KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i ministerrådet för att underlätta Bosnien och Hercegovinas närmande till Europeiska unionen. Regeringen är en stark förespråkare för unionens utvidgning. Utvidgningen är unionens främsta instrument för att sprida säkerhet, stabilitet, demokrati och välstånd i Europa.
Regeringen har varit och är fortsatt drivande inom unionen för att fördjupa samarbetet med Bosnien inom den särskilda närmandeprocess som EU har för regionen, den så kallade stabiliserings- och associeringsprocessen. Under det svenska ordförandeskapet lanserade EU, tillsammans med USA, ett politiskt initiativ på hög nivå som syftade till att underlätta och effektivisera Bosniens EU-närmande. I första hand handlar initiativet om att få till stånd en övergång från den höge representantens kontor till en förstärkt EU-närvaro i Bosnien.
Avsikten är att möjliggöra för Bosnien att ansöka om medlemskap i EU, vilket är svårt så länge den höge representanten är involverad i Bosniens dagliga politiska arbete och beslutsfattande. Frågan om en förstärkt EU-närvaro i Bosnien blir även synnerligen aktuell i ljuset av Lissabonfördraget och upprättandet av EU:s nya utrikestjänst. Ett mer övergripande syfte med EU:s och USA:s gemensamma initiativ som jag själv ledde var att uppmuntra det bosniska ledarskapet att genomföra en första omgång författningsreformer.
EU-närmandet skulle på detta vis underlättas genom att beslutsfattandet på den statliga nivån effektiviserades samt att författningen ändrades i enlighet med Europakonventionen om mänskliga rättigheter. EU verkar fortsatt för att Bosniens EU-närmande ska underlättas och tar löpande upp dessa frågor med regeringen i Bosnien. Regeringen driver att EU inom kort bör fastställa hur en förstärkt EU-närvaro i Bosnien ska struktureras för att underlätta en avveckling av den höga representanten och på så vis främja Bosniens EU-närmande.
Regeringen stöder även det förslag som nyligen presenterades av kommissionen om etablerandet av en lokal juridisk expertgrupp, med förankring i parlamentet, som ska arbeta för att genomföra konstitutionsförändringar i enlighet med Europakonventionen. Detta är ett första steg inför mer omfattande reformer nödvändiga för en fördjupad EU-integration. Kommissionen har även rekommenderat rådet att ge Bosnien viseringsfrihet mot EU från och med årsskiftet förutsatt att de skyndsamt uppfyller några utestående villkor.
Detta är en framgång för regionen som främjar kontakterna mellan olika folkgrupper. Regeringen anser det vara av största vikt att EU-närmandets fördelar kommer den bosniska befolkningen till del, och jag verkar aktivt för detta i ministerrådet. Det främsta ansvaret och initiativet att ta fortsatta steg mot EU ligger emellertid hos de politiska ledarna i Bosnien. Det kommer att utgöra en av de stora utmaningarna för den nya regering som tar vid efter höstens parlamentsval i Bosnien.
EU ska fortsätta att ge aktivt och kraftfullt stöd för att bistå Bosnien i processen, men det är bosnierna som måste ta de kritiska besluten och genomföra de reformkrav som EU-medlemskapet innebär för alla de länder som önskar bli medlemmar.
Carl Bildt (M):
Så är det. Jag tror att vi är väldigt eniga. Jag tror inte att regionen är medlem i EU 2014, men låt oss gemensamt se till att hela regionen, Kroatien undantaget, år 2014 är väl inne i processen mot medlemskap och att Bosnien är med i detta och inte halkar efter. Jag tror att det är oerhört viktigt att så är fallet. Avskaffande av viseringskravet är en viktig del av detta. Det är Bosnien och Albanien som återstår.
Kommissionen gav Cecilia Malmström en rätt positiv värdering av möjligheterna härförleden, men det återstår några mer tekniska krav. Jag hoppas att de bosniska myndigheterna kan uppfylla dem rätt snabbt, så att först ministerrådet och därefter Europaparlamentet kan ta ett beslut omedelbart efter sommaren, så att detta också blir verklighet.
Jag kan också försäkra att Sverige inte bara är den ledande bilaterala hjälpgivaren till Bosnien i olika sammanhang. Sida har gjort skillnad i Bosnien på ett sätt som man inte kan säga om särskilt många länder, och det är viktigt att fortsätta med det.
