KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ludvig Aspling (SD):
Det finns en ganska stor logisk fallasi i det sättet att argumentera. Tony Haddou säger att vi inte ska separera föräldrar från deras barn. Det skulle möjligtvis kunna vara ett argument om man var tvungen att flytta till Sverige. Men människor är inte tvungna att ta jobb i Sverige.
Tar man ett jobb i Sverige gör man ett medvetet val, och då tycker jag att det är rimligt att man, om man vill ta med en släkting, ser till att man har en sådan situation att man också kan försörja denne. Det är inget orimligt i detta. När det gäller detta med kollektivavtalsenlig lön är frågan: Varför inte använda sig av lönetröskeln, som är ett betydligt skarpare och enklare verktyg?
Om man ändå vill ha en lägsta lön som en person ska tjäna för att kunna få ett jobb här, varför inte bara svälja stoltheten och skriva under på att vi vill ha en rejäl lönetröskel? Det är ett betydligt bättre sätt att åstadkomma samma resultat. Eller handlar det bara om prestige? Vad är problemet?
Ludvig Aspling (SD):
Nationellt underrättelsecentrum är en del av Polismyndigheten. De beskriver i en rapport hur brottsupplägg kring assistansbolag och arbetskraftsinvandring fungerar i praktiken. Jag sammanfattar: Arbetstillstånd inom personlig assistans utnyttjas systematiskt för bedrägerier, illegal invandring, arbetskraftsexploatering, brukarimport och annan ekonomisk vinning. Funktionshindrade används som - jag citerar - handelsvaror.
Det finns inslag av människohandel avseende såväl assistenter som brukare. Kopplingar finns till konfliktrelaterade skjutningar, terrorfinansiering och annan ekonomisk brottslighet och till kända nationella och internationella kriminella nätverk, som exempelvis nätverk inom sfären för våldsbejakande extremism.
Vidare finns indikatorer på att nätverk i de utsatta områdena utnyttjar assistansen som en kassako och som en vit fasad. Miljöpartiet har inga förslag alls för att stoppa detta. De vill dessutom avstyrka de förslag som läggs fram, från bland annat oss och Moderaterna, för att hantera detta. I sitt anförande nämner Rasmus Ling att han står bakom regeringens förslag som syftar till att uppdaga och motverka missbruk av reglerna.
Det som jag vill att Rasmus Ling förstår är att de personer som sysslar med brukarimport i många fall inte bryter mot reglerna, i alla fall inte mot reglerna för migration. Detta är i dag helt lagligt, i alla fall stora delar av det. Det är alltså reglerna som det är fel på, inte möjligheten att upptäcka och beivra brott mot reglerna.
Jag har en väldigt enkel fråga: Hur kommer det sig att Miljöpartiet inte har ett enda förslag eller inte står bakom ett enda förslag från ett annat parti som specifikt syftar till att åtgärda detta problem?
Ludvig Aspling (SD):
Rasmus Ling påstår att han har läst rapporten från Nationellt underrättelsecentrum, men jag undrar om han verkligen har gjort det. Språkbruket som används här är ganska extremt - funktionshindrade används som handelsvaror, terrorfinansiering och så vidare. Det är inga små ord. Det är inte ofta myndigheter uttrycker sig på det sättet, om inte situationen är graverande och åtgärder behövs ganska snart. Rasmus Ling tycker vidare att det behövs åtgärder.
Det säger han själv. Och han är inte främmande för att vidta några sådana eller se över vad man kan göra. Men hade det då inte varit ett alldeles utmärkt exempel att visa det i dessa betänkanden? Miljöpartiet har inte skrivit någon reservation om detta. Ni har inga motioner om det. Ni skulle ha kunnat skriva ett särskilt yttrande. Det finns ganska mycket som ni skulle ha kunnat göra om ni hade sett problemet för vad det är. Det är saker som ni faktiskt inte har gjort. Min fråga hänger kvar lite grann i luften.
Anledningen till att jag gärna vill ställa Rasmus Ling lite mot skranket angående detta är att Miljöpartiet har en fruktansvärt verklighetsfrånvänd inställning i många politiska frågor, inte minst på migrationspolitikens område. Är det verkligen så att Rasmus Ling och hans kollegor från Miljöpartiet förstår hur allvarligt detta problem är? Deras handlingar pekar inte på att så är fallet.
