KBLab/rixvox huggingface dataset:
Solveig Zander (C):
Tack så mycket för svaret, ministern! Det var ett långt och ordrikt svar som var förklarande och bra på alla sätt och vis. Men jag konstaterar att ministern också säger att detta är ett välkänt problem. Därför saknar jag i förslaget konkreta åtgärder som man ska vidta. Jag återkommer till detta. Detta är allvar.
Det handlar om vår hälsa. Det handlar om barn som inte får förebyggande tandvård, och vi vet ju ganska väl vad det leder till. Det handlar om äldre personer som inte får möjlighet att komma till tandläkaren på grund av de långa vårdköerna, vilket gör att de till exempel inte kan äta rätt kost. Det handlar också om att det är orättvist i vårt land. Det är väldigt orättvist fördelat.
I städerna är det lättare att komma till en tandläkare, men uppe i glesbygden är det snart sagt omöjligt. Där ser jag en ganska tydlig skiljelinje mellan Centerpartiet och regeringen. Vi tänker på nära vård i hela landet, och vi tänker på hela landet. Det som är fallet nu är diskriminering.
Det här handlar också om de nyanlända när det gäller tandläkarlegitimation och att kunna börja jobba. Vi vill se snabba åtgärder för att komma i jobb, men det vill tydligen inte Socialdemokraterna.
SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, säger i sin rapport från slutet av 2017 att det tar fem år att komma i jobb med kompletterande utbildning. Vi vill att man snabbt ska komma i jobb - för att kunna bidra till den svenska välfärden, självklart, men också för att kunna ha jobb och försörja sig själv och bli integrerad.
Vad kan regeringen göra för att åtgärda det här på ett bättre sätt än vad man har gjort? Det är en fråga jag har. Sedan säger man att 45 och 42 personer utexaminerades, och så vet vi att det är flera hundra som står i kö för att få möjlighet att göra det. I september 2017 var tandläkarbristen så stor att det saknades 200 tandläkare. Snabbspår, ministern, är viktigt.
Det sa ministern också att ni hade jobbat med. En person av 121 klarade kunskapsprovet i slutet av 2017. Ministern säger också att man planerar att ge Socialstyrelsen i uppdrag att utreda den uppkomna situationen på lång sikt och på ett hållbart sätt och då kunna vidta åtgärder. Det här är välkänt - och så planerar regeringen.
Jag trodde att regeringen redan hade givit Socialstyrelsen i uppdrag att utreda detta. Det här är en brist, ministern, som man måste göra något åt. När man säger att det är välkänt betyder det att man måste göra något snabbt. Speciellt gäller det de polska studenterna som fick ändrade regler så sent som 2016 och inte har haft en möjlighet att fullfölja sin examen efter att de nya reglerna kom.
De kan alltså inte jobba här i Sverige. Vi har ingen AT-tjänst i Sverige för tandläkare. Där måste man verkligen göra något. Om jag inte är felunderrättad är det ett femtiotal personer, alltså inte någon stor mängd, men där måste man ha konkreta förslag på vad man ska göra. Min fråga är: Vad tänker regeringen och ministern göra för att de ska stanna här i Sverige och inte flytta till våra grannländer?
Jag fordrar svar på det här från ministern.
Solveig Zander (C):
Det är bra att ministern är ute och träffar tandläkare. Där har vi inte träffats någon gång, vilket det annars händer att vi gör eftersom vi besöker samma ställen.
Nu handlar det om tandläkare, och jag måste säga att om man har vidtagit kraftfulla åtgärder och det fortfarande bara är 1 av 121 som klarar av provet och SKL fortfarande menar - och dem litar jag på - att det tar fem år har man inte hunnit göra så mycket åt de brister som finns.
Därför kan jag säga att jag verkligen håller med om att kraven som ställs på kunskaper, färdigheter och förhållningssätt för svensk legitimation också naturligtvis ska uppfyllas av dem som har genomgått sin utbildning på annan ort.
När det gäller utbildningen i Polen vet man vad regelverket är om man söker dit nu, men om man näst intill hade gjort färdigt sin utbildning när reglerna ändrades - man kanske gick sista eller näst sista terminen - står man sig slätt i dag. Då får man inte jobba i Sverige.
