KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Ygeman (S):
Klimatkrisen accelererar. De senaste rönen tyder på att vi behöver sätta in insatser betydligt snabbare än vad forskarna hittills har trott. Samtidigt har världen drabbats av den ekonomiska krisen. Och i Sverige har regeringen stått handfallen inför jobbkrisen och låtit massarbetslösheten bita sig fast. Risken är att den ekonomiska krisen används som argument för att inget göra. De som länge argumenterat för att klimatomställningen, som vi behöver göra, kommer att bli för dyr hittar i finanskrisen nya argument.
Därför behöver Sverige och andra länder driva på processen ännu hårdare och argumentera för det omvända perspektivet. Finanskrisen ger möjlighet att klara också klimatkrisen. Genom att välja att göra investeringar i ny miljövänlig teknik kan vi skapa nya gröna jobb och samtidigt kraftigt minska utsläppen av växthusgaser. Tyvärr går den svenska regeringen och Världsbanken i rakt motsatt riktning.
Av bankens utlåning går fem gånger mer till investeringar i kol, gas och olja än vad som investeras i förnybar energi. Och även om en del lovvärda initiativ har tagits av banken går utvecklingen åt fel håll. Medan utlåningen till förnybar energi har ökat med 11 procent har utlåningen till fossil energi ökat med 165 procent. Ett exempel är det vi diskuterar här i dag, kolkraftverket Medupi i Sydafrika.
När det står klart kommer det enligt uppgift att bli den tredje största utsläppskällan av koldioxid i världen. Sverige bidrar med 2 miljarder kronor till Världsbanken, som finansierar kolkraftsbygget. Maud Olofsson har i sydafrikansk press lovordat bygget och utlovat ett aktivt svenskt stöd. Så blev det också. Den svenska regeringens representant röstade för miljardsatsningen på kolkraft. Regeringen kallar Sveriges klimatmål för de ambitiösaste i världen.
Regeringens mål är att minska utsläppen i Sverige med 14 miljoner ton koldioxid till år 2020. Regeringens satsningar på kolkraftverk i Sydafrika kommer att öka utsläppen med 25 miljoner ton, alltså nästan dubbelt så mycket som hela den svenska minskningen fram till år 2020. Gunilla Carlsson, är det rimligt att svenska skattebetalare ska bidra till att bygga nya enorma utsläppskällor med gammal teknik?
Varför ska vi aktivt bidra med svenska skattepengar till projekt som omintetgör hela den svenska klimatansträngningen? I Sverige kämpar vi med att ställa om vårt energisystem. Vårt mål är att göra oss oberoende av fossil energi. Är det då rimligt att vi satsar miljarder av svenska skattemedel för att bygga nya kolkraftverk i andra länder?
Anders Ygeman (S):
Låt mig först göra en reflexion över Carl B Hamiltons inlägg. Han ställde alla frågor till oppositionen och ingen fråga till statsrådet. Det är en spännande debatteknik, och man kan undra vad han gör i denna interpellationsdebatt. Jag noterar också att han for med osanning när det gäller CCS. Hade han bemödat sig att läsa den gemensamma energi- och klimatmotionen från Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Socialdemokraterna hade han sett att vi är positiva till CCS.
När vi ger lån till en satsning där fyra femtedelar är kolkraft och en femtedel är förnybart, hur hjälper det Sydafrika att bli fossiloberoende? Lite utmanande kan man ställa frågan: Med den takt av investeringar som Gunilla Carlsson vill bidra med, när kommer Sydafrika att klara att göra sig oberoende av fossil energi?
Vi hjälper till att bygga fast Sydafrika för lång tid i dåtidens energislag. I sin utvärdering säger Gunilla Carlsson att Världsbanken skriver att det inte vore ekonomiskt försvarbart att satsa på annat än kolkraftverk i Sydafrika. Delar du, Gunilla Carlsson, uppfattningen att det inte är ekonomiskt försvarbart att satsa på något annat än kolkraft?
Sydafrika är inte vilket utvecklingsland som helst. Det är ett relativt rikt land. Det är med all säkerhet södra Afrikas rikaste land och ett av de länder som kommer i världsekonomin. De är så rika att det har råd att köpa nya stridsflygplan, vilket uppenbarligen är ekonomiskt försvarbart, och Sverige gör stora insatser för att få dem att köpa.
