KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Jag tänker nappa tag i det som Lennart Axelsson tog upp i slutet av sitt inlägg, nämligen den ideologiska grunden för det här. I min ideologiska grundsyn ingår att marknadsekonomin är det bästa ekonomiska system som ett land kan ha. Det har också Bosse Ringholm, såvitt jag förstår, anslutit sig till som princip.
Det har vi nog en bred enighet om. På en del områden kan monopol motiveras, men jag tycker att det då är viktigt att man har ett tydligt och bra motiv för att det ska finnas.
Ett sådant exempel är för min del Systembolaget, som jag tycker är enkelt och redigt att argumentera för när det handlar om att begränsa tillgängligheten. På andra områden, till exempel när det gäller läkemedelsindustrin, tror jag att det skulle vara sämre om den ägdes och drevs av staten. Det tycker jag inte är en bra idé.
Jag tror att det är sämre om staten är monopolist på apoteksområdet. Jag tror att det är bättre om det finns fler aktörer. Och jag är alltid noga med att stryka under att det handlar om en omreglering av marknaden, inte en avreglering, för det här är inte vilka produkter som helst, utan det är potentiellt väldigt farliga medel som vi pratar om. Därför måste det finnas en trygg och säker lagstiftning i botten som gör att människor inte råkar illa ut.
Men jag tror att det finns ett värde i att det kommer in fler aktörer som bidrar till att apoteksområdet utvecklas, att servicenivån höjs och att öppettiderna ökar. Det vet vi genom att titta på andra länder.
Det blir nästan lite tragikomiskt när Bosse Ringholm argumenterar om riskerna för monopol på olika områden, eftersom han själv kämpar just för ett bibehållet monopol. Vilken grund har han då för att uttrycka oro? Han borde ju vara nöjd som den monopolist han vill vara. Regeringen har lagt fram budgeten för 2010. Högkostnadsskyddet hålls oförändrat.
Det är jätteviktigt för människors trygghet, framför allt för människor som har en ekonomi med små marginaler och med höga läkemedelskostnader. För deras skull finns högkostnadsskyddet. Det är en väldigt viktig grundsten i det system vi har och förstås kommer att behålla. Detta är en väldigt viktig sak för regeringen.
När Lennart Axelsson för resonemang här försöker han nu visa socialdemokratins nya öppenhet som man aldrig visade i regeringsställning. Men han uttrycker det som att det är rätt så okej att öppna för receptfritt i fler butiker - rätt så okej.
Jag vet inte om det ska tolkas som att Socialdemokraterna tycker att det är bra med receptfritt i handeln och i så fall varför, eller om de härtill är nödda och tvungna och intar den här positionen även om de inte gillar den. Lennart Axelsson får gärna lägga ut texten om det. Vi genomför under lugna och trygga former en omreglering av en marknad som kommer att innebära att det blir bättre för medborgarna i Sverige.
Vi gör det under trygga omständigheter som gör att vi säkerställer att vi håller koll på samhällets kostnadsnivåer och på den enskildes kostnad. Det kommer att leda till ökad tillgänglighet och bättre service för våra medborgare.
Göran Hägglund (KD):
Bosse Ringholm säger att socialministern erkänner att monopol är bra i vissa fall. Det är inte något konstigt. Jag har haft samma grundsyn hela tiden. Monopol kan vara bra på vissa områden, men måste tydligt kunna motiveras. Om man inte har väldigt starka skäl finns det andra lösningar som blir bättre, mer kundanpassade och möter kundernas behov på ett bättre sätt än vad monopol tenderar att göra.
Jag vet att Bosse Ringholm inte har något ytterligare inlägg så jag ska inte polemisera för mycket mot honom. När det gäller synen på monopol går hans resonemang att överföra till nästan vilket område som helst, som livsmedelshandel eller bensinhandel och man skulle kunna motivera monopol där också. För mig är det ett främmande synsätt.
