KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Pagrotsky (S):
Det är viktigt med debatt i de här frågorna. Javisst, det tyckte jag också under valrörelsen. Jag försökte i de debatter där jag deltog få någon moderat att berätta vad den moderata politiken på området skulle gå ut på.
Till exempel i radiodebatten inför publik i Kungsträdgården ställde jag frågan till en moderat ledamot, som bara passade när jag frågade om de avsåg göra några förändringar i public service. Han sade att han förbehöll sig rätten att själv beskriva den moderata politiken och inte låta mig göra det. Sedan sade han inget mer.
Någon debatt inför väljarna om vilka förändringar som ni moderater ville genomföra i public service kom aldrig till stånd. Efter valet började det, och det är så dags. Ni har inte skaffat er något folkligt mandat för det som ni nu är på väg att göra - politisera public service. Varje mandatperiod, varje blockpolitisk majoritet ska skriva sina nya regler.
Kortsiktighet ska gälla, inte långsiktighet, ingen radioledning, ingen tv-ledning ska veta vad som gäller dagen efter nästa val. Så kommer det nu att bli eftersom den enighet som fanns i juni nu är bortsopad, ensidigt, inte efter överläggningar, inte efter förhandlingar. Ensidigt har vi fått veta genom att läsa i tidningen att ni har sagt upp bekantskapen med långsiktigheten, stabiliteten och blocköverskridande enighet om det här. Det är dramatiskt.
Varför sade ni inte detta i valrörelsen om ni hade sådana planer? I juni röstade ni på ett sätt. Nu säger ni att det har hänt så mycket - förresten är det inte så att det har hänt utan det ska hända så mycket. Det är en ny framtidsprognos i dag jämfört med den som motiverade röstningen i juni. Det inger mig samma fråga som förut. Den agenda ni redovisar hänger inte ihop.
Det måste finnas en annan. Det är det som oroar mig.
Leif Pagrotsky (S):
Access är en ovanlig politisk fråga. Det är en av få viktiga frågor där socialdemokrater och moderater har varit överens. Såvitt jag minns har alla övriga borgerliga partier varit emot. Det var roligt att när frågan från början kom fram vi fick Moderaternas stöd.
Lena Adelsohn Liljeroth har i kulturutskottet ofta anfört, precis som nu, att det finns stora behov av vård av föremål och annat i våra museer. Moderaterna har i de senaste årens motioner lagt fram förslag på ett anslagstillskott, om jag minns rätt, om 15-16 miljoner om året.
När vi föreslog 500 miljoner på två år tyckte jag att det var roligt att Moderaterna i sitt budgetalternativ inrymde att följa med oss. Det gladde mig. Jag har varit optimistisk om att denna fantastiskt viktiga kulturpolitiska insats kan komma att få fortsätta, trots att vi har bytt regering.
Jag har tolkat det som att eftersom Moderaterna, som gillar det här, har mer än hälften av alla borgerliga riksdagsmandat bakom sig, har det varit ett gott tecken på att denna viktiga verksamhet ska få fortsätta.
Men jag blir nu lite orolig när jag hör Lena Adelsohn Liljeroths sätt att argumentera, nämligen passiviteten, formalismen, inga besked, att det inte går att säga, en budgetproposition, att en ny regering måste ha rätt att omprioritera.
Det är vidare den totala avsaknaden av engagemang, känslan för de viktiga frågorna, kopplingen till populistiska åtgärder som fri-entré-reform och annat. Lena Adelsohn Liljeroth har i åratal ställt fri-entré-reformen mot det som vi pratar om nu. Nu har ni med oerhörd handlingskraft tagit bort den fria entrén.
Samtidigt kan ni inte ge besked om extra satsningar på att vårda och värna arkivens, hembygdsföreningarnas, möbelsamlingarnas, skissmuseernas och alla de andra viktiga områdenas verksamheter för framtiden. Jag förstår att det finns en budgetproposition. Men ett och annat inför den budgetpropositionen bestämmer man i förväg.
