KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Verklighetsbilden är ju viktig. Vi politiker går till statistik och vi tolkar den rätt olika i det här fallet. Min bild är att efter många års socialdemokratiskt styre kvarstår en mycket sned social rekrytering till högre utbildning. Det skedde under några år en viss förbättring.
Den har planat ut. Jag tolkar det som att den samlade politik som Socialdemokraterna förde inte räcker. Vi måste ta andra och delvis större grepp. Vi måste vara på det klara med att lösningen på detta inte är att alla läser på högskolan.
Om vi hade som mål att 100 % ska läsa på gymnasiet och att 100 % ska läsa på högskolan skulle i någon statistisk mening problemet vara löst. Det är ingen bra lösning. Den socialdemokratiska regeringen hade ett tag målet att 50 % skulle läsa på högskolan. Faktum är att det övergavs strax före valet.
Den dåvarande utbildningsministern Leif Pagrotsky såg ju också att med de ungdomskullar vi nu har skulle inte den socialdemokratiska politiken klara av att erbjuda 50 % av en kull högskoleplats. Jag tror att det för närvarande är fel att ha ett sådant kvantitativt mål.
När det gäller gymnasiet skickar vi ut i världen att i Sverige börjar 99 % av alla ungdomar från grundskolan på gymnasiet. Det är sant den första veckan när man skrivs in på årskurs 1 i gymnasiet. Men när månaderna går under den första hösten i årskurs 1 gör ju avhoppen att andelen sjunker.
Svensk gymnasieskola gör varje år tusentals, ja tiotusentals, ungdomar till loser eftersom den utbildning de erbjuds inte motsvarar de förväntningar de har. Den har inte alls den kvalitet som de har rätt att kräva för att få en bra grund för resten av livet.
På den här punkten ligger vår politik faktiskt ganska nära LO:s. LO är också djupt bekymrat över att många års socialdemokratiskt styre har lett till en nedrustning av de yrkesinriktade programmen i svensk gymnasieskola.
Den grupp som avbryter gymnasiestudierna är en av de mest problematiska i svensk utbildningspolitik, enligt min mening. Om vi kan minska andelen avhopp i gymnasiet tror jag att det kan medverka till att flera söker sig till högskolan.
Då delar jag ju också den uppfattning som Ulrika Carlsson hade: Om man till exempel får en högre lärartäthet i högskolan är det studenter från hem utan studiebakgrund, eller med dålig studiebakgrund, som är de stora vinnarna. Ert svar på det här problemet var rätt mycket kvantitet.
Ska man grovt sammanfatta mina och Ulrika Carlssons resonemang blir det att vårt svar är kvalitet. Vi tror att högre kvalitet också motverkar social snedrekrytering.
Lars Leijonborg (FP):
Ingen som har lyssnat på den här debatten kan tveka om att det finns en stor enighet om att detta är ett problem som vi måste attackera. I Sverige har det på senare år skett en enorm platsexpansion i högskolan. Till mycket stor del har det varit enighet om den.
Vi är överens så långt att i den värld vi lever i behöver Sverige många ungdomar som läser på högskola, och det ska naturligtvis vara de ungdomar som är bäst lämpade. Så är det inte i dag eftersom det finns en social snedrekrytering. Grundproblemet nu är dock inte platstillgången.
Det är vår bestämda övertygelse, och där skiljer vi oss möjligen något åt. Vi läser statistiken så att den enorma platsexpansionen inte i grunden har löst det här problemet. Det handlar om marginella förbättringar som skedde några år, och det finns snarast en tendens att de har planat ut de allra senaste åren. Det behövs alltså andra grepp, och ett sådant grepp är ett bättre gymnasium.
Där är vår bedömning att det förslag ni hade lagt fram visserligen innehöll en och annan bra detalj eller bra sak, men helheten var inte tillräckligt bra. Därför har vi föresatt oss att göra en mycket bättre gymnasiereform, och för att gymnasieskolan inte ska behöva gå igenom två reformer på bara några få år har vi lagt er reform på is i avvaktan på att vi ska återkomma med en väldigt mycket bättre.
