KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga till Fredrick Federley att jag tycker att den spanska modellen är bra. Över 800 000 personer gick från svartjobb till vitt jobb. De betalar skatt, kan konsumera i samhället och har utgjort en vinst för det spanska samhället.
Bara deras skatteintäkter betalar pensionerna för en hel miljon spanska pensionärer. Det är alltså en bra modell som ni gärna får ta efter. Det var inte därför jag begärde ordet, utan det gällde den nya prövningen. Den nya ordningen är bra, men det finns vissa brister. Kalle tog upp att förra året fick tre fjärdedelar av irakierna lov att stanna.
Men efter den nya praxisbildningen kommer det att bli färre som får stanna. Det är helt säkert. Men det som är allra mest bekymmersamt just nu är att om man har en rättssäker prövning och får ett svar att man inte får stanna ska man resa hem. Jag kan förstå och hålla med i den logiken, men dem som vi nu skickar hem är prövade enligt den tidigare lagstiftningen som vi alla är överens om inte var rättssäker.
Den lagstiftningen är de drabbade av. Den var inte rättssäker. Därför kan vi inte heller säga att de ska anamma synsättet att de har fått en rättssäker prövning, för det har de inte. De har inte fått en rättssäker prövning, utan den skedde enligt det gamla systemet. Därför borde vi göra något åt just den gruppen och försöka lösa problemet på något sätt. Du tog upp det här med individuell prövning.
Vi från den här sidan har inte sagt att vi inte tycker att domstolen ska göra en individuell prövning, men när det gäller verkställighetshinder ska domstolen göra även detta. Först gör man en individuell prövning och kommer fram till ett visst beslut.
Men sedan har vi då frågan om verkställighetshinder, och de som nu skickas tillbaka har alltså prövats enligt den tidigare rättsosäkra lagen men skickas tillbaka enligt den nya.
Bodil Ceballos (MP):
Jag kan börja med den sista frågan. Vi instämmer inte i Socialdemokraternas synpunkter i den delen. Jag vet inte om jag var väldigt oklar och otydlig. Det jag talar om är att för den grupp människor som har prövats enligt den tidigare lagstiftningen, som vi är överens om inte var rättssäker och därför har ändrat, skulle vi faktiskt kunna använda den spanska modellen.
Jag säger inte att vi ska hålla på med amnestier jämt och ständigt, gång efter annan. Det är inte det jag står och säger. Jag bara tipsar om att den spanska modellen är en bra modell. Jag tycker det. Du får tycka någonting annat om du vill. Du hade en annan fråga också. Nu kommer jag inte ihåg vilken det var. Påminn mig! : Det kommer att bli färre.) Just det!
Det grundar jag på det faktum att väldigt många av dem som fick stanna fick stanna innan det bildades ny praxis i Migrationsverket och i domstolarna. Om det ansågs vara svåra motsättningar eller väpnad konflikt i hemlandet fick man stanna. Därför fick så många stanna då. Men nu kommer det att bli färre eftersom vi nu har en praxis som säger att så inte är fallet. Det är grunden för det svaret.
Jag vill passa på att fråga dig: Hur ska du förklara för Hoforsskolans elever att vi inte kan ge den här signalen till migrationsdomstolarna i dag, om att vi anser att de har en felaktig tolkning av lagen?
Vi blev allihop och även ni, har jag upplevt, bestörta när tolkningen kom från början, och ni har hänvisat till att vi får pröva den fler gånger i domstol för att se vad som händer. Men nu har det gått lång tid, och det är fortfarande samma situation. Hur ska du förklara detta för Hoforsskolans elever?
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga att det är väldigt mycket tjat om migrationspolitiska talesmän här, men faktum är jag faktiskt är den enda kvinnan av de migrationspolitiska talespersonerna här i riksdagen. Kanske hade det varit annorlunda om vi hade varit fler kvinnor. Jag tror att vi tenderar att se mer på människor och mindre på system. Mitt engagemang i de här frågorna handlar om människor.
Jag vill börja med att säga någonting om korta handläggningstider. Vi är alla överens om att det är bra att handläggningstiderna har kortats. Du tog också upp att du inte kan bedöma hur det ser ut i de olika länderna. Det är ingen som begär av Ulf Nilsson att han ska kunna bedöma hur det ser ut i länderna.
Däremot begär vi att Ulf Nilsson ställer sig bakom att domstolarna ska beakta UNHCR:s riktlinjer och rekommendationer. De bedömer hur det ser ut i hemländerna. Det borde vi alla ställa oss bakom.
Röda Korset, UNHCR och freds- och konfliktavdelningen på vårt eget Uppsalauniversitet säger att år 2007 var Afghanistan det land där mest krig råder i världen och där flest dör i direkta strider. Vi står här och säger att lagen inte tolkades på det sätt som var tänkt.
