KBLab/rixvox huggingface dataset:
Paula Bieler (SD):
Välkommen, Erik! Jag ska börja med att fula mig lite kort mot etiketten här i kammaren. Det är inte mot dig, Erik Slottner, utan jag vill påtala för Robert Hannah att lögner och halmgubbar inte brukar löna sig i längden. Läs än en gång på om vad vi tycker innan du ljuger. Jag är lite nyfiken på en reservation från Kristdemokraterna om mottagande och bosättning av nyanlända invandrare. Den behandlar hemutrustningslånet.
Man anser att det främsta problemet med hemutrustningslånet är att det tar längre tid att komma in på arbetsmarknaden är de två år under vilket lånet är amorteringsfritt. Det är förvisso ett problem, och det leder bland annat till att efterskänkningarna av lånen i längden är orimligt många. Det är ett tydligt exempel på de särlösningar jag talar om som är dålig integrationspolitik.
Det största problem jag ser med hemutrustningslånet är att det är en möjlighet som finns bara för dem som kommer till vårt samhälle, inte för ungdomar som ska flytta hemifrån, eller som kanske inte ens har ett hem att flytta från, som har levt i fosterhem och tragglat runt i systemet, och även andra som för första gången ska bygga sig ett hem.
De har ingen möjlighet att söka statliga lån till låg ränta och amorteringsfrihet för att utrusta sin första bostad. Jag undrar om Kristdemokraterna tycker att det är en rimlig ordning.
Paula Bieler (SD):
Tack för svaret! Sverigedemokraterna utvecklar sin politik på alla områden. För närvarande vill vi stryka de satsningarna just eftersom det är en särlösning. Det är en möjlighet som ställer grupp mot grupp genom att skapa bättre förutsättningar för dem som precis har kommit till vårt land än för dem som har fötts och vuxit upp i vårt land i liknande situationer. Det är på den metanivån som detta handlar om.
Vi behöver inte diskutera hemutrustningslånet i detalj, men för mig är det intressant att få höra Erik Slottners och Kristdemokraternas inställning till vad man tror att det får för följdeffekter för integrationen om man ger vissa möjligheter och erbjuder förutsättningar till en grupp som har kommit hit som de som har levt i vårt land under lång tid inte får och aldrig har fått en möjlighet att få.
Tror man att det i sig kan ställa grupp mot grupp, vilket det de facto gör, och skapa ökade motsättningar, eller tror man att det är ett fruktbart sätt att skapa integration?
Paula Bieler (SD):
Jag får tacka för det senaste replikskiftet som visade hålen även i allianspartiernas politik, även om den politiken på många sätt är vettigare. Min fråga är kopplad till det som Elisabeth Svantesson var inne på som hastigast, och det rör ju det tvärsäkra i att man säger att dessa ensamkommande var barn när de kom. Det är på grund av den långa handläggningstiden som man inte längre är barn.
Den enda från finansutskottet som har varit med och behandlat det här ärendet är Elisabeth Svantesson. Fredrik Lundh Sammeli var med i socialförsäkringsutskottet när vi hade Migrationsverket på besök.
Då klargjorde man ännu en gång det som står rakt på sak i det yttrande som man kom in till finansutskottet med, nämligen att den ålder som registrerades inte behöver vara baserad på någon bedömning av sökandenas faktiska ålder. Det är så rutinerna har varit hos Migrationsverket. Den ålder som man hänvisade till, att de var barn, finns det inga som helst grunder för.
Det finns inga grunder för att man har bedömt en faktisk ålder. Vidare sägs det från Migrationsverket: Lagförslaget innebär därför att personer som kan vara flera år äldre än vad som framgår av de registrerade födelseuppgifterna kommer att omfattas av förslaget, beviljas uppehållstillstånd och får därmed studera på gymnasial nivå. Genom åren har vi sett otaliga exempel på att folk har uppgivit felaktig ålder.
