Anders Borg (M):
Låt oss slå fast några grundläggande utgångspunkter. När OECD mäter inkomstskillnaderna och tar hänsyn till välfärdstjänsterna är de minst i Sverige av alla utvecklade länder. När man tar hänsyn till människors livschanser, inklusive välfärdstjänsterna, är skillnaderna minst i Sverige av alla länder. Låt mig också slå fast att Finanspolitiska rådet har konstaterat att skillnaderna har ökat i Sverige. Där vill jag ge Peter Persson rätt.
Socialdemokraterna ökade inkomstskillnaderna kraftigt under sin regeringsperiod 1995-2006. Det kan vi beklaga. Därefter har vi börjat bromsa den utvecklingen trots en svår internationell kris. Vi har rullat tillbaka de bekymmer Socialdemokraterna ställde till med. IMF lyfter fram Sverige och Brasilien som länder som lyckats hålla ihop samhället under krisen. Det är utgångspunkten för den här diskussionen. Låt oss tala om vad Finanspolitiska rådet mer skriver i sin rapport. Det kan vara lite viktigt.
Socialdemokraternas politik handlar i princip enbart om att bygga ut bidragssystemen, och kärnan är a-kassan och sjukförsäkringen. Rådet har räknat på detta. Det visar sig att när man gör en kraftig höjning av arbetslöshetsförsäkringen i linje med vad Socialdemokraterna talar om påverkar det Gini-koefficienten i fjärde decimalen. Man lägger alltså miljardbelopp, och det har nästan ingen synbar effekt på inkomstfördelningen.
När man sedan gör samma operation genom att räkna på de socialdemokratiska förslagen om att höja taken i sjukförsäkringen har det ingen effekt ens på den fjärde decimalen. Man kanske kan lägga till sex, sju eller åtta decimaler och hitta en effekt. Det är lite oklart, men där någonstans ligger de socialdemokratiska satsningarna. De har alltså inte några stora effekter på inkomstfördelningen. Det är färdigräknat nu. Vi har sett det. Detta har inga effekter på inkomstfördelningen. Däremot vet vi vad som hände 1995-2006.
Då ökade inkomstskillnaderna, och de ökade därför att Socialdemokraterna medvetet bedrev sin bidragspolitik. Politiken var medveten. Man byggde ut bidragssystemen, och man negligerar att detta slår ut jobb, höjer jämviktsarbetslösheten, gör företagen mindre benägna att anställa och därmed bygger upp långsiktiga klyftor. Det är allra mest tydligt exponerat i de 400 000 förtidspensionärer som kom under de åren.
Svenska socialdemokrater är mycket ensamma i sitt motstånd mot arbetslinjen. Peter Persson säger att vi medvetet bygger klyftor. Såvitt jag förstår kommer alltså en socialdemokratisk regering i Danmark nu att halvera arbetslöshetstiden. Såvitt jag förstår lägger de socialdemokratiska regeringarna i Holland och Danmark fram begränsningar när det gäller i vilken utsträckning unga människor kan komma in i socialförsäkringarna.
Ökar Helle Thorning-Schmidt medvetet skillnaderna i Danmark? Är det syftet bakom den socialdemokratiska politiken i Danmark? Eller kan det vara så att hon har insett att arbetslösheten i Danmark har gått upp skyhögt i taket, att den har ökat kraftigt under krisen, att man då måste förstärka arbetslinjen och ta tag i sina samhällsproblem och att ansvarsfulla regeringar i åldrade välfärdsstater gör det genom att förstärka arbetslinjen?
Den socialdemokratiska politiken är tydlig. Det handlar om 15 miljarder i höjda bidrag och 30 miljarder i skattehöjningar, och ovanpå det kommer Miljöpartiets 15 miljarder i miljöskattehöjningar. Peter Persson säger att man inte kan åka på semester i sommar om man har låga inkomster. Blir det lättare att åka på semester med höjd bensinskatt? Blir det lättare att åka på semester om man höjer restaurangmomsen?
Blir det lättare att åka på semester när man höjer skatterna på arbete så att fler människor, inte minst unga, förlorar sina jobb? Vilka är det som ska arbeta på de här semesteranläggningarna efter Socialdemokraternas skattehöjningar? Var ska unga människor få chansen att pröva sina vingar? Socialdemokraterna är och förblir ett bidragsparti som bygger skillnader mellan människor genom att i grund och botten bygga hinder in på arbetsmarknaden.
Det är så man vill trycka ut människor i förtidspensionering, sjukskrivning och arbetslöshet. Det är så man vill nedmontera arbetslinjen. Det är så man vill motverka full sysselsättning. Det är en politik för klyftor.