Ludvig Aspling (SD):
Om det hade varit så att vi hade kunnat göra en pengaöverföring till civilsamhället eller regimen i icke-demokratiska länder och på sätt hade kunnat få dem att bli mer demokratiska hade vi naturligtvis sagt ja till det. Denna debatt handlar alltså inte om huruvida idén om demokrati i utvecklingsländer är möjlig eller önskvärd, för det håller vi naturligtvis med om.
Det som vi vänder oss emot inom demokratibiståndet är hur det marknadsförs och hur det redovisas och framför allt den naivitet som regeringen visar i vilka metoder man väljer för att främja just demokrati.
Enligt UD:s politiska strategi kommer demokratibiståndet att förbättra följande områden: demokratiska principer, medborgerligt deltagande, åtnjutande av mänskliga rättigheter, representativitet, maktdelning, ett fungerande rättssystem, fria medier, oberoende institutioner, jämlikhet och social integrering.
Detta låter ju fantastiskt, men om man skrapar lite på ytan och läser Sidas resultatredovisningar ser man snabbt att denna marknadsföring i bästa fall är baserad på optimism som gränsar till dumhet. För det första finns över huvud taget ingen systematisk impact assessment i Sidas årsredovisning. Med impact assessment menar jag en bedömning av den konkreta effekt på samhället som demokratibiståndet har haft.
Det står saker som att en insats för valobservatörer "bidragit till förutsättningar för förbättrade valprocesser". En riktig impact assessment hade i detta fall undersökt huruvida valprocesserna blev bättre, men det har man valt att inte göra. Sådana saker går ju faktiskt att mäta. För det andra finns ingen förklaring till hur vissa aktiviteter över huvud taget bidrar till ändamålet.
För mig är det långt ifrån självklart hur festivaler för dans, teater, film och storytelling kommer att förbättra demokratin i Mellanöstern. Jag skulle gärna vilja veta hur detta hänger ihop, men någon sådan förklaring finns inte heller. För det tredje innehåller redovisningen rena felaktigheter, som att det svenska parlamentsstödet till Zimbabwe skulle ha bidragit till ett förbud mot barnäktenskap. Detta är inte sant.
För det fjärde finns ingen redovisning av hur biståndet påverkar mottagarländernas demokratiindex i det lite större perspektivet. Detta tycker jag är en väldigt intressant fråga. Man skulle till exempel kunna använda tidningen The Economists demokratiindex och mäta hur mycket pengar man investerar i bistånd och demokratisatsningar i olika länder och hur mycket demokratiindexet förändras. Någon sådan genomgång finns inte heller.
Om man gjorde en sådan genomgång skulle man se att de länder som får väldigt mycket demokratistöd - inte bara av Sverige utan också av EU - inte verkar bli särskilt mycket mer demokratiska. I till exempel länderna i det östliga partnerskapet och i Turkiet går utvecklingen ofta i motsatt riktning, trots enorma investeringar i demokratistöd. Detsamma gäller länder som Afghanistan, Tanzania och Somalia. Jag skulle därför vilja ställa några enkla frågor till biståndsministern.
Varför redovisas ingen riktig impact assessment av samtliga program eller projekt inom demokratibiståndet? Exakt hur bidrar dans, teater, film och storytelling till demokratisering av Mellanöstern? Varför görs ingen systematisk utvärdering av biståndets långsiktiga resultat på landnivå i alla fall? Det finns vissa enskilda utvärderingar, som biståndsministern pekade på, men det finns ju inte i samtliga fall.
Är det sant att Sveriges stöd till Zimbabwe resulterat i en lag mot barnäktenskap? Det står ju så i Sidas årsredovisning, men är detta sant?