KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Du företräder ett parti som lever väldigt mycket på myter på olika sätt, Per Ramhorn. Det som du säger låter väldigt fiffigt på sina sätt. Det är 2 miljarder mer än vad regeringen föreslår. Tittar man lite mer nogsamt i er budget ser man att ni har en minuspost på bidrag till kommunerna på 26 miljarder för 2017, och det ökar till 47 miljarder kronor till 2020.
Man skulle kunna säga: Hej, vad det går dåligt, om ni skulle sitta vid makten! Det är det ena. Ni har varit en av hejaklackarna när det gäller statlig assistans. Det kanske är felskrivet. Men tittar man i er budget ser man en minuspost hos er när det gäller statlig assistans. Jag undrar: Hur har ni då kunnat vara sådana fantastiska påhejare för att man inte ska röra den statliga assistansen?
Det handlar om 111 miljoner, om jag inte såg fel. Det står på s. 23 i utskottets betänkande. Jag vill först höra med dig om kommunpengarna.
Karin Rågsjö (V):
Jag tycker att det är jättelätt, Per Ramhorn, att se vad ni är ute efter. Man kan vara sju år och fixa det. Så här är det, Per: Hela välfärdssystemet, äldreomsorgen och hälso- och sjukvården skulle klappa ihop om vi inte hade en invandring. Du kan läsa massor av rapporter om vad invandringen ger, inte sant?
Ni fluffar runt bland siffrorna och säger på fullt allvar att man kan dra ned med 47 miljarder i kommunerna till 2020, och det kommer att se superbra ut om invandrarna skulle försvinna. Det kanske också finns andra grupper ni vill placera på olika öar, vad vet jag? Er budget är inte alls transparent.
Om du också tittar på vad invandringen ger lovar jag att du får på plussidan om vi har en sjyst integration och inte gör som ni vill göra. När du talar om assistansen säger jag: Wow! Jaha! Det står tydligt att det är 111 300 000. Det är förstås invandrarna som inte ska ha någon assistans. Det borde jag faktiskt ha kunnat räkna ut. Herregud! Ja, det var ju korkat av mig.
Karin Rågsjö (V):
Det är lite bombastiskt att tala om korståg när det gäller de privata företagen inom vårdsektorn, Anders. Men vi har ganska många med oss på tåget. 70-80 procent av befolkningen tycker inte att man ska berika sig på våra skattepengar. Jag har varit runt i Sverige jättemycket, inte bara i Stockholm, som det kan låta, utan i hela Sverige. Jag har besökt väldigt många privata företagare.
En del är bra, en del är mindre bra, precis som inom offentlig sektor. Tittar man på avkastningen på operativt kapital inom välfärdsområdet förstår man: Wow, det här är en lönsam bransch! Inom hälso- och sjukvården lyckas man få ut 51 procent. Sociala insatser är ännu mer lönsamma. Där är det 72 procent. Det kan man jämföra med tjänstesektorn, där det är 10 procent. Det är inte företagen vi är emot, utan vinsterna.
Ju mindre pengar som satsas i välfärdssektorn, desto bättre, känns det som när man pratar med dig. Ni har i er budget lagt 5 miljarder mindre på det här välfärdsområdet. Ni tycker att vi duttar med pengar, men vi tycker att de 10 miljarder per år som ska gå till kommuner och landsting är ganska bra. Vi är nöjda med den förhandlingen. Sedan måste jag fråga dig om förlossningsvården. Här har vi en ganska viktig satsning, tycker vi. Ni har tagit bort medel för det.
Skadorna vid förlossningar är i dag väldigt utbredda. Vi ligger inte så bra till, även om vi har en väldigt bra profession. Det här är en jämställdhetsfråga och en patientsäkerhetsfråga. Vi avsätter 400 miljoner kronor per år under mandatperioden. Ni tycker inte att det är en bra idé. Hur vill du bromsa förlossningsskadorna? Det är min första fråga till dig.
Karin Rågsjö (V):
Anders! Jag har precis läst några rapporter om förlossningsvården och de här medlen. Det är uppenbart att de har fallit väldigt väl ut, eftersom detta är en fråga som betyder väldigt mycket i landstingen. Förlossningsvården har inte mäktat med det här. Hälften av alla som föder vaginalt har skador på ett eller annat sätt. Det är alldeles för många. Det är en väldigt hög siffra, tycker jag. Då måste man arbeta mot det. Blanda inte ihop mig med kinesiska kommunister, är du snäll! Då är du inne på helt fel väg.
