KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ragnwi Marcelind (KD):
Det är precis det jag försöker göra. Därför tycker jag att det är väldigt märkligt när Owe Hellberg säger att Vänsterpartiet är ett fristående parti som fattar sina egna beslut och sedan kommer överens med majoriteten om vad som ska beslutas. Vi har ett väldigt tydligt exempel i det här betänkandet, där Owe Hellberg faktiskt reserverar sig till förmån för till exempel fastighetskoordinater.
Men efter bearbetning av Socialdemokraterna var ni inte det självständiga partiet som vågade stå för den uppfattningen, utan ni backade. När det gäller elöverkänslighet och trygga zoner för elöverkänsliga så att de ska kunna leva och bo i vårt samhälle har vi väckt en motion nu tre år i rad, som Owe Hellberg har sagt nej till. Där vill vi trygga att kommuner ska kunna bygga just sådana zoner som Frivolten vill bygga uppe i Bollnäs.
Där tycker jag faktiskt att det faller tillbaka på Owe Hellberg att tala om varför han inte har stött vårt förslag som fristående parti som inte är beroende av Socialdemokraterna och Miljöpartiet och som säger sig värna om de elöverkänsliga. När det gäller PBL och de här masterna är det trots allt så att man i kommunerna kan säga nej. Det är faktiskt så.
Om Owe Hellberg har en annan uppfattning måste han tala om vad den bottnar i. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi inte målar ut spöken som inte finns. Det finns massor av människor som mår väldigt dåligt, och det är för de människorna vi ska se till att de får en zon där de kan leva och bo. Det är möjligt om det bara skapas resurser och finns en vilja. Vi har mark. Vi har utpekad tomt.
Vi har två villiga kommuner i vårt hemlän som inget hellre vill än att starta en byggnation för Frivoltenprojektet. Men det finns ingen som vill gå in och stötta med resurser från statens eller Boverkets sida. Till Boverket har jag också skickat en skrivelse.
Ragnwi Marcelind (KD):
Det finns ett par frågor som jag gärna skulle vilja justera för protokollets skull. Det gäller bland annat tomträtt. Jag vet inte om det var en medveten vinkling eller ett missförstånd från Lilian Virgins sida, men om man läser reservationen står det väldigt tydligt att det enligt vår mening är önskvärt att tomträttshavarna i alla Sveriges kommuner erbjuds att friköpa sin tomt.
Det handlar alltså inte om att köra över det kommunala självstyret, utan det handlar om att alla människor ska ha samma möjligheter utifrån ett rättviseperspektiv. Jag kunde köpa ut min tomt till ett visst pris därför att jag var politiker och insatt i frågan. Jag vet att efter den 1 april blir det över 10 % dyrare för dem som inte hade samma kännedom som jag, och det tycker inte jag är riktigt.
Det gäller också frågan om boplikt där Lilian Virgin säger i sitt anförande att Kristdemokraterna motionerar och vill ha boplikt. Det är alltså en enskild motion. Tänk om vi, när vi håller våra anföranden, skulle ta upp alla enskilda motioner som av och till kommer från socialdemokratiskt håll. Jag vill att det ska vara tydligt i protokollet.
Boplikt handlar framför allt om att främja att människor kan bo kvar på platser genom helt andra åtgärder, genom näringslivsfrågor, arbetsmarknadspolitiska frågor och infrastrukturfrågor, som Lars Tysklind också tog upp här.
Sedan vill jag fråga Lilian Virgin vad som egentligen menas när man inte vågar ta ställning för att vi ska ha en utredning utan säger att avsikten är att Lantmäteriet ska få ta ställning till den fortsatta hanteringen av koordinater. Jag tycker att det var lite svagt med anledning av att det fanns en så öppen diskussion i utskottet och att alla ställde sig så positiva till det här förslaget.
Jag hoppas att den frågan ska ligga fast och att ni kan komma tillbaka med den. Vad menas med att Lantmäteriet ska bestämma i den här frågan?
Ragnwi Marcelind (KD):
Jag kan intyga att Lilian Virgin inte är någon oärlig person utan en mycket trovärdig person! Men vad jag ville få fram var om man på något sätt försökte vinkla eller missförstod inriktningen i de här motionerna. Lilian Virgin säger att kommunerna kan hantera tomträttserbjudanden om att köpa loss tomter. Uppenbarligen kan de ju inte det.
