Sven Otto Littorin (M):
Det gläder mig att Sylvia Lindgren såg intervjun i fråga. Det är rätt. Jag tycker att min uppgift är att varje dag tänka på jobben. En annan sak som jag också försöker tänka på varje dag är den så kallade Beveridgekurvan. Det gäller då sambandet mellan vakansgraden i ekonomin och den totala arbetslösheten. Det illustrerar så att säga matchningsproblemet på arbetsmarknaden. Där har vi under en lång rad år rört oss utåt - från origo och utåt - vilket betyder att matchningen har fungerat allt sämre.
Vår målsättning är att vi också i denna del ska röra oss inåt. Det betyder att vi både minskar arbetslösheten och ser till att vi inte har så många vakanser utan att vakanserna fylls genom att arbetslösa kommer i arbete. Detta är ett viktigt sätt att liksom illustrera att arbetsmarknadens funktionssätt är gott. Jag återkommer lite grann till det. När det gäller Försäkringskassan har vi ju inte ministerstyre i det här landet, utan myndigheterna har själva fattat de beslut som följer av regleringsbrev och annat.
Jag kan bara konstatera att det belopp som Försäkringskassan äskat men inte fått uppgår till i storleksordningen 200 miljoner kronor. Det ska ställas i relation till den miljard som Försäkringskassan har fått för att frigöra prioriterade områden fram till år 2007 genom effektiviseringar till följd av förbättrade styrförutsättningar. Dessutom är det så att för att minska den ekonomiska belastningen på Försäkringskassan har regeringen beslutat att utöka anslagskrediten för Försäkringskassan med 6 procent.
Det motsvarar 300 miljoner kronor - detta sagt för att få den saken klargjord. I övrigt är det när det gäller de diskussioner som vi tidigare hade här med Hillevi Larsson och Jasenko Omanovic bara att konstatera att min utgångspunkt inte är att myndigheter alltid är perfekta när de fått en viss påse pengar.
Det finns alltid, och bör också finnas, ett omvandlingstryck i meningen att man ska fokusera på de kärnuppgifter man har. Jag håller med om att det finns en väldigt viktig uppgift som Försäkringskassan och Ams nu har gemensamt. Det är just att jobba med det som framför allt Hillevi Larsson belyser. Det gäller då dem som befunnit sig långt borta från arbetsmarknaden. Vi har nu haft försöksprojektet Pila, bland annat i Västerås - ett samarbetsprojekt mellan de båda myndigheterna.
Jag välkomnar det och tycker att det är en viktig del av omprövningen av myndigheternas arbetsfunktion som jag hoppas kunna titta mycket mer noga på också framöver. Någonstans tycker jag att utgångspunkten är att den som så att säga befinner sig i det långa utanförskapet naturligtvis inte har lika lätt som vi som sitter här att leta rätt på information eller slussa sig mellan olika myndigheter.
På något sätt är det vårt ansvar att försöka organisera myndigheterna på ett sådant sätt att den här personen möts både med värdighet och respekt och med hjälp för att så snabbt som möjligt kunna komma tillbaka i arbete. Där tror jag att vi i grunden är överens. Då gäller det att försöka hitta former för det på olika vis. Men det är inte riktigt samma sak, tycker jag, som att säga att bara för att det såg ut som det gjorde förra året är det därmed perfekt och klart och ska aldrig tittas på. Fokus ska alltså vara på kärnuppgifterna.
I det arbetet - för att återkomma till den grundläggande interpellationen från Sylvia Lindgren - finns på det här området trygghetsavtalet och Trygghetsstiftelsen som ju kommer in under uppsägningstiden och som visar på ett väldigt gott resultat för den som riskerar att hamna utanför på grund av nämnda förutsättningar.
I grunden är jag dock skeptisk till att ha en arbetsmarknadspolitik som så fort man omdefinierar, omprioriterar eller jobbar med organisationsutveckling innebär garanterad anställning hos staten. Så kan det heller inte vara. Sammantaget tror jag att regeringens ekonomiska politik och organisationsförbättringar för att se till att få myndigheterna att fungera bättre måste vägas ihop. Då ser man ett positivt resultat.