KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Låt mig börja med frågan om vilket stöd det finns för vår budgetmotion. Menar Lena Hallengren och Socialdemokraterna på allvar att de tänker så här: Oj, nu är det någon annan som tycker som vi, så nu drar vi tillbaka alla våra förslag! Är det så ni tycker att vi skulle ha agerat? Skulle ni ha agerat på det sättet? Förlåt - Lena Hallengren kan inte svara nu. Men skulle ni agera så om ni lade fram ett förslag om att inte sänka värnskatten och inte höja brytpunkten för statlig skatt och såg att någon annan stödde det? Nej, jag tror inte att ni hade gjort det.
Åtta år av omfattande kunskapsresultatsinriktade reformer har genomförts. Vid få tillfällen i svensk historia - jag tror aldrig - har så många reformer gjorts för att höja kunskapsresultaten i Sverige. Man ska också se att de har olika effekt. En del jobbar på lång sikt och en del på kort sikt. Vi ser nu hur intresset för läraryrket ökar, och det är väldigt bra - det är helt centralt.
Vi vet också att de utvärderingar som hittills har gjorts, PISA till exempel, har gjorts på elever som har gått i en helt annan skola än den som Jan Björklund, Alliansen och Folkpartiet stått bakom. De PISA-undersökningar som har gjorts utvärderade effekterna av den gamla regeringens politik. När det gäller yrkesexamen på gymnasieskolan är det sant att det borde vara fler som lyckas nå yrkesexamen. Man ska inte heller blunda för att det är en helt annan sak.
Man kan inte jämföra den yrkesexamen som vi har infört med de slutbetyg som fanns tidigare, för i slutbetygen fanns också icke godkända ämnen med. Det är en helt annan sak att nu få en yrkesexamen och ett slutbetyg. Min slutsats av det där är inte att man ska tvinga varje elev att förbereda sig för universitetsstudier. Min slutsats är snarare att man ska förbättra yrkesutbildningen och underlätta för dem som i stället vill gå en lärlingsutbildning att göra det.
En sak är vi överens om: att stärka professionen. Jag hoppas att de satsningar som Alliansen har gjort kan fortsätta om den rödgröna regeringen får fortsätta att styra landet. Det som måste ske är både att vi lyfter upp lärarlönerna generellt och lärarstatusen generellt och att vi ser till att det finns karriärvägar för lärare. Ingenting är viktigare än att se till att fler vill bli lärare på lång sikt.
Christer Nylander (L):
Jag lyssnade noga på Gustav Fridolins anförande och tyckte att utbildningsministern beskrev något som var närmast ett katastrofläge när han beskrev den budget som han nu är satt att administrera.
Det skiljer någon promille i offentliga satsningar totalt sett på utbildningsväsendet mellan det regeringsförslag som fanns och det alliansförslag som nu ska administreras av Gustav Fridolin och den rödgröna regeringen. Jag måste ändå fråga utbildningsministern: Tänker utbildningsministern administrera den budget som nu är fastställd för statens utgifter för detta utgiftsområde?
Det lät som om Gustav Fridolin tyckte att det var en mycket bekymmersam budget, som skulle innebära en liten förskjutning för de små barnen och som skulle vara en katastrof för den enskilde individen på lång sikt. Det var en budget som skulle ta bort rätt mycket av de satsningar som utbildningsministern tycker är helt avgörande för svensk skolas framtid.
Man måste ställa sig frågan varför ministern inte avgår när han är satt att följa upp en budget som han tycker så illa om. Riksdagen avsätter genom det beslut som med stor sannolikhet fattas i eftermiddag 10 miljoner kronor för att förbereda och planera för införandet av betyg i årskurs 4. Riksdagen avsätter genom det budgetbeslut som förmodligen fattas senare i eftermiddag 20 miljoner kronor för att förbereda införandet och planeringen för ordningsomdöme och andra insatser som kan öka ordningen i skolan.
Tänker regeringen och utbildningsministern obstruera mot de förslag som riksdagen fattar beslut om? Det är inte valfritt för en regering att genomföra riksdagsbeslut eller inte. Jag har uppfattat Gustav Fridolins uttalanden kring detta, både här i kammaren och tidigare, som att man inte är så intresserad av att genomföra det som riksdagen tänker fatta beslut om. Vad är planen, Gustav Fridolin?
