KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag ska ta upp lite frågor om skogen. Det kanske inte är så konstigt med tanke på att jag var med och arrangerade ett skogsseminarium. Stina Bergström sa till och med att jag var med om att göra det. Men det måste sägas att den beskrivning som Stina Bergström här gjorde inte stämde över hela bilden.
Vad som också sas var att miljöhänsynsreglerna, vilken typ av skogsbruk man än har, har gått förvånansvärt mycket framåt. Vad som också framkom var att det är väldigt viktigt att vi inte från politiskt håll bestämmer exakt hur skogsbruket ska bedrivas. Det finns ju väldigt många olika typer av skogar där det lämpar sig med olika typer av skogsbruk.
Nu kopplades det ihop med vad studenter från utlandet och sådana har sagt. Jag vill verkligen framhålla att det inte var det diskussionen handlade om, och jag hoppas att Stina Bergström kan verifiera det jag säger i det sammanhanget.
Om vi nu pratar om miljöhänsynsregler i skogen faller ansvaret, precis som Johan Hultberg tog upp, naturligtvis tillbaka på regeringspartierna att jobba fram ett bra innehåll i ett nationellt skogsprogram där man verkligen ser till att få med möjligheter att ta den miljöhänsyn som krävs.
Min inställning är ju att i princip alla skogsägare på ett eller annat sätt vill ta miljöhänsyn, så detta måste ändå vara utgångspunkten. Att vi politiker använder ord som "skövla" i våra beskrivningar anser jag blir väldigt snedvridande.
Lars Tysklind (L):
Det kanske inte var en direkt fråga utan mer en kommentar till det som Stina Bergström sa. Jag kan bara konstatera att Stina Bergström i det här replikskiftet har en betydligt mer nyanserad bild på skogsbruk i allmänhet och i synnerhet när det gäller vad seminariet handlade om.
Jag vill säga att det seminariet var väldigt viktigt, och det som jag tyckte var intressant var att skogsägare inte alls skrek efter bidrag utan snarare ansåg att vi inte ska ha så himmelens mycket regler. På så sätt kan man de facto ha ett hyggesfritt skogsbruk. Vad som också framfördes var att under vissa förutsättningar är det också en lönsamhet i detta att ta ut träden allteftersom.
Det finns alltså en väldigt balanserad bild även bland skogsägare, och jag tror absolut att det är viktigt att vi ändå lägger fast att miljömålen och produktionsmålen måste stå sida vid sida, inte minst nu när vi har diskuterat arbetet kring klimatet och skogens roll när det gäller det.
Vi kan inte bara fastna i att skogen ska bevaras och skyddas, utan vi måste kunna ta en diskussion om hur vi kan använda skogen för substitution, där vi använder skogsprodukter som ersättning för andra produkter som har ett mer fossilt ursprung.
Det är bra att kunna konstatera att även Miljöpartiet och Stina Bergström är ute efter bra domstolsprocesser, men jag tycker ändå att det var lite oklart. Det vi pratar om är ju den licensjakt som varit och som har omöjliggjorts på grund av domstolsprocesser.
Nu har Högsta förvaltningsdomstolen sagt att man ska kunna överklaga till domstol, men då har den sittande regeringen ett väldigt ansvar att komma med ett förslag så att detta fungerar i ett domstolsförfarande.
Lars Tysklind (L):
Jag kan ta det sista först. Om kommunerna ska ta hand om allt pratar vi inte om samarbete, utan då pratar vi om ett monopol där man styr bara från kommunens sida. Den första frågan är mycket hypotetisk. Det vi har att ta ställning till nu är det fungerande system som vi har kontra att man ska låta kommunerna ta över hela ansvaret.
Men man kan inte visa att det på något vis skulle bli bättre. Med skärpta krav på mål och på producenterna tror vi att det kommer att fungera. Det har fungerat bra i många kommuner och naturligtvis dåligt i några.
