KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Vi är faktiskt helt överens kring dessa frågor.
Kärnfrågan är hur vi ska se på den existerande strategin, och hittills har vi tyckt att den strategi som togs fram 2011 av den förra regeringen och det som nu har gjorts genom att vi har förstärkt miljöstrategin i alla fall speglar de prioriteringar vi har när det gäller Arktiska rådet.
Därför har vi inte hittills tyckt att vi ska sätta igång ett arbete med att skriva om hela dokumentet, utan vi har tyckt att det, eftersom de viktigaste områdena finns täckta där, är viktigare att koncentrera sig på att implementera och ta initiativ till projekt.
Men det är riktigt som Karin Enström säger att utvecklingen går snabbt, så jag tror att man inför en ny mandatperiod bör titta på detta igen. Jag utesluter inte det. Jag menar också att det är en fråga om resurser - att ha budget när det gäller folk som ska göra det och att ta ansvar för hur det ska implementeras.
Resten handlar mycket om att göra bedömningar utifrån nya besked och en delvis ny politik från USA:s sida. Jag var på ett möte i Alaska där Obama deltog och där vår egen forskare Johan Rockström höll ett helt oförglömligt anförande, som gjorde intryck på alla. Men detta är överspelat, kan man säga, med en helt ny hållning från USA:s sida.
Vi kan förstås också se att det militär- och geopolitiskt kommer att bli ett nytt läge även om de frågorna inte direkt hanteras av Arktiska rådet, tack och lov. Men vi vill behålla detta som ett lågspänningsområde, och hur gör man det med annan politik och samarbete?
Så jag ska vara lite mer öppen och säga att jag tror att man inför en ny mandatperiod behöver titta på hur vi ska göra med Arktisstrategin och i vart fall, som du säger, uppdatera den ordentligt.
Man kanske inte behöver lägga så mycket resurser på ett omfattande arbete med att skriva om alltihop, men vi bör se till att vi är moderna och up-to-date med utvecklingen. Detta är som sagt också en fråga om att hitta budgetmedel och avsätta resurser. Jag tror att det kommer att bli mycket mer fokus på Arktisområdet. Det kommer att innebära helt nya möjligheter och även nya risker.
Samarbetet om exempelvis räddningsinsatser i Arktis - där även Ryssland är med, hittills på ett konstruktivt sätt - utgör viktiga förtroendeskapande åtgärder. Detta påverkar i sin tur, som Karin Enström säger, de andra områdena. Jag vill därför inte avfärda detta. Just nu har vi varken haft resurser eller tid.
Vi tycker att vi har de element vi behöver och att det var en bra strategi som togs fram 2011; mycket arbete hade lagts ned på det. Vi tycker att vi nu kan använda dokumentet för de prioriteringar som vi har och fortsätta arbeta, men jag utesluter inte att man framöver ska göra en uppgradering.
Margot Wallström (S):
Tack, Karin Enström, för den här debatten! Som du förstår är jag också intresserad av att värna att vi har en stor samsyn om den här frågan. Politiskt är det en enorm styrka att vi delar synen på vilka prioriteringar vi ska ha och vilka frågor vi ska ägna oss åt för att behålla detta som ett lågspänningsområde.
Men vi bör också se vad vi kan göra för att ha mer av folk-till-folk-kontakter och också kommersiella kontakter och så vidare. En del av detta överlappar vartannat. Vi har nu tagit över ordförandeskapet i Barentsrådet, och där samarbetar vi nära med Norr- och Västerbotten, där detta är mest påtagligt och mest aktuellt.
Om vi öppnar för dessa kontakter innebär det direkt att man också får kommersiella kontakter, handelskontakter och annat, liksom möjligheter att verka ekonomiskt över gränserna i området. Precis som du säger, Karin Enström, händer det saker väldigt snabbt när det gäller klimatförändringarna.
Det skapar också i slutändan nya chanser och möjligheter. Därför behöver vi följa detta mycket noga. Det är liksom rörlig materia som vi har att göra med. Detta är med på dagordningen i alla samarbetsformer när vi nu är ordförande.
