KBLab/rixvox huggingface dataset:
Heléne Fritzon (S):
Maria Malmer Stenergard har frågat mig om jag och regeringen kommer att vidta några åtgärder för att utöka möjligheterna till distansutmätning. Den som är skyldig pengar ska inte kunna undanhålla dem. Det är viktigt att verkställigheten av domar och beslut är effektiv i de fall gäldenären inte självmant betalar sin skuld.
Kronofogdemyndigheten behöver därför ha bra verktyg för att kunna utmäta egendom. En annan förutsättning för att Kronofogdemyndigheten ska kunna arbeta effektivt är samverkan med andra myndigheter. Som Maria Malmer Stenergard beskriver finns det en jourtelefon som bland andra polisen kan använda för att uppmärksamma Kronofogdemyndigheten på tillgångar som kan distansutmätas.
Myndighetssamarbete är viktigt i arbetet mot den organiserade brottsligheten, inte minst för att komma åt kriminellas brottsvinster. Det är en prioriterad fråga för regeringen, och samarbetet har successivt utökats. I det här sammanhanget vill jag även nämna att vi har infört utökade möjligheter till förverkande.
De nya reglerna har gjort det lättare att förverka pengar som påträffas i kriminella sammanhang men som inte kan knytas till ett visst konkret brott. Regeringen bereder just nu Utsökningsutredningens betänkande Ett modernare utsökningsförfarande . Utredningen lämnar många förslag för att modernisera och förbättra Kronofogdemyndighetens verksamhet.
Vidare konstaterar utredningen att det finns effektivitetsvinster med utökade möjligheter till distansutmätning. Samtidigt belyser betänkandet andra hänsyn som måste beaktas om polisen ska få en större roll i utmätningsförfarandet. Bland annat tar utredningen upp risken för att brottsvinster tvättas genom utmätning.
För regeringen är det angeläget att det finns ett regelverk som möjliggör effektiva utmätningar. Jag vill inte föregripa den pågående beredningen, men jag kan konstatera att utredningen och remissinstansernas synpunkter ger regeringen ett gott underlag för ett kommande ställningstagande vad gäller utökade möjligheter till distansutmätning.
Detta är mitt inledande svar.
Heléne Fritzon (S):
Jag tror att jag och Maria Malmer Stenergard är överens om väldigt mycket i den här frågan, men jag skulle ändå vilja ta tillfället i akt och beskriva att det finns balanspunkter i frågan. Å ena sidan är det viktigt att Kronofogdemyndigheten har bra verktyg för att utföra sitt arbete. Det handlar både om att hitta tillgångar och att utmäta det man hittar.
Då är det angeläget att det finns ett samarbete mellan Kronofogdemyndigheten och andra myndigheter. Jourtelefon, som Maria Malmer Stenergard pekar på, är ett framgångsrikt sådant. När det gäller arbetet mot organiserad brottslighet har Kronofogdemyndigheten en viktig roll.
Det är en viktig signal att sända att brott inte lönar sig, och det finns statussymboler i dag, till exempel bilar, klockor och kontanter, som faktiskt kan plockas av de kriminella som en tillgång i det uppdraget.
Utmätning är ett bra sätt att komma åt de tillgångar som kan kopplas till brottslighet, men å andra sidan, och där har vi den andra balanspunkten, berör Kronofogdemyndighetens arbete ofta enskildas privata sfär, vilket ställer krav på att myndighetens agerande är proportionerligt och sker med respekt för de enskildas integritet. De allra flesta av dem som har obetalda skulder är ju inte kriminella.
Det är bra att polisen kan hjälpa Kronofogdemyndigheten, men innan vi ger polisen ännu fler arbetsuppgifter måste man också överväga om det är den bästa användningen av polisens resurser. Det är en sådan fråga. Sedan måste man också beakta att olika myndigheter har olika uppdrag.
Utsökningsutredningen belyser också risken för att enskilda drar sig för att söka hjälp från polisen av rädsla för att deras saker ska bli utmätta. Även det är en dimension som man måste ha med sig. Frågan om utökad distansutmätning ingår ändå som en del i den större frågan om hur Kronofogdemyndighetens arbete kan bli mer effektivt.
