KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Jag kan tycka att det är rätt talande att infrastrukturministern när vi för en interpellationsdebatt om flyget ägnar mer än 50 procent av sin tid åt att tala om tåg. Jag tycker att det signalvärdet är ganska tydligt. I min värld är det allvarligt att Arlanda förlorar elva långlinjer på två år. Det är ganska kort tid och många långlinjer, som betyder mycket inte minst för affärsresenärernas tillgång till marknader runt om i världen.
Jag undrar också vad som egentligen hände med inresekontrollen till USA. Jag trodde i min enfald att det var USA som hade lagt locket på, men jag har blivit varse att så tydligen inte är fallet. Det är också en viktig signalfråga. Ska vi inte resa till USA, som är en våra viktigaste marknader?
Jag förstår att regeringen har svårt att komma fram till vad man vill med flyget och att vara tydlig med att man vill utveckla Arlanda - om det nu är det man vill - med tanke på framför allt Miljöpartiets inställning att allt som går på räls är bra och allt som flyger och går på väg är dåligt. Jag tycker att man när man pratar klimatfrågor också måste ställa sig frågan hur stor klimatbelastning det innebär att bygga räls. Det finns uppskattningar som säger att en höghastighetsjärnväg i bästa fall blir klimatneutral 2050.
Det är en enorm påfrestning på miljön att bygga räls. Det kan man jämföra med att sätta upp laddinfrastruktur på flygplatser, som skulle innebära att inrikesflyget blir klimatsmart ganska snabbt. Ska hela Sverige leva och utvecklas och tillväxten säkras behövs flyget. Jag tycker fortfarande att frågan är berättigad: Vad vill regeringen egentligen med flyget i Sverige?
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar ministern även för detta svar, även om det var lite mer knapphändigt än det förra. Vi delar regeringens ambitioner när det gäller behovet av att minska våra utsläpp. Detta gör att det är nödvändigt att fler reser kollektivt. Vår befolkning ökar. I ett avlångt land är behovet av resor och transporter stort, och för att vi ska lyckas med våra klimatambitioner är det viktigt att resor sker klimatsmart.
I fjol flög över 26 miljoner resenärer till eller från Arlanda. Antalet kommer med allra största sannolikhet att öka när vår befolkning ökar, och detta gör det viktigt att säkerställa klimatsmart resande till och från Arlanda för dessa resenärer. I dag minskar tågresorna till och från Arlanda. Fru talman! Det kan vara intressant att jämföra med exempelvis Norge. Till och från Gardermoen reser över 70 procent kollektivt; samma siffra för Arlanda är mindre än 50 procent.
Till Gardermoen reser 50 procent med tåg; till Arlanda är det 28 procent. Till Kastrup är siffran 58 procent, och som av en händelse är biljettpriset en femtedel av Arlanda Express pris. Det är 20 procent av resenärerna till och från Arlanda som åker taxi, att jämföra med 4 procent till och från Gardermoen. En trolig anledning till detta är biljettpriserna och den avgift som resenärer som åker med pendeltågen får betala för att komma in på flygplatsen.
A-Train, som har avtal att köra Arlanda Express, går med vinst. Enligt det avtal de har innebär detta att de gör extrainbetalningar till staten - 2018 var det 46 miljoner. Dessa pengar skulle man kunna använda till att sänka priset för att ta tåget till Arlanda och göra det billigare att resa klimatsmart till Arlanda. I slutet av juli förlängdes avtalet med A-Train, bolaget som driver Arlanda Express, till 2050.
Detta gjordes genom bolaget Arlandabanan Infrastructure, som ligger under Regeringskansliet. Bolaget får varje år in runt 66 miljoner, och delar av dessa pengar slussas vidare till statskassan. Är infrastrukturministern beredd att se över möjligheten att använda vinstpengarna från A-Train till att göra det billigare att ta tåget till Arlanda?
Maria Stockhaus (M):
Med tanke på de infrastrukturinvesteringar som vi har framför oss tycker jag - eller vi - att det är rimligt att man försöker att se om det går att använda andra typer av investeringsmöjligheter. Det behöver kanske inte nödvändigtvis handla om OPS-lösningar, utan det finns ju andra sätt. Öresundsbron är ett väldigt lyckat exempel - där har det använts en lite annan typ av finansiering som absolut går att tänka sig. Det handlar också om hur dessa avtal skrivs, och man kan fundera över hur avtalet med A-Train är skrivet.
