Finn Bengtsson (M):
Jag läste med intresse Lena Olssons interpellation och tog del av ministerns svar alldeles nyligen. Jag måste då säga att jag blev glad över att läsa ministerns svar, där hon nämner att när det gäller utredningar handlar det om resurser. Här vet vi ju sedan tidigare att det inte finns någon begränsning för vad Vänstern är beredd att använda skattebetalarnas pengar till. Det måste då vägas mot varje utgiftsområde inklusive parlamentariska utredningar.
Ministern nämner att en tekniskt komplicerad fråga kanske löses bättre av dem som just har den tekniska kompetensen och att det sedan kan leda till ett eventuellt politiskt moment. Vi får också komma ihåg att många frågor som vi har att hantera är av mer akut art, exempelvis svininfluensan. När de dyker upp behöver de kanske hanteras inför eventuella förslag från regeringen. Där är det inte lämpligt med den typen av öppenhet i första rundan. Däremot finns statsråden oftast tillgängliga för direkt diskussion med oppositionen.
Marianne Berg tog upp och poängterade i sitt inlägg att det handlar om demokratifrågor och öppenhet. Jag vill då reflektera lite grann över den debatt som vi hade i går i kammaren, herr talman, om utredningar som hade lagts fram av tidigare regeringar och som nu landade på den nya regeringen att fatta beslut om. Det fanns en stor samsyn om det vi då kom överens om, att ställa oss bakom en samordnad och tydlig tillsyn av socialtjänsten.
Men här lägger då s, v och mp in en reservation, och jag får i debatten möta Marianne Bergs partikamrat Eva Olofsson som undrar varför vi inte tog med meddelarskyddet i samband med privata entreprenörer inom socialtjänsten. Det visade sig att den frågan hade utretts till vägs ände. Den tidigare majoriteten, en socialdemokratisk regering stödd av Vänsterpartiet, kom då fram till att det inte fanns någon möjlighet att agera i frågan.
Ändå reser man frågan när vi i övrigt är överens om utfallet. Jag kan inte annat, herr talman, än anta att detta är ett sätt att inte se rationellt och logiskt på vad en utredning mynnar ut i, utan det handlar här om en brist på politisk hederlighet, att stå upp för att man inte klarade av att lösa frågan och att den nuvarande regeringen heller inte ser någon anledning att ta tag i detta.
Frågan reses då på nytt, och då blir detta egentligen ett perpetuum mobile, alltså en evigt pågående process där vi inte kommer fram i frågan till gagn för medborgarna.
När det sedan gäller öppenhet är det för mig, som är något äldre, ibland lite besvärande att höra dessa frågor ständigt resas från ett parti som oftast har stått bakom icke så väldigt demokratiska strukturer runt om i världen. Man får också en känsla av att detta med öppenheten är en nyvunnen insikt.
Men att lägga det till att använda skattebetalarnas pengar på sådant som offentliga utredningar som inte leder någonstans, enligt det kloka svar som ministern har avgett, finner jag ingen anledning att ställa mig bakom. Upplever Vänsterpartiet att det är svårt att få kontakt med de olika statsråd och departementsansvariga som utreder saker och ting som berör denna öppenhet?
Min upplevelse är att det är ganska lätt att få dessa individer att komma till sammankomster som vi bland annat har förmånen här i riksdagen att sammankalla till. Då får man naturligtvis också en offentlighetens belysning av hur departementen ser på dessa frågor. Kanske är det så att Marianne Berg och hennes partikamrater skulle vara lite mer aktiva i att bjuda in departementens företrädare och även majoritetens riksdagsledamöter till en sådan debatt så att vi kan föra den i forum som vi har gott om utrymme för här i riksdagen.
Då får vi också den öppna offentligheten i alla frågor som vi önskar belysa.