Christer Nylander (L):
Man kan tolka ett valresultat på olika sätt. Men man kan inte tolka ett riksdagsbeslut om budgeten på olika sätt. Allt tyder på att riksdagen i eftermiddag kommer att rösta fram en alliansbudget som utbildningsminister Fridolin har ett ansvar för att genomföra. Allt tyder ju på - om han inte själv avgår - att det första kvartalet kommer att regeras av en rödgrön regering med Gustav Fridolin som utbildningsminister.
Det är klart att riksdagen förväntar sig att de beslut som fattas här kommer att genomföras av den regering som sitter under 2015. Jag hoppas naturligtvis att det blir en annan regering än den som sitter nu, och mycket talar för att det kan bli så. Men oavsett om det blir så måste en regering varje kvartal genomföra den politik som riksdagen här fattar beslut om.
Jag tycker att det är bra att Gustav Fridolin trots allt backar från den ganska hårda beskrivning som han just gav om Alliansens budget. Det är ingen katastrof att det satsas 2 miljarder på lågstadielyft i stället för 1 1⁄2 miljard, som regeringen föreslog. Det är ingen katastrof, tycker jag, att man nu satsar hundratals miljoner på läxläsningshjälp till kommunerna, så som Alliansen föreslog.
Det kan inte heller vara en katastrof att vi nu satsar hundratals miljoner på sommarskola och att vi nu satsar mer pengar på område efter område för att förbättra kunskapsresultaten i svensk skola. Det kan inte vara en katastrof att den alliansbudget som innebär 25 miljarder mer till skolan på tre år nu får stöd i denna riksdag. Jag tycker att det är viktigt att vi värderar ord på rätt sätt, sa Gustav Fridolin tidigare. Jag tycker också att det är viktigt.
När man beskriver den stämning som finns i denna riksdag och de beslut som fattas i denna riksdag på det sätt som utbildningsministern nyss gjorde, då funderar man på om regeringen faktiskt tänker obstruera mot de beslut som riksdagen fattar. Jag tycker att det är viktigt att Gustav Fridolin under det kvartal nästa år då han i alla fall sitter kvar som utbildningsminister planerar och genomför det som riksdagen nu beslutar.
Christer Nylander (L):
Om en liten stund, när vi voterar, kan det var så att riksdagen bestämmer att regeringen ska vidta åtgärder för att skolor ska kunna ge elever på gymnasiet och högstadiet ett skriftligt ordningsomdöme och att regeringen ska återkomma med förslag till riksdagen om en tioårig grundskola. Det är två ganska tydliga saker som man antingen gör eller inte gör. Jag skulle återigen vilja ställa frågan till Gunilla Svantorp: Anser Gunilla Svantorp att regeringen ska göra de två tydliga saker som riksdagen om en liten stund eventuellt fattar beslut om?
Christer Nylander (L):
Det är de, inte minst kvinnor, som jobbar i akademikeryrken och som decennium efter decennium har fått se sin lön vara för låg. Vi har flera yrken - lärare, bibliotekarier, socionomer - som går långa utbildningar på universitetet men sedan inte får lön för den mödan. Då är inte problemet att man ska bära med sig studiestödet hur länge som helst.
I stället ska man åtgärda huvudproblemet. Det är därför vi inför högre löner för lärarna och karriärvägar för lärare, och det är därför vi ser till att det finns en möjlighet för kvinnor i offentlig sektor som är akademiskt utbildade att få en vettig lön. Det är bättre att angripa problemet än symtomen.
Christer Nylander (L):
Studiesystemet måste hänga ihop. Det är inte rimligt att en människa som är färdigutbildad från universitetet vid 24 års ålder bär med sig studiestödsskulden i 45 år och inte hinner få den avskriven. Därför måste vi göra något åt grundproblemet. Det är för låga löner för välutbildade kvinnor i den offentliga sektorn. Låt oss angripa det problemet i stället för symtomen.