Mikael Damberg kan alltså vara helt lugn på den punkten. Alliansregeringen kommer under mandatperioden, snarare förr än senare, att lägga fram ett förslag till en kvalitetsreform för svensk gymnasieskola. Tack för debatten!
Lars Leijonborg (FP):
Bakgrunden är alltså att man ute i Europa har kommit överens om att dela in högskoleutbildningen i tre nivåer. Det är inte jag som har kommit på det utan det har man gjort i den så kallade Bolognaprocessen. Den fråga som Sveriges riksdag ställdes inför förra våren var om vi skulle vara med i den eller inte. Det bestämdes enhälligt att vi bör vara med i denna.
Vad gör man då med lärarutbildningen, som vi i Sverige har byggt upp så att den naturligen inte kan läggas in i en av dessa nivåer utan ligger på två olika nivåer?
Ett teoretiskt alternativ är det som Vänsterpartiet har fört fram, nämligen att de lärarutbildningar som nu är "för korta" bör förlängas så att alla hamnar på den avancerade nivån.
Det skulle kosta 200-300 miljoner kronor, och det finns inget beslutsunderlag för att en sådan förlängning är sakligt motiverad. Det man skulle uppnå med en sådan förlängning är att man skulle slippa problemet med att utbildningar inom det som vi i Sverige har kallat en sammanhållen lärarutbildning hamnar på olika nivåer.
Jag vill starkt understryka att jag inte alls känner igen mig när Rossana Dinamarca och andra i debatten säger att vi på något sätt sänker kraven på våra lärare. Tvärtom!
Den kompromiss vi har kommit fram till - jag hävdar att det förslag vi har skickat ut på remiss är en kompromiss mellan starkt motstridande intressen - innebär att lärare som siktar mot att undervisa på grundskolans tidigare årskurser kan ta ut sin examen också på avancerad nivå.
Det är i praktiken en förlängning av deras utbildning. Någon förkortning av en utbildning eller sänkta krav är det absolut inte fråga om. Det är också viktigt att säga att de som läser och tar examen på grundnivå, men är intresserade av att så småningom bedriva forskarstudier, ska ha mycket goda möjligheter att göra det.
Det nya systemet bygger på att man ska ha läst på avancerad nivå för att kunna forskarstudera. Därför är vi angelägna om att det på lärosätena finns sådana möjligheter att komplettera studierna på grundnivå att de blir en naturlig brygga över till forskarutbildningen. Denna fråga måste besvaras.
Den lag som riksdagen antog enhälligt kräver av mig att före den 1 juli ha inplacerat all högre utbildning i Bolognasystemet. Si oder so måste frågan besvaras. Vi har kommit fram till att vi inte har 300 miljoner att satsa på att förlänga alla de korta lärarutbildningarna.
Vi har landat på att framför allt öppna en ny möjlighet för dem som vill undervisa på grundskolans tidigare årskurser. Jag tycker att det är en bra kompromiss. Jag vill till sist tillägga att man naturligtvis kan överväga den generella förlängning som Vänsterpartiet talar för. Det kommer lärarutbildningsutredningen att få göra.
När den är klar har vi möjligen underlag till att ta ställning till ett sådant beslut.
Lars Leijonborg (FP):
Jag tycker att både Rossana Dinamarca och en del andra använder överord i debatten. Man talar om att återgå till en lågstadielärarutbildning. Men det finns inget i detta som är en återgång.
Jag tycker att lärarutbildningsutredningen ska fundera på om den nuvarande lärarutbildningen är anpassad till den efterfrågan som finns i kommunerna. Sanningen är att en hel del kommuner fortfarande efterfrågar lärare som är tydligt inriktade mot de första årskurserna.
Vi i Folkpartiet är inte främmande för att ta ett sådant steg som Rossana Dinamarca talar om, men det finns ingenting i detta som skulle vara ett steg i den riktningen.
