KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar infrastrukturministern så mycket för svaret, även om jag i ärlighetens namn kan tycka att det inte var mycket till svar. Frågan om Bromma är en lång historia. Infrastrukturministern har varit här flera gånger och debatterat frågan med mig och andra, och den lär nog återkomma för diskussioner här i kammaren. I grunden handlar det som jag ser det mycket om hur man ser på flyget och dess framtid.
Är det här ett viktigt transportslag för svensk tillväxt och utveckling, eller är det roten till en stor del av de klimatproblem vi ser? Vi moderater har alltid värnat och kommer alltid att värna flyget. Vi ser att flyget ställer om. Förutsättningarna för att vi ska kunna flyga fossilfritt i framtiden skulle jag beteckna som mycket goda. Flyget har drabbats hårt av pandemin.
Trots det väljer regeringen att mitt i pandemin skapa osäkerhet och oreda och initiera en förtida nedläggning av Bromma, en nedläggning som skulle dra undan mattan för det svenska inrikesflygets återhämtning. Turerna kring frågan om Bromma är problematiska. Det gavs ett beställningsuppdrag till Swedavia, som presenterade en rapport som hemligstämplades. Reaktionerna härifrån riksdagen var väldigt starka och tydliga.
Det finns ett tillkännagivande från 2016 om att Bromma ska utvecklas. Men som svar på den här rapporten från Swedavia kom ytterligare ett tillkännagivande, där det framfördes att en diskussion om Brommas framtid inte kan ske förrän pandemin har klingat av och vi ser hur flygets återhämtning ser ut. Herr talman!
Detta tillkännagivande kom efter att regeringen tillsatt en utredning som var hårt styrd i sina direktiv. Det handlade om att Bromma skulle avvecklas, inte om det skulle avvecklas. Redan här hade regeringen kunnat agera på det tillkännagivandet genom att ändra direktiven eller förlänga utredningstiden, men inget av det valde regeringen att göra. Utredningen levererades efter sommaren. Den skapade stor osäkerhet och oro.
Utredaren hade inte i uppgift att titta på vilka behov som fanns av att utveckla Arlanda, men var ändå tydlig med att det finns en stor osäkerhet kring hur flygets utveckling kommer att se ut. Han var tydlig med att det kommer att försämra tillgängligheten från resten av landet. Det var också stor osäkerhet kring samhällsviktigt flyg och affärsflyg.
Egentligen skulle jag säga att den här utredningen innehåller fler frågetecken än svar för dem som värnar flyget. Att regeringen trots tillkännagivandet valde att skicka utredningen på remiss tycker vi moderater är anmärkningsvärt. Det verkar som att regeringen inte har någon som helst respekt för den majoritet som finns här i riksdagen när det gäller Bromma flygplats.
Detta agerande resulterade i att vi härifrån kammaren visade tydligt att vi saknar förtroende för regeringens hantering av den här frågan. Det blev ytterligare ett tillkännagivande.
Min kompletterande fråga till infrastrukturministern är: Tycker infrastrukturministern att regeringen i sitt agerande har respekterat demokratin och majoriteten här i riksdagen?
Maria Stockhaus (M):
Jag skulle vilja påpeka för infrastrukturministern att marknadsmässigt och affärsmässigt är två olika saker, och det Swedavia sa i rapporten var att det inte är affärsmässigt rimligt att ha kvar Bromma flygplats. Sedan är det ju ingen som har kunnat bedöma rimligheten i det, eftersom vi inte får se rapporten. Det beror på vad som händer med flyget framöver, men Swedavia satsade ju en ansenlig summa pengar på Bromma flygplats före pandemin.
Det tyder på att de hade en framtidstro när det gäller Bromma flygplats. När det gäller näringslivet handlar det inte bara om näringslivet här i Stockholm utan om näringslivet runt om i hela Sverige, och där finns det väldigt många som efterlyser bra förbindelser till Stockholm och värnar Brommas framtid för att kunna ha bra tillgänglighet till Stockholm. Jag delar infrastrukturministerns syn, herr talman, på en internationell beskattning av flygbränsle.
