KBLab/rixvox huggingface dataset:
Barbro Holmberg (S):
Jag ställde en konkret fråga till Ulf Sjösten som han låtsades att jag inte hade ställt. Å andra sidan var det inte den frågan som var föremål för debatten, men den är nog så central i kampen mot ekonomisk brottslighet. Men Ulf Sjösten och jag kommer säkert att få många tillfällen att diskutera detta. Frågan kvarstår, och svar önskas snarast.
Vi är i det här fallet ganska nära varandra på det sättet att vår utgångspunkt är att Ekobrottsmyndigheten fyller en viktig funktion. Vår utgångspunkt är att den ska finnas kvar. Sedan ska vi ha klart för oss att det inte bara handlar om resurser. Det är väl bra att vi vill satsa på detta. Jag ska inte plåga Ulf Sjösten med att berätta om den stora satsning vi har gjort på rättsväsendet.
Det ska du få slippa i den här debatten, men det är ett faktum som du väl känner till. Däremot är ekonomiska brott i dag inte längre isolerade från annan brottslighet.
Det är inte fråga om manschettbrottslingar utan det är fråga om grovt kriminella personer som ägnar sig åt flera olika slags brott och som på olika sätt försöker tvätta pengar med hjälp av ekonomiska brott. Vi har en viktig funktion att fylla. Det handlar om lagstiftning. Det handlar också om det arbete som faktiskt pågår inom Ekobrottsmyndigheten.
Jag tror att Ulf Sjösten skulle tjäna på att ha den inställning som generaldirektören och andra har, nämligen att vi kan göra mycket själva i stället för att tänka att det måste till mer resurser och så vidare. Det går att göra mycket. Det har visats. Det finns saker som återstår att göra för att det ska bli en ännu mer effektiv myndighet. Myndigheten har funnits i sju år, och man kan inte begära att allt ska fungera perfekt från början. Jag tycker ändå att myndigheten har kommit en bra bit på vägen, och jag ser optimistiskt på framtiden.
Barbro Holmberg (S):
Jag ska börja med att säga att Sverige skiljer ut sig väldigt mycket när det gäller asylsökandes möjligheter att arbeta. Asylsökande har, som jag sade, möjlighet att få så kallat undantag från arbetstillstånd, det vill säga att man kan arbeta om myndigheterna bedömer att ärendet ska ta längre tid än fyra månader.
I de allra flesta EU-länder har man inte den ordningen, utan där är det förbjudet för asylsökande att arbeta. Vi resonerar så här: Det är viktigt för människor vad de gör. Det handlar om struktur i tillvaron, möjlighet att försörja sig själv om man kan det och den tillfredsställelse som det ger.
Det handlar om att förbereda sig för en eventuell integration eller om att upprätthålla sin yrkeskunskap om man ska återvända till sitt hemland. Det tycker vi är viktigt. De länder som inte har det ser det så här: Det här är människor som inte har ett uppehållstillstånd, som väntar på besked om de över huvud taget ska stanna. Får de arbeta kommer det att innebära att det blir mycket svårare för dem att återvända.
På något sätt kan man ju säga att båda de här sakerna är rätt, men det handlar om vilken avvägning man gör. Där har vi sagt att det ska vara möjligt för människor att arbeta under den här tiden. Sedan har vi satt den gränsen att när man sedan får ett lagakraftvunnet beslut och ska återvända till sitt hemland upphör den rätten.
Det beror naturligtvis på att utlänningslagen inte är någon tvångslag, utan vi utgår ifrån att människor frivilligt rättar sig efter de beslut som myndigheterna fattar. Jag tycker att det är så det ska vara.
Men sedan ser vi hur verkligheten ser ut, nämligen det som Gunnar Nordmark nu tar upp om att det finns många människor som har fått sitt avvisningsbeslut men som ändå blir kvar i landet därför att man till exempel inte kan avvisa med tvång och människor lämnar inte landet eller därför att det har hänt någonting annat.
