Annika Lillemets (MP):
Det låter hoppfullt att den digitala agendan är ett dynamiskt dokument som kan komma att uppdateras. Jag hoppas att Digitaliseringskommissionen kommer att inse värdet av att skärpa skrivningarna i den digitala agendan om formerna för utbildningen. Det är vad det handlar om: moderna former för en effektiv högskole- och universitetsutbildning.
En viktig aspekt är att distansutbildningar på nätet gör det möjligt för fler människor att utbilda sig. Det finns en rapport som heter Lär från nätet! som tre högskolerektorer har skrivit, och där påpekas bland mycket annat att en majoritet av dem som studerar på distans är kvinnor. Jämfört med dem som studerar på campus är fler av distansstudenterna äldre. Relativt många har hemmavarande barn under 18 år.
En majoritet av distansstudenterna har lågutbildade föräldrar. Kort och gott gör distansstudierna det möjligt för fler grupper i samhället att skaffa högre utbildning. Det behövs verkligen för att rekryteringen till högskolorna ska kunna breddas, både för individernas skull så att de kan få jobb och för att det ska finnas tillräckligt många akademiker i framtiden. Då gäller det att anpassa utbildningsformerna till människors situation.
Man ser också att studenterna kommer att vara äldre och kanske ha barn och en karriär bakom sig när de börjar studera i framtiden - det livslånga lärandet.
Men trots de stora ambitioner som den digitala agendan innehåller poängterar man inte nu vikten av den högre utbildningens möjligheter att genom ny teknik göra utbildning tillgänglig för fler på fler platser och vid fler tillfällen, även om det står så mycket annat bra i den, som Anna-Karin Hatt har berättat om här.
Sverige skulle kunna vara ett föregångsland när det gäller att använda it som forum för kompetensutveckling, och universiteten borde ges en tydlig plats i en sådan ambition. Jag tycker inte att det görs nu. Jag vill också nämna att satsningar på nationella öppna nätuniversitet har fått stor betydelse inte bara i Sverige utan även globalt för att öka rekryteringen till högre utbildning.
Bland annat finns Indira Gandhi National Open University i Indien, som har hela tre och en halv miljon nätstudenter. Det finns också bra exempel i Turkiet, Tanzania och Storbritannien. Barack Obama, USA:s president, avser att lansera ett program för att förbättra nätstudierna, och flera amerikanska universitet satsar väldigt målmedvetet. Med ökad samverkan mellan universitet kan studenter med hjälp av it få tillgång till föreläsningar med mera från hela världen.
Det finns enorma möjligheter. I Australien är nätutbildningar en viktig exportvara. Det är illa att svenska lärosäten generellt sett ligger efter företag och befolkning när det gäller uppkoppling mot omvärlden. Men med en målmedveten satsning på att utveckla den högre utbildningen genom att använda modern teknik skulle även Sverige kunna bygga upp en sådan framgångsrik exportbransch. Vi har goda förutsättningar om viljan finns.
Vi har under lång tid varit en framstående kunskapsnation. Vi är teknikintresserade och teknikvänliga i största allmänhet, och det gäller att förvalta det kapitalet. Australiens universitet ser sig som internationella universitet och delar av ett globalt nätverk, och det är väldigt viktigt att även svenska gör det. Man pratar om transnational education, alltså utbildning över landgränserna.
Så bör vi tänka, så att alla studenter kan erbjudas högkvalitativ nätutbildning i realtid gemensamt med utländska lärosäten, utan resekostnader och utan miljökostnader. Nu är det endast ett fåtal som får utlandsvistelse under utbildningen. Det finns fler fördelar att lyfta fram. Det här behöver utvecklas i den digitala agendan.