Anette Åkesson (M):
Jag noterar att Niklas Karlsson är den enda som företräder regeringspartierna eftersom ingen representant från Miljöpartiet deltar i debatten, vilket är beklagligt. Kommuner och landsting ansvarar för att Sveriges invånare får tillgång till skola, äldreomsorg och sjukvård. I bästa fall är det verksamheter som håller god kvalitet. Det avgörs i huvudsak i respektive kommun eller landsting.
Men det hänger även ihop med de förutsättningar som grundas på att ekonomin går bra eller på andra faktorer som kommunerna inte själva kan påverka direkt. Dessutom är kommunerna beroende av att vi här i riksdagen fattar kloka beslut. Sverige går just nu riktigt bra, tack vare internationell högkonjunktur, Alliansens tidigare reformer och låg ränta. Även kommunsektorn går bra. För landstingen går det däremot knackigare.
De stora investeringarna i nya skolor och äldreboenden lånefinansieras dock, liksom renoveringar av gamla badhus och idrottsanläggningar. Och det riskerar att belasta framtida kommunala budgetar och kommande generationer. De kommande generationerna kommer också att behöva dra ett tyngre lass, jämfört med tidigare generationer, så som befolkningsutvecklingen ser ut. Dessutom ökar kostnaderna snabbare än befolkningsförändringarna. Det är inget nytt fenomen.
Det har varit på det sättet länge. Vad gör då regeringen? Kort sammanfattat gasar regeringen i högkonjunktur i stället för att nyttja möjligheten att genomföra nödvändiga reformer. Det är beklagligt. När regeringen lämnade sin budgetproposition i höstas hade finansministern tagit bort kapitlet om kommunsektorns ekonomi. Det är fortfarande oklart varför.
När Riksrevisionen skulle granska regeringens finanspolitiska avvägningar fick de begära ut beräkningsunderlagen från Finansdepartementet. Det visar på bristande transparens i hur regeringen hanterar den här otroligt viktiga frågan. Jag har själv begärt ut dokumenten, och de bekräftar bilden av att kommunsektorn kommer att få betydande ekonomiska problem om inte vi politiker agerar i tid. Detta är en fråga som en finansminister inte får ta lätt på.
Den mest uppmärksammade punkten i detta betänkande handlar om aktörer i välfärdens verksamheter. För tredje året i rad kommer riksdagen alltså att tala om för regeringen att den ska komma med förslag på hur den tänker arbeta för att öka mångfalden i välfärdssektorn. Anledningen till att vi ligger på är att det är viktigt för Sveriges invånare att det finns alternativ att välja mellan. Det må gälla skola, hemtjänst, äldreboende eller vårdcentral.
Om det finns alternativ ökar fokus på kvaliteten. Vi vet att konkurrens bidrar till att även den offentliga verksamheten blir bättre, genom att man ser över sina arbetsprocesser och kostnader. Och vi är medvetna om att det även i dessa branscher behövs kreativa företagare, som kommer på nya sätt att arbeta och som det offentliga kan lära av. En sjundedel av välfärdstjänsterna tillhandahålls i dag av privata utförare.
Mångfalden bidrar till högre kvalitet och ett förbättrat resursutnyttjande och uppskattas av barn, föräldrar och äldre. Om man sätter människan framför systemen inser man betydelsen av att det finns olika lösningar, beroende på vilket behov eller önskemål den enskilde har. Regeringen väljer dock att i stället lägga tid och energi på hur företag inom välfärden kan motarbetas.
Regeringen borde i denna fråga lyssna inte bara på riksdagen utan även på socialdemokratiska kommunalråd, exempelvis Lars Stjernqvist i Norrköping och Karin Wanngård i Stockholm. Socialdemokrater och miljöpartister är alltså väl medvetna om att kommunerna inte skulle klara av att täcka upp för alla verksamheter som riskerar nedläggning om förslaget genomförs. I höstas var det drygt 245 000 barn och ungdomar som gick i fristående grundskolor och gymnasier.
Regeringen går emot praxis och vägrar att gå riksdagen till mötes, inte en utan två gånger, i denna fråga och prioriterar i stället att lägga resurser på att ta fram ett förslag som den vet inte kommer att genomföras, eller som inte ens kommer att vara möjligt att genomföra. Det visar på ett slösaktigt beteende liksom bristande respekt för vårt demokratiska system. Och det är allvarligt. Det är förresten inte bara de större företagen som skulle drabbas av det förslag som Reepaluutredningen presenterade.
Beroende på hur slutförslaget ser ut kommer det exempelvis att slå även mot föräldrakooperativ och stiftelser. Det har bland andra föräldraföreningen Båstad Montessori, som driver förskolor och en grundskola, räknat på. Anser verkligen Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet att problemen inom välfärdens verksamheter skulle vara att vissa företag gör vinst? Herr talman!
Det finns många riktiga problem och reella utmaningar i kommunsektorn, inte minst på lång sikt. Befolkningsutvecklingen innebär stora pensionsavgångar, samtidigt som personalkrävande verksamheter kommer att efterfrågas i allt högre grad. Vi har stora utmaningar med integrationen av nyanlända. Och kommunerna i landet har redan i dag väldigt olika förutsättningar att klara sina åtaganden.
Vi moderater vill att fokus när det gäller välfärden ska ligga på kvaliteten i verksamheterna, liksom på att verksamheterna ska arbeta så effektivt som möjligt. Vi vill behandla de aktörer som utför välfärdstjänsterna så lika det bara går, oberoende av om de är privata företag eller offentlig sektor. Vi är också positiva till att man ställer krav på dem som utför tjänsterna.
Och aktörerna ska självklart följa de lagar och regler vi har i Sverige, oavsett om det rör sig om skatter eller verksamhetskrav. Vårt huvudfokus är att invånarna ska ha möjlighet att välja, eller i alla fall inte stoppas från att ha möjlighet att välja. För att säkerställa det vill vi skapa så goda förutsättningar för företagen som möjligt, även inom välfärden, så att de blir kvar i Sverige och skapar jobb och därmed skatteintäkter till våra offentliga verksamheter.
Vi vill ha ett samhälle som tar tag i riktiga problem. Det som slår mig när jag läser Reepaluutredningen är att man först konstaterar att kvaliteten bedöms vara likvärdig i privata och offentligt drivna verksamheter. Vissa delar är bättre här, och andra är bättre där. Sedan visar man att företag i välfärdssektorn gör vinst, även om man fick leta ett tag för att hitta ett nyckeltal som visar på det.
Av detta drar utredningen slutsatsen att företag ska stoppas från att göra vinst. Hur landade man där? I min värld vore den naturliga frågan: Om privata företag levererar likvärdiga tjänster och produkter med samma kvalitet som kommuner och landsting men till en lägre kostnad, varför har då kommuner och landsting högre kostnader för att leverera samma produkter och tjänster?
Varför tar man inte chansen att lära av privata företag? Nu vet jag att man gör det ute i kommunerna. Men tanken verkar inte ha slagit socialdemokrater, miljöpartister eller vänsterpartister på nationell nivå. Hur kan annars samhällsproblemet för socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister vara att företagen gör vinst? Varför diskuterar vi inte vad kommuner och landsting kan göra annorlunda?
Och hur kan vi från riksdagen bidra till att kommunerna och landstingen har rätt förutsättningar för det? Vi kan väl hoppas att regeringen i år gör det som riksdagen sa åt den att göra redan förra året - och året före det - det vill säga tar fram förslag som säkerställer att medborgarna även i framtiden har en gemensam välfärd av hög kvalitet, oberoende av vem som levererar den. Jag yrkar bifall till punkt 2.