Vi har också den fördelen att vi, på grund av tragiska omständigheter, har många personer av bosnisk härkomst som finns i detta land och som är en brygga mellan Sverige och Bosnien. Sedan är Sverige ett av de länder, om inte det land som allra tydligast talar om medlemskapsperspektivet för Bosnien, Balkan och för alla de länder som har sökt och nu vill förhandla om medlemskap.
Det är enligt min mening alldeles avgörande för att vi ska få fred och stabilitet för dessa länder och i det europeiska närområdet för oss själva också. Jasenko Omanovic kan vara alldeles övertygad om att vi över partigränserna i Sveriges riksdag kommer att fortsätta arbeta med full kraft för detta under de kommande åren.
Carl Bildt (M):
Det är min bedömning att utvecklingen i Vitryssland för närvarande går åt fel håll. Efter en period av vissa framsteg har de senaste månaderna präglats av hårdare behandling av oliktänkande i Vitryssland, ytterligare begränsningar av yttrandefriheten och andra steg som fjärmar Vitryssland från Europas värdegrund. Detta gäller inte minst också det faktum att Vitryssland, som enda land på vår kontinent, fortsätter att utdöma och verkställa dödsstraff. Jag känner oro inför denna utveckling.
EU:s höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik har vid flera tillfällen påtalat den bristande vitryska respekten för grundläggande fri- och rättigheter samt understrukit att en positiv utveckling avseende demokratiska värderingar är en förutsättning för en fördjupad relation mellan EU och Vitryssland. Jag och andra svenska representanter har framfört liknande budskap i kontakter med vitryska företrädare, däribland utrikesminister Sergej Martynov. Detta är en mycket viktig del i Sveriges och EU:s löpande dialog med Vitryssland.
EU har särskilt uppmärksammat de nya vitryska bestämmelserna om användandet av Internet och bland annat uppmanat vitryska regeringen att samarbeta med OSSE:s representant för mediefrihet. Inför presidentvalet i Vitryssland är det angeläget att fortsatt stödja de demokratiska krafterna i landet och verka för att internationella observatörer bereds möjlighet att övervaka genomförandet av valet i dess helhet. Sverige kommer som en av de största bilaterala biståndsgivarna till Vitryssland att bidra till detta.
Det svenska utvecklingssamarbetet med Vitryssland syftar till att bidra till demokratisk och marknadsekonomisk utveckling genom stöd till bland annat det civila samhället, fria medier och politiska aktörer. Sverige verkar inom många områden, med olika aktörer och på olika nivåer för att skapa breda kontaktytor och öka förutsättningarna för utveckling i demokratisk riktning.
Regeringen följer utvecklingen i Vitryssland nära och verkar för att EU även fortsättningsvis agerar kraftfullt för att påverka den vitryska ledningen i demokratisk riktning.
Carl Bildt (M):
Låt mig i denna del säga en sak: Erfarenheten från när man försöker begränsa Internet är väl, tack och lov, att det inte är alldeles lätt att göra det. Jag vet att den möjlighet som Kenneth G Forslund antyder utnyttjas, det vill säga att information kan finnas på servrar som finns i andra länder. Det är kanske inte den svenska statens omedelbara uppgift att göra detta, men vi ger, som bekant, bidrag till stiftelser närstående de svenska politiska partierna.
Jag vet att i åtminstone ett av fallen förekommer sådan här verksamhet som då dessa står för. Vi ger ett rätt brett stöd till olika typer av vitryska aktiviteter, och jag utgår från att denna typ av informationsförsörjning är ett naturligt och relativt billigt inslag i den typen av verksamhet. Jag kan nämna att det inte bara gäller Sverige, utan det finns också andra länder som är engagerade i detta.
Vi har också ett brett stöd när det gäller olika möjligheter att ge utbildning till unga människor från Vitryssland som av olika skäl förnekats rätten till en rimlig utbildning i sitt eget land. Jag hoppas, som jag sade tidigare, att svenska parlamentariker, svenska politiska partier och svenska politiska partiers närstående politiska stiftelser ska utnyttja alla de möjligheter som finns när det gäller att bredda kontakten med Vitryssland.
Jag delar Kenneth G Forslunds allmänna inställning, att breda kontaktytor in i olika delar av det vitryska samhället är betydelsefulla för att vi ska få ett bättre informationsunderlag men också för att vi ska kunna knyta kontakter och framföra de budskap som vi har med den bredd som kanske inte annars skulle vara möjlig.
