Valter Mutt (MP):
För snart ett kvartssekel sedan, i februari 1988, inledde Saddam Husseins regim i Irak Anfal, som var en folkmordskampanj mot landets kurdiska befolkning. Under det dryga halvår som dessa systematiska massakrer i industriell skala pågick jämnades ett par tusen kurdiska byar med marken och minst hundratusen människor mördades.
Staden Halabja utsattes för kemiska stridsmedel, och tusentals människor dog under ohyggliga plågor. Världens ledare var inte omedvetna om vad som pågick utan kunde tvärtom följa skeendet via satellitbilder och iaktta hur den ena kurdiska byn efter den andra släcktes ned och bokstavligt talat försvann från kartan.
Men för USA var det den gången viktigare att stödja Saddam Hussein i dennes krig mot Iran än att stå upp för folkrätten, och också den andra dåtida supermakten, Sovjetunionen, odlade vänskapliga förbindelser med diktatorn i Bagdad. Och FN:s kommitté för mänskliga rättigheter röstade nej till att fördöma Saddam Husseins Irak. Det här ger ett mått på hur lång resan varit fram till dagens läge.
De ytterst ansvariga för 1988 års folkmord i irakiska Kurdistan är nu dömda, och tvärs över alla partigränser slår utrikesutskottet i Sveriges riksdag nu fast i det betänkande vi i dag avhandlar att Anfal utgjorde ett folkmord.
Vi visar med detta solidaritet med de överlevande liksom med offrens anhöriga och med hela det kurdiska folket, och vi bidrar till att skapa en världsordning där folkrätten väger tyngre än nävrätten och där massmördare aldrig någonsin kommer att kunna känna sig trygga. Herr talman!
Mänskligheten har emellertid alltjämt en lång väg att vandra innan vi når fram till en global rättsstatlighet. Gång på gång ser vi hur också demokratier trampar på grundläggande mänskliga rättigheter. Enligt såväl Amnesty som den israeliska människorättsorganisationen B'Tselem ägnar sig Israel åt så kallade administrativa frihetsberövanden.
I översättning betyder detta orwellska nyspråk att människor, också barn, fängslas utan föregående rättegång och utan att få reda på varför de frihetsberövas. De utsätts inte sällan, enligt Amnesty, för elchocker och annan tortyr. Sverige bör driva på för att FN:s tortyrkommitté ska utreda dessa anklagelser och bringa klarhet i om Israel bryter mot den tortyrkonvention som de själva har ratificerat.
De illegala bosättningarna på ockuperad palestinsk mark fortsätter att expandera, och det gigantiska murbygget, nu bara överträffat av kinesiska muren, fortsätter att slå sönder palestinska familjers vardag. Sverige måste kraftfullt i internationella forum påminna om att Haagdomstolen 2004 slog fast att Israels murbygge strider mot folkrätten.
Den svenska regeringen måste vidare arbeta aktivt inom EU för att förhindra den planerade uppgraderingen av handelsförbindelserna mellan EU och Israel så länge Israel inte uppfyller sina förpliktelser enligt vare sig associeringsavtalet eller internationell lag. Sverige bör förbjuda all vapenimport från Israel och omedelbart kalla hem vår militärattaché i Tel Aviv samt avbryta allt militärt samarbete.
Samarbete med en ockupationsmakts väpnade styrkor är behäftat med djupa moraliska implikationer. Miljöpartiet stöder en stärkt ställning för Palestina i FN, och vi anser att Sverige bör erkänna Palestina som stat. Vi anser att detta vore ett naturligt steg mot den tvåstatslösning som skulle kunna skänka de palestinska och israeliska folken den varaktiga fred som båda folken längtar efter.
Alla former av militärt våld mot civilbefolkning måste fördömas. Är man mycket stark måste man vara mycket snäll, för att låna ett uttryck från Astrid Lindgren, och som den i särklass starkaste parten har Israel självfallet huvudansvaret för att bryta dagens våldsspiraler. Det är av avgörande betydelse att blockaden av Gaza hävs så att en ekonomisk utveckling kan komma till stånd och börja dra upp människor ur vanmaktsträsket. Herr talman!
Den nyss spirande arabiska demokrativåren har enligt somliga bedömare övergått i dyster höst. Jag tror det här är en något kort analys där man utgår från att framgångar för islamiskt orienterade partier automatiskt leder till att den späda demokratin vissnar. Det är tillfredsställande att vi i det här betänkandet konstaterar att partier med islamisk grund inte utgör någon homogen riktning, lika lite som till exempel kristdemokratiska partier i Europa kan dras över en kam.
Det är också viktigt att komma ihåg att internationellt samarbete aldrig kan reduceras till enbart relationer mellan stater, utan att det i hög och växande grad också handlar om att civilsamhällen, liksom kommuner och andra understatliga nivåer, utvecklar kontakter med varandra. Det är bra att regeringen, jämfört med 2010, tredubblat det svenska biståndet till regionen och att detta i huvudsak inriktas på demokratiska processer och samhällsbyggnad.
Arbetet med jämställdhet och kvinnors rättigheter bör ges fortsatt hög prioritet. Det är även av stor vikt att nya arbetstillfällen skapas och att den skyhöga ungdomsarbetslösheten börjar sjunka. Risken är annars uppenbar att demokratiseringen för stora grupper blir liktydig med kaos och fallande välstånd.
I såväl Nordafrika som Mellanöstern finns enorma tillgångar av förnybar energi i form av både solenergi och vindkraft, och här finns goda förutsättningar för europeisk-arabiskt samarbete. Men det är avgörande att detta designas som win-win och inte helt styrs av ett litet antal västerländska multinationella koncerner. Såväl arbetstillfällen som ekonomiska överskott måste spridas brett över hela Medelhavsregionen. Herr talman!
I Syrien biter sig Assadregimen envetet kvar och tvekar inte att föra krig mot den egna befolkningen, vilket lett till en militarisering av motståndet och tilltagande våldsspiraler. Flyktingströmmarna sväller, såväl inom landet som till grannländerna, och det är viktigt att Sverige fortsätter att bidra generöst med humanitär hjälp till flyktinglägren och påverkar andra EU-länder att göra detsamma.
Som ett litet alliansfritt land med lång tradition av fredsmedling har Sverige ett bjudande ansvar att - i nära samarbete med FN:s sändebud Lakhdar Brahimi - stå i aktiv dialog med olika relevanta aktörer. Det är av stor vikt att Utrikesdepartementet avsätter resurser för detta. Herr talman!
Miljöpartiet anser, i likhet med utskottsmajoriteten, att Sverige snarast bör erkänna Sahariska arabiska demokratiska republiken, i dagligt tal Västsahara, som en fri och självständig stat. Sverige bör även verka för detta inom EU. Herr talman! Jag vill avslutningsvis yrka bifall till reservationerna 4, 7, 10, 12 och 22.