Christer Nylander (L):
Jag ska ärligt talat säga att jag har lite svårt att bestämma mig för hur jag ska hantera detta. Jag ser rätt ofta i svenska skolor att det förekommer mobbning. Jag ser tyvärr alltför ofta signaler i svenska skolor att det förekommer sexuella trakasserier. Ibland sker det i samband med internatverksamhet, ibland sker det i samband med toalettbesök på rasten och ibland sker det i lektionsrum. Jag tycker att det är lika oroväckande och lika fruktansvärt när och var det än sker.
För mig spelar det ingen roll om det sker på ett riksinternat eller på en grundskola i Kristianstad. Det är lika illa vilket som. Därför införde alliansregeringen en skolinspektion och gav den tuffa verktyg för att bekämpa problemen. Därför skärpte alliansregeringen skollagstiftningen, och därför stöttade alliansregeringen utbyggnaden av elevvårdsteam på skolorna. Därför gjordes en lång rad insatser för att bekämpa problemen, men det är säkert inte nog. Problemen förekommer fortfarande, och det gör mig mycket bekymrad.
Jag tycker att man ska undvika att göra detta till något enskilt som händer på riksinternatskolor. Det är illa när det händer där, men det är lika illa när det händer på andra skolor. Det finns en skollagstiftning, en skolinspektion och resurser till elevvårdsteam som gör att problemen kan bekämpas på alla skolor. För den form av skolor vi talar om i dag var det alliansregeringen och Jan Björklund som tog fram det nya regelverket som kammaren nu ska besluta om.
Jag är glad att vi kan göra det i ganska stor enighet. Jag tycker dock inte, fru talman, att man ska göra detta till en fråga om att det är särskilt illa på just dessa skolor. Mobbning och sexuella trakasserier är oacceptabla oavsett var de sker.
Christer Nylander (L):
Vi fick en ny alliansregering i oktober 2006. Det är möjligt att man kan belasta regeringen för vad som hände 2006, 2005 eller när boken och filmen Ondskan utspelar sig i en riksdagsdebatt, men det är att ta lite för lätt på de problem som finns på dessa skolor och på många andra skolor. Vi ska undvika att relativisera den typen av angrepp.
Den som utsätts för mobbning känner sig lika illa till mods, mår lika illa, oavsett om det sker i en kommunal skola, en friskola eller en riksinternatskola. Därmed anser jag att debatten är avslutad för min del.
Christer Nylander (L):
Detta skolsystem byggdes upp under 70- och 80-talen. Om jag räknar snabbt i huvudet tror jag att vi har haft makten ungefär lika länge - de rödgröna, ibland Miljöpartiet, ibland de borgerliga och Alliansen. Det är klart att vi alla skulle kunna bidra till att ändra detta system. Man kan säkert skylla allting på Folkpartiet och Alliansen om man vill det. Å andra sidan kan jag konstatera att de som verkligen drev fram de förslag som vi nu hanterar i riksdagens kammare var Folkpartiet och Alliansen.
När det gäller avgiftsfrihet tycker jag att det är rimligt att den skollagstiftning vi har, om att undervisning ska vara avgiftsfri, så långt möjligt ska gälla alla skolor.
Christer Nylander (L):
Internatavgifter är någonting som finns på många skolor, och de varierar ganska mycket. Eftersom vi inte har någon reservation eller något särskilt yttrande i betänkandet talar det väl för att den huvudinriktning som finns i betänkandet, det vill säga att regeringen ska följa utvecklingen noga, är någonting som alla allianspartier skriver under på. Det är rimligt att man följer utvecklingen och ser hur den ser ut.
Vi kan också notera att det i 2010 års skollag, som Alliansen lade fram, finns en skrivning om att utbildning ska vara avgiftsfri. Jag tycker att det i grunden är väldigt klokt. Däremot får man titta på internatavgifterna. Vi ser inte bara dessa tre skolor utan också många andra skolor som erbjuder internat, för till exempel unga tjejer som vill utveckla sitt fotbollsspelande och då måste betala en viss internatavgift.
