KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Allan Widman har frågat mig om jag och regeringen är beredda att medverka till ett svensk-finländskt försvarsförbund som ges stadga genom en föregående folkomröstning. Låt mig inleda med att betona att säkerhet byggs solidariskt tillsammans med andra. Sverige har såväl möjlighet som ansvar att påverka utvecklingen i Östersjöområdet.
Genom utveckling och fördjupning av bi- och multilaterala försvarssamarbeten bidrar Sverige till att stärka säkerheten i vår region. Det skapar en förutsägbarhet, främjar fredlig utveckling och höjer tröskeln för militära incidenter och konflikter. Det svensk-finska försvarssamarbetet är omfattande och högt prioriterat av regeringen.
Sverige och Finland har en likartad säkerhetspolitisk utgångspunkt, och samarbetet mellan länderna är redan i dag omfattande. Samarbetet stärker den nationella förmågan i respektive land och skapar ökad säkerhet i närområdet. Vi har en lång tradition av att gemensamt hantera utmaningar.
Regeringens bedömning är att ett ytterligare fördjupat bilateralt försvarssamarbete är av särskild vikt och har blivit än viktigare mot bakgrund av händelseutvecklingen i vårt närområde. Försvarsmakterna har gemensamt utrett möjligheter till fördjupat samarbete inom samtliga försvarsgrenar, säker kommunikation och gemensamma förband. Därutöver har tjänstemannautbyte mellan departementen inletts.
Försvarssamarbetet mellan Finland och Sverige omfattar även operativ planering och förberedelser för ett gemensamt användande av civila och militära resurser bortom fredstida förhållanden. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i FN:s stadga. Sådan planering är ett komplement till, men skilt från, respektive lands nationella planering.
Som Allan Widman påpekar innebär samarbetet en möjlighet till gemensamt agerande, men inte några utfästelser. Under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas kan länderna agera gemensamt. Genom att skapa handlingsfrihet att agera gemensamt höjs tröskeln för incidenter och angrepp, vilket i sin tur bidrar till ökad stabilitet.
För att se över förutsättningar för närmare samarbete har regeringen tillsatt en utredning med uppdrag att analysera förutsättningarna enligt regeringsformen för Sverige att, under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas, med militära resurser agera gemensamt med en annan stat. Uppdraget ska redovisas den 30 september 2016.
Det är värt att betona i sammanhanget att även finsk säkerhets- och försvarspolitik grundar sig på militär alliansfrihet. Formerna för försvarssamarbetet är inte endast en svensk angelägenhet utan har tagits fram tillsammans med Finland. Regeringen avser inte att förändra den svenska säkerhetspolitiska linjen och anser inte att det föreligger något behov av att genomföra en folkomröstning om ett svensk-finländskt försvarsförbund.
Peter Hultqvist (S):
Utredningen handlar om att klargöra hur långt bilaterala samarbeten kan utvecklas under existerande konstitutionella förutsättningar. Syftet med utredningen är att analysera förutsättningar för Sverige att agera gemensamt med annan stat för att möta ett angrepp mot någon av staterna samt att hindra kränkningar av respektive stats territorium.
Det handlar om att i djupet analysera hur långt vi kan gå med nuvarande lagstiftning. Det är syftet med utredningen. Bakgrunden är en: samarbetet med Finland. Det finns ingen annan bakgrund till den här utredningen. Man ska alltså inte dra några vidare slutsatser av det hela.
När det gäller vår säkerhetspolitiska doktrin och position har jag naturligtvis en helt annan syn och bild än Widman.
Jag uppfattar i Finland en stor tillfredsställelse med att vi gör det vi gör tillsammans - att vi har omfattande samarbete på armésidan, framför allt i norra Sverige och norra Finland, att vi övar 40 gånger per år tillsammans med Norge i cross-border training på flygsidan, att vi bygger en gemensam marin enhet och att vi också planerar för scenarion bortom fredstida förhållanden.
Det här är ju, som jag brukar säga, ingen terapeutisk verksamhet för dess egen skull. Men utifrån att båda våra länder är militärt alliansfria lämnar vi öppet för att besluta om vi använder den här typen av möjligheter i en eventuell kris eller krigssituation tills vi är där. I så fall är allting förberett.