Där är det tydligt att detta är överlappande, och det är viktigt att vi sköter de här kontakterna. Forskningssamarbetet hör också dit. Jag kan inte ge dig ett exakt besked om hur man har följt upp det i dagsläget. Det gör jag gärna när jag kommer tillbaka till UD för att höra hur man har levt upp till detta.
Det jag främst har sett och mött är Barentssamarbetet, där detta blir väldigt konkret. Johan Rockström beskrev isen på Arktis som en mössa på planetens huvud.
Om man tar bort mössan och solen fortsätter att skina värms huvudet upp väldigt snabbt. Det är precis vad som händer, och det går mycket fortare än vi har trott. Det är både isarna och till exempel permafrosten som smälter.
Det gör att ett land som Ryssland inser att vi måste ta denna fråga på allvar, för det kommer att kosta enorma pengar.
Detta är i sig ett skäl att fortsätta ha det här i fokus och att fortsätta fundera över hur vi blir så effektiva som möjligt och hur vi kan täcka alla dessa olika typer av kontakter - från det kommersiella och folk-till-folk-kontakter, det miljömässiga och klimatfrågor till det säkerhetspolitiska - och se till att vi gör det tillsammans. Vi gör det med bas i den här strategin.
Man varför inte inför nästa mandatperiod modernisera den och uppgradera den, så att den också täcker det som har skett mycket snabbt den senaste tiden?
Margot Wallström (S):
Tack, Karin Enström, för den här debatten! Inte minst inom Arktiska rådet kommer vi att fortsätta verka för ett fördjupat internationellt samarbete i regionen. Vi vill bidra till att Arktis förblir en fredlig samarbetsregion. Som bekant är det åtta stater som har territorium ovanför polcirkeln, men intresset för området stannar inte där.
Kina, som sedan 2013 är observatör i Arktiska rådet, visar också ett tydligt intresse för Arktis, inte minst med tanke på förutsättningar för ekonomisk aktivitet och för forskningssamarbeten. Det är också viktigt för rådet att ta till vara observatörsstaternas intresse, kunskap och erfarenheter, samtidigt som man håller fast vid behovet av en hållbar utveckling.
Detta är otroligt viktiga plattformar för gränsöverskridande samarbete och förtroendeskapande kontakter i regionen. Det finns ett ömsesidigt intresse av att värna folkrätten och havsrätten, Unclos, och av att bevara regionen som lågspänningsområde. Detta är också en av de få kvarvarande arenor vi har för samtal med Ryssland och mellan Ryssland och USA.
Vi måste fortsätta bygga på det. Jag uppskattar som sagt att vi politiskt har stor samsyn om dessa frågor i Sverige.
Margot Wallström (S):
Det enkla och korta svaret skulle vara ja. Vi har gjort klart, både före och efter folkomröstningen, att frågan om den kurdiska regionens status måste lösas i dialog och i samtal mellan den kurdiska regionens regering och Iraks federala regering i Bagdad och inom ramen för den irakiska konstitutionen.
Dessutom har vi tillsammans med Frankrike tagit initiativ till att frågan ska tas upp och diskuteras av FN:s säkerhetsråd, för situationen behöver stabiliseras och lösas i enlighet med konstitutionen.
Margot Wallström (S):
När det gäller den första frågan gör vi allt för att stödja ansträngningarna för att få till stånd en dialog mellan kurderna och Bagdadregeringen. Vi har också stöttat FN:s särskilda sändebud Jan Kubis. Jag tog upp detta när jag träffade FN:s generalsekreterare i slutet av oktober. Vi verkar också för att EU ska bidra mer till FN:s arbete i Irak.
Vi är alltid humanitära och vill naturligtvis stötta irakierna i deras svåra situation.
Margot Wallström (S):
Utvecklingen i Kambodja är djupt oroande och deprimerande. Handlingsutrymmet för såväl oppositionen som civilsamhället och medierna inskränks kraftigt, och i dag upplöstes oppositionspartiet. Vi har varit tydliga med att fortsatt repression av detta slag kommer att få konsekvenser för det svenska engagemanget och för utvecklingssamarbetets former och inriktning.
Detta framförde vi vid möten med regeringsföreträdare under MR-dialogen i oktober. Sverige har inget budgetstöd till Kambodja, men vi har ett antal insatser som involverar staten som partner. Dessa kommer att upphöra och i stället styras över till organisationer, för att ge stöd till dem.