Det är väldigt intressant att följa denna utveckling, inte bara för dessa tre skolor utan generellt. Jag tror att utvecklingen går mot alltmer specialiserade gymnasier och därmed ibland större geografiska avstånd från där elevens föräldrar bor till där eleven går i skolan.
Christer Nylander (L):
Jag vill tacka utbildningsministern för svaret men också Maria Stockhaus för en väldigt viktig interpellation och aktuell fråga, inte minst i dag. Jag tycker att Maria Stockhaus i sitt inlägg mycket tydligt berättade om de utmaningar som vi står inför och de möjligheter som den fråga som vi här lyfter fram innebär.
Det är viktigt att så tidigt som möjligt möta förväntningar om att man kanske kan lära sig läsa lite grann och att så tidigt som möjligt möta dem som har risk att halka efter lite grann. Det är viktigt att man får en riktigt bra start i skolan så tidigt som möjligt för att man sedan ska kunna lyckas också i den övriga delen av grundskolan och gå vidare till gymnasiet. Det är stor skillnad runt om i landet.
En del kommuner har en förskoleklass som är nära integrerad med lågstadiet i F2, F3 eller F1, medan andra har en förskoleklass som ibland är alldeles för sig själv. Det blir ganska konstigt och byråkratiskt för föräldrarna om man har en verksamhet som är helt fristående ett år och sedan ska gå vidare till nästa eller att den är kopplad till förskolan.
Det finns en viss skillnad i hur pedagogiken förs beroende på om man kopplar förskoleklassen till förskolan eller om man kopplar den till lågstadiet, där den lärande leken eller det lekande lärandet kan variera ganska mycket och det därmed blir olika start. Därför är det viktigt att fundera på, som regeringen nu gör, hur man bättre styr upp förskoleklassen.
Min slutsats är att det är rimligare att föra över förskoleklassen till en tioårig grundskola och ett fyrårigt lågstadium. Som utbildningsministern säger i sitt svar har man också rätt till särskilt stöd i förskoleklassen, enligt skollagen. Frågan är bara vad detta relaterar till. När man inte har kursplaner och kunskapskrav i förskoleklassen, vad relaterar då det särskilda stödet till?
Det vore mycket smartare, mycket tydligare och en mycket bättre start för de allra flesta att ha kunskapskrav och kursplaner för lågstadiet som man har fyra år på sig att nå. Då kan man relatera till det särskilda stödet och se till att fler får en riktigt bra start. Jag tycker att det finns problem i detta. Dels är det olika i olika kommuner, dels är det en otydlig och byråkratisk struktur. Man kan också diskutera formen.
Förra veckan föreslog regeringen ett ökat samarbete inom skolpolitikens område. Dagen efter ger man nya utredningsdirektiv till grundskoleutredningen. Där skulle man ha kunnat kontakta Alliansen för en gemensam skrivning om man vill ha ett samarbete. I dag tar man initiativ till den nya läroplansskrivningen för förskoleklassen.
Det landar i två frågor till utbildningsministern. För det första: Vad är egentligen huvudskälet till att regeringen inte vill ha en tioårig grundskola? För det andra: Varför väljer man konfrontation i just denna fråga, där vi trots allt skulle kunna mötas?
Christer Nylander (L):
Jag välkomnar att Gustav Fridolin lyfter fram forskning som visar att en bra förskola leder till goda resultat i PISA och i skolan i övrigt. Det är ett viktigt konstaterande. Kanske kan det lära oss att inte alltid bara tänka tanken "låt barn vara barn", för barn vill lära sig. Barn tycker att det är roligt att lära sig. Barn lär sig när de leker, och de leker när de lär sig. Det måste vi fånga upp.
Denna forskning leder dock inte till slutsatsen att man måste ha en särskild skolform som heter förskoleklass. Det forskningen säger är att man måste ha höga pedagogiska ambitioner för barn tidigt. Ju fler som möter höga pedagogiska ambitioner tidigt, desto fler kommer att klara grundskolan väl och lyckas vidare i gymnasieskolan, på högskolan och på arbetsmarknaden.
