Finn Bengtsson (M):
Jag har anmält mig till den här debatten, för jag har, precis som interpellanten Agneta Luttropp, haft en del problem kring att riktigt förstå hur Tandvårds- och läkemedelsförmånsverkets lagstiftning verkligen är anpassad till en korrekt hantering. Jag tycker att det viktigaste politiska incitamentet är just det som socialministern beskriver i sitt svar, att man har tillsatt en utredning för att brett se över detta.
Och att den utredningen har fått en hel del tilläggsuppdrag under resans gång visar att man verkligen tar seriöst på det här från Socialdepartementet. Nu föreligger det ett resultat som är ute på remiss, som vi måste invänta. Sedan får vi se hur man kan hantera frågan i slutändan. Men precis som socialministern beskriver i sitt svar handlar det om att väga en princip mot några andra principer. Och enligt hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf är det en väldigt tydlig beslutshierarki här.
Människovärdesprincipen är överordnad behovs- och solidaritetsprincipen, och kostnadseffektivitetsprincipen kommer därefter. Det finns något som jag kan tycka är lite problematiskt med hur TLV tidvis hanterar den här frågan. Det är kanske så att utgångspunkten är att människovärdesprincipen, som är överordnad, är unik för individen. Behovs- och solidaritetsprincipen är individuell, medan kostnadseffektivitetsprincipen tyvärr är generell.
Och i det här generella bedömningsunderlaget riskerar man att frångå något, även om det inte är så som det är uttryckt i det lagrum som reglerar TLV:s arbete. Frågan är hur man gör i praktiken. Det exempel som nämns här är ett av en del exempel som har varit uppe till diskussion. Här talar man om åldersdiskriminering. Jag kan tycka att det handlar om två saker som TLV har att fundera över.
Är det så att man lever upp till regelverket fullt ut enligt de intentioner som lagstiftaren har haft? Då innebär det att man också beaktar hälso- och sjukvårdslagens prioriteringsgrunder. Det andra handlar om vilken kommunikationsförmåga man har när man fattar sina viktiga beslut. Jag har tittat över hur TLV hanterade det aktuella läkemedlet, som nämndes här, Zytiga, i sin beskrivning.
I beslutstexten, som omfattar ungefär 300 ord, är det tyvärr knappt 40 som berör de viktigaste etiska principerna. När man sedan kommer till sin slutbedömning säger man så här: "Zytiga är ett läkemedel som ger en positiv effekt på överlevnad och patienternas hälsorelaterade livskvalitet.
Trots att metastaserad kastrationsresistent prostatacancer är en sjukdom med en hög svårighetsgrad anser TLV att behandling med Zytiga inte är kostnadseffektiv till det ansökta priset." Fru talman! Jag uppfattar att en sådan formulering, alltså kommunikation till dem som faktiskt berörs och vill läsa detta, ger ganska klart besked om att man uppfattar att det är kostnadseffektivitetsprinicpen som har varit överordnad.
Man utgår alltså i sin bedömning från kostnad per kvalitetsjusterat levnadsår. Och det är i grunden inte så man ska, tycker jag, tolka den lagstiftning man har att förhålla sig till. Men allt detta givet kan jag tycka att det är bra att det kommer upp några exempel till diskussion även här i kammaren. Det viktigaste är att det nu föreligger en lång och genomtänkt utredning som är ute på remiss.
Låt oss se vad remissinstanserna samfällt kommer tillbaka med och hur Socialdepartementet sedan kan arbeta vidare med frågan att se över lagrummet.