KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Eriksson (SD):
Andreas Norlén och jag har båda suttit i utredningen och varit överens om en del saker som vi tycker är bra. Det gäller bland annat att skyldigheten förtydligas för de granskade institutionerna att vara Riksrevisionen behjälpliga.
Vi inför också möjligheten att begära att JO företar en ordentlig utredning, vilket minskar risken att man agerar förhastat i de situationer som uppstår. Jag har dock två frågor. Andreas Norlén är ju en erfaren jurist och KU-ordförande.
Eller anser Andreas Norlén som jag att det hade varit att föredra att det av lagtexten redan från början skulle framgå några objektiva kriterier som ska gälla om man avser att skilja en riksrevisor från sitt uppdrag?
Fredrik Eriksson (SD):
Om jag förstår Andreas Norlén rätt menar han alltså att om det har smugit sig in ett fel i svensk grundlag är det bättre att hålla fast vid det än att börja ändra och försöka rätta till det på de olika ställena allteftersom. Det får stå för Andreas Norlén. Vi kan vara överens om att det är viktigt att säkerställa Riksrevisionens självständighet och oberoende.
Jag uppfattar dock inte att det är detta som har varit ifrågasatt. Jag har inte uppfattat att det har varit ett reellt problem fram till dags dato. Även med den tidigare lagstiftningen har riksrevisorerna kunnat agera självständigt och oberoende.
Däremot har vi haft ett konkret problem när det har uppdagats att riksrevisorerna har agerat på ett sätt som inte är förenligt med vad vi skulle kunna anse vara deras uppdrag.
Då blir min fråga till Andreas Norlén: Tycker du att riksdagens möjligheter att som huvudman avkräva riksrevisorerna ansvar förbättras med de förändringar som nu föreslås, eller försvåras det?
Fredrik Eriksson (SD):
Precis som när jag var uppe här förra gången kan vi konstatera att Riksrevisionen under hela sin existens har åtnjutit ett väldigt stort oberoende och en väldigt stor självständighet. Och de har företagit sig tämligen politiskt laddade revisioner.
Även med det tidigare systemet kan jag inte dra mig till minnes att det på något sätt skulle ha varit problematiskt eller att någon skulle ha försökt avsätta några riksrevisorer på grund av att de har gjort politiserade revisioner.
Problemet har snarare varit tvärtom: att de kanske har sökt sig lite för långt ut i egna intressen och att vi inte har tagit vårt huvudmannaskap riktigt på allvar.
Därför vill jag fråga Agneta Börjesson: Vari består problemet, som Agneta Börjesson och övriga i majoriteten här vill lösa? Under 15 års tid har ju detta aldrig hänt. Varsågod! Förklara gärna vad som är problemet! Varför krävs dessa extra åtgärder?
Fredrik Eriksson (SD):
Precis som Agneta Börjesson är inne på kommer det ett nästa steg. Vi kanske föregriper den diskussionen lite grann, men det finns flera olika sätt att skinnflå en katt. Vi vet att man i det kommande steget diskuterar just detta: Hur viktigt och relevant är det, och i vilken utsträckning över huvud taget ska Riksrevisionen ägna sig åt politiserade revisioner?
Där kommer det att vara ytterligare ett steg för att minska risken för att det ska bli ett politiskt ifrågasättande. Jag undrar fortfarande vilket problem det är man vill lösa med denna frågeställning. För mig är detta en konstruktion som adresserar ett problem som aldrig har visat sig och som definitivt inte kommer att visa sig längre fram.
Fredrik Eriksson (SD):
Tack, Eva-Lena! Först och främst blir jag lite orolig. Eva-Lena Gustavsson anförde från talarstolen att betänkandet kanske inte är principiellt viktigt.
Visst, det finns säkert vissa delar som är av mer formaliakaraktär, men jag vill ändå hävda att det, som jag försökte exemplifiera i mitt anförande, är principiellt besvärande att vi går in och har synpunkter, oavsett om vi ska höja eller sänka våra egna arvoden, och att vi över huvud taget är med och påverkar dessa frågor.
