KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Det finns ett antal länder i världsekonomin som har mycket stora underskott. Det är ett stort hot mot den kommande återhämtningen. USA, Japan, Storbritannien och Spanien är länder med tvåsiffriga underskott. Det är vänster- och mittenregeringar som har drivit fram de mycket stora underskotten. Har vi skäl att rikta kritik mot dem därför att de under krisåren har vidtagit åtgärder för att stimulera efterfrågan? Nej.
Vi har varit överens i EU, i Sveriges riksdag och i G20 att en expansiv politik under krisår är rimlig. Det är också alldeles uppenbart att regeringar i USA, i Storbritannien, i Japan, i Spanien och i andra länder med stora underskott måste hantera detta. Annars står vi inför nästa lågkonjunktur och nästa kris med underskott. Då är vi paralyserade och oförmögna att hantera en kris. Det vore förödande för världsekonomin.
Det betyder att vi inte kan vänta i evighet med att hantera offentliga finanser i länder med stora underskott. Det måste göras inom en rimlig tid. För svensk del välkomnade jag Socialdemokraternas kompensation av egenavgifter. Det skedde även under år när staten hade lånebehov och lånade pengar, till exempel efter IT-kraschen 2001. Det var naturligtvis en riktig politik och en åtgärd som bidrog till att stabilisera svensk ekonomi.
De lånefinansierade skattesänkningarna visade sig sedan naturligtvis vara förenliga med hållbara offentliga finanser eftersom vi kom tillbaka till överskott och balans - på samma sätt som vi ska göra i dag. Skiljelinjen i svensk politik går inte genom statsfinanserna utan genom arbetslinjen. Socialdemokraterna har ett alternativ där höjda bidrag och höjda skatter gör att färre människor kommer att vara i arbete. Det leder naturligtvis inte till starkare offentliga finanser utan till högra arbetslöshet.
Där har vi skiljelinjen, och där har vi valdebatten.
Anders Borg (M):
Per Bolund har frågat mig om jag avser att verka för att reglerna om uttagsbeskattning på kooperativ vindkraft snarast ändras. Frågan ställs mot bakgrund av ett avgörande från Skatterättsnämnden den 4 december förra året. Enligt avgörandet ska en kooperativ förening som säljer el till sina medlemmar för ett självkostnadspris som understiger marknadsvärdet uttagsbeskattas. Det innebär att en försäljning ska behandlas som om den hade skett till marknadsvärde.
Jag har tidigare debatterat reglerna om uttagsbeskattning med Per Bolund. Bakgrunden var då ett ställningstagande från Skatteverket i juni 2008. Nu har Skatterättsnämnden kommit till samma slutsats som Skatteverket. Något nytt i sak har alltså inte inträffat sedan den förra debatten. Reglerna om uttagsbeskattning är generella och gäller oavsett företagsform och verksamhet. Som jag nämnde i den tidigare debatten är syftet med reglerna att förhindra att företagen undgår avsedd inkomstbeskattning.
Det skulle de kunna göra genom att inte redovisa vinster i verksamheten och i stället tillföra ägarna avkastningen på satsat kapital genom att sälja varor eller tjänster till dem för ett pris under marknadsvärdet. Som jag tidigare har nämnt är kooperativa föreningar och deras ägare skattemässigt gynnade eftersom de till skillnad från aktiebolag och deras ägare är enkelbeskattade. Om avkastningen varken beskattas hos föreningen eller beskattas hos medlemmarna utgår emellertid ingen inkomstskatt alls på den. Lagreglerna om uttagsbeskattning är enligt min mening ändamålsenliga.
Mitt svar till Per Bolund är därför åter att jag, utifrån den information som finns tillgänglig, inte avser att verka för några förändringar av reglerna om uttagsbeskattning.
Anders Borg (M):
Till Per Bolund vill jag säga att jag djupt beklagar att den här interpellationen har kommit till riksdagen. Jag kan bara djupt beklaga att ett så ansvarsfullt och pragmatiskt parti som Miljöpartiet hamnar i en så utpräglat skattepopulistisk position. Enligt mitt förmenande är det en självklarhet att det efter Skatterättsnämndens avgörande i frågan inte finns någon oklarhet.
