KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Den specifika frågan, varför Andreas Carlson hindrar regionala skyddsombud att besöka fler små företag, har jag inte fått något svar på. Det kanske kommer i nästa replik. Om du ska kunna påvisa sanktioner eller fel måste du kunna göra besök. Det är logiskt.
Lika logiskt är det att om det finns fler inspektörer finns det också fler möjligheter att göra ett besök för att hitta bristerna. Vi borde kunna ha fler inspektörer. Vi ligger under ILO:s rekommendation. Vi ligger risigt till när det gäller antalet inspektörer, och det är ert fel, Andreas Carlson.
Det är ni som har avskedat dem. Nu ska jag inte nämna några namn, men jag känner många regionala skyddsombud. Varför skulle de inte få möjlighet att besöka mindre företag för att exempelvis se om de förvarar vätskor på rätt plats? Den regionala inspektören skulle kunna lämna de föreskrifter som finns och erbjuda hjälp att åtgärda eventuella brister.
Varför skulle han eller hon inte få göra ett sådant besök och eventuellt då hitta någonting som är riktigt fel? Den regionala arbetsmiljöinspektören, om en sådan finns tillgänglig, skulle kunna diskutera om det kanske behövs en inspektion på den arbetsplatsen. Varför ska Kristdemokraterna stå i dörren hos företagaren och säga stopp, här kommer inspektören inte in? Vad finns det för skäl till det?
Raimo Pärssinen (S):
För en timme sedan fick jag ett telefonsamtal. Det var en arbetslös man från södra Småland som ringde och berättade hur hans verklighet var. Vi hade ett långt utbyte av tankar. Man kan stå här i talarstolen och tala om alla stora belopp som läggs hit och dit. Men det finns en verklighet att hantera där ute någonstans, fru talman.
Mannen berättade att han hade jobbat i 20 år som CNC-operatör. Han hade nu varit arbetslös i några år. I och med det hade han gått miste om de senaste innovationerna när det gäller fleroperationsmaskiner och så vidare. Han saknade vissa CAM-kurser, som det heter, och CAD-kurser. Men Arbetsförmedlingen kunde inte hjälpa honom. Han kunde få lite grundläggande, sade han.
Men han kunde inte få just de här lite kortare utbildningarna, som skulle garantera honom ett jobb. Han frågade mig då, fru talman: Varför är det så? Hur kan det vara så här, med detta slöseri? Jag ser hur det är i Gävleborg. Vi kan nämna siffror, statsrådet. Det är över 17 000 arbetslösa i Gävleborg. Det är stigande.
Det går inte, menar jag, att stå här och tala om att man har lagt 23 miljarder hit eller dit när man ser att arbetslösheten växer ute i verkligheten och när man ser att vi har en arbetsförmedling som inte fungerar som den ska. Vi ser en passivitet från regeringens sida genom att man hänvisar till siffror i en budget som antogs i höstas. Mitt tips är: Titta på verkligheten!
Gå ifrån de fina orden eller de retoriska utspelen! Se hur det fungerar och se att det inte fungerar som det borde göra! Det här är bara ett kort inlägg, fru talman. Jag tänkte inte säga något mer. Jag ville bara referera till det samtal som jag hade med den här mannen, som befinner sig i en verklighet där han inte får hjälp.
Och han får absolut ingen hjälp av talet om 23 miljarder, när det inte kan ordnas så att han får en kort utbildning som är adekvat, så att han kan gå ut i industrin och jobba igen. Det är verkligheten, statsrådet.
Raimo Pärssinen (S):
Återigen är det inga högtidstal. Det passas i en sådan här debatt. Moderaterna och regeringen är helt nöjda. Nu har ni satsat alla pengar, och nu går utvecklingen framåt, säger ni. Ändå pekar alla kurvor åt fel håll. Så är det, Jenny Petersson. Det går åt fel. Långtidsarbetslösheten växer hela tiden. Den har fördubblats. Vad hjälper det den man som ringde mig och sade att han inte kan få en liten del av en utbildning som garanterar honom ett jobb?