Regeringen kommer att titta på dessa frågor med Utsökningsutredningen som utgångspunkt. I beredningen kommer också remissinstansernas synpunkter liksom erfarenheter och idéer från myndighetssamverkan mot organiserad brottslighet att vara viktiga delar.
Någon tidsplan kan jag inte utlova i dag, utan mitt anförande är ett uttryck för regeringens ambition på det område som Maria Malmer Stenergard ställer frågan om.
Heléne Fritzon (S):
Jag vill inleda med att tacka så väldigt mycket för frågan. Det är otroligt viktigt att vi för den här diskussionen, och som jag sa i mitt andra inlägg är det ju så att det finns balanspunkter i detta. Precis som Maria Malmer Stenergard påpekar har Utsökningsutredningen konstaterat att en utökad distansutmätning skulle främja effektiviteten.
Samtidigt landar man i bedömningen att kravet på besittning bör behållas och att Kronofogdemyndighetens förslag inte bör genomföras.
Vi har remissrundan som på alla sätt visar att förslaget har mottagits väl, även om det finns remissinstanser som pekar i den riktning som Maria Malmer Stenergard tar upp, nämligen frågan om distansutmätningen.
Där instämmer Kronofogdemyndigheten, Polismyndigheten och Ekobrottsmyndigheten inte i utredningens slutsats utan anser att man ska ge de här utökade möjligheterna till distansutmätning.
Det fortsatta arbetet kommer i vår beredning att inriktas på att analysera utredningens förslag, värdera remissinstansernas olika ståndpunkter och sedan återkomma med eventuella förslag med anledning av betänkandet. Jag tycker att det är viktigt att frågan lyfts fram.
Jag tycker att det från Maria Malmer Stenergards sida har varit en väldigt klargörande och tydlig debatt, och jag försäkrar att jag har frågan med på dagordningen.
Heléne Fritzon (S):
Jag skulle vilja avsluta med att ge några goda exempel som tas upp av utredningen, som också relaterar till att det råder effektivitet i organisationen. Utredningen pekar på vikten av att polisen i första hand prövar om upphittad egendom ska förverkas.
Pengar och andra tillgångar som härrör från brott ska i första hand förverkas och inte kunna användas av den kriminelle för att betala skulder, vilket Maria Malmer Stenergard har understrukit i sina anföranden. Vi kommer att titta närmare på dessa frågor i beredningen av utredningens betänkande. Maria Malmer Stenergard har på alla sätt understrukit värdet av att myndigheter samverkar.
Det finns också ett elektroniskt informationsutbyte mellan Kronofogdemyndigheten och andra myndigheter. Det ger utökade möjligheter i ett samarbete för att på ett bra sätt kontrollera om någon del av eller hela summan kan utmätas.
Utsökningsutredningen anser att Kronofogdemyndigheten bör ha ett ökat elektroniskt informationsutbyte med fler myndigheter. Utredningen presenterar också möjligheten att brottsutredande myndigheter skulle kunna få tillgång till delar av Kronofogdemyndighetens databas och göra elektroniska kontroller. Det finns många delar i detta som kan bidra till att det blir en effektiv utmätning.
Med detta tycker jag att Maria Malmer Stenergards interpellation på alla sätt bidrar till utvecklingen av frågan.
Heléne Fritzon (S):
Jeff Ahl har frågat mig vilka överväganden jag gör för att säkerställa objektiviteten när det gäller val av utredare på migrationsområdet. Inledningsvis vill jag framhålla att beslut om att utse utredare fattas på saklig grund efter noggranna överväganden. Utredaren ska naturligtvis ha utbildning och erfarenhet som passar för det aktuella uppdraget.
En uttalad och viktig målsättning för regeringen är också att uppdragen ska fördelas så jämnt som möjligt mellan kvinnor och män. Riktlinjer och utgångspunkter för utredningsuppdraget formuleras och avgränsas i de direktiv som regeringen beslutar för utredaren. I direktiven beslutar regeringen även om de närmare formerna för utredningsarbetet.
Ansvarigt statsråd utser de övriga personer som i olika funktioner ska delta i utredningsarbetet. Ofta deltar exempelvis departementstjänstemän, men även tjänstemän från relevanta myndigheter och intresseorganisationer samt akademiker, som experter eller sakkunniga i utredningen.