De privata företagen ska självklart ha bra kvalitet. Vi har aldrig sagt att vi är emot kvalitet, nöjd personal, you name it. Men vi är emot vinsterna. Det är uppenbart att med en avkastning på operativt kapital på 51 procent inom hälso- och sjukvården och 10 procent inom tjänstesektorn finns det guld att tjäna. Det är detta vi är emot. Det förvånar mig att ni står fast vid detta.
Dessa företag blomstrar och får plocka ut vilka vinster som helst. Du kommer ju inte från Stockholm, Anders, men jag skulle ändå råda dig att göra en liten turné i Stockholms läns landsting och tittar på hur det ser ut och också läser in vad som funkar och inte. Du pratar om vår lobbyverksamhet och andras. Herregud, titta på vårdföretagen! Titta på Almega och de miljoner som finns där!
Nu kommer jag tillbaka till förlossningsvården. Det förvånar mig att du fortfarande är emot de medel som avsätts. Jag tror att de andra partierna i Alliansen - vi diskuterade detta förra året, även om jag nästan förträngt det - är med på det tåget, men ni är emot. Ni skär ned 5 miljarder på hela området. Det tycker jag är väldigt signifikant för er: Ju mindre pengar, desto bättre, verkar det som.
Karin Rågsjö (V):
Barbro! Jag tycker också att den modell Norrtälje har, Tiohundra, funkar jättebra. Det är väl det enda som funkar i det här landstinget. En annan fråga som du har lyft gäller mammografin. Vi har förhandlat fram avgiftsfri mammografi. Det har vi gjort eftersom det handlar om en jämlik hälsa. Vi har diskuterat den frågan tidigare.
Man kan titta på mer välbärgade områden, exempelvis Sävedalen utanför Göteborg. Där går 84 procent till mammografin. I Bergsjön är det 54 procent som går. Då förstår man. Så här ser det ut i både Stockholm och Malmö. Vi tycker att en avgiftsfri mammografi skulle fungera väldigt bra tillsammans med att man vidtar andra åtgärder.
WHO har ganska nyligen publicerat en studie som visar att organiserade populationsbaserade screeningprogram kan minska dödligheten i bröstcancer med ca 20 procent. Det är 150 000 kvinnor per år som inte kommer till mammografin - så många är det som har låg inkomst och dålig hälsa. De riskerar att få just bröstcancer.
Vi tycker att det här är en välfärdsreform och en jämlikhetsreform. Det tycker inte ni. Därför skulle jag vilja veta: Hur ska vi få de 150 000 kvinnorna att gå till mammografin? Det är min första fråga.
Karin Rågsjö (V):
Jag tycker inte, Barbro, att man ser att jämlikheten när det gäller hälsa direkt ökar. Då tycker jag att det är ett statligt ansvar att peka ut de områden där man på något sätt måste höja sig i landstingen. Det är inte rimligt att kvinnor med kort utbildning och som ofta kommer från andra länder har en mycket sämre hälsostatus än vad utbildade kvinnor har. Det är inte värdigt. Sedan tänker jag fråga dig om en annan sak.
Det handlar om att föräldrar numera kan hämta ut avgiftsfri medicin till sina barn. Fattigdomen har tyvärr ökat i Sverige. År 2008 var det 12 procent av invånarna som hade en inkomst som låg under gränsen för EU:s definition av fattigdom. År 2014 var det 15 procent. Det är alltså en ökning. Det handlar om föräldrar som arbetar dubbla skift eller som kanske är arbetslösa och som har svårt att få makaronerna att räcka till.
Hela den före detta Alliansen säger nej till den här reformen. Tycker inte du att det är värt att lägga pengar på detta? Man lägger ju pengar på bidrag till ROT och RUT och allt vad det nu heter. Detta är ändå en insats som är riktad mot föräldrar som har en relativt taskig ekonomi.
Deras barn kanske inte får den medicin som de behöver. Det handlar om att vi har fått fler fattiga i Sverige under ett antal år, konstigt nog också under den period när ni satt vid makten.
Karin Rågsjö (V):
Vi är inte emot själva utförarna. Vi är emot det enorma vinstuttaget. Tittar du i styrelserna för Capio, Aleris, etcetera, de stora - och vi kan exempelvis tala om Academedia på skolans område - är det inte riktigt kvinnorna som råddar den verksamheten. Vi är inte emot fria företagare på området.