Monopol måste det finnas tydliga skäl för. De tydliga skälen finns inte på apoteksområdet. Sverige är unikt om att ha ett monopol, med ett par undantag som oppositionen inte tycker om att jag nämner, nämligen Nordkorea och Kuba. Andra klarar detta på ett lysande sätt. Det är självklart att vi också gör det.
Vi har mekanismer för att hålla koll på kostnaderna och se till att de begränsas både för den enskilde genom högskostnadsskyddet och för det offentliga genom de kraftfulla instrument som vi har och skapar i samband med omregleringen.
Allt syftar till att under trygga och säkra former se till att vi får en apoteksmarknad som ännu bättre förmår möta de behov som medborgarna i vårt land har.
Göran Hägglund (KD):
Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta utifrån FN:s barnrättskommittés kritik av Sverige. Sverige har en konstruktiv och uppriktig dialog med barnrättskommittén. I enlighet med kommitténs eget språkbruk vill jag därför se deras rekommendationer som råd, för att Sverige ännu bättre ska kunna leva upp till konventionens krav, snarare än kritik. Rekommendationerna grundas på kommitténs analyser av omständigheter som är viktiga att uppmärksamma.
På flera områden har regeringen vidtagit åtgärder eller inlett arbete för att se över frågor som lyfts fram i rekommendationerna. Regeringen har bland annat lagreglerat rätten till hälso- och sjukvård, inklusive tandvård, för asylsökande med flera. Enligt lagen ska asylsökande barn och barn som håller sig undan verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning erbjudas hälso- och sjukvård samt tandvård på samma villkor som barn bosatta i Sverige.
För närvarande utreds också frågan om skolgång för barn som vistas i landet utan tillstånd. I det fortsatta arbetet med att behandla barnrättskommitténs rekommendationer involveras alla berörda departement och myndigheter. Socialdepartementet har även initierat en dialog med berörda frivilligorganisationer kring barnrättskommitténs rekommendationer. Vi kommer att fortsätta denna dialog. Organisationernas synpunkter och förslag kommer att beaktas av regeringen.
Jag kan försäkra att regeringen tar barnrättskommitténs rekommendationer på största allvar. De utgör en viktig del i regeringens fortsatta arbete med att förverkliga barnkonventionen i Sverige. Frågan om inkorporering av barnkonventionen, det vill säga att göra konventionen till svensk lag, behandlas i en annan aktuell interpellation. Jag vill dock i detta sammanhang påpeka att konventionen i sig inte sätter något sådant krav.
Enligt konventionen ska staten vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder samt administrativa och andra åtgärder för att säkra barnets rättigheter. Vi kommer att inleda en dialog med berörda parter kring flera av barnrättskommitténs rekommendationer, bland annat frågan om barnkonventionens förhållande till svensk lagstiftning och praxis.
Göran Hägglund (KD):
Det som Amineh Kakabaveh tar upp här är en viktig fråga för regeringen. Som jag har skrivit i mitt svar pågår ett arbete för att vi metodiskt ska arbeta oss igenom de synpunkter som har kommit.
Jag vill bara påminna kammarens ledamöter om att denna rapport från barnrättskommittén avser perioden 2002-2007. Då hade Sverige en annan regering. Sedan tittar barnrättskommittén på ett par kompletteringar gällande arbetet 2007-2009, men rapporten avser perioden 2002-2007.
I rapporten finns en hel del synpunkter som vi behöver ta fasta på, till exempel när det gäller barns skolgång. Därför har regeringen också tillsatt en utredning. Det handlar om vård, som har nämnts här, där regeringen avser att tillsatta en utredning för att få ett bra regelverk. Amineh Kakabaveh tar i ganska mycket här. Hon säger att det är en skam och att detta borde ha skett för länge sedan.
