Meeri Wasberg (S):
Jag vill inledningsvis säga att det är glädjande att se att statsrådet Littorin är på benen igen. Jag tillhör inte dem som är lite cyniskt lagda, så jag vill inte att någon ska utsättas för den av er försämrade sjukförsäkring som just nu börjar skörda sina offer. Jag vill också tacka Littorin för svaret, även om det visar att regeringen Reinfeldt inte har för avsikt att återupprätta arbetslinjen på riktigt.
Det gick an att inför valet 2006 göra sig bred över behovet av att återupprätta arbetslinjen, men nu när regeringen Reinfeldt och statsrådet Littorin verkligen har ansvaret och makten att förändra väljer ni i stället att försämra. Det är lite svårt att förstå. Jag tror dessutom inte att jag är ensam om att inte riktigt förstå hur det som vi i dag debatterar skulle vara förenligt med arbetslinjen.
Rimligtvis borde varje timme räknas. Statsrådet säger som vi precis hörde i sitt svar: "Deltidsarbete, för den som vill och kan arbeta mer, kan vara utmärkt under förutsättning att det handlar om en begränsad tid. Visar det sig att deltidsarbetet inte leder till ett heltidsarbete kan det vara mer effektivt, och därmed förenligt med arbetslinjen, att personen i stället söker arbete på heltid." På sitt sätt finns så klart ett uns av logik i detta.
Om deltidsarbetet inte leder till heltid bör personen söka ett annat arbete på heltid eller kanske komplettera med ytterligare arbete på deltid. Statsrådet väljer dock att bortse från att en viktig faktor när det gäller arbetssökande är vikten av att bibehålla och förädla sin kompetens samt att visa för potentiella arbetsgivare att man är aktiv. Det kan vara svårt att få arbetsgivares förståelse när man avstår från att arbeta de timmar som dyker upp.
Att försvara sig med att man vill ha arbete på heltid kanske inte räcker. Lite längre ned i texten blir det riktigt svårt att få ihop logiken. Ministern försöker förklara deltidsregeln som ett sätt att undvika och komma åt långtidsarbetslöshet och anser att det skulle handla om att den som vill arbeta på heltid ska få göra det.
Ministern försöker förklara att den här deltidsregeln är ett incitament för de deltidsarbetslösa att söka heltidsarbete och därmed sätter press på arbetsgivarna. Det är helt och hållet bortom all logik. Arbetsgivarna brukar anställa arbetskraft i den omfattning de har behov av, och arbetsgivarens behov ökar inte bara för att till exempel Anna Jonassons 75 deltidsdagar tar slut.
Det finns inga egentliga incitament för arbetsgivarna att anställa personer på heltid som i dag arbetar deltid. Statsrådet talar om kostnader för att byta personal. Javisst, men låt oss konstatera att den kostnaden är väldigt olika i olika branscher och att den aldrig har avhållit arbetsgivare från att byta personal.
Regeringen Reinfeldt och statsrådet Littorin har flera gånger visat att de tror på ekonomiska styrmedel, men det verkar bara gälla för löntagarna och i fråga om våra gemensamma trygghetssystem, såsom arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen. Vi ser inga förslag som jämnar ut oddsen för bland annat arbetsgivare och arbetstagare. Tror ni eller tror ni inte på ekonomiska styrmedel? Jag tycker att det bästa man kan säga om regeringens politik är att den är konsekvent.
Den ställer krav på löntagarna, på de arbetslösa, på de sjuka - på alla dem som Moderaterna i valrörelsen 2006 sade sig värna. Det är ingen överdrift att kalla detta för den kalla handens politik. Med detta sagt vill jag gärna ge statsrådet Littorin chans att svara på frågan på nytt.
Vilka initiativ avser statsrådet att ta för att se till att arbetslöshetsförsäkringen verkligen bidrar till en arbetslinje och inte till en arbetslöshetslinje, när det gäller både de arbetslösa som tvingas tacka nej till arbete och att öka incitamenten för arbetsgivarna att anställa på heltid?