Återigen: Det är väl helt okej om det är så att man inte är beredd att gå så långt som att förbjuda en hel yrkeskategori. Men ni skulle kunna stå bakom till exempel vårt förslag om att ha en myndighetsbaserad arbetsmarknadsprövning. Syftet är detsamma: att utesluta yrkeskategorier där det förekommer stora mängder fusk eller denna typ av grov brottslighet. Men detta gör inte Miljöpartiet heller. Min fråga hänger alltså kvar lite grann i luften.
Om det är så att ni inte kan tänka er att förbjuda en yrkeskategori undrar jag, Rasmus Ling, vad ni är beredda att göra. Ge mig ett konkret exempel! Vad är ni beredda att göra för att stoppa detta?
Ludvig Aspling (SD):
Rikard Larssons svar är alltså att det inte hjälper att ta bort extratjänsterna. Nej, det är möjligt. Men extratjänsterna i sig själva hjälpte ju inte heller, så det är ett synnerligen svagt argument. Rikard Larsson säger också att vi skulle missförstått vad asylsystemet är till för eftersom vi ber om en prognos när detta kommer att bli en ekonomisk vinst. Vi har aldrig sagt att det ska bli en ekonomisk vinst, utan det är Socialdemokraterna.
Det var den socialdemokratiska statsministern som kom med detta löfte här i kammaren. Frågan hänger alltså kvar i luften: När kommer detta löfte att infrias? Det är knappast vi som har missförstått detta när vi ställer frågan om när ett visst löfte från socialdemokratin kommer att infrias. Det är ett fullständigt absurt påstående. Kom igen nu, Rikard Larsson, berätta!
Vilket år kommer detta löfte om ekonomisk vinst att infrias?
Ludvig Aspling (SD):
Det råder viss konsensus om att integrationspolitiken i Sverige fungerar bristfälligt och att detta i alla fall delvis beror på att volymerna har varit väldigt stora under lång tid. Ett ganska tydligt exempel på detta är framväxten av så kallade utsatta områden, som polisen beskriver så här: De kännetecknas av en allmän obenägenhet att delta i rättsprocessen och av systematiska hot och våldshandlingar mot vittnen, målsägande och anmälare. Det är näst intill omöjligt för polisen att fullfölja sitt uppdrag.
Det har skett en normalisering, vilket har lett till att varken polis eller boende reflekterar över det avvikande läget i området. Det förekommer parallella samhällsstrukturer, extremism, fundamentalistiskt inflytande som innebär begränsning av människors fri- och rättigheter samt personer som reser iväg för att delta i strid i konfliktområden och en hög koncentration av kriminella.
Varför dessa områden har uppkommit reflekterar polisen inte särskilt över, men för varje klart tänkande människa i detta land torde det vara ganska uppenbart att det som dessa områden framför allt är utsatta för är Centerpartiets migrationspolitik i kombination med Centerpartiets integrationspolitik.
Trots allt detta har Centerpartiets partiledare fört fram ett förslag om att en målsättning för Sverige ska vara att ta emot 30-40 miljoner nya asylinvandrare under en viss period. Hur lång denna period skulle vara specificerade hon inte, men det handlade alltså om ungefär 30 miljoner nya människor. Detta har fått vissa att höja lite på ögonbrynen, bland annat mig. Jag ser det inte som vare sig genomförbart eller rimligt.
Därför vill jag fråga Jonny Cato: Står Centern kvar vid målsättningen om 30 miljoner nya asylinvandrare? Och framför allt: Hur tror Jonny Cato att en sådan volym av nya asylinvandrare skulle påverka de problem som vi redan i dag har med utanförskap?
Ludvig Aspling (SD):
Anledningen till att vi återkommer till denna fråga är naturligtvis att varken Jonny Cato eller någon annan från hans parti klarar av att ge ett vettigt svar. En målbild om 40 miljoner nya invandrare innebär ju inte per definition att invandringen inte skulle vara reglerad. Den kan vara reglerad fast på ett väldigt löst sätt. Det kan fortfarande vara så att man har regler. Detta är alltså ett icke-svar. Men låt oss då bortse från de 40 miljonerna.
