Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller den sista frågan har jag en ganska klar princip. Om man ska driva egen verksamhet eller om ska upphandla är någonting som tillhör den kommunala kompetensen och den politiska sammansättningen i kommunen eller landstinget. Man ska inte lagvägen tvinga till upphandling om det är så att en majoritet i kommunen tycker att de vill bedriva den kommunala verksamheten i egen regi.
Om man däremot bestämmer sig för att upphandla ska man naturligtvis göra det på ett alldeles korrekt och riktigt sätt. Det finns ett annat problem som jag stöter på ofta hos småföretagare och där man säger att man har bekymmer. Volymerna i upphandlingar är så stora att man har svårt att lämna anbud. Det är en väldigt viktig del.
Den tror jag faktiskt är viktigare för småföretagen än kanske de exempel som finns där man bedriver konkurrerande verksamhet inom ett område som borde anses vara privat. Det tror jag finns en större anledning att diskutera. Det har vi också sett. Det finns med i det åtagande som kommer på upphandlingsområdet. Vi ska också titta på vilket sätt vi kan stärka småföretagarnas konkurrenskraft.
Det handlar över huvud taget om att kunna få sådan upphandling att man orkar med att lämna ett anbud. Det är väldigt viktigt att stärka det. Fru talman! Jag vet att det också finns verksamhet som inte borde finnas, som Per Bill säger. I någon kommun bedrev man bland annat bussresa till Europa i bolaget. Det torde knappast tillhöra den kommunala kompetensen.
Jag tror att kommuninvånarna i den kommunen skulle kunna göra en Europaresa även om inte det kommunala bolaget erbjöd de tjänsterna. Det finns en gräns, och där har man definitivt gått för långt. Där ska det kommunala bolaget inte bedriva verksamhet. Det har inte mycket med den kommunala uppgiften att göra. Däremot finns det en gråzon där man gör insatser.
Det är inte så lätt som Per Bill säger att bara man fick lite stöd så skulle man anställa den arbetskraft som står långt ifrån arbetsmarknaden. Det finns i dag stöd i varierande form. Det finns också lönebidrag ända upp till 90 % av lönen för någon som har arbetshandikapp. Fortfarande är det för många som inte får en möjlighet att komma ut och jobba i den privata verksamheten.
Jag tycker också att huvudinriktningen ska vara att man som arbetshandikappad i någon form eller om man har varit ifrån arbetsmarknaden under lång tid är allra bäst betjänt av att jobba i ett företag bland alla andra och tillhör arbetsmarknaden som alla andra. Det är stärkande för personen i sig än att ha olika form av projekt där bara de som har ungefär samma bild bakom sig finns.
Det är mixen som ofta gör att det är bra. Man bör titta på de möjligheter som finns för företagen. Jag förmodar att man också från arbetsförmedlingarnas sida för diskussioner med företag. Då skulle de människorna också kunna anställas i högre grad, och då behövde man kanske inte heller ha så många verksamheter ute i kommunerna som man har i dag.
Det finns inte någon lång trängtan från de flesta av kommunala företrädare ute i landet att driva kafé inne på ett äldreboende eller någonting sådant för att sysselsätta dem som har varit långtidsarbetslösa. Skulle någon annan ta på sig att göra det med det stöd som finns tror jag att de skulle vara ganska glada för det. Jag tror inte att det är skälet till att man gör det. Man vill göra en insats och se till att göra människor mer anställningsbara på sikt.
Som jag sade tidigare finns det solklara vita delar. Var gränsen går där är sådant som utredningarna ska titta på så att vi får en skarpare gräns att dra emellan så att otydligheterna blir färre och det blir en rakare och renare linje.