KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Utan att på något sätt säga att Katarina Brännström ger en felaktig bild vill jag säga att Sverige är världens bästa land att åldras i. Vi blir äldre och håller oss friska allt längre. Allt fler äldre lever långa, socialt aktiva och rika liv, men detta hindrar inte att de kan lida av psykisk ohälsa. Katarina har rätt i att de som gör det blir allt fler.
Det handlar om att möta detta med kunskap i den mån den psykiska ohälsan handlar om diagnoser, det vill säga olika typer av depressioner och så vidare. Jag menar att man måste börja mycket tidigare.
Det är regeringens uppfattning att man på olika sätt måste arbeta med det sociala innehållet gentemot våra folkrörelser och pensionärsorganisationer, med dagverksamheter och mötesplatser, och se till att de äldre har möjlighet att delta i sociala aktiviteter och att civilsamhället uppmuntras att ge dessa möjligheter. Om det är en situation där äldre befinner sig på ett särskilt boende är det lite annorlunda, och jag återkommer till det.
Lena Hallengren (S):
Jag vill understryka behovet av att satsa på personalen och deras kompetens och förmåga att möta människor som både lider av psykisk ohälsa och som har behov av rent sjukvårdande insatser. Då är det viktigt att vi har resurser för att satsa på utbildning.
Det är positivt att regeringen har presenterat så kallade yrkespaket som gör att vi enkelt kan utbilda många fler vårdbiträden och undersköterskor, så att ingen som är outbildad eller obehörig ska möta våra äldre, vare sig i hemtjänsten eller på särskilda boenden.
Lena Hallengren (S):
Tack, Hillevi Larsson, för frågan! Tack också för att du besöker många äldreboenden och hemtjänsten! Också de behöver känna att vi ser dem och att vi är många som engagerar oss i äldrepolitik i allmänhet och äldreomsorgen i synnerhet. Det ser väldigt olika ut beroende på var man är och vem man besöker. Det finns personal som sliter hårt. Men det beror på hur man satsar i kommunen, och hur man använder de 2 miljarder per år som har funnits under mandatperioden.
Man har såklart arbetat på olika sätt med sociala aktiviteter, innehåll, verksamhet och träffpunkter. Jag besöker många boenden och hemtjänst där de känner att den här guldkanten finns. Men vi har utan tvekan mer att göra. Jag är framför allt bekymrad över hur vi möter framtiden. Allt fler blir allt äldre. Vi måste verkligen prioritera välfärden framför stora skattesänkningar så att dagens anställda får fler kollegor och bättre arbetsvillkor.
Lena Hallengren (S):
Många som bor på ett särskilt boende har mycket riktigt väldigt stora omsorgsbehov. Hur mycket de orkar är individuellt, men generellt kan man säga att de orkar betydligt mindre. Därför måste vi förebygga och se till att de kommer in i god tid. Vi behöver försäkra oss om att de resurser vi gemensamt avsätter verkligen används till mer personal, till utbildad personal och till både insatser och verksamheter som gör att den som är äldre inte känner sig vare sig ensam eller isolerad.
De måste få uppleva att de år efter pensionen när man blir allt äldre också är en tid då man kan glädjas.
Lena Hallengren (S):
Jag vill börja med att be om ursäkt - jag hade missförstått tiden. Johan Hultberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att hälsan och livsvillkoren för unga hbtq-personer förbättras samt om det är min mening att forskningen på området bör utökas. Jag delar Johan Hultbergs problembeskrivning när det gäller hälsa och livsvillkor bland unga hbtq-personer.
Rapporten från Forskningsrådet för hälsa, arbetsliv och välfärd, Forte, är viktig eftersom den visar på behov av en ökad medvetenhet kring unga hbtq-personers utsatthet för riskfaktorer och ohälsa. Rapporten pekar också på kunskapsluckor och utmaningar för forskningen. Om forskningen inom området hälsa och livsvillkor bland unga hbtq-personer bör utökas är svårt att svara på. Området är angeläget, men det behövs en analys för att kunna säga om det är mer kunskap som behövs.