Det är dock fortfarande så att avtalet så sent som i somras förlängdes ända till 2050. När regeringen säger sig prioritera klimatfrågan och ha höga målsättningar undrar jag om infrastrukturministern är nöjd med siffrorna när det gäller hur många det är som åker taxi jämfört med hur det ser ut till andra flygplatser. Det är självklart att man när man ser denna utveckling kan ha en diskussion med A-Train och se vilka vägar som finns framåt.
Jag inbillar mig att också A-Train är intresserade av att få fler resenärer på sina tåg, så det måste rimligen gå att ha en diskussion. Jag vet inte i vilken utsträckning regeringen har försökt att föra sådana diskussioner med A-Train.
Maria Stockhaus (M):
År 2016 fick regeringen en rapport från den statliga samordnaren av flygkapacitet och bostäder i Stockholmsområdet. Då skrev regeringen på sin hemsida att regeringen har ett ansvar för att avsluta Arlanda Express koncession 2040 och för att se till att den ersätts med effektivare och billigare trafik. Då kan man ju fundera på vad som har hänt sedan dess.
Vad är det som har gjort att regeringen har ändrat sig och faktiskt så sent som i somras valde att förlänga avtalet?
Maria Stockhaus (M):
Tack, statsrådet, för svaret! I sitt svar talade statsrådet mycket om hur buller påverkar hälsan. Detta är naturligtvis en viktig aspekt, och buller är absolut ett problem. Men det vi talar om här är ljud från barn och ungdomar som spelar fotboll. Detta kan självklart vara störande för enstaka personer, som i fallet med Boovallen i Nacka, men det kan knappast jämföras med problem med buller från till exempel industrier och vägar.
Det finns många aspekter av hälsa - inte bara buller. Det kommer ganska många alarmerande rapporter om att barn och ungdomar blir alltmer stillasittande. Vi behöver ge dem fler möjligheter att röra på sig, och då är till exempel fotboll ett väldigt bra sätt. När mark- och miljödomstolen jämställer ljud från barns idrottande med idrottsbuller och använder det regelverket i sin bedömning av till exempel Boovallen riskerar det att begränsa möjligheterna för barn och ungdomar att idrotta.
I Stockholmsområdet, där Nacka kommun ingår, finns det en mycket stor - och ökande - efterfrågan på att spela fotboll, inte minst bland de yngsta. Det är också allmänt känt att idrotten, inte minst fotbollen, kan fungera som en viktig integrationsfaktor när det gäller att välkomna alla nyanlända till vårt land. Det finns många skäl till att det är viktigt att fotbollen i Stockholms län får chans att utvecklas, och detta kommer att kräva byggnation av fler fotbollsplaner.
Dessa fotbollsplaner riskerar att bli en mer än dubbelt så dyr investering för kommunerna om de också måste ta med i kalkylen att planerna ska omges av bullerplank. Dessutom finns det redan i dag 330 planer i Stockholmsområdet - risken är överhängande att kommunerna måste förse även flertalet av dessa med bullerplank.
Nacka fick i förra veckan prövningstillstånd i Mark- och miljööverdomstolen, men oron är stor i idrottsvärlden och hos kommunerna för var domstolen ska landa. Reglerna behöver ändras för att inte äventyra barns och ungdomars möjligheter att idrotta. Statsrådet sa i sitt svar att regeringen inte vill lägga sig i hur domstolen bedömer saker och ting, men detta verka vara lite olika beroende på vad saken gäller.
När det gäller Preem i Lysekil finns det inga hinder för att lägga sig i, men när det gäller att skydda barns och ungdomars idrottande verkar man ha en annan inställning. Med tanke på de konsekvenser som det skulle få om det fåtal boende runt Boovallen som detta handlar om skulle få rätt i domstol är det märkligt att regeringen nöjer sig med att Naturvårdsverket har börjat att titta på frågan. Tycker statsrådet att det är rimligt att bedöma ljud från en fotbollsplan som idrottsbuller?