Det regeringsparti som hade huvudansvaret för utformningen av det lagförslaget och propositionstexten säger det. Det borde väl räcka för att tala om att vi gjorde ett fel. Det blev fel, och därför borde vi också förändra det.
Bodil Ceballos (MP):
Jag talar inte om enskilda fall. Jag tror att det är 1 700 irakier som väntar på utvisning, och det är 500-600 afghaner. Det är inte enskilda fall, även om det är enskilda fall som rör upp känslorna hos människor i Hofors, Markaryd och på många andra ställen.
När vi står här och säger att vi har en mer återhållsam flyktingpolitik än tidigare handlar det om att vi jämför oss med oss själva. Vi kan inte jämföra oss med andra länder och säga att de har det ännu sämre. Det är sant. Det är ännu sämre i många länder.
Men det allmänna rättsmedvetandet, den svenska själen, utgår ifrån en flyktingpolitik med en solidaritet som vi tidigare har haft med flyktingar i världen och som nu håller på att förändras. Det är det allmänna rättsmedvetandet jag pratar om, inte vad greker, spanjorer eller andra gör.
I fallet med Enayatullah Adel i Hofors skrev en av riksdagsledamöterna här en debattartikel i tidningarna och föreslog att alla de som skulle kunna komma i fråga för arbetskraftsinvandring inte skulle avvisas i nuläget.
Jag skulle vilja fråga om det är Folkpartiets linje i den här frågan att man ska stoppa avvisningarna av dem som skulle kunna komma i fråga när den nya lagen om arbetskraftsinvandring tillkommer.
Bodil Ceballos (MP):
Lars Gustafsson och jag brukar vara på samma sida när det gäller att värna flyktingars och människors rättigheter. Kristdemokraterna och Miljöpartiet har alltid stått upp för flyktingarnas rättigheter och möjlighet att få stanna i det här landet. Jag tänkte på en sak du tog upp om utvisningarna till Afghanistan och Kurdistan.
När vi hade FN:s flyktingkommissarie här menade han att, precis som någon tidigare här berättade, att det går att skicka tillbaka människor till vissa delar av landet. Han betonade också väldigt noga att man inte kan skicka tillbaka människor exempelvis från södra Kurdistan till Kabul eller från Bagdad till Kurdistan.
Man ska alltså komma från den platsen eller ha ett socialt nätverk där. Man ska ha familj i Kabul för att kunna skickas dit. Vi vet att Afghanistan är ett klansamhälle där det sociala nätverket är mycket viktigt.
Vad gäller Reza, som Kristdemokraterna engagerat sig för och som förmodligen nu sitter på förvaret i Gävle och tittar på den här debatten, bör man enligt FN:s flyktingkommissarie inte skicka människor tillbaka till den plats han kommer ifrån. Samma sak gäller Enayatullah Adel. Hans avvisning stoppades ju efter ett fax från UNHCR; han var alltså på väg till Göteborg men fick komma tillbaka.
Jag skulle vilja veta hur Lars Gustafsson ser på det faktum att vi avvisar människor i strid med UNHCR:s riktlinjer och rekommendationer.
Bodil Ceballos (MP):
Då måste jag ställa en följdfråga. Miljöpartiet föreslår nämligen att Sverige ska ha ett uppföljningsansvar för dem som skickas tillbaka, vilket innebär att vi eventuellt skulle bli tvungna att betala skadestånd för den som skickas tillbaka felaktigt. Dessutom ska personen ha möjlighet att komma tillbaka till Sverige.
Om vi hade ett uppföljningsansvar och ett eventuellt skadeståndskrav kanske Migrationsverket skulle tänka i lite andra banor. Då skulle de kanske inte chansa, vilket jag upplever att de gör i dag. Skulle Kristdemokraterna kunna tänka sig att stödja förslaget om uppföljningsansvar? Jag vill också fråga om länderinformationen, som jag tog upp tidigare.
Anser Lars Gustafsson att man ska beakta UNHCR:s rekommendationer, att de bör ligga till grund även för Migrationsverkets bedömningar? Jag vill även ta upp frågan om anhöriginvandring. Också där tror jag att vi egentligen tycker likadant. Jag utgår återigen från ett fall på Gävleförvaret.
En man som sitter där sedan flera månader tillbaka fick inte ens vara med på sina barns födelse eftersom han inte släpptes från förvaret under den perioden. Han väntar på att åka till Vladivostok. Han har två barn här men ska ändå skickas hem. Vi föreslår att regeln ändras så att man kan söka uppehållstillstånd härifrån utan att först behöva åka hem. Det är inte rimligt.