Vi verkar också för att EU sammantaget ska sätta mer tryck på Kambodja att upphöra med förtrycket mot politisk opposition, medier och civilsamhällets organisationer.
Margot Wallström (S):
Sida har beslutat att öka stödet till demokrati- och rättighetsförsvarare och att inte fortsätta med några stöd som innebär finansiell överföring till staten, förutom inom utbildning och forskning. Det kan finnas anledning att behålla vissa delar för att se till att ett samhälle kan fungera och att det finns utbildning och något att bygga på när utvecklingen förhoppningsvis tar en annan riktning i Kambodja.
Margot Wallström (S):
Hittills har Sverige gett 200 miljoner kronor i humanitärt stöd direkt till dem som har drabbats av Rakhinekrisen i Myanmar och Bangladesh, utöver det kärnstöd som vi ger till FN och alla dess olika organisationer. Som ni vet är vi en av världens främsta givare till FN; vi är den tredje största bilaterala givaren.
Men vi måste förstås också fortsätta dialogen direkt med de inblandade i Myanmar och se till att både rådet för mänskliga rättigheter och FN tar sig an denna fråga ordentligt och sätter press på alla parter.
Margot Wallström (S):
Jag tackar för denna fråga. Naturligtvis känner vi alla oss oroade över vad detta kan leda till. Det som vi från svensk sida kan göra är förstås att mana till besinning, till dialog och till ett försök att på ett fredligt, politiskt och diplomatiskt sätt lösa de konflikter som har uppstått.
När det gäller Libanon menar vi att det är otroligt viktigt att Hariri kan återvända till Libanon. Många av de konflikter som vi ser runt om i världen i dag påverkas av det maktspel, kan man säga, som pågår mellan stormakter i Mellanöstern. Det är just nu en oroshärd.
Vi kan bara försöka bidra i säkerhetsrådet och i våra bilaterala kontakter för att se till att detta inte ytterligare eskalerar till våld eller konflikter som drar in ännu fler länder.
Margot Wallström (S):
Den innebär ju att vi framför allt, till exempel från EU:s sida, kan ringa upp vår utrikesministerkollega och tala direkt med Teheran och Iran - och förstås just uppmana till att behålla lugnet. Vi försvarar det kärnavtal vi skrev med Iran. Det är viktigt eftersom det just öppnar den här möjligheten.
Hittills har det varit lugnt på den kanten, men det är viktigt att reaktionerna blir återhållsamma.
Margot Wallström (S):
Jag tackar så mycket för frågan. Tänk, Colombia - denna ljusglimt i en annars väldigt dyster värld där vi ser få framsteg som leder till fredsavtal! Efter så många decennier blev det äntligen fred i Colombia. Nu är ju det viktiga att fredsavtalet genomförs och att Colombia får resurser att faktiskt erbjuda dem som tidigare har stridit för Farc en annan utkomst och någonting annat att göra, någonting meningsfullt, för att bygga framtiden för Colombia.
Därför måste inte minst EU hjälpa till att stötta - ge ekonomiskt, politiskt och diplomatiskt stöd i den processen. Vi måste också hålla ögonen på detta så att man inte får halvkriminella droggäng som tar över verksamheten i stället för Farc. Det är en otroligt viktig punkt du tar upp, Marco Venegas, och den bär vi med oss.
Jag träffade Colombias ambassadör i går och sa att vi måste fundera över ytterligare sätt för oss att stötta Colombia.
Margot Wallström (S):
Det är en viktig fråga hur vi ser till att i denna svåra och komplexa process också behålla skyddet för MR-försvarare och dem som faktiskt också har fått uppleva alldeles för mycket av förföljelse och död. Det påpekar vi i processen, och vi gör det faktiskt även i FN-sammanhang, där vi säger att detta är viktigt att hålla ögonen på.
Vi gör det också i våra bilaterala kontakter, och vi ger dessutom stöd till organisationer som skyddar MR-aktivister och jobbar med civilsamhällets representanter.
Margot Wallström (S):
Vitryssland har bjudits in att delta i det östra partnerskapets toppmöte, precis som andra partnerländer och medlemsländerna i EU. Vem som ska delta därifrån avgörs på nationell nivå. Men vi ser detta som ett sätt att hålla uppe trycket på Vitryssland.