Maria Stockhaus (M):
Det är tydligt att statsrådet tycker att det är viktigare att stoppa Preem än att se till att barn och ungdomar kan få spela fotboll. Det finns ju inte bara miljömål utan också viktiga folkhälsomål i Sverige, där fotbollen spelar en väldigt viktig roll. Fru talman! Det finns flera aspekter på eventuella krav på bullerplank utöver kostnaderna. Det är faktiskt miljöaspekterna, som statsrådet själv tar upp.
Om det inte blir ändring i reglerna och kommunerna tvingas att bygga bullerplank kring fotbollsplaner kan ju en lösning för att minska kostnaderna bli att placera planerna utanför tätbebyggda områden. Om det är ett problem vid Boovallen i dag att föräldrar kör sina barn till fotbollsplanen lär ju inte problemet bli mindre om man placerar fotbollsplanerna långt bort. Då kommer föräldrarna att i större utsträckning behöva skjutsa barnen till och från träning. Det orsakar, som sagt, problem runt många fotbollsplaner redan i dag.
Det kan också innebära att barn som inte har föräldrar som kan skjutsa helt enkelt inte kan spela fotboll. De får svårt att ta sig till och från träningen. Svenska Fotbollförbundet har engagerat sig i frågan och påpekat att konsekvenserna om de kringboende i Nacka får rätt kan bli stora inskränkningar i barns och ungdomars möjlighet att spela fotboll. Jag undrar om Isabella Lövin tycker att det är rimligt att ett fåtal kringboendes synpunkter på ljud från en fotbollsplan ska få så stora konsekvenser.
Det här är tyvärr inte det enda fallet; det finns andra fall där grannar har klagat. Vad tänker regeringen göra om det blir en prejudicerande dom i Mark- och miljööverdomstolen som gör att Nacka behöver bygga bullerplank och man därmed öppnar för att det kommer att krävas bullerplank runt fler fotbollsplaner?
Maria Stockhaus (M):
Jag nämnde Preem som ett jämförande exempel där man väljer att kliva in i en rättsprocess, vilket man inte vill göra i det här fallet. Sedan måste jag säga att Isabella Lövin utvecklade det här betydligt mer än vad jag gjorde. Dessutom fick hon det att handla om klimatpolitik i största allmänhet, vilket inte den här interpellationen handlar om utan om bullerplank och buller från fotbollsplaner. Fru talman! Det skulle få många och stora konsekvenser för idrottsutövande ungdomar om det blev krav på bullerplank kring varje fotbollsplan.
Bara i Stockholm handlar det om ungefär 5 miljarder kronor, och det i en tid när kommunerna börjar att få det väldigt kärvt ekonomiskt. För att leva upp till kravet kommer man att få begränsa tiderna väldigt mycket på fotbollsplanerna alternativt lägga ned verksamheter, därför att man helt enkelt inte har råd att bygga bullerplank. Dessutom har man absolut inte råd att bygga några nya fotbollsplaner om det innebär att man måste sätta upp bullerplank kring dem.
Det finns ytterligare en viktig aspekt på bullerplank, vilket man i Nacka har blivit ålagda att sätta upp, och det handlar om trygghetsfrågan. Om man sätter upp bullerplank kring en fotbollsplan blir det ju ingen insyn på fotbollsplanen. Det blir en stor risk för dem som är inne på fotbollsplanen när ingen runtomkring kan se vad som pågår där. Statsrådets svar på interpellationen gör knappast att man i Fotbollssverige kan känna sig lugna.
Större delen av svaret handlar ju om bullrets negativa inverkan på hälsan och inget om att statsrådet känner oro för konsekvenserna av att ljud från fotbollsplaner bedöms som industribuller. Om domen går på grannarnas linje och det blir krav på bullerplank kring fotbollsplaner, är regeringen då beredd att agera?
Maria Stockhaus (M):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Regeringen har som målsättning att Sverige ska bli bäst i världen på digitalisering och att använda digitala verktyg generellt i samhället. Det förpliktar. Det förutsätter också att vi har ett utbildningssystem som ger alla digital kompetens och förståelse för hur digitala verktyg fungerar och hur de kan användas. I många andra länder har man tagit krafttag för att säkerställa att alla skolor och elever får tillgång till digitala verktyg.
