstone på Riksgälden om ni inte kan lyssna på fordonsindustrin, på Vänsterpartiet i den här debatten eller på hela oppositionen i tidigare debatter. Någon borde ni kunna lyssna på. Statsrådet har själv sagt i en debatt att det inte ligger någon prestige i den här frågan.
Det verkar ligga väldigt mycket prestige i den här frågan när man under fem månaders tid har vetat att regelverket inte kommer att fungera och under två månader varit satt under ganska hård press för att ta fram ett nytt regelverk och fortfarande inte har gjort det. Dessutom blir jag lite förvånad över den protektionism statsrådet visar här. Ni brukar kritisera andra länder för att de är så protektionistiska, och här står statsrådet och beter sig på samma sätt.
Det gör mig väldigt förvånad och väldigt orolig. Att ta ansvar för skattebetalarnas pengar är att försöka rädda jobb och friska företag. Då kommer Sverige att må bättre, och vi kommer att ta oss ur den här krisen fortare. Att ställa sig bredvid och låta det här ske är inte ansvarsfullt, och det kommer att bli väldigt, väldigt dyrt. Jag tror att den här regeringen har en väldigt stor sedelpress.
Ulla Andersson (V):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag är mycket glad över att regeringen nu öppnar för en ändring i lagstiftningen. Det är bra att regeringen har ändrat uppfattning i frågan. Det var inte så länge sedan som statsrådets statssekreterare Dan Ericsson i en utfrågning i finansutskottet meddelade att regeringen inte var så intresserad av den här frågan.
Det var inte läge för strukturella lösningar eller enkla lösningar, som han uttryckte det. Det här var inte svaret på den ekonomiska situation som kommunerna nu befinner sig i. Jag tror att vi är överens om det, men däremot skulle det kunna vara ett väldigt bra sätt för att underlätta för kommunerna att hantera den här situationen. Finansutskottets ordförande Stefan Attefall var inte heller öppen för att ändra i lagstiftning i en radiodebatt som vi hade lite senare.
Däremot är samtliga partier överens i Sveriges Kommuner och Landsting om att den här lagstiftningen behöver ändras. Det är troligtvis en av anledningarna till att regeringen nu har öppnat för en ändring i lagstiftningen. Fru talman! Det finns en rad problem med dagens lagstiftning. Jag skulle vilja ta upp några av dem. Dagens lagstiftning inskränker det kommunala självstyret.
Kommunerna får inte själva bestämma hur pengarna ska användas trots att man har kommunal beskattningsrätt. Kommunerna får inte budgetera för underskott, trots att man tidigare har gått med överskott, på samma sätt som staten får.
Kommunerna får inte heller bestämma hur de pengar man fått i överskott i goda tider ska användas i svårare tider, om man vill lägga fram en budget som är underbalanserad eller ta en större ekonomisk smäll för att möta behoven i välfärden och inte öka arbetslösheten. Man behandlar inte heller kommunerna olika trots att kommunerna är väldigt olika.
Man har alltså samma krav på kommunerna att återställa det egna kapitalet oavsett om det är en kommun som har väldigt god ekonomi, kan finansiera alla sina egna investeringar genom eget kapital och avskrivningar eller om det är en kommun som kanske inte alls har så god ekonomi. Det är också konstigt. Det är en del av anledningarna till att jag har lyft upp den här frågan.
Är det någon gång vi har behov av att använda de tidigare överskotten i kommunsektorn är det just nu eftersom stora sparpaket läggs fram runt om i vårt land. Det är sparpaket som slår väldigt hårt mot barn, unga, gamla och mot de anställda i de kommunala verksamheterna. Statsrådet Odell har svarat att man är öppen för att se över lagstiftningen. Då har jag några följdfrågor.
Om man nu är öppen för att se över lagstiftningen, kommer det då att ske på samma skyndsamma sätt som man hanterade bankpaketet? Det gick väldigt fort, och vi i riksdagen ställde också upp på en sådan snabb hantering och gjorde allt vad vi kunde för att svara upp till de behoven. På vilket sätt avser statsrådet att ändra i lagstiftningen? När kommer ett sådant förslag till ändring?
Kommer det att vara ett preliminärt ställningstagande först för att man sedan ska se över lagstiftningen på ett mer ordentligt sätt för ett mer långsiktigt ställningstagande?