Jag ska med ett par referat bara belysa tidigare regerings syn på detta. Barbro Holmberg sade beträffande barns skolgång följande i riksdagen den 20 januari 2005: Påståendet att en sträng praxis tvingar människor att gå under jorden saknar grund. Vi har också mycket omfattande rättigheter för barn till exempel vad gäller sjukvård och skolgång under prövningstiden. Hon ville inte göra något mer.
När det gäller rätten till vård sade socialminister Lars Engqvist 2003: Det skulle vara en inkonsekvent och otydlig ordning om staten skulle ersätta landstingen för hälso- och sjukvård till personer som inte har rätt att vistas i Sverige.
Jag håller med om att de förändringar som Amineh Kakabaveh säger borde ha skett tidigare borde ha skett tidigare. Den tidigare regeringen var motståndare till dessa förändringar, vilket belyses av dessa påståenden. Den nuvarande regeringen arbetar med att genomföra förändringar.
Göran Hägglund (KD):
Låt mig först än en gång säga att det här är ofantligt viktiga frågor som regeringen tar på allra största allvar. Vi arbetar metodiskt med att gå igenom de synpunkter som har inkommit för att säkra att det fungerar så bra som det någonsin kan göra. Vi vet att Sverige, som vi har varit inne på tidigare här i debatten, är ett bra land att växa upp i.
Men vi har brister, och dem måste vi komma åt. Det ställs stora krav på Sverige när man granskar vårt land. Vi ska leva upp till de allra tuffaste granskningarna. Det är vårt mål. Jag fick en fråga om isolering av barn och om man på sikt ska kunna avskaffa den möjligheten.
Det är åtminstone vad jag tror att alla vi som finns här i kammaren skulle önska: Inget barn borde hamna i situationen att hon eller han behöver avskiljas eller, om vi använder det rakare uttrycket, isoleras. Det är vad vi alltid ska sträva efter, men samtidigt tror jag att det vore dumt att ta bort möjligheten. Det kan få andra konsekvenser än dem som vi önskar.
Bekämpandet av barnfattigdom är en otroligt viktig fråga som regeringen tar på allra största allvar. Det handlar mycket om att de vuxna som omger barn har en möjlighet att försörja sig själva och därmed också kan uppfylla sina skyldigheter gentemot barnen.
Här finns många ytterligare frågor som vi behöver arbeta med. Det fanns också en fråga om vård för papperslösa och gömda. Där pågår för närvarande ett beredningsarbete i Regeringskansliet. Så fort det är färdigt kommer det att meddelas omvärlden.
Göran Hägglund (KD):
Eva Olofsson har frågat mig om jag är beredd att vidta åtgärder för att barnkonventionen ska inkorporeras i svensk lagstiftning. Sverige ratificerade 1990 konventionen om barnets rättigheter - barnkonventionen. Det innebär att det inte ska råda någon tvekan om att barnkonventionen gäller i Sverige. Svensk lagstiftning går i allmänhet längre än konventionens krav.
Enligt Barnombudsmannen går utvecklingen framåt, men det finns fortfarande mycket kvar att göra när det gäller bland annat myndigheternas arbete för en korrekt tillämpning av konventionen i alla sammanhang. Men det bör inte leda till den generella slutsatsen att vår lagstiftning och praxis inte överensstämmer med barnkonventionen. Regeringen tar de rekommendationer som Sverige har fått från Barnrättskommittén på största allvar.
Inom barnrättspolitiken kommer rekommendationerna att utgöra en viktig del i regeringens fortsatta arbete. Jag är också medveten om de synpunkter som har uttryckts av bland andra Barnombudsmannen, Unicef Sverige och Rädda Barnen om behovet av att se över frågan om att göra barnkonventionen till lag. Som ansvarig minister för barnrättspolitiken är jag glad att barnets rättigheter tar en sådan plats i den allmänna debatten.
Vi kommer att inleda en dialog med berörda parter om flera av barnrättskommitténs rekommendationer, bland annat frågan om barnkonventionens förhållande till svensk lagstiftning och praxis.