I min kommun, som har varit röd i 80 år med Socialdemokraterna vid makten, har uppenbarligen inte mina kamrater i kommunen haft samma möjlighet som jag att köpa ut sin tomträtt nu innan det här beslutet kom 1 april, därför att det inte har gått ut något erbjudande. Vi har inte fått något erbjudande. Det här luskade vi ut ändå. Det är det jag menar.
Detta pekar tydligt på att det behövs ett annat system, där alla faktiskt ställs inför frågeställningen: Vill ni köpa ut er tomträtt?
Där tycker jag att kommunen ska vara mer aktiv, och jag hoppas verkligen att vi ska få se ett större intresse också från Socialdemokraternas sida i den här frågan, eftersom rättviseperspektivet och de aspekterna ju i alla fall enligt tradition är viktiga frågor för socialdemokratin. Frågan om fastighetskoordinater behöver vi inte diskutera längre.
Jag kommer naturligtvis, herr talman, om jag är tillbaka här i kammaren efter höstens val, att driva den här frågan vidare och tycker att det känns intressant med alla idéer och tankar som innehåller nytänkande. Det är det som den här kammaren och den här regeringen skulle behöva.
Nu hoppas vi på en ny regering, som vi vet har mycket nya idéer och tankar, och då kanske vi kan få se på en annan politik i samhället och andra resultat - effektiviseringar som kan göra att vi sparar pengar för att satsa dem på annat.
Ragnwi Marcelind (KD):
Jag har tagit del av miljöministerns svar till Bengt-Anders Johansson och kan inte påstå att svaret på något sätt förändrar min tidigare uppfattning att kommunerna har körts över i strandskyddsfrågan. Som ansvarig för strandskyddsfrågorna har ministern i rask takt försökt att driva igenom en mycket dålig reformering av strandskyddet.
De berörda kommunerna behöver ett flexiblare regelverk, precis som Bengt-Anders har varit inne på, för att kunna bygga mer längs kuster och vattendrag. De gavs inte ens en rimlig remisstid för att komma in med sina synpunkter.
Jag kan inte se annat än att Socialdemokraterna i stället för att ge kommunerna ett större inflytande över bostadsplanering kringskär det kommunala självstyret och den demokratiska processen. I svaret säger ministern att formerna för remissbehandlingen ligger inom ramen för de krav som ställs.
Hur förhåller det sig till de uttalanden som KU redan tidigare har framfört när det gäller just remisstider?
Hur står sig beslutet att hålla ett så kallat remissmöte några dagar innan jul i förhållande till KU:s beslut att sådana möten bara ska hållas i undantagsfall? Vi såg också resultatet av det hastigt påkomna remissmötet. Det var ungefär tio kommuner som hade möjlighet att sluta upp.
Det som i departementets föreställningsvärld tydligen uppfattas som fullt tillräcklig tid är inte nödvändigtvis det i andra sammanhang där den demokratiska processen värderas annorlunda. Det finns kommuner som låter både kommunstyrelsen och kommunfullmäktige fatta beslut i sådana remissärenden som det rör sig om i det aktuella fallet. Då är vi alla medvetna om att det krävs mer tid.
Den snäva tidsmarginalen gav inte kommunerna det utrymmet. Intressen utanför kretsen av remissinstanser har också enligt uppgifter haft väldigt svårt att kunna ta del av informationen, eftersom det reviderade förslaget inte har funnits med på regeringens hemsida. Det skulle jag också vilja ha en kommentar om.
Det är mycket anmärkningsvärt att ett förslag med så stor betydelse för framtiden för många kommuner i Sverige kan ha en sådan kort remisstid. Demokratin sätts helt enkelt ur spel då remisstiden knappast möjliggör en korrekt demokratisk behandling av frågan ens i de kommuner som är remissinstans.
Bristen på tillgänglighet för andra intresserade än remissinstanserna gör förfarandet ännu mindre legitimt. Jag vill till slut i sakfrågan anföra det som jag tidigare har sagt när jag har debatterat frågan med miljöministern. Man brukar säga om Finland att det är de tusen sjöarnas land. Det har 56 000 sjöar större än en hektar.
