KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Jag har själv vänner som lever i en väldigt orolig situation med barn som är multifunktionsnedsatta. Det är en väldigt utsatt situation att gå med den oron. De domar som har kommit började komma under den borgerliga regeringstiden. Vi drev redan då att man borde tillsätta en utredning som skulle se vad domarna faktiskt betydde och vilka ändringar i lagstiftningen man skulle behöva göra.
Det driver vi fortfarande på för. Nu verkar det i alla falla vara något på gång i Regeringskansliet när det gäller detta, men det har tagit väldigt lång tid. Den utredning som är tillsatt har, skulle jag vilja säga, nästan enbart fokus på kostnadsbesparingar. Så ska inte en rättighetslagstiftning hanteras. Jag delar alltså den oron.
Det var bland annat därför vi tog ett utskottsinitiativ om att man skulle riva upp regleringsbrevet till Försäkringskassan, vilket ni ställde er bakom, men tyvärr till exempel inte Moderaterna. Vi fick därför inte majoritet i utskottet. Detta skulle vi ha kunnat göra något åt gemensamt, men tyvärr lyckades vi inte med detta. Samtidigt som vi debatterar LSS skulle jag vilja ställa en fråga till Liberalerna.
Om man har funktionsnedsatta i sin familj eller i sin närhet tycker man självklart att det är viktigt att det finns en välfungerande vård, skola och omsorg. Man är i väldigt stort behov av de insatserna. Varför sparar ni då på de områdena?
Ulla Andersson (V):
Jag skulle vilja se lagändringar som förtydligar vad man faktiskt har rätt till inom LSS. Det är ett problem i dag, särskilt med tanke på de domar som har kommit och den tidsjakt som sker. I budgeten finns inga besparingar på LSS, inte heller några minskade anslag.
Däremot innebär det regleringsbrev till Försäkringskassan som regeringen ensam beslutat om att man får i uppdrag att minska antalet timmar. Det har vi bland annat i socialförsäkringsutskottet försökt göra något åt, för det är en politik som vi inte delar. Förutom detta sparar Liberalerna på vård, skola och omsorg. Så står det i er budget.
Det är också väldigt tydligt. Ni avvisar de 10 miljarderna, men ni ökar inte anslagen till vård, skola och omsorg i samma utsträckning, så ni står på en negativ siffra i sista raden. Det innebär faktiskt att det blir besparingar i förskola, skola, sjukvård och äldreomsorg i Bollnäs, Hofors, Nordanstig, Sundsvall eller Ronneby. Det får konsekvenser för väldigt många människor, bland annat för dem som är beroende av LSS.
I den budget vi nu talar om finns också insatser för att förbättra arbetsmarknaden för människor med funktionsnedsättning. Vi höjer lönebidragstaket och förbättrar också sjuk- och aktivitetsersättningen, så att man får en tryggare ekonomi, och bostadstillägget höjs.
Jag delar oron för LSS, och jag hoppas att vi ska få se en annan inriktning framöver på regeringens politik i de frågorna, för det behövs verkligen. Jag hoppas att vi ska kunna göra saker tillsammans i den riktningen.
Ulla Andersson (V):
Om vi ska hålla oss till fakta kan jag tala om att under 30 år innan borgarna kom till makten ökade skatteintäkterna per capita. När ni kom till makten bröts den trenden. Det var ett historiskt trendbrott. Skatteintäkterna per capita sjönk. Det är självklart att skatteintäkterna totalt sett ökar i en ekonomi där befolkningen ökar. Allt annat vore en katastrof.
Det ni slår er på bröstet för är att det blev mer människor i det här landet. Jag vet inte hur mycket ni har bidragit till det, men det är inte detta vi debatterar. Ja, Vänsterpartiet tycker att det är problematiskt att vi har en skattetabell som gör skillnad på varifrån man får sina inkomster, och vi försöker göra något åt det. Vi tycker att det är rimligt att man har lika skatt för lika inkomst.
Det var en princip som vi hade i det här landet innan ni kom till makten och som de allra flesta tyckte skulle gälla. Man skulle inte ha högre skatt om man hade oturen att bli sjuk, om man hade turen att bli föräldraledig, om man blev pensionär, som vi ju alla ska bli en dag, eller om man blev arbetslös. Vi tyckte att det var rimligt att vi betalade lika skatt för lika inkomst. Vi håller fast vid detta och försöker på olika sätt driva debatt för att påverka, så att det blir en annan inriktning i de frågorna.