Jag kan tolka Jonny Cato generöst och säga att jag tolkar svaret som att Centerpartiet nu frångår detta. 40 miljoner är för mycket. Då skulle jag vilja höra en siffra. Vad tycker Jonny Cato att Sverige under den närmaste fyraårsperioden ska klara av i form av ny asylinvandring utan att det får för allvarliga konsekvenser för våra system? Sverigedemokraterna är tydliga: noll. Vi klarar inte av mer asylinvandring.
Problemen är redan för stora. Vilken siffra tycker Jonny Cato är rimlig?
Ludvig Aspling (SD):
Arbete är nyckeln till integration, brukar många hävda. Även om jag inte tror att det är riktigt så enkelt är jag beredd att hålla med, till viss del. Jag var själv under många år en invandrare i Japan med ett väldigt enkelt arbete, i mitt fall vårdbiträde. Jämfört med andra invandrare som bodde där var jag ganska välintegrerad, just på grund av att jag hade den vardagliga kontakten med en normal arbetsplats som bara besattes av lokalbefolkningen.
I Sverige är problemet att väldigt många personer inte försörjer sig själva. Det beror i stor utsträckning på att många personer har låga kvalifikationer, och de arbeten som kräver låga kvalifikationer är alldeles för få. Men det finns ett problem till: Miljöpartiets ultraliberala syn på arbetskraftsinvandringen.
Miljöpartiet vill att det ska vara fritt fram att hämta hit billig arbetskraft från fattiga länder till egentligen vilka yrken som helst. Det leder till att personer som redan i dag står långt från arbetsmarknaden har väldigt svårt att konkurrera. Många får helt enkelt inte den chans som jag en gång fick. Jag skulle därför vilja fråga Axel Hallberg om han håller med mig om att arbete delvis är nyckeln till integration.
Om så är fallet, varför vill han då att det ska vara så svårt, att personer som står långt från arbetsmarknaden ska behöva konkurrera med billig arbetskraft från till exempel Bangladesh eller Indien?
Ludvig Aspling (SD):
Axel Hallberg har totalt fel. Jag har gått igenom den processen själv och vet vad jag pratar om, till skillnad från Axel Hallberg. Fritidsaktiviteter är inte på något sätt lika viktigt som att ha ett arbete. Axel Hallberg nämner också hyresrätter som en viktig integrationsåtgärd. Men vad är det man behöver för att kunna hyra en bostad i Sverige? Tänk efter lite grann, Axel. Jo, man behöver ett arbete. Är då arbetskraftsinvandring viktig för Sverige? Ja, en viss del är det.
Arbetskraftsinvandringen ser ut lite grann som ett timglas. Det finns en hel del jobb på toppen, men det finns också många jobb på botten. Och frågan gäller de senare. Anser Axel Hallberg på allvar att det är viktigt för Sverige att kunna hämta in personal från fattiga länder för att de ska jobba till billiga löner inom till exempel snabbmatsindustrin?
Påstår Axel Hallberg på allvar att ingen av de hundratusentals personer som i dag söker ett arbete kan klara av de jobben?
Ludvig Aspling (SD):
Jag är ledsen, men jag uppfattade inte riktigt vad Rikard Larsson sa i de första två frågorna. Det var något otydligt.
Men om frågan gällde de två utredningarna på arbetskraftsinvandringens område som Socialdemokraterna har beställt - jag uppfattade att det var dessa båda SOU:er frågan gällde - och vad vi har för inställning till dem är mitt enkla svar det här: De allra viktigaste åtgärderna finns inte kvar där, eller de finns inte över huvud taget i de här två utredningarna.
Det jag framför allt tänker på är frågan om en riktig arbetsmarknadsprövning för arbetskraftsinvandringen. Det är en fråga där vi i grund och botten är överens. Socialdemokraterna har gått till val på frågan två gånger i rad. De har drivit frågan i tio års tid, men de har inte klarat att lägga fram ett skarpt förslag. Jag tycker att det är svagt.
Socialdemokraterna vet att om de lägger fram förslaget finns det med stor sannolikhet en majoritet för det i kammaren, och det kommer att bli verklighet. Men det kommer inget förslag, och jag tycker att det är riktigt dåligt. Jag måste nästan bolla tillbaka frågan till Rikard Larsson: Varför finns inte det här förslaget med, som Socialdemokraterna har gått till val på två gånger i rad?