Om man inte kan gå så långt som att säga att man har genomfört förhandlingar och röstat ned småpartierna i regeringen och att det nu blir den moderata reformpolitiken med Sesam och Access som gäller, kan väl kulturministern ge en känsloyttring, en viljeyttring, en yttring att hon avser att driva frågan i budgetförhandlingarna?
Ska jag tolka, som ligger närmast till hands, att passiviteten i sättet att svara är ett uttryck för att frågan inte ens kommer att aktualiseras? I så fall är det väl rimligt att man ger besked till alla dem som håller på med detta att det snart är slut och att de får börja fundera på något annat. Lena Adelsohn Liljeroth sade att den socialdemokratiska regeringen hade sagt att det här skulle vara i två år. Jag vill nyansera det lite. Det är inte sant.
Vi tog fram pengar för två år. Vi lovade två år. Men vi sade aldrig att det skulle vara ett slutdatum. Sedan skulle vi planera vidare vilken nivå, vilket behov och utrymme som fanns. Jag kan försäkra att med de fantastiskt gynnsamma erfarenheter som det här har fått, inte minst tack vare det breda stödet från Moderaterna, är det fullständigt vattentätt att vi skulle ha fortsatt på den vägen för de kommande åren. Vi kanske skulle ha permanentat verksamheten.
Leif Pagrotsky (S):
Kära kulturminister! Jag tror inte att vi ska göra det så enkelt som att säga att jag sade att kulturministern var passiv och oengagerad. Det tycker jag inte. Jag tycker att svaret var passivt och oengagerat. Eftersom jag vet hur engagerad kulturministern kan vara tolkade jag det som att det här inte var en fråga som detta engagemang kanaliseras till. Jag kanske tolkade det som ett förebud om att det här är på väg att försvinna.
Jag hade hoppats att kulturministern i sitt inlägg därefter skulle ta chansen att dementera den oro som jag känner, genom att uttrycka något engagemang för det vi här talar om. Uppemot 1 000 människor bedriver produktivt viktigt arbete med långsiktig verkan för att göra kulturarvet tillgängligt.
Det gäller våra arkiv, inte minst för våra släktforskare, som via nätet kommer att kunna komma till arkiven i stället för att resa till Kungl. biblioteket i Stockholm och sitta på kontorstid och forska i papperen. Det gäller alla hembygdsföreningar, som kan göra saker som de annars inte hade kunnat. Det finns inte ett ord av glädje, inte ett ord av stolthet över vad vi gemensamt har åstadkommit på det här området.
Jag tolkar det som ett förebud om att kulturministern kanske inte ens kommer yrka det här i budgeten, att det är ett område som kulturministern inte tycker att det är värt att slåss för. Jag hade hoppats på någon sorts engagemang i det här. Det fick jag inte, utan i stället var det nya utfall mot fri-entré-reformen. Fortsätt gärna med det! Varje gång hon gör det får vi några nya röster.
Får jag påminna om att om ni vill förlänga det här och gör det i budgeten kommer riksdagen att fatta beslut om det omkring den 20 december. Därefter ska Kulturrådet läsa ansökningar. Ni måste ge besked tidigare, om ni inte ska hamna i samma läge som ni har gjort med Norrlandsoperan och Göteborgsoperan, att besluten kommer den 29 december. Vi är vana vid det, men jag trodde inte att det var ett exempel som ni avsåg att göra till mönster.
Leif Pagrotsky (S):
Jag börjar med att instämma i min folkpartistiske kollega Gunnar Andréns tack till Sven-Erik Österberg för att han har ställt denna interpellation och fått denna diskussion till stånd i denna för Sverige, för näringspolitiken och för näringsministern så extremt viktiga fråga om svensk fordonsindustri som detta handlar om.
