KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Vi pratar ofta om resurser och hur vi ska skjuta till mer pengar. Men problemet är att man också måste prioritera rätt och lägga resurserna på rätt saker. Det är det vi försöker att göra i vår budget, där vi gör ändringar i den stora övergångsbudgeten. Vi prioriterar helt enkelt om, tar bort sådant som inte har gett resultat och lägger i stället de pengarna på andra saker där vi tror att de får större effekt.
När det gäller vårdköerna prövade vi under alliansåren att skjuta till en kömiljard. Den hade sina brister, men den gjorde faktiskt att köerna minskade. När ni tog bort kömiljarden ökade köerna igen, vilket visar att om man satsar på fel saker får man ingen effekt. Nu lägger vi fram ett nytt sådant förslag för att återigen försöka minska köerna. Det är där jag tror att vi måste ha diskussionen: Vad gör vi som ger effekt?
Det handlar inte bara om att göra slut på mest pengar, utan det handlar om att göra rätt saker med de pengar vi använder.
Jan Ericson (M):
Gunilla Carlsson räknade upp många saker som man behöver göra för att stärka både jämställdhet och integration. Men min fråga är: Hur många nya myndigheter, kommissioner och samordningsmän tycker Socialdemokraterna att vi behöver ha för att lösa de uppdrag som regeringen inte har politisk kraft att ta tag i i sak? Man kan inte lösa allting med en massa nya myndigheter. Det är inte så man löser samhällsproblem.
Samhällsproblem löser man genom att komma med konkreta förslag, konkreta reformer och konkreta satsningar på riktiga saker. Jag påpekade i mitt anförande en lång rad saker som vi gjorde i vår budget just för att stärka jämställdheten, för att stärka kvinnor med låga inkomster och för att stärka kvinnor som har haft låga inkomster och har låga pensioner. Det var det som vi satsade pengar på.
Vi satsade pengar på åtgärder mot till exempel hedersvåld. Vi tog pengar som frigjordes från Jämställdhetsmyndigheten. Ni skar ned på polisen i stället i er budget, trots att vi vet att vi behöver fler poliser och att vi behöver mer resurser hos polisen just för att ta tag i hedersvåld och annan kriminalitet i samhället. Men ni väljer att satsa pengar på myndigheter. Jag förstår inte vilka problem som ni löser med det.
Jan Ericson (M):
Ja, Gunilla Carlsson, vi sänkte skatten, och vi sänkte den mer för pensionärerna än vad ni föreslog. Vi sänkte den för alla pensionärer, även för dem med de allra lägsta inkomsterna, vilket ni inte föreslog. Jag var i fredags och besökte två arbetsförmedlingskontor hemma i min valkrets för att lyssna lite grann på deras situation.
De är oerhört frustrerade över att regeringen inte bryr sig över huvud taget om vad som nu händer på Arbetsförmedlingen: slakt av hälften av arbetsförmedlingskontoren utan att man har erbjudit någonting annat. Det finns ingenting annat på plats. Vi är i ganska hög grad överens politiskt om att vi ska göra om Arbetsförmedlingen i grunden, och det är bra. Men man kan inte börja med att slakta hela Arbetsförmedlingen och lägga ned samtliga kontor innan det finns något annat på plats.
När vi sparade 400 miljoner kronor på Arbetsförmedlingen var det en normal konjunkturanpassning. Det som sker nu är en uppsägning av 4 500 människor. Det har inget som helst att göra med vår neddragning i budgeten, som var en konjunkturanpassning av verksamheten, något som har gjorts i alla högkonjunkturer genom tiderna. Det som händer nu är alltså en anpassning till januariöverenskommelsen.
Arbetsförmedlingens generaldirektör säger själv att han hade gjort de här nedskärningarna alldeles oavsett det som finns i M-KD-budgeten. Han gör detta för att han vet att ni i princip vill lägga ned hela Arbetsförmedlingen. Men nu innebär det att man lägger ned hälften av arbetsförmedlingskontoren utan att det finns någonting annat i stället för de arbetslösa. Det är ytterst oansvarigt av regeringen. Så kan man inte hantera en myndighet som har den viktiga roll som Arbetsförmedlingen har.
