KBLab/rixvox huggingface dataset:
Larry Söder (KD):
Jag skulle önska att Ola Möller tar sig en liten tur i Stockholm och tittar på näringslivets regelverk. Det kan förklara ganska tydligt för Ola Möller hur nya regler slår mot företag och slår ut företag. Det betyder också att svenska företag får mindre konkurrenskraft gentemot andra europeiska företag. De räknar med att pålagorna på svenska företag kommer att uppgå till 1 miljard om året. När det gäller en del saker kan man fundera på om de är bra eller dåliga.
Ta personalliggare, till exempel, som ökar regelbördan rätt mycket för företag. I vissa fall är det väldigt bra, inom byggbranschen, till exempel. Men man vill också gå vidare och införa detta för andra typer av verksamheter, som kanske inte har samma behov som byggbranschen. Detta är regelverk som tynger våra företagare. Man måste vara aktsam.
Vilka regler är det som faktiskt hjälper oss att ta bort de värsta utan att göra så att vi skuldbelägger eller lägger mer kostnader på dem som sköter sig? Jag menar att vi ska ha bra svenska företag. De företag som sköter sig ska också ha möjlighet att konkurrera med de andra företagen i Europa.
Jag kan inte se att det pågår någon liberaliseringsvåg, som Ola Möller säger i talarstolen, eller att det är av ondo att kanske ta bort två regler när man inför en ny, för att minska regelbördan för svenska företag. Sedan har vi problem i en del svenska företag, och dem ska vi hjälpas åt med.
Men jag tror att Ola Möller gör sig själv en otjänst om han tror att alla svenska företag är fiender, i stället för att ta tag i dem som faktiskt gör något som vi inte vill ha i Sverige.
Larry Söder (KD):
Jag kan än en gång säga att Ola Möller borde ta en diskussion med Näringslivets Regelnämnd. Där finns statistik som visar att kostnaden för de nya reglerna minskade under alliansregeringen. Men under er regering har den ökat med 1 miljard om året. De kostnaderna läggs ju någonstans. Det är den sista kunden som måste betala alla kostnader för varan.
I dagens läge, när e-handeln är så pass stor, betyder det att Ola Möller och jag, som kunder, kan handla från en ehandel i Tyskland i stället för i Sverige. Det betyder att vi driver svenska företag i botten och utomlands om vi inte försöker få dem konkurrenskraftiga. Jag ska ta ett exempel som Ola Möller kan ta med sig.
Kemikalieskatten som Ola Möllers parti införde gör att svenska företag som bedriver ehandel är tvungna att antingen skapa ett lager någonstans i övriga Europa eller lägga ned sin verksamhet.
Över 1 000 sysselsättningstillfällen har försvunnit från Sverige på grund av kemikalieskatten, som inte har räddat miljön ett enda dyft eftersom vi faktiskt köper varorna från Tyskland, Italien eller England i dag. Jag menar att vi måste se på helheten men också ha för ögonen att om vi sätter in en regel, som kan vara av godo, måste vi ta bort två för att minska regelbördan för svenska företag.
Vi måste vara konkurrenskraftiga. Målsättningen måste vara att regelbördan och kostnaden för den ska minska för svenska företag. Vår svenska regering, med näringsministern i spetsen, sa den 22 september precis samma sak som jag, men Ola Möller har uppenbarligen en annan uppfattning än sitt eget parti.
Larry Söder (KD):
Jag måste erkänna att man ibland tar sig för pannan när man fattar beslut. Vi fattar ju många beslut i riksdagen på ett år, och alltför ofta innebär de besluten att vi lägger pålagor på den enskilde, på kommuner eller på företag, med mer administrativa uppgifter i form av kontroller eller undersökningar. En del är väl motiverade, men en del är väldigt tveksamma och drabbar alla fastän de syftar till att komma till rätta med att några få missköter sig.
