KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Julia Kronlid, för frågan! Jag betackar mig för den typ av härskarteknik som Julia Kronlid använder sig av när hon säger att jag skulle vara på det ena eller det andra sättet i mina tal. För mig är detta en viktig fråga. Detta är ju en övergångsbudget. Det är en helt opolitisk budget. Vi har byggt upp 60 miljarder i statens finanser. Det ni gör - ursäkta mig, fru talman, det Sverigedemokraterna gör - är att bränna upp överskottet. Ni har maxat er politik.
Detta är den maximala politiken från den andra sidan. Den innebär inga förbättringar. Sverigedemokraterna kommer dragandes med sin egen fejkade budget, där de påstår att de har pengar hit och drar in pengar där. Det har väl ingen betydelse vilken budget Sverigedemokraterna lägger fram - de röstar ju ändå i riksdagen på Moderaternas budget! Sverigedemokraterna är en dörrmatta för Moderaterna, fru talman.
Det har väl ingen betydelse vad de tycker och inte tycker. Moderaterna är ett överklassparti, och Sverigedemokraterna springer efter. De vill inte förbättra sjukförsäkringen. Det Sverigedemokraterna gör är ju att rösta på Moderaternas budget. Julia Kronlid kan stå och prata om precis vad hon vill här uppe - det är moderatbudget och moderatpolitik som kommer utav det.
Det är oerhört märkligt att jämföra sin egen politik med en opolitisk budget. Ni har inte förändrat någonting. Det finns ju ingen förändring från den opolitiska budgeten i Moderaternas budget. Det är det som är det märkliga.
De pengar som jag menar skulle ha använts till att förbättra sjukersättningen och sjukpenningsystemet skickar ni iväg i skattesänkningar. Då försvinner ju pengarna - då finns det inga resurser kvar.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tackar för frågan. Denna övergångsbudget är en opolitisk budget. Det finns ingen politik i denna budget. Det har byggts upp stora överskott i statens finanser som ska investeras i välfärd, utbildning och förbättrade ersättningssystem.
Det Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna gör är att slarva bort detta överskott.
Det är det som är mitt problem. Dessa pengar skulle ha behövt läggas på sjukersättningar eller ytterligare välfärdssatsningar. Jag instämmer helt i att reglerna måste ändras. Det är vi helt på det klara med. Jag inser också att det som Elisabeth Björnsdotter Rahm gör är att vädja till mig som vänsterpartist att ändra de regler som ledamoten själv har varit med och infört.
Jag har naturligtvis stor förståelse för att Moderaterna vädjar till Vänsterpartiet att skydda svenska folket från Moderaterna, men det kanske inte är Elisabeth Björnsdotter Rahms uppgift att göra det. Annars skulle jag vara mycket tacksam om vi tillsammans kunde förändra reglerna i sjukersättningen. Det innebär ju en omprövning av Moderaternas egen politik i det här fallet.
Nooshi Dadgostar (V):
Allt detta som Elisabeth Björnsdotter Rahm påstår är mycket förvirrande. Det är hennes parti som har infört de mycket hårda reglerna för sjukersättningen och de mycket hårda reglerna i sjukförsäkringen. Det är ju så man finansierar sina skattesänkningar för svenska miljonärer. Men nu står hon här i kammaren och vädjar till Vänsterpartiet att skydda svenska folket mot detta.
Jag har förståelse för det, men jag hoppas också att det innebär att vi blir fler i riksdagens kammare som tillsammans sätter press, oavsett vilken regering det är, att förändra dessa regler. Vänsterpartiet har varit ensamt i riksdagens kammare om att vilja förändra regelverket för sjukförsäkringen. Vi har naturligtvis legat på den förra regeringen om att förändra i de direktiv som har skickats till Försäkringskassan. För Moderaternas del har det varit mycket tyst i frågan, har jag förstått.
Jag hör inte Moderaterna tala om detta. Det ni har gjort är att lägga de pengar som vi har byggt upp tillsammans i det här landet på meningslösa skattesänkningar i stället för investeringar i välfärden.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Solveig Zander, för frågan! Jag tycker att det är bra att Solveig Zander är ärlig i denna debatt om sjukförsäkringen. Centerpartiet vill inte lätta på regelverket i sjukersättningen. De tycker att ersättningsnivåerna är för höga.