Sven-Erik Österberg har redan tagit upp många viktiga frågor, bland annat den skandalösa hanteringen av fordonsforskningsprogrammet, där nuvarande program löper ut om bara några månader, och regeringens tövan i den frågan. Jag tänkte ställa en helt annan fråga som också är av enormt stor vikt för den del av svensk fordonsindustri som handlar om personbilstillverkningen i Trollhättan. För några år sedan var ju Trollhättefabriken hotad av nedläggning.
Vi i den dåvarande regeringen förde diskussioner med General Motors i Detroit. Sverige utfäste sig att förbättra de dåliga förbindelserna då för godstransporter mellan Trollhättan och hamnarna i Göteborg samt underleverantörer och andra i Göteborg. Nu har det kommit signaler om att de här omfattande väg- och järnvägsinvesteringarna inte kommer att genomföras så som utfästs.
Jag skulle uppskatta - jag tror att Trollhätteborna och andra också skulle göra det - att få ett klart och tydligt besked om att de här åtagandena utan tidsfördröjning kommer att genomföras till punkt och pricka.
Leif Pagrotsky (S):
Jag vill tacka näringsministern för ett väldigt tydligt besked som svar på min enkla fråga om Trollhättepaketet.
Jag bad bara om en enkel nickning som en kort och formell bekräftelse till Trollhätteborna på att de åtaganden som Sverige har gjort gentemot General Motors inför stora, viktiga produktions- och investeringsbeslut, som har utfallit mycket lyckosamt än så länge för Trollhättans del, ligger fast. På det fick vi ett väldigt tydligt besked, nämligen tystnad. Jag beklagar det.
Jag är glad för Gunnar Andréns stöd, men det var regeringens auktoritativa besked som jag hade hoppats på. Jag är tacksam för att beskedet kom klart och tydligt, men jag är väldigt besviken på innehållet i beskedet.
Leif Pagrotsky (S):
Jag vill tacka kulturministern för svaret.
Jag har ställt min fråga om sponsringen mot bakgrund av de många debatter som jag hade när jag var kulturminister med företrädare för den dåvarande borgerliga oppositionen och framför allt med dess moderata kulturpolitiker som ständigt vad vi än diskuterade återkom till att om det blev regeringsskifte skulle svenskt kulturliv få se på andra bullar.
Då skulle det bli ett lyft i kulturlivet därför att det skulle frigöras en sådan väldig energi av det samarbete med näringslivet som skulle bli följden. Sponsringen skulle leda till ett finansiellt lyft för kultursektorn understödd av generösa skatteregler där man skulle undanröja alla problem som fanns i den skattelagstiftning som då existerade.
Vad vi har sett nu är två och ett halvt år av moderat styre av kulturpolitiken, och i alla fall har inte jag sett att den ynka procent av kulturlivet som finansieras av sponsring har ökat någonting alls. Jag hör ju till dem som gillar sponsring och som tycker att de exempel på sponsring som jag har sett på Göteborgsoperan och Moderna museet och på andra ställen har varit väldigt välgörande.
Det har gjort ömsesidig nytta och inneburit nytta för företagen och kulturinstitutionen, nya publikmöten och finansiella resurser. Den ökning som har varit under senare år verkar nu ha stannat av.
Och nu hör jag på kulturministerns svar på min fråga att den inte längre står för något hopp för kulturen, utan det är en realistisk och ganska nykter syn som förmedlas. Det var inte ett ord om skatteavdrag, utan det talas om att den är sårbar, och kulturministern vill ha en stabil finansiering. Jag tolkar det som att kulturministern inte längre säger att det är sponsringen som är vägen framåt.
Den kan vara en liten krydda, en marginell procentenhet - en halv kanske, eller kanske 1,1 om vi får högkonjunktur igen - men de stora ord som vi hörde under valrörelsen är nu bortblåsta. Jag vill inte ha en kultur som är konjunkturberoende på det viset - börsberoende, spekulationsberoende, bonusberoende - utan jag vill också ha en stabilt finansierad kultur.