Sedan kan de ha sina brister, men man får göra det här i rätt ordning. Jag upprepar: Regeringen har inte någon politisk kraft att lösa samhällsproblem. Då får vi i stället fler myndigheter, fler kommissioner och fler samordningsmän. Det löser inte samhällsproblemen - tyvärr.
Jan Ericson (M):
Jag kunde inte låta bli att gå in i den här debatten. Det här blir ett så oerhört tydligt exempel på vad som händer när Sverige ensamt ska hitta på olika former av beskattning för att lösa problem. Människor går sedan lätt runt de här beskattningslösningarna genom exempelvis direktimport eller, som när det gäller flygskatten, genom att flytta avgångar till ett annat land.
Det finns hur många exempel som helst på att vi i Sverige tror att vi med en egen liten skattelösning ska åtgärda ett problem. Det blir väldigt märkligt. Boriana Åberg berörde ganska tydligt miljöeffekterna av det här - allt från det här med det begagnade som kanske inte blir lönsamt att sälja så att man skrotar det i stället och bygger upp ett skrotberg, till att vi får en massa ytterligare transporter.
Den totala miljönyttan finns inte. Hur många avstår från att köpa en elektronikvara bara för att kemikalierna beskattas? Det går ju inte eftersom de här varorna oftast görs efter en internationell standard och kemikalierna finns i produkterna.
Det är inte så att man kan välja en produkt med kemikalier i eller en utan kemikalier i, utan man får välja den produkt som finns, och då är det kemikalier i den. Konsumenten kan alltså inte göra ett aktivt val mellan olika produkter. Det funkar inte heller. Det här är bara ett exempel på att man inför en skatt utan att först tänka efter när det gäller varför man gör det och vad meningen med det är. Man gör det för att man ska få in mer pengar.
Det är den klassiska modellen, framför allt för Socialdemokraterna, att man beskattar allt som finns så mycket som möjligt så att man får in så mycket pengar som möjligt. Det är bara det som är drivkraften. Magdalena Andersson sa själv att skatten inbringar mycket mindre pengar än vad man trodde från början att den skulle göra. Det är kanske inte så konstigt, för det beror på att människor importerar de här varorna själva i stället.
Då slår vi ut fler elektronikbutiker och andra i detaljhandeln, och så blir människor arbetslösa och butikerna står tomma. Det regeringen gör är helt enkelt att slå undan benen på delar av svenskt näringsliv och dessutom plocka av svenska folket mer skattepengar. Det är den enda nyttan med det här. Någon miljönytta finns inte.
Jan Ericson (M):
Finansministern frågade mig vilka skatter Moderaterna har drivit på global nivå och EU-nivå. Det har vi inte gjort. Det är inte vår grej. Vi har inte globala skatter i dag. Det ska vi nog inte ha heller, även om jag förstår att en stor global skattemyndighet som kan beskatta hela världen kanske är finansministerns våta dröm. Kanske skulle det vara en svensk generaldirektör. Vi är ju bäst på att plocka ut så mycket pengar som möjligt av folk.
Men jag tror inte att vi ska gå den vägen. Den är nog inte särskilt bra. De här skatterna är inte bara ett slag i luften. Det finns en allvarlig baksida. Vi pratar mycket om att hela Sverige ska leva, att vi ska ha en landsbygd som fungerar och så vidare. Ett stort bekymmer i dag är att stora delar av butiksnätet ute på landsbygden slås ut.
Mindre orter tappar mycket service. Det här bidrar till det. Det är en liten pusselbit. Ensamt leder det inte till att en butik går under.
Men för en butik som i dag har problem med sin omsättning och precis håller näsan över vattenytan kan en sådan här sak, som gör att ännu fler människor direktimporterar varor eller köper på annat sätt, vara det sista som leder till att man tvingas stänga butiken. Vi avskaffade överindexeringen av bensinskatten, som Magdalena Andersson vill lägga tillbaka.
Det skulle göra det ännu dyrare för människor på landsbygden att ta sig till sitt lokala butikscentrum. Det leder också till att fler väljer att handla på nätet i stället för i butiker. Allting bidrar till att slå ut landsbygden. Detta kallar Magdalena Andersson grön skatteväxling. Jag kallar det grön skattehöjning. Jag skulle vilja höra från Magdalena Andersson vilka inkomstskatter hon vill sänka för att kompensera hushållen för den här gröna skattehöjningen.