I flera av våra grannländer mäter man också digital kompetens i nationella prov. EU har också digital kompetens som en av nyckelkompetenserna för EU:s framtida konkurrenskraft och utveckling. Regeringen har fattat beslut om en digital strategi för skolan. Skolverket har gjort en del för att underlätta för skolor och huvudmän att ta till vara digitaliseringens möjligheter. Men det är alldeles uppenbart att det inte är tillräckligt.
Skolinspektionen har gjort en granskning som visar det ganska tydligt, och då har man ändå tittat på en ganska begränsad del. Man har tittat på matte och teknik i årskurs 7-9. Det som man har kommit fram till förskräcker. Det är 59 procent som använder digital teknik i liten utsträckning. Itstrategier hos huvudmän är inte konkretiserade och används inte på 83 procent av skolorna. Det är 78 procent som inte uppfyller de krav på användning av digital teknik som finns i årskurs 7-9.
Skolor har tillgång till it-tekniskt stöd men inte till it-pedagogiskt stöd. Menar vi allvar med att skolan verkligen ska utnyttja digitaliseringens möjligheter krävs åtgärder och tydligare styrning. SKL har tagit fram en skoldigiplan efter dialog med regeringen, som utbildningsministern också säger i sitt svar. Men det behöver förverkligas. Man behöver ta tag i de punkter som finns i planen.
Man kan också fundera över att man inte också involverade Friskolornas riksförbund när man hade diskussionen med SKL eftersom totalt 15 procent av eleverna går i fristående skolor. Skoldigiplan innehåller många viktiga steg för att strategin som regeringen har beslutat om ska bli verklighet. Ett antal punkter kräver åtgärder från regeringen. Det är bestämt 13 stycken.
Det handlar bland annat om att stärka samordningen via Skolverket med stöd för till exempel upphandling och fortbildning. Det behövs ett avtal mellan SKL och regeringen och Friskolornas riksförbund om utvecklingen av digitaliseringen i skolan, finansiering av en fortbildningssatsning och inte minst lärarutbildningarna. Det handlar om hur de lever upp till förändrade läroplaner. I planen finns att man behöver förändra lärarutbildningen.
Det handlar också om förenklad informationsöverföring och standarder. Fru talman! Det är lätt att ta fram en strategi. Men den är inte värd papperet den är skriven på om den inte leder till konkreta åtgärder. När tänker regeringen ta tag i de punkter som finns i skoldigiplanen?
Maria Stockhaus (M):
Som utbildningsministern nämnde finns det en deadline 2022 för när det är tänkt att de nationella proven ska göras digitalt. Nu börjar det komma signaler från ansvariga på Skolverket om att den tidsplanen inte kommer att hålla. Kommunerna har helt enkelt inte infrastrukturen på plats för att klara uppdraget. Denna interpellation handlar om digital likvärdighet. Det finns redan i dag kommuner där elever gör många av sina prov digitalt.
Med tanke på att Sverige är ett av världens mest digitaliserade länder är det svårt att acceptera att vi inte 2022 skulle kunna göra våra nationella prov digitalt. Det krävs tuffare styrning gentemot huvudmännen för att detta ska bli verklighet. De nationella proven är faktiskt den enda del av strategin och av det som har med skolans digitalisering att göra som är tidssatt.
I det förslag till strategi som Skolverket skrev fanns det en tidsram, åtminstone för när infrastrukturen skulle finnas på plats på alla skolor. Detta var väldigt tydligt gentemot huvudmännen. Nu är det inte alls lika tydligt. När ska strategin egentligen vara verklighet? När ska skolorna fullt ut kunna använda digitala verktyg? Som det ser ut nu finns det kommuner och skolor som drar ifrån, där digitala verktyg är en självklarhet och lärare vet när och hur man ska använda dem.
På vissa skolor finns ingenting alls. Möjligtvis finns några datorer eller lärplattor, men lärarna har ingen kompetens när det gäller hur de ska användas. Ibland funkar inte infrastrukturen. Då vågar man inte använda dem för att man är rädd för att det ska gå ned. Eller så tar det halva lektionen innan alla elever är inloggade.
