Kurt Kvarnström (S):
Det är många frågor i det här som vi behöver ha betydligt längre tid för att diskutera. Jag ska försöka lösa det här med den 14 januari. Vi har faktiskt satt av en dag för Finsam i Dalarna tillsammans med ett viktigt ungdomsprojekt i Hedemora, men det går säkert att flytta på. Det löser vi! Min oro gäller - och det är också anledningen till diskussionen - att vi har sett ett ännu större behov hos grupper som står utanför i dag.
Därför började jag tidigt, under försommaren, att arbeta för att utveckla detta ytterligare. Vi har i första hand jobbat med personer mellan 20 och 40 år som står helt utanför arbetsmarknaden. Men vi ser ett stort behov av att vi lyfter blicken mot grupper som är över 40 år och upp emot pensionsåldern. Kanske 40-55 år är en grupp att jobba med. Det kommer sådana signaler från de olika verksamheterna. Då måste vi jobba på ett annorlunda sätt.
I den första diskussionen var man positiv i den styrelse som vi har i Avesta-Hedemora från Försäkringskassan och arbetsförmedlingen. Sedermera har vi fått ett formellt brev som svar där man säger att man är tveksam till om det finns resurser för att gå vidare och möta de här nya grupperna. Man måste avvakta och se hur regeringen prioriterar, säger man.
Trots att det är skrivet någorlunda tydligt, som jag uppfattar det, i budgeten uppfattar man från myndigheterna att också Pila måste ha ett utrymme. I första hand måste man klara den verksamheten och de personer som jobbar där från arbetsförmedlingen och Försäkringskassan, tycker man. Jag ser kanske detta i ett bredare perspektiv. När det gäller pengarna är det klart att jag är orolig när jag ser summeringen. Vi flyttar pengar här; det är en fantastisk beräkning på hur man flyttar pengar.
Landstingsmiljarden är på väg att försvinna. Vi är på väg att gå ur med Pila. Men egentligen använder man pengarna och säger att det blir 3,4 miljarder. Det är inte direkt några nya pengar som jag hittar när jag tittar på den ekvationen. Det oroar mig lite grann att det är på det sättet med tanke på de behov som finns. Jag känner att det kommer att vara en rätt så trög övergång. Pila har ju inte gett det resultat som alla vi förväntade oss.
Det har inte blivit den inriktningen, utan det har handlat mycket om köpta tjänster. Jag ställde några frågor. När vi kommer i den här brydsamma situationen och vill gå vidare - är ministern då beredd att säga ja till en fortsättning där bara staten går in med pengar för en ytterligare grupp när kommuner och landsting säger nej? Det var en av mina konkreta frågor. Nu ligger prioriteringen rätt så nära.
Hur ser man egentligen på prioriteringen när man ska ställa Pila mot Finsam? Det är ju praktiskt det som händer ute i vårt län. Hur ser det ut då? Kommer regeringen att vara så tydlig att man ser en mycket bredare samverkan som viktig i förhållande till att två parter försöker hitta varandra när det gäller de här viktiga frågorna? Jag tycker fortfarande att det finns en grupp som behöver mer hjälp och stöd än flertalet.
Då pratar jag inte om projekt, utan om långsiktighet. Jag tror att det är det som vi behöver och som många av de här människorna behöver. Det handlar om långsiktighet, och inte om projekt som en del har valt att köpa. Jag tror att det är fel väg. Jag tror att de enskilda individerna i många av de här fallen behöver ett långsiktigt stöd för att hitta sin tillvaro. När vi har tittat på detta har vi sett att det handlar väldigt mycket om ett stöd i vardagen.
Sunt bondförnuft och stöd i vardagen är kanske det allra viktigaste för många av de här människorna. Det gäller att hitta en tillvaro i vardagen så att de faktiskt har förutsättningar att komma tillbaka. Det handlar om att hitta sin egen identitet, och man måste se individerna för att kunna hjälpa dem vidare. Det är oerhört viktigt att man har det som utgångspunkt.