Slutligen kan förslagen från utredaren sändas ut på remiss till berörda myndigheter och intresseorganisationer för synpunkter. Även allmänheten har rätt att lämna synpunkter. Efter en sådan remissomgång tar regeringen ställning till hur man ska gå vidare med utredningens förslag.
Mot denna bakgrund anser jag att jag har bra förutsättningar att se till att regeringens beslutsunderlag är såväl sakliga som objektiva och håller god kvalitet.
Heléne Fritzon (S):
Jeff Ahl, Sverigedemokraterna, har ställt en fråga till mig i interpellationsdebatten som handlar om vilka överväganden jag som statsråd gör för att säkerställa objektiviteten när det gäller val av utredare på migrationsområdet. Jeff Ahls anförande innehöll dock mycket lite om just den frågan.
I stället ägnade sig Jeff Ahl, Sverigedemokraterna, åt ett i sedvanlig ordning genuint förakt för grundläggande demokratiska värden, ett genuint förakt för fackliga organisationer och slutligen ett genuint förakt för svenskt utredningsväsen.
Jag skulle ändå vilja ta den ursprungliga frågan på allvar genom att berätta för Jeff Ahl varför vi tillsatte utredningen om praktiska verkställighetshinder. Vi har då beaktat alla krav på objektivitet när det gäller att utse utredare.
Utgångspunkten är nämligen att de som har fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd ska lämna Sverige och återvända så snart som möjligt, och ansvaret för att så sker ligger i första hand på den enskilde. Sedan finns ändå ett antal personer som under längre perioder blir kvar i Sverige med avlägsnandebeslut som av olika skäl inte verkställs. Därför är det viktigt för regeringen att undersöka anledningarna och skälen bakom det.
Det är också angeläget att motverka situationer där personer som har fått avslag på sin asylansökan utan egen förskyllan hamnar eller blir kvar i en situation med ett avlägsnandebeslut som inte kan verkställas. Regeringen ville därför undersöka förekomsten av och rättstillämpningen i sådana situationer.
Utredningen är en del i regeringens arbete med att följa upp återvändandearbetet. För detta har vi tillsatt en särskild utredning med en utredare.
Heléne Fritzon (S):
Jeff Ahl fortsätter med påhopp på svenskt utredningsväsen. Jag måste dock utgå från att Jeff Ahl som riksdagsledamot ändå är väl bekant med utredningsväsendet och också med det kvalitetsarbete som Regeringskansliet bedriver för att ständigt förbättra kvaliteten i utredningsarbetet.
Som exempel kan nämnas det arbete som kommittéservice gör. Kommittéservice har till uppgift att ge stöd till utredningar och erbjuder också kvalitetsutveckling genom utbildning och annan expertis. Detta är en väldigt grundläggande del i det svenska systemet för hur vi bereder förslag och ärenden.
Det här är ett mycket fult angrepp på en av våra utredare. Mitt svar riktar sig kanske inte i första hand till Jeff Ahl, som redan har bestämt sig. Men för dem som följer debatten kan det ändå vara viktigt att känna till att utredaren som avses är Anna Lundberg. Hon har en gedigen akademisk bakgrund.
Vid tiden för förordnandet var hon docent i mänskliga rättigheter vid Malmö högskola. Hon har en forskningsbakgrund som passar väl in i uppdraget. Anna Lundberg är också numera professor i välfärdsrätt vid Linköpings universitet. Det är häpnadsväckande att någon skriver en interpellation med utgångspunkten att regeringen utser en, som Jeff Ahl uttryckte det, asylaktivist.
Men jag gissar att det passar in i Sverigedemokraternas kontext, och utifrån den är väl interpellationen ställd. Jag vill också komplettera och säga att när utredningar görs bistås dessa av en utredningssekreterare som i utredningar ofta har expertkunskap, i detta fall erfarenhet av migrationsrätt.