Det kräver skattefinansierad, budgetfinansierad, kultur. Allt annat är illusioner. Därutöver vill jag gärna ha samarbete med näringslivet. Jag vill ha möten med ny publik. Jag vill ha det frigörande av kulturens alla förmågor, talanger och kunskaper som också kan komma till nytta i näringslivet.
Men jag har inga illusioner om att detta kan innebära en skön, ny värld för kulturlivet vad gäller dess finanser. Jag tyckte mig tolka en lika realistisk och nykter syn i kulturministerns svar, och det är en helt annan attityd än den jag hörde när vi brukade diskutera det här när rollerna var ombytta för några år sedan.
Leif Pagrotsky (S):
Ja, nu har ni ju sänkt skatter. Jag vet inte; hur mycket är det nu - 50, 60, 70, eller 80 miljarder kronor hittills under mandatperioden? Då är min enkla fråga: Hur mycket mer av detta har lett till att människorna har spenderat pengar på kultur?
Har Annika Falkengren ökat sina operabesök för de stora inkomstökningar hon nu har fått av skattepolitiken? Har museerna fått fler besökare sedan ni lät människor få skattesänkningar så att de själva skulle börja betala entréavgifter på museerna, som ni ju var så angelägna om och som Lena Adelsohn Liljeroth brukade interpellera mig om?
Det var så viktigt att få avgifter på museerna. Det var den viktigaste kulturpolitiska frågan hur man skulle minska trängseln på Moderna museet. Hur mycket av dessa 50, 60, 70, 80 miljarder kronor har sipprat ned till kulturen? Min gissning är: väldigt lite. Jag förstår att kulturministern har svårt att göra prognoser för den ekonomiska utvecklingen för de - förlåt, var det 18 månader som kulturministern sade var kvar av hennes tjänstgöringsperiod?
Men större delen av mandatperioden har ju gått. En uppskattning av historien hade ju varit välkommen. Har sponsringen ökat sedan Moderaterna fick makten, Moderaterna med sina eminenta näringslivskontakter, sina polare i bankvärlden och sina finansiärer i näringslivet - Storåkers, som jag såg i en moderattidning häromdagen? Hur mycket har det ökat fram till nu? Sedan kan vi diskutera vad som händer mellan nu och valdagen.
Jag vill avslutningsvis säga att de löften om guld och gröna skogar som skulle infrias med en borgerlig regering - man skulle öppna slussarna till sponsringen, som de slemma sossarna höll igen - har inte infriats, och av ministerns svar i dag kan man inte vänta sig att det blir vare sig skatteändringar eller några andra initiativ som ökar sponsringen.
Återinförandet av vändkorsen på museerna, försämringen av a-kassan och andra försämringar som har drabbat kulturarbetarna och kulturlivet kommer inte att kompenseras av att regeringen ordnar mer pengar från sponsringen. Det är slutsatsen av dagens debatt.
Leif Pagrotsky (S):
Jag vill börja med att tacka kulturministern för svaret och också understryka en punkt där jag är glad att vi uppenbarligen har en samsyn.
Det är att Nationalmuseums verksamhet bör stå i fokus när man nu diskuterar vad som ska göras med byggnaden och andra angränsande saker. Det är annars inte det intryck man fått när man som utomstående har kunnat följa processen.
Vi hade ägnat en del möda åt frågan och för vår del kommit fram till att den ambitionsnivå som är rimlig för Sveriges nationalmuseum var väldigt svår att inrymma i den befintliga otidsenliga byggnaden och i stället valt en tillbyggnad på tomten bakom.
Den tillträdande borgerliga regeringen valde likafullt i stället - jag kommer inte ihåg om det var på Lena Adelsohn Liljeroths tid eller under hennes företrädares korta period - att inte gå på den linjen utan att i stället stänga in perspektivet till vad som gick att göra i den befintliga byggnaden och gav en byggnadsutredning till fastighetsägaren.
För oss utomstående var det inte lätt att se att det var verksamheten som stod i fokus, utan det var en fråga om fastighetsunderhåll och modernisering av en enligt min mening spännande men otidsenlig museifastighet. Det är också därför som bara det alternativet har utretts.