Men vi får väl ändå, Jens Holm, vara överens om detta: När jag pratar om svart och vitt, är det som om bara kommunerna skulle få hand om detta skulle det bli bra. Detta ser vi överallt. När vi diskuterar äldreomsorg och vad vi än diskuterar ser vi att det finns bra och dåliga varianter när det gäller både privat och offentlig verksamhet.
Det blir lite skevt att diskutera så. Men om vi håller oss till detta med insamlingen och producentansvaret: Jag tycker att det är bra, och från Liberalernas sida tycker vi att det är bra med de skärpningar som gjordes, och vi vill se utfallet av detta. Att rycka sönder systemet igen och lämna över ansvaret till kommunerna kan vi inte se skulle vara till glädje för någon.
Lars Tysklind (L):
Då blir det något slags negativ bevisföring. Det finns säkert sådana exempel också. De kommuner där det fungerar allra bäst är där det finns en bra dialog mellan de som har producentansvaret och kommunen.
Det kan handla om till exempel så enkla saker som att man kommer överens om lokaliseringar av återvinningsstationerna, att kommunerna släpper fram centrala och bra markområden som är lättillgängliga för människorna. Man är ofta sig själv närmast, och man vet hur det fungerar i sin egen hemkommun. I min hemkommun har det fungerat mycket bra.
Sedan har vi frågan om statistiken och vad som insamlas i olika kommuner. Det får vi också titta på. Jag vet inte om exemplet med Helsingborg bara beror på insamlingssystemet eller om det beror på andra saker. Jag kan nämna att i Strömstad är vi outstanding i landet på att samla glas. Men det är av den enkla anledningen att färjorna vräker i land glas på kajen.
Det finns en statistik hos oss som egentligen inte är möjlig. Det finns mycket statistik från olika kommuner. Vi måste analysera varför det går så bra i Helsingborg. Det kan de facto bero på ett mycket bra samarbete mellan producenter och kommun. Det känner jag inte till.
Lars Tysklind (L):
Jag skulle egentligen fortsätta med att diskutera buller. Vi fick ju till och med lite beröm, och det får jag väl tacka för. Som grön liberal kan jag också säga att detta med utbyggnad av förnybar energi är väldigt viktigt. Jag tror dock att Stina Bergström och Miljöpartiet är inne på en lite farlig väg när man diskuterar vindkraft och bortser från det buller och den störning som finns.
Vindkraften blir per definition något så gott att man inte vill medge att den kan vara störande. Det är kopplat till det som jag diskuterade om decibeltal: Vad är det som är störande och inte störande? Jag tror att det till och med står i detta betänkande att det har med upplevelsen att göra. Den människa som äger ett vindkraftverk och tjänar pengar på det störs betydligt mindre än den som bara råkar ut för ljudet.
Jag tycker att det måste finnas en balans även när vi diskuterar vindkraft, för i grunden får vi ändå säga att det är industriell verksamhet. Den måste placeras rätt, och det är väldigt noga hur man planerar och tar hänsyn till bullret i det sammanhanget. Jag ville gå upp och säga detta, för det kändes som att Stina Bergström på något vis friskrev vindkraften.
Sedan kan man definitivt hitta andra saker som totalt sett ger större hälsoproblem. Men det här är en tämligen ny företeelse i samhället, även om den har pågått under ett antal årtionden.
När det gäller bostadsbyggandet måste det finnas någon typ av balans, så att man utnyttjar den tekniska kunskap som trots allt finns. Annars skulle vi ha väldigt svårt att förtäta våra städer, som har andra nyttor när det gäller just miljö, klimat och så vidare. Det är hela tiden en balansgång. Men att ha med bullret är naturligtvis viktigt.
Lars Tysklind (L):
Vi kanske inte behöver förlänga debatten, men det är viktigt att vi har fått sagt detta. När det gäller husbyggnation finns det mycket forskning kring hur hus kan utformas. Man kan vinkla husfasader och sådant just för att motverka buller. Det finns mycket man kan utnyttja. I vår motion och reservation är det egentligen det som vi lyfter fram.