Om det inte är möjligt i Sydafrika, vilka u-länder kan då ha ekonomiska möjligheter att bygga förnybar energi? Finns det något utvecklingsland som skulle kunna göra sig fossiloberoende, Gunilla Carlsson? Detta är givetvis ingen kritik av Sydafrika eller den sydafrikanska regeringen, vilket Carl B Hamilton försökte insinuera.
Det här är en kritik av den svenska regeringen som säger en sak i Köpenhamn men en annan på världsbanksmötena, en sak i riksdagens kammare men en annan i Världsbankens styrelserum. Låt mig berätta en historia från Dalarna, som ju ligger ganska långt från Sydafrika. Där har regeringen bidragit till ett projekt som heter Klimatpirat - med rätt att kapa koldioxiden.
Det är ett samarbete mellan Studiefrämjandet, Studieförbundet Vuxenskolan, Borlänge kommun, Borlänge Energi, Falu kommun med flera. Deltagarna ska minska sina koldioxidutsläpp. En av de deltagande kvinnorna bloggar om hur hon försöker undvika att äta kött och allmänt dra ned på sin konsumtion - allt för miljöns och klimatets skull.
Vad är insatserna i Dalarna värda om ni samtidigt bygger ny kolkraft som släpper ut nästan dubbelt så mycket som hela den svenska minskningen är tänkt att vara till 2020? Vad säger du till dem i Dalarna när ni lånar ut miljarder i världsbanksrummen till ny kolkraft?
Anders Ygeman (S):
Sydafrikas regering bär naturligtvis ansvaret för Sydafrikas utveckling. Sydafrikas regering bär ansvaret för de sydafrikanska besluten. Den svenska regeringen bär ansvaret för den svenska regeringens beslut - i det här fallet beslutet att aktivt stödja en av världens största investeringar i ny kolkraft.
Det är talande att Gunilla Carlsson bara ser ett alternativ för Afrika, nämligen mångmiljardsatsningar på ny kolkraft och att regeringsunderlaget Carl B Hamilton bara ser en lösning för Sydafrika, nämligen ny kärnkraft. Mycket tydligare än så kan inte regeringens klimatambitioner sammanfattas - kolkraft och kärnkraft. Det är den gamla energin som ska lösa de nya utmaningarna.
Vi ska fortsätta att bygga fast oss i gårdagens teknik. Vi ska inte våga satsa på det nya och det gröna. Man kan, med förlov sagt, undra hur en satsning på 80 procent ny kolkraft kan bidra till att klara Sydafrikas klimatutmaning. Gunilla Carlsson sade att det här kolkraftverket nog hade blivit byggt ändå och att vi nu får lite förnybar energi.
Om vi vill använda svenska skattebetalares pengar för att stödja förnybar energi vore det inte bättre om vi använde pengarna till lån till förnybar energi i stället för att låna ut dem till ett av världens största kolkraftprojekt? Jag tror inte att det går att skilja på Dalarna och Sydafrika; vi delar nämligen ett jordklot. Det är samma koldioxid.
Det är samma klimat. Den koldioxid man släpper ut i Dalarna är precis lika farlig som den man släpper ut i Sydafrika. Man kan inte ha en politik för Sverige och en för Sydafrika. Man måste ha en politik för världen.
Anders Ygeman (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Men jag blir lite konfunderad när jag hör statsrådets svar. Han säger att han inte kan kommentera enskilda fall. Det har jag naturligtvis stor respekt för. Samtidigt önskar jag att det vore fråga om just enskilda fall eller isolerade händelser. I själva verket finns det en lång rad fall. Bara i Stockholms kommun handlar det om 25 förskolor som sålts ut till underpris. Skattebetalarnas pengar har gått förlorade.
Det handlar om åtta hemtjänstsenheter. Skattebetalarnas pengar har gått förlorade. Det handlar om över 25 olika andra enheter som sålts ut till underpris. Skattebetalarnas pengar har gått förlorade. Tomas Hjelström, doktor i företagsvärdering vid Stockholms handelshögskola har beräknat värdet till 2-40 miljoner per enhet.
I bara en enda kommun, Stockholms kommun, handlar det om hundratals miljoner kronor av skattebetalarnas pengar som gått förlorade. Det kan kanske statsrådet ändå kommentera. Det är klart att det stora problemet är att skattebetalarnas pengar går förlorade.
