Tina Ehn (MP):
Vi har att ta ställning till kulturutskottets betänkande nr 10, Unidroit-konventionen och vissa andra kulturarvsfrågor. Betänkandet är ett svep över lokalpolitik. Det är många viktiga och charmiga frågor.
Det är också ett historiesvep över brott begångna genom stöld av kulturföremål. Konventionen är ett nytt kapitel i kulturminneslagen. Det kommer att innebära två parallella system för återlämnande av kulturföremål som olagligt förts ut ur ett land.
Jag ska berätta något som jag fick uppleva förra året. Det pågick en mediedebatt om Paracastextilierna som fanns på Världskulturmuseet i Göteborg. De finns spridda på många ställen. Där hade man en utställning som hette En stulen värld.
Man förvaltade den här samlingen av textilier som man hade hittat i början av 1900-talet på Paracashalvön i Peru. Textilierna är ca 2 000 år gamla. De kommer från gravar. I gravarna låg textilierna runt mumifierade människor.
De avlidna hade placerats i sittande ställning och svepts in i flera lager vackra textilier och formade ett gravbylte. Merparten av textilierna var vävda och broderade dräkter. Föremålen kommer från Paracaskulturen i nuvarande Peru och utgör ett unikt världskulturarv.
Av den samling som fanns i Göteborg ägdes 89 textilier formellt av Göteborgs stad. De förvaltades av museet tillsammans med andra föremål från Paracas. Man vårdade dem, bevarade dem och gjorde dem tillgängliga för forskning och för en bred allmänhet i och utanför Sverige. Det fördes en dialog med museer i Peru och med Perus ambassad i Sverige om samlingarna.
I december 2009 kom Perus ambassad med en formell begäran om att samlingarna från Paracas skulle lämnas tillbaka till Peru. Därefter började en dialog mellan ambassaden, Göteborgs stads kulturförvaltning och Världskulturmuseet för att utreda frågan som av många skäl är komplicerad. Om jag inte minns fel återlämnades textilier. I den här vevan var jag på en resa i Peru och Bolivia.
Jag var på kulturmuseet i Lima och träffade kulturchefen. Det var en intressant tillställning. Vi kom för tidigt; det uppskattades inte. Vi kom från Sverige, och den här frågan var på tapeten just då. Det var stormiga känslor. Man upplevde sig bestulen och något kränkt.
Det var också intressant att ta del av frågan och se hur den berörde människor och hur vi behandlar kulturskatter och den historia som vi alla bär med oss.
Bland de mer lokala motionerna i betänkandet finns motioner som handlar om fornlämningar i Uppåkra, Visby ringmur, flyttningen av Kiruna stad, statlig finansiering av EWK-museet, Nobelmuseum med mera.
Jag tycker att det är charmigt med alla politiker som kommer med sin kunskap om dessa platser och händelser som är så viktiga för vårt historieberättande. Det betraktas ibland som lokal politik, men det är så det fungerar.
Jag vill i dag lyfta fram reservation 1. I den föreslår vi utökade samverkansmöjligheter. Museer ska ha rätt att låna ut sina verk. Det finns mycket som ligger nedpackat i förråd. Vi vill öka möjligheterna till så kallad fri dragningsrätt på samlingar som ligger nedpackade. Där ger de inte så stor glädje.
Man brukar säga att delad glädje är dubbel glädje. Det kanske är något som kan stämma in på dessa föremål. Alla vet inte vad det är för något. Dock bör man förstås vara mycket medveten om att många av dessa föremål kräver exakt rätt klimat och extra hänsyn. Det kan vara begränsningar i sig som inte alltid medger möjligheter att visa det som man egentligen skulle vilja se. Jag vill också lyfta fram reservation 4.
Motionen som tas upp i reservationen handlar om den transatlantiska slavhandeln. Det är en enskild motion, men den tar upp ett angeläget ärende. Det är en fråga som har dykt upp i och med incidenter som har blivit en stor medial händelse. Motionen handlar om att även Sverige är en del av denna historia och har en del av den i sitt historiska bagage. Det råder stor brist på kunskap om detta.
Det står i reservation 4 med anledning av motionen att det behövs kunskapsspridning om Sveriges deltagande och att denna skuld ska bearbetas. Det föreslås att man ska ge ett uppdrag till lämpliga myndigheter att arbeta för kunskapsspridning om den transatlantiska slavhandeln och om Sveriges roll i den.
Det föreslås också att Sverige ställer upp för ett genomförande av FN:s resolutioner kring åminnelse av den transatlantiska slavhandeln samt att man kommer med en officiell ursäkt för Sveriges deltagande i denna verksamhet. Vidare finns det ett särskilt yttrande om genusperspektivet i museivärlden. Det är viktigt att ha ett genusperspektiv på detta område och i denna värld.
Det finns ett uppdrag från regeringen till statens historiska museer att arbeta med jämställdhetsperspektiv i utställningsverksamhet. Jag avstår i dag från att reservera mig men har detta särskilda yttrande i frågan. Jag kanske återkommer i frågan om jag anser att det är nödvändigt.