Det är ju inte därför, hoppas jag, som du och jag har gett oss in i politiken - för att vi ska försöka sko oss själva - utan det har vi gjort för att vi ska försöka fokusera på vårt uppdrag och göra det bästa för väljarna. Jag håller med Eva-Lena Gustavsson och hennes sons svärmor. Det är jättebra, och vi är helt överens - det är precis detta jag säger.
När jag är ute och reser och träffar människor från andra länder och diskuterar dessa frågor vill jag kunna visa att vi verkligen har en oantastlig ordning i Sverige. Men med den senaste ändringen som gjordes upplever jag att det har blivit mer antastligt. Detta märker jag på de reaktioner jag får när jag berättar om dessa saker. Jag förstår inte.
Vari består den principiella invändningen från Socialdemokraterna mot att ha en ordning där riksdagsledamöter håller sig på en armlängds avstånd från att välja de personer som sätter och beslutar om våra villkor? Jag har en fråga till, men den kan jag ta i nästa inlägg. Du kan börja med att svara på denna fråga.
Fredrik Eriksson (SD):
Tack, Eva-Lena! Jag tolkar det trots allt som att vi är överens om rätt så mycket. I mitt anförande berörde jag bara de delar där vi inte är överens. När det kommer till interpellationsinstrumentet och de bitarna har vårt parti inte haft avvikande mening eller följdmotionerat, utan vi har varit överens om att detta är viktiga frågor att jobba med. Vi verkar också vara överens om att målsättningen är att upprätthålla ett respektavstånd och en integritet.
Vi har lite olika uppfattningar om det är vi själva som ska göra dessa avgöranden och överväganden eller om vi kanske i största möjliga mån ska överlåta det till någon annan, till exempel en professionell tjänstemannakår. Jag tänkte återkomma till min andra fråga. Eva-Lena spelade nästan in mig där när hon pratade om jävssituationer och hur problematiska sådana kan bli.
Jag noterade att Eva-Lena anförde i talarstolen att man ska utse en ersättare till ordföranden, men det är trots allt ändå så att hela nämnden måste vara närvarande för att vara beslutsför. Varken ordföranden eller en ledamot får bedöma sig vara jävig. I den situationen skulle nämnden inte kunna bereda ärendet och fatta beslut.
Vari består det principiella motståndet från Socialdemokraterna mot att helt enkelt se till att det väljs några suppleanter som finns enkelt tillgängliga för arvodesnämnden utifall att någon upplever att det inte är lämpligt att de är delaktiga i ett beslut? Detta skulle snarare motivera och underlätta för en person som känner att det är ett gränsfall och att det kanske är bättre att ta ett steg tillbaka.
Och så kan vi ha en enkel ordning där vi plockar in en på förhand vald suppleant i stället för att gå tillbaka till KU och försöka bereda ett nytt förslag som kammaren ska välja och så vidare. Varför krångla till det i onödan?
Fredrik Eriksson (SD):
Tack, Per-Ingvar! Det blev mycket här. Jag har många frågor men bara två repliker, så jag får försöka dela på det.
Först skulle jag, när det handlar om att kompromissa för att gå EU till mötes, vilja fråga Per-Ingvar Johnsson om det finns några andra grundlagsfästa svenska principer som han och Centerpartiet också är beredda att kompromissa om för att gå EU-kommissionens och övriga EU-instansers och medlemsstaters intressen till mötes.
Fredrik Eriksson (SD):
Jag ser i alla fall tryckfriheten och den grundlagsfästa offentlighetsprincipen som ganska långtgående.
När det gäller den andra fråga vi har haft uppe vet jag inte om jag var otydlig i mitt anförande när jag redogjorde för att det faktum att Sverigedemokraterna tycker att det bör råda allmän insyn i Advokatsamfundets verksamhet inte på något sätt äventyrar klientsekretessen eller något liknande.
Jag tyckte att jag försökte vara noggrann och påpeka att det bara för att det finns en tillsyn av en offentlig verksamhet som har myndighetsutövning i sitt uppdrag inte på något sätt innebär att den professionella utövarens relation till klienten behöver äventyras.
Då blir frågan, med den liknelse som jag gjorde med sjukvården, om Per-Ingvar Johnsson inte tycker att till exempel patientsekretessen fungerar, bara för att vi har Inspektionen för vård och omsorg.