Varför finns det inte med i någon av de två utredningar på arbetskraftsinvandringens område som vi nu, kanske, kommer att behandla? Hur kommer det sig? Det är mycket märkligt.
Ludvig Aspling (SD):
Vad gäller tilläggsdirektiven till utredningen och vilket inspel vi gjorde där får jag be om ursäkt, men jag har inte detta framför mig. Det här skedde innan jag satt i det utskott som bereder de här frågorna. Jag jobbade med helt andra saker när det begav sig, och jag har inte papperen framför mig. Men om Rikard Larsson verkligen är intresserad kan jag med stor säkerhet leta fram dem, så kan vi prata om det senare - kanske på det glöggmingel vi ska ha i kväll.
Vad gäller den senare frågan, om vi någonsin ser människorna bakom siffrorna är svaret: Ja, det gör vi absolut. I det tidigare replikskiftet nämnde Rikard Larsson att det finns många utländska arbetstagare som jobbar inom coronavården. En sådan person är min fru. Hon är född utanför Europa och jobbar inom coronavården. Nu är hon i och för sig föräldraledig, men hon gjorde det innan dess. Vi ser absolut de här människorna, men när man sysslar med politik måste man i första hand se till siffrorna och den stora bilden.
Man kan inte fastna och titta på individuella fall eller kära ned sig i individuella omständigheter, för då hamnar man fel. Och det är det som har hänt de senaste åren.
Ludvig Aspling (SD):
Problemets kärna ligger i att EU-rätten i strikt mening förbjuder medlemsstater att tacka nej till asylsökande. Samtidigt försöker unionens medlemsländer desperat att hålla migranter borta från gränsen. Det är det här som skapar en fullständigt ohållbar förhandlingssituation gentemot våra grannar. Men det finns ett medlemsland som har tänkt till och har kommit fram till en potentiell lösning som tar hänsyn till samtliga parters intressen.
Danmark har nämligen tagit de första stegen mot att utlokalisera hela asylproceduren till tredjeländer. På det sättet hjälper vi dem som har faktiska skyddsbehov och som behöver internationellt skydd. Men de behöver inte ta sig till unionen via illegala vägar.
Betydligt färre skulle dessutom ge sig ut på dessa livsfarliga resor över Medelhavet eller genom Belarus eftersom det inte längre finns något ekonomiskt incitament att ta sig till just unionen. Färre resande skulle innebära betydligt mindre intäkter till organiserad brottslighet och terrororganisationer. Färre resande betyder färre dödsolyckor.
Färre resande betyder en chans för oss här hemma att återhämta oss, bygga upp våra system igen och påbörja integrationen av dem som redan är här. Eftersom mottagandet sker i Dac-länder kan också kostnaderna redovisas som bistånd, eller man bör i varje fall kunna göra det. Det här är alltså en win-win-win-win-situation. Det finns egentligen inte några negativa aspekter av förslaget, utan det är framtiden, så som jag ser det.
De argument som statsrådet anför mot förslaget är att det skulle strida mot unionens regelverk, vilket är rent trams eftersom vi just nu sitter i en förhandling som framtidens unionsregelverk. Man kan inte säga att problemet är att det strider mot unionens regelverk samtidigt som man inte är villig att driva motsvarande förslag på unionsnivå. Det är bara ett sätt att skylla ifrån sig. Så till frågan om FN:s flyktingkonvention.
Jag frågade i mitt inledande anförande om Anders Ygeman kunde hänvisa till vilken regel i FN:s flyktingkonvention som skulle sätta stopp för det. Jag har läst det här dokumentet själv. Jag har skrivit en kortare uppsats om det på förvaltningsrätten för några år sedan. Jag känner inte till att det skulle finnas någon specifik regel som uttryckligen och på ett otvetydigt sätt sätter stopp för det.
Man ska komma ihåg att FN:s flyktingkonvention egentligen inte reglerar sådana saker som asylprocess på det sättet som EU:s regler gör, utan de reglerna håller sig på en mycket mer övergripande nivå. Själva huvudregeln i FN:s flyktingkonvention är att man inte får skicka tillbaka människor som uppfyller kriterierna för att vara flyktingar till ett land där de kommer att utsättas för skyddsgrundande behandling. Det gör vi inte i det här fallet.
