Anders Borg (M):
Vi har nu en debatt om skatteförsvarets ädla konst, för att tala svenska. Det här är en oerhört viktig debatt. Det är alldeles självklart att vården av skattesystemet är ett gemensamt intresse. Det gäller 133 miljarder, och vi kan diskutera vad vi vill använda pengarna till.
Men alla ska naturligtvis betala sina skatter så att vi har lika villkor för företag och att vi har pengar till den offentliga sektor vi vill ha i Sverige. Det är en självklar utgångspunkt. Frågorna om taxinäringen ligger i huvudsak inte på Finansdepartementet.
Det handlar om en beredning på Näringsdepartementet där frågan är hur man bättre ska kunna integrera kortläsare och taxameter på ett sätt som gör att man motverkar fusk och att det finns ett intresse för att säkra att rapporter från tömning av taxameter lagras digitalt. På Näringsdepartementet är de tydliga med att de lyssnar på branschen.
Och jag kan bara säga att jag uppskattar Raimo Pärssinens engagemang för att vi ska få väl fungerande regelverk på detta område. När det gäller Lars Johanssons frågor om RUT, HUS, ROT och allt vad dessa avdrag nu heter ska vi vara medvetna om att utgångspunkten är att vi i Sverige har en bred och omfattande välfärd. Då måste vi också ha relativt höga skatter.
Relativt höga skatter har relativt stora samhällsekonomiska kostnader i termer av att det slår ut jobb i tjänstesektorn och att det slår ut jobb som är särskilt känsliga för höga skatter. Det är inte lika för alla. Tung industri med hög lönsamhet, högt förädlingsvärde och inte så stor personalintensitet kan säkert ha större förmåga att bära lite högre skatter än till exempel tjänstenäringar som kan ersätta det hela med eget arbete eller svartarbete.
Regeringen har gjort en lång rad insatser för att försöka minska kostnaderna i stället för att ha ett högt skattetryck, att bättre kunna förena den välfärdsstat vi vill ha med en politik som också tillåter stigande sysselsättning i olika tjänstenäringar. De mer betydande vinsterna av att göra den här typen av förändringar ligger i de nordeuropeiska välfärdsstaterna Tyskland, Norge, Danmark, Sverige och Finland.
Det är där man kan få en effekt genom att hitta vägar förbi det höga skattetrycket genom olika lösningar på tjänstesidan, som tjänstemoms, avdrag, sänkta arbetsgivaravgifter eller vad man nu använder. Det förefaller vara så att detta avdrag har varit mer framgångsrikt än vad vi ens vågade tro. Om jag förstod det rätt var det 52 000 personer som använde avdraget år 2007 och 100 000 år 2008. Om de siffror som Gunnar Andrén nu redovisade var riktiga är vi på väg mot 200 000 personer.
Det är klart att det betyder att det har skapats ett och annat jobb här, och det är naturligtvis väldigt bra med tanke på att vi har en lågkonjunktur. Det har också skapat jobb genom att det minskat fusket och gjort svarta jobb vita. Detta måste vi naturligtvis se som ett framsteg. Låt oss också minnas att när vi arbetade med den omvända modellen och inte fakturamodellen var en återkommande kritik att det fanns betydande administrativa bekymmer med den modellen.
När det gäller Hans Olssons frågor om Skatteverkets ekonomi valde jag att svara på dem utifrån att jag uppfattade att de handlade om Skatteverkets ekonomi. Där är det så att vi har självständiga myndigheter och en stram budgetprövning i det här landet. Sedan är det viktigt, som Gunnar Andrén framhåller, att regeringen har gjort mycket. Omfattande avtal kommer nu för att bekämpa skatteparadisen.
Vi har lagt fram förslag om räntesnurror, underskottsföretag, Pandoras ask, otillbörliga penninglån från utlandet och personalliggare, för att nämna några. Minst 17 miljarder i förstärkningar har kommit in via de här förslagen. Det är naturligtvis glädjande, och det manar till en fortsatt hög ambition på området.