KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magnus Persson (SD):
Jag vill börja med att säga att man älskar Melodifestivalen om man kommer från Bromölla och är sverigedemokrat. Anledningen får Alireza Akhondi själv lista ut. Det är intressant att diskutera arbetsmiljöproblem och att ha en arbetsmiljödebatt med Centerpartiet nu för tiden. Vi har ju kunnat läsa om hur det står till inom Centerpartiet och om hur Centerpartiets syn på arbetsmiljöpolitik, fackföreningar och övrigt har varit genom åren.
Man har haft en partiledare som varit ledande i kampanjen Fuck facket. Jag tänker inte översätta det i den här kammaren, för det passar sig inte - ni får själva översätta det och se vad det handlar om. Centerpartiet är väl inget parti som sticker ut just i den här frågan. Om man tittar på Centerpartiets förslag ser man att det är ganska tunt på det här området.
Även när arbetsmarknaden går i en riktning som gör att det krävs mycket engagemang på arbetsmarknaden väljer Centerpartiet att kraftigt skära ned anslaget till Arbetsmiljöverket i sin budget - det handlar om 25 miljoner det här året, 50 miljoner 2023 och 75 miljoner 2024. Man gör detta i en tid då arbetslivskriminaliteten ökar och då vi har en arbetskraftsinvandring där folk utnyttjas.
Arbetsmiljöverket behöver alla resurser, men ändå vill Centerpartiet skära ned Arbetsmiljöverkets resurser. Motiveringen är att man vill finansiera och prioritera reformer i sin budget. Jag skulle gärna vilja höra vilka reformer Centerpartiet anser är viktigare än ett bra arbetsmiljöarbete.
Magnus Persson (SD):
Jag ska inte kommentera det första som Alireza Akhondi nämnde här. Det är ingenting som jag vet någonting om. Jag bara läser och tar del av det som står i tidningarna, som tydligen är sant eftersom Alireza Akhondi reagerar på det här viset. Men det är inte det som den här debatten ska handla om. Den här debatten handlar om AU10 och arbetsmiljö. Jag har fortfarande inte fått svar på varför man väljer att skära ned anslaget till Arbetsmiljöverket och hur man motiverar detta.
Man skriver till exempel i betänkandet att man prioriterar reformer, men det måste ju bli konsekvenser för Arbetsmiljöverket. I sin egen budget tilldelar man Arbetsmiljöverket ett nytt uppdrag att samordna mer med polisen. Nya uppdrag kostar pengar, men ändå vill man skära kraftigt i Arbetsmiljöverkets budget. När vi har en arbetsmarknad som ser ut som den gör och som har stora problem anser jag att det är fel väg att gå att skära ned anslaget till den myndighet som är ledande i att hantera dessa problem. Jag vill gärna höra hur Alireza Akhondi ser på detta.
Han får gärna motivera varför man gör de här stora nedskärningarna på Arbetsmiljöverket, för det svarade han inte på i sin första replik.
Magnus Persson (SD):
Tack, Johan Andersson, för ett väldigt bra anförande! När jag lyssnar på Johan Andersson från Socialdemokraterna hör jag att vi är överens i många frågor. Det gäller till exempel utstationeringsfrågorna - ett förslag som aldrig hade gått igenom utan Sverigedemokraternas stöd och engagemang i frågan. Jag ska ställa ett par frågor angående tillträdesrätten gällande de regionala skyddsombuden.
Det är bra att vi har en utredning på plats, och det är bra att Johan Andersson tänker ta tag i frågan om han sitter i nästa regering. Och även om han inte sitter i nästa regering lovar jag att jag ska driva frågan om jag sitter i den. En fråga jag vill ställa till Johan Andersson är: Varför säger man nej till att ge de regionala skyddsombuden, som till stor del är avlönade av staten, tillträde till samtliga Sveriges arbetsplatser?
Varför låser man upp sig vid att det ska finnas någon form av kollektivavtal eller fackligt medlemskap på arbetsplatsen? Som det ser ut i dag i Sverige när det gäller utvecklingen på våra arbetsplatser är det väldigt många löntagare som står utan avtal - tyvärr. Jag tycker också att det är synd, för jag håller med Johan om att vi behöver ha avtal eller avtalsliknande villkor. Men det är många som står utanför. Ska de lämnas helt åt sidan? Ska de inte få rätt till ett skyddsombud som kan gå in på deras arbetsplats?