För en regering som säger sig värna likvärdighet, som denna regering gör, borde detta vara besvärande och en fråga som har hög prioritet. Föräldrar som har det bra ställt ser till att det finns digitala verktyg hemma så att barnen har möjlighet att både göra skolarbete och andra saker på dem och att lära sig att använda digital teknik som ett naturligt verktyg i vardagen.
I andra familjer, oftast de som har det sämre ställt, är det inte alls lika självklart att det finns. I kommuner där man har infört det som kallas en-till-en och sett till att eleverna dessutom har möjlighet att ta med sig datorn eller lärplattan hem har det för en del familjer varit den dator som familjen har tillgång till.
Alla elever förtjänar att gå i en skola som är en del av samhället runt omkring, där digitaliseringens möjligheter tas till vara och där eleverna får den digitala kompetens som arbetslivet kommer att kräva att de har. Det finns en lista över nödvändiga åtgärder. Som det ser ut just nu ute i våra kommuner är det väldigt olikvärdigt. På vissa håll fungerar det jättebra, på andra inte. Jag tycker att detta är anmärkningsvärt.
Svaret att ni bereder frågan är trist. Det är bråttom. Många kommuner och skolor drar ifrån, och många elever får i dagsläget inte med sig det de har rätt till enligt våra styrdokument. Hur ser utbildningsministern på detta med tidsramar när det gäller att sätta press på huvudmännen? Det fanns med i Skolverkets ursprungliga förslag till strategi men togs sedan bort när förslaget bereddes i Regeringskansliet.
Maria Stockhaus (M):
Exemplen på möjligheter när det gäller skolans digitalisering är ganska många. Det finns redan nu AI-lösningar som kan identifiera elever som riskerar att ha svårigheter med läs- och skrivinlärning och eventuellt har diagnosen dyslexi. Detta används redan i ett antal kommuner som har infrastrukturen på plats, till skillnad från en hel del kommuner där infrastrukturen inte fungerar på ett sådant sätt att det går att använda.
Det finns i dag digitala läromedel som underlättar individualisering och ger elever möjlighet att ta till sig kunskaper via text, uppläst material och film, bland annat. Forskning visar att framför allt pojkar gynnas av de möjligheter som tillgång till digitala verktyg ger. Digital kompetens är viktig, och det är svårt att få den om man inte har tillgång till digitala verktyg i skolan.
Verktygen i sig kommer aldrig att åstadkomma någon förändring; även detta visar forskning ganska tydligt. De kan till och med göra resultaten sämre om inte infrastrukturen fungerar, naturligtvis, men framför allt om det inte finns en kompetent lärare i klassrummet, som förutom att vara en skicklig lärare också vet hur dessa verktyg används på rätt sätt. Där kommer lärarutbildningen in.
En av de punkter som SKL har lyft som väldigt viktig i skoldigiplanen är att de nyutexaminerade lärare som kommer ut från våra lärarutbildningar faktiskt har digital kompetens kopplad till det pedagogiska uppdraget. Det finns lärosäten, exempelvis Linnéuniversitetet, som har påbörjat en utveckling med att få in digitalisering i lärarutbildningen, men det ser inte ut så överallt.
Huvudmän som tar emot nyexade lärare vittnar om att de sällan har tillräcklig digital kompetens för att jobba i ett klassrum där infrastrukturen finns på plats. När tänker regeringen ta tag i frågan om digitalisering i lärarutbildningen?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till Matilda Ernkrans. En av statens viktigaste uppgifter i skolsystemet är att se till att det finns behöriga lärare i våra klassrum och att det utbildas tillräckligt många. Vi har ju stor lärarbrist; det är bekant. UKÄ kom nyligen med en rapport som visar att 24 procent av dem som började höstterminen 2016 har slutat. Bland ämneslärarstudenterna är det bara 47 procent som är kvar vid slutet av tredje terminen.