Men Sverige har faktiskt över 98 000 sjöar som är större än en hektar. Stränder är någonting vi har en väldigt stor tillgång till.
Därför tycker jag att kommunerna borde få en större möjlighet att själva besluta om hur de vill planlägga attraktiva boenden som också är strandnära utan att regeringen ska vara klåfingrig och styra kommunerna i frågan.
Ragnwi Marcelind (KD):
Ministern undviker gärna processfrågan, och det kan jag förstå. Men även om vi skulle fokusera på sakfrågan så har jag lite svårt att förstå det här. Jag kan inte se att svaret på interpellationen ger några starka skäl till att staten ska ha den exklusiva rätten att bestämma över vårt lands stränder och våra kommuners stränder.
Ministern säger att jag låter som att jag uppfattar att regeringen håller på att smyga på kommunerna en revolution. Det är inte i första hand jag som uppfattar det så, utan kommunerna upplever det som att detta förfarande inte är godtagbart. Man känner sig blåst och man känner sig lurad. Det tror jag att ministern är fullt medveten om och har fått många indikationer på.
Miljöministern säger i sitt första svar att kommunernas bidrag behandlas som värdefulla inslag. Vad är det för någonting? Jag tycker att kommunernas åsikter och synpunkter måste vara oerhört vägledande dels utifrån det kommunala självstyret, dels därför att detta är människor med stor kompetens när det gäller hur det ser ut ute i deras kommuner.
De vet vilka strandnära möjligheter man har att bebygga för att skapa den tillväxt som interpellanten har talat om. Sanningen är den att staten inte vill släppa ifrån sig rätten att bestämma. Det beklagar jag. Jag skulle önska att den fortsatta processen i strandskyddsfrågan kunde handla mycket mer om att ge kommunerna fria händer att själva bedöma.
Jag tror att människor som sitter i de kommunala styrande organen har en vilja att bevara vår vackra natur men också att skapa möjligheter för människor att leva och bo på attraktiva boplatser som skapar en vilja för människor att också flytta från våra storstadsområden till glesbygd.
Ragnwi Marcelind (KD):
En viktig orsak till den omfattande svarthandeln är att det på dagens bostadsmarknad inte bara råder bostadsbrist utan också att det finns en bristande överensstämmelse mellan hyresgästernas värderingar av lägenheter och deras hyresnivåer. Det påtalade regeringen när Hyressättningsutredningen tillsattes år 2003. Låt mig citera ur direktiven till utredningen.
Det stod: "Under de senaste åren har det allt oftare ifrågasatts om de hyresskillnader som finns mellan olika lägenheter är rimliga från bruksvärdessynpunkt. Framför allt har diskussionen gällt hyresskillnaderna mellan lägenheter i attraktiva områden och lägenheter i mindre attraktiva områden samt produktionsårets betydelse för hyran.
I den överenskommelse som hyresmarknadens parter har träffat, där frågan också har behandlats, görs bedömningen att hyrorna på dessa orter på ett dåligt sätt svarar mot hyresgästernas värderingar och att sådana brister bör rättas till.
- - - Mot bakgrund av intresset av att bruksvärdessystemet långsiktigt skall fungera på ett tillfredsställande sätt är det viktigt att skillnader mellan olika hyror motsvaras av skillnader i bruksvärde och att de därmed upplevs som rättvisa. Det finns därför anledning att se över förutsättningarna för att genomföra förändringar i hyresstrukturerna i det befintliga lägenhetsbeståndet.
Frågan om huruvida differentierade hyror för likvärdiga lägenheter bör användas för att genomföra bruksvärdesanpassningar bör därvid övervägas." Regeringens hyresutredare presenterade också år 2004 just ett sådant förslag till lagstiftning.
Genom att successivt anpassa hyrorna i det befintliga beståndet till det bruksvärde som hyresgästerna upplever rättvist skulle rimligare hyresskillnader uppnås, vilket naturligtvis i förlängningen skulle undergräva förutsättningarna för en svart marknad.
Därför blir jag lite fundersam, Mona Sahlin, när jag läser den lagrådsremiss som nyligen har avlämnats. Varför har Mona Sahlin i lagrådsremissen om hyressättningssystemet valt att lämna detta utredningsförslag därhän?