En del kommer som pålagor som EU i sitt byråkratiska system har utmejslat. De har hamnat i knät på oss för att vi ska fatta beslut om dem. Jag erkänner att jag med väldigt stor vånda fattar en del av de besluten. Man hoppas ju ändå att syftet uppnås med dem, för allt som oftast är de faktiskt vällovliga. Men i dag har vi på bordet en rapport från Riksrevisionen om energideklarationer.
Det är en pålaga på den enskilde fastighetsägaren som i grunden är vällovlig men som rapporten påvisar egentligen inte fungerar utifrån sitt syfte. Syftet med energideklarationerna är att de ska främja en effektiv energianvändning och samtidigt säkerställa gott inomhusklimat i byggnader. Mer energieffektiva byggnader förväntas ge ett högre pris vid försäljning, vilket ska motivera fastighetsägarna att prioritera energieffektivitet.
Riksrevisionen skriver i sin rapport att energideklarationen har svaga förutsättningar att få enskilda småhusägare att genomföra energieffektiviserande åtgärder. Det finns också ett antal studier som visar att systemet med energideklarationer inte fungerar på det sätt som var avsikten när det infördes. Behovet av reform av detta har påtalats både av Riksrevisionen och av Boverket under ganska lång tid.
Vi som fattar beslut borde ju då ta och fundera på om vi verkligen har fattat rätt beslut eller om vi kan förändra det på något sätt, så att syftet uppnås. Jag menar att de sedan länge konstaterade bristerna i systemet i kombination med de kostnader som detta medför borde leda till att man gör en översyn och en revidering. Det är ytterst angeläget att man gör detta. Det borde faktiskt vara en prioritering för regeringen också.
Bland annat måste verkningsfulla styrmedel för att åstadkomma fler förslag till kostnadseffektiva energibesparingsåtgärder i energideklarationerna utredas. Man borde ändå tycka att syftet ska vara uppnått för att man ska kunna vara nöjd. Och är man inte nöjd borde man kunna ta tillbaka ett ärende eller förändra det för att det ska tjäna syftet.
Jag tror ju ändå att riksdagen och regeringen menar väl, men man vill inte lägga pålagor på den enskilde fastighetsägaren i onödan. Men här är det uppenbart att man har lagt pålagor på fastighetsägaren som inte fyller något syfte över huvud taget. Vi vill i vår reservation att man ska se över detta, så att man faktiskt når syftet.
Det blir kostnadseffektiva energibesparingsåtgärder som faktiskt gör nytta för miljön, och så att även en enskild fastighetsägare kan se att detta är nödvändigt och viktigt. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 2.
Larry Söder (KD):
Vi hörde det som ledamoten läste upp, och vi har också haft denna diskussion i utskottet. Jag har ställt frågan direkt till regeringens företrädare om just orden "sannolikt kan försämras", som jag sa. Det är dessa ord som finns i direktivet. I det som ledamoten läste upp fanns faktiskt inte ordet "snabbt" med.
Problemet är att man alltså lägger ansvaret att bestämma hur direktivet eller lagändringen ska hanteras på den som är anställd i en enskild livsmedelsbutik. Jag tycker att det hade varit mycket enklare om vi som riksdag talade om att vi ser detta som ett vidare begrepp. Ni gör faktiskt begreppet smalare i stället för att göra det vidare. Det tycker jag är ganska fel.
Jag tror att vår definition, där man säger "sannolikt kan försämras" hade varit mycket enklare för den enskilde butiksanställde att ta till sig. Och då skulle man veta att livsmedelsprodukter som långsamt försämras också är med i detta. Nu måste man välja från fall till fall, precis som ledamoten säger. Vem ska avgöra detta från fall till fall? Det blir ju den enskilde som står i butiken som gör det.
Det borde vara någon annan som gör den avvägningen. Vi kan göra det här. Hade vi haft ett vidare begrepp hade det inte behövt avgöras i varje enskild butik.
Larry Söder (KD):
Jag kan svara på det ganska snabbt. Eftersom vi hade Regeringskansliet på besök i utskottet känner jag tillförsikt, och jag är glad över den information man gav, nämligen att även min definition hade inneburit att vi hade implementerat EU-direktivet. Vi hade alltså inte åkt på några böter. Om vi däremot hade avslagit hela propositionen hade det varit en helt annan sak, men det är vi nog överens om. Men jag tror att vi kunde ha haft ett vidare begrepp och ändå implementerat EU-direktivet.
