KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Den här Ahleniusreflexen dyker upp hela tiden, att ständigt hålla samma anförande med samma invektiv: Det är pinsamt, det är osant, det är utbildningsfientligt och man får skylla sig själv. Kan vi inte diskutera frågan i sak i stället? Det tycker jag hade varit väsentligt mycket trevligare. Först och främst ska man komma ihåg att det är klart att det är bra med utbildning. Men vi styr inte med volym. Vi styr med pengar, det vill säga ser till att resurserna finns tillgängliga.
Sedan är det arbetsförmedlarna som gör bedömningen av vad som är den kortaste vägen tillbaka för varje individ. Är utbildning en bra idé finns resurserna där. Men Bosse Ringholm vill inte ha det så. Bosse Ringholm vill bestämma vem som ska ha utbildning och vem som ska ha någonting annat. Det är typiskt politikergöra enligt Bosse Ringholm. Jag litar på våra arbetsförmedlare. Jag litar på att de gör just den individuella bedömning som behövs och som det finns utrymme för.
Med de 4 extra miljarderna på arbetsmarknadspolitikens område i år finns precis de resurser som behövs för denna typ av utbildning - insats, praktikplats, praktisk kompetensutveckling och annat som finns i verktygslådan. Det kan vara bra med utbildning, men det är inte säkert att det är den kortaste vägen tillbaka till arbete. Det kan, med förlov sagt, varken Bosse Ringholm eller jag veta. Samtidigt ska vi komma ihåg att det finns en väsentlig skillnad i denna kris jämfört med tidigare. Första kvartalet i år fanns det 145 000 nyanmälda lediga platser på Arbetsförmedlingen.
Det är dubbelt så många som under krisåren 1992-1993, och det är lika många som första kvartalen under den tid som Bosse Ringholm satt i regeringen 2003, 2004 och 2005. Det var inga krisår. Det pågår alltså någonting här som är annorlunda än tidigare. Man skulle kunna kalla det för världskonjunkturens Kinderägg, tre överraskningar i en. Det är för det första en, om jag får kalla det så, normal avmattning och lågkonjunktur efter några goda år.
Det är för det andra en finansiell kris som spiller över på alla arbetsmarknader i alla länder runt hela världen. Det är för det tredje en strukturomvandling där en del industrijobb nu försvinner men där nya jobb tillkommer, framför allt inom service, handel, tjänster och vård. Det är klart att det i detta arbete måste finnas, precis som Bosse Ringholm tycker - det utgår jag från - möjligheter att omskola sig. Och det gör det inom ramen för arbetsmarknadspolitiken, men framför allt inom ramen för det ordinarie utbildningsväsendet.
Vi kommer naturligtvis att fortsätta att följa detta noggrant för att se vilka volymer som krävs också framöver. Någonting annat vore dumt att säga. Det är klart att vi ska göra det. Men den stora skillnaden är att Bosse Ringholm uppenbarligen vill att vi ska styra antalet platser med fasta siffror, medan vi har väsentligt större tilltro till den enskilde och till arbetsförmedlaren. Det är de som bäst kan avgöra vilken insats som snabbast leder tillbaka till ett arbete. Det är skillnaden.
Bosse Ringholm har som vanligt en betydligt större tilltro till sig själv och till de politiska besluten än till de praktiska besluten på Arbetsförmedlingen.
Sven Otto Littorin (M):
Jo, det är plågsamt att arbetslösheten ökar. Men det är inte mest plågsamt för Bosse Ringholm eller mig utan det är mest plågsamt för dem som nu blir arbetslösa. Det är alldeles självklart att det är på det sättet. Men jag ska berätta för Bosse Ringholm att när jag besökte verkstadsklubben på Volvo i Göteborg strax före årsskiftet och pratade med människorna där just om det som händer runt omkring sade en person till mig: Jag vill inte ha någon djävla Amskurs - ursäkta, herr talman. Jag vill ha ett jobb att gå till.
