Veronica Palm (S):
Jag vill börja med att bemöta de två andra borgerliga debattörerna. Det finns ingenting som gör mig så arg som när man lägger skuld på kämpande starka småbarnsföräldrar och kvinnor som försöker få livet att gå ihop. De skuldbeläggs för att de använder en hyfsat bra och väl fungerande barnsomsorg.
Den skulden ska ingen kvinna i Sverige behöva uppleva. Det gör mig arg. Då har jag klarat av det, och jag tänker inte diskutera det mer. Jag går över till barnperspektivet. Ett barnperspektiv på den här frågan ger utgångspunkten varje enskilt barn.
De borgerliga debattörerna talar om varje förälders möjlighet att välja. Vi ser inte på förälderns perspektiv i första hand. Barnomsorgen är till för barnens bästa och för föräldrarnas möjlighet att arbeta. Barnomsorgen är för barnens bästa.
Därför är det otroligt viktigt med en barnomsorg med hög kvalitet, och därför är barnperspektivet vår utgångspunkt i diskussionen om vårdnadsbidrag. Barnomsorgen i Sverige har gått från att handla om barnflickor till en institution som omfattas av läroplanen.
Barnomsorgen har i dag en egen läroplan med en planerad pedagogisk verksamhet och med högt utbildad och kvalificerad personal. Man begär utdrag ur belastningsregistret vid anställning av personal för att rätt människor ska hamna på rätt plats. Det är politiska beslut som vi har fattat, och det är för att barnen ska vara i fokus. Det ska vara hög kvalitet i barnomsorgen.
Det som nu sker, och som den borgerliga regeringen väljer att göra när man om några veckor lägger fram förslag om införande av kommunalt vårdnadsbidrag, är att man tar resurser från en gemensam, högt kvalitativ, väl fungerande barnomsorg, som naturligtvis alltid kan bli bättre men ändå är hyfsat väl fungerande, och ger till några. Man tar från alla och ger till några. Man ger inte så mycket att alla kan utnyttja den. Det är förkastligt.
Det är inte konstigt att det i remissvaret från Sveriges Kommuner och Landsting framgår att de tycker att ett kommunalt vårdnadsbidrag i grunden är bra. Det är en borgerlig majoritet. Det är klart att de säger samma sak som den borgerliga regeringen. Men i nästa mening säger de att de är lite förundrade över kostnaderna.
SKL beräknar i sitt remissvar att ett kommunalt vårdnadsbidrag kommer att kosta 3 miljarder kronor om alla inför det. 3 miljarder kronor motsvarar 9 000 förskollärare och barnskötare. 9 000 förskollärare och barnskötare motsvarar två barn mer per barngrupp i barnomsorgen. Man tar från alla och ger till några.
Det är en tydlig inriktning på att inte ha ett barnperspektiv i den politik man genomför. Man gör det av ideologiska skäl för att man inte tycker om barnomsorgen, för att man vill skuldbelägga de kvinnor som behöver använda barnomsorgen. Det blir i snitt två barn extra per barngrupp. Detta sker samtidigt som man i många borgerliga kommuner redan i dag minskar personalresurserna i barnomsorgen.
När jag kom till mitt dagis i torsdags fick jag en lapp där det stod så här: Det är ett barn till i er barngrupp nu. Vi kan inte göra något åt det - det är för många i kö. Vi får inga ökade personalresurser. Det är ett barn till. Detta sker i kommun efter kommun, på barnstuga efter barnstuga, redan i dag. Min fråga till ministern är fortsatt: Hur kompenserar du kommunerna?
Hur kan du se till att inte alla barn drabbas när några pappor ska få möjlighet att slippa vara hemma när ni inför ett hemmafrubidrag?