När det gäller LSS vill jag framhålla att det regleringsbrev som regeringen har skrivit till Försäkringskassan inte är en del av den här budgeten. Det finns inga besparingar på detta i budgeten. Den uppräkning av LSS som görs är 3 kronor per timme, och löneförhöjningarna blev 2,82, så det skapas ett visst utrymme över det. Vi hade gärna sett att man hade kunnat öka uppräkningen ytterligare.
Men det finns alltså en uppräkning per timme, och det ska man erkänna, Jakob Forssmed, och inte låtsas som om det inte finns, som du gjorde i ditt inlägg.
Ulla Andersson (V):
Jag ska väl inte kommentera Jakob Forssmeds familjesituation. Men det är faktiskt så - det är väl känt i ekonomisk politik - att om befolkningen växer ökar också skatteintäkterna. Hade ni inte lyckats med det hade ni varit totalt misslyckade. Men faktum är att ni lämnade efter er ett stort budgetunderskott.
Skatteintäkterna per capita sjönk, vilket gjorde att vi fick mindre per person till förskola, äldreomsorg och sjukvård i en situation när vi faktiskt hade behövt mer pengar till förskola, vård och omsorg. Det tycker jag är väldigt problematiskt. Under er tid var det inte nog med att vi fick ökade inkomstskillnader och mindre resurser till välfärden.
Ni bedrev också en politik som gjorde att det rann ut pengar ur skattesystemen till riskkapitalbolag i välfärden, även inom assistansen. Det är faktiskt så att väldigt mycket av de pengar vi betalar till exempel när det gäller LSS men också till sjukvård och omsorg går till privata vinstuttag, och det har aldrig varit syftet med välfärden. Välfärden ska inte vara en marknad, utan detta är en rättighet vi alla ska ha.
Kan vi säkerställa att pengarna går till verksamheten i stället för till privata vinstuttag får vi mer gemensamma resurser att använda till exempel när det gäller LSS. De allra största bolagen när det gäller LSS, som är riskkapitalägda, har enorma vinster. Vi skulle kunna säkerställa att de i stället går till personlig assistans, som vi alla vet att det skulle behövas mer av.
Jag märkte att Jakob Forssmed inte gärna ville debattera neddragningarna i sjukvård, äldreomsorg och skola. Men jag tänkte i alla fall passa på att påminna om dessa. För det är faktiskt så att ni finansierar era skattesänkningar med försämringar i sjukvård, omsorg och skola. Det får konsekvenser bland annat för dem som är beroende av personlig assistans.
Ulla Andersson (V):
Liberalerna är ett parti som sparar väldigt mycket på välfärden och ekonomiskt utsatta. I höstens budget sparade ni 5 miljarder på sjuka, 6 miljarder på arbetslösa, 1⁄2 miljard på sjukvården och 6 miljarder på kommuner och landsting.
Jag är orolig nu för att välfärden inte har tillräckligt med resurser, medan Liberalerna verkar vara mer oroliga för att välfärden har för mycket resurser och kanske också för att folk betalar för lite i hyra och har för höga löner. Men jag märker också att Liberalerna har en stor oro för att de med högst inkomster ska få betala lite mer i skatt. Den oron verkar ni dela med övriga borgerliga partier.
Ni verkar vara desperata i fråga om detta. Ni har tagit fram ett särskilt yttrande i utskottet där ni uppmanar regeringen att inte lägga fram de tre skatteförslagen, som skulle bidra till mer resurser till välfärden. Detta särskilda yttrande kan väl ses som en fjäder i hatten för Liberalerna, eftersom det var Liberalernas linje som vann i borgerligheten.
Man ska kanske rikta ett misstroendevotum mot någon minister någon gång i framtiden. Vi får väl se vad det är ni är överens om. Men att det är en fjäder i hatten för Liberalerna tror jag att vi kan vara överens om. Jag undrar: Är ni så desperata att det är värt att rasera det ekonomiska ramverket?