Då blir det i längden en orimlighet, tycker jag, att människor som då kanske har fått ett arbete måste avsluta det och ändå sedan så att säga gå här och inte ha någonting att göra. Därför förbereder vi en förändring i utlänningsförordningen som ska ge den möjligheten att man ska kunna arbeta fram till den dag då verkställighet kan ske. Det är ungefär så som vi arbetar nu.
Jag kan inte nämna något särskilt datum, men jag kan säga att beredningen är i full gång. Det här är en förordningsförändring. Om jag säger att den kommer inom kort så tror jag inte att jag lovar vare sig för mycket eller för lite.
Barbro Holmberg (S):
Jag är helt överens med Gunnar Nordmark - det är klart att människor inte mår bra av att inte få arbeta. Alla människor vill kunna vara självförsörjande - det tror jag är grunden för välbefinnande. Där är vi helt överens.
Sedan måste man vara medveten om att det också kan vara svårt för en person som kanske har fått ett avvisningsbeslut och fortsätter att arbeta under en tid, och så blir det möjligt att avvisa. Ju längre tid som går, desto svårare blir det, så att säga. Men det är den avvägning som vi har gjort, och jag tror ändå att den är riktig.
När det gäller Irak vill jag bara säga att anledningen till att Sverige inte avvisar med tvång är att FN:s flyktingkommissarie har vädjat till bland annat EU-länderna att inte avvisa med tvång.
Det beror inte på att det inte går att återvända till Irak - det vill jag också understryka - utan det beror på att det är hundratusentals människor som faktiskt återvänder och att Irak, som det ser ut i dag, har svårt att klara av allt det återvändande som nu sker från länder i närområdet.
Därför vill man att vi väntar med den här typen av tvångsavvisningar, och därför utför vi inte sådana förrän FN:s flyktingkommissariat kommer med något annat besked. När det sedan gäller förordningsförändringen är jag också väldigt angelägen om att det här ska gå rätt fort.
Jag menar att alla åtgärder som vidtas på det här området måste genomföras relativt snabbt eftersom det är så många människor som berörs och det är så många människor som berörs oerhört direkt. De långa tiderna, när det uppstår ett slags vakuum då man vet att det kommer någonting men man vet inte när, är inte bra. Jag kan försäkra Gunnar Nordmark om att vi jobbar så fort vi kan. Återigen: Inom kort kommer en förordningsförändring.
Håkan Larsson (C):
Jag tycker att det låter positivt att Sverige har en hög profil vad gäller djurtransporter och så vidare. Jag tror också att det finns ett antal länder som kan bli våra allierade i det arbetet. Jag läste exempelvis att man i Danmark hade samlat in en halv miljon namnunderskrifter som man nyligen överlämnade till EU-kommissionen med krav på att inga transporter i Europa ska vara längre än högst åtta timmar.
Dessutom är det positivt om man kan underlätta rent allmänt näringspolitiskt, inte minst för mindre slakterier. Jag hoppas att dels denna tydliga deklaration om åttatimmarsregeln, dels den om att underlätta för småskalig produktion och mindre slakterier ska vägas in när man fattar beslut om hur man ska se på slakteristrukturen i norra Sverige i fortsättningen.
Där är det så långa avstånd att det inte är möjligt att klara sig inom åttatimmarsregeln. Då måste man ha dispens, och det hoppas jag inte är så enkelt i det här fallet. Bengt-Anders Johansson tog upp Eldrimner resurscentrum i Jämtland, vilket är mycket positivt. Jag vet att Ann-Christin Nykvist har haft kontakt med Eldrimner. Jag vet också att det finns stora visioner och framtidsplaner.
Man är övertygad om att man kan stimulera massor med nya företag inom den här branschen att bildas och utvecklas om man hade ett sådant här resurscentrum. Problemet just nu är att man är osäker om framtiden. Det projekt som man har drivit hittills går ut vid årsskiftet, och det är oklart hur mycket resurser det finns för 2004.