Det är precis så det är. Bosse Ringholm vet uppenbarligen vad som är bäst. Bosse Ringholm vet exakt vilket antal personer som ska ha utbildning och uppenbarligen också vilken form av utbildning det ska vara. Det vet Bosse Ringholm. Jag gratulerar Bosse Ringholm till denna fantastiska insikt. Jag vet inte det. Men jag litar på att landets arbetsförmedlare med de miljardresurser som vi har tillfört kan göra den bedömningen bättre än både Bosse Ringholm och jag.
Det enda vi säkert vet är att med Bosse Ringholm i regeringen hade jämviktsarbetslösheten varit 1 1⁄2 procentenhet högre, sysselsättningen lägre och utanförskapet större. Det hade varit ett väsentligt sämre läge att hantera den ekonomiska krisen i.
Sven Otto Littorin (M):
Göran Persson i Simrishamn har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att det införs en nollvision, liknande den som finns inom trafikpolitiken, i fråga om olycksfall, våld och hot på våra arbetsplatser. Jag vill inledningsvis korrigera Göran Perssons bild av utvecklingen när det gäller dödsolyckor. Den oroande ökningen som kunde konstateras under 2007 och första hälften av 2008 har nu brutits. Det totala antalet dödsolyckor har därmed för 2008 minskat jämfört med året innan.
De preliminära uppgifter som finns tillgängliga för de fem första månaderna 2009 visar på en fortsatt minskning av dödsolyckorna. Göran Persson pekar på ett antal faktorer av betydelse för utvecklingen inom arbetsmiljöområdet. Det gäller bland annat kunskapen om arbetsmiljölagstiftningen hos små och nystartade företag, brister i projekterings- och samordningsansvaret vid upphandling inom byggsektorn samt ökade risker för hot och våld i arbetslivet. Regeringen har vidtagit ett antal åtgärder just med inriktning på förbättringar inom dessa områden.
En särskild förstärkning av Arbetsmiljöverkets anslag med totalt 125 miljoner under tre år innebär bland annat att Arbetsmiljöverkets informations- och kunskapsspridande insatser kan utvecklas. Särskilt viktigt är att även de minsta arbetsplatserna, där också de största riskerna för allvarliga olycksfall finns, nås av informationsinsatser. Även de regelförändringar för bättre arbetsmiljö på byggarbetsplatser som trädde i kraft den 1 januari 2009 är betydelsefulla.
De nya reglerna handlar om planering och samordning under hela byggprocessen, från projektering till utförande av byggnadsarbetet. En omfattande satsning pågår också för att förbättra säkerheten inom jordbrukssektorn, som också är ett olycksdrabbat område. Projektet Säkert Bondförnuft leds av LRF med stöd från Jordbruksdepartementet. I samarbete med LRF genomför även Arbetsmiljöverket en bred tillsyn inom området.
När det gäller att minska riskerna för hot och våld på arbetsplatserna har regeringen nyligen gett Arbetsmiljöverket ett särskilt uppdrag att genomföra en kunskaps- och informationssatsning. Satsningen har ett jämställdhetsperspektiv och ska ses som ett komplement till verkets ordinarie tillsynsverksamhet. Regeringen har höga ambitioner när det gäller utvecklingen inom arbetsmiljöområdet. Även om antalet dödsolyckor nu minskat och utvecklingen när det gäller antalet anmälda arbetsolyckor och arbetssjukdomar varit positiv kommer självklart fortsatta ansträngningar att göras för att minska ohälsan i arbetslivet.
Jag är övertygad om att en god arbetsmiljö är lönsam inte bara för samhället och individen utan också för arbetsgivaren. En god arbetsmiljö ger gynnsamma förutsättningar för verksamhetens utveckling. Det handlar därför inte bara om att förebygga risker, även om detta självklart är viktigt, utan arbetsmiljöfrågorna måste också ses som värdeskapande. Det är utifrån ett sådant mer offensivt perspektiv som insatser måste göras.
Mot denna bakgrund avser jag inte att ta några initiativ till att införa en nollvision liknande den inom trafikpolitiken i fråga om olycksfall, våld och hot på arbetsplatserna.
