Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar handelsministern för svaret. Även jag har varit i både Marocko och i det ockuperade Västsahara. Jag får inte åka dit igen eftersom jag är portad av de marockanska myndigheterna efter att ha skrivit om situationen. Det kanske också Ewa Björling är; det hedrar henne i så fall. För att nyansera det hela lite ska jag säga att det finns delar av regeringens politik som jag tycker är bra. Den svenska regeringen har intagit en utmärkt hållning när det gäller fiskeavtalet med Marocko.
Det är viktigt att ge regeringen detta erkännande - i den frågan har man haft en konsekvent och bra linje i EU:s ministerråd. Det finns också exempel på svenska företag som har tagit detta på stort allvar. Jag tror att det var Axfood som plockade bort varor från Marocko från sina hyllor efter det att det visade sig att de kom från ockuperat område. Men i mitt stilla sinne undrar jag hur mycket som slinker igenom. Hur många av företagen bryr sig egentligen inte?
Om vi menar allvar med talet om att respektera folkrätten måste vi försöka ta reda på det och vara lite mer aktiva. Det är där jag skulle önska att ministern hade mer att säga om vad regeringen tänker göra för att se till att inte varor från ockuperat område säljs i Sverige. Sedan delar jag inte heller grundsynen att vi ska finnas på alla platser. Handelsbojkotter kan vara ett trubbigt medel. Man kan diskutera det länge.
Men jag menar att det är rimligt, och det skriver också till exempel Europeiska unionen i sin strategi för det södra grannskapet, att man utvecklar handeln med dem som befinner i en sorts politisk reformprocess. Annars riskerar vi att fortsätta det som EU gjorde alltför länge då man indirekt backade upp diktatorerna genom att ge dem goda handelsförbindelser.
Likaväl som ett system för Internet eller mobiltelefoner som man har sålt till ett land kan användas för att organisera demonstrationer har ju företag sålt teknik för att blockera Internetsidor. Jag menar att det blir lite för enkelt när man säger att all handel är god. Så är det inte. Jag menar till exempel att det var ett misstag att resa till Libyen och diskutera affärer såsom man gjorde för några år sedan.
Då skickar man det dubbla budskapet som är kärnproblemet i EU:s hållning gentemot de här länderna. Man tas inte på allvar när man ena gången säger att man står för mänskliga rättigheter och nästa gång är där och fikar efter affärskontrakt av olika slag och gör de här affärerna.
Jag tycker att vi borde dra lärdom av revolten i arabvärlden, och den borde vara att vi tänker oss för före och inte skickar delegationer till exempel till Marocko. När det gäller detta att vi kan besöka alla platser undrar jag om vi i dag skulle kunna skicka en delegation till Syrien samtidigt som vi vet att tiotals personer dödas nästan dagligen på gatorna i Syrien. Jag menar att svaret är: Nej, det kan vi inte.
Det måste vara skillnad mellan olika länder när vi väljer vilket land vi ska handla med och vilket land vi ska legitimera med olika typer av officiella besök. Här skiljer sig Vänsterpartiets syn ifrån regeringens. Jag skulle vilja återvända till den fråga jag ställde till ministern. Den är: Vad tror ministern själv? Är det inte så att det slinker igenom en hel del varor från det ockuperade Västsahara till Sverige i dag? Hur säker kan man vara på att det här verkligen fungerar?
Vad kan vi göra för att se till att medvetenheten om detta ökar hos företagen och att vi kontrollerar det här lite bättre?