Sven-Erik Österberg (S):
Om det finns en stor bred opinion har den i så fall totalt gått mig förbi. Jag reser i landet två dagar i veckan och har möten och träffar folk. Inte en enda har vid något tillfälle sagt att man misstror svenska staten eller statsförvaltningen på grund av utnämningspolitiken.
I riksdagsdebatterna är det en handfull riksdagsledamöter, inklusive båda dessa herrar här i kammaren, som har ägnat sig åt detta och hela tiden idkar ett slags krypskytte mot detta för att misstänkliggöra, försöka leda i bevis och på något sätt försöka undergräva den svenska statsförvaltningen. Det är detta det handlar om. Vi har en chefspolicy som vi har varit överens om över partigränserna i den här kammaren, och regeringen jobbar utifrån den. Vi har Grundlagskommittén som tittar på om det behöver göras några förändringar.
Jag tycker att den ska få arbeta i lugn och ro. Det här är komplicerade frågor. Jag har deltagit i en rad olika debatter om utnämningspolitiken. Jag blir närmast mörkrädd när jag hör hur enskilda ledamöter från diverse partier behandlar denna komplicerade fråga som är så oerhört viktig. Det handlar om hur landet styrs och kan verka. Auktoriteten hos och tilltron till myndigheterna är oerhört viktiga.
Man tycker att man ska sprida ut det här ansvaret. Det är alltifrån förslag om att verkschefer borde sparkas när mandatperioden går ut så att en ny regering kan tillsätta alla chefer - en total politisering - till att det över huvud taget inte skulle få finnas någon med politisk bakgrund inom detta, för då kan man tro att man går någon annans ärenden. Jag tror att det är viktigt att peka på detta. Det finns ingen riktigt klar linje. Hela debatten om detta har förenklats.
Det är därför jag tycker att det är så oerhört viktigt att man inte skenar i väg och säger hur det ska vara. Jag har läst alliansens förslag här. Jag blir närmast mörkrädd också när jag ser att de som kallas statsvetare tycker att utskottsförhör ska hållas när det ska bestämmas vem som ska bli myndighetschef. Är det någon som tror att en regering i ett sådant läge skulle kunna gå ifrån en riksdagsmajoritet när man ska tillsätta en chef? Då skulle man omedelbart få en diskussion.
Riksdagen ska ju ändå vara kontrollmakten över regeringen. Hur ska man kunna vara det om man samtidigt har varit med och förordat cheferna i regeringens myndigheter? Detta är ju inte genomtänkt. Det är snömos. Låt Grundlagsutredningen titta på det här och analysera problematiken ordentligt i botten! Därefter kan man ta en nykter debatt om vilka förändringar som eventuellt kan behöva göras.
Sedan sägs det att medierna skulle kunna följa upp och se om rätt chef har blivit tillsatt. Herregud, vilken debatt det skulle kunna bli! Vilken analysförmåga det skulle visa utifrån den journalistik som bedrivs på många områden. Vem vet om det är rätt chef som har blivit tillsatt? Vet vi det i efterhand? Det är ungefär som att gifta sig. Hur kan man veta att man har rätt fru?
Det kan ju finnas någon som är bättre ute i förskingringen någonstans som man kanske hade haft ett ännu lyckligare liv med. Om det fungerar väl så måste man väl ändå slå sig till ro och tycka att det är ganska bra och fungerar väl. Det är precis så som den svenska statsförvaltningen har fungerat. Det är ett fåtal chefer som faktiskt inte har klarat sin uppgift. Jag kan räkna upp dem, men ska naturligtvis inte göra det. Ni vet själva vilka det är som inte har klarat sin uppgift.
Men när det gäller det tillsättande som görs av de här cheferna visar det sig att i princip alla har fullgjort sitt arbete på ett förträffligt sätt. Chefspolicyn ligger i botten - förtjänst och skicklighet. Ingen ska säga till mig att det inte föregås av ett noggrant arbete. Jag har varit med och tillsatt några landshövdingar, och jag har tillsatt några andra chefer också. Det förs en noggrann diskussion om kvalifikation och om personen kommer att klara uppgiften. Kommer den personen att passa här?
Nej, han eller hon kommer nog inte att passa här - han eller hon har de här egenskaperna. Den får vänta lite grann utifrån den bruttolista som finns. Det är så resonemanget förs. Det är ingen Göran Persson som sitter och säger: Nu ska vi utse den här personen! Det är ett noggrant arbete som sker i hela regeringen. Samtliga ledamöter deltar i diskussionen för att få den rätta utnämningen.