För något år sedan kunde vi i Expressen läsa om Sia. Hon sa: Ja, jag är 22, men i Sverige är jag 17 år. Häromdagen kunde vi läsa om att en person som knivhögg en polis var 25 år. Det finns examenspapper från gymnasiet på att det är den ålder som gäller. Varför hävdar Socialdemokraterna att det här skulle handla om barn?
Paula Bieler (SD):
Som jag sa hade jag kunnat rabbla upp ännu fler argument. Det här är av flera skäl en dålig lagstiftning. Anledningen till att jag fokuserar på dessa saker är att jag ändå hoppas att det någonstans finns partier som vill ta ansvar för förslag som uppenbart är dåliga, även med deras egen argumentation. Det finns inget som styrker att dessa var barn när de kom hit.
Jag tycker för min del att det är absurt att över huvud taget ge vuxna personer tillfälle att stanna här om de har utnyttjat asylregelverket för att ta sig hit och söka ett liv här trots att de saknar skyddsskäl. Det är inte så det är tänkt att vara. Men jag vet att de flesta andra partier inte lyssnar på sådana argument. Därför försöker jag att fokusera på det som ni själva anför. Och det håller inte. Det finns inget som styrker att de här var barn när de kom hit, inte ens enligt Migrationsverket självt.
På en rak fråga om det är sannolikt att de hade fått avslag även om bedömningen gjorts tidigare svarar Anna Lindblad, som arbetar där, så här: "Ja, det är nog en hög sannolikhet att det hade blivit så." Precis som flera andra har varit inne på är dessa uppehållstillstånd troligtvis inte att ge ett långvarigt liv i Sverige. De flesta kommer inte att uppfylla vidare villkor för att stanna här.
Det här handlar helt och hållet om att lura personer och att hålla liv i konstiga signaler som skickas ut om att regelverk inte gäller. Ni tror kanske att ni förhoppningsvis ska få några extra röster i valet. Jag hoppas och tror att svenska folket ser igenom detta spel och röstar bättre och klokare än så. Jag vill dock fortfarande ha svar på min fråga.
Hur har Socialdemokraterna mage att med bestämdhet hävda att det handlar om personer som hade fått stanna i Sverige om bedömningen bara hade skett snabbare? Migrationsverket säger ju att så inte är fallet. Det finns inget alls som styrker att de var barn när de kom.
Paula Bieler (SD):
Tack, Johanna Jönsson, för ditt anförande! Jag tycker att detta är väldigt intressant. Ända sedan hösten, åtminstone, och genom hela denna process har det från Centerpartiets sida varit tydligt att det enda man egentligen vill, fast man talar om att man vill ta ansvar, är att inte ta ansvar. Man framhåller gärna att det är ett dåligt förslag, och man framhåller bristerna i det.
Samtidigt har man inte velat förhandla med regeringen eller presentera något tydligt alternativt förslag - en tydlig följdmotion där man presenterar vad man själva hade velat göra för förändringar. Jag har därför en väldigt kort och enkel fråga till Johanna Jönsson och Centerpartiet: Om ni hade fått bestämma, hur hade lagen sett ut? Ni tycker att förslaget är uselt men vill ändå stödja det. Vad hade ni velat ha på bordet?
Paula Bieler (SD):
Tack, Johanna Jönsson, för svaret! Jag konstaterar att det man egentligen har velat göra är att öppna för ännu fler, så många som möjligt, att få stanna. Johanna Jönsson nämnde att det tidigare var ett problem att de som uppenbart var över 18 år omfattades. Ja, detta har justerats, men bara knappt. Jag har gjort en snabb sökning och kollat vad man från Centerpartiets sida sa i december när lagförslaget kom.
Då lade man snarare vikt vid att man skulle bedömas enligt den ålder man hade när man kom eller som man uppgav när man kom. Det står på er hemsida än i dag att detta var den första punkten. Man har fortfarande inte lagt fram några tydliga motförslag när det gäller sådant man tycker är dåligt och borde åtgärdas. Man konstaterar att detta är en usel lagstiftning, men man stöder den ändå.
