KBLab/rixvox huggingface dataset:
Veronica Palm (S):
Det är spännande att debattera socialdemokratisk skattepolitik. Men för den regering som har lett landet i fyra år har huvudingrediensen varit sänkta skatter, framför allt det som man kallar för jobbskatteavdraget. Jag tycker att Henrik von Sydow slirar lite på motiven till det. Det ska vara sänkta skatter.
Vi har nu ett trådlöst nätverk här i kammaren så jag har passat på att på den moderatstyrda sajten jobbskatteavdrag.se räkna ut hur mycket mer Henrik von Sydow har fått behålla sedan Anders Borg blev finansminister. Det är 3 593 kronor i månaden.
Det är ett annat sätt att beskriva det som Rut beskriver så här: Av de samlade skattesänkningar som den här regeringen har genomfört har den rikaste procenten i Sverige fått lika mycket som de fattigaste 25 procenten, alltså en fjärdedel av befolkningen. Det har ökat klyftorna.
Det har sänkt skatterna, men huvudsyftet har varit att öka klyftorna. Min fråga är: Är syftet att sänka skatter? Ni kallar det för jobbskatteavdrag och hävdar ibland att det är meningen att det ska ge jobb att sänka skatter mest för dem som tjänar mest. Ingen har kunnat bevisa att det har blivit så. Finansministern säger att vi kan se det om ett par år.
Tror ni fortfarande att generella skattesänkningar, mest till dem som tjänar mest, ger jobb?
Veronica Palm (S):
Jag vill göra klart för kammaren och Henrik von Sydow att jag som socialdemokrat inte ser något självändamål med att höja eller sänka skatter. Jag ser ett ändamål med att ha en bra och fungerande välfärd. Sänkta skatter kan vara en del i det, men då ska man göra det smart. Henrik von Sydow säger att den största delen går till låg- och medelinkomsttagare. Det är klart. En majoritet av svenskarna är ju låg- och medelinkomsttagare.
Den rikaste procenten i Sverige har av den här regeringen fått lika mycket i skattesänkningar som en fjärdedel av befolkningen. Det ökar klyftorna. Syftet är att sänka skatterna. Du och jag, vi som är höginkomsttagare, tjänar på detta. Vill man sänka skatter kan man göra det smartare. Problemet i Sverige har ju inte varit att det har varit för få människor som har sökt jobb.
Problemet är att det inte finns några jobb att söka och att vi inte har haft en aktiv arbetsmarknadspolitik och tillväxtpolitik. Det är snarare köpkraft som ska stimuleras. Jag tror inte att lösningen är att du och jag får ett par tusenlappar till i månaden. Lösningen är snarare att öka köpkraften hos dem som har det tuffast. Det är det ena man kan göra.
Det andra man kan göra är att motivera den som är i utanförskap att gå tillbaka i arbete. Man har en väldigt speciell människosyn om man tror att när den som inte har ett arbete får reda på att det finns ett jobbskatteavdrag gör en ekonomisk kalkyl och säger: Nu är det lönt att jobba. Nu ska jag nog ta mig ut på arbetsmarknaden. Jag tror inte det om människor.
Jag tror att de allra flesta av oss vill arbeta och göra rätt för sig. Men man behöver verktygen och ett jobb att kunna gå till. Det är snarare så att de som är längst från arbetsmarknaden behöver svenskutbildning, kompletterande yrkesutbildning och möjlighet att komma vidare. Frågan kvarstår: Var det för jobben, eller var det bara för att sänka skatterna?
Veronica Palm (S):
Det finns en gruppledaröverenskommelse om detta. Skälet är att om man instämmer innebär det per automatik att övriga i partiet inte har instämt. Det tar väldigt lång tid om alla i varje parti ska instämma i alla företrädares anföranden. Jag nämner bara detta eftersom det finns en överenskommelse om att vara lite försiktiga med instämmanden.
Veronica Palm (S):
Du får betrakta detta som en retorisk fråga, Gunnar Andrén. Men det finns de som knarkar i detta land. Det är olagligt. Är det då bättre att legalisera narkotikan då än att bekämpa den med juridiska medel, med polis och brottsbekämpning? RUT-avdraget är ett icke tillväxtdrivande bidrag. Det är skillnaden.