Sven Otto Littorin (M):
Det finns en oro som man kan addera till det som Göran Persson säger, nämligen att sämre ekonomi, kris och ökad arbetslöshet leder till ökad ohälsa eller känsla av oro och problem. Det måste vi naturligtvis följa noggrant, så att inte de siffrorna drar i väg.
Annars är det naturligtvis i grunden glädjande att ohälsotalen har utvecklats i rätt riktning under ganska lång tid, om det inte enbart beror på att personer är sjuknärvarande, som Göran Persson sade, för då är det naturligtvis problematiskt. Det får man naturligtvis också följa. Jag tackar Göran Persson för debatten. Det är en viktig debatt. Jag håller med: Vi har mycket annat att göra nu i kristider, men det här området får inte glömmas bort.
Det är ett sådant resursslöseri med människor och dessutom med pengar. Man kan använda både pengarna och naturligtvis den kraft som finns hos de människor som borde vara på arbetet i stället för att vara sjuka hemma på ett mycket bättre sätt för att hjälpa till i själva krishanteringen. Jag önskar Göran Persson, talmannen och medarbetarna en glad midsommar och tackar för årets 66 interpellationsdebatter!
Sven Otto Littorin (M):
Raimo Pärssinen har frågat mig om min avsikt med att tillsätta ett arbetsmiljöpolitiskt kunskapsråd. I detta sammanhang ställer Raimo Pärssinen frågan om avsikten är att återskapa Arbetslivsinstitutet och om forskare från det tidigare Arbetslivsinstitutet är välkomna att ingå i rådet eller utföra forskning för det. Raimo Pärssinen undrar också vilken styrning jag avser att utöva kring rådets ämnesval och inriktning.
Eftersom Raimo Pärssinens frågor till viss del tyder på missförstånd när det gäller syfte och uppdrag för det arbetsmiljöpolitiska kunskapsrådet vill jag börja med att klargöra vad kunskapsrådet är och vad det inte är. Det arbetsmiljöpolitiska kunskapsrådet är, just som namnet antyder, tänkt att vara en rådgivande resurs inom kunskapsområdet arbetsmiljö. Rådets uppdrag är i detta sammanhang att lyfta fram och belysa viktiga utvecklingstendenser inom arbetsmiljöområdet. Detta ska göras utifrån den forskning som redan finns.
Uppdraget är att lyfta fram värdefull kunskap oavsett var eller av vem den är framtagen. Något uppdrag att bedriva forskning ligger inte i rådets direktiv. Forskningen ska även fortsättningsvis bedrivas vid universitet och högskolor. Något återskapat ALI är alltså inte aktuellt. Frågan om forskare från den tidigare myndigheten är välkomna att utföra forskning för rådet är heller inte relevant eftersom rådet varken ska bedriva eller beställa forskning.
När rådets ledamöter har tillsatts har ambitionen varit att få en så bred kunskapsöverblick som möjligt. De välmeriterade forskare som nu ingår har också genom sina respektive kontakter och nätverk tillgång till en mycket stor kunskapsmassa som har tagits fram av såväl svenska som internationella forskare. I detta nätverk ingår naturligtvis även de forskare med bakgrund från Arbetslivsinstitutet som nu finns inom universitet och högskola. Jag hyser inga tvivel om att deras kunskap likaväl som annan värdefull kunskap kommer att tas till vara.
Som jag vid ett stort antal tidigare tillfällen har framhållit har denna regering inte haft någon annan åsikt än att forskning av hög kvalitet inom arbetslivsområdet är viktig. Jag är också angelägen om att ta del av den kunskap som forskningen har tagit fram, och jag är övertygad om att arbetsmiljöpolitiken måste vila på en vetenskaplig grund. I arbetet med att förnya arbetsmiljöpolitiken har jag därför självfallet behov av att kunna efterfråga forskningens syn på särskilda frågeställningar.
