Pyry Niemi (S):
Jag tackar socialministern för svaret. Jag vill också hälsa en hel del av de skadelidande som drabbats av nackskador och trafikskador i trafikolyckor välkomna hit till plenisalen i dag. Hillevi och jag har skrivit otroligt angelägna interpellationer, och vi vill gärna gå till botten med detta i dag. Jag kommer till en början att läsa ur några skrifter. Det är först från en rapport från Ivo, Inspektionen för vård och omsorg, avdelning syd.
Där säger man bland annat: En fraktur i halsryggen är en allvarlig skada. En fördröjd eller missad diagnos kan medföra katastrofala följder för den enskilda patienten med bestående neurologiska bortfall, som ofta också medför en betydande funktionsförlust. Utöver den enskildes lidande är samhällskostnaden för var en och av dessa skadade patienter hög.
Vid genomgång av anmälningar till Socialstyrelsen avseende missad fraktur i halsryggen noteras flera återkommande brister vid både den kliniska bedömningen och den radiologiska utredningen samt att flertalet av dessa allvarliga vårdskador hade kunnat undvikas. För att öka patientsäkerheten vid misstänkta halsryggskador bör riktlinjer för klinisk värdering och radiologisk utredning vara tydliggjorda inom alla verksamheter som möter dessa patienter.
De ansvariga klinikernas sammanvägda bedömning av sjukdomstillståndet har i olika hög grad varit bristfällig i flera aktuella ärenden som har undersökts. För att kunna upprätthålla en hög patientsäkerhet bör man i de fall där det föreligger en diskrepans mellan sjukdomsbild och uppgivna röntgengenologiska fynd alltid eftersträva en direkt kontakt mellan patientansvarig kliniker och röntgenläkare.
Det är också väsentligt att patienten, speciellt efter högenergitrauma, genomför förnyade undersökningar där den kliniska bilden värderas mot genomförda undersökningar eftersom det inte är ovanligt att skador som förbisetts initialt upptäcks senare i sjukdomsförloppet. Man bör också ha en hög grad av misstanke om en fraktur i halsryggen hos en äldre patient med nytillkomna symtom även efter ett till synes beskedligt trauma.
Nu, herr talman, går jag över till en historia från verkliga livet. Jag läser högt: Jag är en 64-årig disputerad kirurg som för snart 15 år sedan blev påkörd bakifrån vid rött ljus. Nacken knäcktes i leden mellan skallen och de översta nackkotorna vilket medförde en smärtsam instabilitet. Hjärnan skadades. Smärta och trötthet försvann, förutom bisarra symtom från hjärnan som förvärrades.
Under de två och ett halvt år som jag försökte arbeta vidare ovetandes om att jag var skadad hade jag fortfarande symtom och smärtor. Utredning i Sverige fann hjärnskador men inget fel på nacken. Den här kvinnan fick till slut vård i Tyskland, dock via Försäkringskassan. Efter detta valde hon att stämma försäkringsbolaget för att få ut ersättning.
Trots att Försäkringskassan hade erkänt att skadorna som hade invalidiserat henne hade orsakats av olyckan och trots att försäkringsbolaget sade att de oftast följer kassans råd påstår bolaget med hänvisning till sina medicinska konsulter att det var mer sannolikt att kvinnan var psykosomatiskt sjuk än skadad i olyckan. Det var märkligt.
Hennes sakkunniga vittnen, som verksamhetschefen på neurokirurgen på Karolinska sjukhuset samt en professor i psykiatri som vittnade, sade att hon var helt frisk. Det nonchalerades totalt vid domstolsprövningen. Bolaget såg till att de hade fler medicinska konsulter närvarande vid domstolsprövningen än vad kvinnan hade. Trots att advokaten ansåg att det fanns felaktigheter i själva domstolsprövningen bifölls inte hennes klagomål.
Kvinnan fick ingen ersättning från vare sig trafikförsäkring eller olycksfallsförsäkring. Socialministern hävdar att Finansinspektionen har som skyldighet att kontrollera god försäkringsstandard. På vilket sätt ska Finansinspektionen kontrollera den här typen av incidenter och aktiviteter när det gäller medicinska skäl?