Ett annat problem handlar om de andra entreprenörerna på marknaden, om dem som byggt upp en hedervärd verksamhet och som sedan får en konkurrent som köper en verksamhet som kanske är värd 40 miljoner kronor för ett par hundra tusen kronor. Hur ska man kunna konkurrera på de villkoren, som man ju tvingas göra i Stockholm om man ska bedriva hemtjänst eller barnomsorg? Jag blir, som sagt, lite konfunderad. Statsrådet verkar låtsas att problemet inte existerar.
Jag vill därför fråga om statsrådet känner till något enda exempel på att en olaglig utförsäljning till underpris fått några konsekvenser - ett fall där köpet gått tillbaka så att skattebetalarna får tillbaka sin enhet, ett fall där köpesumman rättats så att skattebetalarna får ut rätt värde för egendom som slumpats bort eller ett fall där de ansvariga för brottet ställts till svars.
Finns det något sådant fall i den långa rad av utförsäljningar till underpris som varit? Statsrådet avslutar svaret till mig med att säga att "frågan om hur de politiska majoriteterna hanterar skattebetalarnas pengar också är något som prövas i de allmänna valen". Ja, självklart, herr talman! Men menar statsrådet verkligen att det är brottslighet som ska prövas i allmänna val när man mot gällande regler och mot gällande lag slumpar ut skattebetalarnas egendom?
För några år sedan hade statsrådets parti en valaffisch där det stod: Brottslingar ska sitta inne. Du ska våga vara ute. Men var det verkligen i kommunalrådskorridorerna som brottslingarna skulle sitta inne?
Anders Ygeman (S):
Jag måste ändå passa på att berömma statsrådet. Trots att han har varit statsråd och politiker under så kort tid har han tillgodogjort sig några av de viktiga teknikerna. Om man inte gillar frågan svarar man på en annan fråga i stället och hoppas på att det inte märks - samma teknik som Fredrik Schulte ägnar sig åt. Min fråga rör nämligen inte de frågor ni försöker svara på. Min fråga handlar om de hundratals miljoner som skattebetalarna i Stockholm har tappat genom dessa olagliga utförsäljningar.
Jag frågar er: Vad tänker ni göra? Statsrådets svar är: Ingenting. Fredrik Schultes svar är: Ingenting, för det har inte hänt. Jag är inte riktigt säker på vem som är mest förtroendeingivande. Jag ska berätta en sak för både statsrådet och Fredrik: Det har hänt. Jag har mina barn på ett av dessa dagis. Det heter Backstugan och ligger i Årsta.
Förskolechefen köpte detta och ett antal andra dagis för köpeskillingen 634 650 kronor. Första året tog förskolechefen ut 9,4 miljoner kronor i vinst. Hon köpte det för 600 000 och tog ut 9 miljoner i vinst. Man måste väl gratulera förskolechefen till en väldigt bra affär.
Problemet var att hon gjorde detta på Stockholms skattebetalares bekostnad. Det var jag, och Peter Norman också för den delen, som var med och subventionerade denna vinst. Det blir dessutom bättre än så: Hon har till och med haft möjlighet att i företaget köpa en sommarstuga för nästan 2 miljoner kronor. Det är naturligtvis jättebra att förskolan Backstugan numera äger en sommarstuga i Sörmland, men var det så skattebetalarnas pengar skulle användas?
Min fråga till er när ni ser verkligheten i Årsta, den verklighet jag lever i, är: Vad tänker ni göra för att mina och era pengar ska komma tillbaka och kunna användas till förskoleverksamhet i stället för sommarstugor, till pedagogisk verksamhet i stället för övervinster i privata företag? I kort sammanfattning är ert svar: Ingenting. Eller också: Det inte har hänt. Jag tror inte att det duger.
Stockholmarna undrar var deras pengar är. Är detta en bra förvaltning av skattepengar? De undrar också: Kan man handskas hur illa som helst med skattebetalarnas pengar? Kan man bryta mot gällande lagstiftning utan att någonting händer?
Som det förefaller - jag ger er en chans till, statsrådet och Fredrik - är svaret till Stockholms väljare: Ja, man kan handskas brottsligt och hur illa som helst med era pengar, för vi tänker inte göra någonting.