Men vi är emot att avkastning på operativt kapital inom välfärdsområdet är enormt. Tittar du på hälso- och sjukvården är den 51 procent. Jag har inte något emot små företag som drivs av kvinnor, så länge som man inte tar ut ett vinstuttag från våra skatter. Det handlar om vinstuttag från våra skatter som berikar andra och inte välfärden.
Det är vad vi talar om. Det är inte så att Vänsterpartiet står nere i källaren själva och trycker kopior mot detta. Vi har ganska många med oss. Vi har ungefär 70-80 procent av befolkningen med oss i den här frågan. Nu har Reepalu gjort sitt med utredningen, och den går nu ut på remiss. Vi ska titta på den, och alla andra ska titta på den.
Om man lever i ett land där man vill ha en jämlik hälso- och sjukvård, en sjyst socialtjänst, och så vidare, måste de skattemedel vi har i landet just gå till välfärden. Det är extremt centralt i den här frågan. Då kan exempelvis inte avkastningen i de sociala insatserna vara 72 procent samtidigt som vi har socialsekreterare som går på knä. Någonting är skevt.
Karin Rågsjö (V):
Självklart måste man se på varje enhet. Det här handlar om vinster, vilka vinster vi som samhällsmedborgare ska tolerera. Vi har ingenting emot valfrihet. Vi har ingenting emot privata företagare som öppnar hälso och vårdcentral, hemtjänst, you name it. Det är inga problem så länge man inte lyckas komma upp i ett enormt kapital.
Man kan tjäna 51 procent mer på sitt privata fögderi i hälso- och sjukvården än i tjänstesektorn. Då har man kommit ganska långt. Det här är ju en lönsam sektor. Det är därför fler går in. Det är ju inte så att Wallenberg går in i Academedia för att gynna bildningen. Han går inte in därför, utan han går in för att det finns cash att tjäna. Så är det med de här stora bolagen.
Där handlar det om ekonomi, om marknad. Vi har ingenting emot de små företagen. De kommer säkert att göra en liten vinst, men de ska ta mig sjutton inte plocka ut miljoner från skattepengarna och lägga dem i sin egen ficka. Och jag säger återigen att det är 70-80 procent av befolkningen som vi har bakom oss. Vi lever i en välfärdsstat - än så länge. Ta en titt runt om i Stockholm!
Kolla vad pengarna går till här, där ni har hur många privata vårdavtal som helst. Titta vad det blev av det - ekonomiskt kaos och vårdkaos!
Karin Rågsjö (V):
Vi kan börja med förlossningsvården. Att vi ville satsa på den handlar först och främst om att vi tittade på hur det såg ut med förlossningsvården i Sverige. Det såg så jäkla illa ut - ursäkta svordomen eller halvsvordomen! Det var därför vi ville satsa dessa pengar, som ligger årsvis. Anders Jonsson var en av dem som inte ville stötta detta, fast det var tydliga indikationer på att förlossningsvården behövde resurser.
Sedan kan jag hålla med dig. Jag skulle önska att dessa 500 miljoner kunde ligga i linje nästa år också - det vet vi inte. Men detta är viktigt, för vi har också fått signaler om exempelvis sommaren. Vad ska vi göra för någonting? Man måste utveckla. Man måste se till att barnmorskor kan komma på plats igen för att förstärka hälso- och sjukvården och för att förstärka förlossningarna. Frågan om förlossningsvården är en jämställdhetsfråga.
Det är jätteviktigt att man får nya resurser till detta. Vi har tittat på de rapporter vi fått in från SKL. Jag måste säga att det du berättar för mig är inte vad vi ser i rapporterna om hur det är runt om i landet. Sedan återkommer vi till Stockholm. Att jag gärna tittar på Stockholm är inte så konstigt, för det är här er politik har fått finnas i elva år.
Då kan man följa detta, och då kan man tänka: Wow, det måste vara en fantastisk tillgång till vårdcentraler och så vidare. Nu har man tittat på hur det ser ut, i en specifik undersökning som landstinget har tagit fram. Jag fick siffror på det i går. Det ser ganska illa ut. Det är inte jättelätt att ta sig fram till primärvården i Stockholm.