De vill inte lätta på reglerna när det gäller sjukersättningen, trots att Försäkringskassan själv menar att det här är ett regelverk som inte fungerar. Jag beklagar detta, för det innebär att det gör det svårare för mig och Moderaterna att pusha på för att lätta på regelverket för sjukersättningen.
Vi har naturligtvis vänt hela politiken från de åtta borgerliga alliansåren, då det bara var nedskärningar, privatiseringar och skattesänkningar som skulle lösa alla problem. Det såg vi ju att det inte gjorde. Bostadsbristen ökade, stressen på arbetsplatserna ökade, arbetsmiljön blev sämre och Arbetsförmedlingen fungerade sämre med mindre resurser.
Vi vände den politiken och har gjort stora investeringar. Vänsterpartiet har fått igenom investeringar i förlossningsvården och i äldreomsorgen, och vi har ökat insatserna för hemtjänsten. Vi fick igenom den historiskt största satsningen på den kommunala välfärden sedan 1993 i Sverige. Jag instämmer dock helt i att det återstår saker att göra.
Jag tycker ju att de överskott som vi har haft också framåt - det här är ju ett pågående arbete - ska investeras i sjukvården, i äldreomsorgen, i förskolan och skolan. Det är min övertygelse. Men det innebär inte att vi ska försämra ersättningssystemet.
De ersättningar vi har är sådant som vi har betalat in tillsammans och som tillhör välfärden.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag har lite svårt att hänga med i vad Solveig Zander talar om. Vad är det Centerpartiet vill? Det är vi många som undrar i dessa tider. Sjukförsäkringen måste förbättras. Reglerna måste ändras. Det regelverk som infördes av den dåvarande borgerliga regeringen 2008 behöver förändras, för reglerna är för hårda.
Människor måste ju känna att den försäkring som de själva har varit med och betalat till fungerar den dag som de inte kan arbeta längre. Självklart ska vi ha omfattande rehabilitering, och självklart behövs det insatser för arbetsträning och annat i syfte att man ska kunna komma tillbaka till arbetslivet. Det är detta hela systemet bygger på.
Men då kan man inte göra stora nedskärningar på Arbetsförmedlingen och lägga alla våra gemensamma pengar på skattesänkningar till de absolut rikaste. Då fungerar det inte.
Nooshi Dadgostar (V):
Det viktigaste i denna debatt är att sätta fokus på den som är stressad och har blivit sjukskriven. Det viktiga är vad som händer ute i verkligheten. Det är det jag talar om. Jag förstår att riksdagsledamoten tycker att det Kristdemokraterna skriver om i sin motion är något han har upplevt i sitt arbete.
Men så ser det inte ut i verkligheten. Många människor blir misstrodda och får avslag, och läser man er motion ser man att det tas emot väldigt positivt utan att ni funderar på vad detta beror på. Nej, människor kommer inte tillbaka till arbetslivet, utan de blir utslagna och fattiga och kan inte överleva på annat än vänner och släktingar. Det är verkligheten.
Då blir det ganska verklighetsfrånvänt att skriva som Kristdemokraterna gör i sin motion att det är så bra att så många får avslag på sin ansökan om sjukpenning och att det är så bra att många blir utförsäkrade, för det är inte så att man kommer tillbaka till ett reguljärt arbete. Det är ingen svartmålning, utan det är verkligheten för många människor.
Riksdagsledamoten bör ta in detta och gå ut och träffa människor och prata med dem som faktiskt får möta Försäkringskassan och känna inpå bara kroppen att de inte blir trodda och inte har möjlighet att komma tillbaka, vare sig med rehabilitering eller insatser. Hans Eklind kan såklart tala om procentsatser, för då ser det alltid mycket bättre ut för den som är låginkomsttagare.
Men låt oss i stället tala om antalet kronor man får. En låginkomsttagare får kanske en femtiolapp medan en höginkomsttagare får 500 kronor. Det är ingen bra fördelning, och dessa pengar hade behövts för att förbättra försäkringssystemet.
