Mauricio Rojas (FP):
Jag tycker att Anna Bergkvist i uttrycket "demokratiskt dilemma" har sammanfattat mycket väl vad det handlar om. Det är ett dilemma som vi själva frivilligt har försatt oss i. Så här har vi velat ha det.
Vi har velat ge en ny majoritet tio dagar efter maktskiftet för att få fram en ny budget. Det här är ingenting som den nya majoriteten hittade på. Det är de regler som finns. När riksdagen för tio år sedan antog de här reglerna, den nya budgetlagen, visste man att det här skulle inträffa.
Så vi vet att om Socialdemokraterna vinner nästa val tillsammans med Vänstern kommer det att inträffa en liknande situation. Vi kommer också då att få se en regering som har mycket bråttom, och det är mycket begripligt. För man har fått ett mandat för en förändring. Och då står man där just i ett demokratiskt dilemma. För det är klart att kravet från väljarna - gör någonting, sätt i gång med ett omfattande reformarbete!
- och kravet på beredning, tio dagar, är svåra att få ihop. Det är inte omöjligt, men man måste förstå att sådana är villkoren. Det finns inget annat. I argumenteringen mot dessa så kallade snabba förändringar, som också en ny regering skulle vara tvungen att genomföra, sägs det ofta att det berörde många människor.
Många drabbades, brukar det sägas. Ja, det berörde många människor. Alla de människor som socialdemokratin hade lämnat i utanförskap berördes, över en miljon människor som en kapsejsad ekonomisk politik hade lämnat utanför. Skulle vi fortsätta med det?
Hur skulle en ny regering kunna gå till nationen, folket, och säga: Vi fortsätter med en budget som vi har ärvt från den regering som ni har gett oss mandat att skicka någon annanstans för att vi skulle ta över och göra något annat. Hur skulle vi kunna göra det? Det är en omöjlighet. Ja, det är många som berördes.
Det var oerhört viktigt att få igenom de reformer som skulle sätta fart på sysselsättningen, och det har vi gjort. Vi är stolta över det, och nu ser vi resultaten. Nu pratas det om att det kanske i stället är för mycket jobb som skapas. Det är ett angeläget problem som vi har fått. Vi måste hantera det. Det kan också bli problematiskt om det går för bra, vilket det kan göra.
Vi hade ett mycket tydligt mandat för sysselsättningen som förutsatte, i och med att budgeten är en helhet, att vi givetvis skulle finansiera de jobbskapande, jobbuppmuntrande reformer som vi hade föreslagit. Vi fick mandat för en politik för mindre bidrag och mer jobb.
Det var den politiken som vi, så gott det gick, försökte genomföra. Jag förstår att man från Socialdemokraternas, Vänsterns och Miljöpartiets sida betonar de personer som av olika anledningar drabbas av det här.
Men ni ser inte det stora hela; de som är värst drabbade av alltihop, de som aldrig fick en chans att få ett jobb. Det handlar om att vända på den processen, skapa hopp och möjligheter. Och jag ser det i dag. Jag ser det bland de ungdomar som jag träffar så ofta. Vilken efterfrågan på deras arbetskraft! Vilken skillnad gentemot för ett år sedan, två år sedan! Då gick de runt och hittade ingenting. I dag hittar de.
Nu är det arbetsgivarna som måste slåss. Vi har till och med fått en bekymmersam löneutveckling, kanske finansministern kan tycka, för att konjunkturen är av den sorten som gynnar de människor som arbetar. Den här regeringen har skapat bästa möjliga villkor för dessa människor. Det var det som budgetprocessen syftade till.
Vi gjorde det. Vi har klarat det mycket bra inom de budgetramar som vi har fått i budgetlagen.