Varför kan han inte få den utbildningen? Tror statsrådet att han är hjälpt av en sänkt bolagsskatt? Var finns den kopplingen? Tror statsrådet att han är hjälpt av en sänkt krogmoms? Han behöver en liten del av en utbildning för att få ett jobb. Min uppmaning till er är att se verkligheten. Ta tag i frågorna och se till att han får ett jobb.
När han sedan har fått ett jobb, och många fler har fått jobb, kan vi gå in och diskutera bolagsskatten.
Raimo Pärssinen (S):
Låt mig konstatera att Moderaterna står och säger att trenden har vänt, att det blivit bättre och att det kommer att bli färre dödsfall. Fram till dags dato är det tre dödsfall, tyvärr, och vi vet att det kommer att bli fler. Hur kan man stå och säga att trenden har vänt? Vad vet vi om det?
Det sades att Arbetsmiljöverket blivit effektivare och är duktiga. Ja, det är klart att de är, men de säger själva att de börjar nå en smärtgräns och att den smärtgränsen går vid den obligatoriska tillsynen, vid skyddsombudsstoppen - 6:6a - och vid utredningen av allvarliga arbetsplatsolyckor.
De börjar närma sig smärtgränsen, och ansvarigt statsråd står här och säger att vi inte kan jämföra oss med Norge och andra länder, för de gör andra saker. Vad vi kan göra är att jämföra med oss själva, statsrådet, och då kan vi konstatera att det gjorts kraftiga neddragningar av resurserna till Arbetsmiljöverket. Det är ni, Hillevi Engström, som sett till att de varit tvungna att säga upp arbetsmiljöinspektörer.
Det är ni som är ansvariga för att de inte får återbesätta tjänster när arbetsmiljöinspektörer slutar. Det är ni som svälter ut Arbetsmiljöverket. Försök inte få det att låta som att det är lösningen för en bättre arbetsmiljö i Sverige. Ni vet att det är fel väg. Varför kan ni inte erkänna det?
När vi tittar på budgeten ser vi att det, totalt sett, endast är en droppe i havet. Jag begriper inte varför ni inte satsar på Arbetsmiljöverket utan svälter ut det. Generaldirektören säger att om det fortsätter så här kommer de inte att finnas kvar.
Det är ett obegripligt svar jag får på frågan. Må vara att arbetsmiljöinspektörerna jobbar fortare, stressar mer, kanske även naggar lite på kvaliteten i inspektionerna eftersom de har så mycket att göra när de är så få.
Jag ställer frågan återigen, Hillevi Engström: Hur kan detta leda till att man använder den infrastruktur som finns i Arbetsmiljöverket till att det ska bli bättre arbetsmiljö? Svara på den frågan. Beträffande inspektörerna är det rena löjan när ni tricksar med siffror. År 2006 gjordes 40 000 inspektioner, och ni säger att ni nu har ökat antalet. Det har ni inte alls.
Sedan ni tog över regeringsmakten har antalet inspektioner minskat. Försök inte lura i folk någonting annat. Det är allvarligt, Hillevi Engström, att man inte får återbesätta arbetsmiljöinspektörer. Det är allvarligt för Sveriges löntagare. Det sker dödsfall på arbetsplatserna. Hittills i år har det skett tre dödsfall, och det kommer att bli fler, det vet vi.
Ändå säger Hillevi Engström att det inte behövs något gemensamt arbete, att det inte behövs något fokus på dessa olyckor när folk omkommer. Det är obegripligt. Ett humant krav som riksdagen kan ställa är väl att regeringen ska tillsätta en gemensam arbetsgrupp för att minska antalet dödsolyckor på arbetsplatserna. Sluta svälta Arbetsmiljöverket!
Raimo Pärssinen (S):
Hillevi Engström säger att hon tillfört resurser sedan hon började som ansvarig minister. Den förra ministern Sven Otto Littorin från Moderaterna raserade, och nu har Hillevi Engström tillfört lite grann.
Men fortfarande minskar Arbetsmiljöverket, och det görs med Hillevi Engströms och hela regeringens goda minne eftersom man inte får ersätta de inspektörer som slutar. Det är allvarligt. Det finns ingen som med bästa vilja kan tro på orden om en kraftfull satsning, att vi går framåt, och så vidare, när man samtidigt begränsar resurserna till arbetet.