Det är glädjande att det är fler länder som är inne på samma linje som Sverige. För oss moderater är det viktigt att vi beskattar utsläppen. Tyvärr har vi i Sverige en flygskatt som i stället beskattar resande.
Detta kombinerat med regeringens inställning till flyget i allmänhet är enligt branschen det som framför allt påverkar huruvida vi får direktlinjer till och från Stockholm eller om flygbolagen väljer Köpenhamn och Kastrup eller någon annan flygplats i Europa för sina direktlinjer.
Det har varit en debatt om detta och vår svenska flygskatt, som tas som ett tecken på att vi helt enkelt inte vill ha flyg till och från Sverige. Med detta, herr talman, vill jag önska infrastrukturministern en god jul och hoppas att infrastrukturministern får möjlighet att koppla av. Jag vill också passa på att önska herr talmannen och övrig personal här i kammaren en riktigt god jul.
Maria Stockhaus (M):
Tack för svaret, statsrådet! Så många som 130 dagar om året kan det finnas behov av isbrytning från Gävle och norrut. Redan i dag går mycket gods både ut och in med fartyg i norra Sverige, och behoven av transporter kommer att öka med alla de spännande industriinvesteringar vi ser i norra Sverige.
Luleå hamn hanterar till exempel redan i dag 8-9 miljoner ton per år, och man räknar med att bara H2 Green Steels etablering kommer att göra att volymen ökar till 16 miljoner ton per år. I fartyg räknat innebär det en ökning från mellan 600-700 fartyg upp till 1 000 fartyg per år.
De isbrytare som i dag är i tjänst har många år på nacken och borde enligt ursprungskalkylen från när de inköptes vara uttjänta i dag, men tack vare renoveringar har man förlängt deras livstid. Nu börjar dock tiden rinna ut för de isbrytare vi har i drift i dag. Går isbrytarna sönder och behöver reparation finns det inte längre reservdelar på grund av att fartygen är så gamla. Skulle det behövas reservdelar måste dessa specialtillverkas, vilket tar tid.
Då ligger isbrytarna stilla. Frågan om nya isbrytare är ju inte ny, precis som infrastrukturministern tog upp i sitt anförande. Den 30 oktober 2017 presenterade Sjöfartsverket en förstudie för omsättning av isbrytarna; man hade tidigt insett att detta är helt nödvändigt. Där satte man upp en tydlig målsättning om att den första nya isbrytaren skulle levereras vid årsskiftet 2020/21. Det var ett år sedan.
I dagsläget finns det inte några beslut om finansiering, vilket skapar osäkerhet och oro hos transportköpare, hos sjöfarten och hos företag. Fru talman! De investeringar vi ser i norra Sverige är fantastiska och spännande ur många aspekter, men de är naturligtvis också utmanande, inte minst för infrastrukturen, i och med att mängden transporter av både människor och gods kommer att öka där uppe.
Alla transportslag kommer att behövas, och om företag ska våga lita på sjöfarten för viktiga transporter måste de vara säkra på att isbrytningen fungerar. När företag står inför stora investeringar är en viktig faktor att logistiken fungerar. I dagsläget har transportköpare och näringsliv vid ett flertal tillfällen signalerat att de är oroliga för hur isbrytningen ska lösas i framtiden.
Med de högt ställda klimatmål som vi är överens om i Sverige är investeringar i nya och betydligt mer klimatvänliga isbrytare viktiga när det gäller de bränslen som isbrytarna drivs med. De nya isbrytarna kommer också att bryta bredare rännor, vilket möjliggör för större fartyg. Det svar jag fick från statsrådet gav fortfarande inget tydligt besked om hur finansieringen av nya isbrytare ska lösas. Vad är regeringens svar?
Näringslivet behöver verkligen ett svar - eller rättare sagt hade man behövt ett svar för länge sedan för att kunna känna tillförsikt när det gäller sjöfarten i norra Sverige.
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker att det är intressant att infrastrukturministern försäkrar att han är mån om en dialog med riksdagen och trafikutskottet. Jag kan tycka att det är ganska skralt med det. Det är min erfarenhet från mina dryga två år i trafikutskottet. Jag upplever inte att vi har haft några diskussioner på den nivå som infrastrukturministern hänvisar till. Det vi delar är ett engagemang för sjöfarten.
