Arin Karapet (M):
I dag ska vi debattera utgiftsområde 8 Migration. Fru talman! Sverige har haft en väldigt hög invandring under en lång tid. Som en konsekvens av detta ser vi stora integrationsproblem som växer alltmer och som finns på allt fler platser i vårt land.
Barn till dem som invandrat till Sverige växer oftast upp i våra förorter och inte bara förorter i storstäderna, som det var på min tid när jag växte upp i Rinkeby och Hässelby. Nu hittar du en liten förort i nästan varenda mindre stad i Sverige. Man växer upp i en miljö med en utbredd social utsatthet och med föräldrar som kanske inte lär sig svenska eller inte integrerar sig fullt ut i det svenska samhället.
Man kanske växer upp med hedersförtryck. Man växer upp i ett hem där man inte har kontakt med övriga samhället. Det är inte lätt att komma till ett nytt land och bygga och starta ett nytt liv. Man dras isär mellan två olika kulturer. Det ställs inga krav i skolan - en skola där lärarna trollar med knäna och gör sitt yttersta men som gång på gång fylls på med nya elever som har stora behov.
Återigen ska man lära dem svenska. De kan ha en bristfällig utbildning från hemlandet, för det är inte så att alla invandrare som kommer till Sverige har samma utbildningsbakgrund. Om vi tittar på Mellanöstern ser vi att de som har gått i skola i Iran har större chans att lyckas i den svenska skolan än de som kanske har pluggat i Syrien, Irak eller Afghanistan. Bakgrunderna ser olika ut.
Vi har inte kapacitet att ta emot så många invandrare som vi har gjort. Även om vi vill har vi inte den förmågan. Det som sker är att de som har störst skyddsskäl oftast inte kommer till Sverige, för de har oftast inte råd att komma hit.
Ibland i den svenska debatten låter det som att det är väldigt enkelt att ta sig till Sverige, men det kan kosta 10 000, 15 000 eller 20 000 euro per person att ta sig till hit, under omänskliga förhållanden. Det vi ser i migrationspolitiken är att det är undantag efter undantag och svepskäl efter svepskäl. Personer som inte har asylskäl får först ett nej, och sedan blir det ett nja.
Och när det börjar bli jobbigt medialt eller därför att det har varit ett inkonsekvent politiskt agerande här i kammaren - man pratar om att lappa och laga, vilket oftast är politikens eget verk - blir det ett ja. Men det blir ja för vissa grupper. De som faktiskt rättade sig efter ett nej och frivilligt återvände blir förlorare.
Det finns en anledning till att vi har en reglerad invandring, det vill säga att den som har asylskäl och skyddsskäl ska få stanna och att den som inte har det inte ska få stanna. Alternativet är fri invandring, och det är Moderaterna inte för. Det vi ser nu, fru talman, är att regeringen går fram med ett nytt förslag om en ny humanitär skyddsgrund.
Det är i praktiken en amnesti inte bara för dem som omfattas av gymnasielagen, för det finns fler människor som befinner sig i Sverige med tillfälligt uppehållstillstånd, illegalt eller av andra skäl. Nu med den nya humanitära skyddsgrunden ska de som har särskilda skäl kunna få en ny prövning och stanna i Sverige. Fru talman!
Sverige har stora integrationsproblem, och vi måste få ett andrum. Vi är ett levande exempel på att vi inte förmår ta emot så många människor som många kanske har velat. Det har varit kantat av goda intentioner, men bara för att man har goda intentioner betyder det inte att det kommer att funka i praktiken. Därför måste vi ha ett volymmål. Vi måste få kontroll över hur många som söker sig hit.
Vi måste få ned söktrycket ännu mer. Vi måste koppla in språk och krav på egen försörjning. Det måste finnas incitament att vilja integrera sig i Sverige, för om man väljer att komma till ett nytt land medföljer förpliktelser.
Man måste inte bara kunna försörja sig själv, för om man väljer att bli förälder ska man också kunna försörja sina barn så gott det går. När min pappa kom till Sverige som student var huvudregeln tillfälliga uppehållstillstånd. Han studerade på KTH, och han jobbade extra på stadshuset, där han lärde sig svenska som städare.
Han gick inte på sfi, utan det var en svensk kollega som lärde honom att läsa en barnbok, som han lärde sig utantill på sex månader. På så sätt kunde han gå vidare i sina studier. Därefter sökte han arbetstillstånd, och sedan fick han efter många år och efter många om och men stanna kvar i Sverige med permanent uppehållstillstånd.
Det går, men om man tar hit en anhörig har man skyldighet att försörja den personen. Vi ser nu att Socialdemokraterna, som leder regeringen, gör eftergift efter eftergift till Miljöpartiet för att inte genomgå en regeringskris. Vi moderater är tydliga och konsekventa. Vi vill ha volymmål.
Det ska vara tillfälliga uppehållstillstånd som huvudregel och ingen humanitär skyddsgrund enligt det förslag som regeringen har lagt fram. Ett nej ska vara ett nej, och det ska vara ett effektivt återvändande.
Det handlar om att bibehålla förtroendet för vårt migrationssystem, hos dem som kommer och kanske är på flykt från en ny konflikt eller ett nytt krig någonstans i världen flera år framåt i tiden, men också för att den som har utländsk bakgrund i Sverige ska få möjlighet att bli svensk och inte alltid bli ifrågasatt.
När politiken börjar med sitt lappande och lagande kan det vara jätteroligt eller skönt att få igenom ett förslag här i kammaren och skriva ett Facebookinlägg och klappa sig på axeln, men när man går ut i verkligheten skapar man en misstro bland människor. En sådan misstro finns i dag.
Om det ska finnas ett förtroende för migrationssystemet, fru talman, och det ska vara reglerat kommer vissa att få ja och andra nej. Av denna anledning vill jag avsluta dagens anförande med att Moderaternas budgetförslag är en sammanhållen enhet.
Eftersom riksdagen i steg ett, rambeslutet, ställer sig bakom regeringens ramar för statsbudgeten och inriktning på budgetpolitiken deltar vi i Moderaterna inte i det nu aktuella beslutet utan hänvisar till vårt särskilda yttrande.