Ulf Holm (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Att det kommer sent beror inte på statsrådet utan på mig. Jag ska inte försöka skylla något sådant på statsrådet. Bakgrunden till detta är den diskussion som har varit. Den går tillbaka väldigt många år. EU-ledarna insåg att de hade ett demokratiskt problem med legitimiteten av EU när valdeltagandet till EU-parlamentet sjönk och allt färre var intresserade.
I Laaken 2001 bestämde man att man skulle ta tag i detta genom att ha en öppen process. Man kan ha olika åsikter om hur öppen den blev, men det var trots allt ett sätt att försöka föra EU närmare medborgarna. Detta var utgångspunkten. Sedan vet vi hur det har gått med detta.
När man frågade folket i folkomröstningar vad de tyckte om det här förslaget från stats- och regeringscheferna var det en majoritet av folket i två länder som röstade nej, Frankrike och Holland. Två år senare, när man har haft en reflexionstid, tar man initiativ till en ny diskussion om detta. Man hemligstämplar då det här brevet som, enligt statsrådet själv i en tv-intervju, inte innehåller särskilt mycket.
Man sätter snabbt och tydligt en hemligstämpel på det. Det sänder ut fel signaler till medborgarna. Nu har det förvisso blivit öppet i efterhand, men det var väldigt synd att en diskussion om EU:s framtid och vad vi vill ha EU till börjar med en hemligstämpel. Det rimmar lite illa med den ambition som den nya regeringen har haft om att det ska vara mer öppenhet om EU-frågorna och att vi ska vara en aktiv part i EU-politiken.
Jag får egentligen inget svar på varför den här hemligstämplingen kom så tidigt. Det är naturligtvis bra att statsrådet är ute och pratar om EU-frågorna. Även om jag inte delar regeringens ståndpunkt i EU-frågorna tycker jag att det kan vara bra att människor känner till den diskussion som finns. Då lägger statsrådet ned Kommittén för EU-debatt.
I stället reser hon nu ut på en turné för att möta medborgarna genom att möta kommun- och landstingspolitiker. Jag har inget negativt att säga om alla våra demokratiskt valda kommun- och landstingspolitiker, absolut inte. Men frågan är om de är de enda som statsrådet möter. Vore det inte bättre att möta medborgare i andra församlingar än bara dessa? Det kan ju inte räcka om man vill ha en diskussion om EU:s framtid.
Den sista frågan som jag sökte svar på var vilken politik man tänker driva när vi nu har förstått att Angela Merkel och det tyska ordförandeskapet vill ha i gång en diskussion om detta. Då svarar statsrådet att det gäller att värna helhetslösningen och bevara balansen i de tidigare överenskommelserna om konstitutionen som faktiskt är förkastad.
Det borde startas en ny diskussion om vad som var fel med det gamla och vad vi kan göra nytt för att bättre möta de förväntningar som finns. Vilka signaler sände de två länder som sade nej? Vilka signaler och debatter har det varit i de 18 medlemsländer som har sagt ja? Man har haft debatter där. Alla har inte gillat detta, och vissa har gillat det. Man borde ge uttryck för det.
Då är det märkligt att ministern svarar att vi ska vara tysta och invänta helhetslösningen och bevara balansen. Jag hade hoppats att regeringen kunde ta utgångspunkt i att vi vill ha en annan sorts EU där man tar bort de brister som många av oss förde fram. Jag vet att ministern också har en del synpunkter på konstitutionen. Det finns skönhetsfläckar. Dem borde vi försöka få bort. Men uppenbarligen är den nya regeringens linje att inga förändringar ska ske i politiken.