Ser jordbruksministern några förutsättningar att se till att verksamheten kan leva vidare och utvecklas positivt över 2004 och sedan framåt i tiden, så att detta blir ett fast resurscentrum för småskalig livsmedelsproduktion? Det är verkligen eldsjälar som driver detta - de är väldigt duktiga. Då kan de förverkliga sina visioner om att det ska bli ett nationellt resurscentrum på området.
Det vore positivt om vi kunde få det beskedet här i dag.
Håkan Larsson (C):
Det som är väldigt allvarligt är om upprustningen av sträckan Sveg-Brunflo inte kommer i gång nu utan först 2010, trots att man har en jättemöjlighet att skapa sysselsättning och bygga ut en industri, som man nu gör i Svenstavik och anställer massor med nytt folk. Om man inte kan fullfölja detta är det ett oerhört bakslag.
Jag tycker att man även från regeringens sida måste ta hänsyn till att det här finns ett väldigt stort behov. Likadant är det ju i den norra delen, Arvidsjaur-Jokkmokk, där man nu bara kan köra lätta rälsbussar i 40 kilometer i timmen och där man är orolig för att man inte kan upprätthålla trafiken så småningom. Det är den viktigaste delen av Inlandsbanan för turismen.
Det är där midnattssolen och de stora vidderna finns och där turismen har de bästa utvecklingsmöjligheterna. Upprustning av den delen finns inte ens med i den här planen. I inlandet tycker man att allting händer vid kusten. Det handlar om en jättestor del av Sverige som finns i inlandet och om 130 mil järnväg genom detta fantastiska område med enorma utvecklingsmöjligheter.
Då finns det inte tid att vänta till den här banan inte längre kan trafikeras, utan det måste hända saker nu. Det är möjligt att länen är olika engagerade, men jag har i varje fall hört företrädare för Jämtlands län ständigt påpeka vikten av Inlandsbanans utveckling och av att den ska ha hög standard. Det finns en enorm potential att utveckla i den här banan.
Jag vill citera det Ulrica Messing sade när den här uppgörelsen var klar, liksom jag gjorde i interpellationen: "Vi gör nu en stor satsning på att bevara och säkerställa befintligt väg- och järnvägsnät. Allt annat vore att slösa bort tidigare satsningar." Och just precis så är det. Allt annat än att satsa på att hålla en god standard på hela Inlandsbanan vore ett slöseri.
Här finns en enorm utvecklingspotential. Om den rustas upp kan den här banan bli en parallell till Stambanan och avlasta den. Den kan till exempel bli en godskorridor från norra Norge ned till Östersund och ut till Trondheimsfjorden. Den har också en enorm potential som turistjärnväg.
Jag vill alltså vädja till ministern och understryka vikten av att man inte låter den här banan få en så dålig standard att den inte kan fungera som trafikerad järnväg i framtiden. Det är nu vi måste satsa, och då kan det bli en fantastisk järnväg, en svensk motsvarighet till Transsibiriska järnvägen.
Håkan Larsson (C):
Jag är också mycket positiv till att man satsar på järnvägen, men Inlandsbanan utgör 10 % av Sveriges totala järnvägssträckor. Ser man det ur det perspektivet så är inte satsningen på Inlandsbanan särskilt stor, om man jämför med satsningen på övriga banor. Det låter ju bra att man ska göra investeringar i mitten av perioden, men det är ju faktiskt sex år till 2010.
Vi har ju det konkreta exemplet att vi har en industri som har lyckats få ett jättekontrakt till Svenstavik och som behöver bra järnvägstransporter. Den produktionen börjar i år, och man ser jätteproblem om man inte kan göra upprustningen av Inlandsbanan mellan Sveg och Brunflo nu utan ska vänta till 2006. Man har ju till och med skrivit i det här brevet att man befarar att hela kontraktet riskeras.
Då måste väl regeringen också kunna vidta åtgärder för att hindra att en sådan olycka skulle inträffa? Jag vill också peka på den norra delen som inte ens finns med i planen.
Är det meningen att man ska klara det här inom befintliga ramar för Inlandsbanan, eller kan man räkna med att man får medel så att man kan rusta upp banan i hela dess längd, så att den kan bli denna väldigt intressanta korridor för både gods och turister och kan bli en tillväxtmotor, som man säger från Inlandsbanan AB, för hela inlandet?