Vårt syfte, både det svenska och det finska syftet, är att stabilisera vår del av Europa och att på det sättet bidra till att den här typen av krissituationer inte uppstår. Jag tycker att vi sällan diskuterar vikten av att saker inte inträffar och hur vi förebygger, mer än när det är koncentrerat på det absolut akuta krisskedet. Vi gör alltså väldigt mycket.
Stämningen i det här samarbetet är väldigt god och konstruktiv på alla politiska nivåer - på presidentnivå och statsministernivå och på försvarsministernivå, där vi har en utmärkt relation. Försvarsmakten har verkligen ansträngt sig för att göra det här till någonting bra. Jag tror att det också har noterats på ett positivt sätt i omvärlden. Jag har haft flera resonemang om detta med olika företrädare för olika länder, och jag uppfattar att de tycker att det här är en bra utveckling.
Det jag gör när det gäller de bilaterala samarbetena är i stort sett det som står i inriktningspropositionen och det som Försvarsberedningen tidigare var överens om, vilket var att vi ska utveckla den här typen av samarbeten, så jag anser faktiskt att regeringen har ett brett uppdrag från riksdagen som ska verkställas.
Om det var betydelselöst skulle de här avtalen inte slutas, och då skulle inte intresset vara så konstruktivt och positivt. Jag träffade Danmarks försvarsminister i går, och vi undertecknade avtalet som nu är aktuellt och som Widman nämnde. Jag upplevde en väldigt positiv attityd från den danska sidan. Jag kommer i mitt nästa inlägg att utveckla synen på den militära alliansfriheten.
Men vi gör det som riksdagen har beställt.
Peter Hultqvist (S):
De avtal som ingåtts mellan Sverige och Finland har vi varit tydliga med. Det är inte det som vi offentligt presenterat och som vi arbetar med som nu utreds. Vad gäller övningsverksamhet, säker kommunikation och annat har avtal ingåtts utan att vi behövt göra den här typen av utredning.
Däremot tittar den utredning vi nu genomför på hur långt man kan gå i ett vidare perspektiv. Det är det som utredningen handlar om, inte om att kunna leva upp till det som vi redan är överens om och som både Finland och Sverige har presenterat. Det är det jag uppfattar att Widman kallar för villkorad försvarsallians.
Allt som vi presenterat offentligt i dag och tidigare, med start den 17 februari förra året, står vi för från båda sidor. Det är alltså inga nyheter. Vad gäller öppenhet tror jag inte att någon regering sedan andra världskriget varit så öppen om försvarssamarbeten med olika länder som den nuvarande regeringen. Vi har gång efter gång presenterat vad vi håller på med när det gäller avtal.
Vi har talat om USA. Vi har talat om de baltiska länderna, Polen, Danmark, Finland. När vi tittar på de åtta åren då Alliansen hade regeringsmakten kan jag inte uppfatta att de hade samma öppenhet, samma driv och samma vilja att i praktiken göra det. Det som fanns då fanns kanske under ytan. Vi har verkligen ansträngt oss för att vara relevanta, öppna och tydliga.
Dessutom tror jag att det är en rätt så allmän uppfattning att vi inte har sopat något under mattan här, mer än det som måste vara hemligt. Jag vet att också Widman begriper att en hel del saker måste vara hemliga.
Peter Hultqvist (S):
Stig Henriksson har utifrån exemplet Göteborgs garnison frågat mig om jag, givet att det angivna exemplet inte anses som en optimal organisation, anser att det finns skäl att initiera en bred översyn av ovanstående exemplifierade ledningsstrukturer inom Försvarsmakten.
Låt mig inledningsvis konstatera att riksdagen har beslutat om de organisationsenheter som utgör Försvarsmaktens grundorganisation och som anges i bilaga 1 till myndighetens instruktion. I juni 2015 beslutade riksdagen om en ny försvarspolitisk inriktning som inkluderar försvarsmaktsorganisationen med tillhörande krigsförband, hemvärnsförband och depåförband.