Regeringens riksdagsbundna mål inom folkhälsopolitiken är att skapa samhälleliga förutsättningar för en god och jämlik hälsa i hela befolkningen och sluta de påverkbara hälsoklyftorna inom en generation. Målet för hälso- och sjukvårdspolitiken är att befolkningen ska erbjudas behovsanpassad och effektiv hälso- och sjukvård av god kvalitet. En sådan vård ska vara jämlik, jämställd och tillgänglig.
Jämlik vård innebär att alla ska erbjudas vård utifrån behov, på lika villkor och med ett gott bemötande oavsett kön, könsidentitet, könsuttryck, sexuell läggning, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, ålder, bostadsort, utbildning och ekonomi. Dessa mål är en viktig utgångspunkt för att förbättra hälsa och livsvillkor för unga hbtq-personer. Det är viktigt att arbetet med hbtq-personers rättigheter sker långsiktigt.
Regeringens strategi för lika rättigheter och möjligheter oavsett sexuell läggning, könsidentitet eller könsuttryck syftar till att stärka arbetet för hbtq-personers situation i Sverige. Strategin utgör ramverket för ett långsiktigt och resultatinriktat arbete. Ett antal fokusområden har pekats ut, och strategiska myndigheter har utsetts för att skapa förutsättningar för ökad kunskap och likvärdigt bemötande.
Ett fokusområde är hälsa, vård och sociala tjänster, där bland annat vikten av förutsättningar och möjligheter att uppnå god hälsa lyfts. En slutsats från Utredningen om stärkt ställning och bättre levnadsvillkor för transpersoners betänkande är bland annat att arbetet för att förbättra transpersoners levnadsvillkor måste stärkas på ett strukturellt plan med förtydliganden av ansvar och uppdrag till myndigheter. Betänkandet har remitterats och bereds i Regeringskansliet.
Lena Hallengren (S):
Det är naturligtvis så att psykisk ohälsa, som det folkhälsoproblem och den folkhälsoutmaning det är, är något vi behöver lära oss mer om. Vi behöver bli kunnigare när det gäller psykisk ohälsa i allmänhet. Hbtq-gruppen är, precis som jag sa i mitt svar, särskilt drabbad av både psykisk ohälsa och konsekvenser som till exempel suicid.
Som jag förstår det gäller dock interpellanten Johan Hultbergs fråga om det behövs mer forskning. Jag fortsätter att ändå vara lite avvaktande när det gäller på vilket sätt vi skaffar oss kunskapen. Det behöver vi göra på många olika sätt. Det handlar förstås om Folkhälsomyndighetens arbete. De har tittat på och följer frågan om hur hälsan ser ut. Framför allt bland transpersoner är det inte bara så att man inte ser någon förbättring, utan man ser en fortsatt försämring av deras situation.
Frågan handlar både om hur kunskapsläget ser ut och om hur man agerar, inte bara inom hälso- och sjukvården. Jag upplever, redan efter denna korta tid som ansvarig för hälso- och sjukvården, att den psykiska ohälsan alltför ofta hanteras enbart som en hälso- och sjukvårdsfråga. Det är ju i allra högsta grad en samhällsutmaning att fundera över och skaffa oss kunskap om.
Vi måste agera på ett sätt som gör att vi förebygger psykisk ohälsa både generellt och specifikt i de grupper som är extra utsatta och drabbade. Med detta sagt vill jag verkligen tacka för att frågan lyfts. Psykisk ohälsa behöver lyftas ur många olika aspekter. Jag menar att det är vår tids stora folkhälsoproblem och därmed också en av de kanske största politiska utmaningar vi står inför.
Den är sannerligen inte enkel, just för att den är så genomgripande; vi kan se den i alla samhällsskikt, sektorer, yrkesgrupper och åldrar. Det är alltså verkligen en utmaning. Jag är väl medveten om att hbtq-gruppen är särskilt hårt drabbad och utsatt.