Man hänvisar, precis som de andra partierna - nu kom vi in på detta ändå - att det skulle handla om personer som var barn när de kom fastän det inte gör det. Jag kan också säga till Fredrik Lundh Sammeli att jag inte talar om hela gruppen om 35 000 utan om de 7 000 av de 9 000 som har fått sin ålder uppskriven. Där handlar det inte om att de bedöms ha blivit äldre under den tid som gått utan att de faktiskt är vuxna.
De skulle inte ha fått någon annan bedömning om det hade gått snabbare att fatta beslut. Det har Migrationsverket varit tydligt med, även om Fredrik Lundh Sammeli skakar på huvudet. Det finns tydliga citat från Migrationsverket som kan anföras. Hade de kunnat bedömas inom de 15 månaderna skulle ytterst få av dessa 7 000 som fått sin ålder uppskriven ha fått en annan bedömning.
Om man nu från Centerpartiets sida tycker att detta är ett dåligt förslag men inte har förhandlat om det eller framfört mer kritik än några inlägg i medierna och nu tycker att man trots allt kan gå med på det, hur avser man att arbeta sedan? Vad finns det för anledningar att stödja ett parti som inte vill ta ansvar utan bara vill skylla på andra?
Paula Bieler (SD):
Det var ett spännande anförande. Jag hoppas att jag är bättre på att lyssna än vad Fredrik Lundh Sammeli är. Jag hörde nämligen att Fredrik Lundh Sammeli talade om att tydlighet är bra. Något som jag framhöll var att ett otal remissinstanser vid ett otal tillfällen i den här lagstiftningsprocessen har påtalat att olika saker är otydliga och att det behövs förtydliganden av hur lagstiftningen ska tolkas.
Det handlar inte om att vara emot att specialister kan arbeta här under den tid det behövs, eller för den delen även längre, om det skulle vara så att de flyttar hit permanent. I det fallet är det en annan lagstiftning som gäller. Det handlar över huvud taget inte om det. Jag tycker att Fredrik Lundh Sammeli kan lyssna på sina egna anföranden när vi har diskuterat just arbetskraftsinvandring och fundera över var han ställer sig när det gäller att ta hit arbetskraft från andra länder. Det handlar om att vi behöver en tydlig lagstiftning.
Låt mig ställa en rak och konkret fråga. Varför gör man det inte fakultativt när det gäller utlänningen själv som är här för att arbeta? Om den utgör ett hot mot rikets säkerhet ska man återkalla uppehållstillståndet. Varför gör man det fakultativt, alltså frivilligt, om familjemedlemmen utgör ett hot? Det är exakt samma hotskrivelse och samma formulering.
I det ena fallet är det frivilligt att återkalla uppehållståndet. I det andra fallet slår man fast det självklara att om personen är ett hot mot Sveriges säkerhet ska personen inte ha tillstånd att vistas i landet. Det är den här sortens misstag som återfinns på flera håll. Det är otydligheter, och det hänger inte ihop. Det är ett förhastat lagförslag på grund av att man har dragit ut på att genomföra ICT-direktivet. Det tolkar jag det som, eftersom vi redan är försenade. Sedan gör man ett slafsverk för att få något på plats.
Men det är inte tydligt, hållbart eller konsekvent. Det är vad jag ifrågasätter. Varför gör man skillnad på de två fallen? Varför är det frivilligt i ett fall men tvingande i ett annat?
Paula Bieler (SD):
Eftersom det nu är så uppenbart och tydligt får Fredrik Lundh Sammeli gärna förklara för mig: Varför är det frivilligt att återkalla ett uppehållstillstånd för en familjemedlem om den familjemedlemmen utgör ett hot mot rikets säkerhet? Varför är det inte frivilligt utan obligatoriskt om arbetstagaren utgör ett hot? Är arbetstagare per automatik alltid farligare och måste ut direkt, men om en familjemedlem utgör ett hot kan man ta lite lugnt? Varför gör man den skillnaden? Det är en väldigt enkel fråga.