Tvärtom stämmer det vi gör nu väl med den retorik som Rossana Dinamarca åberopar, nämligen att just för att vi tycker att de första åren i grundskolan är så viktiga öppnar vi för en lärarutbildning som gör att lärarna hamnar på den avancerade nivån.
Hittills har ju huvudvägen för lärare riktade mot de tidigare åren varit en examen på grundnivå. Men här öppnar vi alltså för att man också ska kunna ta en examen på avancerad nivå med den inriktningen.
Jag tycker att det stämmer väldigt väl med det som Rosanna Dinamarca har uppfattat, helt korrekt, att vi från regeringen betonar vikten av till exempel läsinlärning och över huvud taget vikten av de första skolåren.
Men att därav dra slutsatsen att alla förskollärare, alla fritidspedagoger och alla yrkeslärare måste ha en utbildning som ligger på avancerad nivå är ett steg som vi inte är beredda att ta på det beslutsunderlag som nu finns.
Jag tvivlar på att det i något land i Europa är så att alla dessa kategorier har examina på den avancerade nivån. Jag tycker att den kompromiss vi har kommit fram till är väl avvägd. Vi får nu se vilka reaktioner vi får på det vi har skickat ut, men jag räknar med att det är ungefär på det här sättet som regeringens beslut kommer att se ut.
När det klubbas kommer jag att dra en mycket tillfredsställd suck av lättnad. Mitt i alla dessa krångliga termer och poängtal finns det en verklighet som är mycket viktig, nämligen att svenska lärarstudenter behöver mer internationella kontakter. Det behöver bli vanligare att man läser en termin eller ett läsår utomlands.
Det behövs fler utländska gäststudenter på lärarutbildningarna. Allt det där kommer att underlättas om också lärarutbildningen nu inordnas i Bolognasystemet.
Lars Leijonborg (FP):
Åsiktsskillnaderna mellan mig och Rossana Dinamarca är möjligen inte så stora som det i förstone kan låta. När det gäller dem som ofta kallas tidigarelärare håller jag med om att det är bra om de läser fyra år. Det stimulerar vi nu genom den möjlighet som vi öppnar.
Det kommer att kosta en del, så man kan säga att det förslag som jag har skickat ut på remiss är en förlängning av lärarutbildningarna. Det kommer att kosta ett antal tiotal miljoner, beroende på hur många som väljer detta alternativ. Jag minns när den senaste lärarutbildningspropositionen lades fram i riksdagen.
Då föreslog oppositionen att denna utbildning för tidigarelärare skulle förlängas, vilket också blev riksdagens beslut. Det är inte alls så att jag har någon ambition att de som undervisar de yngsta barnen ska ha kort utbildning.
Det är mycket möjligt att Lärarutbildningsutredningen kommer att komma fram till att det är motiverat att förlänga den utbildningen för alla, att vi helt enkelt inte ska acceptera examen på grundnivå för dem som undervisar de yngsta barnen. Men det underlaget har vi inte i dag.
Vi är dessutom helt överens om att det är oerhört viktigt med kvalificerade, gärna disputerade, lärare i våra lärarutbildningar på såväl avancerad nivå som grundnivå. Där jobbar vi, som jag utvecklar i svaret, mycket för att höja kvaliteten. Ambitionen att ha mer forskningsanknytning i lärarutbildningen är vi fullständigt överens om.
Lars Leijonborg (FP):
Lars-Ivar Ericson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ESS ska lokaliseras till Lund. Jag instämmer först och främst i att neutronforskning är ett viktigt forskningsfält i ett europeiskt perspektiv.
Det finns sedan lång tid planer på att bygga en ny stor anläggning för neutronbaserad forskning i Europa i form av den så kallade European Spallation Source . Motsvarande anläggningar byggs för närvarande i USA och Japan. Det har från flera håll argumenterats för att Sverige ska erbjuda värdskap för ESS, och även Vetenskapsrådet och Vinnova har föreslagit att så bör ske.