Varför vill inte Socialdemokraterna gå hela vägen? Det är ganska enkelt. Det är en enda liten skrivelse det handlar om.
Magnus Persson (SD):
Jag vet inte riktigt om jag fick svar på frågan. Jag håller givetvis med Johan Andersson om att det är parterna som sköter förhandlingarna. Vi står bakom den svenska modellen, både jag och Johan Andersson, så det är inga konstigheter med det. Men vi har en arbetsmarknad som ser annorlunda ut i dag. Det finns många arbetsplatser där det inte finns kollektivavtal eller kollektivavtalsliknande villkor. Varför ska inte de få bli en del av det arbetsmiljöarbete som regeringen anser vara så viktigt?
De regionala skyddsombuden lämnas utanför här. De kommer inte in på dessa arbetsplatser, för där finns ingen koppling till den fackliga organisationen. Det är det som är det stora problemet här. Socialdemokraterna driver en politik där allting ska vara kopplat till den fackliga organisationen. Jag kan se till mig själv. Jag har 26 års erfarenhet och flera år bakom mig som skyddsombud. Men när jag är färdig här i Sveriges riksdag kanske jag vill åka tillbaka till min byggarbetsplats.
Om mina kollegor då vill ha mig som skyddsombud igen kommer jag att bli nekad detta, för det är den politiska kopplingen som är avgörande. Det anser jag vara ett problem på en modern arbetsmarknad. Alla ska med. Alla ska få ta en del av arbetsmiljöarbetet. Men så ser det inte ut i dag, och så kommer det inte att bli med de förslag som Johan Anderssons parti lägger fram. Varför vill ni inte gå hela vägen, framför allt när det gäller de regionala skyddsombuden? Dessa avlönas av staten till 50 procent i dag.
Varför ska inte de få gå in på alla arbetsplatser i Sverige utan förbehåll? Som det är nu ställer vi tusentals löntagare utanför. De får inget skydd över huvud taget med den politik som regeringen driver. Det tycker jag är synd och beklämmande. Vi måste anpassa arbetsmiljöarbetet efter en modern arbetsmarknad och inte stå kvar och stampa i gamla hjulspår.
Magnus Persson (SD):
All offentlig makt i Sverige utgår från folket, och riksdagen är folkets främsta företrädare. Det står i regeringsformen, den grundlag som utgör grunden för vår demokrati - något som tyvärr mer och mer är ett minne blott då alltmer makt i ett allt högre tempo förskjuts till Bryssel och EU.
Riv upp fördragen och ge mer makt till EU-parlamentet, uppmanar federalisterna Macron och von der Leyen efter ett drygt års framtidskonfererande i EU. Det handlar exempelvis om att slopa medlemsländernas vetorätt och att ge EU-parlamentet rätten att föreslå lagar och folkomröstningar och framför allt få makten över EU:s budget. Fru talman!
Detta är en skrämmande utveckling där målet är skapandet av Europas förenta stater, där staternas självbestämmande alltmer suddas ut i ett allt högre tempo. Fru talman! Sverigedemokraterna anser att ett europeiskt samarbete i första hand bör vila på mellanstatlig grund och att Sverige bör delta i den mån det från svenskt perspektiv är lämpligt.
EU bör å sin sida framför allt fokusera på den inre marknaden och på att skapa och bibehålla förutsättningar för handel och utbyte över nationsgränserna. EU har sedan Sverige anslöt sig vuxit till ett stort politiskt och byråkratiskt projekt, vilket inneburit att vi förlorat mycket makt till beslutsfattare i Bryssel.
Utvecklingen har skett successivt och utan att svenska folket fått ta ställning. Fru talman! Sverigedemokraterna har varnat för att införandet av en social dimension i Europasamarbetet även kommer att leda till lagstiftning inom området. Men när den sociala pelaren beslutades 2017 avfärdades vår kritik eftersom den sociala pelaren i sig inte är rättsligt bindande.