Det är att uppfinna ett sätt för att klara av just den kategorin. Inte kan ministern mena att de ska påbörja en ny utbildning i Sverige för att bli tandläkare? Det skulle vara helt absurt. Här gäller det att göra något specifikt för dem. För övrigt kan man göra mycket mer för dem som är från länder utanför EU och EES.
Man kan till exempel ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att ta ansvar för tandvårdsutbildad personal så att de kan auskultera och praktisera inom tandvården. Man kan också se till att KUT-utbildningen, alltså den speciella kompletteringsutbildningen, också förläggs till Umeå.
På så sätt möjliggör man för dem som går utbildningen att praktisera i Norrland där vi har den absolut största bristen. Det skulle kunna göra att de snabbare kommer ut i jobb.
Man skulle också kunna möjliggöra för Arbetsförmedlingen och Socialstyrelsen att få ett gemensamt uppdrag att ansvara för preparandutbildning för dem som kommer från länder utanför EU eller EES-länder. Ett specifikt kunskapsprov skulle kunna införas för dem, precis som de som finns för läkare.
Det kan inte vara så svårt att komma på. Detta är oerhört viktiga, angelägna och enkla sätt att göra det på. Sist men inte minst har man möjlighet att få etableringsersättning när man gör kompletterande praktik. Men om man råkar jobba extra för att tjäna ihop lite kan man bli av med etableringsersättningen. Detta kan inte vara rimligt.
Alla studenter vill kunna jobba och få en extra peng. Se till att det här med etableringsersättningen rättas till för dem som ska komplettera och göra praktik för att bli legitimerade tandläkare i vårt land, ministern! Detta var konkreta, enkla förslag. Jag ger dem till ministern.
Solveig Zander (C):
Tack, ministern! När regeringen har satsat oerhört mycket på denna fråga och det ännu inte har givit resultat måste man fundera över att göra något annat. Jag vill att det ska komma snabba och tydliga förslag, för detta behöver inte utredas längre. Detta är välkänt, har ministern till och med skrivit.
I anslutning till att statssekreteraren var i socialutskottet den 6 mars trodde jag att ministern skulle komma med förslag till mig här i dag på vad regeringen har tänkt göra ytterligare. Man kan inte göra en speciell utbildning för tandläkare, säger ministern, därför att det kan få följdverkningar för andra, likartade yrken inom vården.
Vi har ju speciella åtgärder för läkare som tandläkarna inte är med i - vi har olika utbildningar för dem. Tandläkare har ingen AT-tjänst, men det har läkare. Alltså kan man skapa olika möjligheter för våra tandläkare att kunna jobba. En tandläkare som har utbildning från Polen kan faktiskt jobba i Finland.
Ställer man inte lika höga krav i Finland på kvalitet på det som utförs som vi gör i Sverige? Jo, det gör man. Därför är det unikt att Sverige behandlar dessa välutbildade ungdomar på det här sättet. Det är en katastrof för ungdomarna, som inte kan börja arbeta och tjäna sitt uppehälle.
Det leder till oerhörda personliga tragedier, och detta vill jag verkligen undanröja. Det är därför jag är engagerad, ministern. Jag hoppas att ministern har tagit detta på yttersta allvar och medverkar till att vi får en snabb förändring.
Solveig Zander (C):
Tack så mycket, ministern, för svaret! Det var långt men inte konkret. Det innehöll väldigt breda anslag om vad som satsas inom vården. Ministern nämnde naturligtvis också BUP, barn- och ungdomspsykiatrin, och det är det som är fokus här.
Vad man gör med den andra vården just nu tycker jag hör till en annan debatt och en annan diskussion. Inom BUP är det katastrof nu. Det är våra barn och ungdomar det handlar om, och vi får dagligen höra berättelser om vad som händer när barnen inte får den vård de behöver.
I mitt län, Uppsala län, fick 2 procent av dem som sökte hjälp inom 30 dagar. Det kan inte vara så. Det betyder att föräldrar inte kan gå till jobbet eftersom de inte vågar lämna sina barn själva.