Att vid konjunktursvackor använda gemensamma resurser för att stimulera ekonomin är fullt logiskt. Då är till exempel byggnation något av det mest träffsäkra. Utbildning och ökad konsumtion är andra exempel. Då leder ett ROT-avdrag till att konjunkturfallet blir mindre.
Vi får fler människor som arbetar och betalar skatt. Arbete är grunden för all välfärd. Det gör att ungarna i skolan kan få denna extra resurs och att den äldre människan på sitt boende kan få de extra tio minuter som det tar från att medicinen har delats till att man har sett till att hon har svalt den. Detta sker inte med RUT-avdraget. Ingen av oss tidigarelägger våra investeringar eller köper mer privata tjänster, utan det blir kommunicerande kärl.
Det är klart att om vi, som någon faktiskt föreslog, började ge bidrag för att folk ska gå ut med varandras hundar skulle fler köpa en sådan tjänst. Men det leder inte till tillväxt. Vi vet ingenting om att svarta tjänster skulle bli vita.
När det gäller den som redan tidigare tog sig rätten att förnedra en människa och inte ge skydd, inte ge pension, inte ge social trygghet och betala en långt lägre lön än vad som är avtalat finns det ingenting som säger att den personen i dag väljer att betala en högre lön och ge trygghet, alltså om man redan har gått över gränsen och förnedrat en annan människa på det sättet.
Veronica Palm (S):
Förskolan är otroligt viktig för barnen, för föräldrarna och för hela samhället och möjligheten att bygga samhället vidare. Förskolan är den plats där barnen ges möjlighet att lära sig att vara en bra kompis. Som föräldrar kan vi göra väldigt mycket.
Men när det gäller det sociala samspelet är förskolan oöverträfflig med en bra pedagogiskt utbildad personal och med en gruppdynamik som fungerar. Att utvecklas och att vara en del av den allmänna skolan, som ju förskolan nu är med den nya läroplanen, är också viktigt. Jag blir oroad när jag ser hur resultaten i skolan nu sjunker.
Det gäller både snittet och, framför allt, de stora grupper som i framtiden får det lite tuffare på arbetsmarknaden. Förskolan är viktig för att motverka detta och för att utveckla språket när det gäller de nya som kommer till Sverige. Förskolan är till för barnen och är barnens egen plats utanför hemmet. Men förskolan är också viktig för att föräldrarna ska få möjlighet att arbeta. Ju fler som arbetar, desto mer tillväxt blir det.
Som socialdemokrat vet jag att arbete och tillväxt är förutsättningarna för all välfärd. Då måste det finnas en förskola. Denna måste vara bra så att jag som förälder känner mig trygg när jag lämnar mina barn där och så att jag kan känna att jag kan gå till jobbet i vetskap om att mina barn har det bra. I dag ser vi hur förskolan på många olika sätt dräneras på pengar - genom avknoppningar, utförsäljningar och också nedskärningar.
Men det som gör mig mest upprörd är när det inte finns en förskola. Jag möter föräldrar på Södermalm i Stockholm som varit hemma, som varit föräldralediga, ett år eller kanske ett och ett halvt år och som vill tillbaka till arbetet. De har ett arbete och har en chef som väntar på dem, och de är på väg tillbaka.
Men kommunen säger: Nej, vi kan inte erbjuda dig en förskoleplats trots att ditt barn är över tolv månader, trots att du i tid ställt ditt barn i kö och trots att Södermalm är en stadsdel med 100 000 invånare. Det borde gå att organisera så att man kan ta sig till en förskola, men föräldrarna får ett nej till svar.
De får ett brev från den borgerliga kommunledningen i Stockholm som säger: Vi kan tyvärr inte erbjuda en förskoleplats men vill påminna om möjligheten att söka vårdnadsbidrag. Det är inte vad föräldrarna på Södermalm vill ha. De vill ha förskola till sina barn. De tror att förskolan är bra och vill jobba. De vill kunna kombinera föräldraskap och arbete.