Man utser också sakkunniga från Regeringskansliet samt experter som är hämtade från de olika ansvarsområden som berör utredningen. I den här utredningen handlar det om migrationsdomstol, migrationsverk och polismyndighet. Jag nämner detta med anledning av interpellationen och för att man ska få en bra bild av hur utredningsväsendet faktiskt är uppbyggt och hur det fungerar.
Heléne Fritzon (S):
Jeff Ahls avslutande påhopp är inte ens värt att kommentera, men jag ska ändå vara artig och tacka för interpellationsdebatten. Jag har redovisat regeringens syn på utredningsväsendet, som även har stöd i Sveriges riksdag. På de allmänpolitiska frågor som Jeff Ahl tar upp gör regeringen en egen bedömning. Sverigedemokraterna gör ofta en helt annan bedömning.
Så här fungerar vår demokrati. Fru talman! Jag har som sagt redovisat svar på interpellantens frågor och vill därmed avsluta debatten.
Heléne Fritzon (S):
Utan att på något sätt bekräfta dina siffror, Johan Forssell, vill jag börja med att bekräfta din oro över det framväxande skuggsamhället. Jag tror att det är viktigt att både regeringen och riksdagen ser detta. Det är en väldigt stor utmaning för det svenska samhället.
Vi har stått för Europas absolut högsta mottagande av asylsökande. På fyra år har vi tagit emot 300 000 personer som har sökt asyl i Sverige. Jag vet att jag och Johan Forssell är överens om att ett ja är ett ja och att ett nej är ett nej - vi använder båda den formuleringen.
Det innebär självklart att det är viktigt med ordning och reda i asylmottagandet, men det innebär också att återvändandet är effektivt och fungerar på ett tillfredsställande sätt. Under 2016 återvände ungefär 20 000 personer, som då hade fått avslag på sin ansökan.
16 400 gjorde det självmant. Precis som Johan Forssell säger var det 3 700 ärenden som verkställdes med tvång. Under 2017 har siffrorna gått ned. Fram till nu är det drygt 10 000 personer som har återvänt. 7 500 av dem har gjort det självmant.
Den resterande delen har verkställts med tvång. Detta vet vi en del förklaringar till. Vi vet att färre beslut har fattats under 2017 för att det är mer komplicerade ärenden. Man var överens om en prioritering i fråga om den mycket omfattande hög av asylansökningar som fanns.
Det gjordes en prioritering som innebär att vi nu står inför att hantera de mer komplicerade ansökningarna. Jag vill påstå att detta är en oerhört viktig fråga för regeringen. Ett bekymmer är att personer som har fått avslagsbeslut inte medverkar till återvändandet och att många faktiskt avviker. Min uppfattning är bestämd. Det behövs många olika insatser.
Jag har pekat på några av dem. Jag vill också peka på det incitament, det medel, som finns för att stimulera enskilda individer till att självmant återvända, nämligen ett återetableringsstöd. Det är en del i fråga om att göra det möjligt för människor att själva ta initiativ till ett återvändande.
Det finns också ett stöd på plats: En återintegrering genom ERIN-projektet, som är ett aktivt stöd för att man ska göra det möjligt för den enskilde att kanske starta eget, ta sig in på arbetsmarknaden eller till studier och så vidare. Jag tror att det är precis så vi måste jobba. Det handlar om kontrollsidan och om ordning och reda.
Det handlar om ytterligare utbyte mellan myndigheter, vilket regeringen har öppnat för. Och det handlar om att stimulera ett återvändande, så att människor har möjlighet att ta sig tillbaka till sitt ursprungsland när de saknar asylskäl. Den ordningen är viktig att upprätthålla.
Heléne Fritzon (S):
Jag är inte överraskad över att Johan Forssell också i denna interpellationsdebatt väljer att argumentera emot regeringens alldeles nyligen framlagda förslag om att ge de ensamkommande som har väntat väldigt länge och som kom hösten 2015 en möjlighet till ett tillfälligt uppehållstillstånd för studier. Det är personer som har ett avslag och som finns i landet.
Det är egentligen precis den grupp personer som Johan Forssell argumenterar för - han känner oro för att de ska hamna i ett skuggsamhälle. Men regeringen, som ser verkligheten, har gjort bedömningen att regeringen här behöver lägga fram ett konkret förslag. Jag vet inte vilken verklighet som Johan Forssell ser. Jag hör oppositionen.