Jan Ericson (M):
Jag blir lite bekymrad. Det pågår mycket diskussion om landsbygden. När regeringen talar om landsbygden får man en bild av att det är glesbygden i Norrlands inland och så vidare som man talar om. Jag kan ge ett exempel hemifrån. Jag bor inte mer än ungefär tre mil från centrala Göteborg och tre mil från centrala Borås. Trots det har jag fem kilometer till busshållplatsen. Det finns inget sätt att ta sig någonstans utan att först åka bil till busshållplatsen.
Då får man parkera bilen på en pendelparkering och ha den stående där hela dagen. Det är inte speciellt många som vill det, eftersom man då sällan har någon bil kvar där när man kommer hem. Därför tar man bilen hela vägen på grund av att man ändå har börjat köra. Bilen behövs överallt. Vi som bor på landet vet att det inte bara handlar om att ta sig till arbetet.
Det handlar om att ta sig till affären för att handla, det handlar om att ta sig till sociala aktiviteter, det handlar om att köra barn till olika saker och så vidare. Vi har många pensionärer som behöver bilen på landet, eftersom de inte kan ta sig någonstans utan bil. Då hör vi regeringens lösning om att införa någon ny sorts reseavdrag. Men det gäller bara för resor till jobbet. De som behöver bilen till allting annat får inget reseavdrag.
Jag tycker att hela politiken är lite av ett hyckleri, alltså att jaga bilen och säga att vi ska ha mindre trafik, färre bilar och köra färre kilometer. Trafikanalys gjorde nyligen en analys av beskattningen av olika typer av fordonsslag och kom fram till att privatbilismen är kraftigt överbeskattad, medan samtliga andra transportmedel är underbeskattade.
Det kom nyligen en rapport där det framgick att om man skulle beskatta utrikes flygresor lika hårt som man beskattar privatbilismen skulle flygskatten på en Thailandsresa vara 8 900 kronor. Det visar hur överbeskattad privatbilismen är.
Kalla fakta i TV4 visade i går en repris av det stora reportaget om gaskraftverket i ryska Arktis. Vi har alltså från svensk sida genom exportgarantier bidragit till att bygga ett gaskraftverk i Arktis. Detta gaskraftverk släpper ut lika mycket koldioxid som en tiondel av det som hela Sverige släpper ut på ett år.
Det tycker jag sätter bensinskatten i ett visst perspektiv. Min fråga till infrastrukturministern är: Om han nu inser att vi faktiskt behöver ha privatbilism i Sverige, tycker han då att vi har en rimlig skattenivå på bilismen? Och hur mycket ytterligare anser han att man kan höja bensinskatten utan att folk faktiskt sätter sig på tvären?
Vi har redan i dag ett bensinskatteuppror med över 600 000 personer som protesterar mot de höga bensinskatterna. Beskedet från infrastrukturministern är då att vi ska minska antalet körda kilometer med privatbilar. Jag får inte ihop detta.
Jan Ericson (M):
Det är positivt att det pågår en del arbete. Att sätta upp riktlinjer för bidragsgivning till föreningar och organisationer är såklart en bra början, även om det av naturliga skäl kommer att bli komplicerat att fastställa vad de här grundläggande demokratiska värderingarna hos en förening faktiskt är. Lika viktigt är det vilka som är ledande företrädare för de här föreningarna och vad de säger offentligt. Det handlar även om vilka andra organisationer en sådan här förening kan ha nära koppling till.
Det är alltså inget enkelt utredningsuppdrag som regeringen har gett, och vi är många som kommer att ta del av utredningen med intresse när den presenteras i juni. Det är som sagt inte bara viktigt med ett demokrativillkor i samband med ansökan och utbetalning, utan det är också viktigt med löpande uppföljning. Inte minst är det viktigt att skapa en kultur bland dem som beviljar bidrag så att man förebygger risken att oseriösa organisationer kan gå runt regelverken.
När det gäller kommunala bidrag kvarstår frågan om hur detta eventuellt ska regleras. Jag tycker att man skulle våga titta på det, även om jag är medveten om att direktiven inte medger det vid detta tillfälle. När det gäller statens egna myndigheter, runt ett trettiotal, finns det såklart olika kulturer och traditioner för hur man ser på dessa frågor, hur man handlägger ärenden och hur man följer upp sina tidigare beslut.