Naturvårdsverket ska ha som en viktig uppgift att lyfta fram den kunskap och forskning som finns, så att man utnyttjar den för att skydda människor från att exponeras för onödigt buller. Med det nya regelverket kring bostäder har vi fått en betydligt bättre förutsägbarhet. Naturvårdsverket samordnar, och det finns en ny bullerförordning som gör att man vet vad som gäller.
När det gäller detaljplanering ska man ta upp bullerproblematiken. När detaljplanen är antagen är det den normen som gäller. Annars har det varit ett problem i fråga om bostadsbyggande att det har överklagats i efterhand. Då har liksom allting fallit. Det har under alliansregeringens tid vuxit fram mycket tydligare regler kring detta. Det tycker jag är bra.
Lars Tysklind (L):
När det gäller de åtgärder som Jens Holm tar upp - EU:s säljfrämjande åtgärder, krisreserv och så vidare - kan jag säga att det inte är någonting som Liberalerna tycker är en bra idé. I grunden tycker vi att EU:s jordbrukspolitik bör avvecklas. Det som vi har sagt att vi tycker är bra är tydligen det som vi är överens om, nämligen att landsbygdsprogrammet trots allt kan ha sina poänger.
Sedan kan man tycka att detta är väldigt byråkratiserat. De som ska söka inom landsbygdsprogrammet blir förvånade över att det över huvud taget kan ställas sådana krav och att det ska vara så detaljerat. Där finns mycket att göra.
Säljfrämjande åtgärder för att upprätthålla en viss produktion, det må vara animalier eller någonting annat, är någonting som vi definitivt inte tycker är bra. När det gäller besöksnäringen håller jag med om att människor kommer till Sverige för att uppleva vår natur. Det är en av de stora sakerna.
De kommer även hit för att uppleva våra vackra kuster och även våra städer. Frågan om kalhyggen är jättestor. Utgångspunkten är ändå att vi nu har ett system där vi har en balans mellan produktionsmålet och miljömålet.
Jag tog inte upp produktionsmålet, för jag tyckte att jag hade talat så länge. Därför hoppade jag över det. Man måste ändå lyfta fram skogens betydelse ur landsbygdsperspektivet, och då inte minst ur klimatsynpunkt men även ur den synpunkt som Jens Holm lyfter fram, att skogen har ett egenvärde.
Lars Tysklind (L):
Från liberal sida tycker vi att det är mycket intressant att utveckla olika sätt att bruka skogen. Det är fullt tillåtet att göra det också, och det är många som gör det. Om det sedan är Sveaskog eller någon annan som ska ha detta specifika uppdrag vet jag inte. Vi hade ett seminarium om detta för bara någon vecka sedan. Det visade sig att det finns många som jobbar med andra metoder.
Men mot detta står att man måste se på både produktionsmål och miljömål och att produktionsmålet också uppfylls. Jag tror att framtiden kommer att visa att man kommer att ha båda delarna på ett eller annat sätt. Sedan finns det områden som kanske lämpar sig mycket mer för detta, men att man har andra skogsbruksmetoder än att göra kalhyggen. Där kan besöksnäringen och kultur- och naturvärden ha en stor betydelse.
Men om det är specifikt Sveaskog som ska ta sig an detta har jag i dag egentligen inte någon uppfattning om.
Lars Tysklind (L):
Samma valkrets, men olika slutsatser - det är kanske inte så ovanligt i det politiska livet, trots allt. Ett direkt svar på frågan om hur långt man ska gå är ungefär det jag försökte avsluta med, nämligen att man alltid får se vad ett steg leder till.
När Folkpartiet låg bakom och drev på och tog initiativ till en första öronmärkt månad trodde vi nog att det skulle få större effekt än vad det fick. Sedan infördes den andra månaden, och varje sådant steg har fått effekt när det gäller ett jämställt uttag. Som jag tog upp i mitt anförande anser vi att det handlar om reell valfrihet.
Om kvinnor och män har olika förväntningar på sig är det ingen reell valfrihet. Vems frihet vi pratar om kan vi alltid diskutera, men jag diskuterar varje individs frihet i sammanhanget.