Det är väldigt enkelt att se på lagstiftningen att den skillnaden görs. Det är också uppenbart att man har försökt att tänka till när man använder fakultativa grunder eller inte. När det gäller arbetstagarna själva har man ett antal paragrafer som handlar om när det är obligatoriskt att återkalla uppehållstillstånd, och man har ett antal som handlar om när det är frivilligt. Det finns någonstans något slags tanke bakom detta, men jag håller inte med om att den är tydlig. Jag vill gärna höra att man rakt ut säger vad man menar.
Varför är en person ett större hot mot rikets säkerhet om den är arbetstagare här än om den är en familjemedlem? Varför ska vi med säkerhet återkalla uppehållstillstånd och arbetstillstånd i det ena fallet men inte i det andra? Jag har aldrig fått ett svar på den frågan vare sig här eller i utskottet.
Paula Bieler (SD):
Tack, Maria Abrahamsson, för svaret! Jag tror att det är bra att så många som möjligt hör detta svar och kan konstatera att enligt åtminstone Maria Abrahamsson, och kanske också enligt Moderaterna själva, räcker det att ha ett lagligt jobb i Sverige för att vara integrerad. Att detta är vägen till en lyckad integration är inte något som alla är överens om. Det är ett viktigt steg - absolut. Det underlättar på många sätt - absolut.
Men det finns också mycket forskning som snarare tyder på det omvända: När man kommer in i sociala sammanhang och när man kommer in i samhället blir det också lättare att få jobb lagligt. Det är där man hittar samband. Det handlar om kausalitet, korrelation och allt detta, som vi vet. Det fanns åtminstone för ett tag sedan ganska lite forskning som styrker att just arbete i sig ger vägen in i samhället. Det finns nog ganska många som har kommit hit lagligt för att arbeta, och som också har arbetat här lagligt men som trots det har hamnat i utanförskap.
Det kan bero på att det finns ganska dåliga villkor på vissa håll, att man inte kommer in i majoritetssamhället, att man arbetar inom avskilda sektorer med avskilda villkor och så vidare. Men jag tycker att det är bra med ett klargörande här från Moderaterna av att man fortfarande står fast vid det man har sagt hela tiden: Det är bara arbetslinjen som gäller. Om man har arbete och sköter det lagligt spelar det andra ingen roll. Då är man integrerad.
Paula Bieler (SD):
Sverigedemokraterna kommer inte att delta i omröstningen i den här frågan. Bakgrunden till det är egentligen ganska enkel. Det här handlar om en skrivelse. Riksrevisionen har gjort en granskning av kommunersättningssystemet. Som så ofta när Riksrevisionen gör sina granskningar utgår man från hur direktiv och politik är utformade i dag, från syftena och från hur det skulle kunna effektiviseras.
Sverigedemokraternas uppfattning skiljer sig något från övriga partiers när det gäller hur ersättningssystemet ska utformas över huvud taget, vilka kostnader som är rimliga att ersätta och vem som ska bära huvudansvaret. På det sätt som politiken har förts, att man på statlig nivå har beslutat om storlek på mottagandet i praktiken genom de regler som har satts, menar vi att staten bör bära alla kostnader.
Hela mottagandesystemet bör byggas om radikalt. Att i ett sådant läge gå in och peta i detaljer om hur man effektiviserar kommunersättningen, om man ska schablonisera det ena eller det andra, är att fokusera på fel uppgifter. Det som behövs är en ordentlig översyn av politiken på migrations- och integrationsområdet. Vad väljer man att lägga svenska skattemedel och resurser på?
Hur vill vi att vår migrationspolitik ska se ut? Om Sverigedemokraterna hade haft mer makt i det här landet och om vår politik hade präglat det här området hade det inte funnits behov av den sortens massiva ersättningssystem över huvud taget.