Hur Försvarsmakten i övrigt väljer att organisera sitt arbete är en fråga för myndigheten att själv avgöra. Försvarsmakten har i valet av organisation att beakta myndighetsförordningen, där det bland annat framgår att myndighetens ledning ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och att myndigheten hushållar väl med statens medel.
I det regeringsbeslut från juni 2015 som inriktar Försvarsmakten under perioden 2016 till och med 2020 ställs tydliga krav på myndigheten att under perioden öka den operativa förmågan i krigsförbanden och säkerställa den samlade förmågan i totalförsvaret. För att myndigheten ska kunna uppnå dessa krav ställs självfallet krav på en ändamålsenlig organisering av verksamheten. Det gäller såväl Göteborgs garnison som övriga delar av myndigheten.
Under den kommande perioden kommer jag att följa Försvarsmaktens arbete med att öka krigsförbandens förmåga. Vad gäller frågan om ledningsstrukturerna inom Göteborgs garnison är detta en fråga för Försvarsmakten att hantera. Försvarsmakten analyserar och utvärderar kontinuerligt sin verksamhet för att säkerställa att den bedrivs effektivt. Jag ser i dagsläget inget behov för regeringen att initiera en sådan översyn.
Peter Hultqvist (S):
Man kan alltid fundera över om en organisation är optimal. Man kan säkert också utifrån se att det finns brister. Man kan ha synpunkter på effektiviteten i både det ena och det andra sammanhanget. Det vi som regering försöker göra är att på olika sätt markera att Försvarsmakten ska ha en rationalitet i sin organisation och hushålla med pengarna på bästa sätt.
Försvarsmakten är i dag en organisation som har genomgått många förändringar och rationaliseringar. Detta med geografiska lokaliseringar är väl historiskt ingen direkt nyhet. Det har ju funnits beslut som har haft en viss regionalpolitisk bäring i olika sammanhang.
Jag tror inte heller att det är särskilt enkelt att utifrån ett rationalitetsperspektiv börja fråga sig om man ska flytta en viss verksamhet till ett annat ställe och flytta något annat till ett tredje ställe. Det sker kontinuerligt vissa sådana mindre förändringar inom Försvarsmakten. Jag tror dock att de orter som vi har etablerad verksamhet på utgör den bas vi har att förhålla oss till.
Det är viktigt att vi är överens om att det är Försvarsmakten själv som sköter sin organisation i denna del och att myndigheten sköter sin egen organisering. Man har själv avgörandet i sin hand. Det är viktigt att vi är överens om hur detta ser ut i botten, så att vi inte glider in i en diskussion där politiska företrädare börjar ta myndighetsansvar.
Jag är alltid öppen för diskussioner och funderingar om hur man kan använda pengarna på bättre sätt. Detta är också myndighetschefernas yttersta uppgift - pengarna ska användas på ett så bra sätt som möjligt.
Utifrån detta ser jag den här typen av diskussioner och exempel mest som medskick till Försvarsmakten, som kan ta med dem i sin framtida planering. Jag betonade i vår tidigare interpellationsdebatt att regeringen nu har att koncentrera sin uppgift på att öka den militära förmågan och fullfölja försvarsbeslutet och se till att det blir effektuerat.
Man ska i mindre grad koncentrera sig på olika typer av organisatoriska förändringar och funderingar. Det kan komma sådant också, men huvuduppgiften är den militära förmågan.
Peter Hultqvist (S):
Jag får först tacka Stig Henriksson för epitetet "ung man". Att vid 57 års ålder få den typen av komplimanger är något som får en att sträcka på sig. Jag tycker att också Stig Henriksson visar viss vitalitet i sammanhanget, så jag får väl kontra med det.
När det gäller utredningar och översyner kan jag nämna att vi nu har en utredning som tittar på hur materiel- och logistikförsörjningen bör organiseras utifrån de krav som ställs i inriktningspropositionen när det gäller högre operativ förmåga vid krigsförbanden. Den utredningen ska redovisa sitt betänkande i december 2016.