Lars Tysklind (L):
Om definitionen av att den liberala feminismenen styr är att vi nu kommer att rösta för en tredje öronmärkt månad är det väl så, men det har jag inga synpunkter på. I mitt anförande försökte jag helt undvika ordet pappamånad, för det leder tanken fel. Det är kanske lite symtomatiskt att Roland Utbult säger pappamånad.
Det är lite spännande att utgångspunkten tydligen är att det är männen som ska ha valfriheten i föräldraskapet, att det är tvångskvotering och att män beordras att ta hand om sina barn.
Men det är inte den bilden vi ska ha, utan det handlar om att vi måste vara tydliga med att vi genom att införa en tredje reserverad månad skickar signaler till samhället, inte minst arbetsmarknaden, om att vi ska ha lika förväntningar på att kvinnor och män ska vara hemma och ta hand om sina barn. Det är vad det handlar om, och vad det leder till i förlängningen får vi följa upp. Jag vänder mig även mot tvångskvotering.
Här får man en rättighet att vara hemma med sina barn i 240 dagar under uppväxten, det mesta upp till fyra år men sedan ända upp till tolv år. Det är alltså inte så mycket tvång. Snarare finns det oerhört många möjligheter och rättigheter i detta. Som jag avslutade med finns flexibiliteten i föräldraförsäkringen kvar.
Är det någon som är bekymrad över att kvinnor tvångskvoteras när det gäller de 90 dagarna? Nej, problemet ligger tydligen på den manliga sidan. Men i och med att det nu finns 300 dagar kvar som man kan dela hur som helst finns det stor flexibilitet kvar i föräldraförsäkringen.
Lars Tysklind (L):
Jag kan säga att jag är glad för Patrick Reslows omtanke om Folkpartiet och liberalismen, men jag kan garantera att vi står för liberala grundtankar. Vi pratar om kvinnor och mäns lika villkor och att man ska ha lika förutsättningar och möjligheter. Föräldraförsäkringen kom till utifrån väldigt liberala utgångspunkter, och man tillät lika mycket individuellt.
Då fanns kanske den något naiva tanken att alla utnyttjade sin rättighet på ett likartat sätt. Teoretiskt går det att säga att man har lika möjligheter. Men vad individen väljer beror mycket på det som jag tog upp i mitt anförande som Patrick Reslow kanske inte hörde. Det handlar om samhällets förväntningar.
Det är ingen slump att utfallet blir som det blir, utan det bygger på förväntningar i samhället. Jag vet inte om det var Patrick Reslow som pratade om infrysta dagar. Det är klart att det är olika mellan olika familjer, men vi pratar nu om 90 reserverade dagar, och det gäller både kvinnor och män.
Vi pratar också om fyra år, och vi pratar om att kunna ta ut föräldraförsäkring i åttondelsdagar, kvartsdagar, halvdagar och heldagar. Då vore det väl mycket märkligt om man inte hade möjlighet att ha det utrymmet att vara tillsammans med sina barn med stöd från staten. Jag kan inte se att detta skulle kunna vara ett problem.
Det handlar som sagt om att vi måste ha ett samhälle där det finns reell valfrihet för varje individ, både kvinnor och män.
Lars Tysklind (L):
Jag har en känsla av att vi talar förbi varandra lite grann här. Man kan alltid lyfta upp exempel på olika saker. Man kan ta exempel där en förälder vägrar att överlåta sina dagar och till och med vägrar att ta ut dem själv. Man kan alltid gå till sådana ytterligheter. Det är precis det vi har diskuterat här - familjer är olika.
Att man reserverar ytterligare en månad är en tydlig signal att män också förväntas ta hand om sina barn. Jag kan utan att darra på manschetten säga att detta kommer att gynna män.
Slutresultatet av att det är olika förväntningar på kvinnor och män är att kvinnor har en betydligt lägre livsinkomst och lägre pensioner, men det missgynnar också män som har förväntningar på sig att inte ta ut föräldrapenning. Jag vill påstå att alla gynnas av ett jämnare uttag av föräldrapenningen.