Det är väl en bra utgångspunkt, för potentialen är stor. Vi har väldigt mycket vatten, och vi skulle kunna utnyttja det bättre och ge tydligare besked till sjöfarten om man kände att det finns en plan för finansiering av isbrytarna. Jag tror att just behovet av en tydlig markering var anledningen till att vi lade in det här och fick ett tillkännagivande om att det skulle finansieras via nationell plan.
På Näringslivets Transportråds vårmöte 2021 diskuterades isbrytarna. Då var Miljöpartiets representant ärlig med att Miljöpartiet i förhandlingarna kring den nya infrastrukturpropositionen och planen var tydligt med att partiet ville att isbrytarna skulle finansieras inom ramen för infrastrukturplanen men att det var något som Socialdemokraterna inte var intresserade av.
En majoritet här i riksdagen har varit tydlig med att vi anser att de nya isbrytarna ska finansieras i den nationella planen. Tyvärr struntade regeringen i detta när man gav Trafikverket direktiv till den nya planen. Jag får erkänna att det inte är ofta jag håller med Miljöpartiet, men just i det här fallet hade jag önskat att infrastrukturministern valt att lyssna på dem. Vid samma tillfälle fick infrastrukturministern frågor kring detta med isbrytarna i plan.
Då sa han att riksdagen bara tar ställning till ramarna och att det är regeringen som bestämmer innehållet. Det är sant. Nu har regeringen chansen att visa att man lyssnar på riksdagen och därför lägger in finansieringen av isbrytarna i den nationella planen när man kommer med sitt förslag.
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker att det är intressant att säga att man å ena sidan inte ska ställa objekt mot varandra och att det å andra sidan är en viktig uppgift för regeringen att prioritera. I min värld är just att ställa olika objekt mot varandra, utvärdera och titta på till exempel samhällsekonomisk lönsamhet det som man gör när man prioriterar, och det är det som vi behöver göra på ett bättre sätt och med ett bättre underlag än det som vi redan har i dag.
Att prata om att det är mer än någonsin ger sken av att det kommer att komma massor med nya investeringar. Men det stämmer inte. Tittar man på vad som händer ser man att lagt kort ligger. Man får inte peta i någonting i befintlig plan. Inga omvärderingar och omprioriteringar får göras, trots att det är någonting som Trafikverket i alla tider alltid har gjort. Men den här gången ska man inte få göra det.
När kostnaderna skenar som de gör och vi har en regering som över huvud taget inte verkar bry sig om det eller göra någonting åt det eller titta på vad som är fundamentalt galet med Trafikverkets hantering av alla de infrastrukturmedel som de har till sitt förfogande innebär det i slutändan att det inte blir några nya projekt. Det är lite olyckligt att det är som det är och att den nationella planen antas i juni ett valår.
Det innebär att det finns ett ganska starkt incitament att hålla nere kalkylerna och trycka in så mycket som möjligt, precis som när Stefan Löfven i den förra valrörelsen var ute och klippte band i Uppsala och gav sken av att det där skulle byggas fyrspår. Nu ser vi att alla andra projekt blivit mycket dyrare så att detta skjuts på framtiden. Det är ett väldigt olyckligt sätt att hantera viktiga investeringar på.
Och det vore intressant att titta på alla processer så att vi får en bättre struktur när det gäller hur vi prioriterar och investerar i infrastruktur. Nu har vi en minoritetsregering med ett väldigt svagt stöd här i Sveriges riksdag. Infrastrukturinvesteringar är långsiktiga. Min fråga till infrastrukturministern är därför hur han tänker förankra den nya planen i riksdagen.
Maria Stockhaus (M):
Svaret känns som det standardsvar regeringen ofta ger: Man ska följa utvecklingen. Ja, givetvis ska man göra det, men när man väljer att inte vidta de åtgärder som krävs följer man inte utvecklingen tillräckligt. Att flyget är viktigt för Sverige är en uppfattning som jag och infrastrukturministern delar.