Är det värt att försvaga budgeten på det sätt som ni nu föreslår när det är tydligt att det är stora revor i välfärden? Sjuksköterskor stressar så att de blir sjuka. Undersköterskor hinner inte med de gamla på äldreboendet eller i hemtjänsten. Och trots att förskolegruppernas storlek minskar är de alldeles för stora.
Ulla Andersson (V):
Vänsterpartiet vill beskatta dem med mycket kapital och stora förmögenheter mer än vad som görs i dag. Det är jag tydlig med, och det gör vi för att minska de ekonomiska skillnaderna och se till att ensamstående mammor får det bättre liksom att välfärden får mer resurser. Om vi ska återgå till det särskilda yttrandet kan jag säga att det var en väldigt stolt Mathias Sundin som stod i finansutskottet och viftade med det där papperet framför journalisterna.
Sedan stod dock Jan Björklund alldeles ensam på presskonferensen, och under tiden när ni lade det särskilda yttrandet i finansutskottet twittrade centerledaren om att man inte skulle fälla finansministern. Och i dag kan vi läsa i Dagens Nyheter hur Kristdemokraternas partiledare skäller på Centerpartiets partiledare och säger att hon ljuger. Det verkar som om ni är väldigt, väldigt oense, och det här desperata utspelet kanske är något som ni faktiskt ångrar i dag.
Det finns ju möjligheter att göra på andra sätt. Man kan lägga fram ett gemensamt budgetalternativ. Det är så man brukar göra, och så röstar vi om det. Det vi ska göra här i kammaren i höst är ju att rösta på olika budgetalternativ. Då kan ni tillsammans med övriga borgerliga partier lägga fram en gemensam budget. Sverigedemokraterna kommer säkert att rösta på den, för de vill ju bara skapa kaos.
Ni verkar dock ha hämtat väldigt mycket inspiration från deras kaosteori och deras kaotiska spel. Varför lägger ni inte fram ett gemensamt budgetalternativ, och så röstar vi om det? Men det vill ni inte, för ni kan inte ta fram ett gemensamt budgetalternativ. I stället ska ni använda misstroendevotum mot en minister som gör det en minister ska, nämligen genomföra sitt partis politik.
Det ni gör är att rasera hela det ekonomiska ramverket för att ni är desperata och vill framstå som handlingskraftiga. Men allt ni verkar göra är att springa åt helt olika håll i er desperation, och det tycker ni är värt att offra ett ekonomiskt ramverk för. Jag är helt fundersam över detta.
Ulla Andersson (V):
Om vi är överens om att de särskilda kontraktsvillkoren om arbetstid, semester och löner ska gälla, varför vill då borgarna och Sverigedemokraterna plocka ut just dessa fyra paragrafer i denna lagstiftning?
Jag tänker citera en partikamrat till dig, Johan Enfeldt som skriver i Dagens Samhälle: "Propositionen stänger dock inte ute företag som är små utan företag som konkurrerar med oskäliga arbetsvillkor."
Vidare skriver han att dagens regelverk missgynnar seriösa företag och att det i propositionen ställs krav på de skäliga villkor som bör ställas på svensk arbetsmarknad. Det är en partikamrat till dig som står upp för löntagarnas rättigheter, och det tycker jag att han ska ha en eloge för. Jag vill ställa en fråga till dig.
Om ni nu är för arbetstid, semester och löner och om ni vill motarbeta lönedumpning, hur ska ni då göra det när ni vill lyfta bort just de paragraferna ur lagstiftningen? Varför ska de 9 procent av löntagarna som inte omfattas av kollektivavtal styra för övriga 91 procent? Det skulle jag också vilja ha ett svar på.
Ulla Andersson (V):
Enmansföretagen omfattas ju inte av de särskilda kontraktsvillkoren. Det är de som är anställda i dessa företag som omfattas. Det är ju en skillnad, eller hur? Det betyder att enmansföretag kan lägga anbud under vilka villkor som de vill. Den här propositionen tar sikte på löntagarnas villkor hos de företag som inte är enmansföretag.
Om du läser propositionen och det som utredarna på TCO säger ser man att det som du står här och påstår, om att det skulle vara olika villkor för utstationerade företag och svenska företag, är ett direkt felaktigt påstående. I propositionen står det att samma villkor ska gälla för alla företag oavsett utstationering eller om de har sitt säte i Sverige.