Nooshi Dadgostar (V):
För alla dem som lyssnar på debatten är det bara att gå och se efter vad Kristdemokraterna har skrivit i sin motion. De säger att det är mycket positivt att människor får avslag på sin ansökan och att det är mycket positivt att man efter 180 dagar inte längre får sjukersättning. Men vi vet alla att man inte kommer tillbaka till arbetslivet. Hans Eklind kan säga att det inte är sant och att det inte var så ni menade. Men vad menade ni då?
Ni kanske skulle ha skrivit det ni menade i er motion, för det var i så fall inte det som det stod. Vi vet ju att det är så det funkar. Annars hade ni väl lagt mer pengar på sjukersättning. Men det här är den maximala politiken från ytterkanten. Ni har inte tillskjutit en enda krona till sjukersättningen, och då kan den inte förbättras. Det måste bli så här många avslag om sjukförsäkringen inte förbättras.
Ni måste försvara detta system om ni har denna budget. Så enkelt är det.
Nooshi Dadgostar (V):
Vi debatterar nu ett antal förbättringar i föräldraförsäkringen. I dag kan en förälder avstå dagar med föräldrapenning till förmån för sin sambo bara i de fall som de tidigare har varit gifta eller har barn tillsammans. Om man då inte uppfyller något av dessa kriterier kan en förälders sambo inte få föräldrapenning.
Jag menar att det är ett gammaldags regelverk som behöver moderniseras och är därför positiv till regeringens förslag att ändra på detta, så att även sambon har rätt till föräldrapenning. Det kommer att bli betydelsefullt för ett antal familjer. Nu kan fler vuxna ta ett föräldraansvar, och de vuxna som finns runt omkring barnet kan på ett bättre sätt delta i barnets uppväxt.
Det är bra att det också sker en anpassning i föräldraledighetslagen. I propositionen föreslås att de reserverade dagarna för varje förälder även ska avse föräldrapenning på grundnivå. Vi tycker att det är en rimlig modernisering av regelverket att även viss tid med föräldrapenning på grundnivå reserveras.
Det skulle göra det lättare att hemma kunna argumentera för att ansvaret för hem och barn är ett ansvar som behöver delas mellan personerna i hushållet. Vi vet att traditionen annars påbjuder att kvinnor ska ta hand om barn, hem, städning och packning av gympapåsar. Jag menar att det är arbetsuppgifter som måste uppvärderas och delas på.
Vi vet att män också är fullt kapabla att byta blöjor och städa både toaletter och hallar. Vi vet att det ojämna uttaget av föräldrapenningen även senare i livet lägger grunden för att män och kvinnor inte gör lika mycket hemarbete i form av att tvätta och städa och inte får samma relation till sina barn.
Fortfarande 2018 ligger pappa långt ned på listan över personer som barn går till för att få tröst. När tidningen KP frågade barnen vem de skulle gå till för att få tröst när de var ledsna hamnade alternativet att inte få tröst från någon alls före att gå till pappa för att få tröst. Mamma låg naturligtvis på första plats.
En mer jämställd fördelning av föräldrapenningen skulle öka barns tillgång och tillit till båda sina föräldrar. På det sättet får båda föräldrarna samma möjlighet att få ett arbetsliv som ger goda inkomster åt båda, och alla i familjen kan klara sig bättre i livet till förmån för barnets uppväxt.
Vi vet att ett ojämställt uttag av föräldrapenningen gör att kvinnors inkomster hamnar efter och att förväntningarna på arbetsmarknaden blir sådana att det är mammor och inte pappor som kommer att behöva vara hemma mycket under ett visst antal år. Det påverkar tyvärr hela lönesättningen på arbetsmarknaden.
Regeringens moderniseringar av föräldrapenningen är små, men de går i rätt riktning. Jag yrkar därför bifall till reservation 1.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag tackar Julia Kronlid för frågan. Alla våra ersättningssystem är offentligt finansierade och styrs av en rad regelverk. Det gäller sjukersättningen, a-kassan och alla ersättningstyper. Alla dessa ersättningssystem är knutna till individen. Detta är därför ingenting nytt. Vi likställer nu bara ersättningsnivån på grundnivå med det som man får på sjukpenningnivå.