Det är min uppfattning att rådet självt ska ha stor frihet att utforma sitt arbete och att ta initiativ till den kunskapsöverföring från forskningen till politiken som man finner lämpligt. Till viss begränsad del kan jag alltså styra frågorna, men aldrig svaren.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig upprepa de tre frågorna i interpellationen. Den första fråga är: Avser statsrådet att med det arbetsmiljöpolitiska rådet försöka återskapa den oberoende och kritiska forskning kring arbetslivs- och arbetsmiljöfrågor som i stora delar försvann då ALI avvecklades? Svaret på den frågan är att den inte försvann alls. Den finns nu i stora delar på universitet och högskolor där den hör hemma, precis som tidigare fyra femtedelar av arbetsmiljö- och arbetslivsforskningen fanns.
395 av de 420 personer som fanns på Arbetslivsinstitutet har övergått till annat arbete eller finns i andra forskarmiljöer. Det är bra. Den andra frågan är: Är forskare från gamla ALI, enligt statsrådets avsikter, välkomna att ingå i rådet eller utföra forskning för det? Låt mig återigen säga att rådet inte ska utföra forskning. Därför är den frågan inte relevant. Däremot har tre av de ledamöter som finns i rådet bakgrund från ALI.
Det gäller Eva Vingård som är professor och läkare på institutionen för medicinska vetenskaper vid Arbets- och miljömedicin i Uppsala. Hon är ordförande i kunskapsrådet. Det gäller Eskil Wadensjö som är professor vid Stockholms universitet. Och det gäller Svend Erik Mathiassen som är forskningschef vid Centrum för belastningsskador vid högskolan i Gävle och som är sekreterare i kunskapsrådet. Den tredje frågan är: Vilken styrning avser statsrådet att utöva kring rådets ämnesval och inriktning?
Vi styr inte forskningen, men regeringen måste väl ändå få ställa frågor som är relevanta nu när vi arbetar med den nationella arbetsmiljöstrategin och när vi för partssamråd och annat som syftar till att göra det som Socialdemokraterna underlät i 30 år, nämligen att se till att ha en arbetsmiljöpolitik som faktiskt leder till färre olyckor och färre dödsfall och en bättre arbetsmiljö.
Det är också bra att ha ett kunskapsråd för att till exempel agera bollplank i arbetet med Certifieringsutredningen, bara för att nämna några exempel.
Sven Otto Littorin (M):
Av tonläget att döma måste Socialdemokraterna vara lite störda av opinionsutvecklingen den senaste tiden, annars hade man inte agerat på det här sättet när man hör debatten. Låt mig återigen konstatera att fyra femtedelar av arbetsmiljöforskningen fanns redan tidigare, före nedläggningen av ALI, vid universitet och högskolor. Det var på sin plats att den var just där.
Efter avvecklingen har 395 av 420 anställda på ALI gått vidare till högskolor och universitet eller till annat arbete, i huvudsak inom det område som man forskade på tidigare. Sedan sade Raimo Pärssinen att det är ett slöseri med kunskapsresurser att forskning sker vid universitet och högskolor. Det är naturligtvis en bedömning som jag inte alls delar. Det är precis där den hör hemma. Vi hörde Peter Hultqvist prata om långsiktig finansiering.
Med all respekt, men det finns aldrig en garanterad finansiering för någonting. Forskning måste meritera sig på akademiska meriter och inte vara avhängig av att man har tumme med politiker i riksdag och departement. Men det är naturligtvis så att Socialdemokraterna hellre vill se och har en väldigt stark förkärlek för myndighetsdriven och myndighetsorganiserad forskning för att det är så man resonerar, och det förefaller väldigt märkligt.
Arbetsmiljöforskningen är viktig. Den är betydelsefull, och den är god i Sverige. Den bedrivs nu vid universitet och högskolor, där den meriterar sig med akademiska meriter och där den avgörs, inte av politiker utan av forskare själva. Det är där den hör hemma. Vi styr inte den här forskningen.
Det är också bra, för det handlar helt enkelt om att vi ska kunna få det bredaste möjliga underlaget för diskussion och beslut i det som Socialdemokraterna underlät att göra någonting åt under decennier, nämligen att se till att man inte bara hade en kontrolldriven och sanktionsdriven arbetsmiljöpolitik utan en politik som faktiskt agerar för att minska olyckorna och förbättra arbetsmiljön på våra arbetsplatser.