Det som ni lyckas träffa med en så stor precision - man blir faktiskt imponerad - är just de fyra paragrafer som omfattar löntagarnas skydd för arbetstid, för lön och för semester. Övriga 996 paragrafer verkar ni tycka är helt okej.
Men det är just dessa fyra som ska skydda löntagarna från lönedumpning och dumpning av arbetsvillkor, som ska skydda städaren från att behöva arbeta för 11 kronor i timmen, som ska skydda taxichauffören från att behöva jobba 60-80 timmar för att få ihop en lön på 24 000 kronor och som ska skydda den där byggnadsarbetaren som jobbar för 25 kronor timmen. Det är just dessa fyra paragrafer som ni väljer att lyfta bort.
Då kan man inte annat än påstå att ni är för lönedumpning, social dumpning och dumpning av arbetsvillkor.
Ulla Andersson (V):
Jakob Forssmed är en trevlig person, och jag tror kanske inte att han är för lönedumpning. Men jag börjar undra om han egentligen inte har något emot det. Läser man propositionen ser man tydligt att det inte ställs krav på kollektivavtal. De krav som ställs handlar om tre särskilda kontraktsvillkor som gäller arbetstid, lön och semester.
Ni lyfter hela tiden upp småföretagen som skydd och argument för att ni inte vill tillåta att arbetstagarna skyddas i enlighet med denna lagstiftning mot social dumpning. Dessa argument håller dock inte i sak. Syftet med den här lagstiftningen är att uppnå samhälleliga mål. Ett av de målen är självklart att skydda löntagarna från social dumpning.
För mig som vänsterpartist är detta oerhört centralt, eftersom jag vill att det ska vara sjysta villkor på arbetsmarknaden. Men en del av de här samhälleliga villkoren handlar också om småföretag. Det gäller flera av bestämmelserna i direktiven, till exempel bestämmelserna 2, 59, 66, 78, 79, 80, 83, 84, 87, 120 och 124.
I enlighet med propositionen gäller samma villkor för utstationerade företag som för svenska företag. Det ni kommer fram till i Kristdemokraterna och övriga borgerligheten och i Sverigedemokraterna är att just de fyra paragrafer som ska skydda löntagarna ska lyftas ut. Men i din argumentation hör man inte varför ni gör det.
Ni har inga alternativ, utom att det ska fortsätta som i dag, så att seriösa städföretag utkonkurreras eftersom det alltid är lägsta pris som gäller. Så är det i 90-95 procent av upphandlingarna. Därför får vi löntagare med 11 kronor i timmen. Så tycker tydligen Kristdemokraterna att det ska vara.
Ulla Andersson (V):
I dag finns det stora svårigheter för mindre företag att delta i upphandlingarna, då upphandlingarnas storlek är väldigt omfattande. I det här förslaget underlättar man för mindre företag att delta i upphandlingar i enlighet med alla de bestämmelser jag räknade upp. Det tas alltså betydliga steg i rätt riktning. Det man däremot gör i den här propositionen är att tala om att de som vill konkurrera med oskäliga villkor för de anställda i företaget inte är välkomna.
Det som den här propositionen säger är att skäliga villkor ska gälla på svensk arbetsmarknad och att tre särskilda kontraktsvillkor ska upprätthållas: arbetstid, lön och semester. Som vänsterpartist hade jag gärna sett att vi hade gått längre och ställt hårdare krav. Det här tycker jag hade varit en rimlig bas att samlas kring.
De stora problem som finns i upphandlingen drabbar i dag enskilda arbetare. Det är taxichaufförer, byggnadsarbetare och städare som betalar priset i dag, bland annat för att din partikamrat här i Stockholms län inte tycker att han har något ansvar för den dumpning som förekommer inom färdtjänsten i Stockholm. Jag tycker för min del att det är ett stort problem.
Jag hade önskat att man haft arbetstagarnas och löntagarnas rättigheter och skydd i fokus när man tog ställning till den här propositionen. Men det väljer ni att inte ha. Det tycker jag är tydligt. Ni kanske inte vill att det ska ske social dumpning och dumpning av löner. Men ni har faktiskt ingenting emot det.
Varför har ni annars lyft ut just de här fyra paragraferna, som gäller arbetstid, semester och lön? Det ska gälla samma villkor för utstationerade som för svenska företag. Det är det propositionen säger, och det finns tydligt skrivet. Läs till exempel s. 834! Och läs alla de bestämmelser som handlar om att underlätta för små företag!