Jag tyckte då att det var lite konstigt att det resultat som Fastighetsverkets kompetenta utredare kommit fram till blev så totalt underkänt av kulturministern redan samma dag som det offentliggjordes.
Jag vill för min del att man ska se till Nationalmuseum, som är ett så prestigefullt museum och så viktigt i Sverige, för Sverige och för bilden av Sverige, med sådana fantastiska samlingar till otroligt stora värden.
Frågan om vad vi vill med vårt nationalmuseum de kommande 50 åren eller kanske 100 åren är för viktig för att bli en bieffekt av en byggnadsutredning. Jag tycker i stället att man ska börja i andra änden och utreda vad ett museum av den digniteten kräver för att det ska bli av världsklass och därefter ta itu med frågor om byggnaden.
Jag kan inte se annat än att de tre år av mandatperioden som hittills har gått är tre förlorade år. Man är tillbaka där vi var innan vi bestämde oss för vårt vägval. Nu säger kulturministern att detta bara var en första bedömning som vi nu har att ta ställning till.
Jag vill då fråga när vi kan förvänta oss ett ställningstagande, i vad mån det nu kommer något ytterligare utöver det som redan är gjort, när kulturministern nu sade att det var ett orimligt förslag. Vad är det i det ställningstagandet som då kommer att präglas av att det är museiverksamheten som står i centrum och inte huset? Det är bara huset som är utrett.
Det har blivit en kolossalt dyr lösning eftersom man ska bygga nya hus under de gamla. Man ska i praktiken ha en ny byggnad under jord för en hörsal och för tekniska ventilationsanläggningar och sådant. Jag tycker att detta inte är en framkomlig väg om man vill ha ett museum av världsklass. Det är precis det som jag vill, och jag gissar att det också är vad kulturministern vill men kanske inte fått mandat att driva ordentligt.
Leif Pagrotsky (S):
Det var bristande fastighetsunderhåll som krävde stora investeringar. Min slutsats var att det då är bättre ekonomi att satsa på något djärvare och radikalare än att bara måla om, byta elkablar och installera en fläkt. Jag inser att det också är Lena Adelsohn Liljeroths bedömning eftersom det är en så genomgripande ombyggnad att museet ska vara stängt i sju år som är resultatet av det ogenomtänkta uppdrag som Fastighetsverket fick.
De har gjort ett så bra jobb de har kunnat under omständigheterna. Men resultatet är orimligt; där vill jag faktiskt instämma med ministern. Det är orimligt inte bara för att museet ska vara stängt i sju år utan också, och inte minst, därför att det inte ens efter ombyggnaden kan upprepa en sådan utställning som Prerafaeliterna.
Det nya bygget klarar inte sådana publiksuccéer och sådana publikknipande fantastiska utställningar som man har klarat i detta gamla slitna, otidsenliga hus. Ännu mindre klarar man av att låna in och ta emot de stora framgångsrika utställningar som vandrar mellan två tre samarbetande stora internationella museer.
Jag tycker att det är för dåligt, och jag tycker att Sverige förtjänar en högre ambitionsnivå för sitt nationalmuseum. När det gäller underhåll har man separerat fastighetsägandet från verksamheten. Det gjordes förra gången vi hade en borgerlig regering, när den skulle leka affär i stor skala. Det gjorde att detta är föremål för förhandlingar varje år mellan hyresgäst och hyresvärd.
Resultatet har blivit att man prioriterar sin verksamhet och inte fastigheten. Detta har gjort att vi nu har stått inför en valsituation där vi kan välja färdväg. Vi socialdemokrater valde färdvägen att bygga till, bygga nytt, vidga perspektiven och satsa ambitiösare. De borgerliga valde att säga nej till detta, och de börjar nu finna att den väg som då återstår är att måla om det gamla huset och göra lite pynt i kanten. Det duger inte.