Vi har frågan om forskning och kunskap, men vi är också sedan ganska lång tid tillbaka medvetna om att det handlar om fördomar, diskriminering, ett stigma och att faktiskt inte känna att man får rättigheter på samma sätt som alla andra. Många viktiga insatser har gjorts genom åren. Det har handlat om att stå upp för alla människors lika värde och rättigheter på områden som berör just hbtq-personer.
Det gäller allt från rätten att gifta sig och adoptera barn till frågor som hanterades under förra mandatperioden, till exempel att ta bort steriliseringskravet. Det finns alltså många frågor som vi vet att vi behöver hantera, där mycket är gjort och mer ska göras. Kunskap behövs.
Det behövs säkert också forskning, men jag vill vara lite mer återhållsam när det gäller hur mycket politisk styrning vi ska ha i väldigt specifika forskningsfrågor. Forskningsmedel finns, och intresset för att forska finns också - frågan är hur den politiska styrningen ser ut. Vårt sätt att förhålla oss till forskning går ut på att den ska vara fri och bedrivas i konkurrens.
Den ska också ha en impact, ett resultat helt enkelt, och vara betydelsefull när det gäller hur samhället kan ta emot det resultatet.
Lena Hallengren (S):
Som jag har sagt vid ett antal tillfällen redan: Det är inte relevant att jämföra en övergångsregerings budget med en reservation som M och KD med stöd av SD beslutade om. Däremot blir det naturligtvis relevant att se vad regeringen kommer med under de kommande fyra åren, då man har möjlighet att fatta beslut med politisk inriktning. Låt mig också säga att vi har kommit en bra bit. Man behöver inte resa så långt i Europa och övriga världen för att se det.
Vi har kommit långt, och det är många i hbtq-rörelsen som tittar på Sverige och tänker: Vilken möjlighet att leva ett friare liv! Men vi tycker inte att vi har kommit i mål. Vi har mycket kvar att göra, inte minst när det gäller suicid, psykisk ohälsa och att många inte upplever att de kan bo var de vill i landet. Man flyttar på sig och bor där man känner att det funkar bäst, man tar de jobb där man känner att man är accepterad och så vidare. Det är inte okej.
Även om vi har kommit en bra bit finns det fortfarande mycket kvar i den långsiktiga strategin där vi inte alls är framme. Det är skälet till att jag inte omedelbart säger att vi ska ha en ny strategi. Men vi ska naturligtvis se till att den är uppdaterad och att våra myndigheter hela tiden strävar efter ökad kunskap. Jag vill säga något specifikt när det gäller just unga hbtq-personer också. Det handlar väldigt mycket om värdegrunden i skolorna.
Det handlar om att jobba med sex- och samlevnadsundervisning och om insatser mot hedersrelaterat våld, förtryck och diskriminering. Det är en oerhörd bredd i detta, där våra skolor är oerhört centrala. Jag vill avsluta med att återigen knyta an till den fråga som interpellanten ställde: Behövs det mer forskning på området?
Som socialminister med ett brett ansvar ser jag ofta behov av mer forskning på nästan alla områden, men jag är inte säker på att den väg vi ska gå är att jag går in och pekar ut vad man ska forska på, även om man kan se enskilda utmaningar. Men vi behöver stora resurser till forskning och kunskapsuppbyggnad.
Lena Hallengren (S):
Pia Steensland har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att se till att lagförslaget säkerställer att hela den tid det tar att utföra insatsen för andning och sondmatning - inte enbart de delar som anses vara av tillräckligt privat och integritetskänslig karaktär - kommer att anses vara grundläggande behov. Frågan rör framför allt de förändringar inom assistansen som skedde efter en dom i Högsta förvaltningsdomstolen 2009.
