KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kent Persson (V):
Jag tackar Hans Rothenberg. Jag kan väl säga att mycket av det som du tog upp i ditt anförande var av mer allmänt hållen karaktär, som jag kan stå bakom, givetvis.
Vi har i ett av våra yrkanden i vår motion som har behandlats i utskottet tagit upp den så kallade Cedawkonventionen, som säger att all diskriminering av kvinnor ska avskaffas. Det är någonting som vi har ställt oss bakom. Jag har också tagit upp det i mitt anförande.
Men i betänkandet har ni i utskottsmajoriteten sagt så här: Nja, det ska vi inte göra. Eller så har ni inte sagt, utan jag ska citera: "att bristande jämställdhet i första hand bör angripas med andra åtgärder närmare orsaken till problemet än genom handelsåtgärder". Då undrar jag givetvis: Vilka andra åtgärder är det som ska vidtas?
Samtidigt har vi i riksdagen faktiskt fattat beslut om PGU, politik för global utveckling, som tar upp just de här aspekterna och att handelspolitiken också ska inkluderas i just jämställdhetsaspekterna. Min fråga är: Vad är det för andra åtgärder?
Och är det inte lite märkligt att utskottets majoritet här har en annan uppfattning än vad riksdagen tidigare har fattat beslut om?
Kent Persson (V):
Vilka yrkanden som Sverigedemokraterna väljer att stödja har jag inga åsikter om över huvud taget. De gör sina val. Men oppositionens uppgift är givetvis att presentera sin politik och granska regeringens politik.
Det vet givetvis Hans Rothenberg. Jag noterar att det blev lite känsligt när jag tog upp konventionen om jämställdhet och kvinnors rättigheter. Gäller inte PGU längre? Det finns andra sätt, sade Hans Rothenberg. Då ska jag läsa upp vad vår handelsminister Ewa Björling sade när hon presenterade regeringens senaste handelspolitiska deklaration. Det är möjligt att det kommer något nytt.
Hans Rothenberg antyder det. Hon sade så här: Frihandel leder till större rörlighet och öppenhet och gör det enklare för alla som vill investera. Det leder till fred och frihet. Fred och frihet. Det var det jag tog upp. Leder det verkligen till fred och frihet?
På vilket sätt har vi medverkat till ökad frihet och ökad jämställdhet med våra vapenexportsatsningar i Pakistan och Saudiarabien? Är det ändå inte så, när vi inte har några andra instrument, att handelspolitiken blir väldigt viktig? Vi har ju sagt i riksdagen att PGU ska genomsyra samtliga politikområden, även handelspolitiken?
Är det inte dags att vi lever upp till det, Hans?
Kent Persson (V):
Jag tackar Anna Steele för anförandet. Det finns ett par saker som jag behöver reda ut i majoritetens texter i det här betänkandet, några alternativ. Jag har tagit upp ett i föregående replikskifte med Hans Rothenberg där jag lyfte fram jämställdhetsaspekterna.
Där framhöll Hans, och majoriteten skriver också så, att de ska åtgärdas med andra insatser än genom handelspolitik.
På ett annat ställe i betänkandet skriver ni som motivering när vi pratar om Exportkreditnämnden att de har fastställt en policy för ansvarsfullt företagande enligt vilken man ska ta hänsyn till miljö, mänskliga rättigheter och arbetsförhållanden inför garantigivning.
Vidare skriver ni lite längre fram att utskottet vill framhålla betydelsen av att verksamheten bedrivs i enlighet med en politik för global utveckling, det vill säga att handelspolitiken gör det. Vad gäller egentligen? Vad är den borgerliga majoritetens uppfattning?
Ska handelspolitiken inbegripa mänskliga rättigheter och jämställdhet eller inte?
Kent Persson (V):
Jag tackar Johan Johansson för anförandet trots att han började hela anförandet med att gå till angrepp mot Vänsterpartiet och den höjning av mineralersättningen som vi har föreslagit. Det är ingen skatt, utan det är en höjning av befintligt regelverk som vi har inom den minerallag som finns. Det är alltså ingen skatt.