Det finns argument såväl för som emot att Sverige ska erbjuda värdskap för ESS. I Sverige finns det många forskningsområden som skulle kunna dra nytta av neutronbaserad forskning. Men det finns också miljömässiga aspekter som måste beaktas. Det är också ett faktum att ett svenskt värdskap för ESS skulle innebära ett betydande ekonomiskt åtagande där konstruktion och drift av anläggningen måste finansieras i samarbete med andra länder.
Om Sverige beslutar sig för att erbjuda värdskap är Lund definitivt ett intressant lokaliseringsalternativ. Inom Regeringskansliet sker för närvarande en genomgång av förutsättningarna för en svensk intresseförklaring att vara värd för ESS. Jag räknar med att inom kort kunna redovisa regeringens uppfattning i frågan.
Lars Leijonborg (FP):
Jag ska ärligt erkänna att innan den dag jag satte min fot på Utbildningsdepartementet hade jag inte hört talas om ESS. Men efter den dagen har jag hört väldigt mycket talas om det. Det är en av de frågor som jag har jobbat mest med faktiskt.
Jag har haft kontakt med EU och de personer inom EU som jobbar med stöd till forskningsinfrastruktur. Jag har haft kontakt med den brittiska regeringen och den danska regeringen. Jag vill tacka alla deltagare i diskussionen.
Alla inlägg är en del av den kunskapsuppbyggnad som behövs innan vi sätter ned foten. Allan Larsson kom med sin utredning. De flesta remissinstanser var positiva. Den förra regeringen landade ändå i att inte göra något åt frågan. Så måste man tolka det.
Det fanns starka invändningar. En stark invändning var miljöaspekterna, kanske inte i första hand det som Ulf Holm betonar mest, markanvändningen i Skåne. Med tanke på alla golfbanor man anser sig ha råd med ska man väl kunna hitta någon mark för detta.
Till exempel var det kvicksilveranvändningen och möjligen också elförbrukningen för anläggningen. En annan invändning är pengarna. Det har sagts att det här kommer att vara det största byggprojektet i Skåne, om det nu hamnar där, sedan Öresundsbron. Det finns alltid intressenter som säger: Det där är bra. Det stöder vi.
Men tycker de att det är så bra att de verkligen är beredda att stödja det med egna pengar? När jag frågar vetenskapssamhället säger de flesta jag frågar: Det där är bra, men det får inte inverka på de befintliga forskningsanslagen. Då är frågan hur optimistisk jag kan vara att i regeringen utverka större forskningsanslag.
Jag nämnde miljöfrågan och vill starkt understryka en aspekt som har framhållits av några övriga talare, inte Ulf Holm, nämligen att jag tror att man kan hoppas att en hel del av forskningsresultaten har positiva miljöeffekter.
Tänk om vi skulle kunna komma framåt när det gäller materialforskningen så att vi till exempel när det gäller bilar skulle kunna få lika krocksäkra material men bara hälften så tunga! Vad skulle inte det betyda för minskad bränsleåtgång! Och detta är bara ett exempel.
Läkemedelsindustrin nämndes, och där är man mycket optimistisk om möjligheten att med hjälp av denna forskningsmetod - denna fotoblixt, som Hans Wallmark kallade den; detta mikroskop, som andra jämförde den med; denna röntgenutrustning, som åter andra jämförde den med - komma fram till viktiga vetenskapliga landvinningar. Jag har under de månader jag känt till detta lärt mig väldigt mycket.
Jag har lärt mig ett par ytterligare fakta här i dag. Det är ett jättespännande projekt. Det känns dock väldigt ansvarsfullt att ta ställning för något som är så dyrt innan vi har en tydligare bild av hur det ska betalas och vet något mer om miljöeffekterna.
Och även om vi skulle komma till ett ja ligger det förstås i detta ja att hela projektet måste ha en normal miljöprövning. Det kan alltså mycket väl bli så, även om vi säger ja nu, att det stoppas av miljöprövningen senare.