Med detta tror jag att man kan säga att vi har en bred parlamentarisk uppbackning i Sverige, i riksdagen, men också europeiskt för att försöka verka för en förändring. Låt mig bara lägga till, även om det inte riktigt hör till frågan, att det möjligtvis är en upptrappning på gång av gaskonflikten mellan Ryssland och Vitryssland. Vi har ett spänt skede.
President Medvedev beordrade häromdagen de ryska gasmyndigheterna att stänga av leveranserna om inte Vitryssland från och med relativt nära i tiden liggande datum accepterar en icke oväsentligt höjd prisnivå. Det här ska ses i relation till andra konflikter som pågår inom det vida området.
Det gäller inte minst den roll som Vitryssland nu har kommit att spela i krisen i Kirgizistan, som är någonting som upptar rätt mycket av vår uppmärksamhet just nu.
Carl Bildt (M):
Låt mig bara för protokollet och för fullständighetens skull - jag tror att Kenneth G Forslund är väl medveten om detta - säga att vi har ett rätt omfattande utvecklingssamarbete med Vitryssland. Det ligger nu på i storleksordningen 90 miljoner kronor per år. Det handlar om demokrati och MR-insatser, inte uteslutande men till stor del, men också om social- och hälsovård respektive näringslivssamarbete och i någon utsträckning kultur, utbildning och miljö. Det ingår i den långsiktiga strävan att bredda kontaktytorna och förbereda en övergång till en rimligare samhällsutveckling.
Vi arbetar nu med fortsättningen av detta, och preliminärt kan jag säga att vi planerar för en icke oväsentlig höjning av volymen för de samlade svenska insatserna för att åstadkomma detta, ett belopp på i storleksordningen 120 miljoner kronor per år i stället för 90 miljoner kronor.
Carl Bildt (M):
Urban Ahlin ägnade huvuddelen av sitt anförande åt några rykten från Washington. Låt mig säga att detta förefaller att vara rappakalja som saknar varje grund och som jag inte tycker är värdigt någon som ska vara företrädare för oppositionen i seriösa utrikespolitiska frågor.
Jag vet att Urban Ahlin tycker mycket om att lyssna på rykten från olika amerikanska företrädare. Men att rykten om statsministerns middagsvanor, från uppenbarligen otillförlitliga amerikanska personer, ska vara utgångspunkt för den socialdemokratiska utrikespolitiken är väl att sänka denna ned till nivåer som det rödgröna samarbetet borde förskonas från. Detta sagt som en första kommentar.
Det är sant att vi på mötet i Washington talade till exempel om det polsk-svenska initiativet om taktiska kärnvapen. Det är nog det initiativ på nedrustningsområdet som jag anser har gjort mest från olika länders sida, som har haft starkast resonans i den internationella debatten under det senaste året. Det är alldeles riktigt att det fanns sådant som har funnits med tidigare.
Urban Ahlin nämner det svenska arbetet för säkerheten i kärnkraftverk i de östra delarna av Europa. Om det vet jag åtskilligt eftersom jag tog initiativ till det när jag var statsminister. Jag satte i gång det arbetet. Det arbetet fortsatte sedan under olika socialdemokratiska regeringar. Det var bra. I vissa delar har arbetet avslutats, och i andra delar fortsätter vi.
Jag skulle önska att diskussionen om dessa frågor kunde föras på en något högre nivå.
Carl Bildt (M):
Jag ska i frågan om vad som inträffade i Washington omedelbart se till att vi tar kontakt via amerikanska ambassaden med amerikanska utrikesdepartementet för att få reda på vilken information som har lämnats. Jag tror att det också kommer att intressera statsministern för det vidare umgänget i frågan. Det tillhör inte vanligheten i sådana sammanhang att man ägnar sig åt sådant. Men allmän ryktesspridning och allmänna insinuationer är tydligen det som Urban Ahlin finner vara mest fruktbärande som oppositionspolitiker.
Jag har alltid ansett att det är lite billigt och småaktigt och säger mer om avsändaren än om mottagaren. Blixkommissionen lade fram, om jag inte missminner mig, ett hundratal olika förslag. Jag tror inte, och det tror inte Blixkommissionen heller, att det är något man antar som en paketlösning. Det är de enskilda frågorna som vi arbetar med. Det finns också andra kommissioner.
Det finns en mycket stor kommission med bland annat Gareth Evans och Henrik Salander som Sverige har stöttat aktivt. De har rapporterat vid senare tillfälle. Det finns en lång rad olika kommissioner, och deras olika förslag arbetar vi aktivt med. Sedan har vi den eviga frågan om ratificeringen av konventionen mot klusterbomber. I den frågan har jag svarat på flera interpellationer och enkla frågor. Vad som är skillnaden mellan Sverige och Spanien vet jag inte riktigt, men Sverige är en rättsstat.