Anders Ygeman (S):
Jag måste rätta till några saker. Jag pratar om utförsäljningar till underpris. Det har sålts och köpts kommunal egendom sedan kommunerna bildades i det här landet. Däremot är det nya som har inträffat utförsäljningar av kommunal egendom till underpris. Där har det uteslutande handlat om moderata kommunalråd som har ägnat sig åt den här lustiga sporten. Då säger Fredrik Schulte att regelverket inte är glasklart.
För mig är det i alla fall glasklart att grundlagen säger att man inte får sälja ut någonting som är värt 40 miljoner till 60 000. Om Fredrik har en annan uppfattning får det stå för honom. Det allvarliga i det här, herr talman, är att det finns två standarder.
När moderata kommunpolitiker gör fel, när de säljer ut saker som kanske kostar 100 miljoner för en spottstyver får de i bästa fall en tillrättavisning och ett hopp om att inte göra om det. När de säljer ut medborgarnas dagis och gör stora vinster säger man: Försök att inte göra om det där.
Men när barn som går på samma dagis råkar vara sjuka ska de ha med sig ett intyg från en läkare. Råkar föräldrarna då kryssa i fel ruta ska man ha straffansvar enligt en ny utredning som regeringen lade fram.
Varför är det så att den som sätter ett kryss fel och får ett par hundralappar för mycket ska gå till domstol, medan moderata kommunalråd som rear ut så att skattebetalarnas pengar i hundratals miljoner går förlorade i bästa fall ska få en uppsträckning och en förhoppning om att inte göra om det? Jag tror att medborgarna undrar varför det ska finnas en gräddfil för borgerliga kommunalråd som ägnar sig åt brottslig verksamhet.
Anders Ygeman (S):
Jag vill tacka miljöministern för svaret. Min fråga var vilka åtgärder miljöministern avser att vidta mot de sju länder som hittills inte har implementerat EU:s direktiv om utsläppshandeln. Jag har i tidigare interpellationsdebatter och i andra debatter med miljöministern kritiserat ministern för att svara dåligt eller otydligt.
Men här vill jag säga att miljöministern svarar föredömligt tydligt, för svaret på min fråga är att miljöministern inte tänker göra någonting - ett kristallklart svar. Det finns andra som har resonerat annorlunda i EU. Italien bedrev tidigare krypskytte mot Sverige eftersom de inte uppskattade den svenska restriktiva alkoholpolitiken. Det gick så långt att den svenska regeringen tvingades skjuta upp ikraftträdandet av den lagstiftningen.
Lettland har klagat på att Sverige inte har följt arbetsmarknadsordningen när det gäller Lavaldomen. Varken jag eller miljöministern delar väl den uppfattning som Lettland så tydligt drivit. Finland, vårt nära grannland, har klagat på Sveriges låga skatt på diesel, någonting som kanske ledde till att den svenska regeringen gick fram och faktiskt höjde den skatten under föregående mandatperiod - jag vet inte.
Tyskland har i rådet tagit upp Luxemburgs bristande banktransparens, vilket i efterhand lett till att Luxemburg har ändrat sig. Inte minst Andreas Carlgrens ministerkollega Erlandsson har, i alla fall enligt egen utsago, hårt kritiserat Polen för dess bristande efterlevnad av de gemensamma reglerna om fiskerikontroll.
Min enkla fråga till statsrådet blir därför: Finns det ingen anledning för statsrådet att i alla fall överväga någon åtgärd för att få någon av de sju eftersläntrarna att anta den klimatlagstiftning som alla andra medlemsländer, inklusive Sverige, redan har implementerat?
Anders Ygeman (S):
Jag får väl vara tacksam för att Andreas Carlgren använde åtminstone en tredjedel av tiden åt den fråga jag ställde i interpellationen och bara två tredjedelar av sitt anförande åt att förhärliga sin egen insats och motsatsen när det gäller den socialdemokratiska oppositionen. Det är i jämförelse med tidigare prestationer av Carlgren ett framsteg. Det bejakar jag.