Föräldrar kan inte sova på nätterna eftersom barnen försöker begå självmord, skär sig eller åsamkar sig skador på andra sätt. Det är inte rimligt i ett land som Sverige. Det finns ett enda län i Sverige som uppfyller tiden om 30 dagar, nämligen Kalmar län.
Ministern pratar om att det satsas pengar på det ena och det andra, förebyggande arbete och specialistvård. Men det handlar om nu. Pengarna hade behövts i går, och de hade behövts för tre månader sedan.
Synen på behovet av vård och att köerna har blivit längre började för ett par år sedan. Varför reagerade inte regeringen och ministern tidigare? I mitt län har man framfört att det nationella uppdraget i fråga om BUP är otydligt.
Det handlar just om hur man ska hantera första linjen och specialistvården. Varför gör inte regeringen någonting för att förtydliga?
Ministern och regeringen föreslår att man ska avsätta 1 miljard till en professionsmiljard för att få fler personer att söka sig till vården, speciellt till BUP.
Vi vet att regeringen avskaffade kömiljarden 2015 eftersom regeringen inte ansåg att den var bra. Sedan dess har köerna ökat lavinartat. Personalen slutar sina anställningar.
Vem eller vilka tror ministern vill söka sig till en verksamhet som är dålig, där man inte kan ta hand om de patienter man vill ta hand om? Vad säger regeringen, och hur hanterar ministern detta?
Solveig Zander (C):
Ministern berättar för mig hur det ser ut i vårt land, i psykiatrin, framför allt barn- och ungdomspsykiatrin. Jag känner mycket väl till hur det ser ut. Vi vet att köerna har ökat kraftigt de senaste åren inom BUP. Varför?
Har regeringen tillsatt någon utredning eller funderat över varför köerna ökar? Vad är orsaken? En av professorerna på KI, Danuta Wasserman, uttrycker i en artikel att det finns flera skäl till köerna, men man vet inte riktigt.
Är det inte dags att ta reda på varför ungdomar i Sverige mår så dåligt och blir så många fler? Jag skulle vilja höra ministern säga något om detta, som är så viktigt. Ministern pratar om alla dessa pengar som satsas.
Hur säkerställer regeringen att de pengarna verkligen går dit de ska och används till det de ska? I mitt län har flera BUP-mottagningar stängts, och kvar finns mottagningen på Akademiska sjukhuset.
Den mottagningen har rimligtvis inte haft någon möjlighet att ta emot alla barn som behöver komma dit. Precis som ministern förklarade för mig vet vi att varje dag räknas för ett barn som kan få stöd och hjälp. Varje dag som ett barn får vänta är negativt.
Vidare vet vi att avstånd betyder mycket. Barn och ungdomar som behöver hjälp och stöd åker inte in från Enköping och Tierp till Akademiska sjukhuset. Likadant ser det ut i hela Sverige. Det är inte unikt för mitt län, även om jag skulle önska att det vore så.
Jag önskar att det vore bättre på andra ställen. Vad gör regeringen och ministern för att se till att pengarna används till vad de ska användas till och kommer våra barn och ungdomar till del? Det behövs utbildad personal. Ja, det är sant.
Det är väl en av anledningarna till att man har stängt mottagningarna ute i landet - att det saknas personal. Ni tillsatte ju pengar till detta redan för något år sedan, men uppenbarligen har de inte kommit dit de ska. Är det dags nu från regeringens sida att göra slag i saken?
Man kan stå här och säga att kömiljarden inte gjorde någon nytta, men det är väl åtminstone så att vi på flera ställen och i flera län ser att i och med att kömiljarden försvunnit har köerna ökat. Man kan alltså inte säga att kömiljarden var negativ, för den fyllde en funktion. Det har dock inte med saken att göra. Det här handlar om den regering som nu styr Sverige.
Vad gör ni konkret för att se till att det blir handling av det ni vill?
Solveig Zander (C):
Ja, visst handlar det om att förebygga. Det kan jag också säga. Men det handlar främst om de ungdomar som är sjuka i dag, som behöver hjälp i dag för att inte missa skolan, för att inte göra sig sådan skada att de får bära det med sig resten av livet, för att inte göra skada som innebär att de skadar också nästa generation.