Vi driver i EU att de konkreta steg som Vitryssland tar för att respektera grundläggande mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen blir avgörande också för utformningen av EU:s stöd, kontakter och politik framöver gentemot Vitryssland. Det är väldigt mycket som är oroande där. Det har gjorts vissa framsteg.
Samtidigt har det skett frihetsberövanden av demonstranter, oppositionella och så vidare. Vi menar att EU måste hålla trycket uppe, och vi behöver dialogen för att fortsätta att sätta press på Vitryssland.
Margot Wallström (S):
Jag kom tillbaka i går från Georgien dit jag reste tillsammans med min polska kollega för att inför toppmötet, som ska handla om det östliga partnerskapet, påpeka hur viktigt det är att vi fortsätter att engagera oss i dessa länder. Vi ska uppmuntra till reformansträngningar som rör till exempel bekämpande av korruption. Vi ska se till att försvara en demokratisk utveckling i dessa länder.
Det kommer att tjäna oss också, och det bidrar till en större säkerhet för Europas alla länder liksom till en välkommen utveckling i öst-p-länderna.
Margot Wallström (S):
Nu går du för långt, Kerstin Lundgren! Om det är något land som har drivit fram denna resolution tillsammans med Kuwait är det Sverige. Att påstå att vi skulle gå Rysslands ärenden är faktiskt oförskämt, och jag hoppas att du tar tillbaka det. Alla som har följt processen vet att vi har kämpat väldigt hårt för att få till stånd denna resolution.
Det är Ryssland som just nu ser till att det, precis som FN har sagt, inte görs några framsteg och inte finns någon efterlevnad eller något genomförande. Vi kommer att fortsätta att sätta press på Ryssland. Vi kommer även att fortsätta att sätta press på Asadregimen och på alla andra som just nu för ett proxykrig i Syrien. Det är för civilbefolkningen i Syrien som vi har gjort detta. Det är för civilbefolkningen som vi har kämpat så hårt för att få fram en resolution.
Vi ger ännu inte upp - det är vi skyldiga alla dem som lider där.
Margot Wallström (S):
Nu blandar Kerstin Lundgren ihop korten - nu handlar det plötsligt om någonting annat. Men som det ofta är i utrikespolitiken slutar allt med Nato. Det finns ett enda svar från den sidan, och det är Nato. Nato är svaret på allting. Är Nato också svaret på Syrienkrisen, eller vad är avsikten med denna debatt?
Jag skulle önska att hela denna riksdag sa: Nu ställer vi upp bakom Sverige när man driver en resolution som skulle kunna få slut på lidandet i Syrien, om än tillfälligt men som ett första steg. Det hade varit bättre.
Margot Wallström (S):
Vår säkerhetspolitik vilar på tre ben: fortsatt militär alliansfrihet, att vi investerar i vårt eget försvar - vilket vi håller på med - och samarbeten. Detta har hjälpt oss i långliga tider och kommer fortsatt att göra det. Är det någon som tror att vi skulle kunna klara att hantera någon kris i vårt närområde utan samarbeten? Vi har valt att inte vara medlem i Nato men att däremot ha ett samarbete med Nato.
Detta ger oss en större flexibilitet. Det ger oss möjligheter att genomföra bilaterala samarbeten. Det skapar också trygghet, tillsammans med framför allt Finland. Vi fortsätter med detta. Att nu ändra vår säkerhetspolitiska doktrin skulle kunna försätta oss i en osäkrare situation. Det gör vi inte.
Margot Wallström (S):
Att ändra vår säkerhetspolitiska doktrin just nu - att ändra på den position vi har, med alla de tre delarna i vår säkerhetspolitik - skulle göra oss mindre säkra. Det riskerar att göra oss mindre säkra, och därför ska vi inte göra detta. Vi ska fortsätta att hålla fast vid våra samarbeten, vår militära alliansfrihet och det faktum att vi också rustar upp vårt eget försvar. Vi står fast vid detta.
Det kan svenska folket lita på, till skillnad från oppositionen, som har ett enda svar: Natomedlemskap.