Det är bara ett sätt för Johan Johansson att förvilla i debatten. Johan Johansson sade att staten har ett stort ansvar för utvecklingen i gruvbygderna. Det var ju det jag tog upp. Jag tog upp de miljöutmaningar som vi står inför när det gäller gruvhanteringen. Vi kan inte bortse från dem. Vi kan inte bortse från människors oro när deras hus ska beslagtas.
Det måste lösas, men ni har inte presenterat någon lösning. Vilket är statens ansvar?
Vi föreslår att man genom en höjning av mineralersättningen bygger upp en regional fond för att kunna bygga bostäder, lösa markfrågor och lösa miljöproblem och för att kunna satsa ytterligare på SGU så att prospekteringar kan göras i områden som inte är intressanta för gruvbolagen att prospektera.
Detta tycker vi är viktigt i en mineralpolitik, och det borde finnas med i en mineralstrategi. Men ni har ingenting. Vad tänker ni göra åt dessa utmaningar? Vi vill ju göra något. Storleken på mineralersättningen kan diskuteras men att det skulle innebära att vi inte får några nya gruvor är rent nys.
De allra flesta länder i världen med gruvbrytning har någon form av beskattning av den. Extremast är det i Australien.
Kent Persson (V):
Det räcker inte, och det vet Johan Johansson också. När jag frågar vilket ansvar staten har tar Johan Johansson upp LKAB. Ja, det är jättebra. Men LKAB är ju statligt; det är vårt gemensamma bolag. Det är klart att vi går in där och talar om att bolaget har ett ansvar för samhällsutvecklingen i Kiruna och Malmberget. Men vad gäller för de privata bolagen?
Har de samma ansvar? Nej, det har de inte. Vem har då ansvaret? Vem tar ansvaret för att bygga ut infrastrukturen i de områden där staten inte driver verksamhet via LKAB? Den frågan måste besvaras.
Vad händer i Bergslagen, i Ludvika kommun, i Blötberget, i Håksberg och i Grängesberg där det kommer att ske gruvbrytning och där samhällena behöver byggas upp med infrastruktur och bostäder?
Ska de privata bolagen ta detta samhällsansvar? Gärna för mig, men Johan Johansson vet lika väl som jag att så kommer det inte att bli. Hur tänker ni lösa detta? Med en höjd mineralersättning är vi en bit på väg mot att bygga upp regionala fonder som tar tag i dessa problem.
På detta sätt kan vi även få de privata bolagen att vara med och ta det ansvar som de annars inte skulle ta.
Kent Persson (V):
Tack, Eva Flyborg, för ditt anförande och ditt inlägg i debatten. Jag känner igen en del av det som Eva har tagit upp, nämligen uranbrytning och uranprospektering.
Du sade att det inte går att ha ett förbud mot prospektering, därför att när man ändå är ute och prospekterar hittar man uran, och så kan vara fallet.
Men skillnaden är att när Vänsterpartiet talar om uran och uranprospektering gör vi det utifrån att det ska föregås av en förstahandsansökan, att man talar om vad det i första hand är man letar efter, för att man ska få tillstånd eller inte. När det gäller diamant, olja och någonting mer är man nämligen tvungen att ange detta i första hand.
Gör man inte det får man inte prospektera. Vi menar att samma sak kan gälla för uran. För oss i Vänsterpartiet är det självklart att vi vill ha ett förbud mot prospektering av uran och uranbrytning, eftersom vi vill avveckla kärnkraften. Jag kan förstå att det här är helt okej för er i Folkpartiet att bryta uran, eftersom ni vill bygga ny kärnkraft.
Det ställningstagandet respekterar jag givetvis. Men det går att förbjuda det. Du talar om gummistövlar, regnrock, säkerhetsväst och mössa, att ni har ett säkerhetstänk först, och ändå vill ni tillåta prospektering av uran. Det håller inte.
Kent Persson (V):
Jag delar inte din uppfattning. Eftersom det går att göra det när det gäller andra mineraler går det givetvis att göra i fråga om uran. När det gäller uran och uranbrytning har vi historiska belägg för att det är en miljöfarlig verksamhet. Det vet Eva Flyborg som har sett hur det ser ut nere i Ranstad.
Alldeles nyligen var det ett läckage i Talvivaara i Finland från en damm i samband med gruvverksamhet. Där är det enormt förhöjda halter av uran i dammen. Det här är alltså en i högsta grad miljöfarlig verksamhet. Det är därför den omgärdas av sådana säkerhetsbestämmelser där Strålskyddsmyndigheten har synpunkter. Trots det händer det olyckor.