Risken finns att besluten blir godtyckliga när varje myndighet skapar sina egna processer, och i den nämnda artikeln i Dagens Samhälle nämns även att ett avslag hos en myndighet eller en kommun ibland kringgås genom att samma organisation beviljas bidrag av en annan myndighet. Det finns alltså en risk att man lägger all kraft på utbetalningstillfället och sedan saknar resurser för löpande uppföljning av att de villkor som gällde vid ansökan efterlevs i fortsättningen.
Vi vet ju att en förening eller organisation snabbt kan utvecklas på ett icke önskvärt sätt, och då måste den som betalar ut bidrag kunna agera snabbt och stoppa pengarna. Jag har därför ytterligare några frågor till kulturministern: Hur tänker kulturministern försäkra sig om att alla statliga myndigheter som arbetar med bidragsgivning skapar någon form av gemensam kultur så att man beslutar enligt samma principer oavsett myndighet?
Hur kan man verka för att ett avslag hos en myndighet inte upphävs genom att samma organisation beviljas bidrag av en annan myndighet? Hur tänker man arbeta för att löpande följa upp de verksamheter som beviljas bidrag? Jag förstår att kulturministern bara kan svara för de statliga myndigheterna i det här sammanhanget.
Jan Ericson (M):
Frågan om hur vi förhindrar att extremistiska, våldsbejakande eller odemokratiska organisationer får tillgång till bidrag från skattebetalarna har engagerat mig ända sedan jag började arbeta politiskt, först i kommunen och sedan i riksdagen. Det har ett dubbelt syfte - både att hushålla med skattepengarna och att motverka dessa typer av organisationer. Jag har uppmärksammat dessa frågor sedan ett antal år tillbaka.
Redan 2011 skrev jag min första riksdagsmotion om saken, och jag har sedan återkommit med olika inspel i frågan vid ett flertal tillfällen. I dagsläget har jag en lite blandad syn på utvecklingen. Det är positivt att allt fler tar frågan på allvar och att det fanns bred politisk enighet om att tillsätta denna utredning. Vi får snart se vad den kommit fram till. Det är också positivt att i alla fall en del av problemen utreds.
Men det känns samtidigt som om den aktuella utredningen bara behandlar delar av problemet och att andra delar hamnar utanför. Då tänker jag främst på kommunsektorn. Jag är samtidigt nöjd med kulturministerns tydlighet i frågan och hoppas att den ska omsättas i konkret politik, för detta är viktigt. Det handlar som sagt både om hur vi bäst hanterar våra skattepengar och om hur vi motarbetar organisationer som har en destruktiv påverkan på vårt samhälle och vår demokrati.
Jag tackar kulturministern för debatten och får passa på att önska alla som finns kvar i kammaren en god natt!
Jan Ericson (M):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret, även om hon faktiskt inte riktigt svarar på frågan om regeringen har övergett målet om lägst arbetslöshet i EU år 2020 eller om det bara inte finns med i regeringsförklaringen. Ylva Johanssons svar är i övrigt en bekräftelse på att vi har gått från en djup finanskris till en stark högkonjunktur. Att arbetslösheten då minskar och sysselsättningen ökar är helt naturligt. Så har det varit i alla svenska högkonjunkturer.
Problemet är bara att utvecklingen varit mycket svagare i Sverige än i omvärlden under de senaste fyra åren. Slovakien, Belgien, Bulgarien, Irland, Estland, Slovenien, Luxemburg, Danmark, Österrike, Storbritannien, Rumänien, Polen, Ungern, Malta, Nederländerna, Tyskland och Tjeckien - vad har alla dessa länder gemensamt?
Jo, det är EU-länder med lägre eller rent av mycket lägre arbetslöshet än Sverige. Huvuddelen av dessa länder har dessutom, i likhet med Sverige, de senaste åren uppvisat rekordhög sysselsättningsgrad. Sverige är långt ifrån bäst i klassen; tvärtom har vi tappat mot andra länder. Fru talman! Arbetsmarknadsministern uttrycker sig av naturliga skäl minst sagt annorlunda i dag jämfört med för fyra år sedan.