Mötet med engagerade och duktiga pedagoger som kan se det enskilda barnets möjlighet till utveckling är det som gör det. Det är inte att man har ett särskilt kapitel i skollagen som heter Förskoleklass. Det är inte att man har en särskild skolform som heter just så som är förklaringen till varför forskningen visar att tidig pedagogisk verksamhet ger bra effekt på fortsatt utveckling och utbildning. Mina frågor kvarstår.
Vad är det egentligen som ligger bakom att regeringen är så skeptisk och avvisande till tanken på en tioårig skolgång och en tidigare skolstart? Varför gör regeringen de här förändringarna när man vet att det i riksdagen finns ett väldigt starkt stöd för att gå över till en tioårig skola i stället?
Hur tänker regeringen hantera de pengar som alliansbudgeten har lagt på att vidareutbilda förskollärare som befinner sig i förskoleklass nu när regeringen tydligt visar att den inte tänker genomföra en tioårig grundskola, som den här reformen vilar på?
Christer Nylander (L):
Det gläder mig att utbildningsministern delar min problembeskrivning. När man läser Skolinspektionens årsrapport blir problembeskrivningen väldigt tydlig. Den återkommer när man diskuterar med rektorer. Samma problembeskrivning återkommer när man diskuterar med lärare. De tycker att det är många som försöker styra skolan och att professionen inte har tillräckligt stark ställning.
Den delredovisning som utbildningsministern tog emot av OECD pekar mycket riktigt och tydligt just på att den svenska staten har betydligt mindre inflytande över skolan än vad som är genomsnittet i OECD. Den statliga styrningen är betydligt svagare i Sverige. Det är bra att vi delar problembilden. Men det är inte tillräckligt.
Jag skulle vilja att vi också delar synen på de åtgärder som måste till. Alliansregeringen har under åtta år genomfört en lång rad reformer som tydligare har styrt upp den statliga styrningen av skolan. Det handlar om en tydligare skollag. Det handlar om tydligare läroplaner. Det handlar om något så fundamentalt som fortbildning av lärare.
Att jobba i en kunskapsbransch och inte få fortbildning av sin arbetsgivare är mycket märkligt. Ändå har det varit så i många kommuner under lång tid. Nu har staten genom långa, stora och omfattande satsningar tagit över fortbildningen av lärarna. Det handlar också om särskilda satsningar som har gjorts på vissa ämnen. Det handlar om att vi infört en skolinspektion med tydligare verktyg. Det handlar om att vi har tagit över delar av lönebildningen genom att införa karriärvägar.
Och det handlar om att vi har behörighetsregler och legitimationer som nu gör det självklart att läraren som lär ut en sak också ska kunna sitt ämne. Men mer behövs. Och det är min och Folkpartiets bild att staten bör ta ett ännu tydligare ansvar för skolan och ta över huvudmannaskapet.
Ett problem som Sverige har på många områden men som blir mycket tydligt på skolans område är att vi har många kommuner. Vi har 290 kommuner. Några av dem är så små som på några tusen invånare.
Det är klart att driften av något så komplicerat som en skola och att ha en ekonom som kan styrsystem, ha en pedagogisk coach till rektorerna, ha en HR-avdelning för lärarna och så vidare till sist blir ganska svårt för en liten kommun på bara några tusen invånare.
Om man vill lyfta skolresultaten i Sverige är det mycket lite som talar för att den kraft som behövs för att lyfta svensk skola till att bli en av de tio bästa i världen finns fördelad på 290 olika kommuner.
Min och Folkpartiets slutsats är att den kraft som behövs för att få fart på skolutvecklingen och det som vi vill när det gäller skolan, nämligen ha en kunskapsskola som kan mäta sig med omvärlden och som innebär att vi är väl förberedda för den globaliserade ekonomins krav, förmodligen bara kan finnas i ett statligt huvudmannaskap.
Christer Nylander (L):
Jag ska mycket nära, noga och intresserat följa den skolkommissionens arbete. Jag har en liten reflexion i slutet av denna intressanta och trevliga debatt. Varför föreslår vi allt detta? Alliansen har under åtta år föreslagit en lång rad åtgärder för att staten ska ta ett större ansvar för skolan.