Trots det har vi utsläpp. Det är mot den bakgrunden man måste se vårt förslag om förbud mot prospektering. Letar du efter guld så letar du efter guld. Jag vet att man får med uran på köpet, men du ska ange vad det är för någonting. Det är det jag säger, ingenting annat. Det går givetvis att föra in det här i minerallagstiftningen.
Vi har olika utgångspunkter. Ni vill tillåta brytning, och vi säger nej. Av det att vi säger nej till uranbrytning följer givetvis att vi inte heller behöver prospektera efter uran.
Kent Persson (V):
Välkommen, Helena Lindahl, bland dem som tycker att uranbrytning ska förbjudas. Det är ett välkommet besked från Centerpartiet, som jag gläder mig åt. Men jag blir givetvis bekymrad när det kommer till omröstning i kammaren.
Det finns en reservation med förslag om att förbjuda uranbrytning, men Helena Lindahl och Centerpartiet kommer inte att rösta för den. Snacka om hyckleri! Det fanns kritik från Helena mot Vänsterpartiets förslag om att höja mineralersättningen.
Det är en mineralersättning, inte en skatt. Det är två helt skilda saker. Vi föreslår en höjning, och i betänkandet föreslår vi att regeringen ska återkomma med förslag om en höjning av den, ingenting annat.
Sedan har vi utvecklat politiken ytterligare och sagt att ersättningen bör höjas till 10 procent för att på så sätt ta tag i de utmaningar som Helena Lindahl tog upp i sitt anförande, dock utan att nämna vem som ska finansiera dessa utmaningar och hur.
Med den höjningen vill vi att gruvägarna och gruvbolagen ska medverka till att finansiera ersättningen genom att bygga upp regionala fonder. Vi har en rad exempel på att gruvbolag kan smita undan sitt ansvar. Vi har två exempel i Västerbotten, som Helena Lindahl väl känner till, där skattebetalarna får stå för notan.
Kent Persson (V):
Skillnaden är att Centerpartiet har medverkat till att det finns möjligheter att bygga ny kärnkraft i Sverige, och nu säger de nej till uranbrytning. Det är okej att vi har mer kärnkraft i Sverige, men vi ska inte bryta uran här. Vem ska bryta det uranet? Ja, det är hyckleri, menar jag. Helena Lindahl säger att man ska vara öppen och ärlig och säger att hon varit det i denna fråga. På samma sätt är jag det.
Jag tycker att Centerpartiets politik i den här frågan är rent och skärt hyckleri. Man kan inte både äta kakan och ha den kvar. Det är antingen eller. Låt mig återgå till mina frågor om mineralersättningen. Vem ska stå för den samhällskostnad som ökad gruvverksamhet innebär? Det är i grunden positivt; det vill jag säga. Det är egentligen jättebra.
Frågan är bara vem som ska stå för det. Det är därför vi föreslår en höjning av mineralersättningen. Vi är helt övertygade om att det inte kommer att innebära att gruvverksamheten inte kan starta. Om den är så dåligt finansierad från början, då ska den inte starta.
Om vi gör en utblick över världen kan vi se att i de allra flesta länder med gruvverksamhet och gruvbrytning finns en beskattning av gruvverksamheten, en gruvskatt. Det vi talar om är en höjning av mineralersättningen. Australien är det mest extrema landet med 30 procent.
Nu är den effektiva beskattningen förstås inte 30 procent utan väsentligt lägre, men i alla fall. Sedan varierar det i olika länder, från 2 procent upp till 10 procent. Sverige är den enda nationen som inte har några krav på bolagen vad gäller delning av vinsterna.
Kent Persson (V):
Det var en engagerad Mats Odell i talarstolen. Det uppskattar jag mycket. Det finns anledning att kommentera en del. Jag hade också tänkt ta upp Riksrevisionens kritik när det gäller elpriserna och regeringens agerande.
Men den debatten är över, tycker jag nog. Däremot sade Mats Odell något med anledning av energieffektiviseringsdirektivet och det jobb som Energimyndigheten håller på med samt den rapport där man säger att det inte behövs några ytterligare styrmedel. De befintliga ska alltså finnas kvar, och man ska låta dem verka. Det är inte riktigt sant.