Sven Otto Littorin (M):
Att Socialdemokraterna kritiserar oss för nedläggningen av ALI är ju ingen nyhet. Vi har debatterat detta många gånger i kammaren. Det jag vände mig emot var tonläget och ordvalet. Jag förstår att ni inte tycker om att vi lade ned ALI, men jag vill också återigen påminna om att redan när vi startade bedrevs fyra femtedelar av forskningen vid universitet och högskolor. Nu bedrivs hela forskningen vid universitet och högskolor där den får meritera sig på akademiska grunder, precis som all annan forskning i Sverige.
Det är en god idé att det är på det sättet. Vi arbetar med en nationell arbetsmiljöstrategi som vi håller på att utveckla tillsammans med parterna i partssamråd där det finns många olika verksamheter. Kunskapsrådet är en viktig del för att få inspel, för att få testa av och för att kunna ha en god relation till forskarvärlden.
Vi jobbar också, som vi har debatterat tidigare här i kammaren i dag, med certifieringsutredning, och vi försöker på olika vis se vilka strukturer och incitament vi kan komplettera dagens arbetsmiljöpolitik med. Det här är ett viktigt arbete, och jag hade hoppats att Socialdemokraterna kunde ha deltagit i det på något slags konstruktivt sätt, men så verkar inte vara fallet.
Nu gör inte det så mycket ändå, ska jag säga, därför att vi kommer att göra det tillsammans med parterna på arbetsmarknaden och gör det redan i dag, och det är nog ändå trots allt det som ger resultat.
Sven Otto Littorin (M):
Berit Högman har frågat mig om jag är beredd att ta några initiativ för att omställningsavtal ska omfatta alla på arbetsmarknaden och om jag är villig att ta initiativ till en ändring av regelverket så att ett samspel mellan omställningsavtalens och Arbetsförmedlingens insatser kan samverka på ett bättre sätt än i dag. Tillämpningsområdet för de omställningsavtal som i dag gäller har beslutats av de parter på arbetsmarknaden som förhandlat fram dem.
Om omställningsavtalen ska omfatta nya grupper eller om nya avtal ska träffas för nya områden är helt och hållet en partsfråga och således inte någonting jag ska lägga mig i, även om jag skulle välkomna en sådan utveckling. Låt mig även berätta att Arbetsförmedlingen och ett antal aktörer som hanterar omställningsavtal har ingått en överenskommelse om samverkan som gäller från och med den 1 april 2008. Enligt överenskommelsen är syftet att undvika dubbelarbete och i stället finna snabba lösningar som gagnar alla inblandade.
Samarbetet ska präglas av en rimlig ekonomisk fördelning mellan överenskomna aktiviteter. Jag ställer mig därför något frågande till att jag skulle behöva ta initiativ till att ändra regelverket så att Arbetsförmedlingens och omställningsavtalens insatser kan samverka på ett bättre sätt än i dag. Min uppfattning är att representanterna för omställningsavtalen och Arbetsförmedlingen har hittat en lösning, det vill säga en överenskommelse om samverkan, för att lösa behovet av att strukturera samarbetet.
Sven Otto Littorin (M):
Det är som vanligt att när Socialdemokraterna erbjuder breda paletter är det skattebetalarna som står för fiolerna och det är skattehöjningar som ingår. Det är det de hela tiden föreslår - de 70 miljarderna, de 20 miljarderna för att göra det dyrare att anställa ungdomar, indragen köpkraft för hushållen. Det ska lösa jobbkrisen. Mot det står den breda paletten. Den består av många aktörer, inte bara staten utan också andra.
Trygghetsavtalen, omställningsavtalen, har sin viktiga roll. Kommuner, landsting och naturligtvis företagen själva har en viktig uppgift att fylla. Dessutom finns alla de andra aktörerna i form av våra myndigheter. Det finns också en bred palett av verktyg, och det handlar inte enbart om arbetsmarknadspolitiska åtgärdspaket.