Vi kan dra oss till minnes att vi röstade för införlivandet av EU i utsläppshandeln. Vi ville gå längre, vilket statsrådet var inne på. Vi bejakade att EU skulle finnas med i utsläppshandeln och röstade för det här i kammaren. Sedan ville vi ha tuffare åtgärder eftersom utsläppshandeln inte leder till att man får bära sina fulla miljökostnader. Där tror jag att vi är överens, även om Andreas Carlgren har glidit lite på den punkten. Därför krävs det ytterligare åtgärder för att få flyget att ta sitt klimatansvar.
Jag ska ägna en del av min tid åt frågan i interpellationen och inte bara åt svaret. Jag tycker att det är bra att Andreas Carlgren tar till sig interpellationen och är beredd att framföra kritiken. Det är trots allt nästan ett år sedan medlemsländerna skulle ha implementerat lagstiftningen.
Jag ser fram emot att Andreas Carlgren som representant för Sverige kan återkomma till kammaren och säga att han har varit framgångsrik i kritiken, att han kan komma tillbaka från rådsmöten och säga: Jag har varit framgångsrik. Jag har hela Sveriges riksdag bakom mig. Nu har alla länder i EU implementerat den här lagstiftningen, och nu kan vi gå vidare mot en ännu tuffare lagstiftning som leder till att flyget också klarar sitt klimatåtagande.
Anders Ygeman (S):
För en och en halv månad sedan ställde jag frågan till statsrådet om varför stockholmarnas inbetalda trängselavgiftspengar inte använts på det sätt de var avsedda för och som utlovats till stockholmarna. Riksdagsordningen föreskriver att en interpellation ska besvaras inom två veckor. Man kan tänka sig att man skulle bli irriterad av den tidsutdräkt som varit. Men när jag hör infrastrukturministerns svar inser jag att svaret inte alls har kommit för sent utan för tidigt.
Genom alla fina ord och formuleringar finns det en mening i ministerns svar som lyser igenom: "Frågan om hur det överskott som finns ackumulerat just nu ska användas bereds för närvarande inom Regeringskansliet." Bäva månde stockholmarna!
Det betyder att efter folkomröstningsresultat, utfästelser och Stockholmsöverenskommelser har stockholmarna i många år betalt in trängselavgifter, men trots det vet inte regeringen hur den ska använda pengarna utan staplar dem på hög på Finansdepartementet.
Det är uppenbart att den nuvarande ordningen inte räcker för att stockholmarnas pengar går till det som var avsett, nämligen investeringar i infrastrukturen i Stockholm. Grundlagsberedningen och den nya grundlagen ger möjlighet till lokalt eller regionalt självbestämmande över trängselskattens utformning och intäkter.
Jag vill därför fråga ministern: När beräknar ni att Regeringskansliet har berett frågan om hur stockholmarnas inbetalda trängselskattepengar ska betalas ut? Är statsrådet beredd att överföra bestämmanderätten över trängselavgiftens utformning och intäkter överförs till stockholmarna?
Anders Ygeman (S):
Det råder inga tvivel om hur pengarna används, säger statsrådet. Tyvärr tror jag att statsrådet är ganska ensam om den uppfattningen. 770 miljoner kronor ligger på hög någonstans på Finansdepartementet. Behovet av investeringar i Stockholm är stort. Varför används då inte pengarna?
Varför växer högen med stockholmarnas inbetalade pengar på Finansdepartementet när alla instanser har gett löften till stockholmarna om att pengarna ska användas? Uppenbarligen är ordningen inte tillräckligt tydligt för att garantera att stockholmarnas pengar används till det som de var avsedda för, nämligen infrastrukturinvesteringar i Stockholm.
Jag ställde därför en fråga till statsrådet om hon var beredd att överföra bestämmanderätten över trängselavgiftens utformning till stockholmarna och också om hon var beredd att överföra bestämmanderätten över trängselavgiftens intäkter till stockholmarna så att stockholmarna själva kan bestämma vad deras egna pengar ska användas till.
Anders Ygeman (S):
En tydlig redovisning, Gunnar Andrén, och gärna en tydlig bokföring tjänar nog alla på. Ännu hellre än en tydlig bokföring tar jag en tydlig bestämmanderätt över pengarna. Statsrådet har helt rätt att när trängselskatten infördes fanns inte möjligheten till lokal bestämmanderätt över trängselavgiftens utformning eller av trängselavgiftens intäkter.
