Mikael Damsgaard (M):
Tack så mycket, statsrådet, för svaret! När en ung pojke eller flicka rånas på sin telefon, dator eller jacka på väg hem från skolan eller på väg till fotbollsträningen sätter det djupa spår hos den som drabbas. Men det sprider också en rädsla och en känsla av otrygghet hos många andra unga och hos deras föräldrar.
Detsamma gäller naturligtvis även för andra som drabbas av personrån, inte minst äldre. Min hemstad Västerås hör till de kommuner i landet där ungdomar löper allra störst risk att bli rånade. Under åren 2015-2019 har 162 ungdomsrån anmälts i Västerås. Och rånvågen fortsätter.
Mer eller mindre dagligen kan vi läsa i lokalpressen om nya personrån. Det har handlat om mopedrån, om hur mäklare har rånats i anslutning till visningar och om att förövare tränger sig in i bostäder. Det har också ägt rum ett stort antal personrån på allmän plats. Bland annat rånades en 80-årig kvinna i ett bostadsområde en vanlig eftermiddag i november.
En grupp som är särskilt utsatt för risken att bli rånad är just ungdomar, inte minst unga killar. Vi har sett ett flertal exempel där barn och ungdomar har blivit rånade på väg till eller från skolan och aktiviteter. I ett fall nyligen blev två pojkar så unga som tio år rånade klockan fyra en eftermiddag efter skolan. I förra veckan passerades ytterligare en gräns.
Två maskerade och knivbeväpnade gärningsmän gick in i ett klassrum på Rudbeckianska gymnasiet och rånade eleverna på deras skoldatorer. Även om min hemstad är hårt drabbad av rånen är denna utveckling inte på något sätt unik för Västerås.
I Sverige fördubblades antalet ungdomsrån under åren 2015-2019, och precis som Tobias Andersson utvecklade i sitt inlägg kan den nedgång vi ser under 2020 och 2021 främst förklaras av pandemin och att ungdomar har hållit sig hemma.
För att bryta utvecklingen är brottsförebyggande insatser avgörande, men samtidigt krävs att rättsväsendet förmår att tydligt markera brottens allvar. Viktigast i det brottsförebyggande arbetet är familjen. Föräldrarna har det yttersta ansvaret för sina barn. När föräldraskapet inte räcker till kan ofta socialtjänsten erbjuda ett viktigt stöd. En välfungerande skolgång är dessutom en viktig skyddsfaktor för unga i riskzonen.
Men en förutsättning för att det brottsförebyggande arbetet med familj, skola och socialtjänst ska fungera väl är att ungas brottslighet kan klaras upp och att effektiva påföljder kan dömas ut och fullföljas. Vi vet att ungdomar som lyckas med sitt första rån ofta fortsätter och begår betydligt fler tills någon sätter stopp.
Dessvärre är uppklaringsgraden av de här brotten låg, och när personer under 18 år väl döms är påföljderna inte tillräckligt ingripande för att på ett tydligt sätt markera brottets allvar. I svaret hänvisar statsrådet till den nya påföljden ungdomsövervakning. Av de gärningsmän vi nu diskuterar är det emellertid främst de som blir dömda för grovt rån som blir aktuella för denna påföljd eftersom straffmätningsvärdet behöver uppgå till minst sex månaders fängelse för att ungdomsövervakning ska kunna dömas ut.
Jag vill därför fråga statsrådet om han anser att det är tillfredsställande att minderåriga som döms för rån av normalgraden mycket sällan döms till den mer ingripande nya påföljd som statsrådet hänvisar till i sitt svar.