Trots detta har EU-kommissionen presenterat flera lagstiftningsförslag som motiveras med att den sociala pelaren ska förverkligas. Arbetsvillkorsdirektivet är ett av dem. Direktivet syftar till att införa nya minimivillkor i EU, som lägger ett gemensamt golv för anställdas rättigheter inom EU. Fru talman!
Vi ser främst två problem med den sociala pelaren och de lagstiftningsförslag som är sprungna därur. För det första anser vi att de frågor som lyfts fram i den sociala pelaren är nationella frågor där respektive medlemsland självt måste avgöra både inriktningen och vilka resurser som avsätts för genomförandet, eftersom reformer inom det sociala området generellt tenderar att medföra stora kostnader.
För det andra anser vi att förslag av den här karaktären inom det arbetsmarknadspolitiska området riskerar att hota den svenska modellen, särskilt eftersom konsekvenserna är svåröverskådliga. I Sverige hanteras villkoren på arbetsmarknaden av arbetsmarknadens parter. Vi värnar den ordningen och yrkar därför avslag på regeringens lagstiftningsförslag och bifall till vår reservation l. Det är dags att utmana EU lite. Vi ser det i andra utskott.
I miljö- och jordbruksutskottet sitter en majoritet som utmanar EU när det gäller frågan om vargens vara eller icke vara. Jag tror att vi skulle kunna göra samma sak i arbetsmarknadsutskottet.
Magnus Persson (SD):
Sverigedemokraterna konstaterar att bakgrunden till regeringens förslag är att partierna bakom det så kallade januariavtalet kom överens om att förändra arbetsrätten med syftet att anpassa regelverket efter dagens arbetsmarknad. I överenskommelsen ställdes vissa grundläggande krav.
Partierna ställde bland annat krav på utökade undantag från turordningsreglerna, lägre kostnader vid uppsägning och ökad flexibilitet för företagen. Ett bakomliggande skäl till detta var att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden, fru talman.
För att förändra regelverket i den utpekade riktningen valde partierna bakom januariavtalet att tillsätta en utredning för att ta fram nödvändiga författningsändringar. Samtidigt gav man parterna på den svenska arbetsmarknaden möjlighet att lägga fram ett eget förslag enligt riktlinjerna i januariavtalet. Efter långa, tidskrävande förhandlingar enades parterna.
Resultatet återfinns i dag i regeringens proposition. Fru talman! Sverigedemokraterna anser att det går att ha synpunkter på hur denna överenskommelse kom till. Parterna mer eller mindre tvingades till förhandlingsbordet. Stora fackförbund står fortfarande utanför överenskommelsen, och även från företagarhåll har det framförts missnöje med vissa delar av överenskommelsen.
Det går också att ha starka synpunkter på lämpligheten i att använda en lagstiftning som behandlar löntagarnas trygghet som ett verktyg för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Men Sverigedemokraterna står i alla lägen bakom den svenska modellen, fru talman. Nu har större delen av arbetsmarknadens parter enats och gemensamt lagt fram ett förslag som parterna i stora delar är nöjda med.
Vi ser därför inget skäl att gå emot deras uppgörelse. Vi ställer oss därmed bakom regeringens proposition och de lagändringar som föreslås där.
Magnus Persson (SD):
Vi kan konstatera att avsaknaden av konsekvensanalyser av de egna besluten har varit denna regerings signum i åtta år. Så är det även när det gäller detta betänkande. Målet för arbetsmarknadspolitiken är att insatserna ska bidra till en väl fungerande arbetsmarknad. En del i att uppnå det är den arbetsmarknadspolitiska verksamheten med Arbetsförmedlingen som ansvarig myndighet.
Detta är en myndighet som alldeles för länge har bidragit med urusla resultat sett till skapandet av riktiga, osubventionerade anställningar. Man har i stället blivit en myndighet vars uppdrag mest handlat om att dölja siffrorna för regeringens ansvarslösa invandringspolitik och dess ekonomiska konsekvenser för samhället. Fru talman!