Det är olyckligt och beklagligt. Det handlar inte heller om mycket pengar. Det vet Hillevi Engström. Det går inte att skylla ifrån sig. Man hör nu runt om i landet att det kanske inte är Hillevi Engströms fel utan kanske Anders Borgs fel. Det är kollektiva beslut i regeringen.
Det vore vällovligt att åtminstone kunna stoppa den fortsatta neddragningen på Arbetsmiljöverket. Varför kan man inte göra det? Det är mycket märkligt. Jag kommer åter till nollvisionsarbetet när det gäller dödsolyckor på arbetsplatserna.
Varför vägrar Hillevi Engström ta på sig ledarskapet att systematiskt tillsammans med parterna och Arbetsmiljöverket påbörja arbetet? Är det inte bra med en gemensam vision mot ett mål som alla kan ställa upp på - att ingen ska behöva dö på sin arbetsplats? Hon vägrar att ta det ledarskapet, och hon fortsätter att leka svälta räv med Arbetsmiljöverket. Det imponerar inte.
Det är inte logiskt. Det är synd.
Raimo Pärssinen (S):
Låt mig få sälla mig till skaran och önska Maria Arnholm varmt välkommen till riksdagen och lycka till i det viktiga värv som hon har tagit på sig. Jag ställde min fråga till Erik Ullenhag, men statsrådet fick ta över den. Interpellationsinstitutet är viktigt och en kontrollmakt som vi har här i riksdagen.
Det ger också en utmärkt chans för alla oss ledamöter att lyfta fram olika problem som vi stöter på och även att föreslå lösningar. Jag tänkte inte göra det här till en djup interpellationsdebatt. Jag är faktiskt väldigt nöjd med svaret. Statsrådet säger att det här är en av regeringens mest prioriterade frågor just nu.
Vi vet att utbildning är en av de absolut viktigaste vägarna till arbete. Det finns ingenting mer fantastiskt att syssla med än att skapa mer kunskap, få människor att öppna ögonen och förstå att man kan bidra på många olika sätt och att lyfta både deras självförtroende och deras självkänsla. Ibland blir vi lite otåliga.
Det ska man vara i politiken, men man ska också försöka förstå systemet och kunna vara realistisk. Jag ställer bara den här enkla frågan nu: När tror Maria Arnholm att förslag kan lämnas till riksdagen rörande just den fråga som jag ställde?
Raimo Pärssinen (S):
Jag vill markera att jag inte söker någon konflikt utan bara ställer en enkel fråga. Andra kanske söker konfliktytor, men det tänker jag inte bry mig om här i dag.
Just det här som statsrådet påpekar om att få fler i arbete, att vi kan vara ett generöst land som kan ta emot folk som har behov av att komma undan och skapa ett nytt liv och att vi så snabbt som möjligt kunna få de människorna att fungera i samhället och få dem i arbete känns riktigt bra. Jag hälsar återigen statsrådet välkommen och tackar för svaret.
Raimo Pärssinen (S):
I morgon får jag besök av en grupp inskrivna i fas 3. Det är inte den första gruppen som jag tar emot här i riksdagen från fas 3. Det är också riktigt trevligt att få göra det, att få gå runt här och visa lokalerna, resonera lite grann om politik och livet och framför allt om uppdraget här.
Interpellationen som Ylva Johansson skrev kom väldigt lämpligt, fru talman, för nu kan jag redovisa svaret som jag fått av arbetsmarknadsministern på frågan om vilka åtgärder Hillevi Engström tänker genomföra för att avskaffa fas 3 och ersätta den med insatser som leder till jobb.
Förra veckan var det 32 655 arbetslösa i fas 3. Maria Stenberg jämförde antalet långtidsarbetslösa med invånarantalet i en stad motsvarande Luleå.
Låt mig då få säga att antalet som är inskrivna i fas 3, denna styggelse, motsvarar ungefär invånarantalet i Bollnäs eller Söderhamns kommun - 32 655. Regeringen och naturligtvis Hillevi Engström har som mål att ingen under 25 år ska finnas i fas 3. Ändå är det nu 392 unga i fas 3.