Den generation flickor som kanske är i min ålder eller i Julia Kronlids ålder har kämpat hårt i skolan. Dessa flickor får mycket bättre betyg än pojkarna i samma klass. De kämpar hårt. Många av dem går på högskolan. När de kommer ut i arbetslivet får de samma lön som sina manliga kollegor.
Men i 30-årsåldern tappar kvinnor plötsligt i löneutveckling. De får helt enkelt mycket mindre pengar i plånboken.
Det gäller både den som väljer att skaffa barn, för föräldraförsäkringen är inte individualiserad och gör att kvinnor är hemma oftare, och den som väljer att inte skaffa barn, för vi skapar förväntningar på hela arbetsmarknaden att kvinnor inte får någon löneutveckling under ett visst antal år.
Det leder i sin tur till att vi får kvinnliga fattigpensionärer som i genomsnitt får 70 procent av vad männen får under sin pension. Jag menar att det är en orättvisa som vi politiskt måste ändra. Det är inte lätt att fatta den typen av beslut när det är så ojämlikt också mellan kvinnors och mäns löner, vilket i sin tur beror på detta.
Till att börja med: Förändra lönestrukturen, och sedan kan man se vad som händer.
Nooshi Dadgostar (V):
Det är för att vi ser till barnets bästa, barnets rätt till båda sina föräldrar, som vi vill göra det här. Jag tror på män, till skillnad från Julia Kronlid. Jag är helt säker på att män kan ta hand om sina egna barn, och vi förväntar oss av män som skaffar barn att de också ska kunna ta hand om dem.
Jag menar att det här handlar om värderingar och att det är konservativa värderingar som styr Sverigedemokraternas position när det gäller att aldrig ändra någonting som har funnits förr i tiden. Vi behöver modernisera samhället. Vi behöver se att kvinnor och män är lika mycket värda. Då kan vi inte vara kvar i idén om att när kvinnor blir pensionärer ska de bara få 70 procent av vad männen får i pension.
Hur ska de någonsin kunna välja att skilja sig från sin man, till exempel, om de får så låga pensioner på grund av att hemarbetet och omhändertagandet av barnen om och om igen tillfaller kvinnorna - även om det är enskilt fattade beslut i varje familj - därför att vi har konstruerat hela förväntningssystemet även på arbetsmarknaden på att det är kvinnor som ska göra detta?
Arbetsplatserna organiseras också på ett sådant sätt att kvinnorna ska gå ned i deltid i flera år när barnet är litet medan männen tvärtom jobbar mer när de har småbarn. Det är något fel med detta, menar jag.
Att ta hand om barn är en väldigt viktig sysselsättning, och det förväntar vi oss att både kvinnor och män ska syssla med. Vi vill se till att livsinkomsten för kvinnor inte ska vara kring 4 miljoner mindre än för män. Den ska vara precis lika stor, för kvinnor kämpar och sliter minst lika mycket. De är värda mer pengar i plånboken.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack för frågan från Solveig Zander! Det som är Solveig Zanders problem är att för den som har följt den här debatten saknar samtliga borgerliga partier trovärdighet helt och hållet. Det är ni som har skapat denna sjukförsäkring, som är den hårdaste i hela OECD. Man kan naturligtvis kritisera den nuvarande regeringen, och det hörde Solveig Zander att jag gjorde, för att man inte har ändrat på detta.
Det som Solveig Zander säger är att hon vill återinföra stupstocken för de sjukförsäkrade. Hon vill ju inte höja några ersättningsnivåer. Det vet vi, för vi har läst Centerpartiets budgetar där ni framför allt sänker skatter för de absolut rikaste. Det som hände under Solveig Zanders tid var att ni sänkte avgifterna till sjukförsäkringen.
Ni sänkte inte arbetsgivaravgiften, utan ni sänkte bara avgiften, alltså det som löntagarna avstår från att betala in till sin sjukförsäkring. I stället har ni ökat på den allmänna löneavgiften som går rakt in i statskassan, och det använde ni för att sänka skatterna för de absolut rikaste i Sverige. Om de arbetar eller inte kan jag inte säga. Det var framför allt olika typer av förmögenhetsskatter som Solveig Zander var med och sänkte.