Det är ju ett förslag som också parterna har efterlyst för att man ska kunna normalisera förhållandena på bostadsmarknaden. Det vore intressant att få veta det. Jag träffade en representant från bostadsutskottet i en debatt i går, en socialdemokrat, som uttryckte att Socialdemokraterna nu verkligen prioriterar bostadsfrågorna inför valet.
Göran Persson hade i en valupptakt inom socialdemokratin ägnat två tredjedelar av sin talartid åt att tala om bostadsfrågor.
Då undrar jag: När regeringen nu ska lämna propositioner till riksdagen för att underlätta för att vi ska få ett bättre system på hyresmarknaden, varför vågar man då inte ens följa de diskussioner som man själv tidigare har fört och komma med konkreta förslag som kan förändra? Det vore bra om Mona Sahlin kunde tala om varför.
Ragnwi Marcelind (KD):
Jag måste säga att jag inte imponeras särskilt av Mona Sahlins retoriska försvarsmekanismer som alltid utlöses när regeringen får kritik för sina insatser. Jag har också väldigt svårt att inse och förstå varför Mona Sahlin ska vara så orolig för en sådan förändring som regeringens egen utredare har föreslagit. Varför inte våga pröva goda förslag?
I utredningen framhävs Malmö som ett gott exempel på hur man avtalsvägen kan nå hyresdifferentiering inom en och samma fastighet, mellan nya och gamla kontrakt. Vi har med bostadsutskottet besökt MKB och fått en redogörelse för hur det här fungerar.
Utredaren skriver också: Synpunkten att hyran för en lägenhet kan vara för hög eller för låg i förhållande till lägenhetens bruksvärde, beroende till exempel på hur attraktivt lägenheten är belägen, har fått stöd i olika undersökningar. På vissa orter i Sverige har detta lett till förändringar av hyresstrukturen inom ramen för de kollektiva förhandlingarna om hyran för allmännyttans lägenheter.
Bruksvärdet för vissa lägenheter höjs då ibland kraftigt medan bruksvärdet för andra ligger stilla eller sänks.
Jag undrar bara varför det ska vara så svårt att lagstiftningsvägen våga stödja hyresutvecklingen i Stockholm och Göteborg så att den mer kommer att likna den situation som råder i Malmö, som trots allt annars brukar beskrivas som föregångare när det gäller hyressättningsområdet.
Jag är besviken om det inte kommer att vara tydligare i den här utredningen än det har aviserats. Jag hoppas att Mona Sahlin kan förklara varför. Det svaret tycker jag inte att jag fick.
Ragnwi Marcelind (KD):
Hans Karlsson får ursäkta om jag låter besviken, efter allt vi har sett och gått igenom i vårt län. Det har varit den ena insatsen, åtgärden och det ena paketet efter det andra. Det har inte visat sig att de har varit insatser av det slaget att de har gett en förändrad bild. Man kan se på siffror som man vill. De senaste siffrorna jag fick i går från Gävle kommun visar att det har blivit en bättre situation i Gävle kommun.
Däremot har arbetstillfällena minskat ute i länet. Arbetslösheten har ökat i länet men det har däremot skett en vändning i Gävle, som är en större ort. Det har initialt visat sig, inte bara i mitt hemlän utan i kommun efter kommun som TT har granskat, finnas en stark kritik inte minst från Kommunal mot plusjobb.
Här har det handlat om vilka arbeten som plusjobbarna ska sköta. I mitt län har man varit noga med att de får bara gå in och göra jobb som inte konkurrerar med det ordinarie arbetet, vilket har lett till att de är ute och går, lyssnar på radio och läser böcker. Det är inga jobb som de sedan kan bli fast anställda på inför framtiden. Det är oroväckande.
Det finns dessutom en färsk studie från Gävle som inte överraskande visar att det är de som inte får godkända betyg i skolan som också i högre grad är arbetslösa och helt utanför arbetsmarknaden. Det är en av de andra sistaplatserna vi har i ligan i vårt län, nämligen att vi har den lägsta utbildningsnivån.