Men de får ett brev från kommunen där det står: Testa vårdnadsbidraget! Det kan nog fungera för dig och dina barn. Att få ett sådant brev är ett hån mot föräldrar som vill vara aktiva. Ja, det är inte bara ett hån. Det är också uselt av kommunledningen att inte kunna erbjuda förskoleplats.
Det är fina ord här från statsrådet om vikten av förskola och om rätt, vite, till och med kompensation och så vidare. Jag måste ändå fråga: Vad vill Nyamko Sabuni säga till de föräldrar som fått ett sådant här brev och som köar för en förskoleplats till sina barn?
Veronica Palm (S):
Jag tycker precis som Nyamko Sabuni, att när de kvinnor som har kommit till Sverige, som riskerar att få leva stigmatiserade i områden som vi politiker kallar för utsatta områden, som inte får möjlighet att komma in på arbetsmarknaden, som inte får möjlighet att integrera, som lever i en familjesituation som vänts upp och ned, får arbete är vi långt på väg till en bra integration.
Där har både den tidigare socialdemokratiska regeringen och också den nuvarande borgerliga regeringen en läxa att göra. Vi har inte lyckats med integrationen, vi har långt kvar. Just därför tycker jag att det är så absurt att en borgerlig regering väljer - det är ett val - att ge dessa kvinnor bidrag i stället för jobb.
Hade det inte varit bättre att ge stöd till de kvinnorna, till alla kvinnor, att komma ut på arbetsmarknaden och inte ge dem ett vårdnadsbidrag som bara har till syfte att hålla dem hemma, inom hemmets fyra väggar i Rinkeby och Kista? Det här tycker jag är dåligt. Jag tycker att det är smakligt att Nyamko Sabuni erkänner att det var en kompromiss, och jag är ledsen att Folkpartiet tvingades gå med på det av olika skäl.
Men när det gäller valfriheten, Nyamko, är ni tillbaka i 90-talet. Det är väl ingen, åtminstone ingen i Stockholm, som är emot valfrihet. I den här staden går 40 procent av gymnasieeleverna i fristående skolor. Det är självklart att de är en viktig del av infrastrukturen för skolor. Det handlar bara om hur man hanterar det.
Det sätt som den borgerliga regeringen hanterar det på, när man sänker kvaliteten och ändrar lagen så att det är möjligt att avknoppa förskola i Årsta som ett år efter avknoppningen har gjort en vinst med mina skattepengar på 4 miljoner kronor, tycker jag inte är rimligt. Det är inte rätt använda skattepengar, och det sänker kvaliteten. De pengar vi avsätter för välfärd ska gå till välfärd. Jag vill avslutningsvis tacka för debatten.
Jag tycker att det är spännande att ha en förskoleminister som är folkpartist. Det uppskattar jag verkligen.
Veronica Palm (S):
Den här frågan är avgörande för hur samhället välkomnar unga människor att bli vuxna.
Jag minns vilken frihet det var att skriva under mitt första hyreskontrakt och gå ut på Stora torget i Linköping med nycklar till en egen lägenhet. Det var en etta med kokvrå och med dusch i källaren, men det var en egen lägenhet.
Jag var 18 år. Detta är inte möjligt i dag. Det finns ingen 18-åring som tänker att hon eller han har möjlighet att få ett förstahandskontrakt på en egen lägenhet. Det här handlar om vilken frihet vi vill ge våra unga vuxna. Det handlar om att få bli vuxen och starta sitt eget liv.
Men det handlar också om oss föräldrar, om att vi ska slippa vara bostadsföräldrar och ha mambor hemma hos oss hur länge som helst. Det är nämligen inte bara bostadsmarknaden som stagnerar utan hela bostadssituationen.
Under 2010 byggdes det i Sverige 1 743 hyresettor. Det har inte byggts så få sedan 1989. Samtidigt har vi den största kullen 18-25-åringar sedan 70-talet.
I dag är det 248 000 unga vuxna som saknar bostad och vill ha ett eget boende.