Om man läser lite längre ser man att det står att det även behövs nya styrmedel för att målet ska kunna uppnås. I rapporten pekar myndigheten på någonting till industrin och även andra delar. Det där var alltså inte riktigt rätt. Det talas om subventioner till vindkraft. Det är inte vindkraften i sig man subventionerar.
Vi har elcertifikatssystemet, och det belastar elpriset. Om man tittar på vilka som har dragit nytta av elcertifikatssystemet ser man att nummer ett är bioenergi, nummer två vatten och nummer tre vindkraft. Man måste vara försiktig när man går ut och säger att vindkraften subventioneras.
Bioenergin subventioneras, och vattenkraften subventioneras. Den behöver knappast subventioneras med tanke på dess vinster. Sedan kommer vindkraften med en liten andel av detta. Det är så det ser ut.
Kent Persson (V):
Jag tog upp i mitt anförande upp energieffektiviseringsdirektivet och hur långt man har kommit i sitt arbete. Detta bygger på att man kan tillgodoräkna sig 25 procent från 2009 fram till 2013. Man ska tillgodoräkna sig någonting som man har gjort tidigare. En del av detta är rådgivningen.
Det finns anledning att fundera både en och två gånger över rapporten, vilka slutsatser Energimyndigheten kommer att dra och vilka rekommendationer de sedan kommer att ge till regeringen. Jag är tveksam till att vi kommer att uppnå speciellt mycket med detta sätt att räkna. Men nog om detta. Det talas mycket om det här med 100 procents förnybar energi och om det är möjligt eller inte.
Jag noterade att Mats Odell nämnde ordet hyckleri. Om man inte har några målsättningar eller visioner om ett samhälle som tar klimatutmaningarna och de prognoser som Världsbanken och även andra har nämnt på allvar så vet jag inte riktigt vad vi ska göra. Vänsterpartiet tar detta på allvar.
Det är därför vi säger att vi måste ta fram en plan för 100 procent förnybar energi. Vi tycker att vi har goda möjligheter att göra det med de förutsättningar som vi har när det gäller förnybar energi och när det gäller energieffektivisering.
IEA säger så här om solenergi: 2008 hade man en prognos för att världens installation av solenergi skulle utgöra 8 procent 2050. Nu gör man bedömningen att den kommer att utgöra 12 procent - alltså mer än kärnkraften.
Kent Persson (V):
Eva Flyborg börjar sitt anförande med att ta upp Margaret Thatcher och en hyllning till hennes politiska gärningar. Det inbegriper givetvis att hon skickade ut militärer mot strejkande arbetare i Storbritannien, hyllade Pinochet och kallade Mandela för terrorist. Du har möjlighet att ta tillbaka det, när det gäller de delarna.
I Storbritannien planerar man att bygga ut kärnkraften i Margaret Thatchers anda. Vi hördes alldeles nyligen i vårt utskott att man menar: Ska vi bygga ut kärnkraften i Storbritannien måste ni garantera att vi får 100 öre per kilowattimme. Jag undrar om vår basindustri skulle acceptera sådant. Det var de premisserna för att man skulle bygga ut.
Jag har stor respekt för att Folkpartiet har sin kärnkraftsvänliga politik. Grön politik leder till svart framtid. Det applåderas av vissa av allianspartierna, dock inte Centerpartiet. Det säger en del om vilka problem Centerpartiet har i den här alliansregeringen. Vi kan nu gå in på subventionerna - det är lite intressant.
Då pratar Eva Flyborg bara om subventionerna till vindkraft. Men det här elcertifikatet är ju till all förnybar energi. Bioenergin står för merparten. Sedan kommer vattenkraften, som knappast behöver ha något elcertifikat. Vindkraften har ungefär en tredjedel av det här. Det är så det ser ut. Slå ut det per kilowattimme och se vad du ska betala, Eva!
Det handlar om 2-3 öre när det gäller vindkraften. Jag har en sista fråga som du måste svara på: Vad händer när inte kärnkraften byggs ut, om man inte lyckas göra det?