Stockholm har extrema problem med styrningen, och det är för att politiker har lämnat över hälso- och sjukvården till marknaden och tappat kollen.
Karin Rågsjö (V):
Nu är inte förlossningsvården det enda vi har satsat på. Jag inledde med att prata om de 10 miljarderna. Jag tillhör dem som skulle vilja stärka hälso- och sjukvården betydligt mer på alla områden. Men man kan titta på vilka satsningar som har gjorts. Det har varit stora satsningar när det gäller cancervården, psykisk ohälsa och andra områden. Det är självklart. När det gäller förlossning är det inte så att vi sitter på vårt kansli och kollar ut genom fönstret.
Vi åker runt och tittar och pratar med folk. Det är märkligt att förlossningsskadorna - det handlar om 11 procent av alla kvinnor som föder vaginalt - inte togs på större allvar när ni satt vid makten. Det förvånar mig. Jag blev väldigt förvånad när jag såg siffrorna och förstod hur illa det var. Det sorgliga i historien om förlossningarna är att det såg allra sämst ut i Stockholms läns landsting.
Det kanske också handlade om den enorma press som uppstod när BB Sophia lades ned, då hela BB-verksamheten i den här regionen skakade till. Då hade man nämligen lagt över ansvaret för hela förlossningen på den privata aktören, som stack sin väg. Så blir det, Anders W Jonsson, när man lägger över makten på det sättet. Sedan håller jag med dig. Visst behöver vi stärka hälso- och sjukvården i hela Sverige på olika sätt.
Det handlar om cancervården, barnhälsovården, psykisk ohälsa och specifikt primärvården. Men då måste man också se till att personer som jobbar inom hälso- och sjukvården har sjysta villkor och vill jobba. Då kan man få folk tillbaka. Det vi ser i dag är att människor sticker från hälso- och sjukvården för att de inte får göra det de vill göra, för att de har dåliga löner och för att de har arbetstider som inte funkar.
Där vill vi gå in och förstärka - självklart.
Karin Rågsjö (V):
Låt oss titta på vad som har hänt inom vården, Barbro Westerholm, med de olika vårdvalen och så vidare. Vårdanalys har skrivit att vad som är påfallande inom vården är att de med störst behov står längst bort från vården. De med beroendeproblem, psykisk ohälsa, de som är multisjuka, de som har cancer, kommer längst bort i kön. De skulle behöva vården allra först.
Då börjar jag fundera på hur vårdvalen och etableringsfriheten har fungerat i det landsting där Barbro Westerholm och jag bor och verkar. Man etablerar sig helst i områden där människor redan har god hälsa. Dessa frågor handlar om politisk styrning.
Det vimlar inte av stora vårdcentraler som kan omfamna fler. Ett gott exempel är den offentligt drivna Gustavsbergs vårdcentral. Där finns till exempel många psykologer. Där har också funnits en psykiatriker. Den psykiska ohälsan tickar.
Många andra vårdcentraler i Stockholm och på andra ställen är små. Jag menar att etableringsfriheten och möjligheten för vårdaktörerna att placera sig lite var som helst skulle behöva en styrning. Problemet är att det inte blir en mångfald av vårdcentraler, utan det blir lite same-same.
Hur ska vi få fram vårdcentraler i till exempel ytterstaden och på andra ställen som är mer specialiserade för äldre människor med stora behov? Hur ska vi komma dit? Jag tror inte att vårdval och etableringsrätt är rätt väg.
Karin Rågsjö (V):
Problemet blir att många landsting, specifikt Stockholm, även Västra Götaland och Skåne, tappar bort dessa frågor på vägen. Politikerna tänker inte annat än att de ska få loss ett antal privata aktörer. Jag har inget emot valfrihet. Det är mycket bra.
Men det är ett stort misslyckande, specifikt i den här regionen, med borgerligt styre i elva år, att det inte har blivit lite olika vårdcentraler med specialisering. I stället har det blivit vårdcentraler som ser ungefär likadana ut. I Västra Götaland är det en bättre spridning. Jag menar att man någonstans måste ta ett politiskt ansvar för vilken typ av verksamhet som ska drivas.
Det kommer inte aktörerna själva att göra. När det gäller frågan om vinster i välfärden, vill du när du öppnar denna läkarmottagning också casha hem lite vinst. Då är det politikernas sak att styra och ställa lite när det gäller etableringsfriheten. Då skulle det bli en annan bredd på vårdcentraler och primärvård.