Promemorian om andning och sondmatning som remitterades den 21 februari svarar på det tillkännagivande som riksdagen lämnade till regeringen i december 2018. Förslaget i promemorian om att införa två nya grundläggande behov i LSS för personlig assistans är angeläget därför att det i ett första steg möter situationen för dem som behöver assistans för hjälp med andning. Förslaget i promemorian om sondmatning är ett lagtekniskt förtydligande, eftersom sondmatning i dag likställs med det grundläggande behovet måltider.
Självklart kommer vi noga att följa hur den nya lagen implementeras och vilka effekter detta får för dem som behöver assistans.
Lena Hallengren (S):
Svaret är ja på den sista frågan och på det som interpellationen egentligen handlar om, nämligen den produkt och den lagrådsremiss som vi har tagit fram och som kommer att bli en proposition till riksdagen om andning och sondmatning. Vi lägger naturligtvis fram förslaget för att det ska ge det stöd som krävs. Det ska tydliggöra det som jag tror att vi över alla partigränser tycker borde vara rätt självklart men som inte har varit det.
Vi menar att detta förtydligande ska se till att andning och sondmatning blir grundläggande behov. Annars skulle jag inte stå och ge det svaret i kammaren i dag. Det betyder inte att det här är det enda och det sista vi gör, men den här debatten handlar ju om fler frågor än så. Det är därför jag återigen understryker att vi kommer att återkomma till frågan om egenvård och om det avsmalnade föräldraansvaret.
Om vi ska tala LSS när det gäller barn och unga, framför allt mindre barn, är det frågan om föräldraansvaret som helt uppenbart gör att bedömningarna kan skilja sig åt och stöka till det hela.
Det finns ett skäl till att vi i januariavtalet har valt att fokusera på några väldigt tydliga delar som vi är rätt övertygade om kommer att ge en tydlig effekt och justerar flera av de delar som har upplevts som problem. När det gäller egenvård och det avsmalnade föräldraansvaret är det uppenbart att vi återkommer. Det står i januariavtalet, och utredningen är tidsatt med datum. Jag vill verkligen understryka att LSS-frågan är omfattande.
Det är inte så enkelt som att andnings- och sondmatningsprodukten kommer att lösa helheten, utan vi kommer att fortsätta att ha diskussioner i andra delar. Men vi lägger fram den här produkten, för vi menar att den kommer att förtydliga för Försäkringskassan hur vi politiskt, inte minst riksdagen, ser på rätten till personlig assistans för andning och sondmatning Jag noterar att Pia Steensland har förslag som ska läggas fram i utskottet.
Det är inte något som jag har nåtts av tidigare. En del av syftet med denna interpellationsdebatt är kanske att tydliggöra det. Eftersom jag inte känner till detta och inte riktigt uppfattar det är det inte något som jag kan kommentera, men jag hoppas att den produkt som vi i regeringen har tagit fram tillsammans med Centerpartiet och Liberalerna och som är väl beredd ska gå igenom så att de personer som berörs får en förändring redan i sommar.
Lena Hallengren (S):
Tack, Pia Steensland! Jag menar det, för jag tycker att det är värdefullt att vi står här och har en diskussion. Jag lyssnar hela tiden på vad olika delar av rörelsen säger. Jag har verkligen försökt möta dem under det år som jag har varit ansvarig. Mer än så är det inte, men det har också hänt en del när det gäller väntetider, beredskap och tvåårsomprövning. Vi fortsätter att vidta förändringar för att se till att den lagstiftning vi har ska ge rätt till den som har ett behov av stöd.
När det gäller andning och sondmatning vill vi ha bästa möjliga lagstiftning, men regeringens, Liberalernas och Centerns uppfattning är att den produkt - propositionen - som vi kommer att lägga fram och som utskottet ska få behandla ganska snabbt under våren för att den ska kunna genomföras i sommar ska svara mot de brister som finns.
Vi lyssnar alltid på invändningar och förbättringsförslag, men det gäller att förändra lagar på ett sätt som gör att det blir möjligt att genomföra dem så snabbt som möjligt. Vi anser, precis som Pia Steensland och andra politiska företrädare i denna kammare, att det brådskar.