I det scenario som jag här beskriver skulle de personerna sättas i säkerhet i andra länder där de inte skulle riskera att utsättas för en sådan behandling. Nu är det lite grann upp till statsrådet här att förklara sig. Vilken regel i flyktingkonventionen är det som sätter stopp för Danmarks förslag? Jag är idel öra.
Ludvig Aspling (SD):
Det här måste vara det mest ledsamma jag någonsin har hört. Mikael Damberg verkar helt ha gett upp. Har Mikael Damberg - Anders Ygeman, förlåt - meddelat att han kommer att lämna politiken efter valet? Vad är det fråga om? Migrationskrisen i Belarus, Anders Ygeman, handlar inte om personer som flyr från den belarusiska regimen. Det statsrådet säger är fullständigt bisarrt.
De personer som stod uppställda vid gränsen och försökte ta sig över gränsen till Polen var migranter från framför allt norra Irak. De flesta kommer från irakiska Kurdistan. De personer från Belarus - hypotetiskt - som söker asyl i EU skulle inte omfattas av förslaget därför att de reser in från ett land där de riskerar skyddsgrundande behandling. Det var precis min poäng.
Om man riskerar skyddsgrundande behandling och reser från ett sådant land ska man ha rätt att släppas in i unionen. Vårt parti har aldrig sagt att personer som kämpar mot regimen i Belarus inte skulle få ta sig in i EU. Men de migrationsströmmar vi pratar om nu gäller personer som kommer från olika länder i Mellanöstern. Det trodde jag faktiskt att statsrådet kände till.
Nu känner jag att vi måste börja om från början på en grundläggande nivå och förklara vad som har hänt de senaste månaderna. Det är fullständigt pinsamt att statsrådet inte känner till hela historien om att regimen i Belarus flyger in migranter från Mellanöstern, framför allt irakiska Kurdistan, och sedan skickar dem till gränsen till EU för att de ska söka asyl där. Det är precis den situationen som förslaget tar sikte på att förebygga.
Det här har ingenting att göra med personer som kommer från Belarus och som behöver skydd från den belarusiska regimen. Det är en helt annan fråga. Nu måste faktiskt Regeringskansliet skärpa sig. Det här är pinsamt.
Ludvig Aspling (SD):
I juli 2021 presenterade kommissionen ett lagstiftningspaket som heter Fit for 55. Syftet är att nå unionens skärpta utsläppsmål till år 2030.
En del av paketet är ett nytt utsläppshandelssystem för vägtransporter och byggnader och då framför allt uppvärmning av byggnader, vilket kommer att ytterligare driva upp priserna på el och gas för vanliga konsumenter i EU - något som många, kanske framför allt här i Sverige, absolut inte har råd med.
För att kompensera de hushåll som drabbas av detta ligger nu också ett förslag om att inrätta en socialfond för klimatåtgärder för att hantera de sociala effekterna av de här prisökningarna. Fonden ska uppgå till över 700 miljarder kronor och ska finansiera investeringar för att öka energieffektivitet och fasa ut fossila bränslen i uppvärmning och nedkylning av byggnader.
Men den ska också gå till att kompensera direktstöd till vanliga konsumenter. Det betyder att svenska skattebetalare förutom sin egen rejält saltade elräkning ska betala elräkningen för framför allt polacker, spanjorer, fransmän, rumäner och italienare. De länderna kommer att få 60 procent av fonden, enligt de fördelningsnycklar som har presenterats.
Det är inga små belopp det handlar om heller. Fonden beräknas öka den svenska EU-avgiften med ungefär 3 miljarder kronor per år. Vi kommer att kunna få tillbaka ungefär 1 krona för varje 3 kronor som vi betalar in. Genomsnittssvensken får tillbaka ungefär 430 kronor medan genomsnittsbulgaren får över 4 000.
Vi har just nu rekordpriser på elektricitet i Sverige, mycket tack vare den inkompetens och det ointresse som den här och alla socialdemokratiska regeringar under tidigare mandatperioder har uppvisat.
Att lägga ned - eller genom mygel och underhandsstyrning tvinga Vattenfall att lägga ned - ren, pålitlig kärnkraft utan att se till att det finns ett fullgott alternativ är ren galenskap.