Johan Forssell ser en verklighet genom att säga nej till regeringens förslag. Centerpartiet ser uppenbarligen en annan verklighet. Liberalerna och Kristdemokraterna har jag ännu inte hört någon kommentar från när det gäller deras bild av den verklighet som vi har i Sverige i dag.
Däremot hör jag i retoriken att Johan Forssell ger uttryck för sin oro över skuggsamhället, men han vill inte medverka till att hitta gemensamma lösningar. Regeringen har, som jag har redovisat, vidtagit åtgärder - det pågår en hel del. Johan Forssell tar upp de inre utlänningskontrollerna.
Det ger mig ett utmärkt tillfälle att säga att jag häromdagen hade glädjen att ta emot utredningen om ett effektivare återvändande som ska motverka missbruk av resehandlingar. I utredarens betänkande finns det ett antal konkreta och konstruktiva förslag som skulle ge utökade möjligheter att ta fingeravtryck och omhänderta pass och andra id-handlingar.
Över huvud taget är det åtgärder som syftar till att motverka missbruk av resehandlingar. Det är en del.
Men, som jag har sagt, för att vi fullt ut ska kunna hantera ett ansvar för det som Sverige har stått upp för - att värna asylrätten - krävs det en ordentlig verktygslåda med ett antal olika delar som agerar i samverkan.
Jag ser att det blir bekymmer för Johan Forssell eftersom hans parti har föreslagit att man ska begränsa asylrätten. Då har vi ett helt annat Sverige, och vi har en helt annan spelplan. Där känner jag en väldig trygghet i att jag har att utgå från att det finns en bred uppslutning i Sveriges riksdag för att vi ska ha en väl fungerande asylrätt.
Men den kräver ordning och reda, och den kräver ett antal kraftfulla verktyg för att det ska fungera på ett bra sätt. Så är det också beträffande återvändandet.
Heléne Fritzon (S):
Jag vill börja med att tacka Johan Forssell för interpellationen.
Min utgångspunkt var att om Johan Forssell interpellerar för att han vill tala om att regeringen ingenting gör i frågan om återvändande så hoppas jag ändå, i någon sorts demokratins ordning, att Johan Forssell i det sammanhanget även är beredd att stå upp för Moderaternas förslag om hur man ser på asylrätten, som man inte längre står bakom.
Det är väl högst rimligt att jag också får påpeka det i debatten. Jag konstaterar att vi har ett väldigt stort ansvar för att både värna asylrätten och se till att vi har ett väl fungerande återvändande. För det arbetet krävs att vi har ordning och reda.
Det krävs också att vi ser över och hela tiden följer upp att de regelverk vi har fungerar på ett bra sätt. Jag tycker att jag i den här interpellationsdebatten har redovisat en mängd olika åtgärder, både åtgärder som regeringen har vidtagit och åtgärder som vi kommer att analysera och bereda när det gäller de utredningar vi också har tagit emot.
Jag vill avsluta med att säga att regeringen såklart följer denna fråga väldigt intensivt och väldigt nära. Vi är alltid beredda att vidta åtgärder när vi behöver förhålla oss till verkligheten.
Heléne Fritzon (S):
Jag har fått ytterligare en interpellation av Johan Forssell, som har frågat mig vad jag och regeringen ämnar göra för att korta handläggningstiderna för grupper där asylskäl saknas samt vilka åtgärder vi avser att vidta för att säkerställa att unga marockanska medborgare i asylprocessen inte lever på gatan.
Migrationsverket fick i regleringsbrevet för 2017 i uppdrag att redovisa en plan för hur handläggningen av asylärenden kan förkortas både på kort och på lång sikt, till exempel genom tidig sortering av ärenden utifrån kategorier, som uppenbart ogrundade ansökningar, presumtiva bifall, presumtiva avslag och ärenden om överföring enligt Dublinförordningen.
Migrationsverkets nya handläggningsprocess genomförs nu successivt i verksamheten. Den genomsnittliga handläggningstiden för alla kategorier när det gäller ensamkommande barn är 557 dagar men betydligt kortare för ensamkommande barn från Marocko, där den genomsnittliga handläggningstiden är 197 dagar.