Kent Persson (V):
Det vi kan se är att det program som har varit väldigt effektivt nu kommer att upphöra vid utgången av 2012. Sedan är det riktigt att de som är inne i programmet får fortsätta. Men det är inte ett resultat av förhandlingarna. EU-kommissionen konstaterar att det inte behövs några nya beslut. Det beslut som fattades 2004 gäller fortfarande.
Det var den kommentar som EU-kommissionen hade på den anmälan som regeringen gjorde till EU-kommissionen. Det behövdes alltså inte. Regeringen konstaterar då att det inte finns stöd för att fortsätta programmet trots att andra länder har lyckats med likartade satsningar. Här menar jag att regeringen har varit väldigt undfallande i sina diskussioner om en fortsättning.
Det finns ingen strategi. Nu fick jag höra här att vi ska avvakta Riksrevisionens rapport och vad den kommer fram till 2013. Tiden går. Första gången som jag var med och diskuterade energieffektivisering i kammaren var 2006 med dåvarande energiministern, som poängterade vikten av energieffektivisering som ett av de viktigare inslagen.
Än i dag, 2012, sex år efteråt, står vi och diskuterar samma sak. Det handlar om vikten av energieffektivisering. När får vi se en strategi och ett förslag på hur vi ska verkställa det direktiv som vi alla talar om att vi ska göra och som IEA, energirådgivningsbyrån, säger är den viktigaste delen för omställning av energisystemet?
Kent Persson (V):
Nu ska vi visst invänta övriga EU-länder också; det var vad Cecilie Tenfjord-Toftby sade. Detta håller inte. EU-kommissionen konstaterar att det inte behövdes något nytt beslut när det gäller PFE-programmet. Det står klart och tydligt i propositionen och även i betänkandet. Det behövdes alltså inte.
Regeringen har haft tid på sig att utforma en annan typ av förslag. Det håller inte att vi från oppositionen ska stå här i kammaren år efter år och fråga: När kommer ett energieffektiviseringsbeslut som har en strategisk inriktning där vi pekar ut vilka insatser vi ska göra?
Det finns ingenting som är gratis här i världen; det har vi lärt oss. Allting ska betalas, även denna typ av energieffektiviseringsåtgärder. Det är oerhört viktigt att regeringen, samhället och det offentliga går före och ger både morot och piska för att detta ska sätta fart.
Jag menar att detta måste göras om vi på allvar ska nå upp till en begränsning av effekten av koldioxidutsläppen eller uppvärmningen av klimatet. Det är till syvende och sist vad det handlar om. Jag uppmanar er att läsa IEA:s World Energy Outlook och ta till er av vad de skriver om detta.
Där visar man, som har sagts tidigare, att det redan i dag med befintlig teknik finns möjligheter att åstadkomma rejäla förändringar av energisystemet som gör att vi kan begränsa effekterna av uppvärmningen av vårt klimat. Om vi skulle gå ännu lite längre skulle vi klara av tvågradersmålet.
Det är IEA:s slutsats när det gäller energieffektiviseringen. Så kom igen nu!
Kent Persson (V):
Tack för ditt anförande, Helena Lindahl! Samtliga känner väl till att vi är EU-skeptiker.
Det innebär givetvis inte att vi inte jobbar inom ramen för vad som är möjligt inom EU. Det behövs också åtgärder som går över nationsgränserna, bland annat för att nå klimatmålen. Det är oerhört viktigt, men där är också EU för litet. Det behövs internationella överenskommelser. Men vad är egentligen viktigast?
Är det viktigast att nå klimatmålen på en begränsning till två graders uppvärmning? Eller är det statsstödsreglerna inom EU som är viktigast? I fall efter fall, inom område efter område, lever inte EU:s medlemsländer upp till sina egna statsstödsregler.
Statsstöd ges faktiskt i stor utsträckning till fossila bränslen i EU-länderna, och det sker med EU-kommissionen goda minne.
Jag menar att det hade varit på sin plats att prova detta ordentligt och låta EU-kommissionen komma med en dom om att vi bryter mot statsstödsreglerna. Danmark fick igenom sin argumentation. Var är viktigast? Är det klimatförändringarna och möjligheten att begränsa effekterna av dem eller är det statsstödsreglerna?