Det är inte en rimlig position att man totalt ska befria vindkraftskooperation från beskattning.
Det kan antingen betyda att man har för avsikt att helt befria kooperativa föreningar från beskattning för att man inte ska tillämpa uttagsbeskattning på dem generellt, att man ska göra om uttagsbeskattningsreglerna i allmänhet eller att man har för avsikt att införa en särskild skatteregel för kooperativ vindkraft.
Det går inte att konstruera en sådan princip för ett skattesystem att Per Bolunds uppfattning blir rimlig. Om det går så illa i riksdagsvalet som Per Bolund antyder, att Miljöpartiet får ansvar för att genomföra detta, kan jag nästan garantera att det kommer att vara en mycket plågsam och närmast omöjlig arbetsuppgift. Du ska igenom en statsstödsprocess där du kommer att ha utomordentligt stora bekymmer.
Du ska plåga dig igenom en genomgång av varför just den här kooperativa beskattningen ska skattebefrias. Du ska specialkonstruera uttagsbeskattningsregler som inte är tillämpliga på andra områden. Det här är en helt orimlig uppfattning.
Jag har stor respekt för om man vill bygga ut vindkraften, förstärka miljövindkraftsbonus eller förstärka certifikatssystemet, men den uppfattning som Miljöpartiet företräder i den här frågan är efter Skatterättsnämndens avgörande helt orimlig. Jag är förvånad över Miljöpartiet intar den ställningen. Miljöpartiet brukar vara ett rimligt, pragmatiskt och balanserat parti.
Stöd gärna vindkraften, men det måste ske utifrån någon ordning i skattesystemet. Läs Skatterättsnämndens avgörande. Det är alldeles uppenbart att det som Per Bolund förordar, nollbeskattning för kooperativa vindkraftsföreningar, är en helt orimlig hållning. Jag kan bara vädja till Per Bolund att upphöra med kampanjen till stöd för ett utpräglat särintresse.
Utifrån en klar rättslig grund har det grovt vilselett människor. Det har aldrig varit någon tvekan om att uttagsbeskattning ska tillämpas på det här området. Att branschen och näringen har spritt den uppfattningen är ett uttryck för deras bristande ansvarstagande. Jag kan bara beklaga att Per Bolund väljer att sluta sig till den gruppen.
Anders Borg (M):
Per Bolund reser här frågor om uttagsbeskattning. I hans interpellation framgår för det första att han starkt ifrågasätter Skatterättsnämndens besked. Det är i sig anmärkningsvärt att vi från riksdagens sida ska börja ifrågasätta rättsliga instansers prövningar av gällande rätt. För det andra säger han att det i stället krävs politiska beslut om ändrade regler för uttagsbeskattning. Det blir rätt naturligt att jag tror att det är det som Per Bolund avser.
Det står i interpellationen att det i stället krävs politiska beslut om ändrade regler för uttagsbeskattning. Det är svårt att värja sig från intrycket att Per Bolund förordar förändrade regler för uttagsbeskattning. Låt mig ta detta från grunden igen. Om man driver ett företag, tjänar pengar och gör vinst utgår bolagsskatt. Betalar man ut dessa pengar utgår dessutom skatt hos ägaren av bolaget. Det är det som vi kallar för dubbelbeskattning.
Jag kommer från ett parti som kan tycka att dubbelbeskattningen är ineffektiv eller bör förändras därför att vi på lång sikt ska förstärka företagsklimatet. Det är en fullt legitim och rimlig uppfattning. Nu har vi dubbelbeskattning i Sverige. Då säger Per Bolund att kooperativa föreningar, som inte har dubbelbeskattning utan redan har skattebefrielse, ska ha ytterligare en skattebefrielse. Det blir i så fall nollskatt på det området, och det är en helt orimlig hållning.
