Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Även jag vill hälsa statsrådet välkommen till hennes uppdrag. Det är första gången vi möts i en debatt, och jag tror inte att det blir sista gången. Jag har ställt en interpellation i en viktig fråga, nämligen om jobb- och utbildningsmöjligheter. Som jag skriver i min interpellation tog fackförbundet Kommunal 2010 fram en rapport med namnet Välfärdens framtida finansiering . Den innehåller bland annat ett kapitel om behovet av framtida arbetskraft.
En yrkesgrupp som prognoserna visar kommer att vara för liten om ingenting görs är undersköterskorna. Rapporten, liksom andra rapporter, bland annat från SCB, visar att det kommer att saknas 150 000 undersköterskor inom bara några få år. Jag är glad att statsrådet i sitt svar visar att vi har samma åsikt om omsorgspersonalen, att deras arbete har stor betydelse för välfärden i vårt land.
Det är de som många gånger sliter på omänskliga scheman, som jobbar fler helger än många andra yrkesgrupper och som får vänta 10-15 år på en tillsvidareanställning, om de någonsin får det. Tyvärr är det också undersköterskorna som för många år sedan slutade säga till sina barn att undersköterskejobbet är något att satsa på. Därför tycker jag att vi måste göra något.
Det måste vara en av de mest prioriterade sakerna, oavsett partifärg, att se till att omsorgsarbetet, antingen det handlar om våra barn, om våra äldre eller om dem som är funktionshindrade och har behov av stöd, är ett jobb med sjysta villkor och bra arbetsmiljö. För att lyckas med det krävs resurser till kommuner och landsting.
Då kan vi inte ha en regering som den nuvarande, som fortsätter att sänka skatterna och dela ut miljarder i avdrag till dem som har råd att betala och till dem som har en sådan inkomst att de kan göra avdrag. Regeringen vann valet 2006 på framför allt två frågor, jobb och utanförskap. Budskapet var tydligt. Jobblinjen skulle gälla. Nu har det inte gått så bra.
Arbetslösheten är betydligt högre i dag än 2006, och utanförskapet mäts bäst genom att titta på hur kommunernas försörjningsstöd ser ut. Låt mig komma med lite historia. 1996 var det värsta året, efter 90-talskrisen. Då fick över 387 000 hushåll ekonomiskt bistånd. Bäst var det 2007 då runt 211 000 hushåll fick bistånd.
Därefter har det vänt igen, och 2010 tvingades nästan 250 000 hushåll ta emot ekonomiskt bistånd. Alltså är det ganska lätt att konstatera att utanförskapet har ökat sedan 2006. Jobben då? 2006 var 28 000 personer långtidsarbetslösa. I dag har den siffran stigit till nästan 70 000.
Den genomsnittliga arbetslöshetstiden har ökat med 40 procent jämfört med 2006, och värst av allt är att ungdomsarbetslösheten ökat med 30 procent. Det går alltså inte så bra. Vuxenutbildning, antingen den bedrivits som reguljär utbildning eller som arbetsmarknadsutbildning, har alltid varit ett viktigt verktyg för att bygga på kompetensen och öka möjligheterna att få jobb.
Därför blir jag lite bekymrad när jag läser statsrådets svar och ser att där inte ges några svar på min fråga om åtgärder för omskolning. Jag får inget annat svar än att det görs fler utredningar och att man avser att noga följa utvecklingen. Det räcker inte, anser jag, när 400 000 personer är arbetslösa, varav över 100 000 ungdomar. Min fråga kvarstår därför, fru talman: Vad kommer regeringen att göra för att matcha ihop arbetslösa och bristyrken?