Ni sänkte skatter för dem som äger mycket, inte för dem som arbetar. Det har skett en överföring från den gemensamma sjukförsäkringen till dem som har stora förmögenheter i Sverige. Jag menar att det är en dålig fördelningspolitik. Det stora problemet i dag är att sjukförsäkringen är underfinansierad.
Vi behöver se till att avgifterna till sjukförsäkringen höjs till samma nivå som de hade innan den borgerliga alliansen slog sönder sjukförsäkringen. Det kommer vi att arbeta för.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag är naturligtvis fascinerad över att Solveig Zander fortsätter att säga att hon vill införa stupstocken och att hon vill utförsäkra fler människor. Hon berättar här stolt hur de har förändrat sjukförsäkringen på ett sätt som gör att vi har de hårdaste reglerna i OECD, enligt en statlig utredning som ni själva tillsatte. Sedan klagar Solveig Zander på att Vänsterpartiet inte har förändrat det som ni har skapat.
Hur kan man i sin vildaste fantasi tycka att det är en rimlig fråga? Det är väl ert fel att vi har den här situationen. Sedan håller jag helt med om - och det säger jag i mitt anförande - att det nu måste ske en ändring. Det började med den borgerliga alliansen som fullständigt slog sönder detta, men den nuvarande regeringen har inte lyckats genomföra en förbättring på ett sätt som är tillfredsställande.
Jag menar att samhällskontraktet är brutet på grund av att sjukförsäkringen inte är bättre finansierad, tack vare den borgerliga alliansen, och på grund av att vi inte har mildare och mer anpassade regler för ersättning för de människor som inte kan arbeta.
För den som lyssnar på den här debatten är det nog ganska uppenbart att samtliga borgerliga partier - naturligtvis inklusive Sverigedemokraterna - helt saknar trovärdighet i denna fråga. De vill utförsäkra ännu fler människor och försämra ännu mer. De vill inte använda de sociala avgifterna till vår gemensamma sjukförsäkring, utan de vill fortsätta att använda den till skattesänkningar för människor med stora förmögenheter.
Det är en dålig fördelningspolitik. Vi har satt stor press på regeringen för att förändra dessa regler. Vi har delvis lyckats med att ta bort en del direktiv till Försäkringskassan som är det stora problemet. Vi vill fortsätta att arbeta för att förbättra sjukförsäkringen.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Björn Petersson, för anförandet! Jag är lite förvånad. Jag har aldrig hört Annika Strandhäll så tydligt peka på att det är fel på regelverket, men jag är oerhört glad över att det nu har skett en förändring inom Socialdemokraterna och, förhoppningsvis, regeringspartierna. Socialdemokraterna talade mycket om trygghet i valrörelsen, och jag är också för trygghet.
Jag undrar därför hur Björn Petersson ser på tryggheten när det gäller sjukförsäkringen. Jag har med mig en text från IF Metall, som har drivit kravet att vi ska ha rätt att vara sjuka tills vi blir friska som sin främsta fråga. Man kan tycka att det är ett ganska modest krav att ställa på en socialdemokratisk regering.
Mig veterligen - och jag har ändå talat och förhandlat med regeringen under hela mandatperioden - har regeringen inte visat tecken på att man tycker att regelverket är för hårt utan i stället försvarat det. Sex av tio av IF Metallarna är oroliga för att de inte ska klara sin ekonomi vid en längre tids sjukdom. Jag vill ställa en fråga till Björn Petersson: Tror han att de har fog för denna oro eller inte?
Regeringen har också ställt krav - ett produktionskrav - på Försäkringskassan på att inte bevilja fler än 18 000 nya sjukersättningar per år. Anser Björn Petersson att det bidrar till att förbättra tryggheten i sjukförsäkringen?
Eller är det ett krav som inte går att ställa därför att människor som är sjuka måste bedömas individuellt och enligt verkligheten och inte enligt ett produktionskrav från Regeringskansliet?