Det är också ytterligare ett tecken på att den misslyckade politiken som bedrivs även på skolpolitikens område leder till massarbetslöshet hos ungdomar. Ungdomarna riskerar att i högre grad vara utan jobb. Då blir det konsekvenser på sikt inför deras livsframtid som kan vara nog så oroväckande när vi ser hur många som hamnar i drogmissbruk och kriminalitet.
Om vi ska kunna garantera en god välfärd inför framtiden - det tror jag att Hans Karlsson håller med mig om - kan vi inte låna pengar för att öka på bidragen till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vi måste hitta något annat än dessa stödpaket, inte minst för vårt län.
Det krävs andra reformer av annat slag, där också skolundervisningen sker på ett sådant sätt att den leder till yrkesutbildningar - inte minst i vårt län där vi har behov av yrkesutbildning i företagen. Det är inte fråga om att företagen inte vill växa i mitt län. En alldeles färsk undersökning som har gjorts visar att sju av tio företag vill växa.
De vill anställa fler, men regelsystemet, skattesystemet och andra pålagor gör det omöjligt för företagen att växa. Det är där jag menar att åtgärderna behöver sättas in om vi på sikt ska garantera jobb till vårt län som blir kvar. Till sist vill jag ta upp frågan om de indragna pengarna från länsstyrelsen. Det pekar på ytterligare problem.
Det är fråga om 66 miljoner kronor för regional utveckling som nu inte delas ut till Gävleborgs län. Kan ministern svara mig hur det då ska bli med de insatser länsstyrelsen ska göra för att försöka komma till rätta med arbetsmarknadssituationen när man inte ens får utlovade pengar?
Ragnwi Marcelind (KD):
Effekter av alliansens förslag kanske vi kan återkomma till och diskutera efter valet, när Hans Karlsson får sitta och skriva interpellationer till den nya regeringen. Det är mer rimligt. Nu har regeringen haft makten i elva år, och under de elva åren har inte arbetsmarknadssituationen förändrats någonting i Gävleborgs län.
Om man skulle titta på lokala insatser har socialdemokratin dessutom haft makten i nästan 100 år i merparten av våra kommuner, så där kan man inte på något sätt skylla ifrån sig det ansvar som åläggs en regering att se till att inte alltfler unga människor står utanför arbetsmarknaden. Det är precis det som har skett under Hans Karlssons period. Vi är ett land som har en åldrande befolkning, och vi behöver alltfler människor i arbete.
Att det då är ungdomar som har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden är helt oacceptabelt. Att 28 % av ungdomarna hemma i Söderhamns kommun inte ska ha ett arbete att gå till är oacceptabelt. Ministern säger att jag står här och försöker kräva nya reformer. Ja, det är klart att jag gör det, därför att de reformer som vi har arbetat med under de senaste elva åren inte har visat något resultat.
Det är det jag menar: Det ansvaret kan inte Hans Karlsson skjuta över på någon annan, utan det är den sittande regeringen och Hans Karlssons ansvar. Jag tycker att var och en bör utkräva ett svar på frågan: Om ni så tydligt vet vilka åtgärder som ska sättas in, varför vidtar ni dem inte? Om ni vet så tydligt att de åtgärder som alliansen föreslår är så felaktiga får ni väl återkomma i opposition och ta en interpellationsdebatt om den frågan då.
Men nu är det er regeringsperiod som ni ska ta ansvar för, och ni ska tala om varför över en miljon människor är utan jobb av ett eller annat skäl i vårt svenska välfärdsland, där högkonjunkturen aldrig har varit bättre än vad den är i dag.
Marita Ulvskog (S):
När det gäller frågan om att omlokalisera och utlokalisera statlig verksamhet till olika delar av landet är riksdagen och regeringen helt överens. Det finns ett antal uttalanden under de senaste 14-15 åren i denna fråga. Det började 1990 då vi lade fast vissa riktlinjer för lokaliseringen av statlig verksamhet.
Det fortsatte med ett uttalande 1996 i riksdagen. Och i februari 2000 var det i anslutning till försvarsomställningen.
Det finns alltså ingen åsiktsskillnad här, utan för kulturpolitiken såväl som för andra politikområden är det väldigt viktigt att försöka sprida verksamhet. Det län som interpellanten själv kommer ifrån har också ett antal verksamheter där vi har valt just en sådan organisationsmodell.