Göran Hägglund (KD):
Jag vill inta en ödmjuk hållning inför frågan om vad som är bäst att göra. I Sverige har vi, som vi har konstaterat tidigare, valt att inte inkorporera, det vill säga inte ta barnkonventionen och skriva ut den i den svenska lagboken.
När man gjorde den här bedömningen för länge sedan var skälet att den är skriven på ett helt annat sätt än vad lagtext i övrigt är. Det är inte möjligt för en domstol att använda allt - det är åtminstone väldigt mycket som inte går att använda - i den dömande funktion som lagstiftningen har.
Det var det sätt på vilket man gjorde detta. Jag tror att det är viktigt att ha den grunden klar för sig. Om barnkonventionen skulle inkorporeras i lagstiftningen inträffar inte himmelriket i Sverige för alla barn omedelbart. Det kommer att finnas ytterligare en del lagtext.
Ett problem som nämndes här tidigare är att lagen i regel är bra, men det är tillämpningen som inte alltid fungerar. Det måste vi jobba med. Vi måste till exempel arbeta med att utveckla utbildningen i de här frågorna, inte minst för människor som jobbar i rättsliga sammanhang men också för dem som jobbar i många andra verksamheter. Frågan är hur vi gör det bäst.
Numera säger barnrättsorganisationer att de tror att det vore bättre att inkorporera barnkonventionen. Det skulle naturligtvis inte innebära att man tog bort de anpassningar av den svenska lagstiftningen som har gjorts med anledning av barnkonventionen och att de därmed skulle upphöra, utan man skulle ytterligare arbeta för att få in barnkonventionen.
Jag vill själv inta en ödmjuk hållning i det här sammanhanget och fråga mig vad som är mest ändamålsenligt. Vad leder till bästa möjliga utfall för barnen i Sverige och för vårt samhälle? Vi ska fortsätta arbetet med så hög hastighet som möjligt för att göra Sverige till världens bästa land att växa upp i.
Göran Hägglund (KD):
Jag deklarerade ju redan i mitt inledande svar att det viktiga för mig inte är barnkonventionens juridiska status. Det är inte det som är det primära, utan frågan är: Hur riggar vi saker och ting på ett sådant sätt att vi har ett stöd i lagen för att åstadkomma bästa möjliga situation för alla barn i vårt land? Barnkonventionen är ett verktyg. Den är inte ett mål i sig.
Hur använder vi då det här verktyget på bästa möjliga sätt? En klar majoritet i riksdagen har tidigare sagt att man inte vill genomföra en inkorporering, och det som man sade när man behandlade den här frågan i riksdagen 1995 var att man tycker att det är en skillnad mellan barnkonventionen och Europakonventionen som inte skulle leda till slutsatsen att barnkonventionen borde inkorporeras.
Man sade att det är av väsentlig betydelse att det sker en fortlöpande kontroll av att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med konventionens bestämmelser. Den utredning som låg till grund för lagstiftningen, som hette Barnrättskommittén, bedömde att konventionen inte lämpade sig för inkorporering. Det är den grund som den svenska lagstiftningen har stått på till dags dato.
Jag tycker att det finns skäl att nu när det har gått ganska många år fundera på om det går att göra på något bättre sätt. Man ska komma ihåg att det finns länder som har inkorporerat barnkonventionen. Ett par exempel är Frankrike och Italien, och där är det tillåtet med aga av barn. Allt löser sig alltså inte bara för att man inkorporerar barnkonventionen, utan det handlar om många olika saker.
Sverige är ett av de bästa länderna i världen att växa upp i. Det handlar om att metodiskt arbeta för att se till så att vi ytterligare förbättrar för barnen och att alla barn kan känna att de lever under trygga omständigheter. Skulle det vara så att man vid en närmare analys kommer fram till att inkorporering är bättre, att Sverige blir ett bättre land för barnen, ska man naturligtvis göra det.
