Göran Hägglund (KD):
Ingela Nylund Watz har frågat mig om jag anser att bemanningsproblemen inom Stockholms läns landsting är en rimlig konsekvens av den fria etableringsrätten samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att trygga bemanningen av barnmorskor i Stockholms läns landsting och övriga landsting. En patientsäker och god miljö för föräldrar och barn är en förutsättning för en positiv förlossningsupplevelse och för att förlossningen ska fortlöpa med så få ingrepp som möjligt.
Allt fler barn föds i Sverige, vilket ställer nya krav på kompetensförsörjningen inom förlossningsvården. Stockholms läns landsting står inför särskilda utmaningar på grund av den höga inflyttningen till staden. Problem inom kompetensförsörjningen av barnmorskor måste tas på fullaste allvar. Samtidigt ska vi komma ihåg att den svenska mödra- och förlossningsvården håller mycket hög medicinsk kvalitet i internationella jämförelser.
Socialstyrelsens rapport Öppna jämförelser visar också att flera viktiga indikatorer för svensk mödra- och förlossningsvård har utvecklats i positiv riktning under det senaste decenniet. Bland annat har både antalet dödfödda barn och den neonatala dödligheten minskat. Ansvaret för vården är delat mellan stat, kommun och landsting. Respektive landsting har ansvar för att organisera och tillhandahålla vården.
Regeringens intentioner med vårdvalsreformen är att driva på utvecklingen inom hälso- och sjukvården genom att fler utförare konkurrerar utifrån tillgänglighet och kvalitet. Ökad mångfald av utförare kräver dock i än högre utsträckning att landstingen uppfyller sitt ansvar gentemot medborgarna i form av bra upphandling och uppföljning samt vid planeringen av vårdplatser och nyetableringar.
Jag noterar att det totala antalet platser på förlossningsklinikerna i Stockholms läns landsting inte har minskat i och med inträdet av privata alternativ. Det är beklagligt när det uppstår organisatoriska problem och planeringen brister inom vården, men de komplikationer som eventuellt uppstår när nya kliniker öppnar kan inte anses vara en följd av en ökad mängd alternativ för patienten.
Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att motverka att det uppstår en brist på barnmorskor och annan vårdpersonal. Bland annat har regeringen, under såväl nuvarande som föregående mandatperiod, satsat på en utbyggnad av läkar- och sjuksköterskeutbildningarna. Det åligger sedan lärosätena att anpassa utbildningsutbudet efter studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov.
Bland de lärosäten som har fått ett ekonomiskt tillskott finns flera som bedriver barnmorskeutbildning, däribland universiteten i Umeå, Göteborg och Lund. För att stödja landstingens personalplanering har regeringen gett Socialstyrelsen i uppdrag att årligen rapportera om tillgången på bland annat barnmorskor inom hälso- och sjukvården.
Det senaste årets upplaga av Nationella planeringsstödet , NPS, som publiceras i sin helhet den 31 januari, visar att tillgången på barnmorskor i förhållande till befolkningen ökade med 2 procent under fem år mellan 2006 och 2011.
Efterfrågan på barnmorskor överstiger dock tillgången, framför allt för erfarna barnmorskor, och efterfrågan förväntas öka de kommande åren. Behoven varierar dock mycket, både mellan och inom regionerna och landstingen. I NPS finns också sammanställningar av svar på enkäter som skickats till landstingen, vilka fördjupar bilden av kompetensförsörjningen inom vården.
I kommande NPS redovisas bland annat landstingens svar på frågor om hur de uppmuntrar sjuksköterskorna att vidareutbilda sig och tillvaratar deras intresse för detta. Socialstyrelsen har tidigare bedömt att en förändring av vårdpersonalens kompetenssammansättning och en omfördelning av roller och arbetsuppgifter kan leda till en mer effektiv användning av resurserna.
Det handlar exempelvis om att flytta vissa typer av arbetsuppgifter från läkare till sjuksköterskor eller att införa helt nya personalkategorier i verksamheten. Förändringarna kan göra det möjligt att frigöra arbetstid hos olika yrkesgrupper eller att förbättra vårdkvaliteten. För en del arbetsuppgifter inom vården krävs, enligt lag eller annan författning, att utföraren har relevant legitimation. Men för den stora merparten av arbetsuppgifterna inom vården uppställs inte några sådana krav.
I november 2013 tillsatte regeringen en nationell samordnare för effektivare resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården. Utredaren ska initiera samarbeten med berörda aktörer och i dialog med dessa aktörer ge förslag på åtgärder som kan vidtas på nationell, regional och lokal nivå för att säkerställa att professionernas tid, kunskap och engagemang används på bästa möjliga sätt.