Detta är en total katastrof, och då räcker det inte att luta sig tillbaka och fundera på om man kan hitta andra upplåtelseformer. Ärligt talat! Unga människor vill ha en bostad. Man vill komma in på bostadsmarknaden. Det viktiga är inte vilken upplåtelseform bostaden har.
Möjligheten att komma in är ofta genom en hyresrätt, men det är inte viktigt för unga människor. Man vill komma in, få sin första bostad och få möjlighet att bli vuxen. Här har vi vuxna ett ansvar gentemot unga människor. Vi måste kunna säga till den som fyller 18 år: Du är vuxen. Du är välkommen att ta del av samhället, att försörja dig själv och att bo på egen hand.
Du ska inte behöva vänta tills du är 30 eller 35 år. Vi föräldrar ska inte heller behöva ha 30- och 35-åringar boende hemma hos oss.
Veronica Palm (S):
Regeringen kommer ju inte med något konstruktivt. Ett hyressättningssystem löser inte ungdomsbostadsproblemen. En ny plan- och bygglag kommer, enligt alla inblandade, inte direkt att "hotta upp" planprocesserna även om det är bra att man ser över lagstiftningen. Det löser dock inte ungdomsbostadsbristen.
Att man underlättar för studentlägenheter är jättebra, men med den moderatledda regeringen byggdes det under förra året 128 studentlägenheter i vårt land. Jag vill vara aktiv och verksam i ett land som bygger på kunskap, en kunskapsbaserad ekonomi.
Då krävs att vi låter våra unga få plugga och flytta och bo i studentlägenheter. Det konkreta som kommer från regeringen är att man ska hyra ut extrarummen när ungarna har flyttat hemifrån eller hyra ut källaren och inte flytta från sin villa. Så får vi inte en fungerande kedja på bostadsmarknaden.
Det löser inte problemen. Tänk om du och jag satt i var sin villa där de vuxna barnen har flyttat hemifrån, vore det inte bättre att vi sålde våra villor och att det fanns en bostadsmarknad som gjorde att vi kunde flytta någon annanstans, till en hyfsat bra bostadsrätt eller hyresrätt? Vi kunde möjligen ställa oss i kö för ett seniorboende. Jag har nog en bit kvar, men man måste ju planera sin framtid.
Då skulle en ung familj kunna flytta in och man skulle lösgöra nya lägenheter. Regeringen väljer att föra en politik som inte bara är dålig för de unga - jag tror inte att lösningen för unga människor är att bo i andra föräldrars källare - utan den är också kontraproduktiv. Den ökar stagnationen på bostadsmarknaden. Det är det enda konkreta som den här regeringen säger.
Jag glömde - man subventionerar också. Man väljer att subventionera dem som har egna hem så att de kan rusta upp sina badrum vart tionde år i stället för vart femtonde, och lägga nytt klinker i kök och hall. Det subventionerar man.
Att använda gemensamma pengar för att få i gång bostadsbyggandet och ge unga människor möjlighet att flytta hemifrån är regeringen för god för. Det är en tydlig politik. Var lägger vi våra gemensamma resurser?
Lägger vi dem på dem som har egna färdigbetalda villor för att de ska kunna rusta eller lägger vi dem på att bygga bort bostadsbristen? På vems sida står regeringen? Vem är det regeringen företräder?
Är det regelverket och strukturen på bostadsmarknaden som är det viktigaste eller är det att se att unga människor inte har någonstans att flytta? De unga behöver ta klivet ut. För det krävs en aktiv politik. Man kan välja.
Antingen kan man luta sig tillbaka och hoppas att med skattelättnader och mer ROT-avdrag kommer en och annan ytterligare att hyra ut sin källarvåning eller sitt extrarum, eller också tar man ett politiskt ansvar. Statsrådet är svaret skyldig till de 248 000 unga vuxna som saknar och efterfrågar ett eget boende.
Veronica Palm (S):
Det finns inte så många siffror i regeringens budget i tabellerna för bostadsbyggande. Det är därför glädjande att statsrådet repeterar de socialdemokratiska siffrorna. I grunden handlar det om att antingen ta politiskt ansvar och använda våra gemensamma resurser på bästa sätt för att få bäst utveckling eller att inte göra det och luta sig tillbaka och ge subventioner till dem som redan har.