Man kan inte säga att man för en smal liten sektor ska införa nollbeskattning. Det är en helt absurd och orimlig hållning. Jag kan därför bara igen vädja till Per Bolund att återgå till det som är den rimliga diskussionen: Hur skapar vi rimliga förutsättningar för vindkraft i Sverige? Det är en bra och viktig diskussion som jag gärna deltar i. Men lägg ned diskussionen om uttagsbeskattningen på kooperativ vindkraft! Diskutera möjligen hur man i allmänhet vill stödja kooperativ vindkraft.
Det är en annan och rimlig frågeställning. Men jag kan näst intill lova Per Bolund att det inte kommer att gå snabbt att genomföra en nollskatt på kooperativ vindkraft om olyckan skulle vara framme och det blev en miljöpartistisk regering efter valet.
Anders Borg (M):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka slutsatser jag har dragit av arbetet med Lissabonprocessen. Han undrar också vilka förslag och initiativ som regeringen lämnat till EU-kommissionen inför nästa etapp av detta arbete. Ringholm undrar vidare vilka förväntningar jag har på EU-kommissionens förslag om en uppföljning av Lissabonprocessen. Europa står inför en rad stora utmaningar. Den finansiella krisen har slagit hårt mot produktion och sysselsättning.
Den ökande arbetslösheten riskerar att bita sig fast. De offentliga finanserna har försämrats och välfärdssystemen hotas. Dessa problem måste lösas samtidigt som vi måste hantera utmaningarna relaterade till effekterna av de åldrande befolkningarna och klimatförändringarna. En gemensam EU-strategi för en hög och hållbar tillväxt och sysselsättning är därför fortsatt nödvändig. Det står klart att EU inte har lyckats uppnå målen inom ramen för den nuvarande Lissabonstrategin.
Detta beror framför allt på att det finns ett glapp mellan vad medlemsstaterna förbundit sig att göra för att uppnå målen och vad som i slutändan genomförts. Arbetet med den nya strategin är en prioriterad fråga för regeringen. Regeringen tog tidigt en aktiv roll och har tagit flera initiativ för att påverka den framtida strategin. Bland annat har regeringen svarat på den konsultation om den nya strategin som EU-kommissionen initierat. Den framtida strategin stod även högt på dagordningen i rådet under det svenska EU-ordförandeskapet.
I Ekofinrådet har vi under ordförandeskapet vid ett flertal tillfällen diskuterat den framtida strategin. Vid Ekofinmötet i december antogs slutsatser som bland annat pekar på att genomförandet av strategin måste bli bättre.
Den nya strategin måste, enligt regeringens uppfattning, inriktas på full sysselsättning, säkra långsiktigt hållbara offentliga finanser, skapa en starkare inre marknad, ökat ekonomiskt utbyte med ekonomier utanför EU samt möta klimat- och miljöutmaningarna. Min förhoppning är att EU-kommissionens förslag till ny strategi tar sikte på dessa områden samt på att förbättra genomförande och uppföljning av strategin.
Anders Borg (M):
Som sagt: Låt mig understryka att jag inte i någon diskussion, i något sammanhang, vid något Ekofinmöte har hört någon regering väcka frågeställningen att vi bör avskaffa den sociala dimensionen i Lissabonprocessen. Jag har inte uppfattat att den frågan över huvud taget har varit på agendan.
Den grundläggande inriktningen är att de flesta regeringar säger att indikatorerna och måtten i Lissabonprocessen - strukturindikatorerna - i grunden är väl avvägda. De är väl avvägda och rimliga mål för alla regeringar. Däremot har jag inte av det skälet funnit anledning att här utveckla någon väldigt stark svensk linje. Det är svårt att sitta och argumentera för något när ingen argumenterar emot.
Jag har inte uppfattat att någon ens har övervägt att ta bort den sociala dimensionen, och jag har mycket svårt att tro att den spanska regeringen skulle lägga fram ett sådant förslag till rådsmötet. Det vore för mig en helt främmande tanke. Jag kan inte i varje del redogöra för Regeringskansliets samlade överläggningar med arbetsmarknadens parter. Jag föreställer mig att det till exempel inom Arbetsmarknadsdepartementet sker omfattande sådana.