Det betyder att det har skett en ökning med 140 sedan januari i år. Just den grupp som jag ska träffa i morgon har jag träffat två gånger tidigare, och de brukar fråga mig hur det är egentligen här nere, om det är jobbigt och så vidare. Ja, ibland är det ju jobbigt med politik och uppdraget.
Men jag brukar också säga att jag är helt övertygad om att arbetsmarknadsministern har en jobbig situation eftersom arbetslösheten trots alla åtgärder - det kanske är fel på åtgärderna då - växer.
När jag ska resonera om svaret med de här männen och kvinnorna i morgon får jag väl säga att ministern sade att det blir fortsatta programinsatser inom jobb- och utvecklingsgarantin inklusive sysselsättningsfasen. Sedan må väl de jag möter i morgon tolka detta.
Men det står också i svaret att Arbetsförmedlingen har en viktig uppgift att förbättra stödet såväl med personliga kontakter som med eventuell arbetsmarknadsutbildning. Eller varför inte klämma till med det sista som hon säger i svaret, att det handlar om att man ska informera bättre?
Jag undrar om de här människorna i fas 3 blir nöjda med svaret. Nej, vi kan konstatera att Hillevi Engström och regeringen prioriterar placeringen av dessa människor i fas 3 i stället för insatser, som till exempel utbildning, som leder till jobb.
Jag har frågat i tidigare interpellation till ministern: Varför låta dem gå utan utbildning och varför låta dem ha en så skral ekonomi? Svaret blev då: Nja, det kanske inte är lönt med utbildning om man varit arbetslös så länge. Svaret på den andra frågan, om dålig ekonomi, var att Hillevi Engström tar ansvar för Sveriges ekonomi. Jag undrar om det blir samma svar i kväll.
Raimo Pärssinen (S):
Hillevi Engström säger att vi måste informera om att det är billigt att anställa. Det kan väl vara bra. Men varför ska man anställa någon om man kan få betalt för att inte göra det? Som anordnare får man nämligen betalt av staten. Det är 135 miljoner kronor, växande och stigande, per månad som går ut till anordnare.
Enligt Arbetsförmedlingens egna undersökningar gör 47 procent av dem som är inskrivna i fas 3 vanliga jobb. Varför ska man då gå in och anställa och säga att det är billigare när man kan få betalt? De här frågorna kommer jag att få när jag träffar fas 3-gruppen i morgon. Vad vill regeringen göra?
Vi ställer frågan här i kammaren. Hillevi Engström säger att vi ska informera arbetsgivarna mer och låta en del få eventuell arbetsmarknadsutbildning. Vi har 392 280 arbetslösa i Sverige. Vi har en långtidsarbetslöshet som har fördubblats till 70 000. Vi har en jättehög ungdomsarbetslöshet.
32 655 är inskrivna i fas 3. Samtidigt var det enligt Arbetsförmedlingen i september endast 5 519 arbetslösa som fick arbetsmarknadsutbildning. Det rimmar illa. Varför inte erkänna att det inte fungerar?
Det fungerar inte att skicka ut arbetslösa på arbetsplatser, betala anordnare och sedan fundera på varför företagen inte anställer dem? Fas 3 kostar 135 miljoner kronor i månaden, och det växer. Nu kommer ungdomarna in i fas 3 trots regeringens mål att inga ungdomar ska finnas där.
Enligt prognosen för mitt hemlän kommer arbetslösheten att stiga till 18 000 personer. Antalet arbetslösa ungdomar kommer att passera 5 000. Fas 3 växer. När jag träffar dem i morgon blir alltså svaret att vi ska informera mer och att det eventuellt kan bli någon typ av arbetsmarknadsutbildning för någon eller några av er.
De svaren duger inte. Det vet utskottets ordförande. Det finns ingen som gillar fas 3 utom Moderaterna.
Ingen av mina kolleger som sitter i alliansregeringen eller tillhör allianspartierna gillar fas 3, utom Hillevi Engström och möjligen utskottets ordförande som säger att fas 3 är bra, att fas 3 fungerar och att det finns ett starkt utflöde från fas 3. Det gör det inte.