Då hade vi haft en migrationspolitik som fungerade och som innebar att man kom in i samhället på ett helt annat sätt, och stora ersättningar för skulder som byggs upp till följd av ansvarslöshet hade helt enkelt inte behövts. Om det blir votering i den här frågan, vilket jag misstänker eftersom det finns en reservation från ett annat parti, kommer Sverigedemokraterna som sagt att avstå. Det finns ingen mening med att peta i smådetaljer. Det behövs en helhetsöversyn.
Paula Bieler (SD):
Det låter kanske lite rimligt att man inte vill gå alltför långt från nuvarande lagstiftning. Precis som jag nämnde i mitt anförande är jag medveten om att ett av de förslag som vi vill se genomföras skulle vara att ändra sig från nuvarande linje. Där har jag alltså viss förståelse för att man säger nej, även om jag tycker att det är oklokt och att man borde börja ändra i rätt riktning.
Men i andra fall handlar det om raka motsatsen, att exempelvis göra det fakultativt, alltså frivilligt, att återkalla uppehållstillstånd när villkoren för ett uppehållstillstånd för arbete inte är uppfyllda. Det är något nytt. Det är dessutom något nytt som utskottet i höstas utredde ganska grundligt, och vi kom fram till att vi inte kan gå vidare med en sådan lagstiftning. Hur kommer det sig då att man gör det fakultativt i det här fallet när det inte är ett krav?
Man hade kunnat göra det tydligt att antingen lever du upp till de villkor som gäller för säsongsanställningar eller så gör du det inte, och om du inte gör det ska du heller inte ha ett uppehållstillstånd för att vara här som säsongsanställd. När det gäller specifikt säsongsanställningar är det ju dessutom korta anställningar.
Risken att problematiken som har funnits med så kallade kompetensutvisningar då man har bytt arbetsgivare eller annat och det har skett helt orimliga utvisningar är betydligt mindre här eftersom det handlar om kortare anställningar, säsongsanställningar per definition, där man undersöker om villkoret finns kvar eller om det inte gör det. Man söker per gång. Vad är det som gör att man gör det frivilligt i det här fallet?
Paula Bieler (SD):
Tack för svaret, Mathias Tegnér! Jag håller helt med. Vi behöver reformera hela lagstiftningen för arbetskraftsinvandring. Jag har också noterat att Socialdemokraterna för bara någon vecka sedan gick ut och sa i princip det som vi har sagt och efterfrågat under ganska lång tid, bland annat att det ska vara en statlig myndighet som ser över behovsprövningar i stället för facken, som tidigare har fått göra det. Vi har pratat om att exempelvis Arbetsförmedlingen är lämpad att göra en sådan översyn eftersom de har ett helhetsgrepp över arbetsmarknaden.
Det finns uppenbarligen många synpunkter där Socialdemokraterna närmar sig oss när det gäller arbetskraftsinvandring, och det är rimligt, välkommet och bra. Jag frågade dock inte i allmänhet om det finns fakultativa grunder på annat sätt eller inte. Jag är väl medveten om att det finns fakultativa grunder både för återkallelse och för beviljande i vår utlänningslagstiftning och i lagstiftningen när det gäller uppehållstillstånd.
Jag frågade specifikt om de fall där uppehållstillstånd har beviljats för arbete på vissa villkor som har uppfyllts och där det sedan visar sig att de inte alls har uppfyllts och att de inte finns. Där vill ni göra det fakultativt - det är en specifik paragraf.
Varför ska det vara frivilligt att återkalla uppehållstillstånd om det bevisligen är så att grunden för tillståndet inte existerar och det handlar om den sortens faktorer som innebär att det aldrig borde ha beviljats från första början? Varför ska denna möjlighet över huvud taget finnas?
Kommer inte detta fortsatt att leda till de risker som vi har sett tidigare, nämligen att man handlar med arbetstillstånd och att man spelar på reglerna för att låtsas som att det finns vettiga villkor fast det inte gör det och man har gett personen möjlighet? För vissa arbetsgivare som har fått sanktioner tidigare går det att vägra. Dels är det fortfarande fakultativt, dels innebär detta att de skulle kunna byta, skapa nya skenföretag och så vidare. Detta öppnar upp för en orimlig marknad.