Detta hinder har Grundlagskommittén och den grundlagsändring som riksdagen beslutat om undanröjt. Nu finns möjligheten. Därför menar jag att det vore rimligt att överföra bestämmanderätten över trängselavgiftens utformning och, framför allt, bestämmanderätten över trängselavgiftens intäkter till stockholmarna. Då skulle vi slippa dagens debatt.
Då skulle vi slippa diskutera det faktum att 770 miljoner skvalpar på Finansdepartementet i stället för att användas till viktiga infrastrukturinvesteringar i Stockholm. Det här är inte minst viktigt därför att flera städer i Sverige står i begrepp att införa trängselavgifter. Göteborg ligger närmast, men även andra diskuterar det.
Om de ser att de intäkter som stockholmarna har blivit lovade i stället för att gå till ny infrastruktur läggs på hög på Finansdepartementet tror jag att viljan att införa trängselavgifter minskar dramatiskt. På samma sätt tror jag att stockholmarnas vilja att betala och att ha effektiva trängselavgifter minskas i motsvarande mån om pengarna läggs på hög på Finansdepartementet i stället för att användas till infrastrukturinvesteringar.
Därför menar jag att bestämmanderätten över stockholmarnas trängselavgiftspengar bör föras över till stockholmarna.
Anders Ygeman (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Sverige kallas ibland för landet lagom eller kanske till och med, lite pejorativt, för mellanmjölkens land. Men på ett område skiljer Sverige sig dramatiskt från alla sina konkurrentländer. Inget annat land i världen har gått så långt som Sverige när det gäller att privatisera och fragmentarisera järnvägsunderhåll och järnvägsdrift.
Tre andra har försökt: Nya Zeeland, Estland och Storbritannien. I Nya Zeeland gick det så långt, efter privatiseringen, att man lade ned alla järnvägssträckor utom en, och den järnvägssträckan tvingades man förstatliga, för det privata bolaget kunde inte få den att gå med vinst. I Estland var det samma sak.
Man privatiserade under den värsta nyliberala yran efter den demokratiska revolutionen och tog sedan tillbaka det. I Storbritannien, fru talman, gjorde man samma sak. Järnvägen lades ut. Underhållet lades ut. Man fick en mängd problem med tågsystemet, och det blev ett antal tragiska olyckor. En av dem var den så kallade Hatfieldolyckan där många människor skadades och några omkom.
Ett av de företag som i domstol erkände sig skyldiga för att ha misskött underhållet var Balfour Beatty. Eftersom de inte hade klarat sina åtaganden i det kontrakt de hade med Storbritannien fick de betala ett skadestånd på över 800 miljoner svenska kronor, 7,5 miljoner pund.
Samma företag anlitar vi här, i det som i övrigt är mellanmjölkens land, för det största underhållskontraktet i Sverige, det västsvenska. När de i Sverige inte kan fullgöra sina plikter gentemot de svenska skattebetalarna betalar Trafikverket ut 125 miljoner kronor i belöning, uppenbarligen med statsrådets och regeringens goda minne.
När vi varje dag i tidningarna läser om Caremadirektörer som väger blöjor får vi också se att samma Caremadirektörer inte dras inför domstol för att ha vanskött pensionärer, utan de belönas i samma storleksordning, med 120 miljoner kronor. Vad är det som gör att vi tror att det bästa sättet att använda skattebetalarnas pengar är att belöna dem som gör fel?
Förra året var det kaos med vinterunderhållet i Västra Götaland. Trafikverket vill dra tillbaka det avtal man har. Om man inte är nöjd med det resultat man får för den upphandling man har gjort är det väl rimligt att gå till domstol och kräva att det arbetet utförs eller att skadestånd betalas ut. I England fick Balfour Beatty betala över 800 miljoner kronor i skadestånd.
I Sverige betalar Trafikverket med regeringens goda minne ut 125 miljoner kronor för att de inte ska utföra arbete. Det är nämligen det som det upplösta kontraktet handlar om. De skulle ha gjort ett arbete, men som belöning för att de inte har utfört arbetet får de 125 miljoner kronor. Jag har två frågor till statsrådet. Är detta väl använda skattepengar?
Om de här pengarna inte tas från vinteranslaget, som det hävdas i medier, undrar jag: Var kommer pengarna att tas ifrån?