Nu försöker utbildningsministern i den rödgröna regeringen övertrumfa detta genom att säga att man gör ytterligare saker för att staten ska styra mer över skolan. Varför gör vi då detta? Om vi låtsas att stenografen inte är här eller att videokamerorna inte är på kan väl utbildningsministern fundera på varför vi gör detta. Är kanske svaret på frågan att vi är allt fler som börjar fundera på om det finns anledning att huvudmannaskapet också tas ifrån kommunerna?
Det finns kanske för många kommuner som är för små för att ta det stora ansvaret för att lyfta varje elev till nya kunskapsnivåer och att lyfta svensk skola till att bli en av de tio bästa i världen. Är det själva skälet till att vi hela tiden gemensamt, över blockgränserna, funderar på hur staten ska kunna ta ett ökat ansvar för skolan?
Har vi någon gnagande tanke där i bakhuvudet om att det var ganska dumt att kommunalisera ansvaret för skolan och att vi kanske borde flytta ansvaret för skolan tillbaka till staten? Är det skälet till att vi hela tiden under åtta år med alliansregeringen - och nu verkar det också bli fyra år med rödgrön regering - funderade på reformer för att öka den statliga styrningen av skolan?
Christer Nylander (L):
Det är tider av skolavslutning, och återigen vaknar debatten runt om i landet om man får vara i kyrkan, om man får sjunga psalmer och vilka andra verksamheter man får ha under den här dagen. Det beror på att skollagen säger att skolan ska vara konfessionsfri och att det samtidigt finns en praxis som säger att man får lov att ha enstaka inslag som mer är tradition än religion. Den osäkerheten innebär att man återkommande diskuterar den här frågan. Därför tog allianspartierna fram ett förslag till förändring.
Vi hade en lagstiftningsförändring klar redan före valet men hann inte genomföra den. Under processen i utbildningsutskottet under hela våren har det varit en majoritet för vårt förslag fram till i dag, när det svänger och det inte blir något förtydligande av lagstiftningen. Det är mycket beklagligt. Det innebär att vi får fortsatta diskussioner kring den här frågan varje skolavslutning. Min fråga till Gustav Fridolin är: Varför har regeringspartierna tillsammans med Sverigedemokraterna i dag stoppat ett förtydligande av skollagen?
Christer Nylander (L):
Det är sant att det finns stora utmaningar i svensk skola. Men ändå kommer det inga reformförslag från den här regeringen. Det behövs verkligen reformförslag. Det är sant att det sällan diskuteras av sjukvårdsministern hur personalfesten på sjukhuset ska vara. Men det förekommer inte heller debatter återkommande varje år om hur det ska ske.
Därför tror jag att det skulle vara framgångsrikt om riksdagen lyssnade in den oro, osäkerhet och otydlighet som finns runt om i landet - som bidrar till att man i stället fokuserar på annat - och förtydligade lagstiftningen. Det finns en lång tradition i Sverige av att använda kyrkorummet vid skolavslutningar. Det finns en lång tradition av att sjunga psalmer, inte därför att de innehåller religiösa inslag utan därför att det är en tradition att göra så.
Men den lagstiftning som finns i dag skapar en osäkerhet kring vad som egentligen gäller. Det står att skolan ska vara konfessionsfri, men ändå tillåter vi av tradition enstaka inslag som har konfessionell prägel. Min fråga är: Vore det inte väldigt bra om man kunde få bort den debatten och i stället fokusera på varför regeringen inte lägger förslag på förbättringar i svensk skola?
Christer Nylander (L):
Det var med stigande förvåning jag lyssnade på Stefan Jakobsson, och ett tag hoppades jag att jag hörde fel. Jag hoppas faktiskt fortfarande det, för den beskrivning han gav av svensk lärarkår var nog något av det mest udda jag har hört i den här kammaren.
Jag uppfattade det som att han sa att vi har några få kvalificerade lärare kvar och att de som är kvar är de som inte har lyckats fly - de som inte har lyckats simma i land i en livräddningsoperation. Jag hoppas som sagt att jag hörde fel, men jag skulle vilja att Stefan Jakobsson utvecklade sin syn på svensk lärarkår. Det där tycker jag nämligen var ett rejält övertramp i den skolpolitiska debatten.