Med så stora avhopp blir det svårt att minska lärarbristen ute i klassrummen. En stor anledning till avhoppen är att de som kommer in har väldigt låga betyg. Det beror på att man har ökat antalet platser, så att intagningspoängen har sjunkit. De har alltså inte tillräckliga förkunskaper för att klara av studierna. En rimlig slutsats av detta borde vara att höja antagningskraven till lärarutbildningen. Jag undrar när vi får se ett sådant förslag från regeringen.
Maria Stockhaus (M):
Många kommuner har det ekonomiskt tufft, och det ser ut som om de kommer att få det ännu tuffare. Skolan är alla kommuners största utgiftspost. I juni fattade Skolverket beslut om att flera kommuner ska betala tillbaka det så kallade likvärdighetsbidraget på grund av att man inte har uppfyllt kriterierna. Bland annat SKL har riktat omfattande kritik mot villkoren, den ryckighet de orsakar kommunerna och den osäkerhet kring budgetering som blir konsekvensen.
Dessutom pekar Skolverket på att villkoren gör att de kommuner som har störst behov inte ens söker bidraget. Utbildningsministern har aviserat att man ska se över villkoren, men med tanke på situationen ute i kommunerna och de behov som finns i skolan känns detta akut. Min fråga är: När kommer regeringen att ändra regelverket kring likvärdighetsbidraget?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till statsrådet Ibrahim Baylan. Det finns många människor i Sverige i dag som går utan jobb. Samtidigt har många företag brist på arbetskraft. Det gäller inte minst programmerare, lärare och servicetekniker. Kompetensförsörjningen är ett växande problem och hämmar Sveriges tillväxt.
Vi besökte nyligen Svenskt Näringsliv som rapporterade att ett av fyra rekryteringsförsök misslyckas för att man helt enkelt inte hittar rätt kompetens. Det är för få som väljer yrkesprogrammen på gymnasiet, och det är svårt att yrkesväxla som vuxen. Min fråga till statsrådet är: Vilka konkreta åtgärder tänker regeringen vidta för att komma till rätta med kompetensförsörjningen?
Maria Stockhaus (M):
Min fråga går till infrastrukturministern. Vi moderater vill att Arlanda ska utvecklas till en hubb för tillväxt och växa till Nordens ledande flygplats. Regeringen har sedan Arlandarådet avslutade sitt arbete suttit på händerna och låtit denna för Sverige så viktiga fråga ligga i träda. Samtidigt ser vi nu hur viktiga flyglinjer flyttas till Kastrup - det är mycket oroande.
Min fråga är om och i så fall hur ministern vill arbeta för att säkerställa att Arlanda utvecklas till en ledande flygplats i Norden.
Maria Stockhaus (M):
Arlanda är helt avgörande för den här regionen men även för hela Sverige. Precis som infrastrukturministern säger sker det en hel del omställning när det gäller flyget. Det handlar om både reduceringsplikt och, på sikt, elflygplan, åtminstone på kortare sträckor. På Arlanda slår man redan i dag i taket, inte minst när det gäller infrastrukturen kring flygplatsen. Frågan är därför när det kommer att komma något som specifikt rör Arlanda, för där är det faktiskt problem redan i dag.
Maria Stockhaus (M):
Krisen drabbar i det här läget flyget hårdast av transportslagen, men hela transportnäringen kommer att påverkas av den. I Danmark och Norge pågår sedan ett tag tillbaka krissamtal mellan transportnäringen och regeringarna. Infrastrukturministern har bjudit in flygbranschen till möte, men det här kommer ju att påverka hela transportnäringen. Min fråga är: Varför vaknar regeringen så här sent?
Varför har man inte kallat till möte tidigare?
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar statsministern för att han kommer hit och svarar på våra frågor i den tid som vi nu befinner oss i. Det är många företag som tacksamt tar emot det stödpaket som regeringen ska besluta om. Men det finns en grupp som fortfarande är lite oroliga, och det är de som har familjeföretag eller enmansföretag. En viktig del i stödpaketet till företag handlar om korttidspermitteringar.
Jag sitter i trafikutskottet, och det är många företag inom transportbranschen som bedrivs som små familjeföretag eller enmansföretag. De är undantagna i lagen om korttidsarbete. Min fråga till statsministern är: Är regeringen beredd att ändra på undantaget så att även de minsta företagen får möjlighet att ta del av stödet?