Erik Ullenhag (L):
Vi börjar med påståendet att vi inte fokuserar på jobblinjen. Jag vet inte ifall Esabelle Dingizian har noterat det, men jag är också biträdande arbetsmarknadsminister. Det finns en poäng med att ha integrationsfrågorna på Arbetsmarknadsdepartementet för att ha ett tydligt jobbfokus. Det tror jag är helt rätt tänkt. Sedan är jag lite fascinerad över att Esabelle Dingizian tydligen vet att jag har varit i Botkyrka och vet vad jag inte gör alla andra dagar, det vill säga att jag inte skulle träffa utrikesfödda och inte utrikesfödda kvinnor. Låt mig berätta! Jag var häromdagen på Livstycket i Tensta.
Det är en rätt fascinerande och väldigt bra verksamhet. För mig blir denna typ av bilder med människor man möter oerhört viktig för hur vi ska utforma politiken. Här var det ett antal kvinnor som inte har lärt sig att läsa och skriva på sitt eget språk. De har kommit till Sverige och mötts av en svenskundervisning för invandrare som inte har fungerat, så de har inte fått med sig det svenska språket. På Livstycket kom man med en annan politik: De lär sig skriva, och de lär sig läsa.
En av kvinnorna berättade för mig att hon häromdagen ringde hem till sin somaliska mamma, som är kvar i Somalia, och berättade att hon kunde skriva sitt namn. Hennes mamma grät av lycka. Vad har det att göra med vad vi nu behöver göra? Jo, de som nu har kommit eller som har kommit tidigare är kvinnor som har en låg utbildning. Det är kvinnor som av båda debattörerna antyds inte ha med sig en yrkesbakgrund.
Men - och det här är ett viktigt men - det gör inte att samhället får lura sig att tro att dessa människor inte kan bidra. Ibland blir det nämligen så i det svenska systemet. Man säger: De har inte grundskoleutbildning, och de har inte varit ute på arbetsmarknaden. Jag ber om ursäkt, men detta är människor som kan någonting. De har gjort något i sitt hemland, och vi behöver bli betydligt bättre på att anpassa oss till detta än vad vi tidigare har varit när vi har mött människor. Vi måste hela tiden ställa oss frågan vad människor kan bidra med, snarare än att se hinder.
Jag var uppe i Gävle och mötte ett antal kvinnor som läste sfi. Det var både kvinnor och män, men en majoritet kvinnor just i den gruppen. De läste svenska för invandrare med inriktning på hushållsnära tjänster. De som inte har ett jobb med sig från hemlandet har större chanser att komma in i samhället genom ett jobb om de får en tydlig yrkesidé. Vi får se hur det går för det här gänget, men jag tycker att det är ett positivt sätt att jobba. Sedan är frågeställningen om man ska prata om nyanlända eller inte.
Vi är i en situation då vi vet att en massa utrikesfödda har fastnat i ett utanförskap. En första sak att fundera på är varför. En förklaring är, precis som beskrivs av båda debattörerna, ett ganska könsstereotypt mottagande. Vi har beställt in en del kunskap till departementet - det har gjorts före mig. Vi vet lite för lite för närvarande, men en sak jag vågar säga är att jag tror att vi har haft en myndighetskultur som när det har varit svårt att få ut människor i arbete sagt ungefär: Bara mannen kommer i jobb är det i alla fall en som kommer i arbete.
Och sedan har kvinnan tagit huvudansvaret för hem och barn. Hon har inte gått på etableringsinsatser, hon har inte kommit in i det svenska samhället och hon blir väldigt beroende. En annan förklaring vi vet är att det ofta är mannen som kommer först, även när det är flyktinginvandrare. Det innebär att mannen har påbörjat sin etablering i Sverige, och kvinnan kommer senare. Esabelle Dingizian menar att jag i en massa artiklar har sagt att vårdnadsbidraget är huvudproblemet. Nej, det har jag inte sagt.
Vårdnadsbidraget kan vara ett problem, men det jag brukar peka på och som vi vill titta på är föräldraförsäkringens konstruktion. Det är något annat. Föräldraförsäkringens konstruktionsproblematik är att jag får full föräldrapenning när jag kommer till Sverige även om barnen är tre och sju år gamla. Vad innebär det? Jo, det innebär att jag får ungefär samma ersättning för att vara hemma med barn som är tre och fem år gamla som jag skulle få genom att gå på etableringsinsatser.
Då är det mycket möjligt att jag väljer att vara hemma med barn, för det var det jag gjorde i hemlandet, och jag går inte i svenskundervisningen. Detta tittar vi nu närmare på. Sedan har interpellanten helt rätt - vi behöver titta på betydligt mer än bara de nyanlända. En sak som regeringen nu konkret gör är att vi tittar över försörjningsstödets konstruktion så att det ska vara möjligt att jobba vid sidan om att man har försörjningsstöd. Den grupp kvinnor vi pratar om är nämligen ofta inne i försörjningsstödssystemet och har aldrig haft chansen att komma in i de vanliga socialförsäkringssystemen, som har en betydligt tydligare jobblinje.
Vi behöver alltså göra flera saker samtidigt, men slarva inte bort de nyanlända! Då skulle vi ha fler som fastnade i ett utanförskap även framöver.