Det innebär att när vi ratificerar konventioner gör vi det ibland med den grundlighet som kan förefalla överdriven för den som inte bryr sig om detaljer men som visar styrkan i den svenska rättsstaten. Här ska ut en departementspromemoria. Det finns delar av detta som förmodligen måste utredas vidare. Det ska ut på remissbehandling innan det blir föremål för lagrådsremiss och så småningom en proposition till riksdagen. Jag har gått igenom hur det här går till i andra fall.
Vi har konventioner som Sverige undertecknade år 2000 som ännu inte är ratificerade. I det fallet tycker jag nog att det har malt lite väl långsamt i det juridiska maskineriet. Men när man kommer fram och ser helheten kommer man att säga att just den konventionen kommer vi att ha ratificerat snabbare än huvuddelen av de konventioner som Sverige undertecknade till exempel mellan åren 2000 och 2006.
Carl Bildt (M):
Yilmaz Kerimo har frågat mig om jag avser att ta initiativ till en kommission med syfte att de kristna assyrierna/syrianerna/kaldéerna ska få en frizon i Irak under FN:s överinseende. Jag vill inledningsvis hänvisa till mitt svar på en snarlik fråga om religiösa minoriteter i Irak av Robert Halef och till svaren på de frågor som ställts på samma tema till statsrådet Tobias Billström . Säkerhetssituationen har gradvis förbättrats i Irak men är på sina håll fortfarande instabil.
Det våld som förekommer drabbar medlemmar ur alla etniska och religiösa grupper, men minoriteter - däribland kristna - är ofta särskilt utsatta. Genom EU och FN samt i samtal med irakiska företrädare fortsätter regeringen att uppmärksamma frågan om efterlevnaden av mänskliga rättigheter i Irak. När jag har träffat företrädare för Iraks regering, senast vid mitt besök i landet för ett år sedan, har jag understrukit vikten av att respektera de mänskliga rättigheterna i enlighet med landets åtaganden under internationell rätt.
Vid mitt besök nämnde jag särskilt minoriteterna, bland annat kristna liksom mandéer/sabéer och yazidier. Irak känner väl till var såväl Sverige som EU står i dessa frågor. Den 22 november 2010 gjorde EU:s utrikesministrar ett uttalande som bland annat innehöll skrivningar om respekten för de mänskliga rättigheterna. EU:s höga representant Catherine Ashton har därtill vid två tillfällen betonat vikten av att en ny irakisk regering tar sitt ansvar i den nationella försoningsprocessen.
Sverige, liksom Europeiska unionen, välkomnar de steg som tagits mot en regeringsbildning i Irak. Det är nu av vikt att den nytillträdda irakiska regeringen fortsätter sitt arbete för att skapa säkerhet och stabilitet, vilket är en förutsättning för att mänskliga rättigheter ska kunna åtnjutas av varje individ i landet. Dessa faktorer utgör en grund för att den irakiska demokratin kan fördjupas och bli långsiktigt hållbar.
Övergrepp har tyvärr ägt rum mot flera etniska och religiösa grupper, även om minoriteter ofta blir särskilt utsatta. Upprättandet av särskilda frizoner på etnisk eller religiös grund, även under FN:s eller någon kommissions överinseende, vore dessutom en farlig väg mot segregering av landets invånare. Irakiska ledare förefaller dock fullt medvetna om de kristnas utsatta situation och om vikten av deras fortsatta närvaro som fullvärdiga medborgare och deltagare i byggandet av det irakiska samhället.
I detta läge bör därför fredlig samexistens under ett tydligt irakiskt ägarskap vara vad som eftersträvas.
Carl Bildt (M):
Låt mig svara på det. Det jugoslaviska dramat - varför blev det uppdelning där? Ja, låt historikerna utforska den saken. Min roll var att försöka värna vad som gick att värna av ett Bosnien som höll på att slitas sönder, ett Bosnien där det fanns ortodoxa, katoliker, muslimer, och lite olika andra kristna också för den delen, som när jag kom dit hade upphört att existera.
Vi lyckades lappa ihop någonting som förvisso inte är perfekt, långt därifrån. Men i dag har vi suddat ut alla gränser inom Bosnien så att människor kan röra sig fritt och så att man kan bygga kyrkor och moskéer. Det är alls icke perfekt, men det var i alla fall någonting som vi försökte göra. Det är det som vi också måste försöka göra i Mellanöstern, om det är Mesopotamien, om det är Egypten eller någon annanstans. Men det är svårt. Vi står mot al-Qaida.