Danmark fick rätt. Jag menar att vi skulle ha provat den linjen. Det handlar inte om att strunta i vad som har sagts. Vi har diskuterat oerhört många direktiv som är besvärliga att genomföra i Sverige och som vi är tvungna att genomföra. Så är det. Vi har förlorat i de diskussionerna, men här har vi inte ens provat. Jag menar att vi skulle ha gjort det.
Kent Persson (V):
Jo, jag känner stor oro. Sedan 2006 har vi diskuterat energieffektivisering i den här kammaren. Vi har haft åtskilliga debatter, och jag står än i dag här, sex år senare, och diskuterar i princip samma sak. Vad är strategin? Var är de utpekade prioriteringarna?
Jag kan inte se på vilket sätt vi ska nå de här målen. Vi diskuterade nära-noll-energipropositionen i kammaren i våras. Det som hade kunnat vara ett verkligt viktigt instrument i energieffektiviseringsarbetet var nära-noll-passivitet från regeringen.
Jag menar att regeringen har varit passiv i de här diskussionerna. Jag kan inte tolka det på annat sätt när EU-kommissionen säger att det inte behövs något nytt beslut. Det beslut som fattades 2004 när vi ansökte om att få genomföra PFE-programmet kvarstod. Det var deras kommentar.
Det beslutet kvarstod, och alltså behövde ingen förlängning begäras. Det allvarliga är att det inte finns någon utpekad väg hur det här ska fortsätta efter att PFE-programmet upphör att gälla.
Som vanligt pågår arbete inom Regeringskansliet. Det hade varit på sin plats att vi hade fått förslag på hur det skulle kunna se ut inför framtiden. Energieffektivisering och hur vi använder energi är nämligen avgörande för om vi ska kunna ställa om hela energisystemet inför framtiden.
Det är en viktig och bidragande del i att nå våra klimatmål.
Kent Persson (V):
Jag tackar statsrådet för svaret på min interpellation. Det har varit några interpellationsdebatter här i kammaren angående statens ägarstyrning, inte minst när det gäller Telia Sonera och SAS. Jag vet att statsrådet har varit flitigt i elden i dessa frågor om ägarstyrning.
Min interpellation har sin bakgrund i uppgifter i Dagens Industri i november. Det handlar om Svensk Exportkredit där det uppdagades att riskkontrollchefen hade anlitat sin hustrus konsultbolag i en affärsverksamhet.
Det visade sig att det inte var bara ett bolag utan två bolag. Dessutom är riskkontrollchefen firmatecknare för ett av dem. Det finns alltså en klar och tydlig intressekonflikt här. Svensk Exportkredit anlitar ungefär 100 konsultbolag. Det är vad man tror.
Enligt de uppgifter som jag har fått fram vet man inte exakt. Det känns lite oroväckande. Min uppgift som vänsterpartist är att granska regeringen och regeringens handhavande av de statliga bolagen i detta fall.
Regeringen har till uppgift att följa styrelsens arbete och hur styrelsen följer de riktlinjer som regeringen har satt upp och som riksdagen har beslutat om.
När det gäller frågorna om pensioner och löner som jag tar upp i interpellationen visar det sig att två av de högsta cheferna har fått ut 27 miljoner, inklusive någon form av kompensation för pension, de senaste två åren.
Det är såvitt jag förstår betydligt mer än enligt de riktlinjer som regeringen har satt upp. Jag har mycket svårt att förstå hur statsrådet kan vara nöjd med deras agerande i denna fråga. Jag kan förstå och acceptera att man ska följa den utredning som sker om det föreligger någon intressekonflikt.
Det är rimligt att man gör det. Men när det gäller de övriga 100 konsultbolagen som finns undrar jag vilken kontroll statsrådet har över att arbetet sker på ett sätt som uppfyller de riktlinjer som regeringen har satt upp när det gäller ägarstyrning.
Det handlar inte bara om löner och avtal, utan det handlar lika mycket om att man följer riktlinjerna för politik för global utveckling som riksdagen har fastställt i denna del.
Enligt uppgifter från bland annat Diakonia och Amnesty har Svensk Exportkredit varit med och beviljat krediter till betydande belopp till svenska företag som gör affärer med diktaturer.
Är det att följa de riktlinjer som regeringen har satt upp, och vad ämnar statsrådet göra för att förbättra denna granskning och styrning av Svensk Exportkredit?