Jag tror att Kristdemokraterna tycker likadant. Är det så?
Bodil Ceballos (MP):
Dagens stora fråga har varit den väpnade konflikten och möjligheten för oss att göra skillnad. I somras var jag på ett möte där Dan Eliasson, generaldirektör för Migrationsverket, var med. Han berättade att rekordet i lagstiftningsändring här i Sverige är fem dagar. Det går alltså att ändra en lag väldigt snabbt. Det skulle vi kunna göra om vi fattade beslut om att göra det.
Det behöver inte ta ett år. I Sverige har vi brist på arbetskraft, men också brist på befolkning i väldigt många delar av landet. Ändå skickar vi ut dem som har valt att bo just hos oss, i Hofors, i Markaryd och på många andra ställen. Det är slöseri med resurser. Men migrationsministern har varit tydlig.
Jag kan inte tolka det på något annat sätt än Kalle Larsson alldeles nyss gjorde. Den här gruppen kommer inte att omfattas av det nya systemet. Men vi pratar också om tilltron till systemet.
När det sägs att vi ska ha en rättssäker process och att man ska respektera de beslut som har tagits kan jag ha förståelse för det om det gäller dem som har prövats nu i en rättssäker process och får avslag relativt snart, inte efter ett antal år.
Det är när det gäller dem som prövades enligt den förra lagstiftningen som tilltron till systemet inte finns. Människor i vårt land reagerar när vi skickar ut Adel, Reza och alla de andra som har varit här så länge.
Jag skulle vilja fråga ministern om hur vi ska få tilltro till systemet hos människor ute i vårt land.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill ställa en annan fråga, som handlar om den aktiva återvändandepolitiken. Det står i Migrationsverkets regleringsbrev att man ska prioritera återvändande, om jag inte missminner mig. Och det är det som sker nu.
Det sker på ett väldigt inhumant sätt många gånger, och det finns inga regler för hur det här ska ske, verkar det som. Jag skulle vilja fråga ministern hur han ställer sig till återtagandeavtalen, som vi tidigare har diskuterat och som vi vet är väldigt ifrågasatta, dels av UNHCR, dels av regeringarna i fråga.
Jag vill också fråga om hur han ställer sig till att vi avvisar människor i strid med UNHCR:s rekommendationer.
Bodil Ceballos (MP):
Det som är så cyniskt i den här frågan, som jag upplever det, är att i takt med att Schengenarbetet träder i kraft, i takt med att vi har byggt upp murar runt om Europa och i takt med att vi på grund av Schengensamarbetet har tvingat vissa länder att ha en mycket restriktivare invandringspolitik än vad de hade tidigare har många människor fått sätta livet till. Jag har sett hur utvecklingen har varit, hur fler och fler dör.
Det är svårare att ta sig in till Spanien där gränserna tidigare läckte som såll och där man, precis som Hillevi tidigare talade om, var beroende av den arbetskraft som kom utifrån, särskilt under sommarmånaderna. Då kunde man komma in med sitt turistvisum. Människor jobbade, svart eller vitt, och sedan åkte de tillbaka. Många studenter kunde finansiera sina studier under resten av året genom att komma till Spanien och jobba under sommaren. Sedan åkte de hem.
Den som nu lyckas ta sig in kan inte sedan ta sig ut igen, utan är tvungen att stanna kvar. Man vet inte om man nästa år kommer att klara den där båtresan en gång till. Vi har byggt högre och högre murar, och för att hålla ute alla som skulle hållas ute har vi skapat Frontex, som stänger till ännu mer och som gör det ännu svårare att ta sig in.
Om Frontex ska utöva gränskontroll kan vi inte ha en gränskontroll ute till havs där man ska avgöra vilka som får åka vidare och söka asyl, vilka som ska åka hem. Det tog Kalle alldeles nyss upp. Det som vi har gjort är att vi verkligen gett en marknad för människosmugglarna i det här fallet. Vi har skapat en marknad för människosmugglare att försöka få människor in i Europa.
De tjänar oerhört stora pengar på det här och lurar många människor som kanske inte annars skulle ha gett sig av. Vi väljer vilka operationer vi deltar i, säger ministern. Jag skulle också vilja ha lite mer svar på det.
Bodil Ceballos (MP):
Jag betvivlar inte att Sverige går i bräschen för denna fråga. Det är mycket bra att vi gör det, och alla de synpunkter försvarsministern kommit med är väldigt positiva. Jag utgår från att miljöhandboken även tar upp avfallshanteringen, inte bara efter det att den militära insatsen är avslutad utan också under tiden den pågår.