Ulla Andersson (V):
Lagen om offentlig upphandling handlar om vilka regler vi tycker ska gälla till exempel när Ann-Charlotte Hammar Johnssons partikamrater upphandlar här i Stockholm. Det ska finnas ett regelverk som alla ska hålla sig till och som ska utgå från till exempel de tre särskilda kontraktsvillkoren om arbetstid, lön och semester.
Det är väldigt tydligt att det faktiskt behövs, för i dag är det bara ungefär 60 procent av kommunerna som ställer dessa villkor. Det jag verkligen funderar över, Ann-Charlotte Hammar Johnsson, är: Tror verkligen moderater att svenska löntagare vill slå ut de företag de jobbar åt? Det måste vara så man ska tolka er argumentation, för de fackliga företrädarna säger ju att den här lagstiftningen är för mjuk.
Menar Ann-Charlotte Hammar Johnsson att till exempel TCO skulle förorda en lagstiftning som skulle slå ut svenska företag i konkurrens med utländska företag? Jag tror inte ett dugg på det. Jag tror att svenska löntagare vill värna de företag de jobbar åt, jag tror att svenska löntagare vill ha sjysta villkor och jag tror också att de allra flesta svenska företag vill ha det. Ann-Charlotte Hammar Johnsson säger att det är självklart att vi ska ha sjysta villkor på arbetsmarknaden. Men det verkar inte vara så självklart.
I dag trängs de ju undan i den offentliga upphandlingen, och ni vill fortsätta att upprätthålla ett sådant system. Jag tycker att det är djupt problematiskt att Moderaterna, som har kallat sig för det nya arbetarpartiet, lyfter ut just de paragrafer som ska skydda arbetarna från lönedumpning. Kan Ann-Charlotte Hammar Johnsson förklara det för mig? Varför lyfter ni ut just dessa fyra så centrala paragrafer av de ungefär tusen paragrafer som finns i den här propositionen?
Ulla Andersson (V):
Är det någon som är emot bra upphandlingar? Vad är det för retorik? Är det någon som är emot ett bra innehåll i upphandlingarna? Nej, inte i den här kammaren. Men vi är oense om huruvida de som utför tjänsterna ska ha goda arbetsvillkor eller inte. Det är däri konflikten ligger. Konflikten handlar inte om taxichauffören ska ha tid att gå ut och ta emot mormor i porten och hjälpa henne in i bilen.
Konflikten handlar om chauffören ska ha en skälig lön för sitt arbete eller om chauffören ska ha det som i dag med 60-80 timmars jobb i veckan för att få ihop en lön på 24 000 eller om städaren i skolan ska arbeta för några tior i timmen. Det är däri konflikten ligger.
Det ni föreslår i er motion, och som nu kommer att vinna gehör i kammaren, är att lyfta ut de paragrafer som rör dessa arbetsuppgifter. Ni vill fortsätta på den väg som råder i dag, där löner och arbetsvillkor som är finansierade med skattemedel kan dumpas. Ni brukar säga att det ska löna sig att arbeta, men det ska tydligen inte löna sig att arbeta i företag som har vunnit upphandlingar.
Där ska detta inte gälla, enligt Moderaternas retorik. Det är märkligt att det parti som kallar sig för det nya arbetarpartiet inte kan se att arbetare på svensk arbetsmarknad i dag utnyttjas. Arbetare ställs mot arbetare. Propositionen säger att samma villkor ska gälla för svenska företag som för utstationerade företag. Detta vill ni gå emot. Ni låtsas som att det står något annat i propositionen.
Det gör det inte. Läs på s. 834, så får ni se att där står att samma villkor ska gälla för alla företag. Det borde vi åtminstone kunna komma överens om.
Ulla Andersson (V):
I tre timmar har vi debatterat arbetstagares rättigheter på svensk arbetsmarknad. Sverigedemokraterna väljer att debattera halalslakt. I propositionen som Sverigedemokraterna nu har bestämt sig för att rösta emot - de går med borgarna - kan man säga att det ställs krav för att löntagarna ska kunna säkra rimliga arbetsvillkor.
