Carl Bildt (M):
Kanske har jag en lite annan synpunkt än Hans Wallmark när det gäller mörkandet. Jag var när detta inträffade förvånad över hur mycket information vi kunde ta del av via ryska medier. Vi ska ha klart för oss att detta är ett av de mest känsliga vapensystem som Ryssland har. Det var en olycka. Den inträffade inne på en sluten militär anläggning. Vi kunde trots detta ta del av tv-bilder och omfattande rapportering via ryska medier om en pågående brand.
Jag vet inte om det svenska försvaret hade haft motsvarande öppenhet, men jag hoppas det. Jag är alldeles övertygad om att det finns andra länder som inte hade visat den öppenheten. Jag var förvånad över öppenheten. Den tycker jag var remarkabel med hänsyn till vad det faktiskt handlade om. Det råder inget tvivel om att det är en allvarlig olycka när det brinner på en sådan här stor atomubåt som ligger upplagd för någon typ av mer eller mindre långtgående underhåll. Men jag tror inte att man ska dramatisera det heller.
Rutinmässigt borde det ha varit så vid ett längre underhåll att man har tagit av vapnen, både konventionella vapen och kärnvapen. Det här är ju en strategisk kärnvapenubåt, som påpekats. Det finns fortfarande anledning att utgå från att man hade gjort det. Det är klart att det är en allvarlig olycka. Skulle vapnen ha varit ombord ska man inte heller överdriva.
Den bedömning vi har fått från Strålskyddsmyndigheten är att även mycket allvarliga scenarier i samband med en sådan brand icke är speciellt allvarliga från dessa utgångspunkter. Föreställningen finns alltid så fort det är fråga om kärnvapen att de alltid kan detonera. Det kan de praktiskt taget inte göra. Även om konventionella sprängämnen runt om skulle detonera så att själva bomben sprids är det inte säkert att konsekvenserna av det är speciellt allvarliga.
Det finns dock anledning att nu följa den utredning som sker på rysk sida. Jag tycker att det är naturligt att vi i det nära samarbete som vi har med Norge, med Finland och med Ryssland inom ramen för både det nordiska samarbetet och Barentssamarbetet tar upp frågan och nära följer vilka slutsatser de ryska myndigheterna kommer fram till och vilka slutsatser de också är beredda att redovisa offentligt.
Om detta leder till något behov av att revidera de avtal vi har tycker jag är en sak som det är för tidigt att ta ställning till. Jag noterar att våra egna myndigheter inte anser att det har skett någonting som gör att man kan säga att Ryssland har ifrågasatt de skyldigheter man har att informera i sådana här sammanhang, men det säger sig självt att vi måste följa det mycket noga.
Nu ska vi vara medvetna om, och där måste jag hålla med Hans Wallmark, att vi på Kolahalvön förmodligen har världens enstaka största koncentration av både kärnvapen och nukleärt material. Det handlar inte bara om kärnvapen i de kvarvarande strategiska styrkorna. Det handlar om kärnvapen man delvis håller på att ta bort. Det handlar dessutom om ett mycket stort antal atomubåtar med reaktorer och reaktorer från gamla isbrytare.
Där har både Norge och Sverige liksom andra länder varit mycket engagerade för att hjälpa Ryssland att ta hand om dessa omfattande mängder av nukleärt avfall. Samtidigt finns de strategiska och möjligtvis också taktiska kärnvapnen kvar i de ryska styrkorna på Kolahalvön. Det ska vi vara medvetna om när vi noga följer vad som inträffar i vårt eget närområde.
Jag vill bara säga det också till Karin Åström att självfallet ska vi fortsätta att följa den här frågan och avvakta den ytterligare information vi kan få från ryska eller andra myndigheter.