Detta är en viktig fråga, och resultatet av den kan påverka organiseringen av verksamhet på olika garnisonsorter. Där har vi ett exempel på hur vi i nuläget jobbar, utöver vår huvudprioritering att genom fullföljande av inriktningsbeslutet öka den operativa förmågan i krigsförbanden. I övrigt får jag tacka för debatten och önska trevlig helg.
Peter Hultqvist (S):
Stig Henriksson har frågat mig om jag kände till de stipendier som erbjudits de 37 thailändska officerarna inom ramen för JAS Gripen-affären med Thailand och om jag kan förklara varför detta har hemlighållits.
Stig Henriksson har vidare frågat hur jag anser att trovärdigheten ska kunna återerövras när det gäller tidigare uttalanden om motköp och vilka mer principiella slutsatser jag drar av det inträffade. Försvarets materielverk ingick 2008 ett avtal med det thailändska flygvapnet om försäljning av ett integrerat luftförsvarssystem avseende Gripen.
År 2010 slöts ytterligare ett avtal avseende försäljning av bland annat sex stycken Gripenflygplan. Avtalen omfattade även utbildningar i Sverige. De båda avtalen omfattas av såväl kommersiell sekretess som utrikessekretess. De aktuella utbildningarna ingår i leveranskontrakten och i den slutliga köpesumman. Det är således inte fråga om motköp.
Det är ett begrepp som används för att beskriva situationen när en exportbeställning åtföljs av utfästelser från säljarens sida att köpa en viss kvantitet varor från mottagarlandet eller göra någon form av investering i landet. Jag vill framhålla att besluten om försäljningarna fattades av den föregående regeringen.
Jag tillträdde mitt uppdrag som försvarsminister den 3 oktober 2014 och har således inte varit delaktig i vare sig beredning av eller beslut i dessa ärenden. Regeringen tar dessa frågor på stort allvar. Jag konstaterar att det finns tydliga regler för vad som gäller i samband med försvarsindustriaffärer. Jag förutsätter att dessa regler följs.
Peter Hultqvist (S):
Några grundläggande saker - så att vi är på det klara med vad det handlar om - är att avtalet har tecknats med Thailand. Affären handlar om försäljning av luftförsvarssystem med 12 Gripen C/D, Eireye ledningssystem och sjömålsrobotar.
Affären handlar också om utbildningar inom en rad områden och årliga support- och underhållskontrakt. Avtalen är sekretessbelagda och omfattas av såväl kommersiell sekretess som utrikessekretess. Ärendet är också hanterat av ISP, som är den myndighet vi har som tar ställning till exportansökningar av det här slaget.
De har ansvar för löpande beslutsfattande i enskilda ärenden som rör utförsel av krigsmateriel. Det här har skötts så att säga enligt boken.
Kungens och kungaparets medverkan handlar om ett besök 2005, och det var ett initiativ från kungaparet för att visa sin tacksamhet mot det thailändska folket, den thailändska regeringen och det thailändska kungahuset för deras insatser i samband med flodvågskatastrofen 2004. Man träffade också räddningspersonal, frivilliga och ambassadens personal.
Det har uppgetts att man medverkade i samband med ett statsbesök, men det här var inget statsbesök. Det formella statsbesöket ägde rum 2003. Då fanns det också en affärsdelegation med.
Trovärdighet och förtroende är frågor som naturligtvis styrs mycket av vad man har för syn på dessa frågor. Det krav som kan ställas är att man följer de regelverk som är fastställda av regering och riksdag samt att de kontrollorgan som vi har agerar i sin fulla vidd. Det är den grundläggande delen.
Sedan kan jag konstatera att det har gjorts en polisanmälan som gäller bland annat misstankar om oegentligheter i samband med affären. Det är någonting som rättsvårdande myndigheter nu har att hantera, så det tänker jag varken kommentera eller ge mig in i en diskussion om, eftersom det i dag är ett polisärende.
Peter Hultqvist (S):
Man kan naturligtvis ställa spekulativa frågor om det mesta när det gäller olika typer av affärer och få en känsla av att det inte står rätt till. Det jag har att förhålla mig till är om man har följt de regelverk och de system som regering och riksdag har fastställt.