Vi i Sverigedemokraterna har under lång tid velat se en utveckling där matchningen mellan arbetssökande och arbetsgivare öppnas upp för privata aktörer, då vi anser att myndigheten helt har misslyckats med sitt grunduppdrag. Därför ställde vi oss bakom reformeringen av Arbetsförmedlingen, och vi står fortfarande bakom denna reformering. Men, fru talman, detta är en stor reform, och då måste riktlinjerna vara tydliga.
Det är oroande när kritiken som framförs gäller saker som borde vara självklara på alla nivåer. Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering, IFAU, framhåller bland annat i sitt remissvar på den promemoria som ligger till grund för regeringens förslag att det inte är uppenbart att förändringar av den arbetsmarknadspolitiska verksamheten sker, eller har skett, ordnat och successivt.
I stället, fru talman, finns det mycket som talar för att reformeringstakten är och har varit för skyndsam. IFAU anser även att det är märkligt att en så omfattande reformering kan genomföras utan att en noggrann analys av effekter och kostnader görs.
Sverigedemokraterna instämmer i denna bedömning och anser därför att regeringen bör ta fram en samlad konsekvensanalys av förändringarna av den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, inklusive en bedömning av offentligfinansiella effekter och hur verksamhetsförändringarna är anpassade för den allt större grupp personer som har varit arbetslösa under lång tid. Därför ställer vi från Sverigedemokraterna oss bakom den reservation vi har tillsammans med M och KD.
Jag yrkar bifall till reservation 2.
Magnus Persson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till den gemensamma reservationen i betänkandet. Fru talman! Sverigedemokraterna delar den oro för förslaget som flera andra partier har. Det är en oro som vi även delar med arbetsmarknadens parter. Arbetsmarknadsfrågor är oftast kopplade till varje medlemsstats arbetsrättsliga traditioner och bör då ha en utgångspunkt i nationell lagstiftning och praxis.
För Sverigedemokraterna är arbetsmarknadspolitik en nationell fråga och definitivt ingenting som ska styras från Bryssel. Vi har gång på gång i denna kammare påpekat de negativa konsekvenserna för Sverige och vår svenska modell när EU sjösätter sina direktiv och motsätter sig medlemsstaternas nationella kompetens i arbetsmarknadsfrågor. Fru talman!
Sverigedemokraterna ser positivt på den tekniska utvecklingen som skapar nya jobb och tjänster via digitala plattformar. Det är något som är en del av utvecklingen på den alltmer digitaliserade arbetsmarknaden. Det är en utveckling som även Sverige måste anpassa sig till men då via vår egen modell.
Det arbete som nu pågår är en del av den reformerade arbetsmarknadspolitik som parterna förhandlat fram efter en lång process och som snart hamnar på riksdagens bord. Fru talman! Jag vill avsluta med att säga att det är av yttersta vikt att EU respekterar varje medlemsstats nationella kompetens.
När EU överträder den gränsen, vilket numera är mer regel än undantag, undergräver det förtroendet för kommissionen samt sammanhållningen mellan EU:s medlemsländer, något som på sikt kan bli förödande. Arbetsmarknadspolitik är en nationell fråga. Vi kommer även i fortsättningen att motsätta oss de initiativ från EU som vi anser vara ett hot mot den svenska arbetsmarknadsmodellen som har tjänat oss så väl i så många år.
Magnus Persson (SD):
Jag har bara en kort fråga. Jag har lyssnat på Alireza Akhondi här och framför allt på Centerpartiet i debatten det senaste året och märkt att man verkligen tar täten i kampen för den svenska modellen, både i Bryssel och här i Sveriges riksdag. Samtidigt säger man kraftfullt och tydligt att man vill återinföra lex Laval.
Lex Laval är ett hot mot den svenska modellen. Ett återinförande kommer att bidra till lönedumpning med mera. Jag vet det av egen erfarenhet efter 26 år i byggbranschen. Jag jobbade på fältet när lex Laval infördes i Sverige och såg konsekvenserna. Jag har också sett resultatet av att man tog bort lex Laval. Det blev inte som Centerpartiet och andra partier befarade.
Jag skulle vilja höra hur Alireza Akhondi tänker när han med ena handen värnar den svenska modellen och samtidigt med andra handen gärna vill skjuta den i sank.