Jag menar ju att detta innebär en överimplementering. Det vi inte över huvud taget kom in på, och som kanske också är en stor del i detta, är varför ni använder ordet "näringsidkare" i stället för "försäljningsställe", vilket jag inte förstår. Jag tror att man helt enkelt inte har tänkt på ordens och begreppens betydelse. Vi använder faktiskt "försäljningsställe" i andra lagar i Sverige. Man borde ha använt det även i dessa lagar.
Nu har du tyvärr ingen möjlighet att svara på detta, men jag tror att man måste fundera på detta även när man gör tillkännagivandet. Jag fick inget svar från ledamoten på frågan om när regeringen återkommer med detta. Vi har ju committat oss att så snart som möjligt och på ett eller annat sätt återkomma till det här - det tror jag faktiskt att även regeringen önskar. Då måste vi hålla farten uppe, och det hoppas jag att vi kan göra gemensamt.
Larry Söder (KD):
Momodou Malcolm Jallow försvarar sin ståndpunkt med entusiasm, och det ska han ha en eloge för. Problemet är dock att det han debatterar har inget med dagens förslag att göra. Det här förslaget handlar inte om att se till att färre barnfamiljer vräks eller att hyran blir lägre utan om hur lång intrappningen ska vara.
Precis som Sverigedemokraternas Roger Hedlund sa är det samma hyra som gäller när intrappningen är färdig. Vänsterpartiet försöker få det till en fråga om lägre hyror. Men det är inte sant, för det är intrappningen som blir längre.
Jag hävdar att detta kan göra att investeringar och renoveringar inte blir av, vilket i längden inte är bra för hyresgästen. Både jag och Momodou Malcolm Jallow tycker att vi måste göra något åt att barnfamiljer vräks. Det finns åtgärder vi kan vidta, och vi kan säkert hjälpas åt med det. Men vi löser det inte med denna proposition, för den handlar inte om det.
Hyran blir precis lika hög efter tre, fem eller tio år.
Larry Söder (KD):
Vi kan först konstatera att med dagens beslut blir det inga försämringar för hyresgästerna. De regler som ska beslutas gäller i dag. Med Malcolm Jallows förslag får fortfarande barnfamiljen i slutändan 9 000 kronor i hyra. Det är ett faktum.
Om Malcolm Jallow vill göra någonting åt de höga kostnaderna för renoveringarna kan vi diskutera det, men det rör inte denna proposition. Den tar över huvud taget inte höjd för det. I detta fall har man faktiskt accepterat den hyreshöjning som är. Frågan är bara hur hyreshöjningen ska implementeras. Ska den implementeras på tre, fyra eller tio år?
Då är min uppfattning att de regler som finns i dag fungerar alldeles utmärkt för att det ska vara möjligt för hyresgästen att anpassa sig och för fastighetsägaren att göra den investering som behövs. Om man är orolig för att barnfamiljerna och pensionärerna ska få en hög hyra efter renovering kan vi ta varandra i hand. Men då är det inte dessa åtgärder utan andra åtgärder som behövs.
Man ska inte lura väljarna och säga att den här propositionen försämrar för hyresgästerna, för det gör den inte. Det är samma regler som gäller i dag som i morgon. Men det kanske inte är populistiskt att säga från Vänsterpartiet.
Larry Söder (KD):
För att få klarhet i min egen hjärna vill jag fråga Miljöpartiets representant varför de ställer sig bakom en reservation som faktiskt innebär att ha kvar levande djur i konsumentköplagen. Ledamotens hela anförande gick ut på att de inte tycker så. Förklara för mig hur ni kan komma fram till ett ställningstagande som är tvärtemot vad ledamoten säger i talarstolen.