Fredrik Eriksson (SD):
Jag skulle nästan lika gärna ha kunnat begära replik på det förra anförandet, när man snuddade vid statsskicket och huruvida Sverige bör vara en monarki eller en republik. Jag tycker dock att det blir mer intressant att ta frågan tillsammans med Liberalerna, då jag vet att det finns många liberaler som förespråkar republik.
Man har också en varm EU-vurm och en vurm för självständighet och frihet inom det liberala tankegodset.
Jag har en genuin fundering och en genuin fråga till er som förespråkar republik: Är tanken med att införa republik att man också bör ändra maktförhållandena mellan statschefen, regeringschefen och det nationella parlamentet? Hur ser ni på det?
Ska man välja en galjonsfigur vart femte, sjunde eller nionde år, eller ser ni framför er att den person som man väljer också ska ges ett inflytande och en formell makt som därigenom får tas någon annanstans ifrån? Det får bli min första fråga.
Fredrik Eriksson (SD):
Tack för det korta och kärnfulla svaret, Tina Acketoft!
Det finns också en strömning när det gäller att överföra mer makt till EU och att andra länders folk och representanter ska ha en direkt inverkan på vad som ska gälla i Sverige. Om vi kopplar det till den frihetliga traditionen som finns inom liberalismen vill man också lägga över mer makt på den enskilde, vilket kan tyckas helt legitimt.
Vad jag funderar över är parlamentarismen. Står Liberalerna bakom parlamentarismen? Vilken roll spelar det nationella parlamentet i en sådan här nyordning som det skulle innebära med president, republik, utökade befogenheter för andra folk att avgöra vad som ska gälla i Sverige och ett minskat inflytande överlag för den folkvalda församlingen och parlamentarismen?
Fredrik Eriksson (SD):
Det har varit rätt så mycket diskussion under de senaste dagarna om förbud mot att bära heltäckande slöja på allmän plats, inte minst med anledning av det lagförslag som den danska regeringen avser att lägga fram. Sverigedemokraterna har länge varit, och är fortfarande, av den uppfattningen att heltäckande slöjor inte ska vara tillåtna i olika offentliga sammanhang, precis som för de flesta andra maskeringar.
Dessutom menar vi att barn kan behöva ett extra lagstöd för att kunna freda sig mot påtryckningar och övergrepp också i privata sammanhang och miljöer. Min fråga till statsrådet Regnér blir sålunda: Hur ser regeringen på dessa frågor? Har ni för avsikt att återkomma med ett lagförslag likt det danska?
Fredrik Eriksson (SD):
Det känns skönt att höra att regeringen jobbar med att värna barns rättigheter i största allmänhet. Men även kvinnor har vissa rättigheter och behov. Jag vet att statsrådets tidigare partiordförande Mona Sahlin år 2010 sa att hon var beredd att kämpa för alla kvinnors rätt att slippa bära heltäckande slöja. Hon var dock inte beredd att stödja ett förbud då. Det har nu gått åtta år, och den mjuka linjen har inte fungerat.
Börjar det inte bli dags att ta till lagstiftning om man verkligen är beredd att kämpa för dessa frågor?
Niclas Malmberg (MP):
Först vill jag kommentera det du kallar statliga subventioner, Fredrik Eriksson. Du ser presstödet som ett sätt att hålla tidningsföretag som inte är ekonomiskt bärkraftiga på egna meriter under armarna. Jag ser det på ett annat sätt. Jag ser presstödet som ett sätt att ge en injektion för en vital demokrati. Jag ser det som investeringar för en funktionell demokrati.
Presstöd finns i de allra flesta europeiska länder. Finland må vara ett undantag här med andra modeller. Men i de allra flesta europeiska länder har vi system motsvarande det svenska med ett stöd till pressen.
Niclas Malmberg (MP):
Det är två aspekter i detta. Den ena är att det behövs intäkter för läsandet på internet. Den digitala knuff som Presstödsnämnden utarbetat ett regelverk för handlar om affärsmodeller så att tidningsföretagen kan få intäkter för det material som läses på nätet. Det finns inget problem i att tidningar läses på nätet snarare än i pappersexemplar.
Men tidningsföretagen måste kunna få intäkter från den läsningen. Det är där problematiken ligger. Det finns också en annan aspekt i hur utvecklingen nu sker.
