KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Thuresson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till den här interpellationen är korruptionens extremt negativa inverkan på utveckling och människors välstånd. Regeringen visar sällan intresse för att tänka nytt i biståndspolitiken, men inom ett område har regeringen trots allt gjort en välkommen positionsförflyttning.
Det gäller hur Sverige och svenskt bistånd ska förhålla sig till de länder där den demokratiska utvecklingen går åt fel håll. Fru talman! Jag citerar nu direkt från regeringens budget för biståndet: "Mot bakgrund av den negativa demokratiska utvecklingen i många länder, ser regeringen över hur ökade krav kan ställas på de länder som mottar svenskt bistånd att leva upp till rättsstatens principer och mänskliga rättigheter.
Som utgångspunkt ska stödet till staten minska vid en negativ utveckling vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati." Fru talman! Det är viktigt att svenskt bistånd kommer med krav och att Sverige tydligt signalerar att man kommer att avsluta eller förändra biståndet om kraven inte uppfylls. När ett land utvecklas i helt fel riktning vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter kan inte svenskt bistånd fortsätta som om ingenting har hänt. Fru talman!
Det som regeringen beskriver i sin budget, som jag precis citerade, kallas ibland mer-för-mer- eller mindre-för-mindre-principen. Att regeringen har aviserat att man ska arbeta efter den principen är välkommet. Statsrådet får gärna svara på hur arbetet går med att ställa om biståndet efter denna nya inriktning.
Det är såklart bra, även om det borde vara självklart, att regeringen har med mål om minskad korruption i en så kallad majoritet av strategierna för biståndet. Det väcker dock frågan varför mål om minskad korruption inte finns med i samtliga strategier. Fru talman! Den här interpellationen handlar inte enbart om skattepengar som på grund av korruption hamnar i fel fickor.
Låt mig bara säga det uppenbara: När korruption innebär att biståndspengar, alltså skattebetalarnas pengar, hamnar fel är det allvarligt nog och någonting som regeringen måste ta på största allvar. De pengar vi lägger på bistånd ska gå till rätt saker. Där ska vi ha kontroll. Där ska vi ha inflytande. De pengar vi lägger på bistånd ska inte försvinna i korruption. Eftersom korruptionsskandalerna har varit så många vittnar det om att kontrollen inte har varit tillräcklig.
Det är givetvis inte acceptabelt, och regeringen är ytterst ansvarig. Men den här interpellationen handlar främst om korruptionens extremt negativa inverkan på utveckling och välstånd.
Därför önskar jag fråga statsrådet om han ser vikten av att samma princip som gäller för utvecklingen i fråga om demokrati och mänskliga rättigheter, alltså mer-för-mer- eller mindre-för-mindre-principen, bör gälla också för graden av korruption i ett land. Om korruptionen inte minskar kommer alltså svenskt bistånd att minska. Fru talman! Det skulle innebära att Sverige tar korruptionens extremt negativa inverkan på allvar.
Magdalena Thuresson (M):
Statsrådet missade att svara på frågan varför mål om minskad korruption inte är inkluderat i samtliga av de nyligen beslutade strategierna. Bakgrunden till den här interpellationen är som sagt korruptionens negativa inverkan på utveckling och människors välstånd. Siffror från Världsbanken och Världshälsoorganisationen visar att det finns ett samband mellan det som kallas healthy life years och control of corruption.
Det finns också ett tydligt samband mellan ett lands tillväxt och bnp och graden av korruption. På en presentation som hölls för utrikesutskottet förra veckan presenterades siffror, också från Världsbanken, som visade att det till och med finns ett tydligt samband mellan hur nöjd man som medborgare är med livet och graden av korruption i landet.
Även Sida hänvisar på sin hemsida till ny forskning som visar att korruptionen har mer allvarliga och långtgående konsekvenser än vad man tidigare trott. Korruption hämmar ekonomisk tillväxt och hejdar fattiga länders utveckling och fattigdomsbekämpning. Det leder i sin tur till försvagad tillit bland medborgare, till att demokratin urholkas och till att den negativa spiralen riskerar att fortsätta nedåt.