Det krävs något mycket djärvare och mycket ambitiösare för att Sverige ska få ett nationalmuseum i nivå med sina ambitioner.
Maria Larsson (KD):
Jag har tagit del av fråga och svar kring Vin & Sprit. Vi har också haft dem på besök i näringsutskottet tidigare i dag. De har redogjort för att det har förekommit brott mot den policy som är upprättad mellan Vin & sprit och Systembolaget.
Det är bra att det finns en etisk policy till grund för arbetet, men det är inte bra när det bryts mot den policyn. Jag återkommer ofta i debatten till att det är oerhört viktigt att de statliga bolag vi har också ska agera som goda föredömen på den marknad de befinner sig på. Sedan kan vi alltid resonera om vad ett statligt ägande ska innehålla. Där tycker jag att det är högst tvivelaktigt att Vin & Sprit ska ingå. Men det är en annan fråga än den vi diskuterar i dag.
Precis som Tobias Billström har jag vissa betänkligheter mot Vin & Sprits marknadsföring i andra länder. Det måste finnas en överensstämmelse mellan den marknadsföring som sker internt i Sverige och den som sker externt i andra länder.
Det kan inte vara näringsministern okänt att man exempelvis i Polen har inrättat ett livsstilsmagasin där man marknadsför Kronvodkan gentemot ungdomar via det här livsstilsmagasinet, trots att det faktiskt är förbud mot spritreklam i Polen. Jag tycker att det är alarmerande och oroväckande att man just inriktar sig på ungdomar som målgrupp. Vi skulle aldrig tillåta det här i Sverige.
Jag tycker att det är otillbörligt att Vin & Sprit ägnar sig åt sådant utomlands. Vi fick ett annat exempel här från USA. I USA sponsrade man tidningen Penthouse i en tävling om den sexigaste utvikningstjejen för att lansera ett nytt spritmärke. Så arrangerar man nattklubbspartyn där unga människor får gratis sprit. Vad är näringsministerns syn på detta?
Ska vi ha ett statligt ägt svenskt bolag som agerar på det här sättet gentemot ungdomar när vi vet att tillgänglighet till sprit har betydelse för deras framtida hälsa? Jag tycker att det är otillbörligt. Vad är näringsministerns syn på saken?
Maria Larsson (KD):
Insynen i de statliga bolagen för oss i oppositionen är ju ganska begränsad. Vi har exempelvis haft oerhört svårt att få tillgång till handlingar. Så den frågan kan vi diskutera. Den frågan som är intressant att diskutera här är möjligheten till ägarstyrning. De statliga bolagen ska vara föredömen, oavsett vad vi tycker om vilka bolag som staten ska äga.
Därför blir jag lite bekymrad när näringsministern försöker att glida undan genom att säga att det i det här exemplet har skett ett övertramp och att man också har erkänt detta. Det är bra, men exemplen är flera. Därför är det ytterst en ägarfråga hur man förebygger övertramp av den här typen. Här är ägarstyrningen av vikt. Därför är min fråga: Vilket inflytande har regeringen och vilka initiativ har man tagit för att komma till rätta med och förebygga den här typen av problem?
Sedan vill jag säga att jag ser väldigt positivt på att man från Vin & Sprit samverkar med andra aktörer på marknaden för att hitta en gemensam policy, vilket jag fick höra i dag via branschföreningen. Det är ett initiativ i rätt riktning. Det förekommer säkert väldigt många övertramp, inte bara från Vin & Sprit utan från andra bolag. Det här ska vi försöka att rätta till så mycket som möjligt. Då är branschföreningen naturligtvis av största vikt.
Vin & Sprit är en viktig medaktör, och då blir ägarstyrningen i Vin & Sprit väldigt viktig. Ändamålet helgar inte riktigt medlen i den här frågan, även om vi alla inser vilken fin inkomstkälla som Vin & Sprit är för regeringen. Vilka initiativ har regeringen tagit för att förebygga den här typen av övertramp?