Jag vet att det sitter 45 människor i dag på en konferens i Östersund och hoppas på klara besked om att man även ska kunna rusta upp de delar som nu är i så dåligt skick att man befarar att man inte kan driva trafiken vidare. Jag hoppas fortfarande, Ulrica Messing, att du ska ge ett lite tydligare besked om att vi nu ska satsa på Inlandsbanan för att utveckla hela Sveriges inland.
Håkan Larsson (C):
Först tycker jag att det var ett bra besked att Inlandskrafts arbetsområde gäller även ned till Härjedalen. Det är bra om de tidigare uppgifterna på den punkten har dementerats. Sedan hoppas jag att debatten som många har deltagit i visar det starka stöd som det finns i Jämtlands län för att det ska finnas en verksamhet vid HMAB även i framtiden.
Jag hoppas även, som ministern sade, att den högsta ledningen i Vattenfall har fått det klart för sig vid det här laget. Det är viktigt att ta ansvar för den verksamhet man bedriver även i en glesbygdskommun i Härjedalen.
Jag tror samtidigt att både näringsministern och Näringsdepartementet ändå kan medverka till att skapa förutsättningar för att det ska bli en fortsättning, kanske med en annan och mer långsiktigt inriktad ägare, som jag tror vore det bästa. Leif Pagrotsky säger att man ska väga in samhällsekonomiska och regionalpolitiska bedömningar. Jag vill gärna lägga till energipolitiska också.
Jag tror att det finns mycket som talar för att det ska fortsätta att vara en produktion vid HMAB i Sveg och att det kommer att vara en biobränsleproduktion, en blandning av trä- och torvproduktion, där framöver. Jag hoppas att slutresultatet av den här debatten blir att frågan lyfts upp på bordet på allvar och att vi får en positiv lösning.
Håkan Larsson (C):
Den glädjen delar jag tyvärr inte eftersom underlaget är undermåligt. Det har Lars Ångström medverkat till. Man medverkar till en flyttkarusell som kostar miljarder, vilket jag berättade från talarstolen. Det har inte Lars Ångström reagerat emot. Det är ett oerhört slöseri. Man har inte diskuterat miljöfrågorna. Det kommer nu att det ska bli miljösäkrat framöver.
Faktum är att det är vid de förband som man föreslår ska vara kvar som problemen finns. Man har inte vägt in detta i försvarsbeslutet. Dessutom koncentrerar man den militära verksamheten till södra Sverige, till befolkningstäta områden. Man lämnar halva landet utan militär verksamhet. Det finns ingenting att känna entusiasm över.
Att man beter sig på det här sättet kommer att skada försvarsviljan och påverka vår framtid väldigt mycket. Det är uppenbarligen Lars Ångström och Miljöpartiet som har haft ett stort inflytande över det, om man ska tro honom själv.
Håkan Larsson (C):
Under senare tid har jag blivit kontaktad av en rad bönder i mitt hemlän Jämtland, bönder som känner sig arga, bönder som känner sig ledsna och bönder som känner sig kränkta. De förstår inte varför just de som grupp har utsetts till att hjälpa finansministern att klara utgiftstaket. Jag har lovat dessa bönder att ställa just den frågan till finansministern i dag.
Varför ska bönderna som den enda gruppen utses att hjälpa finansministern att klara utgiftstaket? Varför håller regeringen inte inne de statsanställdas löner i november och december för att klara utgiftstaket? kan man fråga sig. Jag förmodar att finansministern inte har några sådana planer. Men varför i hela världen ska bönderna drabbas ungefär så? Tycker ministern att böndernas barn ska få sina julklappar i januari?
Att Sveriges bönder får sina rättmätiga pengar först efter årsskiftet skapar ekonomiska problem för många. Man tvingas ta banklån för att klara likviditeten, och man får stå för räntekostnader som man inte får någon kompensation för. Särskilt unga bönder med stora lån drabbas naturligtvis hårt av detta.