Jag har tidigare bett riksdagens utredningstjänst att titta närmare på korruptionen inom biståndet, och då har man bland annat hänvisat till boken Corruption and Development Aid . En av slutsatserna som kan dras av boken är att i länder där korruptionen är hög och där regeringens politik inte är särskilt inriktad på fattigdomsbekämpning riskerar biståndet att hålla denna regering under armarna och ge utrymme att fortsätta en icke utvecklingsfrämjande politik.
Bistånd där det förekommer utbredd korruption kan således ha en negativ effekt för det resultat man vill uppnå med biståndet. Att motverka korruption är därför helt centralt för att biståndet ska kunna göra det som det är avsett för, det vill säga bidra till utveckling.
Om statsrådet inser korruptionens extremt negativa inverkan på utveckling borde han vara beredd att låta principen som man har aviserat att man ska arbeta efter vad gäller utvecklingen av mänskliga rättigheter och demokrati också gälla utvecklingen av graden av korruption i de länder där Sverige ger bistånd. Fru talman! Låt mig säga det uppenbara: Gör vi som vi alltid har gjort blir det också som det alltid har blivit.
Vad jag efterfrågar i denna interpellationsdebatt är inte enbart olika biståndsprojekt vars tematiska inriktning är att minska korruptionen, utan jag undrar också om statsrådet är beredd att använda samma princip som man har aviserat att man ska använda för demokrati och mänskliga rättigheter.
Magdalena Thuresson (M):
Den princip som regeringen har sagt att man ska arbeta efter vad gäller mänskliga rättigheter och rättsstatens principer är: "Som utgångspunkt ska stödet till staten minska vid en negativ utveckling vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati." Min fråga är som sagt om statsrådet kan tänka sig att arbeta efter samma princip vad gäller graden av korruption. Statsrådet sa att det är väldigt lite statligt samarbete.
Det är en sanning med modifikation. Ett exempel är Tanzania. Om jag minns den rapport jag läste rätt skickades 2019 nästan 40 procent av biståndet till landet i samarbete med statliga aktörer. Sverige har biståndssamarbete med ett flertal länder där korruptionen är utbredd.
Exempelvis skriver Sida själva så här om Kenya på sin hemsida: "Korruptionen är genomgripande, systematisk och strukturell. Den gynnar mäktiga grupper och skadar särskilt de människor som lever i fattigdom. Enligt Transparency Internationals granskning av länders korruption ligger Kenya på plats 124 av 180 länder." Kenya är ett av de länder där regeringen har fattat beslut om en ny strategi för biståndet.
Den nya strategin gäller från 2021 till 2025 och omfattar 1,75 miljarder. Det är otroligt mycket pengar. Att arbeta efter principen om "mer för mer" och "mindre för mindre" inom biståndet vad gäller graden av korruption hade varit viktigt, både för att säkerställa att inga skattebetalares pengar ska riskera att försvinna i korruption och för att visa att regeringen tar den negativa inverkan korruptionen har på utveckling på allvar.
Att ta den negativa inverkan korruptionen har på utveckling och människors välstånd på allvar är någonting jag tror att de flesta förväntar sig att ministern för internationellt utvecklingssamarbete ska göra.
Magdalena Thuresson (M):
Statsrådet ser inte någon koppling mellan enprocentsmålet och att det faktum att ett instrument är kostnadseffektivt ses som en utmaning av Sida. Om man inte ser problemen är det svårt att göra någonting åt dem. Jag tror att de flesta anser att det är en stor skandal att kostnadseffektivitet ses som en utmaning. För dem som inte känner till Riksrevisionens granskningsrapport tänkte även jag läsa några rader ur den, fru talman.
Rapporten illustrerar verkligen vilka konsekvenser enprocentsmålet leder till. Jag läser från sidan 40 och kapitel 4.4, Utmaningar i användningen av garantier. Där kan vi läsa följande: "Större delen av Sidas verksamhet handlar om att genomföra strategierna genom att betala ut medel till lämpliga aktörer som genomför biståndsinsatser.