Larry Söder (KD):
Jag har respekt för att man i en vision har möjlighet att se längre och att man vill gå längre i olika politiska sammanhang. Men att inte våga ta ett steg för att komma närmare målet förefaller ganska konstigt, om jag ska vara ärlig. En majoritet i utskottet säger att vi ska se över det och i stället lägga detta på köplagen.
Det vore väl i alla fall bättre för Miljöpartiet att det läggs på köplagen, även om man vill ha en egen, specifik lag för det; precis som ledamoten säger överensstämmer konsumentköplagen inte på något sätt med de tankar som ledamoten för fram i talarstolen när det gäller försäljning och köp av levande djur.
Larry Söder (KD):
Tack så mycket för att ministern deltar i debatten! Det är alltid uppskattat. Däremot vill jag inte börja med djurdiskussionen. Jag skulle vilja diskutera det digitala innehållet och den nya delen i konsumentlagstiftningen.
Vi har från Kristdemokraterna en reservation som gäller att vi tycker att datorn är en personlig ägodel som man använder både i arbetet och personligen.
Det blir en integritetsdiskussion, tycker i varje fall jag, om man låter näringslivet, eller den som har sålt en digital vara eller tjänst, självmant välja hur mycket du ska gå in i min dator och vilka krav man ställer på konsumenten. Vi tycker att det är ganska rimligt att man ger någon uppdraget att se på hur det ska regleras på ett eller annat sätt.
Vad kan man kräva av en konsument att den ska gå med på i förhållandet mellan näringsidkaren och konsumenten för att kunna åberopa att varan är fel även om det är en digital vara? Utskottet har avstyrkt ett sådant förslag från oss. Vi har föreslagit att Konsumentverket skulle få i uppdrag att se över detta och komma med rekommendationer om det.
Det är ett ganska hovsamt önskemål från ett parti för att kunna göra det så bra som möjligt. Alternativet är att vi har hela havet stormar tills det sätter sig på ett eller annat sätt. Jag tycker att det skulle vara ett sämre alternativ. Kan ministern förstå varför man har avstyrkt en sådan reservation?
Larry Söder (KD):
Jag vill upplysa ministern om att så inte är fallet. Det är klart att man ska låta näringsidkaren uppdatera varan; det är inte detta som är problemet. Problemet är när varan faktiskt är fel.
Om konsumenten inte får det som den önskar och anser att det är fel på den digitala varan har denna nya konsumentköplag givit näringsidkaren rätt att begära att få gå in i en personlig dator och rota runt för att se hur den fungerar, om den inte fungerar och var felet ligger.
Jag anser att det borde vara så att Konsumentverket tittar över i vilka former det här kunde hända, vilka möjligheter som finns och var gränsen går för vad näringsidkaren faktiskt skulle kunna kräva. Alternativet är att konsumenten säger: Den här digitala varan är fel - var så god och ge mig en ny! Men så är ju inte konsumentköplagen uppbyggd nu, utan då ska man försöka att avhjälpa felet.
Kan man inte avhjälpa felet på annat sätt än genom att gå in i konsumentens dator har näringsidkaren alltså rätt till detta, vilket jag tycker är fel. En ny konsument-köplag Hela Kristdemokraternas reservation utgår från att vi måste se till konsumenten på ett eller annat sätt och sätta upp regler och riktlinjer för vad som är möjligt och lämpligt. Jag och ledamoten från Socialdemokraterna hade förra gången en diskussion om att stå på konsumenternas sida.
Här anser jag nog att jag står på konsumenternas sida och att utskottet står på näringsidkarnas sida, vilket jag tycker blir väldigt konstigt i den här situationen. Jag tycker att alla borde stå på konsumenternas sida i detta fall. Det här är ny mark; jag förstår det. Vi måste kanske lära oss av detta. Jag tycker dock att det är väldigt konstigt att man säger nej till en reservation som försöker att förbättra en ny lag.
Larry Söder (KD):
Att minska energiåtgången i byggnader är viktigt ur ett klimatperspektiv. Byggnader står för 40 procent av den energi som används inom EU, och uppvärmning och kylning av varmvatten står för 80 procent av det. Vi är nog alla överens om själva grunderna här.