Visst ska vi jobba förebyggande, men det handlar om att nu ha en vård som kan ta hand om de barn som just nu, i denna sekund, mår dåligt. Det får vi faktiskt inte blunda för, och det är oerhört viktigt. Det handlar också om att följa upp det man gör och se vad som kan bli av det.
Ministern säger också i sitt svar, om jag inte missminner mig helt och hållet, att 95 procent av verksamheterna följer upp första linjens arbete. Varför, ministern, gör inte alla verksamheter det? Varför bara 35 verksamheter? Finns det några brister där som man skulle behöva titta på?
Jag säger det igen: Det är upphovet till att barn mår dåligt som vi behöver titta på, och det önskar jag att man sätter stort fokus på att göra. Vi i Centerpartiet satsar också på BUP, för vi tycker att det är viktigt för ungdomar som far illa. Men jag har tre konkreta påståenden som jag skulle vilja att ministern lyssnar extra noga på.
Det behövs tydlighet i vad som är uppdraget för BUP. Det handlar om att rädda en generation här och nu - och nästa. Det måste bli konkret och tydligt vad ni menar med den vård vi har. Hur tänker ministern och regeringen hantera detta?
Solveig Zander (C):
Min fråga riktas till socialministern och gäller det kommande förslaget om reformerade stöd till barn och vuxna med funktionsnedsättning. I måndags träffade jag synskadade. De menar att detta förslag är rent förkastligt för dem, eftersom det föreslås att man ska ha en renodlad merkostnadsersättning.
Synskadade har haft en schablonersättning som har fungerat väldigt väl för dem. De har framfört sina åsikter om det kommande förslaget till ministern. Min fråga är ganska enkel och konkret: Vad tänker ministern göra för att tillmötesgå de synskadade och deras förslag till förändring och förbättring?
Solveig Zander (C):
Ministern har fel. Man har inte talat med de synskadade förrän i den tolfte timmen, skulle jag vilja säga. Detta har de också påtalat. Det finns skäl till att de synskadade har haft en schablonersättning. Det har inte varit lika lätt för människor med denna funktionsnedsättning att kunna berätta vilka olika utgifter de har som de behöver merkostnadsersättning för.
Därför frågar jag igen: Tänker ministern ta deras synpunkter på allvar och försöka att rätta sig efter dem?
Solveig Zander (C):
Jag ställer min fråga till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. Det handlar om företagare och föräldraförsäkring, vilket faktiskt är ett problem. I Riksrevisionens rapport framgår att det oavsett bolagsform är otydligt och oförutsägbart vilken föräldrapenning man har rätt till.
Det är den sjukpenninggrundande inkomsten som är svår att förutsäga. Detta betyder att föräldrar som är företagare inte tar ut föräldraförsäkring. Personalen på Försäkringskassan är okunnig. Man får olika besked från olika handläggare om vilken ersättning som gäller. Informationen är bristfällig. För mig och Centerpartiet är företagarna viktiga. Vad gör ministern åt detta?
Solveig Zander (C):
Företagare tar inte ut sin föräldraförsäkring, och ert kvoteringssystem kommer att innebära att ännu färre företagare gör det. Framför allt gäller detta männen, varav 70 procent redan i dag inte tar ut någon föräldraförsäkring. Detta betyder att barnen går miste om att vara med båda sina föräldrar.
Varför ska ni kvotera så att det drabbar företagare?
Solveig Zander (C):
Min fråga går till statsrådet Heléne Fritzon. Den är kort och gott: Varför tillsätter regeringen inte en utredning om överförmyndarverksamheten för en förbättring av systemet med gode män?
Alla, det vill säga majoriteten i riksdagen, Sveriges Kommuner och Landsting och regeringens egen granskare Riksrevisionen är överens om att verksamheten måste utredas, reformeras och förbättras. Gode män behöver kompetensutvecklas, för de har ett svårt och omfattande uppdrag.
De jobbar ideellt, men regeringen gör inget för att underlätta för dem att få en rimlig verksamhet. Varför?
Solveig Zander (C):
Man skulle ha tillsatt en utredning mycket tidigare och inte väntat på Riksrevisionens rapport. Man kunde ha använt de synpunkter som fanns i utredningen, för detta är angeläget. Vi får i dag inga gode män - de vill inte ta på sig uppdraget därför att det är för svårt och komplicerat. Det är tydligt att vi behöver ett nytt ledarskap här i Sverige, för regeringen brister i att ta hand om de mest utsatta och svaga i vårt samhälle.