På grund av Sveriges avstånd till andra länder och våra geografiska avstånd inom landet är flyget oerhört viktigt för tillväxt och tillgänglighet i hela landet. Till exempel tycker företagen i Trollhättan att det är så viktigt att det har startat ett flygbolag för att få flyg från Trollhättan till Stockholm.
Det görs stora investeringar i norra Sverige, och även med utbyggd järnväg tar tåget dit väldigt lång tid. Här finns också behov av snabba transporter, det vill säga behöver man kunna flyga. Låt oss inte heller glömma besöksindustrin på Gotland och andra ställen som också är beroende av att flyget funkar. Under pandemin fick flyget stöd.
Det var ju en akut kris då i princip hela flygmarknaden kollapsade. Vi ville göra annorlunda och mer, men nu måste det som händer nu hanteras. Precis som Anders Åkesson tog upp finns ett stort underskott i GAS-systemet som riskerar att drabba framtida resenärer. Uppepå detta har vi Ukrainakrisen och andra utmaningar, till exempel situationen på Arlanda.
På det stora hela kommer detta att leda till högre priser. Transportstyrelsen har varit tydlig med att om inga åtgärder vidtas kommer prislappen på flygbiljetter att stiga mycket. Man har också konstaterat att detta kommer att påverka tillgängligheten.
Förutom att ha en övergripande bild av flygets och flygmarknadens utveckling, har regeringen för avsikt att titta på vad det får för konsekvenser för tillväxt, tillgänglighet och besöksindustri om prislappen på våra flygbiljetter stiger avsevärt?
Maria Stockhaus (M):
Jag kan konstatera att infrastrukturministern ägnade en ganska stor del av sitt förra inlägg på att räkna upp det som jag tror att alla i denna kammare redan vet, nämligen vilka insatser som flyget fick under pandemin. Om inte annat har vi hört den uppräkningen vid åtskilliga tillfällen i samband med andra interpellationer. Jag tolkar det som att infrastrukturministern helt enkelt saknar svar på många viktiga frågor när det gäller flygets framtid.
När det gäller det underskott som finns i GAS-systemet, alltså de avgifter som man betalar för hantering av passagerare och bagage på flygplatsen, finns det där på grund av att man upprätthöll flyginfrastrukturen - vilket i och för sig var en nödvändighet - trots att det kommersiella flyget faktiskt egentligen inte hade några behov av denna infrastruktur.
Den upprätthölls för att kunna klara av inte minst det samhällsviktiga flyget och det vissa upphandlade sträckor som var helt nödvändiga. Ändå landar hela detta underskott i den kommersiella flygtrafikens knä och ska hanteras av den kommersiella flygtrafiken. De ska betala för ett underskott för någonting som de egentligen inte hade något behov av när det var kris. Man kan ifrågasätta om det är rimligt.
Detta kommer att leda till höga kostnader för flyget, och det kommer att leda till höga kostnader för flygbiljetter. Där är, som sagt, Transportstyrelsen väldigt tydlig med att om ingenting görs blir tillgängligheten inom landet sämre plus att många internationella flygbolag kommer att välja att inte flyga på Stockholm.
Maria Stockhaus (M):
I helgen rapporterade DN om den politiska kohandel om viktig infrastruktur som regeringen ägnar sig åt bakom kulisserna. I Brommafallet handlar det om ett beställningsjobb till Swedavia och en rapport som inte har offentliggjorts så att vi andra har kunnat ta del av den. Dessutom lägger man planer på utvecklingen av Arlanda i papperskorgen.
Regeringens agerande äventyrar tillgängligheten till många delar av landet, och många runt om i landet har också uttryckt sin oro över utvecklingen. Här i riksdagen finns det en väldigt tydlig majoritet som inte accepterar eller inte vill se en förtida stängning av Bromma. Den är väldigt tydlig. Den har uttryckts i två sammanhang. Min fråga till infrastrukturministern är: Tänker regeringen lyssna på majoriteten här i riksdagen?
