Anders Borg (M):
Det finns bara ett problem för Eva-Lena Jansson och Peter Persson, och det är verkligheten. Det enda som gör att deras tal om rättvisa klingar så falskt och så tomt är att vi vet vad som händer. Eva-Lena Jansson redovisar att inkomstskillnaderna i Sverige från 1995 till 2010 stigit snabbare än i nästan alla andra industriländer.
Det är naturligtvis bekymmersamt. Men det som gör det så utomordentligt bekymmersamt för Eva-Lena Jansson och Peter Persson är att nästan hela ökningen, 90 procent, ligger under 1994-2006. Det är under de socialdemokratiska åren Gini-koefficienten stiger. Det är då den stiger från 0,22 till 0,29. Det är då den ökar. Sedan har den stått still. I många andra OECD-länder har den ökat under krisen.
Det som händer under kriser är att skillnaderna ökar om man drar isär samhällen. Där har Sverige klarat sig bra 2006-2010 jämfört med andra. Då har den ökat från 0,287 till 0,297, alltså en marginell förändring i förhållande till den mycket kraftiga ökning vi upplevde under de socialdemokratiska åren. Varför kan Socialdemokraterna aldrig ta sitt eget misslyckande som utgångspunkt när de utformar sin politik?
Varför inte erkänna att det handlar om att man undergrävde kunskapsskolan, att man underminerade lärarna, att resultat inte blev viktigt, att utvärdering inte fick göras med hjälp av nationella prov och betyg? Varför inte erkänna att man byggde en välfärdsmodell som var överfylld av fattigdomsfällor, inaktivitetsfällor och arbetslöshetsfällor?
Varför inte resa sig upp och på ett hederligt sätt erkänna att det var Socialdemokraterna som byggde ut orättvisorna? Vi kan inte ändra på statistiken. Jag kan inte vara skyldig till att inkomstskillnaderna steg 1994-2006. Det är ju de socialdemokratiska åren. Det var då förmögenhetskoncentrationen ökade. Det var då utanförskapet växte.
Varför inte ta på sig det ansvaret och göra en seriös utvärdering av det socialdemokratiska orättvisemisslyckandet? Varför kan socialdemokrater aldrig ta rättvisa på allvar? Jo, det är en grundläggande socialdemokratisk idé att höja skatten för vanliga löntagare, för man vill inte att vanliga människor ska ha pengar i plånboken. Och man vill använda skattehöjningarna till att bygga ut bidragssystemen. Det är kärnan i den socialdemokratiska politiken.
Inaktivitetsfällor, fattigdomsfällor, arbetslöshetsfällor - det är det direkta resultatet av Socialdemokraternas ambition att öka utanförskapet, att fler ska vara i sjukskrivning, förtidspension och ha inkomstersättning i a-kassan. Det är ju det uttalade målet från Socialdemokraterna att människor inte ska behöva stå till arbetsmarknadens förfogande, att man inte ska behöva söka utanför sitt bostadsområde, utanför sitt yrke eller utanför det område där man tidigare har haft jobb.
Man ska kunna gå ut från arbetsmarknaden och stanna i inaktivitet. Varför inte stå för det? Varför inte för en gångs skull vara ärliga mot väljarna och säga: Vi vill ta ifrån er era pengar och höja skatterna. Vi kommer att öka orättvisorna därför att målet för vår politik är att bygga ut bidragssystemen, och då kommer skillnaderna att öka. Varför inte stå för det som ändå är kärnan i er politik, att bygga ett bidragssamhälle där människor inte arbetar?