Att ställa ut garantier genererar dock inga, eller relativt små, utbetalningar av bistånd. Detta skapar en spänning mellan att nå utbetalningsmål och mobilisera kapital via garantier, enligt flera medarbetare på Sida."
Några rader längre ned står följande: "Flera medarbetare på såväl strategiansvariga enheter som på garantienheten menar dock att det finns en större press att betala ut biståndsmedel än att mobilisera kapital. Detta innebär till exempel att utbetalningar följs upp mer noggrant, enligt medarbetarna. Därför upplever medarbetarna att incitamenten är starkare att använda andra instrument än garantier i strategigenomförandet."
Jag upprepar: Detta skapar en spänning mellan att nå utbetalningsmål och att mobilisera kapital, fru talman, och flera medarbetare upplever att det finns en press att betala ut biståndsmedel.
Ser inte statsrådet att enprocentsmålet leder till att kostnadseffektivitet ses som en utmaning och att det leder till att det finns en press att betala ut pengar framför att mobilisera kapital? Ser inte statsrådet att enprocentsmålet i detta fall leder till att en kostnadseffektiv metod som inte genererar stora utbetalningar av skattemedel samtidigt som den säkerställer stora kapitalflöden till utvecklingsprojekt riskerar att bortprioriteras?
Och, fru talman, står statsrådet fast vid sitt uttalande om att detta med att enprocentsmålet leder till att Sida prioriterar utbetalningar framför garantier är någonting som Moderaterna har hittat på?
Magdalena Thuresson (M):
Det är en central fråga som inte har besvarats i den här interpellationsdebatten, och det är om statsrådet tycker att de utmaningar som beskrivs i rapporten är problematiska. Statsrådet ser uppenbarligen inte de negativa effekter som enprocentsmålet medför. Det gör Moderaterna. Därför har vi föreslagit en annan budgeteringsprincip för biståndet, där målet inte är att göra av med en viss andel av bni varje år.
Jag har full respekt för att man gör olika budgetprioriteringar, men jag tycker att det är anmärkningsvärt att statsrådet inte kan se nackdelarna med enprocentsmålet och konstatera att Moderaternas modell med en flerårig budgetram för biståndet är bättre. En ram skulle ju i teorin kunna förses med hur mycket pengar som helst. Vill man fortsätta att anslå dubbelt så mycket pengar till bistånd som till polisen kan man göra det även med en ram.
Jag tycker att det är en felaktig budgetprioritering, och jag och statsrådet kan vara överens om att vi inte är överens när det gäller vilken summa vi ska lägga på bistånd. Även statsrådet borde dock kunna se de negativa effekter dagens budgeteringsmodell i form av enprocentsmålet leder till. Men ser man inte problemet är det svårt att göra någonting åt det.
Garantier är ett fantastiskt instrument som rätt hanterat kan göra stor skillnad, och det är helt oacceptabelt att detta effektiva instrument bortprioriteras för att det inte gör av med tillräckligt med pengar. Biståndet är i stort behov av reformer, och kostnadseffektivitet borde ses som en ledstjärna, inte en utmaning. Fru talman!
Moderaterna har flera reformer för ett mer effektivt bistånd, men det krävs som sagt att man också ser problemen för att kunna göra något åt dem.
Magdalena Thuresson (M):
Jag riktar min fråga till civilministern. I går kom beskedet att Sidas huvudkontor ska flytta till Sundbyberg. Turerna kring flytten har, som min kollega Hans Wallmark nämnde, varit många, och det framgår nu med all tydlighet att regeringens beslut om att utlokalisera myndigheten från nuvarande lokaler inte var genomtänkt. Frågorna är många.
Vad har kostnaden för flytten av Sidas huvudkontor, Sveriges troligtvis dyraste adressändring, varit hittills, och vad kommer slutnotan att landa på? Peter Eriksson motiverar beslutet om utlokalisering av Sidas huvudkontor med att statlig närvaro i hela landet är en fråga om legitimitet. Låt mig poängtera att hur regeringen prioriterar att spendera skattemedel onekligen också är en fråga om legitimitet.