Många människor hamnar i små bubblor där de bara tar till sig nyheter inom områden som de själva är intresserade av och kanske åsikter som de själva delar sedan tidigare och inte konfronteras med andra världsbilder eller får intryck av andra typer av nyheter eller information.
Den problematiken måste hanteras genom att vi har en utveckling i tidningsbranschen där man fortfarande kan ha allsidiga tidningar som försöker belysa samhällsutvecklingen ur många perspektiv och att det är den typen av nyheter som många människor tar till sig. Inte minst ser vi hur tidningsläsandet dalar bland ungdomar. Det är bara hälften så många ungdomar upp till 24 år som läser en dagstidning i dag jämfört med hur det var på 80-talet, när jag var ung själv.
Om detta är en fortsatt utveckling där ungdomar inte tar till sig en bred belysning av hur samhället ser ut, utan bara snävar in på sina egna intresseområden, har vi ett demokratiskt problem. Det kan vi motverka genom att stärka medieföretagens förutsättningar att nå en bredare allmänhet.
Niclas Malmberg (MP):
Vem försöker du lura, Aron Emilsson? När Sverigedemokraternas budgetförslag föll stod två alternativ mot varandra: regeringsförslaget och Alliansens förslag. Alliansens förslag hade 366 miljoner kronor lägre anslag till kulturområdet. Ni röstade för det lägre alternativet. Ni skar bort 366 miljoner kronor från kulturen. Det kan du inte snacka bort, Aron Emilsson. Det är den politiken ni har röstat för.
Min fråga till dig tidigare var: Hade det inte varit mer klädsamt om du i ditt tidigare anförande hade motiverat varför ni röstade för en nedskärning av kulturområdet med 366 miljoner? Hade inte det varit mer klädsamt än att bedriva någon sorts falsk marknadsföring och prata om en politik som faktiskt inte är den ni har röstat för?
Niclas Malmberg (MP):
Saken är den att jag skulle kunna rikta oerhört mycket kritik mot Sverigedemokraternas kulturpolitik. Det är oerhört mycket i den kulturpolitik som ni skrev om i er budgetmotion som är fullständigt verklighetsfrämmande, Aron Emilsson. Varför ska jag ta upp tid här i kammaren för att kritisera den politiken när ni själva har röstat emot den och stött en nedskärning av anslaget till kulturområdet med 366 miljoner kronor?
Det är den omröstningen som jag tycker är intressant att diskutera. Faktum kvarstår: Hur mycket du än säger att ni skulle ha velat satsa på kulturpolitiken röstade ni i slutändan för en sänkning, Aron Emilsson. Alliansens kulturpolitik stod mot regeringens förslag, och ni valde det lägre alternativet. Naturligtvis gör man en helhetsbedömning. I den helhetsbedömning ni gjorde valde ni att offra kulturen. De svar jag har krävt av dig är på frågorna: Varför valde ni att offra kulturen?
Varför tyckte ni att sänkningen av anslaget med 366 miljoner kronor var så viktig att ni valde att fälla regeringspropositionen?
Niclas Malmberg (MP):
Jag riktar ett stort tack till dig, Per Bill, för att du har lyssnat på kritiken och för att vi får en återremiss till kulturutskottet. Det är mycket värdefullt att vi har en sådan situation att vi kanske kan rädda kulturtidskrifterna. Den budget som allianspartierna lade fram kanske inte var helt genomarbetad i alla delar. När de lade fram den visste de inte att det var den budget som riksdagen i slutändan skulle fatta beslut om.
Då är det mycket fint att vi kan ta den tid som behövs för att försöka få en så noggrann beredning som möjligt. Jag hoppas att du håller med mig om att det gick för snabbt i kulturutskottet. Ni borde ha tagit er mer tid från början och tittat på vilka konsekvenser nedskärningarna för bland annat kulturtidskrifterna skulle medföra. Jag hoppas att ni nu tar er den tiden och gör en mer noggrann beredning. Jag känner samtidigt stor oro för att denna stora nedskärning ska drabba någon annan.