Margot Wallström (S):
Tack så mycket för frågan, Marco Venegas! Det är en helt riktig beskrivning som du gör av de stora utmaningar som väntar nu när man äntligen har fått ett fredsavtal med Farcgerillan.
Det är nu som landet kommer att prövas, det är nu som solidariteten från andra länder kommer att prövas, det är nu FN-systemet prövas, och det är nu det prövas om vi verkligen kan leva upp till löftena att erbjuda jobb och utbildning till alla dem som kommer tillbaka från djungeln och faktiskt lämnar Farc och livet som soldater. Vi har definitivt en roll sedan många år tillbaka genom vår ambassad och vår duktiga diplomatiska personal men också via FN.
Den här frågan fortsätter att finnas på dagordningen för FN. Där kommer vi att bidra med alltifrån att hitta landminor till att utbilda människor och se till att man jobbar för demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i Colombia.
Margot Wallström (S):
Vad hela det internationella samfundet önskar är att man ska få till stånd ett fredsavtal med ELN-gerillan. Det har visat sig svårt, och man måste fortsätta att försöka. Jag tror att presidenten verkligen har den viljan och den inriktningen på samtalen. Om vi kan spela någon som helst roll i detta kommer vi förstås att försöka göra det. Det viktigaste nu tror jag är att få landet att fullt ut genomföra fredsavtalet.
Det kommer att skapa en helt annan möjlighet till ekonomisk och annan utveckling i landet.
Margot Wallström (S):
Det är riktigt att situationen för de kristna i Mellanöstern har förvärrats de senaste åren. Jag håller med Robert Hannah om beskrivningen och utmaningen. Sveriges regering påpekar konsekvent behovet av att upprätthålla och stärka respekten för mänskliga rättigheter. Det gör vi också i säkerhetsrådet i den mån det diskuteras där.
Vi har en löpande dialog med olika regeringar och det civila samhället i Mellanöstern om vikten av att få inkluderande politiska dialoger. Detta är särskilt viktigt just nu i Irak. Också i kontakt med olika trossamfund kan vi få bättre kunskap om deras situation och få förslag till åtgärder.
Vi behöver ansvarsutkrävande och lagföring av de brott som begås, och vi behöver se till att det blir inkluderande politiska processer i de länder som har drabbats av en rad olika dåd som riktas mot kristna.
Margot Wallström (S):
Det är viktigt att man i uppföljningen av att ha lyckats bekämpa Daish ser till att det blir en situation i Irak som skapar en inkluderande politisk dialog och process. Man måste också få fram beslutsfattande om utredningar av de brott som har begåtts mot kristna och i många fall mot mänskligheten. Därför måste man ta detta steg för steg och fortsätta att jobba med regeringar och jobba bilateralt.
Man måste också genom FN förstås göra allt man kan för att se till att detta täcks.
Margot Wallström (S):
I förhållande till Nato har Sverige liksom Finland valt en samarbetslinje och inte en medlemskapslinje. Det är ett samarbete som ger oss möjlighet till politisk dialog och till flexibilitet att utveckla den svenska Försvarsmakten, både för det nationella försvaret och för förmågan att vara med i olika internationella krishanteringar.
Militär alliansfrihet, stärkt militär nationell förmåga och fördjupade samarbeten bygger på en svensk modell som sedan lång tid tillbaka syftar till att minimera spänningar men också ta sig an utmaningar. Vi kommer fortsatt att hålla fast vid det. Det som jag säger är att om vi ändrar på vår säkerhetspolitiska doktrin riskerar vi också att ifrågasätta vår säkerhet.
Jag menar att det är oklokt att göra. För övrigt har jag bara konstaterat fakta när det gäller vilka som är betydelsefulla i Natosammanhang och att Nato har en diskussion att föra.
Margot Wallström (S):
Jag tror att det också kommer att handla mycket om hur vi hanterar klimatfrågan övergripande och att klimat och säkerhet kommer att bli frågor som vilar över allting annat som vi gör. Men det är också viktigt att vi med inrikespolitiken visar att vi är beredda att ta initiativ och gå före.
Vi är ju lyckliga nog att ha vår FN-ambassadör, som kommer att spela en viktig roll i det här arbetet och vid högnivåmötet.