Det gäller till exempel Språk- och folkminnesinstitutet, som ligger under Kulturdepartementet. Det är centraliserat till olika delar av landet. En väsentlig del ligger i Umeå. Det är viktigt för bland annat det samiska språket att det ligger just i Umeå. Det finns numera en konstnärlig högskola i Umeå.
Det finns ett bildmuseum som vi stöder både från Utbildningsdepartementets och från Kulturdepartementets sida. Man har också haft ett nationellt uppdrag. Filmpolitikens omläggning innebär att vi under några få år har gått från en situation där nästan all film i Sverige producerades i Stockholm till att film numera produceras i norra Sverige, i Västsverige och i Skåne.
Vi har vänt på kartan, och det är resultatet av en mycket medveten politik på kulturområdet. Vi kommer att fortsätta med det. När det gäller arkivverksamhet är landsarkiven kolossalt viktiga. Vi utnyttjar varje tillfälle att försöka verka för att de möjligheter till myndigheter, till arkiv och till förvaring och liknande som finns runtom i landet faktiskt också tas till vara.
Marita Ulvskog (S):
Statens ljud- och bildarkiv är, som sagt, utbildningsminister Thomas Östros ansvarsområde. Jag tänker inte gå in på det. Som jag redovisar i svaret pågår en utredning som handlar om att se över den befintliga verksamheten.
Östros har i ett frågesvar rätt nyligen meddelat att det inte är aktuellt att inrätta någon ny myndighet och därmed inte med någon omlokalisering. När det gäller det område som jag har ansvar för kan jag kort redovisa följande.
Det finns naturligtvis en mängd bergrum runtom i landet som utnyttjas av museer - statsbidragsstödda museer och också nationella museer som är helt statligt finansierade. Samtidigt finns det gott om bergrum.
Vi har, för att ta ännu ett exempel, valt att lokalisera en helt ny verksamhet som riksdagen har beslutat om och som handlar om filmvård av den icke-fiktiva filmen till Grängesberg där man i det gamla gruvområdet har en mängd bergrum och andra lokaliteter.
Det bedrivs nu en mycket bra verksamhet i dessa övergivna utrymmen. Även Stiftelsen Föremålsvård, som riksdagen beslutat om, använder i viss mån den här typen av lokaler på de ställen som de lokaliserats till. Vi är hela tiden vaksamma när det gäller att hitta möjligheter att sprida verksamhet.
En partikamrat till interpellanten är ordförande i Naturhistoriska riksmuseet. Vi tycker att det är intressant om Naturhistoriska riksmuseet också söker möjligheter för att arkivera en del av det material som man inte dagligen eller väldigt ofta använder i just bergrum en bit ut i landet. Det här är sådant som vi för en ständig dialog om med våra museimyndigheter.
Jag tycker att det känns fint att veta att jag har starkt stöd från interpellanten när jag driver de här frågorna.
Marita Ulvskog (S):
När det gäller utredningen Mål i mun valde vi att låta den ledas av en mycket kvalificerad ledamot av riksdagen, Åke Gustavsson, som alltid har varit djupt engagerad i att vi ska ha en bra regional spridning av kulturinsatserna. Det handlar om att slå ihop befintliga verksamheter i Stockholm till en del.
Likväl har det blivit så att det utredningsförslag som nu föreligger sönderfaller i olika delar - ett slags Stockholmsdel, en del som handlar om det samiska som ska förläggas till ett område av Sverige där någon typ av samiska talas och en del som handlar om meänkieli.
Vi i regeringen har inte hunnit så långt att vi är färdiga med en proposition, utan vi har angett att en sådan kommer under 2004. Naturligtvis kommer vi, som vanligt, att ta hänsyn till den huvudregel vi har, nämligen att Stockholm eller andra storstäder inte ska väljas för nya verksamheter.
Väljer man att inte flytta ut ska det vara alldeles speciella skäl för det. Det kommer vi att ta med oss men vad det i slutändan betyder vad gäller propositionen utifrån Mål i mun kan jag inte svara på. Egentligen handlar det om ett tredelat geografiskt förslag från kommittén som vi har att arbeta med.