Lars Tysklind (L):
Jag instämmer med Karin Svensson Smith i, som jag också antydde i mitt anförande, att vi egentligen borde vidga horisonten lite. Traditionsenligt när vi pratar om yrkestrafik handlar det om vägyrkestrafik. Det som Karin Svensson Smith tar upp om energiåtgång är sanningar som vi nog alla håller med om.
Överflyttning från väg till järnväg och sjöfart har naturligtvis ett värde. Det är energioptimering. Men jag tog även upp transportslagsoptimering. I det sammanhanget lyfte jag frågan om tyngre och längre lastbilar. Jag vet inte om Karin Svensson Smith inte ville prata om det och inte tyckte att det var så intressant.
Men jag undrar hur den frågan går vidare, för det är inte helt okänt att det finns en motsättning mellan regeringspartierna just i den frågan och hur den nu hanteras från Miljöpartiets sida. Precis som jag sa finns det konkurrensargument för att ha längre och tyngre lastbilar. Det finns även miljömässiga argument.
Det finns inget motsatsförhållande när det gäller att flytta över mellan transportslagen. Min fråga gäller alltså detta.
Lars Tysklind (L):
Då ser vi fram mot att regeringen återkommer med frågan till riksdagen. Vi får se vad det innehåller. Karin Svensson Smith tog upp att hon är lite besviken, vad jag förstod, på de reservationer som finns. Det lät som att de inte var något alternativ. Jag tycker nog att vi ska se reservation 1 om en konkurrenskraftsutredning även för denna bransch som något bra. Det pågår många utredningar, och det har varit många utredningar.
Men det handlar just om att ta ett helhetsgrepp. Det har man gjort inom andra branscher, inte minst inom jordbruket. Där finns en sådan utredning gjord. Alla förslag som kommer fram i en sådan utredning kanske inte kan anammas direkt, men man får balansen mellan olika angreppspunkter. Vi tycker från Liberalernas sida och från övriga Alliansen att det vore bra i detta läge.
Vi har genomfört en massa saker, och Transportstyrelsen följer nu upp det som har genomförts för att se om det var bra och om det får rätt effekt. Man får alltid vara beredd på att även om man tycker att åtgärden är bra när den införs är det inte per definition så att den till hundra procent får den effekt som man har tänkt sig, även om viljan har varit god. Jag tycker därför att det är bra att uppföljningen görs.
Det är dags att ta ett helhetsgrepp på åkerinäringen för att se vad som egentligen är de svenska styrkorna och svagheterna i systemet. Vari ligger svårigheterna att konkurrera för svensk åkerinäring? Det handlar i princip om pris. Kvalitet tror jag att den svenska åkerinäringen står för; det är inte det som är bekymret.
Det handlar om att kunna lyfta fram de svenska mervärdena i systemet, och då skulle en sådan här utredning kunna vara av stort värde.
Lars Tysklind (L):
Jag var mer positiv till Karin Svensson Smith, som ville vidga horisonten. Jag tycker nog att Leif Pettersson får lite attitydproblem när vi diskuterar alkobommar och han säger att det tillhör någonting annat. Då har nästan stupröret fått ett ansikte, höll jag på att säga. Det är klart att detta har med frågan om yrkesmässig trafik att göra.
Jag kan hälsa Leif Pettersson välkommen till verkligheten, men ödmjukheten finns inte på plats. Vi kan väl ändå vara överens om att det var den förra regeringen, alliansregeringen, som införde sanktionsavgifterna och klampningen, koncentrerade de här ärendena till vissa åklagarmyndigheter och så vidare.
Vi behöver inte träta om det, utan det är bara att gå tillbaka och kontrollera. Nu diskuterar vi att gå vidare. Leif Pettersson tyckte att Moderaterna skulle vara i opposition, men det verkar inte som att Leif Pettersson har insett att han själv nu representerar ett regeringsparti.
Med hans beskrivning av verkligheten och de krav han ställer blir detta på något sätt helt kontraproduktivt. Det här med marknaden är ganska intressant ändå. Jag tog upp det i mitt anförande också. Vad man än tycker om marknaden var det bra att lyfta fram ett konkret exempel som Elgiganten.