Var gör våra skattepengar mest nytta? Ska du och jag kunna köpa någon som tvättar våra underkläder eller ska unga människor få möjlighet att bo någonstans? Regeringen och Socialdemokraterna gör olika prioriteringar. Jag vill gärna ha en längre och mer utvecklad debatt om det slöseri med skattepengar som regeringen pysslar med i de subventioner man ger, men det är en annan diskussion.
De tydligaste kurvhacken ser vi när skatteomläggningen gjordes. Då sjönk bostadsbyggandet. När den borgerliga regeringen tillträdde och tog bort de ganska modesta, men ändå investeringsstöd som fick i gång byggandet dök bostadsbyggandet igen.
Det går inte att komma ifrån att om man har den synen på samhället att det är bra att människor har ett eget boende och att unga får bli vuxna och ta ansvar och få sin första egna lägenhet är det också ett politiskt ansvar. Jag tycker att det här har varit en spännande och klargörande diskussion. Det handlar om synen på samhället.
Handlar ungdomsbostadsbristen om vem som kan tjäna pengar på att hyra in andras ungdomar i sin källare och hur man ska få mer skattebidrag för det eller handlar det om att vi tillsammans har ett ansvar för att våra unga ska få bli vuxna och vilja ta ansvar för Sverige?
Veronica Palm (S):
Förutsättningen för att över huvud taget kunna leda ett land är att vi har sunda statsfinanser och ordning och reda i den offentliga ekonomin. Det är viktigt. Men det handlar också om att ta ansvar för de skattepengar man trots allt plockar in. I det här landet betalar de flesta svenskar ungefär en tredjedel av sin bruttolön i skatt.
Då förutsätter vi att de som ansvarar för dessa skattepengar också hanterar dem väl. För mig som socialdemokrat är ett av grundfundamenten för att kunna ta ut skatt och bygga välfärd att vi använder varenda skattekrona rätt. Därför blir jag riktigt upprörd - jag ska i talarstolen inte använda de fula ord som jag tänker på - när jag ser hur våra gemensamma skattepengar rinner ur välfärden.
Jag har tre korta, konkreta exempel. Låt mig börja hemmavid där jag bor, i Vantörs hemtjänst i södra Stockholm. Vantörs hemtjänst såldes av Stadshusmoderaterna i Stockholm för 70 000 kronor. Det täckte knappt lokalerna. Året efter, efter ett år, gjorde företaget en vinst på 2,9 miljoner.
Kulturkrabaten, ett nybildat företag, tog över fyra förskolor i Årsta för 635 000 kronor. På ett år hade företaget genererat en vinst på 3,2 miljoner. Landstingsmoderaterna i Stockholm är inte bättre de. De sålde vårdcentralen Serafen för 690 000 kronor.
Efter ett år var vinsten 2,2 miljoner, och sedan såldes den vidare ganska omgående för 20 miljoner. På ett år hade man, om man räknar insatt kapital och vinst, gjort en vinst på nästan 19 1⁄2 miljon. Det är inte att ta ansvar för skattebetalarnas pengar. Det är att slösa både med våra gemensamma pengar och med den trygghet som det innebär att ha en bra och fungerande välfärd.
Det är en enorm kapitalöverföring. Jag förstår att det inte är så roligt att vara finansmarknadsminister med sådana kompisar i kommun och landsting som sumpar de gemensamma resurserna. Jag tolkar statsrådets svar som att regelverken räcker. Man följer utvecklingen, man har nu sett var regelverken ligger, och kommunallagen finns.
För mig är det uppenbart att det inte räcker. Dagens regelverk räcker inte. Det behöver tas ett tydligare ansvar för att kunna värna skattebetalarnas pengar.
Veronica Palm (S):
Som statsråd och regering - och som moderat statsråd och moderatledd regering - har man väl ett ansvar för hur kollegerna ute i landet agerar. Därför krävs det två uppdrag. Det ena är det nationella, där jag nog vill säga att om man hade tyckt att det var allvarligt att 20 miljoner bara försvann från skattebetalarna skulle man kanske ha agerat lite snabbare.