Magnus Persson (SD):
När jag lyssnar på Alireza Akhondi märker jag att han inte förstår eller inte vill förstå konsekvenserna av införandet av lex Laval. Den påverkar visst den svenska arbetsmarknaden och den svenska lönebildningen. Vi kan gå tillbaka till byggbranschen. Där är det så att utstationerad arbetskraft kan ha avtal om lägsta avtalsenliga lön. En utstationerad byggnadsarbetare kan jobba i Sverige för 178 kronor i timmen. Det är fullt normalt.
Snittlönen för en svensk byggnadsarbetare är 224 kronor i timmen, så det är en form av lönedumpning hur man än vrider och vänder på det. Alireza Akhondi menar alltså att svenska byggnadsarbetare helt enkelt har för bra betalt. Jag vet inte hur det rimmar med bevarandet av den svenska modellen, där det faktiskt är parterna som kommer överens om lönesättningen. Jag uppmanar Alireza Akhondi att gå ut i verkligheten och titta på vad lex Laval gjorde på den svenska byggmarknaden och vad det innebar för svenska löntagare.
Jag fick själv vara med om att varsla och säga upp personer på mitt företag för att vi inte kunde konkurrera med de företag som använde utstationerad arbetskraft. Att det inte påverkar svenska löner, som Alireza Akhondi står här i kammaren och säger, stämmer absolut inte.
Magnus Persson (SD):
Tack, statsrådet, för svaret, även om det kom väldigt sent i går! Men bättre sent än aldrig. Jag förstår att man kanske inte har velat svara på det här efter att jag tagit del av ministerns svar. Det är ett svar som till 95 procent inte ens handlar om frågan. Frågan gällde att normalgraden för arbetsmiljöbrott borde öka från dagens två år till fyra år samt för grova arbetsmiljöbrott från fem år till tio år.
Det enda man säger är att preskriptionstiden för grovt vållande till annans död förlängs från 10 år till 15 år och hänvisar till regeringens utredning om översyn av straffrättsliga regler för preskription. Det är en översyn som inte ens behandlar arbetsmiljölagen. Den nämns inte med en enda stavelse i utredningen. Fru talman! Jag blir väldigt oroad när vi har en justitieminister som inte känner till skillnaden. Arbetsmiljöbrott har egna preskriptionstider. Det är vad interpellationen handlar om.
Med dagens regelverk får det till exempel gå högst fem år från händelse till att åtal väcks för vållande till annans död samt två år för vållande till kroppsskada eller sjukdom. Det är alltså ett helt annat ämne än den utredning som ministern hänvisar till. Jag tycker att det är anmärkningsvärt. I svaret lyfts även satsningar på domstols- och polisväsendet upp.
De har sin grund i den budget som lagts fram av Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna. Vi satsade betydligt mer pengar än regeringen. Det är bra att man hänvisar till den, men det har inte med den här frågan att göra. Efter att jag läst svaret kan jag konstatera att regeringen inte har för avsikt att förlänga preskriptionstiderna för arbetsmiljöbrott, vilket hela interpellationen handlar om. Det är synd. Hade man tagit denna fråga på allvar hade kanske Jan Stankos familj fått upprättelse.
Han dog på sin arbetsplats på Svinesundsbron, något hans son blev vittne till. Men han kallades inte till förhör då processen med förhör utomlands drog ut på tiden. När man äntligen började komma i mål lades ärendet ned. Det ansågs preskriberat. Det är bara ett av många fall där företagen går fria på grund av preskriptionstiden. Det är andemeningen med hela denna interpellation. Fru talman! Arbetsmiljöbrott är ett oaktsamhetsbrott.
Det skiljer det från andra brott som ofta utgår från en direkt handling. Det är en av anledningarna till att det blir så komplicerat. Det handlar inte om handlingen utan om så mycket annat. Det är väldigt anmärkningsvärt att man från regeringens håll inte förstår en sådan relativt rak och enkel fråga.
