Fredrick Federley (C):
Det finns all anledning att nyansera debatten något. Det framstår i interpellationerna som om det fanns enhällighet i denna kammare om hur man ser på konflikten och på vem som bär ansvaret. Jag vill börja med att ge all heder åt Tone Tingsgård som hade ett mycket nyanserat inlägg där hon lyfte fram den svåra problematik som gäller Gazaremsan och det tillbakadragande som Israel gjorde och som kanske inte blev helt lyckat.
Det föranleder en fråga till interpellanterna: Avkräver man nu av Israel ett omedelbart tillbakadragande också från Västbanken, utan att det är planerat och väl förankrat, med risk för att det blir på samma sätt som det blivit på Gazaremsan? Jag vill tacka utrikesministern för ett nyanserat svar. I övrigt saknar debatten helt nyanser, vilket spiller över i debatten ute i samhället.
Det spiller också över i synen på judar i Sverige. I våras firade vi att den demokratiska staten Israel hade funnits i 60 år. På grund av den starkt vinklade debatten i Sverige om vad som sker i Israel och Palestina tvingades judar, när de gick från synagogan till festen på Berns, gå bakvägen under stränga säkerhetsåtgärder och passera väggarna med minnesmonumentet över de judar som fallit offer för Förintelsen - detta i Sverige 2008.
Det beror på den starkt vinklade debatt som förs bland annat i denna kammare. Jag kan inte finna ett enda ord, inte en enda kommentar eller fundering från interpellanterna om vad som kan vara palestiniernas ansvar i detta. Inte med ett enda ord kommenterar man missilregnet som både från libanesisk sida och från Gazaremsan i år rasat över Israel och in i civila bosättningar. Det uppenbara målet är hela tiden civila bosättningar och andra civila mål.
Det sägs inte ett ord om att palestinska barn får lära sig en geografi där Israel över huvud taget inte finns på kartan. Ingenstans ställer man sig frågan hur man kan rikta så grov kritik mot ett land som respekterar rätten för homosexuella, yttrandefriheten och kvinnors rättigheter, medan man i det land och det parti som flera av interpellanterna vill att man ska debattera har en helt annan uppfattning.
Inte heller vill man lyfta fram någon kritik mot kringliggande länder som Jordanien, Libanon och Egypten och ställa krav på dem. Interpellanterna verkar mena att Israel ska försörja palestinierna med gas, olja, vägar, säkerhet, sjukvård och medicin trots att missilregnen pågår. Det verkar vara interpellanternas uppfattning. Däremot ställer man inte sådana krav på de kringliggande länderna.
Eller är det en gammal socialistisk och kommunistisk ådra, där man hellre värnar diktaturer än demokratier, som lyser igenom i den här debatten? Det vore väl värt att höra interpellanterna utveckla sin syn på de omkringliggande länderna. Sedan vill jag korrigera Hans Wallmark. Det är inte bara Göran Persson som är en bra socialdemokrat när det gäller denna fråga. Också Mona Sahlin är nyanserad och bra. Jag lyssnade på henne i synagogan i våras. Problemet är många socialdemokrater, inte de socialdemokratiska partiordförandena.
Ett av de största problemen inom socialdemokratin är Peter Hultqvist. Som jag känner Socialdemokraterna har de jobbat länge mot apartheid i Sydafrika. De har solidariskt kämpat för de svartas sak, för de svartas rättigheter och frihet. Nu sätter man likhetstecken mellan Israel och det förtryck som i många år pågick i Sydafrika.
Helt oförblommerat förminskar man det förtryck som de svarta i Sydafrika fick utså för att man här vill plocka billiga poäng som inte har någon saklig grund. Vi bör diskutera nyanserat, men då krävs det att man i grunden erkänner Israels rätt att existera och att Israel är en demokrati, men också att Israel har brister. Det är även jag beredd att göra. Jag kritiserar Israels brister.
Men när man i kammaren tar till övertoner som kanske helst av allt borde riktas mot Nordkorea och Iran och i stället använder dem mot demokratin Israel finns det, herr talman, all anledning att nyansera debatten.