Hans Wallmark (M):
Det är precis som utrikesministern säger med den uppräkning av olika insatser som svenska kvinnor och män gör - det är uppskattat, och det är viktigt. Därför tror jag att det är bra att vi i riksdagen återkommande säger: Ni gör ett bra, väsentligt och viktigt arbete för fredens sak och i Sveriges intresse. Jag delar fullt ut åsikten att det är viktigt att det finns en bred uppslutning när vi skickar iväg kvinnor och män på internationella insatser.
De ska inte behöva försvara det de gör, utan det ska vi som skickar iväg dem. När vi trycker på ja-knappen tar vi ansvaret, och då ska vi axla det. Därför kan jag beklaga att vi inte nådde fram till en bred uppgörelse också när det gällde Sveriges svar på den franska begäran i enlighet med Lissabonfördraget 42.7. Men det kommer en särskild debatt om det på tisdag, så vi kan spara argumenten när det gäller kampen mot Isil eller Daish till dess.
Det är precis som utrikesministern noterar - vi har en bred försvarsuppgörelse mellan fem partier. Jag har som Moderaternas försvarspolitiske talesperson tagit på mig som min uppgift att återkommande ställa den här typen av kontrollfrågor. Nu har vi satsat resurser. Vi gör ett trendbrott, som Försvarsmakten själv beskriver det. Då är det viktigt att vi inte tar resurser från försvarsuppgörelsen och försvarssatsningen till någonting annat.
Jag tycker att det är bra som försvarsministern har sagt och som utrikesministern nu upprepar: Nej, vi ska inte överföra medel från det nationella anslaget till exempelvis internationell verksamhet. Det kommer jag också att vaka över. Precis som utrikesministern säger har vi under lång tid sett en försvarsavveckling i Sverige. Men jag vill ändå påminna om att den hade sin acceleration under 90-talet och det tidiga 00-talet.
Det kan jag säga som tidigare kommunstyrelseordförande i Ängelholm, där man fick se flygflottiljen avvecklas som ett led i det som under många år var svensk försvarspolitik - att det var detsamma som förbandsnedläggningar. Jag är glad att vi nu kan medverka till att ta de första stegen uppåt, där vi samfällt satsar mer resurser. Jag tror - det är ingen hemlighet, herr talman - att det kommer att krävas mer av oss. Då kommer vi till detta med internationella insatser.
Det är precis som utrikesministern konstaterar: Det finns egentligen inga pengar för 2016. Då vore det - uppfattar i alla fall jag det som - frustrerande om någon från FN i New York, Ban Ki Moon eller någon annan, skulle ringa till utrikesminister Margot Wallström och fråga: Kan ni bidra till någonting i Libyen? Kan ni bidra till någonting i Syrien? Kan ni bidra till någonting i Cypern?
Den brutala verkligheten är nämligen den att utrikesministern av pekuniära skäl, av ekonomiska skäl, kan tvingas säga: Nej, det är nog inte aktuellt för 2016. Det är inte säkert att det är aktuellt ens för 2017.
Jag menar att det vore bra om de som har regeringsansvaret hade modet och förmågan att börja fundera på om de kan frigöra resurser genom budgetneddragningar någon annanstans eller omfördelningar inom andra områden för att täcka upp med resurser för internationella insatser. Jag tror att vi är många här i kammaren - utrikesministern, jag själv och många andra inräknade - som tycker att det är viktigt att vi visar det här internationella ansvaret.
Därför vill jag än en gång, herr talman, rikta uppmaningen till utrikesministern att ta en diskussion med sin finansministerkollega och undersöka möjligheterna att förstärka anslaget för internationell verksamhet utan att nalla pengarna från det nationella försvaret så att vi kan ha en öppning ifall utrikesministern får ett samtal om en insats i Libyen, Syrien eller Cypern under 2016.