Börje Vestlund (S):
Jag hoppas att näringsministern har haft en god sommar. Det har i alla fall jag haft. Nu är vi tillbaka och diskuterar nästan samma fråga som vi avslutade förra riksdagsåret med. Den är ändå nog så viktig. Det som är allvarligt i det här - det var därför jag ville begära ordet i den här debatten - är att ingenting har hänt.
Statsrådet hänvisar i sitt svar till Luciano Astudillo till att utan tvekan är den nuvarande regeringens regelförenklingsprogram det mest ambitiösa hittills i Sverige. Det må vara ambitiöst, men man kan ha aldrig så ambitiösa program. Som gammal folkrörelsemänniska har jag varit med och tagit fram väldigt många program på diverse områden.
Man brukar säga: Det här programmet ska aldrig någonsin få bli något som värmer våra byrålådor. Det ska användas aktivt. Hur många gånger har vi sagt det, och ändå har det legat kvar i byrålådorna? Jag tror att Maud Olofsson känner igen sig i den beskrivningen, att det har hänt en och en annan gång. Det håller på att bli samma sak här. Det arbetas inte aktivt med frågorna. Vi ser inte resultatet. Man måste kunna mäta.
Om något ska vara rimligt måste man kunna mäta att man har vidtagit en åtgärd och att den har inneburit en viss förändring. Men i det här fallet kan man inte mäta något positivt. Man kan bara mäta något negativt. Vi lyssnar på Maud Olofsson som upprepar samma sak: Den här regeringen har den högsta ambitionen. Den här regeringen ska göra mer än vad den förra regeringen gjorde, och vi är mycket bättre än den förra regeringen på det här.
I verkligheten har den nuvarande regeringen inte gjort något mer än att tillsätta ett regelråd. Det må vara att det är positivt. Men när ska vi få se något resultat från Regelrådet? När ska vi se att det händer något för de enskilda företagen? När ska vi se att det finns något innehåll och inte bara är prat i regeringens politik?
Det är också så, näringsministern, att de åtgärder som skulle spara väldigt mycket pengar till företagen, enligt de utredningar som har gjorts, ofta är sådana som omfattar väldigt få företag. Jag har tidigare i debatten nämnt reglerna som gäller elsäkerhetslagen som omfattar väldigt få företag men är väldigt dyra. Men det omfattar få företag.
Det ger en stor effekt om man förändrar det. Det jag tror är viktigt i sammanhanget och mest angeläget är att få fram de åtgärder som de flesta företagen kan känna igen sig i, inte bara några företag som arbetar i en speciell bransch under speciella förutsättningar utan där man kan se att det blir förändringar.
Jag vill avslutningsvis nämna att jag under sommaren har bläddrat i den förra regeringens skrivelse om regelförenklingar. Beklämmande kanske man inte ska säga utan att det är uppmuntrande att se att det inte är så stora skillnader på de två skrivelserna. Det är ungefär samma område som man rör sig i. Det är ungefär samma åtgärder.
Antalet åtgärder är något fler i den nuvarande regeringens skrivelse, men man konstaterar också när det gäller den skrivelsen att inte särskilt mycket har hunnits med. Då är min fråga till Maud Olofsson: När tänker Maud Olofsson leverera ett antal åtgärder som man kan pricka av och se att nu har man gått åt rätt håll och inte som hittills åt fel håll?