Jag delar inte heller riktigt Bosse Ringholms beskrivning av att det skulle ha skett ett totalt avstannande i arbetet med de sociala sammanhållningsfrågorna. Jag har själv suttit i överläggningar med Storbritannien, Nederländerna och Tyskland där man nu lägger fram planer för att till exempel bygga ut barnomsorgen. Det handlar om att underlätta kvinnors tillgänglighet på arbetsmarknaden. I något fall är det en socialdemokratisk regering, som i Storbritannien.
I något fall är det, som i Tyskland, en högerregering, där kristdemokraterna nu driver en snabb utbyggnad av barnomsorgen. Det är i grund och botten rimliga överväganden, för det både ökar social sammanhållning, bidrar till jämställdhet och underlättar arbetskraftsdeltagande.
Anders Borg (M):
Sjöfarten är en central och avgörande bransch för en handelsnation som Sverige. Särskilt viktig är den för Västsverige och Göteborg och för dem som arbetar i näringen. Det är vi helt överens om. Vi eftersträvar självfallet så bra villkor som möjligt för denna bransch, precis som för andra branscher. Om detta är regeringen helt enig. Vi är naturligtvis eniga om det interpellationssvar som jag har givit i dag.
Interpellationssvaren samordnas inom hela regeringen, och därmed ger jag ett svar från regeringen i denna fråga. När det gäller Europa vill jag påpeka att en avgörande skillnad är att vi har de relativt generösa möjligheterna till avskrivningar vid stora kapitalinvesteringar och överavskrivningar mot vinst. Det innebär att frågeställningen inte är obetydligt komplicerad.
Om vi å ena sidan inte löser ut de ackumulerade överavskrivningarna har vi en stor belastning på statskassan. Om vi å andra sidan gör det på ett sådant sätt att vi inte har kvar möjligheten till framtida överavskrivningar har vi därmed öppnat för en utflaggning av svenska fartyg. Det är kombinationen av avskrivningsregler och de ackumulerade avskrivningarna som gör det förhållandevis gynnsamt att återinvestera i svenskflaggade fartyg.
Till detta kommer problemet med administrativ börda, potentiella statsfinansiella effekter och risken för utflaggning, som jag pekade på. Sammantaget innebär det att frågan är komplicerad, och det besked vi kan lämna är det som jag gav i mitt första inlägg, nämligen att frågan bereds vidare och sedan får vi återkomma när vi kan föra den framåt.
Det enklaste sättet vore att på något sätt hitta en lösning på det problem som jag förstår att Lars Johansson och jag är överens om föreligger. Till dags dato har jag, tyvärr, inte sett en sådan lösning.
Anders Borg (M):
Ulla Andersson har frågat mig om jag avser att bistå det isländska folket och underlätta en omförhandling av Icesave-avtalet, om jag avser att villkora Sveriges utbetalningar beroende på om Icesave-avtalet antas samt om folkomröstningsresultatet kommer att påverka mitt agerande. Jag delar frågeställarens oro över att det isländska folket har blivit hårt prövat i finanskrisens spår.
Sverige stöder Island och dess regering i deras ansträngningar för ekonomisk återhämtning genom att tillsammans med övriga nordiska grannländer bistå med lån på totalt 1 775 miljoner euro till Island, där Sverige står för 495 miljoner euro.
Utlåningen sker inom ramen för Internationella valutafondens, IMF:s, stabiliseringsprogram och utbetalning sker i takt med att IMF:s styrelse godkänner översyner av programmet. Sverige deltar också aktivt i det internationella arbetet för att förstärka tillsynen över finansmarknaderna. Efterlevnad av EG:s insättningsgarantidirektiv är obligatoriskt för alla EES-länder inklusive Island.
De nordiska långivarna har som ett generellt villkor för långivningen att Island fortsätter att leva upp till sina internationella åtaganden, inklusive vad som gäller enligt insättningsgarantidirektivet. Jag vill uppmärksamma interpellanten på att riksdagens finansutskott har bedömt att detta är ett rimligt krav. Jag välkomnar den isländska regeringens ambitioner på detta område.