Lena Hallengren (S):
har frågat mig när jag och regeringen avser att möjliggöra gårdsförsäljning i Sverige, varför jag och regeringen, trots tillkännagivande från riksdagen och två tidigare utredningar, återigen väljer att utreda frågan samt vilka ytterligare frågor som jag hoppas få besvarade genom ytterligare en utredning. Den svenska alkoholpolitiken vilar sedan lång tid tillbaka på en solidarisk grund.
Det innebär att begränsningar i tillgänglighet till alkohol genom till exempel åldersgränser, begränsade öppettider, ansvarsfull servering på krogar och det svenska detaljhandelsmonopolet kan accepteras för att de skyddar både individer och samhället i stort mot alkoholens skadeverkningar.
Den utredning som senast haft i uppdrag att analysera förutsättningarna för gårdsförsäljning i Sverige konstaterade att en EU-rättsligt legitim reglering av sådan försäljning kräver att även utländska tillverkare ges tillträde till den svenska marknaden liksom att försäljning inte bara kan tillåtas på landsbygden. Med andra ord handlar frågan om gårdsförsäljning inte bara om begränsad försäljning av alkoholdrycker tillverkade på svenska gårdar utan om en verksamhet som kan omfatta såväl landsbygd som storstad och såväl svenska som utländska aktörer.
Utredningen lades till handlingarna genom regeringsbeslut i december 2014. Det innebär att utredningen inte kan utgöra beredningsunderlag för ett framtida förslag. En bärande princip i alkoholpolitiken är att det inte ska finnas några ekonomiska intressen i detaljhandelsled som kan bidra till ökad försäljning och därmed ökad alkoholkonsumtion. Det är denna princip som det svenska detaljhandelsmonopolet vilar på.
EU-domstolen har också erkänt denna princip, den så kallade desintresseringsprincipen, och dess betydelse för att värna de folkhälsointressen som ligger till grund för detaljhandelsmonopolet. Regeringen driver en aktiv näringspolitik och har också etablerat en landsbygdspolitik och arbetar aktivt med att förbättra för företagen på landsbygden. Regeringen arbetar också aktivt med att genomföra livsmedelsstrategins mål att främja och öka svensk livsmedelsproduktion, däribland produktion av drycker.
Jag är övertygad om att en positiv utveckling av landsbygd och företagande kan gå hand i hand med en folkhälsobaserad alkoholpolitik. Eftersom de EU-rättsliga grundförutsättningarna för gårdsförsäljning inte har ändrats är det ytterst angeläget att i största möjliga mån säkerställa att en ny utredning bland annat specificerar vad som avses med gårdsförsäljning och ger ökad kunskap om de EU-rättsliga förutsättningarna och om de nationella alkoholpolitiska konsekvenserna och även de näringspolitiska effekterna av införandet av gårdsförsäljning av alkohol.
Den nya utredningen bör därför få bredare ramar än vad som gavs utredningen om vissa alkoholfrågor. Regeringen avser att tillsätta en utredning 2020.
Lena Hallengren (S):
Jag tyckte att mina svar på frågorna som Sten Bergheden ställde var ganska tydliga. För det första: Eftersom utredningen lades till handlingarna genom ett regeringsbeslut i december 2014 kan utredningen inte utgöra beredningsunderlag för ett framtida förslag. Därför krävs en ny utredning.
För det andra: En ny utredning ska också specificera vad som avses med gårdsförsäljning och ge ökad kunskap om de EU-rättsliga förutsättningarna, de nationella alkoholpolitiska konsekvenserna och de näringslivspolitiska effekterna av ett införande av gårdsförsäljning av alkohol. Därför ska den nya utredningen få bredare ramar än vad som gavs den tidigare utredningen. Det var två av svaren på interpellantens tre frågor.
Jag förvånas över Sten Berghedens påstående att de tidigare utredningarna har pekat på att det är möjligt att införa gårdsförsäljning och behålla Systembolagets detaljhandelsmonopol. Så har jag inte läst de tidigare utredningarna. Därför finns det behov av en ny utredning som har ett bredare anslag. Jag utgår från att också Sten Bergheden och Moderaterna är intresserade av att behålla Systembolagets detaljhandelsmonopol.