Varför?
Solveig Zander (C):
Min fråga är allmän och går därför till utbildningsminister Gustav Fridolin. Den berör det viktiga beslutet om tillståndsplikten för att bekämpa myggorna i nedre Dalälven. Återigen har regeringen fått avgörandet på sitt bord.
Den osäkerhet, oro och förtvivlan som råder i avvaktan på beslut för alla de människor som bor i området är fruktansvärd och ohållbar. Länsstyrelsen i Uppsala har med landshövdingen i spetsen begärt att regeringen ska fatta ett positivt beslut och att det ska gälla i tre år.
Min fråga är kort och gott: Hur tänker regeringen besluta?
Solveig Zander (C):
Min fråga går till äldreminister Lena Hallengren och handlar om tryggheten för äldre, som ni socialdemokrater talar om och som är väldigt viktig. I går redovisades på Aktuellt att de som har äldreomsorg i sitt hem från kommunens sida får ta emot i snitt 16 personer. Det är inte rimligt. Och siffran stiger.
Det här skapar otrygghet i allra högsta grad. Ni från Socialdemokraterna vill förbjuda de privata alternativen, där det är betydligt färre i personalen, högst en handfull. Varför vill ni inte ge de äldre tryggheten i valfrihet och möjligheten att välja ett annat alternativ än det offentliga?
Solveig Zander (C):
Menar ministern då att resurserna inte skulle räcka om man hade privata alternativ i högre grad än i dag och möjligheter att välja? Valfrihet är oerhört viktigt för den äldre. Det handlar om att kunna bestämma vilka som ska komma hem till en när man blir äldre. Det är ytterst angeläget. Men ni vill ju förbjuda möjligheten att ha vinst i välfärden, vilket företag måste ha.
Därmed förbjuder ni också de privata alternativen.
Solveig Zander (C):
Vi har hört en tydlig vänsterpolitik här under en stund. Det är konstigt att Vänsterpartiet uttrycker sig på det här sättet när de har fått igenom så många förslag i den socialdemokratiska regeringen, vilket de många gånger har slagit sig för bröstet för under den gångna fyraårsperioden.
Ändå säger Nooshi Dadgostar att det fattas pengar i Sveriges Kommuner och Landsting, att de vill ha mer till sjukvården. Då undrar jag varför Vänsterpartiet inte har sett till att det har blivit så. Nej, i stället har de höjt ersättningar och bidrag till personer. Det är något som förvånar mig och Centerpartiet.
Vi hörde också att Vänsterpartiet menar att kvinnor blir missgynnade med förslaget från vårt parti, Centerpartiet.
Då undrar jag återigen varför Vänsterpartiet, som i högsta grad har varit medlöpare i de beslut som den socialdemokratiska regeringen har fattat, inte har satsat mer på kvinnor och medverkat till att de ska slippa vara sjukskrivna, det vill säga att de får hjälp och stöd för att kunna komma tillbaka till arbete.
Och varför har ni inte satsat på jämställdhet och tittat på andra delar i sjukskrivningsprocessen som skulle medverka till en kortare sjukskrivning i stället för att bara höja ersättningarna? Man blir ju inte friskare av en höjd ersättning. Man återgår till arbete om man får hjälp och stöd att göra det. Varför har ni inte åtgärdat bristerna i jämställdheten?
Solveig Zander (C):
Det förvånar mig att Vänsterpartiet nu säger att regelverket inte fungerar och i nästa andetag menar att de har varit med och styrt och fått igenom fler personer i hemtjänsten och en förbättrad förlossningsvård. Hon säger att vi har lämnat sjukskrivningsprocessen för att människor ska kunna vara sjukskrivna längre därhän.
Men det stämmer inte. Sjukskrivningarna har ju blivit kortare. Det hörde vi i anförandet från Vänsterpartiet, men det var ju fel det också. Allt är fel! Vad är det egentligen ni vill? Ni har ju medverkat till att det är som det är och har gett direktiven till Försäkringskassan att färre ska vara sjukskrivna.