Nooshi Dadgostar (V):
Tack för det svaret, Björn Petersson! Jag uppfattar då att man ställer krav på myndigheter som inte ska vara styrande för verksamheten. För mig är det en ganska märklig sak. Ska vi applicera detta på samtliga krav och direktiv som skickas till myndigheter - att de inte ska vara styrande? Är det så jag ska uppfatta Björn Petersson? Jag uppskattar det naturligtvis i det här fallet, men i andra fall kan det vara negativt.
Det vore bra om Björn Petersson kunde klargöra om regeringen menar att direktiv till myndigheter inte ska vara styrande. Under den borgerliga alliansen gjorde man det som jag talade om från talarstolen, nämligen sänkte sjukförsäkringsavgiften i de sociala avgifterna. Man använde i stället löntagarnas pengar till att sänka skatten.
Hur ser Björn Petersson på detta? Behöver vi förändra nivån på sjukförsäkringsavgiften så att den blir högre och vi därmed kan finansiera en god, solidarisk sjukförsäkring för alla svenska arbetare? Eller är det bara fina ord i kammaren, men när man kommer till budgeten kan man inte riktigt göra det där som man lovade? Hur ser Socialdemokraterna och regeringen på det?
Jag vill ändå säga att jag är glad över att Socialdemokraterna har ändrat sig på denna punkt och vill ha fler förändringar i regelverket, som är det absolut hårdaste i OECD. Jag utgår från att det är det hårda arbetet från Vänsterpartiet som har lett till att Socialdemokraterna nu förändrar sin inställning, för det är sannerligen inte de borgerliga partierna som har drivit frågan.
Nooshi Dadgostar (V):
Tack, Solveig Zander, för frågan! Den som lyssnade på mitt inlägg hörde att det var exakt detta jag sa: att Centerpartiet valde att avstå. Men i dag, i denna riksdag, vet både Solveig Zander och jag detta: Att avstå i en sådan votering är att släppa fram en budget och en politik som är beroende av Sverigedemokraterna. Berätta gärna för mig, Solveig Zander, varför ni inte avstod utan röstade nej till Ulf Kristersson.
Tala om för mig hur ni resonerade kring detta, för det är exakt samma sak. Det går inte att lura svenska folket genom att säga att ni alltid har gjort så här. Det är en ny situation nu. Nu har vi ett nationalistiskt, fascistiskt parti, som ni i valrörelsen har sagt att ni inte ska ge politisk makt.
Det är ju det man gör när man lägger sig, när man avstår, och det var exakt detta jag sa i mitt anförande, fru talman. Det går inte att lura folk. De ser, och de märker att det som händer när de liberala partierna inte vågar visa ryggrad är att man släpper fram det största hotet mot den liberala demokratin.
Nooshi Dadgostar (V):
Jag vill tacka Elisabeth Björnsdotter Rahm för frågan. Elisabeth Björnsdotter Rahm har fått detta helt om bakfoten. Vänsterpartiet är inte med i någon regering och är inte med och stöttar regeringen. Det som är Vänsterpartiets problem är att Vänsterpartiet är helt ensamt om att driva till exempel förslaget om att ändra det här niodagarsmålet.
Nu har regeringen ändå, på grund av Vänsterpartiets protester och många rörelser utanför riksdagen som har protesterat mot niodagarsmålet, tagit bort det. Problemet i grunden är också Moderaternas regelverk. Rehabkedjan är ju skapad av Moderaterna och alla deras sidoförbund, KD och så vidare.
Det är svårt i det sammanhanget att skapa en majoritet i riksdagen för en bättre sjukförsäkring. Socialdemokraterna är naturligtvis mycket dåliga på detta, men det som är ännu värre är Moderaterna, tyvärr. Det gör att jag gärna vill vädja till Elisabeth Björnsdotter Rahm att ta ställning för en bättre sjukförsäkring. På det sättet skulle vi kunna gå ihop och göra någonting i riksdagen tillsammans.
Det handlar om att ta bort den rehabkedja som bara har skapat problem och om att se till att höja ersättningsnivåerna och se till att till exempel regelverket för sjukersättning blir bättre. Är Elisabeth Björnsdotter Rahm redo att göra gemensam sak med Vänsterpartiet i dessa frågor?