Annika Lillemets (MP):
Handel har varit viktigt i alla tider. Regeringen vill att Sverige ska främja en fri och rättvis världshandel. Det är ett bra mål. Jag vill här och nu passa på att höja blicken över dagspolitiken en stund och diskutera vad begreppen "fri" och "rättvis" kan innebära. Frihandel är för många ett oreflekterat positivt laddat begrepp - visst är det bra med fri handel. Men för vem är den fri?
Den enes frihet kan leda till den andres ofrihet. Frihandel urartar lätt till att ett litet antal megakoncerner kontrollerar handeln i en viss bransch, och då har det ju inte längre något med fri handel att göra. Hur ser vi till att handeln blir rättvis? Alla aktörer har inte samma möjligheter.
Den globala marknaden är något helt annat än de lokala marknaderna, och självklart går det inte att jämföra transnationella jättekoncerner och små lokala företag, varken när det gäller förmåga att konkurrera på olika marknader eller förmåga att hävda sina intressen i politiken. Närings- och handelspolitik får inte inriktas på att ensidigt tillgodose de företags och branschers intressen som har resurser att göra sig hörda.
Medborgarnas - människornas - intressen måste vara högsta prioritet. Det gäller både dem som bor i Sverige och dem som bor i andra länder. Jag vill påminna om att vi här har ett ansvar för politiken för global utveckling, PGU, som en enig riksdag beslutade om 2003. Dess övergripande mål, som gäller alla politikområden, är att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling, och de politiska beslut som fattas i Sverige ska ta hänsyn till effekter på fattiga länder och människor.
Hur handel bedrivs är en nyckelfråga för att detta ska bli mer än vackra ord. Handel handlar om så mycket mer än att köpa och sälja varor och tjänster. Den handlar i högsta grad om maktförhållanden. Olika slags handel får olika konsekvenser. Vem tjänar på handeln? Vem förlorar? Vilka konsekvenser får handeln och dess regelverk för hälsa, miljö och demokrati? Vilket slags handel bör vi främja, och finns det handel vi bör stävja?
Dessa frågor måste vi ställa oss kontinuerligt när vi utformar handelspolitiken. Vad gäller TTIP och andra handelsavtal är det viktigt att vi slår fast i betänkandet att Sverige ska stå upp för miljön, löntagarnas intressen och människors hälsa och att handelsavtal ska respektera demokratiskt fattade beslut. Marknaden och demokratin har olika styrprinciper - en dollar, en röst eller en person, en röst.
Dessa får inte blandas samman. Demokrati får aldrig ses som ett handelshinder. Vidare är det avgörande att möjligheten att genom demokratiska beslut stärka skyddet för miljön, löntagarnas intressen samt människors och djurs hälsa inte försämras i jakten på ökad tillväxt och sysselsättning när handelsavtal förhandlas och upprättas.
Det är väldigt bra att detta klargörs i betänkandet. Herr talman! Det är också bra att statens arbete med kapitalflykt pågår på flera olika sätt - genom Exportkreditnämnden, Swedfund och så vidare. Det gäller att följa detta väldigt noga och vid behov skärpa åtgärderna framöver.
Export av många slags produkter och tjänster är självklart bra att främja, och det är bra att staten stöder små och medelstora företag i detta. Här vill jag passa på att nämna de kommunala energibolagen, som i dag hämmas av otidsenlig lagstiftning som hindrar dem från att exportera viktig miljöteknik de har utvecklat.
Dessa medborgarägda företag får inte verka på samma villkor som aktieägarföretag, och detta menar jag behöver rättas till. Ungefär hälften av det globala handelsutbytet utgörs av handel med likvärdiga produkter. Låt mig ge ett banalt exempel: Sverige och USA exporterar kakor till varandra.
Den kände miljöekonomen Herman Daly har påpekat att det vore förnuftigare att byta recept med varandra i stället för att exportera kakor mellan kontinenter. Kakhandeln ger upphov till tillväxt - ja, men det är en oekonomisk tillväxt när kostnaderna för onödig energiförbrukning och miljöskador orsakade av transporterna räknas med.
Frihandelssystemet av i dag klarar inte av att i sin prisbildning integrera sådant som miljöbelastning från ökande transporter eller hälsoproblem orsakad av dålig arbetsmiljö. Produktionen flyttas dit miljökraven är lägst och arbetsvillkoren sämst. Den komparativa fördelen orsakar miljöförstöring, försämrad folkhälsa och social utslagning. Detta är en livsviktig aspekt på handel och ekonomisk tillväxt som inte får glömmas bort och som måste hanteras.
All handel är inte av godo. Herr talman! I betänkandet berörs också tvistlösningsmekanismer i olika bi- och multilaterala handelsavtal. Låt mig åter höja blicken lite över dagspolitiken. Vad gäller tvistlösningsmekanismer behöver vi för att kunna ta ställning till dem veta vad de skulle tillföra i avtal mellan länder med fungerande rättssystem och fungerande marknader för försäkringar mot illegal expropriering och liknande.
Vilket mervärde ger tvistlösningsmekanismer medborgarna i respektive länder? Vilket mervärde får företagen - de stora och de små, lokala? Tvistlösningsmekanismer i handelsavtal brukar ge företag rätt att stämma stater medan motsvarande rätt för stater eller civilsamhällen att stämma företag inte ges. Denna obalans blir tydlig i betänkandets resonemang om företagens ansvar för mänskliga rättigheter.
Där gäller frivillighet. Det finns bra riktlinjer för företags sociala ansvar, framtagna av bland andra OECD och FN. Det är viktigt och bra att staten stöder företagens arbete för hållbarhet och mänskliga rättigheter, och jag är övertygad om att de allra flesta företag verkligen vill göra ett bra arbete på det här området.
Trots att många företag gör ett gott arbete på området får vi dock gång på gång rapporter från organisationer som Swedwatch om missförhållanden hos svenska företag och deras underleverantörer i verksamheten utomlands.
Jag vill därför än en gång lyfta blicken lite bortom dagspolitiken och framföra att det är viktigt att gå vidare med frågan om företags ansvar och rent av undersöka möjligheterna att införa skarpare verktyg för att säkerställa att företag inte medverkar till brott mot mänskliga rättigheter utomlands. Det finns en lag i USA, faktiskt från 1789, som heter Alien Tort Claims Act.
Den ger rätten att stämma företag och gör det möjligt att vid amerikansk domstol lagföra amerikanska företag för brott mot mänskliga rättigheter begångna utanför USA. Då beaktar man även vad deras underleverantörer gjort. Med hjälp av denna lag har 18 burmesiska bybor fått sin sak prövad av en domstol i Kalifornien.
De anklagade det kaliforniska oljebolaget Unocal för att ha utnyttjat dem som tvångsarbetare vid anläggandet av en pipeline, vilket var ett projekt det amerikanska bolaget utförde på uppdrag av militärregimen i Burma. Även kinesiska demonstranter vars identiteter lämnats ut av Yahoo vände sig till amerikansk domstol. Både Unocal och Yahoo valde förlikning och ekonomisk gottgörelse i stället för att fullfölja rättsprocesserna. Lagen hade alltså effekt i praktiken.
Företag måste liksom stater och enskilda ha både rättigheter och skyldigheter, och det måste finnas effektiva system för att skydda rättigheter, se till att skyldigheter respekteras och se till att nationella och internationella lagar inte bryts. Med allt detta sagt yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.