Varför inte göra det tydligt att om reglerna missbrukas på något sätt ska det få konsekvenser, oavsett om det är arbetsgivare eller arbetstagare som gör det? Varför vackla kring detta? Varför är det frivilligt?
Paula Bieler (SD):
Tack, Christina Höj Larsen, för ett intressant anförande! Jag skulle vilja börja med att omformulera en av de första meningarna som sas. De som här kallas papperslösa har en sak gemensamt, nämligen att de vistas i landet utan rätt att vara här. De har antingen fått avslag på en ansökan om att vara här eller över huvud taget inte kontaktat svenska myndigheter om att de har tagit sig över våra gränser och nu vistas i vårt land.
Det var ett anförande som var fullt av tal om deras rättigheter, som ska tas till vara. Det ställdes också en fråga om vad regeringen avser; gör man detta av omsorg om de papperslösa och för att man vill att deras situation ska förändras?
Jag vet inte riktigt vad regeringen vill - de byter ju åsikt lite hur som helst - men jag vet att vi vill förändra situationen för dem som är här illegalt och som kallas papperslösa av Vänsterpartiet med flera. Vi vill nämligen att de inte ska vara här. Har man inte rätt att vistas i vårt samhälle ska man inte vara i vårt land. Vi tycker att det är en självklar del av att upprätthålla våra lagar och regler. Vi har faktiskt en reglerad invandring till Sverige.
Det brukar, åtminstone ibland, höras från Vänsterpartiet att även de står bakom att det ska vara någon form av reglerad invandring. Men mot bakgrund av det anförande vi precis har hört känner jag att det är befogat att än en gång fråga om Vänsterpartiet menar att vi ska ha en reglerad invandring. Menar Vänsterpartiet i så fall att den ska efterlevas?
Och hur ska man göra detta om man konsekvent kallar dem som stannar trots ett avslagsbeslut papperslösa och talar om dem som personer som ska tas om hand?
Paula Bieler (SD):
Tack, Christina, för svaret, även om det inte riktigt gav svar på alla mina frågor. Ja, vi har definitivt olika syn på hur själva regleringen ut; det kommer vi nog att ha under lång tid framöver. I vissa delar har vi liknande syn, och i ganska många delar har vi det inte. Men min fråga var egentligen denna: Ponera att Vänsterpartiets regler gällde för arbetskraftsinvandringen.
Vore det i detta läge fortfarande rätt att kalla personer som stannar i landet trots att de enligt Vänsterpartiets regler inte har rätt till det för papperslösa? Vore det även i det läget rätt att tycka att man bara ska vara i kontakt med dem som underlättar för dessa personer att vistas i landet? Eller är det så att personer också kan begå fel genom att stanna i landet utan att ha rätt till det?
Det är självklart så att det är svårare för den som riskerar att utvisas ur landet att berätta eller att klaga på sina arbetsvillkor. Det förstår jag också; det är en självklarhet. Samtidigt är det för mig en självklarhet att beslut som fattats och regler som ställts upp måste följas. Jag vill också ändra dem, men fram till att de har ändrats tänker jag inte behandla personer som att det vore andra regler som gällde. De regler som finns måste följas. Det är grundläggande i en rättsstat, menar jag.
Det är därför som jag tycker att det är viktigt att genomföra fler arbetsplatsinspektioner, helst inom alla branscher - som föreslås i vår reservation - just för att man ska kunna hitta de felaktiga villkoren. Jag är medveten om att det är svårt för den personen, men jag är också medveten om att den person som arbetar här, trots att personen är medveten om att man saknar rätt till det, begår ett fel.
Jag undrar: Menar Christina Höj Larsen att personer som stannar trots att de inte har rätt till det inte gör något fel alls?