Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att tacka Littorin för svaret, även om jag inte är helt nöjd med det. Man kan säga att hanteringen av ungdomsarbetslösheten kanske är den borgerliga regeringens allvarligaste missgrepp och den största orättvisan vi har haft under de här två åren.
Det är utan tvekan den som kanske medför de värsta konsekvenserna på lång sikt, för vi vet utifrån forskning att ungdomar som börjar sitt arbetsliv genom arbetslöshet får en sämre löneutveckling, riskerar att ha otrygga jobb under lång tid och får sämre pensioner i förlängningen av det.
Jag kan ändå säga att det finns all anledning för oss socialdemokrater att vara självkritiska på det här området. Men det fanns två bärande principer i den politik som vi förde. Den första var att det alltid är bättre att vara aktiv än passiv.
Den andra är att det är bättre att investera i ungdomars kompetens och utbildning till exempel än att bara skicka dem vidare att söka jobb som de kanske inte har utbildning för. Låt oss beskriva det borgerliga missgreppet. Man började direkt efter att man tog över makten att avveckla ungdomsgarantin och de kommunala ungdomsprogrammen utan att presentera någonting eget på ett helt år.
Många av de här programmen hade brister, men flera av dem bidrog till att unga människor kom närmare arbetsmarknaden och fick jobb. Så är det. Det tog ett helt år av missade chanser, ett helt år av en konjunktur som bara försvann, en konjunktur som annars brukar gynna ungdomar, innan den borgerliga regeringen levererade sitt alternativ, den så kallade jobbgarantin för ungdomar.
När det tog så lång tid hade man ju hoppats på att det skulle vara något riktigt bra i den så kallade jobbgarantin för ungdomar. Men vad levererades? Jo, en garanterat sämre inkomstförsäkring för alla unga människor i Sverige, en garanterad väntan på så mycket som sex månader innan man fick chans till en praktikplats eller en utbildning. Så är det.
Så lite som 13 procent av de ungdomar som finns i den så kallade jobbgarantin i dag har praktik eller en utbildning. Det här är en verklighetsfrånvänd politik.
Vi vet, och det vet Littorin också, för han har själv beställt en utredning kring det här, att det största bekymret med ungdomsarbetslösheten är att de unga människor som inte får jobb i dag, trots den konjunktur som vi har varit inne i, saknar utbildning. De saknar en fullvärdig gymnasieutbildning. Littorin säger i sitt svar att han har velat undvika inlåsningseffekter. Må så vara!
Men det Littorin har gjort är att han har låst ute ungdomar från att börja sitt arbetsliv, från inlåsning till att utestänga människor fullständigt. Vi socialdemokrater har en helt annan politik, en helt annan syn på det här. För det första är det bättre att vara aktiv än passiv. För det andra ska det vara ett individuellt bemötande av unga människor. Unga människor har olika behov.
Man kan inte ha en jobbgaranti som behandlar alla exakt lika. Det kollektiva tänkande som den så kallade jobbgarantin har medfört är ingen bra lösning. Det är dessutom bättre med rejäla investeringar på utbildning, inte minst för dem som saknar en fullbordad gymnasieutbildning, än att generellt sänka skatten för alla företag som redan har unga människor anställda.
Ska man väl sänka skatten för unga människor som saknar jobb måste man rikta det på ett sådant sätt att skattesänkningarna går till de ungdomar som fortfarande är arbetslösa.