Lars Leijonborg (FP):
Det här är ett spännande projekt. Men det har genom åren också förekommit ett och annat stort projekt i Sverige som inte har blivit så lyckat, Stålverk 80 och sådant. När man är beslutsfattare måste man ju fundera på hur hållfasta de kalkyler är som nu presenteras.
Flera av dem kommer från personer som har bundit sig väldigt hårt i detta projekt och är väldigt engagerade. Det talas om avskrivningstider. Men det bygger på att anläggningen under hela denna avskrivningstid utnyttjas så mycket som förespråkarna tror.
Tänk om det efter några år uppkommer andra metoder för att bedriva den här forskningen som är billigare eller bättre och som gör att anläggningen inte alls har den beläggning som kalkylerna bygger på. Då står vi där med betalningsansvaret.
Men de andra som har ställt i utsikt att de nog skulle kunna bidra kanske inte är lika entusiastiska längre. Vad gäller lokaliseringen vill jag säga att där förstås finns alternativ. Om Ulf Holm tycker att vi ska ha den här anläggningen men inte vill ha den på åkermark i Skåne kan du kanske engagera dig för ett alternativ i närheten av Arlanda.
Det är väl det sannolika alternativet, för det här bör ligga vid en stor internationell flygplats. Det finns de med anknytning till Uppsala universitet som tycker att en lokalisering någonstans mellan Uppsala och Arlanda också vore mycket intressant.
Jag tycker väl att placeringen i Sverige egentligen är en annan fråga än om Sverige ska ha denna anläggning över huvud taget. Jag uppskattar engagemanget från Region Skåne och Lunds kommun.
Men när vi sätter ned foten kommer nog placeringen i Sverige i det här skedet inte att vara någon avgörande faktor. Om man jämför med anläggningen utanför Genève, som Cern driver, är det en anläggning som är väldigt grundforskningsinriktad.
De grunnar på vad som egentligen hände vid Big Bang och sådana saker. Det är ju jätteintressant, men det ger inte direkt nya exportprodukter. Den här anläggningen skulle, vad jag förstår, både kunna användas till intressant grundforskning och rätt mycket också till tillämpad forskning. Så sent som i går kväll talade jag med näringsminister Maud Olofsson om saken.
Jag är angelägen om att också Näringsdepartementet, som ju har mer ansvar för den tillämpade forskningen, den industrinära forskningen, är djupt indragna i processen. Jag har också haft det uppe med alla partiledarna i alliansen och informerat dem. Jag kan säga att de internationella kontakterna hittills har varit mycket positiva. Britterna och danskarna ser positivt på att detta kommer till stånd.
De tycker att Sverige är en naturlig lokalisering. Från EU:s sida är det känsligt. Det finns andra EU-länder, i första hand Spanien som har nämnts här, som också är intresserade. Signalen därifrån är att om det kommer en avsiktsförklaring från Sverige så kommer den att behandlas med stort intresse i Bryssel. Det är en mycket svår fråga. Vi jobbar intensivt med den.
Jag håller helt med dem som säger att ett beslut bör komma so oder so mycket snabbt. Jag räknar med att inom någon månad sätta ned foten för regeringens del.
Lars Leijonborg (FP):
Magdalena Streijffert har frågat mig dels om jag avser att föreslå ett nytt resurstilldelningssystem, dels vad jag anser om att studenter arbetar vid sidan av studierna. Våra universitet och högskolor ska erbjuda internationellt framstående utbildning med hög kvalitet. Ett centralt instrument för att nå detta mål är bland annat tilldelningen av resurser.
Det finns en risk att dagens resurstilldelningssystem uppmuntrar till en betoning av kvantitet framför kvalitet. Högskoleverket har i utvärderingar av ämnen och program i flera fall skrivit om brister i kvaliteten på grund av bland annat resurstilldelningssystemet, särskilt när det gäller humaniora och samhällsvetenskap.