Agerandet från statens sida gör att det till och med finns bönder som tappar gnistan och som ger upp, lägger ned och säljer sina företag. Det borde vara fullständigt omöjligt, absurt, att Sveriges regering agerar på ett sätt som detta gentemot en viktig företagargrupp i vårt land. Man kan faktiskt göra annorlunda.
Vi har här tidigare hört - Birgitta Sellén sade det - att man i Polen har beslutat att betala ut de här ersättningarna så snabbt man bara kan till sina bönder. Det är ett annat sätt att se på jordbruket än det synsätt som den svenska regeringen har. Finansministern säger i sitt svar att regeringen har vidtagit utgiftsbegränsande åtgärder för fler områden än jordbruket, exempelvis för försvaret, utbildningen och biståndet.
Visst, men får de anställda i Försvarsmakten, på universiteten och hos Sida också sina löner innehållna? Det tror jag inte. Den stora fråga som jag vill ha svar på här i dag blir därför: Varför behandlas Sveriges bönder så illa av Sveriges regering? Den frågan vill jag alltså att Bosse Ringholm svarar på.
Håkan Larsson (C):
Man blir bekymrad när man lyssnar på finansministern. Här finns ingen förståelse för en viktig företagargrupp, en företagargrupp med stor framtidspotential. Vi har här i landet ett jordbruk som kan producera mycket mer och mycket bättre om det får rättvisa villkor och konkurrensförhållanden som är likvärdiga med deras yrkesbröders i övriga Europa.
Att man inte tar hem de pengar man har rätt till - från och med i går vad gäller mjölkersättningen - är ganska uppseendeväckande. Det sägs till och med från EU:s sida att man tidigarelägger utbetalningarna för att underlätta för hårt trängda bönder. Jag är övertygad om att Sveriges bönder, om de fick välja jordbrukspolitik, inte skulle vilja vara beroende av EU:s ersättningar.
De vill ha betalt för sina produkter. Nu har vi emellertid den jordbrukspolitik vi har, och då måste den fungera på rättvisa villkor. Bönderna är beroende av den, vilket de egentligen inte vill vara, och därför måste de få sin rättmätiga del av pengarna. Sveriges bönder är inte statsanställda. De är egenföretagare. De har dock rätt att verka under samma regler som övriga bönder inom Europeiska unionen.
Jag vill därför instämma i det som sagts och uppmana Bosse Ringholm att verkligen fundera igenom frågan. Är det klokt att inte så snabbt som möjligt ta hem de pengar från Bryssel som vi har rätt till? Det handlar ju om Sveriges pengar. Sedan den fråga som jag inte fick något svar på: Varför behandlas Sveriges bönder illa av Sveriges regering? Så kan det inte fortsätta.
Håkan Larsson (C):
Leni Björklund säger att hyreskostnaderna minskar med 400 miljoner, men det skulle ju kunna vara mycket mer. Vi har befintliga lokaler i Östersund som kan svälja alla försvarets tekniska skolor, om man vill. I Halmstad måste man bygga nya teknikhus, i Skövde måste man bygga nytt och investera och i Karlberg har man väldigt höga hyror jämfört med Östersund. Den ekonomiska beräkningen håller alltså inte i verkligheten.
Skulle den göra det, skulle jag vilja se på papper vad det är som gör att det blir billigare att investera i nya lokaler i Halmstad än att använda de befintliga i Östersund. Det där går inte ihop. Vid förra försvarsbeslutet var det en uttalad tanke - som Sven Bergström sade tidigare - att Östersund som garnison var en långsiktig satsning.
Jag har pratat mycket med Erik Arthur Egervärn om detta, och man var helt överens om det när man fattade det beslutet. Det är därför som det har investerats så mycket i Östersund.
Fastigheterna där är i dag tiptop, långt bättre än i många av de förband som man nu ska ha kvar och som man därför tvingas att göra stora investeringar i. Det här underlaget borde utsättas för en kritisk granskning av oberoende instanser, och inte bara påstås vara sanning rakt upp och ned. Det övertygar ingen som sätter sig någorlunda in i vad det egentligen handlar om.