Vad gäller villkoren i det så kallade Icesave-avtalet är detta i första hand en fråga för låntagaren Island och långivarna Nederländerna och Storbritannien. Jag hoppas att en lösning på Icesavefrågan kan nås som är acceptabel för alla parter. Därigenom skulle förtroendet för Island på de internationella marknaderna stärkas och landets ekonomiska återhämtning stödjas. Jag vill inte spekulera om folkomröstningen. Vi kommer att fortsätta att följa och bedöma utvecklingen.
Avslutningsvis vill jag konstatera att Sverige ser positivt på att inleda förhandlingar med Island om medlemskap i EU under våren.
Anders Borg (M):
Ulla Andersson har på ett väldigt tydligt sätt belyst varför jag inte kan ge mig in i den diskussionen oavsett vilken information jag har i situationen som den nu är. Sverige har varit väldigt pådrivande i hanteringen av Island. Vi har för de nordiska ländernas räkning haft ansvaret för att förhandla fram IMF-avtal och annat för att få ordning på detta. Vi är ordförande i den nordisk-baltiska kretsen och har haft det uppdraget från de nordiska länderna. Det är inte heller så som Ulla Andersson antyder att det skulle finnas olika hållning mellan de nordiska länderna.
Vi har förhandlat fram gemensamma skriftliga kommentarer där Sverige, Norge, Danmark och Finland har på kommatecknet samma uppfattning. Eftersom jag själv har fört en del av de samtalen kan jag försäkra om att så är fallet. Vi ska komma ihåg att Icesave-avtalet förhandlades fram av den nuvarande isländska regeringen. Alla de villkor som låg i det godtog man och ansåg vara rimliga. Det var den bedömning man gjorde i Storbritannien, i Nederländerna och på Island.
Därefter kommer presidenten in och agerar. Den isländska regeringen valde vid det tillfället att beklaga presidentens beslut att lägga in veto mot detta beslut. Jag delar till fullo den isländska regeringens hållning och kan bara beklaga att presidenten valde att agera på det sättet. Det har försenat återhämtningen på Island, ställt till internationell oreda och inte gynnat den internationella trovärdigheten.
När man värderar ländernas agerande i detta tror jag att man ska vara medveten om att det finns en hel del bekymmer att fundera på när man ska lägga ut skuldbördan. Har man stått upp för det ansvar man har enligt internationella konventioner? Har man givit korrekta och fullständiga svar om sitt agerande när frågor har ställts? Har man under den här processen följt de avtal och villkor man själv har satt sitt namn under?
Eftersom jag själv var djupt involverad i processen under de avgörande dagarna när detta skedde får jag också erkänna att mitt förtroende för den dåvarande isländska regeringen och den dåvarande isländska centralbanksledningen är mycket begränsat. Jag tror att det är en uppfattning som många i det internationella samfundet delar med mig. Jag tror att det också påverkade hur andra agerade.
Alistair Darling, finansminister i Storbritannien, för att ta ett exempel på en av de berörda parterna som jag vid upprepade tillfällen talat med detta om, är verkligen inte en orimlig person. Det är en mycket ansvarsfull politiker med stor känsla av solidaritet också för Island. Men man hamnade i en situation där man agerade på ett sätt som åtminstone jag som svensk i efterhand kan beklaga. Jag tror att vi ska vara lite försiktiga när vi ska fördela skuldbördan mellan olika regeringar.
I mitt fall är det inte så att vi kan avskriva den tidigare isländska regeringens skuld för hur man agerade under detta förlopp. Nu har man på Island en regering som försöker lösa situationen. Man försöker att samla ihop en bred enighet kring detta utifrån en ambition att hitta en väg framåt. Allt vi kan göra är att stödja en sådan process så gott vi kan.