Vad gäller uppenbart ogrundade ansökningar är den genomsnittliga handläggningstiden 30 dagar för samtliga ärenden och 63 dagar för ensamkommande barn. Hittills i år har 215 ensamkommande barn från Marocko ansökt om asyl, vilket gör Marocko till den största gruppen ensamkommande. En majoritet av dessa beviljas inte uppehållstillstånd. Många avviker under pågående asylprocess.
Mot bakgrund av denna problematik har regeringen gett i uppdrag åt Socialstyrelsen att inrätta ett kunskapscentrum om ensamkommande barn och unga, och ett sådant inrättades i april 2017. Kunskapscentrumets verksamhet vänder sig till dem som är yrkesverksamma inom socialtjänst och hälso- och sjukvård.
Kunskapscentrumet ska samla och sprida kunskap om ensamkommande barn och unga, utveckla samverkan mellan myndigheter och tydliggöra hur lagar och regler ska tillämpas. Regeringen har i regleringsbrev också ställt krav på myndigheterna att samverka i dessa frågor.
Som exempel kan nämnas Stockholm, där Polismyndigheten, Migrationsverket och socialtjänsten har tagit fram en samverkansplan för att effektivisera arbetet i frågor rörande ensamkommande barn. Polismyndigheten och Stockholms stad arbetar också gemensamt med uppsökande verksamhet. Utredningen om ett effektivare återvändande överlämnade sitt betänkande den 29 november.
Utredningen föreslår bland annat att Polismyndigheten i samband med inre utlänningskontroll ges utökade möjligheter att dels ta fingeravtryck, dels omhänderta pass eller andra id-handlingar. Utredningens förslag syftar bland annat till att identifiera yngre personer och därmed kunna ge stöd till utsatta minderåriga. Förslagen ska nu ut på remiss.
Regeringen följer utvecklingen och är vid behov beredd att vidta ytterligare åtgärder.
Heléne Fritzon (S):
Jag kan i stort sett bekräfta Johan Forssells siffror. Jag kan möjligen komplettera med att hittills i år har Migrationsverket avgjort 417 ärenden rörande just ensamkommande barn och unga från Marocko. 29 har beviljats uppehållstillstånd. Det motsvarar strax under 7 procent. Det är siffror utan Dublinärenden.
Det är alldeles korrekt att det kommer förhållandevis många från Marocko sett på den samlade gruppen ensamkommande barn och unga. En stor andel av dem saknar skyddsskäl.
Johan Forssell är kritisk till regeringens arbete och säger sig tidigare ha fått svaret att vi arbetar med dialogen med Marocko. Jag kan bekräfta att vi från svensk sida har arbetat mycket hårt, inte minst min ministerkollega Morgan Johansson, för att Marocko ska ta emot sina egna medborgare.
Bakgrunden är att flera av de unga marockaner som har utgett sig för att vara barn i själva verket är vuxna. Men det svenska samarbetet med Marocko ger resultat. Det är viktigt att se det också. Marocko tar emot allt fler av sina vuxna medborgare. Låt oss titta på vad den siffran var 2016.
Då var det 35 ärenden som Marocko i den meningen accepterade för ett mottagande. Siffran för 2017, alltså innevarande år, som är accepterade för ett återvändande är nu uppe i 288 individer och ärenden. Jag tycker att siffrorna talar för sig själva.
De stryker under hur viktigt det är att regeringen arbetar med avtal och dialoger med de länder, i det här fallet Marocko, som vi har anledning att stärka återvändandet till.
Jag vet att Johan Forssell är väl förtrogen med den ordning som finns när det gäller ensamkommande barn, nämligen att för att ett återvändande ska vara möjligt krävs ett ordnat mottagande i hemlandet.
När det inte är möjligt, när barnen riskerar att fara illa, genomförs inte ett återvändande. Därför har Sverige - vi vill ju i grunden att återvändandet och mottagandet ska fungera - ökat resurserna till Statens institutionsstyrelse.
Jag vill understryka att samarbetet med Marocko fördjupas och förbättras. Utgångspunkten från svensk sida är att även barn på sikt ska kunna återvända till Marocko.