Så länge som jag inte kan säga att man inte har gjort det har jag ingen anledning att ge mig in i diskussioner där jag spekulerar eller tror någonting om vare sig det ena eller andra. Det är regelverken som gäller, och det är det enda förhållningssätt som jag har. När det gäller utbildningarna hade Stig Henriksson en formulering som jag måste korrigera.
Han sa någonting om att ministern hade varit inne på mutköp. Jag har över huvud taget inte varit inne på någonting, utan jag har bara konstaterat att det har skett en polisanmälan. Av den anledningen kan jag inte ge mig in i den typen av diskussion. Det får de rättsvårdande instanserna sköta, och det hela får ha sin gång.
Mycket av historien är sådant som jag över huvud taget i min ämbetsutövning inte har varit delaktig i, varken när det gäller beredningsarbete eller beslut. Så jag tänker inte heller ge mig in i den diskussionen. Jag konstaterar bara att det är regelverken som alltid måste respekteras och följas.
Intill dess att det inte kan sägas att det har brutits mot olika regelverk har jag ingen anledning att ifrågasätta att det har gått till på rätt sätt. Men vi får se vad som kommer fram av utredningen i samband med polisanmälan. Efter det får vi ta ställning till hur vi ska se på saker och ting.
Peter Hultqvist (S):
Jag har tidigare redogjort för min syn på detta. Det finns ett regelverk och instanser som granskar utifrån de riktlinjer som regering och riksdag har fastställt när det gäller den här typen av affär. Det måste presenteras ett omfattande underslag och noggranna analyser göras, så en sådan affär sker ju inte lättvindigt.
Så länge som jag inte har tydliga indikationer på misskötsel tänker jag inte ägna mig åt ett spekulativt tyckande om det ena eller andra eller diskutera utländska exempel som egentligen inte har med sakfrågan att göra. Jag konstaterar att det finns en polisanmälan. Om det begås mutbrott finns det en lagstiftning för sådant.
Då ska den i så fall tillämpas fullt ut. Vi får väl se vad utredningen kommer fram till. Därefter får vi ta ställning till vilka eventuella slutsatser som ska dras. Men som minister kan jag inte ge mig in i den typen av frågor när andra rättsvårdande instanser har tagit över hanteringen.
Peter Hultqvist (S):
Hans Wallmark har frågat mig om det finns någon ambition från min och regeringens sida att införa en allmän värnplikt som även inbegriper civila funktioner och om det finns några tankar från min och regeringens sida att Försvarsmakten ska ansvara för att ha personer i beredskap som kan kallas in exempelvis till asylboenden eller som vägvisare.
Slutligen har Hans Wallmark frågat mig hur de kostnader som är förenade med ett införande av någon form av militär och civil värnplikt ska hanteras inom ramen för dagens försvarsbudget med det rådande inriktningsbeslutet, som gäller till 2020. Låt mig inledningsvis konstatera att civilplikt som en del av totalförsvarsplikten redan föreligger och att den regleras i lagen om totalförsvarsplikt. Totalförsvarsplikten fullgörs som värnplikt, civilplikt eller allmän tjänsteplikt.
Värnplikten och civilplikten omfattar grundutbildning, repetitionsutbildning, beredskapstjänstgöring och krigstjänstgöring. Den allmänna tjänsteplikten innebär endast tjänstgöringsskyldighet under höjd beredskap. Totalförsvarspliktens syfte är att möta behovet av personal för att lösa det militära och civila försvarets uppgifter i krig.
På motsvarande sätt som för mönstring och värnpliktsutbildning har civilplikten gjorts avhängig av att regeringen, med hänsyn till att det behövs för Sveriges försvarsberedskap, fattar beslut om sådan. Lagstiftningen är alltså inte avskaffad utan vilande. Den civilplikt som kan genomföras med stöd av lagen om totalförsvarsplikt avser verksamhet som behövs i Försvarsmakten och det civila försvaret eller för Försvarsmaktens fredstida beredskap.
Civilplikten ska enligt lagen om totalförsvarsplikt fullgöras i de verksamheter inom totalförsvaret som regeringen föreskriver. Lagen om totalförsvarsplikt ger inte stöd för någon form av allmän medborgartjänst eller liknande. Personalförsörjningen i det militära försvaret har betydande utmaningar.