Anders Borg (M):
Jag kan helt instämma med det som Ulla Andersson säger och helt dela hennes ambitioner på det här området. Vi skulle naturligtvis i grund och botten önska att situationen löses på ett sådant sätt att Island återkommer till världssamfundet som en väl fungerande ekonomi. Det är allas vår ambition. Jag har inte så väldigt mycket mer att tillägga än att jag vill tacka för interpellationen och den intressanta diskussion vi har haft.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat statsministern hur statsministern ska säkra och kontrollera att regeringens uppgifter om arbetslösheten är korrekta. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Målet med regeringens sysselsättningspolitik är att varaktigt få fler i arbete främst genom ett minskat utanförskap. Därför har politiken framför allt inriktats mot att minska såväl sjukfrånvaron som arbetslösheten samt att öka arbetskraftsdeltagandet.
En olycklig jämförelse mellan två sysselsättningsserier - där den ena mätte sysselsättningen i åldersgruppen 16-64 år och den andra i åldersgruppen 15-74 år - gjorde att Fredrik Reinfeldt gav felaktiga uppgifter om sysselsättningen. Vi kommer naturligtvis att skärpa kvalitetssäkringen så att sådana misstag inte upprepas i framtiden. Sedan dess har Statistiska centralbyrån publicerat sysselsättningsstatistik för hela året 2009.
Helårssiffrorna visar att trots den allvarliga krisen har sysselsättningen ökat med ungefär 70 000 personer mellan 2006 och 2009. Antalet personer i arbete har ökat starkt och sjukskrivningar och antalet förtidspensionärer har minskat. Även om sysselsättningen enligt prognoserna minskar under det första halvåret 2010 förväntas sysselsättningen under denna allvarliga lågkonjunktur inte falla under 2006 års nivå.
Regeringens politik har bidragit till att Sverige ser ut att klara krisen bättre än väntat och bättre än många andra länder. Tack vare en ansvarsfull finanspolitik under krisen där arbetslinjen hävdats har Sverige bättre offentliga finanser och minst lika bra sysselsättningsutveckling som de flesta andra länder.
Anders Borg (M):
Full sysselsättning är grunden för såväl frihet som rättvisa och välfärd. Full sysselsättning, att alla som vill och kan arbeta är på arbetsmarknaden och arbetar, är kärnan i den politik regeringen bedriver. Vi ska naturligtvis utvärdera resultaten. Vi går igenom den värsta krisen sedan depressionen, den värsta krisen sedan 30-talet, den värsta kris världsekonomin har upplevt.
Det är vad vi nu befinner oss mitt i. Trots det kan man konstatera att när vi nu fick arbetskraftsundersökningen för februari ligger sysselsättningen för dem som är 15-74 år 134 000 högre än i februari 2006, och om vi tar dem som är 16-64 år ligger den 75 000 högre - under den värsta kris vi har upplevt sedan depressionen.
ESV:s prognos har väldiga fördelar, för den är pedagogisk: 1, 2 och 3 - det är så vi får det finansiella sparandet från 2012, 2013 och 2014. 1, 2 och 3 procent - så mycket stiger överskottet under de år vi ser framför oss. Arbetslösheten faller med 9, 8, 7 och 6 procent under de år vi har framför oss. Det är relativt bra prognoser, enkla att komma ihåg. Vad belyser de? Jo, de belyser att vi har ordning i svensk ekonomi.
De belyser att vi kan räkna med att sysselsättningen fortsätter att stiga efter krisen. Vad är hotet mot det? Hotet mot det är att rulla tillbaka arbetslinjen. Vad är det man föreslår här? Det är en kraftig försämring av jobbskatteavdrag och en kraftig höjning av a-kassan. Det är en del. Det gör det mindre lönsamt att arbeta. Sedan ska man höja arbetsgivaravgifterna med 10 miljarder för unga människor och ta tillbaka en lång rad andra skatter på företagssidan. Det gör det mindre lönsamt att anställa.
Kombinationen av de här åtgärderna skulle öka risken för att det dröjer innan jobben kommer. Kombinationen av de här åtgärderna skulle öka risken för att svensk ekonomi kör in i flaskhalsar och att vi landar i en situation där arbetslöshetsnedgången och sysselsättningsökningen bryts av. Den allvarligaste risken för full sysselsättning i Sverige utgörs av en rödgrön regering efter höstens val.