Det ställs krav på att det ska finnas semester och att det ska vara skälig arbetstid, det vill säga att man ska följa arbetstidslagen, och att man ska ha lön i enlighet med kollektivavtalets villkor. Det går alltså Sverigedemokraterna emot. Sverigedemokraterna har nu hamnat i en situation där EU-kommissionen är mer progressiv i fråga om arbetsrätt än Sverigedemokraterna är. Ni är så beredda att gå emot det här förslaget att ni till och med är villiga att böta till EU för att kunna göra det.
Ni offrar byggnadsarbetare, chaufförer och städare i er kamp för att gå direktörernas ärenden. Det är ett stort svek mot landets löntagare. Jag undrar: Hur har ni kommit fram till den slutsatsen? Varför ska vi inte ha skäliga arbetsvillkor på svensk arbetsmarknad? Varför ska arbetare ställas mot arbetare?
Varför ska vi inte ställa krav som är rimliga i förhållande till lön, semester och arbetstid? Varför ska inte svenska företag kunna konkurrera med utländska på samma villkor? Jag skulle gärna vilja ha svar på det.
Ulla Andersson (V):
Det statsrådet sa och jag även själv har sagt är att facken vill gå längre: att man tycker att man behöver ha ett mer omfattande skydd än vad propositionen faktiskt medger. Det är detta facket säger.
Det ni väljer att göra är att gå emot samtliga fackliga organisationer i denna fråga - förbund som slåss för att deras medlemmar ska slippa jobba för 25 kronor på en byggarbetsplats, jobba som taxichaufförer med allt från 27 kronor i timmen eller jobba upp till 60-80 timmar för att få ihop en lön som är så låg som 24 000 kronor i månaden.
Det är förbund som kämpar för att deras medlemmar ska ha rätt till semester, rätt till skälig arbetstid i enlighet med arbetstidslagen och en skälig lön. Det är dem ni väljer att gå emot. Av alla paragrafer i denna proposition väljer ni att gå emot de fyra som är till för att skydda löntagarna. Det säger något väldigt tydligt om var Sverigedemokraterna har hamnat.
Jag vet att ni i stället för löntagarnas ärenden numera går näringslivets ärenden. Det är viktigare att stå på direktörernas sida än att stå på löntagarnas sida. Det tycker jag är väldigt tydligt i denna debatt. De argument som ni har anfört mot dessa fyra paragrafer är antingen direkt felaktiga i sak, eller så handlar de om form och om att regeringen inte har talat med Sverigedemokraterna.
Ni sätter på er den stora offerkoftan, som ni är specialister på att ta på er. Ni tycker det är viktigare att föra det politiska spelet än att ställa er på löntagarnas och arbetarnas sida. Det är det valet ni gör, och det är den knappen ni trycker på i dag. Det är ett stort svek mot svenska löntagare, som nu kan fortsätta att utnyttjas med skattemedel som finansiering. För att det ska kunna upprätthållas vill ni betala böter till EU.
Det är ert ställningstagande; jag tar tydligt avstånd från det.
Ulla Andersson (V):
År 1994 röstade jag mot ett EU-medlemskap. Jag har inte ångrat mig en enda dag sedan dess. Jag röstade även mot ett EMU-medlemskap, och jag tror att det är många som kan tacka dem som stod på nejsidan i den valrörelsen för det. Tänk om vi hade varit med där och vilket elände vi då hade fått ta del av! För Vänsterpartiet är solidaritet och samarbete en kärna i allt vi gör. Vi vill samarbeta med andra länder.
Vi vill ha en politik som bygger på demokratiskt och gemensamt fattade beslut. Men vi tycker också att det finns en väldigt viktig poäng med att de besluten fattas av de folkvalda i ländernas parlament. Vi tycker alltså att det är folket i Sverige som ska fatta beslut om politiken här, precis som vi tycker att folket i Norge, England och andra länder ska fatta besluten där.
Vi har sett vad finanskrisen har betytt i EU. Vi har sett hur banker har gynnats och hur folk har fått betala ett väldigt högt pris. Vi har sett det i Grekland, Spanien och Italien. Det EU har koncentrerat sig på är att rädda bankerna och inte att se till att människor har mat för dagen, en bostad att bo i och ett jobb att gå till. Vi respekterar däremot folkomröstningens resultat.