Beatrice Ask (M):
Först och främst vill jag säga att jag har väldigt stor respekt för svenskt utredningsväsende med hänvisning till den tidigare interpellationsdebatten med Mats Odell. När det nu ändå förs in i debatten att man kunde ha haft en parlamentarisk utredning under andra former vill jag säga att såväl riksdagen, massmedier som allmänheten ständigt kräver väldigt snabba besked. Det är en konflikt som vi hela tiden upplever.
Låt mig ändå nämna någonting om hur den här utredningen har arbetat. Det har varit en ensamutredare, som man säger. Han har haft två sakkunniga, kansliråden Anne Kuttenkeuler och Kerstin Östmark. Det har funnits experter, professor Maarit Jäntera-Jareborg, chefsjuristen Maria Wassén och advokatfiskalen Eva Årbrandt Johansson. Vi har haft referensgrupperna, som jag nämnde tidigare, med representanter för samtliga partier. Jag ska inte trötta er med namnen på dem. Ni känner kamraterna.
Vi har haft en referensgrupp från trossamfunden. Sveriges frikyrkoråd, Sveriges kristna råd, Evangeliska frikyrkan, Svenska kyrkan, Judiska centralrådet, Svenska missionskyrkan, Islamiska samarbetsrådet, Katolska kyrkan i Sverige och Ortodoxa och österländska kyrkors ekumeniska råd har varit företrädda i de här referensgrupperna. Det känns inte för mig riktigt som att han har varit så där väldigt ensam.
Utredningens arbete har gått till så som beskrivs i utredningen. Man har hållit fyra hearingar, en med Sveriges kristna råd, en med muslimska samfund, en med myndigheter och organisationer som haft till uppgift att motverka diskriminering på grund av sexuell läggning bland annat, en med trossamfund, Socialstyrelsen med flera.
Det har varit särskilda möten med RFSU, RFSL och Homoombudsmannen, samråd med Kammarkollegiet, länsstyrelsens chefsjuristförening, Skatteverket, Sveriges Kommuner och Landsting och man har gjort studiebesök i Norge, Finland, Spanien, Nederländerna och Belgien. Dessutom har man tagit in underlag från Danmark, Tyskland, Frankrike, Storbritannien, USA, Kanada och Nya Zeeland. Referensgrupperna har kunnat delta vid många av sammanträdena och vid hearingar och andra möten.
Särskilda skriftliga yttranden har lämnats av Yvonne Andersson, Martin Andreasson, Tasso Stafilidis och Mikael Björk Blomqvist. Man har genomfört en enkät om allmänhetens syn via SCB, och man har tagit emot ett upprop med drygt 50 000 namnunderskrifter för att bevara äktenskapet mellan man och kvinna. Jag tror att det skulle vara väldigt svårt att göra en grundligare analys av de många olika frågor som finns i denna komplexa diskussion.
Jag har väldigt noga för egen del markerat att jag tycker att det är viktigt att man har den här grundliga arbetsformen. Jag har viss respekt för att man verkligen arbetat grundligt, om än i ensamutredningens form. Det ställdes här på slutet en fråga varför man gjorde uppdraget som vigsel- och registreringsförrättare till ett gemensamt uppdrag mitt under utredningens gång. Man ryckte loss en fråga.
När man gjorde det följde det en begäran från riksdagen i ett tillkännagivande från maj 2000. Motivet var att man behövde säkra tillgången till registreringsförrättare över hela landet. Den åtgärden har inte föregripit de ställningstaganden som ska göras nu och som handlar om andra frågor. Jag har svårt att tro att utredningen skulle ha påverkats av den åtgärden, som var lite grann av praktisk art.
Men när det gäller själva beredningen och utredningens form och, såvitt jag har kunnat bedöma, de resultat som åstadkommits kan man inte klaga på kvaliteten eller den demokratiska förankringen. Den långa remisstiden och de många årens debatter i dessa frågor gör att vi känner oss ganska välinformerade om den bredd och den komplexitet som vårt ställningstagande har som fond, och det är väl viktigt så.