Trots allt står ni där med knappa resurser. I slutändan måste vi få en situation där vi inte får en sektor som drabbas så här mycket. Jag begärde också replik för att du sade en mycket märklig sak när du påstod att jag på något sätt skulle se ned på hotell- och restaurangbranschen. Vad får du det ifrån? Jag ser på inget sätt ned på den branschen. Det är en mycket viktig bransch.
Min enda fråga till dig är: På vilket sätt gynnar skatterabatter för hotell- och restaurangbranschen kulturtidskrifterna, taltidningarna eller scenkonsten? Att en sektor kan dra fördel av er politik gynnar inte en annan sektor. Det var den frågan jag ville ha svar på och ingenting annat.
Niclas Malmberg (MP):
Det är inte museerna själva som står för dem, och det är inte kultursektorn själv som drar fördel av de skatterabatter som ni ger, Per Bill. Det som både du och Alliansen i övrigt borde ha lärt er av detta är att vara mer noggranna och inte ha svepande formuleringar om att ni gynnar kultursektorn totalt med era skatter och att ni då inte ser att vissa sektorer fortfarande behöver statliga bidrag.
Jag hoppas att ni har lärt er att ni måste vara mer noggranna och att vi nu kan hantera detta på ett bra sätt i kulturutskottet.
Niclas Malmberg (MP):
Politisk debatt om public service-frågor kräver en särskild balans i hanterandet. Å ena sidan har vi att värna oberoendet för public service-företagen. Å andra sidan har vi ett politiskt ansvar för att säkerställa att finansieringen är långsiktigt tryggad och att resurserna används på ett effektivt och ändamålsenligt sätt hos public service-bolagen.
För att klara denna balansgång är det utomordentligt viktigt att vi har politisk enighet över partigränserna, precis som Per Bill och Gunilla Carlsson underströk tidigare. Jag är glad över att vi har uppnått denna stora och breda enighet i kulturutskottet om att å ena sidan inte gå in och peta i finansieringsmodellen under innevarande tillståndsperiod men å andra sidan med öppna ögon utreda förutsättningarna för perioden efter 2020. Vi vet inte hur lyssnar- och tittarvanor kommer att se ut om fem år.
Därför är det angeläget att med öppna ögon utreda hur förhållandet ska se ut under perioden efter 2020. Jag vill också i debatten lyfta fram att vi i motionsbetänkandet faktiskt har hanterat en motion som har ett helt annat perspektiv - ett perspektiv som innebär att vi från politiskt håll skulle gå in och styra över public service-bolagen. Det är en motion som inte har grundtanken att vi ska värna public service-bolagens oberoende.
Det tycker jag är allvarligt, och det är därför viktigt att föra upp i ljuset att det finns sådana tankegångar i ett av partierna i riksdagen. Vad skulle hända om man från politiskt håll gick in med pekpinnar om hur det redaktionella arbetet ska genomföras? Det fantastiskt höga förtroende som public service-bolagen har skulle naturligtvis med ens skjutas i sank. Vad vi i slutändan skulle se med en politiskt styrd public service förskräcker.
Jag är glad över att vi i kulturutskottet har fullständig enighet om att avslå denna motion. Jag yrkar bifall till kulturutskottets förslag.
Niclas Malmberg (MP):
Vi har onekligen en turbulent politisk situation här i riksdagen. I går fick vi lära oss att inga beslut är fattade innan talmannens klubba har fallit här i kammaren. Jag är precis som Gunilla Carlsson väldigt glad över att Per Bill och hans allianskolleger i kulturutskottet till sist lyssnade på den kritik vi hela tiden riktat mot förslaget om att totalt omintetgöra förutsättningarna för att man ska kunna fortsätta att ge ut kulturtidskrifterna.
Att lägga fram ett ogenomtänkt förslag är naturligtvis aldrig bra, men ni ska ha all heder av att ni backade och att ni tog till er av kritiken. Jag vill berömma er för det. Men allt är naturligtvis inte frid och fröjd med den här förändringen. Jag vill understryka två problem. Det ena är naturligtvis det som Gunilla Carlsson var inne på, att Alliansen och Sverigedemokraterna tillsammans lägger fram en budget för kulturområdet som är nästan 366 miljoner kronor svagare än vad regeringens förslag var.