Tycker civilministern att det är en rimlig prioritering att lägga miljonbelopp på att flytta Sidas huvudkontor 17 kilometer?
Magdalena Thuresson (M):
Jag har en allmänpolitisk fråga. Trots regeringens löften om fler poliser är i dag polistätheten lägre än för tio år sedan, och den svenska polistätheten är bland de lägsta i EU. I dag står var femte plats på polisutbildningen tom. Polisyrket är ett av de mest hedersamma yrken man kan välja och bör också avlönas därefter.
Höjs inte attraktiviteten för polisyrket kommer inte målet om 10 000 fler polisanställda att nås. Politik handlar om att prioritera. Det kan i sammanhanget nämnas att regeringen väljer att lägga nästan dubbelt så mycket pengar på internationellt bistånd som på polisen.
Moderaterna prioriterar annorlunda och har bland annat föreslagit en särskild lönesatsning för polisen, betald polisutbildning där studieskulden skrivs av efter fem år i tjänst och åtgärder för att återanställa pensionerade poliser. Min fråga till Isabella Lövin är: Varför gör inte regeringen mer för att höja attraktiviteten för polisyrket?
Magdalena Thuresson (M):
Jag har en fråga till statsrådet Per Olsson Fridh. Svensk utrikespolitik ska ta sin utgångspunkt i svenska värderingar och svenska intressen. I svenska intressen ligger exempelvis att upprätthålla den reglerade invandringen och att en person som har fått ett utvisningsbeslut också ska lämna Sverige. Ett nej måste vara ett nej.
Både Migrationsverket och Polismyndigheten pekar på att verkställigheten till ett flertal länder försvåras av att länderna vägrar att ta emot sina egna medborgare. Det är länder som samtidigt också får bistånd från Sverige. Om ett land genom att inte medverka till att ta emot sina egna medborgare är med och skapar ett växande skuggsamhälle i Sverige, är det också rimligt att Sverige omprövar biståndet till det landet.
Jag är övertygad om att de flesta människor anser detta fullt rimligt och att det är konstigt att så inte redan sker. Är regeringen beredd att stoppa biståndet till länder som vägrar att ta emot sina egna medborgare som har blivit utvisade från Sverige?
Magdalena Thuresson (M):
Jag har en fråga till miljö- och klimatministern om plastpåseskattens effekter. Skatten har slagit hårt mot hållbara matkassar som är tillverkade av återvunnen eller nedbrytbar plast, och försäljningen av avfallspåsar som är tillverkade utomlands har ökat. Det har även i medier rapporterats om att andelen lösa sopor i sopkärl har ökat eftersom färre använder plastpåsar och sorterar sitt avfall och fler slänger soporna rakt ned i kärlen.
Det har lett till att en ökad mängd sopor fångas av vinden när kärlen töms. Det finns alltså en klar risk för mer plast i naturen efter skattens införande. Med anledning av detta önskar jag fråga miljö- och klimatministern om han är nöjd med skattens effekter och om regeringen avser att fortsätta med plastpåseskatten, vars effekt riskerar att vara att det blir mer plast i naturen.
Magdalena Thuresson (M):
Det var många delar i Tomas Eneroths anförande som jag gärna hade kommenterat, men jag får återkomma i mitt anförande efter replikskiftena. Det var intressant att lyssna på Tomas Eneroths anförande. Vi kan ju få intrycket, herr talman, att Socialdemokraterna står bakom enprocentsmålet. Men det gör man inte.
Vad man inte heller gör är att föreslå några som helst reformer för biståndet. Finns det några nya idéer? Finns det några förslag om hur det här politikområdet kan utvecklas och förbättras? Svaret när jag läser ert särskilda yttrande i betänkandet är nej. Ingenting ska förändras. Allt ska vara som det alltid har varit.
Det är helt uppenbart att Socialdemokraterna inte har någon politik för biståndet. Och, herr talman, så sent som i våras använde man biståndet som en budgetregulator. Herr talman! Utöver att använda biståndet som en budgetregulator, har Socialdemokraterna några idéer om hur biståndet ska kunna utvecklas och förbättras?