Men det är inte detta vi ska diskutera i dag, utan debatten handlar om subsidiaritetsprövningen av direktivet om byggnaders energiprestanda. Det handlar väldigt lite om själva ambitionen eller förslagen i själva direktivet, utan det handlar om huruvida beslutet ska ligga på nationell nivå eller på EU-nivå. Det är viktigt för mig var det är mest praktiskt och effektivt att besluta om en fråga.
Det är den nivån som borde besluta om den. Förslaget innehåller krav på att medlemsstaterna ska införa miniminivåer för energiprestanda också för befintliga byggnader. Dessa ska uppnås genom krav på renovering av de byggnader som har sämst energi- och klimatprestanda. Så långt är vi överens.
Man skriver också att förslaget kommer att påverka plan- och bygglagstiftningen och regelverket om energideklarationer. För oss kristdemokrater är plan- och bygglagen en nationell kompetens och bör beslutas på nationell nivå.
Vi tror att detta direktiv medför ganska stora kostnader i samband med renoveringar som inte är tillräckligt analyserade för att kunna beslutas på EU-nivå och bör vägas mot andra kostnader i en budget, som kanske hamnar i en nationell budget. Kopplat till den nya energiklassningen föreslår kommissionen också att det ska införas krav på renoveringar av befintliga byggnader och bostäder i en viss takt.
Vi anser att det i princip bör vara upp till varje medlemsstat att själv bestämma renoveringstakten för det nationella byggbeståndet och på vilket sätt finansieringen ska ske och fördelas. Med hänvisning till det anförda anser vi att förslaget går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen och att det därmed strider mot proportionalitetsprincipen. Därmed yrkar jag bifall till reservationen.
Larry Söder (KD):
Momodou Malcolm Jallow och jag är överens om en sak: Det är inte barnens fel. Det är föräldrarnas fel om de inte lyckas hålla i pengarna så att de kan betala sin hyra. Men vi har också ett system i Sverige som innebär att vi har en socialtjänst som ska hjälpa till, söka upp de familjer som har ekonomiska bekymmer och hjälpa och stödja dem i ett tidigare skede så att de inte behöver bli vräkta.
Men om vi skulle ha ett system där den som inte betalar hyran inte heller blir vräkt därför att det finns en lag som säger att vi inte ska vräka barnfamiljer skulle vi ta bort ansvaret från föräldrarna. Jag vill lägga ansvaret på föräldrarna, som ska ha det tillsammans med kommunen.
Det är kommunen som har ansvaret att se till så att alla människor där har tak över huvudet, inte bara barnfamiljer. Men vi är överens om en sak, Momodou Malcolm och jag: Varje barnfamilj eller barn som vräks från en lägenhet är ett problem.
Jag tror dock inte att lösningen är att vi sätter stopp eller förbjuder fastighetsägare att kräva in sin hyra. Det är faktiskt det man gör om man säger att en person som inte betalar sin hyra inte kan vräkas.
Men man kan öka trycket på kommunerna, som ska göra sitt jobb: uppsöka dessa familjer och se till att det finns en stödfunktion som gör att de kan byta lägenhet om hyran är för hög eller flytta till ett annat boende som kommunen ansvarar för, innan de vräks från sin hyreslägenhet.
Larry Söder (KD):
Det blir konstigt för mig. Om man inser att ett system som socialtjänsten inte fungerar och att barn ändå vräks vill man införa ett förbud mot att vräka dem.
För mig vore det mycket enklare och bättre att se till att den institution och den sociala del som man har ordnat, alltså socialtjänsten, fungerar bättre och utför det som vi som medborgare vill att den ska. Socialtjänsten är den yttre gränsen.
Det är socialtjänstens ansvar att se till att människor har mat för dagen och tak över huvudet, alldeles oavsett om man är ensamstående eller om man är en barnfamilj. Om en enskild kommun inte lyckas med detta förefaller det mig väldigt konstigt att säga: Då får fastighetsägaren inte vräka någon. Konsekvenserna för fastighetsägaren kan ju bli ganska långtgående om vi ska vara riktigt ärliga.
