Mattias Karlsson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 7. Det civila samhället utgör en tredje betydelsefull sfär inom det svenska samhället vid sidan av det privata näringslivet och den offentliga sektorn. Enskilda individers frivilliginsatser och de ideella föreningarnas, idrottslivets och de religiösa församlingarnas arbete har en stor betydelse för bland annat ekonomin, kulturarvets bevarande, kunskapsutvecklingen, folkhälsan och demokratin.
Starka lokalsamhällen och en trygg och levande hembygd präglad av en stark medborgaranda, där människor oegennyttigt tar ansvar för samhället och andra medborgares välbefinnande, är en viktig faktor i byggandet av det goda samhället. Den ideella sektorn har i detta avseende en helt central funktion. Det svenska civilsamhället har länge varit unikt i världen, både genom sin styrka och genom sin karaktär.
Hur det svenska civilsamhället egentligen mår i dag tycks dock inte vara en helt enkel fråga att besvara. Rapporterna på området är inte helt samstämmiga. Flera rapporter från Ungdomsstyrelsen och SCB har pekat på att föreningsaktiviteten har sjunkit dramatiskt i alla åldersgrupper de senaste decennierna. Andelen ungdomar som är aktiva i en förening uppges exempelvis ha sjunkit från 50 procent 1994 till 34 procent 2009.
Samtidigt kan man till exempel i en rapport från Enheten för forskning om det civila samhället vid Ersta Sköndal högskola läsa att graden av samhällsengagemang och ideellt arbete är ganska stabil.
Förklaringen till skillnaderna är väl att man åtminstone delvis mäter olika saker och att civilsamhället befinner sig i en omvandlingsprocess innebärande bland annat att idrotten har stärkt sin ställning samtidigt som engagemanget inom många andra samhällsområden tycks ha minskat, att det föreningsbaserade engagemanget har minskat i förhållande till det icke föreningsbaserade engagemanget samt att de äldre medborgarnas intresse för ideellt arbete tycks ha ökat samtidigt som de yngre medborgarnas intresse tycks ha minskat.
Det faktum att ungdomars intresse för föreningsliv och ideellt arbete tycks vara avtagande riskerar naturligtvis att bli ett allvarligt problem för det civila samhället på längre sikt. Herr talman! Eftersom jag redan har retat upp flera av mina kära riksdagskolleger i mitt tidigare anförande kan jag likaväl fortsätta. Därför tänkte jag säga några ord också om invandringens och mångkulturens negativa inverkan på det civila samhället.
Civilsamhället lever i en intim och komplex symbios med det sociala kapitalet. En hög grad av socialt kapital inom ett samhälle ger ett starkt civilsamhälle, samtidigt som ett starkt civilsamhälle i sin tur ofta också ger ett starkt socialt kapital. Jag har tidigare i den här talarstolen redogjort för den omfattande internationella forskning som visar att det finns ett direkt samband mellan förekomsten av en stark gemensam identitet inom ett samhälle och ett starkt socialt kapital.
Robert D. Putnams med fleras slutsatser om att människor i mångkulturella samhällen förvandlas till sköldpaddor som sluter sig inom sina egna skal, bryr sig mindre om sina grannar och engagerar sig mindre i samhället tycks också ha bäring på svenska förhållanden. Det har bekräftats av flera skandinaviska studier såväl som av tillgänglig statistik.
Den danske historikern Niels Kayser Nielsen har visat att den tidigare mycket starka nationella identiteten i Sverige har varit en avgörande faktor för framväxten av såväl folkrörelserna som demokratin i vårt land. Nationalekonomerna Jordahl och Gustavsson visade 2006 i en studie vid Institutet för näringslivsforskning att den sociala tilliten och därmed det sociala kapitalet är betydligt lägre i mångkulturella bostadsområden jämfört med mer identitetsmässigt homogena bostadsområden i Sverige.
En studie kring socialt kapital som genomfördes av Stockholms läns landsting 2008 pekade på samma sak. Per Strömblad, docent i samhällsvetenskap vid Linnéuniversitet som har forskat på just hur tilliten till andra människor påverkas i mångkulturella områden sade så sent som den 27 april i år följande till Arbetarbladet: "Oavsett andra resurser som utbildning och ekonomi tenderar personer att ha en lägre social tillit om de bor i ett invandrartätt område."
Den befintliga statistiken från Ungdomsstyrelsen, SCB med flera visar att det här har en direkt effekt på det civila samhället, dels genom att invandrare såväl som infödda svenskar i de så kallade utanförskapsområdena har en låg föreningsaktivitet, dels genom att personer med invandrarbakgrund generellt har en signifikant lägre föreningsaktivitet jämfört med infödda svenskar. Beträffande det sistnämnda förklarar Enheten för forskning om det civila samhället vid Ersta Sköndal högskola detta dels med socioekonomiska faktorer, dels med kulturella faktorer.