Magdalena Thuresson (M):
Denna fixering vid just att utbetala en viss andel av bni. Jag kan försäkra alla som följer debatten att regeringen har högre ambitioner för biståndet än att göra av med en viss summa pengar. Vad man väljer att göra med svenska skattebetalares pengar, som inte läggs på angelägna åtaganden i vårt land, spelar roll. Hur man använder biståndet spelar också roll.
Jag konstaterar att Tomas Eneroth är svarslös. Det finns inte någon ny idé för hur man kan utveckla biståndet. Det handlar bara om att göra av med en viss summa pengar. Jag beklagar det. Jag vill passa på att ställa en annan fråga.
Jag noterade i ledamot Tomas Eneroths anförande att det fanns en viss raljerande ton att man i biståndspolitiken skulle ha ett för regionalt perspektiv.
Jag vill ge Tomas Eneroth möjlighet att förklara, utveckla och svara på frågan om Socialdemokraterna delar uppfattningen att under de kommande åren bör Ukraina vara det största mottagarlandet av svenskt bistånd. Det pågår ett krig i vår absoluta närhet. Det kommer självklart att få konsekvenser också för svensk biståndsbudget.
Delar Socialdemokraterna bilden av att Ukraina ska vara det största mottagarlandet av svenskt bistånd, eller tycker man att det är att ha ett för regionalt perspektiv?
Magdalena Thuresson (M):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve, för frågan! I mitt anförande och i regeringens budget framgår tydligt vilka prioriteringar regeringen har. Jag nämnde flickors och kvinnors fulla åtnjutande av mänskliga rättigheter, civilsamhällets möjlighet att verka och också en särskild satsning för fria val.
Politiska prioriteringar inom biståndet är alltså demokrati, mänskliga rättigheter, rättsstatens principer och flickors och kvinnors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna.
Magdalena Thuresson (M):
Konsekvenserna av det som regeringen nu gör, det vill säga lämnar utbetalningsmål och fokuserar på innehåll, är att vi kan komma bort från den otroliga fixeringen vid att göra av med "rätt" summa pengar. Då kan vi fokusera på att det vi gör är effektivt och leder till resultat och ha en diskussion om vad vi faktiskt ska göra med vårt bistånd.
Strategierna löper på. En del löper ut vid årsskiftet, och andra har längre löptid. Alla strategier har lång löptid, men en del löper alltså ut nu och andra kommande år. Detta är föremål för löpande beredning och översyn.
Det finns både landstrategier, tematiska strategier och strategier till stöd för multilaterala organisationer, och det är möjligt att de kan organiseras på ett annat sätt. Vad gäller innehåll är både demokrati, rättsstatens principer och mänskliga rättigheter en politisk prioritering, precis som kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna.
Magdalena Thuresson (M):
Låt mig börja med att säga några ord om utveckling. Det är inte först och främst bistånd som skapar hållbar utveckling och välstånd, utan det är ekonomisk tillväxt och handel.
Biståndet kan spela en mycket viktig roll för människor i absolut nöd och skapa förutsättningar för ekonomisk tillväxt, men det som skapar utveckling är inte först och främst bistånd utan ekonomisk tillväxt och handel. Därför är det viktigt att skapa större synergier mellan handelspolitiken och utvecklingspolitiken, så att det kan leda till utveckling.
Enprocentsmålet har lett till att det har varit en press att göra av med "rätt" summa pengar. Detta har visats i rapporter från Eba. I mitt anförande hänvisade jag till Riksrevisionens granskning av garantiinstrumentet, och om jag inte minns helt fel var Janine Alm Ericson statssekreterare på UD med ansvar för biståndsfrågor när granskningen kom.
Där konstaterades att utbetalningsmålet leder till en spänning mellan att nå utbetalningsmålet och att mobilisera kapital via garantier samt att flera medarbetare kände en större press på att betala ut biståndsmedel än på att mobilisera kapital. Tycker Janine Alm Ericson och Miljöpartiet att detta är ett klokt sätt att hantera skattebetalarnas pengar och att det är effektivt bistånd?