I en intervju i Svenska Dagbladet den 15 januari 2015 kunde man läsa följande: "År 2020 ska Sverige ha lägst arbetslöshet i EU, och Ylva Johansson anser att ansvaret främst vilar på henne. 'Det är jag som ska göra det,' säger hon. 'Det är inte bara jag, men det är mycket jag. Så jag känner ett jätteansvar'." Ja, jag tycker att hon borde känna detta ansvar i dag när hon utvärderar sina senaste fyra år.
Arbetslösheten har alltså minskat mindre i Sverige än i omvärlden, och i stället för att närma oss målet om EU:s lägsta arbetslöshet har vi alltså halkat ned från 12:e till 18:e eller 19:e plats. När Sverige under en S-MP-regering har tappat mark mot resten av Europa i högkonjunktur, vad talar då för att samma regering ska lyckas bättre när tiderna blir sämre?
Den politik som regeringen nu kommer att bedriva gör ju tvärtom att människor ska arbeta mindre genom till exempel friår och familjedagar. Och skatten sänks inte för dem med lägst inkomster, trots att vi vet att det är där sysselsättningseffekterna av en skattesänkning är störst.
Inga åtgärder aviseras för att motverka orimliga effekter av våra bidragssystem, integrationspolitiken lyser med sin frånvaro och det finns dessutom alltför många förslag som direkt skulle slå mot företagande och jobb. Jag upprepar därför min fråga: Har regeringen på riktigt övergivit sitt arbetslöshetsmål, och i så fall varför? Och var finns regeringens politik för att få fler i arbete?
Jan Ericson (M):
Jag tvivlar inte ett ögonblick på arbetsmarknadsministerns goda vilja, men tyvärr visar resultaten någonting annat. Sverige halkar efter. Hela Europa har gått från den djupaste finanskrisen i modern tid till kanske en av de starkaste högkonjunkturerna sedan 1980-talet. Det är klart att det har betydelse för sysselsättningsutvecklingen och för arbetslösheten. Det vore väldigt märkligt om det inte hade haft det. Då hade vi verkligen haft problem.
Problemet i dag är att Sverige utvecklas sämre än våra grannländer och vår omvärld. Det är det som är det stora problemet. Jag tycker faktiskt att arbetsmarknadsministern tar lite lätt på detta. Vi borde med våra industrier, vår företagsamhet och vårt entreprenörskap kunna prestera mycket bättre än så här när vi konkurrerar med andra länder.
När det gäller etableringsuppdraget är det precis som jag sa. Arbetsmarknadsministern säger att 44 procent går vidare, medan jag sa att 56 procent inte går vidare. Det är alltså exakt samma siffror vi pratar om. Tycker arbetsmarknadsministern verkligen att det är okej att 56 procent av dem som går igenom etableringsuppdraget i flera år hos Arbetsförmedlingen inte kommer vidare till någonting alls utan bara går hem och gör ingenting?
Skillnaden mot de borgerliga åren var de 11 procent som gick vidare till extratjänster, men det är ju inga riktiga jobb. Det är skattefinansierade låtsasjobb som kanske kan leda till ett riktigt jobb, men vi har ännu inte sett att det har gett något större antal riktiga jobb. Detta är en ren arbetsmarknadsåtgärd, vilket innebär att man är arbetslös. Då har man inte gått vidare till arbete. Att säga något annat är faktiskt att lura människor.
Arbetsmarknadsministern tar vidare åt sig äran för att det har gått så bra och säger också att det bedömdes i budgetpropositionen av regeringen själv att hälften av effekten beror på politiken. Jag har tyvärr inte sett någon annan bedömare som har pekat på detta.
Jan Ericson (M):
Att statsskulden är låg kan vi nog vara överens om. Men i övrigt tror jag inte att vi är överens om så mycket. Återigen talar vi om två olika saker. Vi talar om tillväxt, och vi talar om tillväxt per capita. Det är två olika saker. Att den totala svenska tillväxten har varit ganska bra kan vi också vara överens om. När man bryter ned den per capita är det riktigt att vi är bättre än ett antal andra länder.
Men vi ligger i botten i EU - det har vi gjort under ganska lång tid - och det tycker jag är ganska allvarligt. Jag kan konstatera att högkonjunkturen hjälper till att dölja Sveriges underliggande problem. Tack vare en stark global och europeisk konjunktur går det nästan inte att misslyckas med att få positiva siffror. Skatteintäkterna ökar, och arbetslösheten minskar.