Utskottets ordförande har nu möjlighet att förklara varför det är så bra med fas 3. Vad är det som är så bra när alla ser att det inte fungerar? Man frågar mig: Varför ska anordnaren ha pengarna och jag få så oerhört lite ekonomiskt stöd? Vad är det som är bra med det?
Är det fortfarande så, Hillevi Engström, att det inte är lönt att utbilda den som har varit arbetslös länge? Är det fortfarande så att vi håller nere de ekonomiska ersättningarna för att ni tar ansvar för Sveriges ekonomi?
Raimo Pärssinen (S):
Jag har sagt det en gång förut i kammaren, och jag säger det en gång till: Gunnar Andrén är förmodligen den siste socialliberalen. Jag fick inte svar på vad det är som är så fantastiskt bra med fas 3. Det var ingen som kommenterade det. Däremot blev jag glad när Elisabeth Svantesson frågade mig om jag ska lova dem jobb i morgon. Ja, det ska jag göra.
Ta bara exemplet med alla föreningar som har inskrivna i fas 3 och vårt förslag med föreningsjobben! Det är fantastiskt bra. De får kollektivavtalsenlig lön till 75 procent, och de gör stora insatser i föreningarna. Det är jättebra. De kan konsumera mer, och de känner att de gör ett riktigt jobb.
Jag känner en som är inskriven i fas 3 som inte får säga till föräldrarna på skolan att han är vaktmästare, för han är bara inskriven i fas 3. Då är det bättre att ta vårt förslag i utskottet när vi ska behandla det, Elisabeth Svantesson, och se till att vi kan erbjuda dessa människor föreningsjobb till riktiga löner. Vad är det alltså som är bra med fas 3? Ni har möjligheten här.
Förmodligen kommer Hillevi Engström i sitt sista inlägg att säga någonting konkret som jag kan förmedla till dem som kommer och hälsar på här i riksdagen i morgon. Att vi sänker bolagsskatten och att det då blir jobb tror jag inte att de tar till sig riktigt. Det är en långsiktig sak.
Inte heller detta med att alla ska ha sin egen individuella handledning eller sitt eget program tror jag att de tar till sig så mycket, eller att några av dem eventuellt kan få utbildningsinsatser. Ta chansen! Tala om vad som är bra!
Raimo Pärssinen (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det här är, vill jag påstå, en ganska stor fråga i Sverige. Jag ställde naturligtvis interpellationen därför att jag hade möjlighet till det som riksdagsledamot, men jag är även ordförande i svensk-finska föreningen här i riksdagen. Det är en samling glada människor som vill främja finska språket och kulturen i Sverige.
Samtidigt följer vi det svenska språkets ställning i Finland. Jag tycker att det är oerhört viktigt att de här olika språken frodas båda två. Vi har en lång gemensam historia bakom oss i våra länder.
Därför blev jag lite bestört, måste jag säga, när jag fick reda på att det finns planer på att lägga ned Centrum för finska språket och kulturen vid Mälardalens högskola. Jag är glad att se att jag har många kamrater från föreningen här som vill delta i interpellationsdebatten. Jag är också glad för det regeringen har gjort. Den har tagit steg framåt i en positiv anda.
Förvaltningsområdena växer i antal. Vi vet att det är lite - om jag uttrycker mig slarvigt - knöligt på vissa håll och kanter. Samtidigt finns det lysande exempel. Vi var och besökte Eskilstuna kommun, som har gjort stora framsteg och visat framfötterna i de här frågorna. Men nu kommer vi till någonting som är väldigt allvarligt.
Om man ska främja ett språk måste det finnas någon typ av institution som är bärare av språket. Detta är en institution som har mycket kunskap i sig och som kan vidareutveckla och vidarebefordra det finska språket. Detta gör att många människor får möjlighet att studera språket och att många människor kanske får möjlighet att jobba med den stora grupp sverigefinnar som finns här.
Det är strax över 700 000 människor som har en direkt koppling via släkten till Finland. Därför blir jag, statsrådet, lite fundersam när jag läser den sista delen av interpellationssvaret. Vi är helt överens om att minoritetspolitiken är viktig. Jag tror att den kommer att bli allt viktigare. Det handlar om identitet och mångfald.