När det gäller garantiinstrumentet säger Sida att en biståndskrona mobiliserar annat kapital och andra kapitalflöden som annars inte skulle kommit till. En biståndskrona kan alltså generera ett kapitalflöde på 7 kronor och kan alltså skapa mycket mer. Det är ett fantastiskt effektivt bistånd som vi borde använda mycket mer men som Riksrevisionen konstaterade inte används tillräckligt mycket därför att det finns en press att betala ut pengar.
Magdalena Thuresson (M):
Janine Alm Ericson frågar vad som ska göras för långsiktighet, transparens och effektivitet.
I budgeten finns ett avsnitt som handlar om politikens inriktning, och där kan man läsa bland annat att man med utgångspunkt i bland annat Statskontorets och Ekonomistyrningsverkets gemensamma rapporter och flera Riksrevisionsgranskningar avser att titta på hur man kan förenkla, förtydliga och effektivisera både styrning och uppföljning av biståndet. Det är ett exempel.
Det är väldigt glädjande om Miljöpartiet också vill se en ambitionshöjning för biståndet och komma bort från att bara fokusera på hur mycket pengar vi gör av med och faktiskt se till vilket resultat vi får.
Problemet med debatten kring enprocentsmålet är ju att vi varje år i december bara diskuterar hur mycket pengar vi ska göra av med nästa år: Är det 0,91 som Socialdemokraterna lägger, eller är det 0,88 som regeringen lägger? Väldigt sällan stannar vi upp och tänker: Vad har vi gjort de senaste fem åren? Vad har vi fått för resultat? Hur mycket pengar har vi gjort av med, och vad har det lett till?
Den diskussionen finns det aldrig tid för; den förs väldigt sällan, för man är så fokuserad på frågan om exakt hur stor andel av bni vi ska göra av med nästa år. Det är ovärdigt gentemot skattebetalarnas pengar och det här utgiftsområdet att behandla biståndet på det sättet. Jag tycker att det vore väldigt bra om också Miljöpartiet kunde släppa hetsen kring exakt vilken andel av bni vi ska göra av med.
Janine Alm Ericson sa ju här att Miljöpartiet också står för en ambitionshöjning. Då ställer jag gärna samma fråga som jag ställde till Tomas Eneroth i ett tidigare replikskifte: Vilka reformer - inte kopplat till andel av bni - för att förbättra och effektivisera biståndet föreslår Miljöpartiet?
Magdalena Thuresson (M):
Tack, Anna Lasses, för fina ord i början av repliken och bra frågor. När det gäller processen var det egentligen inte någon stor skillnad på den här processen jämfört med hur tidigare processer har varit. Biståndet styrs genom budgeten som vi antar nu och genom strategier och regleringsbrev.
Den stora skillnaden är att vi lämnar just fokuseringen på bni och förser det med en treårig budgetram. Det har ju flera partier gått till val på. Moderaterna har stått i den här talarstolen och pläderat för den modellen länge. Vi vann valet, och därför blir det en annan inriktning på biståndet.
Men själva budgetprocessen skiljer sig inte från tidigare år, utan biståndet styrs genom strategier och regleringsbrev. När det sedan gäller målet för utgiftsområde 7 är det ju att bidra till bättre levnadsvillkor för människor i fattigdom och förtryck. Det är ett helt enigt utskott som står bakom det målet för utgiftsområdet.
Då frågar Anna Lasses hur det går ihop. Jo, till exempel genom att regeringen avser att kunna se över biståndet till länder som exempelvis inte tar emot sina egna medborgare som har blivit utvisade från Sverige. Och då vill jag bara säga att det inte finns någon konflikt. Vi har inte bistånd till alla världens länder. Vi måste inte ha bistånd till alla världens länder.
I alla länder där vi har bistånd har vi heller inte bistånd till alla regeringens prioriteringar, utan det ser olika ut. Vi ger inte bistånd till alla länder, och vi ger inte bistånd till precis allt i alla länder. Om man inte är beredd att se över biståndet . Jag förstår att min talartid är slut, så jag får återkomma, herr talman.