Är svaret någonting annat ska man lägga ned sin tid och kraft på att fortsätta det systematiska arbete som har påbörjats och som genomförs.
Göran Hägglund (KD):
Tack så mycket, Eva Olofsson, för den här interpellationen! I sitt sista inlägg tar Eva Olofsson upp några goda argument för inkorporering, och sådana saknas inte, utan det finns goda argument.
Dem behöver vi närmare analysera och landa i vad som är det kloka att göra, allt i syfte att åstadkomma bästa möjliga situation för de barn som får växa upp i vårt land. Det finns mycket att göra ännu, herr talman.
Göran Hägglund (KD):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag har givit direktiv till Läkemedelsverket och TLV i syfte att myndigheterna ska opinionsbilda i samband med försäljningen av Apoteket AB. Apoteket Omstrukturering AB ansvarar för att omstruktureringen genomförs på ett sådant sätt att intentionerna med denna uppfylls.
Den övergripande målsättningen är enligt propositionen Bildande av moderbolag för Apoteket AB samt vissa omstruktureringsåtgärder att skapa förutsättningar för en väl fungerande konkurrens på en omreglerad apoteksmarknad med beaktande av konkurrenssituationen på apoteks- och läkemedelsmarknaderna i deras helhet.
Mot denna bakgrund har Apoteket Omstrukturering AB enligt sina ägardirektiv från staten givits ansvaret för kommunikation gentemot allmänheten och nya aktörer rörande den förändrade apoteksmarknaden. Myndigheterna har dock även ett informationsansvar som framgår av deras instruktioner. Läkemedelsverket ska svara för information inom sitt ansvarsområde till enskilda.
Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, TLV, ska informera berörda om sin verksamhet och om sina beslut om subventionering och prisreglering för varor som ingår i läkemedelsförmånerna. Det är därför naturligt att dessa myndigheter deltar i informationsinsatser om omregleringen utifrån respektive myndighets ansvarsområde.
Vid en reform av detta slag, som berör hela befolkningen, är det nödvändigt med relativt omfattande informationsinsatser, så att så många som möjligt nås av korrekt information om förändringarna. Informationen ges därför via flera olika kanaler.
Det är viktigt att konsumenterna känner till att de nya öppenvårdsapoteken måste ha tillstånd från Läkemedelsverket, att det finns en särskild symbol som endast får användas av öppenvårdsapoteken, att högkostnadsskyddet, e-receptsystemet och möjligheten att delbetala läkemedel inte förändras, vad som händer med prissättningen på läkemedel med mera. God kännedom hos allmänheten om vad omregleringen innebär är väsentligt av flera skäl.
Det förbättrar förutsättningarna för en väl fungerande konkurrens, ökar tryggheten för konsumenterna och ger dem möjlighet att göra välinformerade val på den nya apoteksmarknaden.
Göran Hägglund (KD):
Jag ber Jan R Andersson om ursäkt. Det ska inte upprepas. Det finns naturligtvis exempel där man informerar om politiska beslut som har fattats. Man annonserar, berättar och informerar i olika sammanhang. Det finns det många exempel på.
Eva-Lena Janssons kritik hamnar lite konstigt när hon säger "opinionsbildning i politiskt kontroversiella frågor". Är detta opinionsbildning? Var och en kan dra sin egen slutsats. Jag menar att detta inte är opinionsbildning. Detta är att beskriva vad vi gör och hur det här kommer att förändra situationen för enskilda människor på ett område som det är ganska viktigt att människor känner till.
Eva-Lena Jansson retar sig på att det finns en bild på undertecknad. Det kan hon vara upprörd över om hon vill. Men det är förstås inte någonting som vi har gjort, utan det är företaget Apoteket Omstrukturering AB som enligt sina ägardirektiv från staten har getts ansvaret för kommunikation gentemot allmänheten och nya aktörer om dessa förändringar. Är detta en politiskt kontroversiell fråga?