Det handlar om att Sverige blir rikare ju fler språk vi använder oss av här. Det är så många i den här gruppen som är knutna till Finland. Statsrådet skriver att det är upp till universitetet eller högskolan att avgöra om denna viktiga institution för finska språket ska försvinna. Jag tror att frågan är bredare än så.
Det krävs en nationell syn på det hela och att den också läggs in i strategin för minoritetspolitiken. Det finns kritik från Europarådet. Det tänkte jag återkomma till i mitt andra inlägg här. Jag är inte ute efter konflikt, statsrådet.
Jag är ute efter att först och främst säkerställa att statsrådet själv visar intresse för och tar ställning i dessa frågor. Vi kan då meddela alla i riksdagens kammare och från vår förening att det finns en god vilja hos regeringen att säkerställa att vi kan ha en god utbildning när det gäller finska språket.
Det är också en viktig kulturbärare så att vi kan fortsätta och kanske förbättra rekrytering av personal inom äldreomsorg där många sverigefinnar finns eller varför inte inom förskolan.
Raimo Pärssinen (S):
Jag måste säga att jag trivs i den här debatten. Vi har en väldigt fin ton i den, för vi har förståelse i frågan. Sedan gäller det för oss att jobba över partigränserna, och i vår förening här i riksdagen jobbar vi över partigränserna. Vi jobbar väldigt mycket för att vi ska kunna känna till mer, för sakfrågan är så viktig.
När Staffan Anger och jag besökte Eskilstuna var vi på Pikku-Erkki, en finsk förskola. Det var jättetrevligt, jättekul. Det som slog mig med en sådan kraft var att de ganska unga föräldrar som lämnade sina små barn där inte kunde tala finska så bra. Däremot hade de finska föräldrar eller mor- och farföräldrar.
Revitaliseringen kom genom att barnet och barnbarnet fick leka med finska ord. Man lärde sig, man var i en läroprocess. Det var jätteroligt. Arvet och kulturen genomsyrar hela identiteten. Det kändes jättebra för mig.
Man vill där rekrytera ny personal som verkligen kan finska ordentligt. Vi ska inte glömma bort sakfrågan. Den är jätteviktig, som så många andra här har sagt. För mig är inte det här en fråga om en enskild högskola. Det är en fråga för hela nationen, för regeringen och riksdagen att börja bygga på arvet mellan länderna och göra det på ett bra sätt. Vi har tagit steg framåt, och det tycker vi är jättebra.
Nu måste vi fortsätta. Det betyder inte att vi ska ta steg bakåt. Enligt Europarådet är utbildningen ett av de allra svagaste områdena i den svenska minoritetspolitiken. Man konstaterar i sin uppföljningsrapport att modersmålsundervisningen behöver förbättras och tillgången till tvåspråkig undervisning ökas om vi ska kunna uppfylla våra förpliktelser när det gäller undervisningen av minoriteterna.
Man skriver vidare att samma problem på undervisningsområdet år efter år återstår. Trots en massiv kritik från Europarådet eller andra granskningsinstanser och minoritetsorganisationer har regeringen tyvärr hittills saknat intresse för att på allvar ta itu med minoritetsutbildningens problematik. Samtidigt är det här ett område som är centralt när det gäller att bevara språk och kultur på längre sikt.
Det är därför, statsrådet, som den här interpellationen är så viktig. Här gäller det faktiskt att peka ut en väg. I och för sig stakar vi ut den steg för steg, men att en sådan här institution skulle tillåtas falla därför att det finns ett generellt sparkrav på de mindre högskolorna är helt enkelt fel.
Låt oss vara överens här i kammaren om att vi vill bevaka den här möjligheten och förstärka den. Vi får väl återkomma i höst när det är allmän motionstid. Vi kanske kan skriva en gemensam motion från föreningsmedlemmar just i den här saken därför att vi är övertygade om att den är viktig. Jag tycker att det är roligt att sitta här och lyssna på en historielektion. Jag har precis lärt mig en sak.
Jag sade till Sven-Erik Bucht att han inte får prata främmande språk i denna kammare. Han sade: Ja, men jag bad om ursäkt. Det är väl bra, men samtidigt fick jag lära mig att fram till 1809 kunde man tala finska i Sveriges riksdag med hjälp av tolk.