Mot den bakgrunden har regeringen tillsatt en utredning för att föreslå en långsiktigt hållbar personalförsörjning av det militära försvaret som även i fortsättningen huvudsakligen baseras på frivillighet, men där en ökad användning av totalförsvarsplikten kompletterar frivilligheten när krigsorganisationens behov inte kan tryggas enbart genom frivillig rekrytering.
Utredningen behandlar således de specifika utmaningar som rör det militära försvarets behov av personalförsörjning. I sitt arbete ska utredningen inhämta erfarenheter från andra länders personalförsörjningssystem där plikt och frivillighet blandats, bland annat genom studier av de danska och norska personalförsörjningssystemen. Såväl de samhällsekonomiska konsekvenserna som konsekvenserna för Försvarsmakten och övriga berörda myndigheter av förslagen ska redovisas.
Avslutningsvis kan jag konstatera att regeringen i den försvarspolitiska inriktningspropositionen har redovisat en inriktning för försvarsekonomin 2016 till och med 2020. Direktiven för den tillsatta utredningen anger att de ramar som riksdagen beslutat och beräknat för åren 2016 till och med 2020 utgör de ekonomiska förutsättningarna för de förslag som utredningen ska lämna.
Peter Hultqvist (S):
Det var ju imponerande att man plötsligt skulle framstå som graciös och vig i sammanhanget. Men det jag har redovisat i mitt interpellationssvar är bara den exakta sanningen som den ser ut.
Där har jag också redovisat den utredning som genomförs under Annika Nordgren Christensens ledning som ett resultat av den politiska uppgörelse som Wallmark själv var med och träffade. Jag kan läsa upp ett annat konstaterande om utredningsdirektiven.
Man ska titta på "erfarenheter från andra länders personalförsörjningssystem där plikt och frivillighet blandats, bland annat genom studier av de danska och norska personalförsörjningssystemen".
Det handlar också om att vi har avhopp i förtid när det gäller kontinuerligt anställda soldater och vissa rekryteringsproblem när det gäller tidvis anställda soldater och en stor andel värnpliktiga som är krigsplacerade i förbanden men som inte är övade.
Detta leder till att vi inte kan lösgöra fulla förband och att vi inte har följt den takt som tidigare var fastslagen när det gällde heltids- och deltidsanställda soldater. Man har uppmärksammat dessa brister inom Försvarsmakten, och det gör att den här utredningen är nödvändig. Det här förutsåg inte den förra regeringen på ett rimligt sätt, även om den dåvarande oppositionen varnade för det.
Det är därför utredningen är tillsatt. Vi öppnar också för att kunna använda ett pliktmoment i framtiden, men vi ska avvakta och se vad utredningen leder till och hur det här i så fall ska organiseras så att vi kan värdera det hela på ett bra sätt. Det var vi alltså överens om, och det genomförs nu.
När det gäller Margot Wallströms uttalande sa hon i sitt anförande, precis i den sekvens där hon nämnde detta, att det var en personlig uppfattning. Det framgick alltså redan i hennes anförande. Det är basen för det hon sa.
Hon är fullt medveten om vad regeringen har beslutat, vilka riktlinjer som gäller för regeringspolitiken, vad försvarsuppgörelsen innebär på den punkten och bevekelsegrunderna bakom den utredning som har tillsatts. Det är också regeringens uppfattning och det som vi i praktiken arbetar med.
Man kan naturligtvis välja att göra saker oerhört omfattande i debatten, och man kan välja att lyssna på det jag säger om vad som gäller i sammanhanget liksom vad jag sagt i olika intervjuer. Man kunde även välja att redan inledningsvis lyssna på det hon sa när hon markerade en personlig uppfattning och inte gjorde anspråk på att det var något annat.
Ni har, Hans Wallmark, från er regeringsperiod lämnat efter er en personalförsörjning som innehåller en del brister. Vi har ambitionen att försöka räta upp dem för att få det hela att fungera. Det är egentligen den stora utmaningen.