Även om det vore tungt skulle vi acceptera ett förslag om att lägga ned i Östersund om det fanns begripliga motiv för det, men det finns inga hållbara motiv. Risken är därför stor att regeringens förslag, om det blir verklighet, leder till minskad försvarsvilja och ökad misstro mot beslutsfattarna. Mitt förslag är: Gör om! Det måste kunna finnas ett mycket bättre och sakligare förslag än det här.
Håkan Larsson (C):
Det var ett positivt uttalande av Lars Wegendal. Jag håller inte riktigt med om att det inte var en god chans att få spelen 2014. Allt tyder på att det var en väldigt god chans, men den kan vara minst lika god för 2018. Vi ska se till att det är väldigt mycket bättre förberett väldigt mycket tidigare, även på nationell nivå.
Det är rätt det du säger att det krävs uppslutning av näringslivet inte bara i regionen utan i hela landet, lika väl som det behövs en politisk uppslutning från hela landet och inte bara från regionen. Jag hoppas att den diskussion vi har nu har lett till att vi samlar oss till den stora nationella uppslutningen för ett vinter-OS 2018.
Håkan Larsson (C):
Problemet för 2014 var att Statskontoret inte fick uppdraget att utreda förrän i mars. De blev inte färdiga förrän i juni. Då var det en vecka kvar. Det var ju alldeles för sent. Man kunde ha gett uppdraget mycket tidigare. Gjort är gjort. Jag hoppas att vi lär oss av det och att vi är ute i ett mycket tidigare skede och att alla utredningar och underlag är klara tidigt. Det är viktigt att vi ger en positiv signal.
Det tycker jag att Lars Wegendal har gjort. Nu kan vi jobba vidare för att ha en bra ansökan för 2018.
Håkan Larsson (C):
Jag ska också chocka utbildningsministern med att säga att vi har en forskning och en högre utbildning i toppklass, kanske till och med i världsklass! Men då är frågan: Hur ska vi behålla den världsklassen? Hur ska vi klara att ligga i toppen också framöver? Då blir jag bekymrad, för när Leif Pagrotsky står här och talar är allt som oppositionen föreslår dåligt.
Vi ska bara rusta ned, vi ska stoppa studenterna och hur många förfärliga saker som helst. Jag kan garantera att syftet med det arbete som vi från Centerpartiet bedriver är att öka tillgängligheten och låta fler få del av en bra utbildning.
Jag vill fråga Leif Pagrotsky: Har du verkligen aldrig hört talas om att det har framförts oro från lärosätena över att kvaliteten sjunker - från studenter, lärare, universitetsledningar? De säger att nu är det dags att vi prioriterar kvaliteten så att vi klarar den globala konkurrensen. Sedan kan vi fortsätta utbyggnaden av den högre utbildningen med fler utbildningsplatser.
Det är ju ingen som vill skära ned de utbildningsplatser vi har nu. Det handlar om huruvida vi ska göra en paus i utbyggnaden.
Håkan Larsson (C):
Jag tackar för respekten. Vi har gjort väldigt mycket genom att bygga ut den högre utbildningen i hela landet, och den slår vi vakt om. Det som har varit positivt i arbetet med rapporten från Allians för Sverige är att alla dessa fyra partier nu står bakom denna utbyggnad. Leif Pagrotsky räknar ut att vi vill skära ned antalet platser. Det är ju inte fallet.
Det handlar om att göra en paus i utbyggnaden för att höja kvaliteten och därefter åter kunna öka antalet platser. Jag håller med om att vi naturligtvis kommer att behöva fler utbildningsplatser inom den högre utbildningen eftersom ungdomskullarna växer framöver.
Det är alltså ingen tvekan om att det handlar om att stärka den svenska högre utbildningen och att göra den mer internationellt konkurrenskraftig och slå vakt om de mindre högskolorna och de nya universiteten i det svenska utbildningssystemet.