Man säger: "Många invandrargrupper kommer från icke demokratiska länder som saknar den starka föreningstraditionen vi har i till exempel de nordiska länderna." Den extremt låga föreningsaktiviteten bland utomeuropeiska kvinnor talar också för att patriarkala och hedersrelaterade beteendemönster kan vara en annan kulturrelaterad variabel av betydelse när det gäller föreningsaktivitet.
Sammanfattningsvis påverkar alltså den oansvariga invandringspolitiken och mångkulturalismen det civila samhället negativt, både genom att erodera det sociala kapitalet framför allt i vissa delar av landet och genom att kulturella värderingar som är negativa för föreningslivets utveckling blir mer vanligt förekommande i befolkningen. Att många enskilda invandrare har gjort helt fantastiska insatser för civilsamhället, inte minst inom idrottens värld, gör tyvärr inte att det generella problemet försvinner.
En enkel logik säger att om politiken fortsätter på samma sätt som den gjort hittills kommer dessa problem att växa sig större för varje år, och civilsamhället kommer i slutändan att försvagas. Herr talman! Jag berörde tidigare svårigheterna med att få en riktigt klar bild av hur det svenska civilsamhället egentligen mår.
En faktor förutom det som redan nämnts och som komplicerar saken är att kvantitativa mått som grad av föreningsaktivitet och antal ideellt arbetade timmar säger väldigt lite om kvalitet och innehåll på verksamheten. Enligt min uppfattning finns det i dag en ganska utbredd, naiv uppfattning om att alla former av föreningsverksamhet och ideellt arbete måste vara någonting positivt för samhället.
Det skulle därför behövas en, som Christer kanske skulle ha uttryckt det, problematisering, en ökad medvetenhet och vaksamhet kring det faktum att en icke oansenlig del av det ideella arbetet som utförs direkt motverkar snarare än främjar värden som demokrati, respekt för lagarna, respekt för oliktänkande och jämställdhet mellan könen.
Detta för mig in på motion 303, där det föreslås att regeringen bör se över möjligheterna att strama upp regelverket när det gäller stöd till organisationer och föreningar som aktivt uppmanar till brott mot svensk lag.
Ytterligare en fråga som är värd att ta på största allvar är den som lyfts fram i motion 285 angående idrott för äldre. Vi vet att idrott och friskvård kan motverka många ålderssjukdomar, bidra till att förhindra fallolyckor och också bidra till att bryta den ensamhet och sociala isolering som många av våra äldre tyvärr lider av. Satsningar på idrott för äldre är dock inte bara bra för den enskilde. Det gynnar hela samhället.
Studier från bland annat det danska socialdepartementet har visat att satsningar på äldreidrott är en samhällsekonomisk vinst genom att det medför minskade vårdbehov. I vår senaste budgetmotion valde Sverigedemokraterna att satsa 30 miljoner kronor mer än regeringen på äldreidrott och hälsofrämjande åtgärder för äldre. Vi pläderade också för att den verksamhet som finns bör permanentas.
Vi är dock beredda att göra mycket mer framöver och därför instämmer vi i motionärernas förslag om att regeringen bör återkomma med förslag till hur äldres tillgång till idrott och fysisk aktivitet ska säkras i hela landet på ett bättre sätt än i dag. Avslutningsvis, herr talman, vill jag för omväxlings skull lyfta fram två positiva saker som har hänt på det idrottspolitiska området det senaste året.
Jag tänker dels på det faktum att regeringen bytte fot och numera tycks ställa sig bakom Riksidrottsförbundets förslag att tillåta begränsade utdrag ur brottsregistret för ledare inom barn- och ungdomsidrotten, detta i syfte att både skydda barn från övergrepp och stärka integritetsskyddet för ledarna.
Den andra glädjande nyheten kom mer nyligen, då den så kallade Huliganutredningen under ledning av Björn Eriksson presenterade sina förslag innehållande både hårdare tag mot dem som vill förstöra idrotten och förslag om ett slut på den nuvarande ordningen där idrottsaktiebolag krävs på dyra polisnotor i samband med evenemang. Jag hoppas att regeringen tar till sig dessa tankar och att man snarast möjligt återkommer med förslag kring de frågor jag nu nämnt.
Allra sist vill jag naturligtvis också ta tillfället i akt att rikta en varm lyckönskning till såväl det svenska fotbollslandslaget i Ukraina som till alla fantastiska idrottare som ska representera vårt land vid de olympiska spelen i sommar.