Eva Olofsson (V):
Först vill jag tacka Göran Hägglund för svaret, även om jag inte känner mig helt nöjd. Under politikerveckan i Almedalen 2006 fanns det en knattereporter, David Lindvall, då 11 år, från S:t Hansskolan i Visby, som ställde partiledarna mot väggen. Den fråga han ställde var: Barn som har nedsatt hörsel får en hörapparat för att kunna hänga med i skolan och på fritiden. När barn har nedsatt syn blir begränsningarna lika stora för barnet.
Men de får inte bidrag för sina glasögon. Tycker du att alla barn som behöver glasögon ska kunna få bidrag till detta? Så här svarade Göran Hägglund, som ännu inte var socialminister, i Almedalen 2006: När du beskriver frågan så här låter det väldigt konstigt. Vi har inget i vårt valprogram som tar upp den här frågan, men jag ska undersöka detta och återkomma till dig när jag har gjort det och ge dig ett svar.
Vi kan väl säga att ett svar i alla fall finns i svaret på min interpellation om barns rätt till glasögon. Väldigt kort handlar det om att det inte ska göras något på nationell nivå. Det är landstingens sak. De kan ge frivilliga subventioner. Är synfelet svårt är det ett funktionshinder, och utifrån bedömningar i de enskilda fallen kan man få hjälpmedel. Barn i Sverige har det bra.
De som inte har råd med glasögon till sina barn kan vända sig till socialkontoret och få prövat om de kan få pengar till barnens glasögon. Ja, visst har många barn i Sverige det bra.
Rädda Barnens rapport om barnfattigdom, som kom för några månader sedan, visade dock att 220 000 barn lever i ekonomiskt utsatta familjer och att trenden som har varit med minskade klyftor och minskad barnfattigdom bröts 2008.
Jag skulle gissa att det inte ser bättre ut när vi får Rädda Barnens rapporter om ett år och två år, för 2009 och 2010. År 2008 kom Majblommans rapport Briller och barn . På en fråga från Novus Opinion till föräldrar som har barn svarade fyra av tio att de inte haft råd med glasögon när deras barn behövt det.
Många har också vänt sig till Majblomman för att få hjälp när det gäller glasögon. Hur kan då verkligheten se ut för dessa barn? Jag har hämtat ett par citat från Majblommans rapport. Först är det ett intyg från en skolsköterska: "I början av terminen gick flickans glasögon sönder och hon är i stort behov av glasögon.
Vid min undersökning av henne konstaterar jag att hon ser 0,15 med sitt vänstra öga och 0,5 med sitt högra öga. . Hon ser inte vad läraren skriver på tavlan, kan inte arbeta vid datorn och har ofta huvudvärk. Familjens ekonomi är ansträngd då modern är sjukskriven och pappan är avliden." Sedan är det ett intyg från en kurator på en skola: "Mamman har varit i kontakt med undertecknad med anledning av familjens svaga ekonomi.
Skolan har kunnat hjälpa pojken med diverse skolmaterial. Han behöver också glasögon men skolan kan inte hjälpa till med det. Familjens inkomst ligger strax över bidragsnorm och de får inte hjälp av socialtjänsten. Bifogar kostnadsförslag på 3.360 kr från optiker . " Min fråga till socialministern var: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att alla barn med nedsatt syn ska få rätt till glasögon?
Jag vill gärna fortsätta med den frågan. Finns det verkligen inga åtgärder socialministern kan tänka sig för att även barn i ekonomiskt utsatta familjer ska ha rätt till glasögon, rätt att kunna se vad läraren skriver på tavlan och rätt att kunna ha en fritid som andra barn?