Annika Hirvonen (MP):
Det gläder mig verkligen. Herr talman! Sverige har världens första feministiska regering. Det förpliktar verkligen.
Jag ser fram emot att regeringen fortsätter att granskas och sätts under lupp, så att vi är noga med att det inte bara är några förslag utan faktiskt helheten som kommer att leda till jämställdhet. Herr talman!
Jag tänker att skillnaden mellan en feministisk regering och en regering som bara pratar om jämställdhet kan jämföras lite grann med hur många av oss hanterar nyårslöften. Vi lovar dyrt och heligt att träna mer för att bli sundare och komma i form. Och vi går till gymmet och kör vårt träningspass.
Men när vi kommer hem sätter vi oss i soffan, dukar fram den extra semlan och kanske lite jordnötter och chips och ett glas läsk.
När det gäller jämställdheten kan den där semlan och läsken jämföras med ett vårdnadsbidrag och ett jobbskatteavdrag, ett andra jobbskatteavdrag, ett tredje jobbskatteavdrag, ett fjärde jobbskatteavdrag och ett femte jobbskatteavdrag. Men tack och lov bytte vi regering innan det blev ett sjätte, sjunde och femtonde jobbskatteavdrag.
Att jag jämför med just jobbskatteavdragen är därför att jobbskatteavdragen är det som mest har bidragit till att öka de totala inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor i Sverige. Vi talade tidigare om det allvarliga i att Sverige har tappat i rankning jämfört med andra länder. Men det allvarligaste är trots allt att Sverige har tappat jämfört med sig självt.
Sverige har backat i stället för att gå framåt, och detta trots att man samtidigt faktiskt har genomfört en hel del åtgärder som är bra. Bland annat Maria Arnholm från Folkpartiet redogjorde för dem. Tänk var vi hade hamnat om vi inte också hade ätit de där semlorna!
Något som gläder mig är alla de konkreta förslag som har diskuterats i dag och som även presenterades av Stefan Löfven i regeringsförklaringen. Det pratas, och det lovas. Det kommer att genomföras åtgärder som adresserar de strukturella skillnaderna i lön mellan kvinnodominerade yrkeskårer och mansdominerade yrkeskårer.
Det blir lönekartläggningar varje år som riktar in sig på löneskillnaderna mellan lika eller likvärdiga yrken och personer. Det kommer också att vidtas åtgärder som adresserar till exempel skillnaden i andel män och kvinnor som arbetar.
Den allra viktigaste åtgärden är den tredje reserverade månaden i föräldraförsäkringen. Den ser ut att ha stöd i kammaren, och jag hoppas verkligen att Vänsterpartiet ser att ett steg framåt i alla fall är bättre än att stå still. Jag sitter i justitieutskottet, där vi i går debatterade våldsbrott och brottsoffer. Även här gör regeringen många satsningar.
Att vilja ge ytterligare 100 miljoner till kvinnojourerna visar, även om det tyvärr röstades ned, på en ökad ambition för att skydda dem vi inte klarade av att skydda från våld. Det handlar om dem som redan har blivit utsatta.
Vi pratar om 17 000 kvinnor som har blivit utsatta för våld av en person som är bekant till dem, herr talman - 17 000. Av dessa finns 17 inte längre hos oss. Regeringen har också aviserat och gett ytterligare direktiv till Sexualbrottsutredningen. Man har varit tydlig med att ett nej ska vara ett nej i det här landet.
Vi ska införa en samtyckeslag. Det ska inte längre finnas någon tvekan om att ett nej är ett nej. Herr talman! Jag får be om ursäkt, för jag tror att jag kommer att dra över min aviserade talartid.
Jag ska dock inte gå in på alla de åtgärder i jämställdhetspolitiken som den feministiska regeringen avser att vidta - många har redan nämnts tidigare - utan vill i stället ägna lite tid åt den andra delen av dagens debatt, nämligen antidiskriminering.
Miljöpartiet vill skapa ett mänskligt, välkomnande Sverige där alla kan delta på sina egna villkor. Vår övertygelse är att det sker med hjälp av öppenhet mot omvärlden och genom ett öppet, inkluderande samhälle där alla har samma möjligheter till självförverkligande. Det är vår gemensamma framtid som förenar oss.
Precis som med USA och deras American dream handlar det om vår gemensamma framtid snarare än hudfärg, etnicitet eller religion. Vi behöver varandra. Alla behövs om vi ska bygga de hållbara, mänskliga och gröna samhällen vi vill se.
Vi vill undanröja de hinder som finns för att alla ska kunna vara med på lika villkor i bygget av vår gemensamma framtid. Vi värnar rätten att vara stolt över alla identiteter och kulturer, även om de är olika, och vi är väldigt positiva till att den här regeringen tar diskrimineringsfrågorna på allvar.
Redan i regeringsförklaringen påpekade statsministern att antisemitism, antiziganism, islamofobi och afrofobi inte ska ha någon plats i Sverige. Samtalet kring demokratins principer och alla människors lika värde måste pågå ständigt.
Sverige ska stärka och stå upp för nationella minoriteters rättigheter, och grund- och gymnasieskolor ska i sitt värdegrundsarbete motverka rasism.
Ett nationellt kunskapscentrum och resurscentrum för forskning om rasism ska inrättas, och regeringen kommer att sprida de lyckade modeller som redan i dag finns för att minska rekryteringen av människor till rasistiska organisationer. En annan insats som är viktig är att se till att reglerna anpassas även till andra familjer än kärnfamiljen.
Det, mina vänner, är att anpassa familjepolitiken efter verkligheten. Sverige har kommit långt, och regeringen vill gå ännu längre. Det allra första steget när vi pratar om antidiskriminering är att se till att vi lagfäster rätten att inte bli diskriminerad. Här har vi faktiskt misslyckats.
Förra året röstade de borgerliga partierna ihop med Sverigedemokraterna för att diskriminering av personer med funktionsnedsättning ska bli regel snarare än undantag.
Trots att man lovade att otillgänglighet skulle klassas som diskriminering ledde undantaget för företag med mindre än tio anställda i realiteten till att 90 procent av till exempel hotell, restaurang- och kaféverksamhet inte behöver anpassas - även om det skulle vara enkelt och billigt.
Samma sak gäller 99 procent av kultursektorn. Det betyder att undantaget är regel. Det behöver vi ändra på, och det har aviserats i regeringsförklaringen.
Bara för ett par veckor sedan talade även kultur- och demokratiministern om att sätta igång arbetet för att se till att tillgänglighet ska klassas som diskriminering och att alla människors rätt att inte bli diskriminerade faktiskt ska återspeglas i lag. Först när lagen är på plats kan vi prata om att det är dags att göra verkstad, Désirée Pethrus.
I dag är det nämligen inte så. Herr talman! Jag ber återigen om ursäkt för att jag missbedömt tidsåtgången. Jag vill avsluta med att yrka bifall till förslaget i betänkandet.