Med det stryper ni inte bara alla de reformer som fanns i regeringsförslaget, utan ni gör också nedskärningar av befintlig verksamhet. Att det nu blir omfördelningar inom kulturutskottets ramar förändrar inte det. Det är bara andra områden som får ta smällarna. Det andra problemet jag vill understryka gäller just det område som ni nu gör nya besparingar på, anslaget till regionernas kulturpolitik. Vi här i kammaren har inte en aning om vilka konsekvenser det får.
Det kan bli länsteatrarna som inte kan genomföra alla de föreställningar som de hade planerat. Det kan vara länsmuseer som inte kan genomföra utställningar som de hade tänkt sig. Vad ni gör är att vältra över problemet på lokala och regionala kulturpolitiker. Det är naturligtvis en oerhört olycklig situation att inte veta konsekvenserna av de nedskärningar som nu klubbas igenom i kammaren.
Alliansen har uppenbarligen inte en sammanhängande kulturpolitik. Jag hoppas att vi får en ändring på det den 22 mars.
Niclas Malmberg (MP):
Först vill jag säga något kort. Vad sa jag? Förlåt! Ursäkta. Jag hade ett anförande som jag inledde på finska i går. Det kanske ligger kvar en förvirring efter det. Herr talman! Vad jag ville börja med att säga var att det som Per Lodenius inledde med att anföra om fri entré på statliga museer är fullständigt fel. Det fanns inget i förslaget som innebar att det skulle tillföras någon avgift för barn och unga. Det är en hotbild som ni målar upp som ni inte har en grund för.
I övrigt håller jag med om mycket av det Per Lodenius sa i sitt anförande om att kulturen måste finnas tillgänglig i hela landet. Tyvärr har vi under Alliansens åtta år i regeringsställning sett en negativ utveckling på många områden. Ett exempel är biblioteken. En sjättedel, 170, av landets biblioteksfilialer lades ned mellan åren 2006 och 2013.
Till och med åtta huvudbibliotek lades ned under Alliansens regeringsår. Utifrån det har ju kravet rests på att ha en nationell biblioteksstrategi. I den senaste valrörelsen var vi fyra partier som drev på, Miljöpartiet, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och ett av allianspartierna, nämligen Centerpartiet.
Varför har ni släppt frågan, och hur ser ni på förslaget om en nationell biblioteksstrategi? Vad vore fördelarna med en sådan reform?
Niclas Malmberg (MP):
Naturligtvis är det inte att införa entré för barn och unga på specialutställningar som vore den modell som vi skulle använda för att få in de resurserna. Det tror jag att Per Lodenius förstår mycket väl. Om vi vill förbättra förutsättningarna för barn och unga att ta del av museernas verksamhet är inte vår linje att införa en avgift som inte finns. Per Lodenius lyfter fram samverkansmodellen. Men vad ni gör i dag är att skära i resurserna till den.
Visst har det i tidigare anföranden sagts att det inte handlar om en så stor del av anslaget, men ni går åt fel håll. Ni skär ned på anslaget. Per Lodenius nämner att vi ska stärka förutsättningarna för barn och ungdomar i hela landet. Men varför är ni negativa till en nationell strategi för att få en likvärdig musik- och kulturskola för barn och ungdomar i hela vårt land så att det inte spelar någon roll i vilken kommun man är uppvuxen?
Det är trist att Per Lodenius sviker Centerns vallöfte om en nationell strategi för biblioteken. Jag hoppas faktiskt att Centerpartiet framöver blir mer framgångsrikt i att driva sina frågor inom Alliansen för en kultur tillgänglig för hela landet.
Niclas Malmberg (MP):
Det är utomordentligt bra att Bengt Eliasson ändå backar från den kritik som han delvis men framför allt Centerpartiet riktar mot reformen. Möjligtvis kan vi finna varandra framöver för att få en bättre situation för museerna med fri entré. När regeringen presenterade sin budgetproposition var det många folkpartister som var ute och hoade om att det var alldeles för lite reformer. 252 miljoner kronor, som det handlade om i reformer, var inte tillräckligt.
När Alliansen sedan presenterade sitt budgetförslag blev det väldigt tyst från dessa folkpartister - förvånansvärt tyst. Jag undrar: Är det så att det mullrar i de folkpartistiska leden med kritik mot att Alliansen har presenterat en för svag kulturpolitik?