Margot Wallström (S):
Jag har ingen annan syn på verkligheten och gör ingen annan analys. Det stora bekymret runt om i världen i dag är att det är växande klyftor. OECD, stora banker och alla analytiker vet ju att det inte skapar några goda samhällen när man ökar klyftorna.
Men tyvärr har vi också en riksdag med en majoritet som inte delar den synen och som också lägger fram förslag och tvingar oss att göra kompromisser på områden där vi inte alltid skulle önska det, i alla fall inte som socialdemokrater. Det är bekymmersamt när vi tvingas att göra den här typen av kompromisser, men alternativet är dessvärre mycket värre.
Därför måste vi göra så gott vi kan. Jag tycker inte att vi har något att skämmas för när det gäller vår biståndspolitik eller hur vi agerar runt om i världen. Där får vi för det mesta väldigt höga betyg av dem som bedömer vår politik, så jag tycker att vi ska fortsätta på den vägen. Men även här i Sverige bör inriktningen vara att vi ska minska klyftorna mellan människor också ekonomiskt, precis som vi behöver minska klyftorna mellan stad och land.
Då blir det lättare att skapa ett gott samhälle för alla.
Margot Wallström (S):
Men vi har ju regelbundet kommit för att briefa och lyssna på utrikesutskottet. Varenda månad har ni haft alla möjligheter att säga: Snälla, driv dessa frågor!
Den enda person jag kan komma ihåg som under denna period framförde konkreta förslag på sakfrågor som vi borde driva var Birgitta Ohlsson, så länge hon fanns kvar i riksdagen. I övrigt har det varit tyst. Vi har inte hört några förslag. I stället har ni varit kvar i kampanjen och är det delvis fortfarande.
Vi har lyft fram problem i denna skrivelse, och det är självklart att i ett sådant besvärligt världsläge som vi har präglas arbetet av den viktigaste frågan, nämligen Syrienkriget, som nu är på sitt nionde år. Vi beskriver precis hur svårt det är när man använder vetot i säkerhetsrådet.
Men vi har kommit så fort ni har bjudit in oss, eller så har vi haft er hos oss. Har vi inte haft en dialog? Dialogen måste väl handla om att skicka information åt båda håll. Jag tycker att det är lite orättvist att säga så, Kerstin Lundgren, för jag menar att det har funnits alla möjligheter.
Vi bjöd in er för att diskutera hur vi skulle föra ut dessa frågor redan när vi startade arbetet med detta. Jag tycker som sagt att det är orättvist, och fortfarande saknas det vad det är i sak ni menar att vi skulle ha gjort bättre. Kan du ge några exempel, Kerstin Lundgren? Vetofrågan hör enligt FN-stadgan hemma i generalförsamlingen, inte i säkerhetsrådet.
Margot Wallström (S):
Detta är djupt sårande. Jag, min kabinettssekreterare och mina medarbetare har regelbundet varje månad varit i utrikesutskottet. Har någon stoppat dig, Kerstin Lundgren, från att fråga något, framföra synpunkter och ha idéer? Är det någon i utrikesutskottet som har hejdat dig? Varför fortsätter du annars att säga dessa hemska saker?
Vi har på alla sätt engagerat oss i utrikesutskottet och svarat på alla frågor. Både konstitutionsutskottet och ni har utrett detta, och vi har visat er alla siffror. Utrikesutskottet har sett allt. Vi har suttit i olika möten, och vi har välkomnat er hela tiden.
Jag är ledsen över att behöva säga det, men jag tror att det vilar lite surt sa räven över detta. Det vi härmed tappar är en diskussion om sakfrågorna. Ge mig ett eller två exempel på saker som du inte fick säga, Kerstin Lundgren, och som var förslag på vad vi skulle ha gjort i säkerhetsrådet! Detta är sorgligt, för vi har verkligen bjudit in och hela tiden sagt att vi vill ha idéerna med oss.
Vi har fått det från civilsamhället, och vi har haft ett format för det varje månad. Det finns så mycket för utrikesutskottet och Sverige att följa upp vad gäller sakpolitiken. Det är så mycket vi behöver fortsätta att arbeta för här hemma, i EU-kretsen och i FN-sammanhang.