Ingen har haft någon tanke på att öppna geriatriska vårdmottagningar heller. Nu har denna fråga lyfts upp på ett bra sätt i Göran Stiernstedts utredning. Jag tror mycket på den. Stockholm har haft god ekonomi, men man har inte det längre på grund av Karolinska sjukhuset.
Här har man inte under elva år lyckats hitta ett system för att inrätta bättre hälsomottagningar. Det visar att etableringsfriheten inte fungerar. Här måste det finnas något slags politiskt styrsystem som anger att en mottagning ska öppnas i Tensta i stället för i Äppelviken.
Karin Rågsjö (V):
Jag bara undrar över något, Emma. Vi är alla överens om att Effektiv vård är en bra utredning. Nu ska man titta på hur den ska mejslas ut, så att säga. Tycker du verkligen att man med den typ av inspel ni har gjort i det här ärendet manifesterar någonting? Tycker du inte att det behövs en ytterligare djupdykning i dessa frågor för att kunna se vilken typ av lagförslag som ska förändras? Detta är stora frågor.
Det handlar om hela hälso- och sjukvården, som faktiskt - det är kanske det enda vi är överens om - behöver förändras. Vi behöver förstärka primärvården, och vi behöver se hur fler vårdplatser ska komma till. Vi behöver fler geriatriska mottagningar. Det är jättemycket vi behöver göra. Det vi inte behöver, måste jag lägga till, är fler skattesänkningar. Det har nämligen skapat stora revor i hela välfärden och specifikt inom hälso- och sjukvården.
Jag måste fråga dig, Emma: Tycker du verkligen att det är ansvarsfullt att lägga fram den typ av initiativ som ni gör? Ni tar ju hela utskottets mening att vi nu minsann ska göra någonting åt helheten - utan att ha hela bilden klar över hur det ska gå till på riktigt. Jag tycker att det är en svaghet när man gör den typen av inspel.
Ni gör det också hela tiden tillsammans med Sverigedemokraterna; det är bara på grund av Sverigedemokraterna ni kan göra så här i diverse utskott. Det är väldigt speciellt, tycker jag. Jag vill även påpeka att ni satt vid makten i åtta år. Ni hade också SKL i åtta år. Vad jag ser när jag tittar tillbaka är inte så där jättemånga försök att rådda om hälso- och sjukvården exempelvis när det gäller att se till att personalen fick bättre villkor och så vidare.
Varför gjorde ni ingenting som blev verkningsfullt under era åtta år i SKL? Det var mina frågor.
Karin Rågsjö (V):
Jag hoppas att vi kan rigga om hela hälso- och sjukvården. Jag talar om "vi", för det behövs stora förändringar när det gäller mycket. Det gäller bland annat att se till att personal vill arbeta på till exempel akutavdelningar, med vettiga villkor, och det behövs resurstilldelning av ett helt annat slag än vad vi ser i dag. Om vi ska göra detta - om jag ska vara med och fatta den typen av beslut - vill jag ha en helhetsbild.
Jag vill inte ha enskilda lagförslag på vissa områden, utan jag vill ha helheten. Så konservativ är jag. Jag vill inte bara ha små pluttgrejer eller lite större grejer, utan jag vill se en helhet. Jag tror att vi måste ha helhetsbilden klar för oss om vi ska göra om hälso- och sjukvården. Vad ska landstingen göra? Vad ska staten göra? Hur ska primärvården stöttas?
Vad ska vi göra åt de tomma vårdplatserna, som inte kan bemannas eftersom det inte finns personal? Personalen tror jag inte att vi får. Personalen får man bara genom att höja lönerna och förbättra arbetsvillkoren samt genom att låta personalen gå på vettiga scheman. Det är den typen av saker som vi måste göra. Vi måste se till att det funkar. Vi har 21 landsting som gör lite olika saker - vad ska vi göra åt det? Det finns massor av frågor.
Vi måste få ihop helheten, och det får man inte med den typ av inspel som ni gör tillsammans med Sverigedemokraterna. När det gäller skatter blir jag beklämd, måste jag säga. Hur ska vi göra med flygskatten? Ska vi göra någonting åt klimatet? 200 kronor mer i skatt för höginkomsttagare - är det problematiskt? Ni gör denna typ av inspel tillsammans med Sverigedemokraterna.