Men tycker man att den frågan är relativt ointressant och inte värderar Systembolagets detaljhandelsmonopol särskilt högt kan man ju riskera det, i princip utan att bry sig om vilka EU-rättsliga konsekvenser det får att införa gårdsförsäljning.
Tillåts gårdsförsäljning som en detaljhandelskanal för alkoholdrycker vid sidan av det svenska alkoholmonopolet innebär det att systematiken som finns i alkoholregleringen och det som är grunden och legitimiteten för det svenska detaljhandelsmonopolet minskar. Detta var ett av Sveriges viktigaste undantag när vi blev medlemmar i Europeiska unionen.
Denna fråga viftades inte bort av något parti, utan tvärtom förhandlade vi om detta för att försäkra oss om att detta också blev en politik för framtiden. När det gäller i vilken ordning som olika utredningar ska göras tänker jag att interpellanten är väl medveten om hur det går till, särskilt när fyra partier har förhandlat och är ovanligt tydliga med när en utredning ska tillsättas. År 2020 kommer utredningen att tillsättas, och vi återkommer med detaljer om när den ska lämnas och när en proposition kan förväntas.
Jag tar gärna en diskussion om Finlands situation, men som Hillevi Larsson beskrev är det kanske inte den situationen vi önskar oss. Låt mig också upplysa om, i det fall det inte är helt känt, att kommissionen har tittat på Finlands nya förslag till alkohollag.
Kommissionen avslutar sitt yttrande med att man kan komma att inleda ett överträdelseärende med anledning av att man inte längre ser det som systematiskt och sammanhängande när Finland öppnar en annan detaljhandelskanal. Jag tar gärna denna diskussion både nu och vid senare tillfällen. Det förutsätter dock att vi i grunden tycker att Systembolagets detaljhandelsmonopol ska vara kvar och att vi ser samma motsättning.
Det skulle vara intressant att höra Sten Bergheden ägna nästa inlägg åt att reflektera lite över Systembolagets detaljhandelsmonopol och dess betydelse för folkhälsan.
Lena Hallengren (S):
har frågat mig på vilket sätt utsatta ungdomar som lider av psykisk ohälsa får det bättre av nedskärningar inom psykiatrin. Vidare har Tobias Andersson frågat mig varför de berörda 90 miljonerna återfanns tidigare om de ändå inte påverkar den existerande verksamheten. Slutligen har Tobias Andersson frågat mig om det inte fanns någon annan utgiftspost som man kunde sparat in på för att finansiera kapitaltillskottet till Apotek Produktion & Laboratorier AB, APL, i stället för Bidrag till psykiatri .
För att motverka den oroande utvecklingen när det gäller psykisk ohälsa och stärka landstingens och kommunernas arbete har regeringen förstärkt satsningen inom området. I beslutad budget för 2019 avsätts ca 2,2 miljarder kronor inom anslaget 1:8 Bidrag till psykiatri för insatser inom psykiatri och psykisk hälsa. Efter minskningen av anslaget i år avsätts 2,1 miljarder. Det är en ökning på ca 360 miljoner kronor jämfört med anslaget 2018.
Psykisk hälsa är en högt prioriterad fråga för regeringen. Förutom inom anslaget 1:8 Bidrag till psykiatri gör regeringen omfattande satsningar på att stärka hälso- och sjukvården. Personer med psykisk ohälsa är en viktig grupp även inom dessa satsningar. Med tanke på att regeringen tillträdde först i januari 2019 kommer medel att fördelas till landsting och kommuner senare än tidigare år.
Regeringen har därför bedömt att det är möjligt att i vårändringsbudgeten minska anslaget 1:8 Bidrag till psykiatri för 2019 utan att detta påverkar det utvecklingsarbete i landstingen och kommunerna som staten finansierar.