Jag kan tänka mig att räkna upp fler exempel. Vi har ju ofta bilden att Serafen är Stockholms landstingsmoderaters största misslyckade affär, men då har vi ännu inte sett slutnotan för nya Karolinska Sjukhuset. Den lär nog bli ännu högre, betydligt högre, alltså en dålig affär. De andra är att bedriva politik på alla nivåer.
För mig är det uppenbart att jag inte vill plocka skattepengar av folk som sedan går till vinst i stället för till välfärd. Logiken här är konstig. Som moderat politiker säger man: Ja, vi har gärna höga skatter bara vi inte använder dem till välfärden, utan pengarna ska hellre gå till aktieutdelning eller vinstutdelning vid avknoppningar. Det logiska och det ansvariga vore att ha den skattesats som ger de resultat som man är intresserad av att de politiska besluten ska ge.
Var den skattesatsen sedan ligger kommer vi nog aldrig att bli överens om, men man ska inte plocka ut onödigt mycket skatt av folk. Ska man välja att sänka skatten eller förbättra kvaliteten i välfärden? Jag vet vad jag skulle välja. Jag väljer att arbeta på alla nivåer. Mina kamrater i Stockholms stadshus har talat om alla de dåliga affärerna. Mina kamrater som möter landstingsmoderaterna i landstingshuset visar på alla de dåliga affärerna.
Men man måste också ta ett ansvar på nationell nivå. Mitt svar är att det behövs någon form av investeringsskydd för offentligt kapital. Vi investerar gemensamt i förskolan i Årsta. Vi har gjort gemensamma investeringar under lång tid. Det är både ekonomiska investeringar men också produktinvesteringar och personalinvesteringar. Att sedan bara sälja ut det till ett underpris betyder att vi inte kan skydda det gemensamma.
Det behövs någon form av investeringsskydd för offentligt kapital. Det skulle också vara en tydlig signal från denna politiska nivå: Nu får ni sluta att kasta era medborgares pengar i sjön, eller så får ni låta bli att plocka av dem så mycket skatt.
Veronica Palm (S):
Vi är överens om att man inte ska slösa med skattepengar. Det handlar om vad vi har för ansvar som nationella politiker att se till att det inte görs i kommuner och landsting, så som det uppenbart görs. Jag har fortfarande inte nämnt de bostadsaffärer man har gjort där man har slumpat bort en hel del av det gemensamma beståndet och också sålt till ett underpris.
Jag läste alldeles nyligen om en femrummare som köptes för 5 miljoner och gick ut på Blocket för 16 miljoner ganska direkt efter. Det vill jag inte betala skatt för. Jag är beredd att betala rätt mycket skatt men inte till kapitalöverföring på det sättet. Vad har vi för ansvar nationellt?
Vi har lagstiftningsinstrumentet och vi har signalinstrumentet, och ibland är de samma. Det logiska vore att säga att vi självklart ska se om lagstiftningen fungerar och det räcker med det kommunala självstyret och de riktlinjer som finns i kommunallagen om att man inte får skänka bort till enskilda. Det är ganska uppenbart att det inte gör det, eftersom det pågår.
Då är det för mig logiskt att man har någon form av investeringsskydd för att skydda medborgarnas gemensamma resurser mot politiker som av olika skäl vill slarva bort pengar. Det andra är signalen. Det är vad som gör det lite problematiskt. Här har vi en regering som har gjort rikets största kapitalaffär.
Det var 2009 som Vattenfall köpte Neon för 97 miljarder kronor, nästan det dubbla mot det riktiga marknadsvärdet. Det är klart att den signalen ut till de moderata kommunstyrelseordförandena och landstingsstyrelseordförandena inte är riktigt klockren. Signalen är minst lika viktig för ansvaret för skattepengarna som lagstiftningen.
Jag tror att vi behöver en lagskärpning och ett investeringsskydd för att se till att skattepengar avsedda till välfärd går till välfärd och inte till vinstuttag.