Då är det fel också. Ni talar med kluven tunga.
Solveig Zander (C):
Betänkandet handlar om förvarsfrågan, migrationsfrågan och om asylsökande till Sverige. Där vet vi att det har förändrats otroligt mycket under de senaste tio åren, skulle jag vilja påstå. Antalet asylsökande har varierat väldigt mycket. Det har varit över 160 000 vissa år och inemot 20 000 andra år.
Migrationsverkets hantering av ärendena har också förändrats. Skälet till att man begär asyl i Sverige har också förändrats. Vad mer har då förändrats? Jo, naturligtvis samhällets syn på och hantering av asylsökande.
I och med detta vill jag och Centerpartiet instämma i att grunden för Förvarsutredningen bygger på en inaktuell och för gammal verklighet.
Utredningen tillsattes 2009 - visserligen har den fått tilläggsdirektiv under tiden - och är inte förankrad i dagens verklighet bland politiker, myndighetsutövare och allmänheten. Remissbehandlingen ägde dessutom rum för sju år sedan.
Vi vet också att kommunerna hanterar frågan om asyl och migration på ett helt annat sätt i dag än vad de gjorde när utredningen tillsattes. Kort och gott, fru talman, är utredningen inaktuell och inte uppdaterad för dagens verklighet.
Att förvarsfrågan är otroligt viktig vill jag verkligen stryka under, för det är min och Centerpartiets mening.
Men jag tror, fru talman, att det räcker med dessa ord från mig om varför Centerpartiet och jag med fog kan yrka bifall till utskottsmajoritetens förslag.
Solveig Zander (C):
Det var otroligt intressant att lyssna på ditt anförande, Nooshi. Du tog upp detta med att sjukpenning inte beviljades i den utsträckning som behövs i dag.
Sedan sa du också att alliansregeringen tog bort de pengar som man själv hade avsatt för sin sjukförsäkring. Du menade också att vi från alliansregeringen i stället hade använt pengarna till att ge mer pengar till dem som arbetade och var rika.
Det stämmer inte.
Därför undrar jag: Vad har Vänsterpartiet gjort under den tid som ni har stöttat den socialdemokratiska regeringen för att medverka till att Försäkringskassan ska få mer pengar och fatta bättre beslut än vad man gör i dag, vilket Nooshi hade synpunkter på?
Vi vet också att den rehabiliteringskedja som alliansregeringen införde var otroligt bra. Under de år som alliansregeringen styrde Sverige avsatte vi årligen mer pengar till Försäkringskassan för att man skulle kunna jobba med de sjukskrivna och stödja dessa för en återgång i arbete och för rehabilitering.
Varför har ni från Vänsterpartiet inte gjort mer under er tid som stödparti till Socialdemokraterna?
Solveig Zander (C):
Ersättningsnivåer gör inte personer friska, utan de ger en möjlighet att arbeta i den utsträckning som man orkar och kan. Det är det som är det viktiga för personer. Därför var rehabiliteringskedjan otroligt viktig.
Då följde man fortlöpande upp personer under sjukskrivningsperioden. Det är viktigt att man följer detta nu också. I rehabiliteringskedjan ingick också den bortre gränsen. I dag ökar de långa sjukskrivningarna.
Riksrevisionen har visat att problemet är att det inte finns någon tydligt reglerad tid för när man ska ha kontakt med personen och avgöra om personen ska få hjälp och stöd vid återgång till arbete eller om personen ska få sjuk- och aktivitetsersättning. Varför man motsätter sig den bortre gränsen är för mig otroligt svårt att förstå. Den är viktig.
Tack vare rehabiliteringskedjan, som infördes under alliansregeringens tid, har Sverige inte de hårdaste sjukskrivningsregler som finns i Europa. Tvärtom finns det betydligt hårdare regler och kortare tidsgränser i andra länder. Detta är viktigt att konstatera.
Jag ställer frågan igen: Varför har ni från Vänsterpartiet inte gjort mer under er tid tillsammans med Socialdemokraterna? Varför står ni här och agiterar emot det när ni har haft stora möjligheter att påverka detta? Det är för mig oerhört främmande.