Och vi står mot en sekteristisk fundamentalism som vi vill bekämpa med alla till buds stående medel, om det är i Irak, om det är i Sverige, om det är i Jemen eller om det är i Egypten, men där vi tyvärr vet att vi inte alltid är framgångsrika. Sedan kan man tala om att dela upp och dela upp i olika typer av zoner.
Ja, det fanns en del i den internationella debatten som ville dela upp Irak i ett kurdiskt Irak, ett sunni-Irak och ett shia-Irak. En av anledningarna till att vi var motståndare till det var att det skulle ha rensat ut de kristna med en gång. Låt oss inte glömma att om vi plötsligt säger att de kristna ska ha en zon blir det en zon för sunni, en zon för shia och en zon för kurder, och sedan kläms man och tvingas till flykt överallt.
Jag tillhör dem som är mycket stora motståndare till territoriell segregering på etniska och religiösa grunder. Jag medger att historien ibland tar en annan väg. I Europa har det förvisso varit så. Men jag vill inte tillhöra dem som hejar på på den vagnen.
Carl Bildt (M):
Mycket skulle kunna sägas om den syriska regimen och situationen för mänskliga rättigheter i Syrien, men jag tror inte att det är något som det råder delade meningar om i denna kammare. Det ska dock noteras att det generellt sett är en grav situation som drabbar en lång rad grupper. Det drabbar alla i Syrien på ett eller annat sätt.
De statslösa kurderna, som är en restprodukt av en arabiseringskampanj som bedrevs på 1960-talet när man försökte göra alla till araber, är ett speciellt tragiskt och speciellt oacceptabelt fall när det gäller den bristande respekt för mänskliga rättigheter som vi ser i Syrien.
Det har tagits upp i FN:s råd för mänskliga rättigheter, och kritiserats starkt. Det ligger inom mandatet för FN:s högkommissarie för flyktingfrågor. Enligt den information jag har fått har det också tagits upp av FN direkt i samtal med den syriske presidenten mot bakgrund av det som Fredrik Malm sade: Detta borde vara möjligt att åstadkomma. Så stor är väl inte denna fråga.
Än så länge ser vi inga tecken på framgång i detta hänseende. Det finns därför all anledning att återkomma i frågan. Presidentdekret 49 nämnde jag inte i interpellationssvaret. Det handlar, såvitt jag förstår, om att man har ett dekret om att man inom en viss zon i närheten av gränserna inte får köpa jordbruksmark.
Man har utvidgat det till de områden där kurderna är i majoritet. Framför allt i det senare fallet är det en uppenbar diskriminering som det finns all anledning att kritisera. Ismail Kamil nämner att Syrien inte har undertecknat associeringsavtalet mellan Syrien och EU.
Om vi tittar på grannskapspolitiken för Europeiska unionen - det finns det anledning att göra med speciella ögon i dessa dagar - kan vi konstatera att det är två länder som vi inte har sådana avtal med, nämligen Libyen och Syrien. Vad innebär det? Jo, det innebär att vi inte har något formellt instrument, annat än FN-instrumentet, att ta upp dialogen med syriska myndigheter.
Anledningen till att syriska myndigheter inte undertecknar avtalet med Europeiska unionen är just att de fruktar att vi därmed får ett instrument att engagera oss också när det gäller mänskliga rättigheter.
Det faktum att vi har problem med avtalet med Syrien är ett tecken på att de associeringsavtal som Europeiska unionen har med olika regimer - vissa bättre, vissa distinkt sämre - kanske inte är så verkningsfulla som vi hade hoppats, men inte heller alldeles tandlösa. Det är tydligen tillräckligt mycket tänder i dem för att auktoritära regimer ska vara rädda för dem. Därför har vi verkat för att det här associeringsavtalet ska komma till stånd.
Det öppnar för andra typer av samverkan med Syrien som kan vara viktiga för att luckra upp regimen i riktning mot reformer för framtiden. Det ger oss ett instrument att ta upp de här frågorna, utöver det som FN gör, och att ta upp den generella situationen när det gäller behov av reformer i Syrien. Syrien är ett land med betydande framtidsmöjligheter, men med mycket stort reformbehov på både det politiska och det ekonomiska området.
Därtill kan läggas olika aspekter på utrikespolitik och fredsprocesser, men det ligger utanför dagens debatt.