Nu när vi klargjort vad interpellationen handlar om, fru talman, ställer jag frågan igen: Vill regeringen arbeta för att utöka preskriptionstiderna för arbetsmiljöbrott? Vi måste här hålla isär arbetsmiljölagen och annan lag. Det är två helt skilda saker. Det har man tydligen misslyckats med här.
Magnus Persson (SD):
Nu tog den här debatten en lite annan väg, men det är ju typiskt Morgan Johansson när han inte kan svara på frågan och vet att han har fel. Arbetsmiljölagen är en helt annan lagstiftning, och det tycker jag att Morgan Johansson bör läsa in sig på. Det blir lite patetiskt när han anser sig vara arbetarnas företrädare för att hans far hade en arbetskamrat som slet av ett finger. Jag har burit två arbetskamrater som har förolyckats på jobbet till deras grav. Så ta inte den diskussionen med mig, för det har du ingenting att vinna på över huvud taget!
Du vet ingenting om hur det känns. Vi är ett arbetarparti. Vi är Sveriges nya arbetarparti; det är inga konstigheter med det. Det är där Sverigedemokraternas bas ligger - inom LO-kollektivet. Det vet Socialdemokraterna mycket väl, och det är därför de har panik just nu. Men det är inte det frågan här handlar om över huvud taget. Morgan Johansson vägrar att beröra frågan. Han pratar om en massa annat lite luddigt, för han kan helt enkelt inte svara på frågan.
Men grunden till att man väljer att rösta nej till förslaget är att Sverigedemokraterna lägger det på bordet. Det är det som är det stora problemet för Socialdemokraterna. Det visar ändå att Socialdemokraterna enbart är ett maktparti, där makten går före allting. I stället för att ge arbetstagare som har drabbats vid olyckor en chans till upprättelse väljer Socialdemokraterna att rösta nej till förslaget, enbart för att det kommer från Sverigedemokraterna. Det tycker jag är anmärkningsvärt.
Att då stå här i talarstolen och säga att man ställer upp för svenska löntagare och svenska arbetare är att komma med en ren lögn. Om du verkligen hade ställt upp för dem, Morgan Johansson, skulle du ha röstat ja till förslaget. Det är ett förslag som ni själva går till val på i två val på raken. Det är ett vallöfte som står med i ert eget valmanifest, och det väljer ni att rösta nej till enbart för att Sverigedemokraterna lägger fram förslaget. Det, fru talman, tycker jag är skamligt. Det är inte politik för svenska löntagare.
Magnus Persson (SD):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret, även om jag hade hoppats på ett mer konkret svar. Svaret handlar mest om åtgärder för ett bra företagsklimat, och det tycker vi är bra. Det ser jag inga problem med.
Det var dock inte det som var tanken med min interpellation, som handlar om hur man ser på att anpassa regelverket till hur arbetsmarknaden ser ut i dag och var framtidens jobb skapas. Det är ju ingen hemlighet att det är småföretagen som står för de jobben. År 1998 när man tog beslutet om sex månaders tjänstledighet såg arbetsmarknaden helt annorlunda ut än vad den gör i dag.
Industrierna dominerade, och långt fler än i dag hade ett riktigt jobb att gå till och inte ett subventionerat. Herr talman! Nu ser vår arbetsmarknad ut som den gör, och vi behöver lyfta på varenda sten. Att då erbjuda dem som startar ett företag en längre period och längre trygghet ökar också incitamenten för att man ska lyckas, samtidigt som det skapar vägar in på arbetsmarknaden för andra individer.
Vi vet att morgondagens jobb finns hos småföretagen. För mig och många andra känns det därför naturligt att utveckla regelverket i den riktning som arbetsmarknaden utvecklas. Tjänstledighet från ett jobb skapar även jobb till någon annan, men när tjänstledigheten är sex månader avstår företagen oftast från att ta in någon ny. Vid tolv månaders tjänstledighet får däremot ofta en person ett vikariat, något som ofta är första steget in på arbetsmarknaden.
Arbetsmarknadsministern får gärna förklara varför man från regeringens sida anser att regelverket från 1998 fortfarande ska gälla och inte revideras trots de enorma förändringarna på arbetsmarknaden. Antalet personer som vill starta företag ökar ju enormt, och de upplever att sexmånadersgränsen är ett problem.