Där ser man ändock hur väl marknaden kan fungera ibland när systemen klickar i varandra. Åkerinäringens eget Fair Transport måste naturligtvis vara ett oerhört bra hjälpmedel i de sammanhangen. I likhet med någon tidigare talare tror jag att de flesta företagare vill ha ett gott renommé och att den marknaden kommer att växa.
Lars Tysklind (L):
Det känns fint att socialdemokrater, liberaler och säkert de flesta andra är överens om det transportslagsövergripande tankesättet. Klimatet måste ligga i fokus. Jag lyfte upp i mitt anförande att det handlar om att flytta energieffektiva transportslag och att energieffektivisera inom transportslagen. Där är vi helt överens.
Jag tänker på en annan fråga som framstod som enkel före valet. Det gällde diskussionen om Hollandsmodellen. Jag uppfattar det som att det bara är Vänsterpartiet som håller fast vid den frågan. Jag kan ställa en liten kontrollfråga till Leif Pettersson.
Jag uppfattar att den sittande regeringen med Socialdemokraterna helt har skrinlagt den frågan och att infrastrukturministern har varit tydlig med att den inte är applicerbar i Sverige och därför är avslutad. Vi kanske kan få det konfirmerat?
Jag fick ett besked från Karin Svensson Smith att det trots allt skulle komma en proposition om längre och tyngre lastbilar. Jag uppfattade det som att det skulle vara inom en nära framtid. Jag skulle vilja att Leif Pettersson kommenterar detta, vad propositionen kommer att innebära och om man eventuellt vet vad den kommer att innehålla.
Lars Tysklind (L):
Jag skulle vilja återgå till det jag inledde med. Det är helt uppenbart att det nordiska samarbetet har oerhört många dimensioner. Vi diskuterar säkerhetspolitik och Natomedlemskap - där är det kanske inte fruktbart att fortsätta någon diskussion eftersom vi ju vet att vi har olika ståndpunkter.
Något som kanske vi alla är bekymrade över är utvecklingen i Ryssland, inte minst det som tagits upp några gånger tidigare i debatten om att Nordiska ministerrådet var tvunget att stänga sitt kontor i nordvästra Ryssland och vilka följder det har fått. Ministern nämnde i sitt anförande att ministerrådet jobbar med andra kanaler och på annat sätt.
Det skulle vara intressant att få höra lite grann om vilken typ av initiativ som tas av ministerrådet för att kunna upprätthålla den verksamhet som av allt att döma hade ett väldigt framgångsrikt demokratiarbete. Vi hade en kontakt och ett kontor i Sankt Petersburg och i nordvästra Ryssland. Hur fortsätter detta arbete i Ryssland just nu?
Lars Tysklind (L):
Vad gäller kommentaren om USA:s nästa president tror jag att många av oss är oroade över hur det kan påverka oss även på andra sätt än just Natomedlemskapet. Jag skulle vilja gå över till en mer jordnära fråga. Utveckling och tillväxt i Norden har en väldigt central roll i det nordiska samarbetet.
Det handlar naturligtvis om arbetsmarknad men även mycket om infrastruktur som en del i detta. Vi ser nu vad som händer - vi behöver inte ta en ny diskussion om det - när man börjar med id-kontroller på en bro, en förbindelse som har blivit en naturlig pendlingsled för människor i vardagen.
Det är en väldigt naturlig reaktion att det här är något som man innerst inne känner att man inte vill acceptera, även om det naturligtvis kan finnas skäl att göra det. Det var ett möte planerat i slutet av april mellan de nordiska transportministrarna som kändes som en start på något. Vi skulle börja diskutera järnvägsförbindelser över gränserna.
Det går ju att åka tåg mellan Stockholm och Oslo, men det tar lite tid. Naturligtvis är det en sådan sträcka som man bör kunna diskutera tillsammans. Tyvärr blev mötet inte av på grund av sjukdom.
Jag vill bara skicka med Nordenministern att hon verkligen ska trycka på så att dessa möten blir av, för jag tror att det är oerhört viktigt att vi börjar diskutera den typen av frågor.