Maria Stockhaus (M):
Brommautredningen pekar ju faktiskt på väldigt stora osäkerheter kring flygets utveckling, framför allt när det gäller frågan när man kan anta att flyget har landat i någon form av nytt normalläge. Nu börjar inrikesflyget starta upp igen, även till och från Bromma. Många ute i landet är tacksamma för det, för det ökar deras möjligheter att ta sig till och från Stockholm. Med tanke på alla de här osäkerheterna, tycker infrastrukturministern att det är rimligt att i det här läget fatta beslut om att stänga en flygplats?
Vi vet inte hur framtiden ser ut.
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till infrastrukturministern. Åkeriföretagen i Sverige jobbar för att ställa om. Det är viktigt att de känner att de har vårt stöd. För att köra de mindre lastbilarna, som man sköter mycket av transporterna i våra städer med, krävs bara B-körkort. Men de nya fossilfria modellerna har högre vikt på grund av att batterierna väger mer. Då krävs helt plötsligt C-körkort. Den typen av förare är det brist på.
Det kom för tre år sedan ett EU-direktiv som innebär att det finns möjlighet att medge undantag om lastbilen körs fossilfritt. Just nu råder väldigt stor osäkerhet hos åkerierna eftersom Transportstyrelsen avstyrker undantaget, som många andra länder redan har fått på plats. Vad tänker infrastrukturministern göra för att säkerställa att åkarna inte ska ge upp och köpa dieseldrivna lastbilar i stället för att satsa på fossilfritt?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till näringsministern. Just nu är det många som upplever kaos på Arlanda när de kommer ut dit för att det är kö till både incheckningen och säkerhetskontrollen. Detta är ett problem som delvis beror på rekrytering och bakgrundskontroller. Det är någonting som har varit känt sedan i höstas. Jag undrar vilka initiativ som näringsministern har tagit för att säkerställa att detta kaos inte skulle ha uppstått.
Maria Stockhaus (M):
Det var många vackra ord. Jag kan ändå på totalen konstatera att Centerpartiet faktiskt har gjort ett litet indiskt reptrick. Man lyfter in bränslestödet till landsbygden i denna budget. På det sättet försöker man dölja det faktum att man faktiskt drar ned på inte minst investeringar i ny infrastruktur. Min fråga gäller en annan fråga.
Många uppskattar att vara på sjön på fritiden, och fler har upptäckt glädjen i att vara ute på sjön under pandemin när de har valt att vara hemma på semestern. Det innebär också att risken för att fler hamnar i sjönöd är stor. Jag undrar hur Centerpartiet har tänkt när man drar ned på stödet till sjöräddningen i förhållande till regeringens budget, med tanke på den ökning av fritidsbåtsåkande som vi faktiskt ser.
Maria Stockhaus (M):
Det finns en anledning till att regeringen har gjort denna utökning, och det är för att vi ser att fler människor är ute på sjön och att det finns ett stort behov av sjöräddning. Men här väljer ni, för att kunna göra andra satsningar, att på det stora hela dra ned på infrastrukturbudgeten för att kunna göra satsningar på andra områden och faktiskt riskera människors liv och hälsa genom att inte se till att det finns tillräckligt med resurser till sjöräddningen.
Det tycker jag är ganska anmärkningsvärt om man vill att hela Sverige ska leva och att människor ska ha möjlighet att utnyttja våra fantastiska vattenvägar på sin fritid. Jag undrar därför fortfarande hur Centerpartiet har tänkt sig att sjöräddningen ska kunna möta det ökande intresset för fritidsbåtsåkande när ni nu drar ned på denna budget trots att fritidsbåtsåkandet har ökat.
Maria Stockhaus (M):
Tack, Gunilla Svantorp, för frågorna! Jag tror att näringslivet förväntar sig att vi politiker gör kloka prioriteringar och säkerställer att de pengar som vi investerar används på ett klokt sätt. Vi måste alltså fokusera på sådant som är samhällsekonomiskt lönsamt. Projektet med höghastighetsjärnväg har fått oerhört skarp kritik.
Även om man höjde kostnaden för koldioxidutsläpp sju gånger om skulle man inte få det här projektet att gå ihop rent samhällsekonomiskt. Vi vill bygga räls, och vi vill utöka arbetsmarknadsregionerna. Vi vill dock se att man bygger på det system som finns i dag. Till exempel finns ju varken Alingsås-Göteborg, som är den största flaskhalsen i det svenska systemet, eller Uppsala-Stockholm med i närtid när det gäller investeringar.