Är detta opinionsbildning där de driver en fråga som är föremål för beslut? Nej, det är det inte. Riksdagen har fattat sina beslut. Vi vet vad det är som ska hända. Har medborgarna rätt att få reda på vad som kommer att inträffa och vart de ska vända sig om de behöver ytterligare information om någonting går fel eller vad det nu kan vara? Ja, jag tycker det.
Som jag sade tidigare: Hade det varit på det omvända sättet, att vi inte hade informerat, då är jag bombsäker på att jag hade stått här och besvarat frågor om varför regeringen inte informerar. Vi jobbar dag och natt för att genomföra en framgångsrik reform som kommer att leda till ökad tillgänglighet. Det gör vi för att vi tror att det blir bättre.
Ni gör det här för att ni ogillar att vi genomför en politik som kommer att innebära att ett monopol bryts ned, att vi får mer av mångfald, att de som jobbar inom Apoteket AB får fler arbetsgivare att välja mellan, att vi får fler apotek och att vi kan få lägre priser än om vi inte gör det här.
Det är monopolkramandet som är grunden i detta. Vi ger information till medborgarna. Jag tror att det är betydelsefullt för enskilda människor när det genomförs en förändring.
Göran Hägglund (KD):
Först och främst är det viktigt att det finns olika former. Eftersom barn är olika, familjer är olika och barnen har olika förutsättningar och behov kan man fundera på vem som är bäst lämpad att avgöra vad som är bäst för Kalle eller Stina. I min syn på människan ingår att det är föräldrarna som är de bästa att se till barnens behov.
Det är inte kommunalrådet, borgarrådet eller ens talmannen i Sveriges riksdag som vet varje enskilt barns bästa, utan det är faktiskt föräldrarna som gör det. Detta är också utgångspunkten för att det bör finnas en uppsättning olika alternativ så att föräldrar kan välja det som är bäst för just deras barn.
Många väljer den kommunala barnomsorgen, andra väljer barnomsorg som är kommunalt finansierad men utförs av någon annan, och en tredje väljer vårdnadsbidrag. Någon annan kanske kommer att välja barnomsorgspengen när den kommer på plats.
I min värld är detta något alldeles utmärkt eftersom jag tilltror föräldrarna möjlighet och myndighet att själva fatta sina egna beslut.
Om det nu är någon verksamhet som behöver läggas ned, vilket vi har sett uppgifter om, ska vi komma ihåg att det läggs ned verksamheter, och har gjorts i alla tider, beroende på att barnkullar kanske har blivit mindre i området eller att det har skett andra förändringar som inte behöver vara dåliga utan är naturliga förändringar.
Om det nu skulle visa sig att föräldrar väljer en annan omsorgsform än den som passar Veronica Palm och hennes partikamrater och det leder till att det blir färre barn som går i förskola, tycker jag inte att det är en konstig utveckling utan en utveckling som är bra så länge den rimmar med föräldrarnas egna önskemål om att själva möta sina barns behov.
Det gäller att komma ihåg vad som är till för vad. Förskolan är till för barn, barn som efterfrågar den och vars föräldrar efterfrågar den. Barnen är inte till för förskolans skull. Valfriheten innebär att människor väljer utifrån vad de själva anser vara bäst, i det här fallet för sina barn.
Om det får till konsekvens att underlaget för en viss verksamhet dras undan tycker jag inte att det är något konstigt så länge som människor har valt efter sitt eget önskemål. Vårdnadsbidraget är ingen överbetalning av småbarnsföräldrar. Det går heller inte att kombinera med bidrag och ersättningar.
Och det är knappast någon som väljer vårdnadsbidrag av ekonomiska skäl, för då finns det andra system som bättre tillgodoser ekonomiska önskemål. Men är man ute efter möjligheten att tillbringa tid tillsammans med sina barn ger vårdnadsbidraget en möjlighet för fler, inte för alla, att prioritera tid tillsammans med sina barn. Och det är just det som är syftet, herr talman.