Därför inriktar regeringen, till skillnad från den förra regeringen, sina satsningar på kvalitetsförstärkningar i stället för på en ökning av antalet studenter.
Ett första steg togs i budgetpropositionen respektive i högskolornas regleringsbrev för 2007 genom att sammanlagt 255 miljoner kronor fördes över från tidigare planerade satsningar på flera platser till en kvalitetssatsning för humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi.
Min uppfattning är att ett nytt resurstilldelningssystem bör vara konstruerat på ett sådant sätt att kvaliteten i utbildningen främjas. Redan den föregående regeringen tillsatte en särskild utredare för att se över resurstilldelningen till grundutbildningen. Resursutredningen har i tilläggsdirektiv fått ett vidgat uppdrag att föreslå ett reformerat resurstilldelningssystem även för forskning och utbildning på forskarnivå.
Utredaren ska rapportera sitt uppdrag senast den 1 oktober 2007. Jag ser fram mot att ta del av utredningen och hoppas att den kan ge underlag för en förändring av hela den nuvarande strukturen för fördelning av resurser till universitet och högskolor i syfte att skapa större långsiktighet för lärosätena och på ett tydligare sätt koppla ihop resurser och kvalitet.
När det gäller studiefinansieringssystemet är studiemedlen avsedda att i princip täcka rimliga kostnader för uppehälle och bostad samt andra nödvändiga utgifter såsom läromedel. Eftersom studiemedel endast lämnas under studietid finns möjligheter att till exempel under ferier arbeta och tjäna pengar. Att det finns goda ekonomiska och studiesociala förutsättningar är nödvändigt för att en student ska kunna bedriva sina studier framgångsrikt.
Regeringen har aviserat sin avsikt att se över de studiesociala förutsättningarna för studenter. Hur detta ska ske bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Lars Leijonborg (FP):
Det sker i år en satsning på kvalitet i högskolan. I budgetarbetet i höstas åstadkoms det beloppet genom att en planerad platsexpansion ställdes in. Jag anser att vi har fullföljt det vi sade före valet.
Det är naturligtvis inte en princip för evigheten att andelen svenskar som läser i högre utbildning nu är optimal. Jag kan i ett längre perspektiv mycket väl tänka mig att det uppstår behov av en större andel högskoleutbildade.
Men jag uppfattar att det finns ett mycket starkt stöd för att det som mest behövs i högskolan just nu är högre kvalitet i stället för fler studenter. För överskådlig tid har vi gjort det vägvalet.
När det gäller att studera och arbeta samtidigt är det min uppfattning att varje student måste få träffa det valet själv, men när vi bestämmer studiemedlens storlek måste naturligtvis utgångspunkten vara att man ska kunna leva på studiemedlen.
Man ska kunna ägna sig åt heltidsstudier och få det finansierat med hjälp av studiemedlen. När vi arbetade med alliansens valmanifest var allianspartierna överens om att det är möjligt att höja studiemedlen ytterligare under mandatperioden. De höjdes förra året en gång.
Vi räknar med att kunna göra ytterligare en höjning. Vår statsminister hade väldigt stor tur under sin studietid. Han fick ett arbete som innebar att han satt i en reception där egentligen ingen passerade. Han hade alltså mycket goda möjligheter att plugga på arbetstid.
Det har lett honom till att argumentera för att det bör vara möjligt att kombinera studier och arbete på ett framgångsrikt sätt. Alla har inte riktigt lika stor tur. Det finns också möjligen ännu mer krävande studier än de som vår statsminister bedrev.
Jag tror också att vår statsminister håller med mig om att studiemedlen bör vara av sådan storlek att de medger heltidsstudier utan extraarbete. Det är inte så att vi planerar att sänka studiemedlen för att på det sättet driva ut människor i arbete.
Jag kan dock slutligen hålla med om att det kan finnas argument för att kombinera studier och arbete, men min uppfattning är att varje student bör fatta det beslutet själv.