Det handlar om att också se till att ha goda förutsättningar för att nya jobb ska kunna växa fram, det vill säga att inte kväsa med skattehöjningar utan se till att det blir billigare och enklare att anställa genom sänkta arbetsgivaravgifter, se till att hushållen har mer resurser över genom skattesänkningar som riktar sig till låg- och medelinkomsttagare med tredje jobbskatteavdraget, något som ni säger nej till.
Det handlar också om att vi nu lägger 32 miljarder på infrastrukturinvesteringar, på investeringar i forskning och utveckling, på utbildning och annat vilket just syftar till att göra det som vi nog alla vill åstadkomma, nämligen fler jobb på svensk arbetsmarknad.
Man ska komma ihåg att när EU talar om 1 procent av bnp i extra åtgärder ligger vi - återigen - bra mycket över det med de 32 miljarder som kommer i den budget som börjar gälla den 1 januari. Om vi nu inte ska ha en allmän varseldebatt utan debattera det som gäller interpellationen och dess andra del kan jag konstatera att avtalet från den 1 april är en god utgångspunkt, att man ska hitta samverkansformer.
Om det skulle vara så att det inte fungerar på bästa sätt är vi naturligtvis beredda att titta på det för att se på vilket sätt det inte fungerar och om det är så att vi behöver göra någonting ytterligare.
Att samarbetet inte skulle fungera med tanke på det avtal man skrivit på och som man givetvis är beredd att leva efter tycker jag inte alls stämmer med den bild som jag får när jag är ute och träffar varslade, eller till exempel träffar verkstadsklubben på Volvo där man har ett gott och etablerat samarbete just mellan Trygghetsfonden, Trygghetsrådet och Arbetsförmedlingen lokalt. Det kan alltså se lite olika ut.
Om det inte ser så bra ut som man skulle önska är det naturligt att den som har den synpunkten hör av sig till Arbetsförmedlingen och säger: Det här avtalet finns, det gäller, det ska vi följa. Varsågod så sätter vi oss ned och går igenom hur vi kan förbättra våra samverkansrutiner.
Jag noterar också att Arbetsförmedlingen med sin nationella beredskapsorganisation gör precis det som jag tror att Berit Högman egentligen efterlyser, nämligen finns på plats och är beredd att göra de insatser som krävs genom de olika åtgärder som finns till buds och med de olika aktörer som finns runt omkring.
Sven Otto Littorin (M):
Mitt julbesked är att det inte finns någon brist på resurser eller engagemang. Det finns brist på kunder och krediter. Det vi ska göra är att se till att alla de system som finns ska samverka och leverera, precis som det utlovats. Jag tänker också berätta för dem att vi inte tänker chockhöja skatterna med 70 miljarder. Jag tänker inte göra som Socialdemokraterna vill, nämligen göra det dubbelt så dyrt att anställa de Volvoarbetare under 26 som nu riskerar jobben. Ni vill göra det dubbelt så dyrt att anställa dem. Tänk om Berit Högman någon gång kunde förklara för mig hur många nya jobb det ska ge!
Det vore oerhört intressant att höra. Berit Högman säger att vi inte tar ansvar. Vi har 38 miljarder för arbetsmarknadspolitiska åtgärder, varav 1 1⁄2 miljard som omedelbart är redo för Arbetsförmedlingen. Vi jobbar nu intensivt tillsammans med Arbetsförmedlingen för att se efter att vi har tillräckliga resurser på plats inför nästa år. Kan det behöva göras mer? Ja, det kan naturligtvis inte uteslutas. Jag har ingen spåkula som är bättre än den Berit Högman har. Det enda vi vet är att 2009 kommer att bli ett besvärligt år.
Berit Högman gör sig lite lustig över kommuner och regioner. När jag pratade med Göran Johansson för ungefär sex veckor sedan handlade det om just detta tema. Hur kan vi samverka för att få de resurser som vi har gemensamt att fungera bättre, så att de enskilda personer som nu berörs ska få de besked som de har rätt att kräva? Det var en god ansats. Det är möjligt att Göran Johansson är bättre på det samarbetet lokalt än vad Berit Högman är nationellt.