Och nu, i tillägg till allt detta, är man alltså beredd att kanske låta samma utsatta svenska konsumenter betala för uppvärmning och nedkylning av villor i Frankrike och Italien.
Jag undrar därför detta: Kan Mikael Damberg lova att han, om förslaget som det ser ut i dag läggs på hans bord, kommer att använda Sveriges veto för att stoppa det i sin helhet? Det är nämligen så att som beslutsprocessen går måste det första beslutet vara en revidering av långtidsbudgeten.
Det här har aviserats av kommissionen, och eftersom det är ett budgetbeslut har alla medlemsstater veto. Det betyder att Sverige kan stoppa detta i ett relativt tidigt skede. Därför undrar jag om Mikael Damberg här och nu inför kammaren kan lova att han, om förslaget som det ser ut just nu, som han själv säger att han är skeptisk till, läggs på hans bord kommer att använda vetot för att stoppa det. Kommer så att ske?
Ludvig Aspling (SD):
Jag vet inte om Mikael Damberg har missat detta, men det gäller alltså inte endast fossila bränslen för uppvärmning av hus utan även uppvärmning med hjälp av elektricitet. För vanliga människor som lever i vanliga hus och av vanliga löner är elektriciteten ganska dyr just nu. Det är ganska många som inte har råd att värma upp huset - det är inte så kul. Jag har flera bekanta som har påtalat detta med förhoppningen att jag som politiker skulle kunna göra något åt det.
Tyvärr kan jag inte göra det i dagens situation. Om man kikar ut lite grann över landet märker man att om elen blir ännu dyrare, vilket blir konsekvensen av förslaget, kommer det att göra det svårare. Då vore det kanske tillfälle att föra in detta i förhandlingarna. Att detta skulle innebära att man accepterar förordningen är inte sant. Det finns ju redan ett utkast.
Texten har skickats ut; vi har fått den i EU-nämnden, och jag har själv läst den. Men beslutsgången är långt ifrån klar. Detta ska tröskas genom parlamentet och rådet. Det ska hållas en trilogförhandling och så vidare.
Statsrådet skulle i dag kunna säga att vi tycker att detta är orimligt och att förordningen måste ta hänsyn till att det behövs mer energi för att över huvud taget kunna överleva i Sverige - att det måste föras in om det över huvud taget ska kunna bli något av detta. Vi har vetorätt i denna fråga. Vi kommer att försvara de svenska skattebetalarnas pengar och se till att de inte kommer att behöva betala onödigt mycket av elräkningen till italienare, spanjorer och så vidare.
Detta skulle man kunna göra, och det skulle absolut inte betyda att man accepterar fondens existens. Det är en ren undanflykt.
Ludvig Aspling (SD):
Det är ju lite ledsamt att statsrådet inte förstår skillnaden mellan att kommentera å ena sidan ett enskilt fall och å andra sidan påföljdspraxis. Det är någonting man borde förstå om man sitter och jobbar i Regeringskansliet. Jag tror dock att vi måste sluta hoppas på att Socialdemokraterna ska vakna till och ta detta på allvar, fru talman. Jag tror att det som behövs är att till exempel byggsektorn, som det var frågan om i det fall jag lyfte, själv agerar.
Många av de civilrättsliga reglerna kring byggande har i Sverige under lång tid så att säga överlåtits till branschen genom standardavtal, typ AB och ABT, AMA-systemet och så vidare. Jag tror att det är dags att Byggandets Kontraktskommitté helt enkelt börjar utveckla de här standardavtalen och, när de gör det, lyfta in tuffare sanktioner för företag som anställer illegal arbetskraft.
I praxis i dag är det en hävningsgrund om man till exempel har en underentreprenör som anställer illegal arbetskraft, men jag tror att det som behövs är tuffare regler än så - alltså riktigt kännbara skadestånd för personer som gör så här. Jag tycker naturligtvis i grund och botten att detta ska vara en straffrättslig fråga; ha ingen tvekan om det. Detta ska vara en straffrättslig fråga.
Men när vi har en regering som sover på arbetstid måste andra parter kliva in och ta ansvaret i stället. Jag hoppas att Byggandets Kontraktskommitté har en bevakning på detta så att de ser den här debatten och i alla fall tar detta under betänkande.