Jonas Sjöstedt (V):
Tack, ministern, för svaret. Det är rörlig materia vi talar om. Medan vi står här och diskuterar pågår stats- och regeringschefernas toppmöte i Bryssel där man försöker hantera den alltmer akuta eurokrisen. Vi vet inte om det blir en fördragsändring eller om man kommer att använda en annan teknik för att ytterligare förskjuta makten över den ekonomiska politiken från medlemsländerna till Europeiska unionen.
Helt klart är att EU försöker hantera den här krisen utifrån endast en problematik. Man utgår från att det är för hög skuldsättning som är problemet. Det är riktigt att hög skuldsättning, både när det gäller budgetunderskott och statsskuld, i flera länder har bidragit till krisen. Men man väljer att bortse från två andra helt avgörande faktorer. Den ena är den omfattande finansiella spekulationen och de stora förlusterna i bankväsendet. Man kan se hur det orsakade den irländska krisen till exempel.
Den andra är att euron har både skapat och fördjupat den ekonomiska krisen. Genom felaktig ränta bidrog euron först till överhettning och lånebubblor i många länder. I dag har man en växelkurs som gör att man sitter fast i en väldigt skev bytesbalans. Man har ingen konkurrenskraft. Vi kan tydligt se att länder som saknar en egen centralbank får betala betydligt högre räntor än andra länder när man lånar upp. Euron är därmed en del av problemet, inte en del av lösningen.
Vänsterpartiet anser, som bekant, att euron borde upplösas som gemensam valuta eftersom den orsakar mycket allvarliga ekonomiska och sociala problem. De som betalar priset för drömmen om Storeuropa, de som betalar priset för alla högtidstal om mer makt till EU är de miljoner arbetslösa. Det är de som blir fattiga och drivs från sina länder. Det är de som får se värdet på sina pensioner urholkas.
Jag menar att det är på dem fokus borde ligga i den gemensamma politiken. I sitt svar bejakar ministern en utveckling mot allt större makt till Europeiska unionen över den ekonomiska politiken. Det är ungefär som att försöka släcka en brand med bensin. Det är den makten över den ekonomiska politiken som är en del av orsaken till krisen.
En viktig följd av denna ökade makt över den ekonomiska politiken är någon sorts avdemokratisering. Makten över budgetarna flyttar från medlemsländerna till EU:s övervakningsorgan, till EU-kommissionen och till slutna möten med experter som utvärderar.
När man nu föreslår stora förändringar i makten över den ekonomiska politiken - det som Birgitta Ohlsson sade att hon inte ville ha, makt över budget och skattepolitik - ska det ske genom att man försöker undvika en fördragsändring genom att använda den så kallade passarellen i EU-fördraget. Man gör det av ett enda skäl: Man är rädd för att EU:s befolkningar skulle rösta nej till att ge EU mer makt över den gemensamma ekonomiska politiken.
Tydligare än så kan det inte bli att det finns en direkt motsatsställning mellan demokrati och folkligt inflytande å ena sidan och EU:s politik å den andra. Vi kan se det på andra områden när folkvalda statschefer har tvingats avgå i Grekland och Italien och ersatts med teknokrater från EU-systemet som ska genomföra diktaten från Bryssel. EU:s politik har blivit en politik för att avveckla det demokratiska inflytandet över den ekonomiska politiken.
Jag menar att vi måste gå en helt annan väg. Det som nu föreslås i Bryssel är ingen lösning. Det är ett förtvivlat försök att skjuta sammanbrottet framför sig ännu en gång, men man ordinerar fel medicin. Jag skulle vilja höra hur ministern ser på de här demokratiska problemen när makten över den ekonomiska politiken flyttar från de folkvalda. Jag har en fråga till dig, Birgitta Ohlsson, som euroanhängare och som företrädare för Sveriges regering. Du vill fortfarande att vi ska gå med i valutaunionen.
Nu sker det som du sade inte skulle ske, att EU tar makten också över den ekonomiska politiken. Ger det dig anledning att ompröva ditt stöd för Sveriges medlemskap i valutaunionen?