Detta är de största flaskhalsarna i systemet i dag. Uppsala-Stockholm påverkar hela trafiken från norra Sverige. Vi måste utgå från det system som finns och inte någon form av önskedrömmar om stora prestigeprojekt som kostar precis hur mycket pengar som helst. Dessutom kommer de inte att lösa något problem alls förrän möjligtvis framåt 2050. Vi vill satsa på räls.
Vi vill satsa på att bygga på det system som finns, bygga bort flaskhalsarna och fokusera på pendling - inte på att stockholmare ska kunna ta sig snabbare till Göteborg och Malmö.
Maria Stockhaus (M):
Jag är uppriktigt sagt lite förvånad över Gunilla Svantorps sätt att argumentera. Att bygga på det vi har innebär ju inte att vi ska ha exakt samma kapacitet som vi har i dag. Det innebär att vi utökar kapaciteten, till exempel från enkelspår till dubbelspår, vilket dubblar kapaciteten på sträckor, till exempel Alingsås-Göteborg. Detta behövs också på andra sträckor.
Under valrörelsen åkte man runt och lade ned räls och klippte band lite överallt, men den som tittar i den nationella planen ser att det är lite av kejsarens nya kläder. Det låter jättebra, men det ligger framåt 2033, med 15 procents finansiering. Det säger ju ingenting och ökar ingen kapacitet. Det finns också en mycket stor oro från näringslivet när det gäller hur vi hanterar investeringar i vår infrastruktur. Vi har en nationell plan där det mesta skjuts på framtiden eller ligger sent.
Det finns väldigt lite finansiering, och med de kostnadsökningar vi har trillar det över kanten och blir alltså inte av. I den delen av planen ligger Norrbotniabanan och Uppsala-Stockholm. Jag skulle säga att människor i norra Sverige har all anledning att vara väldigt oroliga när de tittar på den nationella planen och på hur den förra regeringen hanterade denna fråga.
Det handlar också om det faktum att man i princip har ignorerat nio rapporter från Riksrevisionen som pekar på de stora problem som finns inom Trafikverket, som också gör att vi får problem att genomföra nödvändiga infrastrukturinvesteringar. Vår vision är ett transportsystem för hela Sverige där alla de fyra trafikslagen ingår och där tillgängligheten är god för både gods och pendling i hela Sverige.
Maria Stockhaus (M):
Jag var inte riktigt medveten om att det var en klimatpolitisk debatt vi hade här i stället för en debatt om utgiftsområdet transporter. Jag kan ändå försöka att bemöta en del av det som Linda Snecker tog upp. Jag skulle säga att Vänsterpartiets budget är en allt-till-alla-budget med lånefinansiering som om det inte fanns någon morgondag och inte heller en ekonomi som är drabbad av hög inflation. Detta tar man inget ansvar alls för i sin budget.
Ska vi göra skillnad när det gäller klimatet måste vi göra saker som får effekt. Någonting som den förra regeringen har fått väldigt mycket kritik för är just att det som man genomförde inte hade någon effekt. Hade man till exempel satsat på att bygga ut laddstolpar för lastbilar hade lastbilarna haft en möjlighet att ladda. Vänsterpartiet är precis som Miljöpartiet.
Vi ska inte köra bil över huvud taget - alltså är det inte intressant att bygga laddstolpar, framför allt inte för tung trafik. Men hade den förra regeringen gjort mer när det gäller detta hade vi ju haft laddstolpar för tunga lastbilar, och de som köper tunga lastbilar i dag skulle då ha haft möjlighet till snabbladdning över hela landet. Men där valde man att inte göra tillräckligt mycket. Vi behöver också säkerställa att vi har el som tillverkas på ett fossilfritt sätt.
Vänsterpartiet är ju medskyldigt till att Sverige har avvecklat kärnkraften och nu i stället kör Karlshamnsverket för fullt när det är kallt eftersom det saknas el.