Ni skulle inte kunna göra någonting av detta om ni inte hängde ihop med Sverigedemokraterna på det sätt som ni gör. Inte en enda grej skulle ni kunna göra. Det har blivit er hävstång.
Karin Rågsjö (V):
Det här blir en intressant debatt, Anders. Vi skulle kunna diskutera hälso- och sjukvård betydligt mer än vad vi gör. Allting hänger ihop - så ser jag det. Det är därför jag inte tycker att ert inspel här gör någon större skillnad. Jag vill se en helhet innan jag trycker på en knapp. Jag vill göra några rättelser. Du pratade om gårdagens debatt och att det är påhittade väderkvarnar och bara larv. Det tycker inte jag.
Jag tycker inte att det är larv - jag återgår lite till gårdagens debatt, för det blir högt och lågt här - när man såsar ut delar av universitetssjukhuset till privata händer. Det är inte bara Vänsterpartiet som tycker det, utan det tycker exempelvis också 50 professorer och forskare på KI som nu ser stora delar av forskningen försvinna för att de privata intressena inte satsar på forskning och utbildning och så vidare. Det här är ingen liten fråga; det här är en stor fråga.
Så är det med det. När det gäller äldre och multisjuka är det här ett jätteproblem. Bara i Stockholm kan det ta en äldre person 40 timmar på akuten för att få vård. I Stockholm ser det alltså inte så hoppsan ut. Väntetiderna har ökat markant. När det gäller äldre handlar det också om hur de bor.
Det hade väl varit bra om antalet äldreboenden med hälso- och sjukvård hade varit större, men väldigt mycket försvann när ni satt vid makten. Jag tycker att det här är en bra reform. Jag kan tycka att grejer ni säger är bra, och så ska det vara. Det är lite ge och ta i politiken, och man kan inte bara se allt i svart eller vitt. Det vore tråkigt. Vi har väldigt mycket att göra inom hälso- och sjukvården, och då måste vi se en helhet.
Vi måste ha en bottenplatta att stå på när vi gör de här stora förändringarna som vi måste göra utifrån betänkandet Effektiv vård . Jag hoppas att mycket av Effektiv vård går igenom, för det behövs. Då måste man också se på de 21 landstingen. Hur ska de jobba tillsammans? Hur ska man få loss synergieffekter? Det är mycket vi ska titta på.
Karin Rågsjö (V):
Du säger att du vill avgränsa debatten, Anders, men du inledde själv med att prata om helt andra saker, exempelvis debatten i går. Därför inledde jag också med det, men nu har vi klarat av det. När det gäller hela hälso- och sjukvården vill Vänsterpartiet se förändringar på väldigt många plan.
Det handlar om lagstiftning, om hur primärvården ska byggas upp, vad vi ska göra med specialistsjukvården, vad vi ska göra med universitetssjukhusen och vad vi ska göra med vinsterna i välfärden. Det är väl nästa grej du kommer att säga, att det är en liten pluttig sak som ni inte vill diskutera. Jag vill se en helhet. Vad ska vi göra åt den här stora frågan? Det diskuterar vi ständigt, inte bara här utan också med våra landstingspolitiker.
Vad ska vi exempelvis göra med det kommunala självstyret? Hur långt ska det få sträcka sig? Det finns massor av frågor som är inkluderade i den här debatten. Jag vill ha en stor bottenplatta att stå på innan jag är med om att vi klubbar olika beslut. Jag har en känsla av att under hela den här tiden - jag har inte suttit i riksdagen så länge utan bara tre år - har det varit signifikant hur många olika initiativ och saker som ni har kört hit och dit och fram och tillbaka.
Det har varit högt och lågt, och det är inte för sakernas bästa, utan det är lite show över det hela, som för att visa att den här regeringen minsann inte har gjort någonting utan att man själv gjorde mycket mer. Det blir som i sandlådan till slut, kan jag tycka. Man kan fundera på varför det går så dåligt för exempelvis Stockholm. Cecilia från Moderaterna sa här för en stund sedan att det går väldigt bra för Stockholm.
Här kan äldre få sitta och vänta hur länge som helst, och här saknas också 600 vårdplatser - ett helt sjukhus. Det är ett jätteproblem, och det är ett jätteproblem i hela Sverige. Det har det varit länge, ända sedan början av 2000-talet. Det hänger också ihop med detta.