Så har det varit under i stort sett varje högkonjunktur i svensk historia. Men jag vill påpeka att Sverige faktiskt halkar efter. Det hjälper inte att Sverige lyckas ganska bra om andra lyckas ännu bättre. I detta läge skulle man kunna tänka sig att en regering skulle lägga all sin energi på att få fler i arbete, få fler arbetade timmar och göra tydliga ansträngningar för att få fler nyanlända i arbete.
Men det som möter oss är i stället nya ledighetsreformer kombinerade med hot om höjda skatter. Friår och familjevecka är inte det som Sverige behöver just nu. Vi behöver i stället fler som jobbar mer. Därför vill jag fråga finansministern konkret: Hur kan friår och familjevecka göra att vi lyfter den svenska tillväxten per capita?
Jan Ericson (M):
Tillväxten är helt avgörande för att välfärden långsiktigt ska kunna få mer pengar. Varje politisk åtgärd som motverkar tillväxt motverkar också en stark välfärd. Vi behöver jobba mer och inte mindre. Finansministern talar om att tre familjedagar skulle betyda oerhört mycket på sommaren när det är skollov. Det finns fortfarande fritis som man har tillgång till. Jag har därför mycket svårt att se att detta skulle vara den helt avgörande frågan.
Vi vet att friåret var mycket orättvist. Det var bara vissa yrkesgrupper och vissa personer som kunde ta del av det. Andra har inte haft några som helst möjligheter att göra det. Det är en oerhört orättvis och mycket dyr reform. Jag upprepar att regeringen bär ett tungt ansvar för att man inte har använt högkonjunkturen för att driva igenom de viktiga reformer som kunde rusta Sverige för framtiden.
Man har fört en passiv politik och litat på effekterna av högkonjunkturen. Samtidigt talar man om att man har satsat si och så mycket pengar på olika saker och är upprörd över att Moderaterna och Kristdemokraterna drog tillbaka en del av dessa så kallade satsningar. Vi gjorde det för att de inte gav någon effekt. Det var att kasta pengar i sjön. Pengarna gav inte den effekt som regeringen utlovade.
Då är det läge att dra tillbaka dessa satsningar och lägga pengarna på någonting bättre. Det är precis så som vi tänkte med vår budget. Nu vill regeringen återgå till de dåliga satsningar som man gjorde tidigare. Det kan inte vara vägen framåt. Finansministern svarade aldrig riktigt på min första fråga, och därför upprepar jag den. Under Alliansens tid lyckades alltså Sverige bättre än omvärlden, både vad gäller arbetsmarknad och tillväxt. I dag lyckas Sverige sämre än många jämförbara länder.
Varför har det blivit så under den tid som Magdalena Andersson har varit finansminister? Jag skyller såklart inte på henne personligen. Men vad är det som regeringen har missat, eftersom Sverige har lyckats sämre än andra länder?
Jan Ericson (M):
Larmrapporterna duggar tätt från de svenska kommunerna just nu när det gäller det ekonomiska läget. Inte minst har många mindre kommuner på landsbygden stora bekymmer, men även en del av våra större städer har uppenbara problem. Prognoserna framåt ser inte heller bra ut. Om konjunkturen försvagas och skatteintäkterna minskar kan vi stå inför ett mycket allvarligt läge för hela kommunsektorn.
Det finns många orsaker till att vissa kommuner har särskilt stora problem, men en som ofta nämns är att allt fler nyanlända lämnar etableringsuppdraget utan att komma i arbete och därmed hänvisas till kommunalt försörjningsstöd. Många mindre kommuner i glesbygd har tagit emot stora grupper nyanlända då man velat fylla sina tomma bostäder - bostäder som är tomma bara för att man har en svag arbetsmarknad på orten. Många välutbildade människor har flyttat.
När nu stora grupper av nyanlända misslyckas med att få arbete och i stället tvingas leva på försörjningsstöd blir situationen ohållbar. Jag vill därför fråga statsministern på vilket sätt han avser att hjälpa de svenska kommunerna så att de slipper skära ned på välfärden och höja kommunalskatten.