Det måste ju vara kommunens ansvar att se till att man gör det jobb man enligt lag ska göra. Vi kan ta varandra i hand på att se till att socialtjänsten gör ett bättre jobb och att kommunerna gör ett bättre jobb och att man bygger mer bostäder för att detta ska fungera. Men vi kan inte ta i hand på att förbjuda något. Det är som att sätta plåster på något som behöver sys. Vi behöver rätta till problemet i stället för att sätta ett plåster på det.
Men vi är överens om att varje barnfamilj som vräks är ett problem. Det är vårt problem som politiker. Det håller jag fullständigt med om, men jag tror att lösningen är att se till att de institutioner som finns - socialtjänsten i varje kommun - fungerar bättre och har möjlighet att hjälpa till. En del kommuner bygger faktiskt inte tillräckligt med bostäder för att kunna lösa den uppgiften, och där måste vi hjälpas åt i så fall.
Larry Söder (KD):
Vi har ju i det förra ärendet diskuterat en ny konsumentköplag. Det kan kännas som överflödigt att diskutera konsumentpolitik om igen, men det finns en sak i det här betänkandet som jag skulle vilja lyfta fram, nämligen försäljning av lotter via telefon. Där kan en människa fatta ett beslut på en minut som ändå kan få stora konsekvenser.
Antalet personer som hamnar i Kronofogdens register på grund av köp av lotter på telefon är trots allt ganska stort. Det är en situation där man kan ha svårt att ta sig den tid som behövs för att tänka igenom sitt val, och därmed borde det vara obligatoriskt att kräva skriftligt medgivande för att sträcka ut den tid som en person har att tänka över sitt val.
År 2018 gjorde vi en skärpning när det gällde telefonförsäljning, som innebar ett skriftlighetskrav. En miss i arbetet uppmärksammade riksdagen förra året och förrförra året, då riksdagen tillkännagav att regeringen ska återkomma med likalydande krav när det gäller lotteriförsäljning per telefon eller för den delen försäljning av paketresor per telefon.
Vi kan fundera på varför man från början gjorde avvägningen att inte ta med till exempel lotter, men jag får väl anse att det var en miss i arbetet. En särskild utredare har haft ett regeringsuppdrag att bland annat ta ställning till om skriftlighetskravet vid telefonförsäljning bör utvidgas till att omfatta fler varor och tjänster. Precis som Sverigedemokraternas ledamot redovisade ansåg man inte att det behövdes.
Därför anser jag att vi i riksdagen får fortsätta att diskutera denna fråga och tala om vad medborgarnas uppfattning är, det vill säga att vi ytterligare behöver stärka konsumentskyddet vid telefonförsäljning och begränsa de negativa konsekvenserna av spelande. Vi anser att också telefonförsäljning av lotter och andra spel till konsumenter ska omfattas av skriftlighetskravet.
Därför yrkar jag bifall till reservation 1.
Larry Söder (KD):
Det verkar som att vi i alla fall har samma syn när det gäller digitaliseringen i Sverige, det vill säga att det kan vara bra för samhället, både det civila samhället och den administrativa delen, att man kan ha öppna data och använda dessa på olika sätt. Man ska inte behöva göra samma sak eller samma procedur flera gånger.
Det som skiljer Socialdemokraterna och Kristdemokraterna åt är synen på hur detta ska bli tillgängligt. Vi har uppfattningen att detta ska vara öppet och tillgängligt för alla och att det ska betalas på ett sätt som gör att varje enskild inte ska behöva betala när man använder det, oavsett om det är en myndighet, ett företag eller något annat. Socialdemokraterna är fortfarande svaret skyldiga när det gäller hur man ska finansiera detta.
I alla upptänkliga utredningar och föredragningar man försöker göra i dag är detta fortfarande inte tillgängligt och öppet för alla utan bara för dem som betalar, ibland inte för dem heller. Min raka fråga är: Är Socialdemokraterna beredda att göra detta öppet och fritt för var och en och finansiera det på något annat sätt? Givetvis ska det ju finansieras på ett eller annat sätt.