Roland Utbult (KD):
Jag ställer mig bakom samtliga reservationer från Alliansen och Kristdemokraterna, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservationerna 6 och 20. Vi debatterar kulturarvsfrågor. Kulturarvsområdet har vuxit fram som ett eget politikområde.
Låt mig börja med ett citat av Tage Danielsson: Om man vägrar se bakåt och inte vågar se framåt måste man se upp. Vi har dels en historia bakåt, dels visioner framåt. Allt hänger samman. Gårdagen är förbi, morgondagen har ingen sett, men i dag är en dag av möjligheter. Historien skrivs av dem som segrar, sa Winston Churchill.
Kanske man kan säga att historien skrivs av olika intressen. För att få lite perspektiv har jag roat mig med att lyssna på förra årets kulturarvsdebatt, där jag inte hade möjlighet att själv delta utan ersattes av Eva Wallin för Kristdemokraterna. Man måste väl vara lite av en nörd för att lyssna sig igenom hela debatten, men den gav mig en del reflektioner.
Debatten tror jag andades en del väntan på den kulturarvsproposition som så småningom skulle komma från regeringen. I debatten gjorde Miljöpartiet en källkritisk granskning och ifrågasatte Johann Sebastian Bach som upphovsman till hans verk, vilket jag tycker var väldigt modigt.
Centerpartiet lyfte fram kulturmiljön kopplat till bostäder, Liberalerna tog upp hbtq-frågor och bostäder och Moderaterna lyfte fram regeringens ensidiga Stockholmsfokusering när det gäller fri entré till museer. Vänsterpartiet var inte representerade. Socialdemokraterna lyfte fram en del nutidshistoria och historik kring arbetarrörelsen och kvinnorörelsen i början av 1900-talet.
Sverigedemokraterna talade mest om nationell identitet och kyrkobyggnader. Man kan väl säga att samtliga partiers representanters beskrivning av kulturarvet bekräftar min tes att historien skrivs utifrån olika intressen och att hur vi beskriver vårt kulturarv har att göra med vad vi själva bottnar i för politisk identitet.
Detta gäller självfallet även min egen syn på kulturarvet. Debatten för ett år sedan är nu historia, och vi har i dag kulturarvspropositionen från regeringen att debattera. Det handlar bland annat om en ny museilag, hur staten ska ta ansvar för sina museer och hur pass fristående museerna ska vara i förhållande till statsmakten.
Det finns också ett lagförslag om ändring i kulturmiljölagen. Vi har sex olika tillkännagivanden från allianspartierna. För den oinvigde kan jag förklara att ett tillkännagivande i Sveriges riksdag är ett beslut där riksdagen meddelar regeringen sin åsikt. Regeringen ska i sin tur tillgodose riksdagens beslut.
De aktuella tillkännagivandena från Alliansen handlar bland annat om museernas särart, museerna som en del av näringspolitiken, bland annat kopplat till besöksindustrin, transportmedel från förr, till exempel veteranbilar - det var härligt att höra om de gamla glidande amerikanare som har varit ute nu i helgen, det så kallade rörliga kulturarvet - och digitalisering av bland annat arkiv.
Detta är några exempel. Herr talman! Jag har under många år undervisat i historia och vill därför lägga an ett historiskt immateriellt perspektiv, som jag menar bör få lite mer utrymme i propositionen. Allianspartierna har ett tillkännagivande under punkten Kulturarvet och skolan.
Vi skriver i alliansmotionen att "kulturarvspropositionen på ett mycket tydligare sätt borde poängtera läroplanens värdegrund". Vad står det då i läroplanen för skolan?
Under rubriken Skolans värdegrund och uppdrag står följande, och det är det första kapitlet i läroplanen: Människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta är de värden som skolan ska gestalta och förmedla.
I överensstämmelse med den etik som förvaltats av kristen tradition och västerländsk humanism sker detta genom individens fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande. Undervisningen i skolan ska vara icke-konfessionell. Herr talman! Vi är helt överens om att skolan ska vara icke-konfessionell.
Men när det gäller vårt kulturarv, våra rötter, är jag förvånad över att ingen på allvar tar upp den västerländska humanismens och kristna traditionens betydelse. Man går så att säga i cirklar runt detta. Det talas om viktiga saker som kyrkobyggnader, kulturföremål, kartläggning av skyddsvärda byggnader och så vidare. Men jag menar att det immateriella får för lite utrymme.
Och den kristna traditionen nämns som begrepp över huvud taget inte. Tillsammans med den västerländska humanismen har den kristna etiken och värdegrunden spelat en helt avgörande roll som kulturbärare och formare av vår demokrati. Att det inte nämns i betänkandet har gjort att jag har framställt ett så kallat särskilt yttrande från Kristdemokraterna.
Kyrkans och den kristna trons roll i Sveriges historia gäller inte en specifik sektor av samhället, utan det var den livsåskådning som präglade allt: konst, kultur, utbildning, sjukvård, politik och så vidare. Ingen del av det svenska samhället är alltså opåverkad av kristendomen.
Ett konkret exempel på den kristna traditionens institutionella betydelse i relation till människovärdet är uppbyggnaden av fattigvård och sjukvård - den tidens välfärdsinstitutioner - från 1600-talet och framåt.
För Sveriges moderna historia kan man tillägga att det demokratiska genombrottet skedde under inflytande från svensk frikyrklighet, inte minst baptismen och missionsförbundet. De ivrade för yttrandefrihet och religionsfrihet. Församlingarna var dessutom uttryck för demokratitränade gräsrotsorganisationer.
Först från mitten av 1900-talet, när välfärdsstaten skapades, tar staten ett större ansvar för de sociala frågorna. Samtidigt innebär den starka välfärdsstaten att kyrkornas sociala relevans minskar.
Men det som händer under slutet av 1900-talet och början av 2000-talet är att nya sociala utmaningar i kombination med försvagningar av välfärdsstaten sker, och då ökar kyrkans betydelse på nytt för att möta samhällets sociala utmaningar.
Det informationssamhälle som vi i dag lever i, där vår hjärna lär kunna hantera 3 000 budskap varje dag - men jag vet inte hur det går till för min egen del - kan möjligen vara en förklaring till att den kristna etiken glöms bort också i en proposition från regeringen. Det är så mycket som kommer in hela tiden.
Men förr, när det var långt mellan byarna och människorna, var den kristna etiken och värdegrunden kittet i samhället - rättskänsla, generositet, medmänsklighet, tolerans och ansvarstagande, så som det uttrycks i skollagen.
Jag menar att den kristna traditionen borde ha haft sin givna plats också i den 240 sidor långa kulturarvspropositionen. Herr talman! Digitaliseringen har under många år inneburit att ett redan befintligt kulturarv också kan tillgängliggöras via nätet.
Jag ska avsluta mitt anförande med att säga att vi var några som besökte Arkivveckan på Gotland för ett par veckor sedan. Det var inte helt oväntat att digitaliseringens betydelse för vårt gemensamma kulturarv lyftes fram där. Det handlar inte bara om att arkivera det som hänt tidigare i historien.
Här menar vi från allianspartierna att regeringen missar en viktig poäng när det handlar om att prioritera digitalisering av kulturarvet till stöd för framtida forskning och bildning. Kulturarvet handlar inte bara om att se tillbaka. Det handlar också om att våga se framåt.
För demokratin, som måste vinnas i varje ny generation, är vårt gemensamma kulturarv så oerhört viktigt. Vi kan beskriva det på olika sätt utifrån olika utgångspunkter. Men det som förenar är demokratiska värden som vi tillsammans kan bygga framtiden på.