Civilbefolkningen har tagit kontakt med den spanska bataljonen och med bataljonerna överlag i området. Ändå har ingenting hänt. De har fått löfte om att det ska förändras, men ingenting händer. När det gäller miljöfrågor tror jag därför att det vore bra om Sverige, som håller fanan högt, utvidgade sitt område för att sprida denna kunskap också till andra länder.
Spanien skulle förmodligen behöva den hjälpen. Politik är inte bara att skriva motioner, att ställa interpellationer i riksdagen och att rösta. Vi vet att det mesta som vi gör i riksdagen tar tid innan det får genomslag. Men politik är också allt det andra som vi gör - möjligheten att påverka, skapa opinion etcetera.
Jag menar att vi i politiken måste vara konstruktiva. Vi måste hitta nya lösningar och nya vägar framåt. Ibland måste vi lobba för saker och ting och ta kontakt med människor som vi kanske inte vanligtvis tar kontakt med.
För försvarsministerns del skulle det vara mycket lätt att ta kontakt med den spanske försvarsministern vid ett EU-möte och tala om att vi blivit uppmärksammade på situationen och att det vore bra om de rättade till problemet. Jag kan naturligtvis skriva honom ett brev; jag har inga problem med det.
Jag skriver gärna brev till den spanske försvarsministern, men jag tror inte att det tas på lika stort allvar om jag gör det som om försvarsministern gör det. Mitt ord är inte alls lika tungt i sammanhanget som en svensk ministers.
Jag skulle vilja återkomma till frågan om det inte finns någon som helst möjlighet för försvarsministern att i de mer informella sammanhangen ta upp frågan eller komma med någon annan konstruktiv lösning. Vem skulle man annars ta upp den med? Ska man vända sig till FN i New York? Ska man vända sig till EU-parlamentet? Ska man vända sig till någon annan?
Vem ska man adressera för att få frågan fortare löst? Det är vad människorna efterfrågar i Libanon, för de lider av denna doft och av känslan av att de kan bli sjuka.
Bodil Ceballos (MP):
Då tolkar jag det som att försvarsministern gör vad han kan i den roll han har. Då får jag göra vad jag kan i den roll jag har. Jag kommer som oppositionspolitiker och miljöpolitiker att i stället skriva ett brev till den spanske försvarsministern och påtala situationen. Jag kan göra det i min roll.
Jag tänkte tacka ja till att få miljöhandboken som ministern erbjöd alldeles nyss. Sedan tänkte jag visa några av de bilder jag har fått från Libanon. Försvarsministern ska få med sig bilderna. Här finns en av bilderna där man tydligt ser eldning av sopor, och här finns en bild av spridningen av röken i området.
Det är naturligtvis inte hälsosamt för människor att vistas i denna rök. Jag har också kopierat rapporten som Wielma i Libanon har skickat till mig om hur de vill lösa problemet.
De har lämnat förslag till de lokala representanterna för den spanska FN-bataljonen. Då vet försvarsministern vad vi har pratat om. Det arbete som pågår är viktigt.
Åtminstone för framtiden kommer vi att få en bättre hantering av miljö- och hälsoskyddsfrågorna när det gäller våra militära insatser utomlands. Eftersom vi är medlemmar i FN och EU är det också ett ansvar för oss att se till att andra länder sköter sig.
Därför tycker jag att försvarsministern har ett ansvar att trycka på i frågan, även om det inte är den vanliga normala vägen att arbeta. Men jag tror att politiken måste vara konstruktiv och att vi måste hitta nya vägar och nya sätt framöver. Jag vill ändå tacka för svaret.
Mycket av det var positivt, men i det konkreta fallet kan jag inte lova Wielma någon direkt hjälp i det här läget.
Bodil Ceballos (MP):
Jag läste svaret nu när jag kom in i kammaren och gör då en del reflexioner. Min första reflexion är att vi i Sverige har en politik för global utveckling som vi alla står bakom. Den omfattar alla politikområden. Ändå är det naturligtvis inte så lätt att få det här att omfatta eller få lika stort genomslag i alla olika delar.
Men man kan göra det i ett antal delar; allt som har med utrikespolitik, försvar, bistånd, migration etcetera att göra hör nära samman med detta. Jag var till exempel på mötet i går, och jag tycker att det som Gunilla Carlsson tog upp var positivt. Det handlade om att man eventuellt skulle använda resolution 1325 som bas i arbetet i Kongo.
Jag tror att vi alla kände ungefär likadant. Kerstin var också där. Det var ett positivt möte. Men nu när jag läser svaret börjar jag bli lite orolig. Jag tänker: Jaha, är det här ännu en del i att försöka flytta över delar av biståndspengarna? Ska man få de militära insatserna betalda från biståndet?
Vi har fört många sådana diskussioner under det år som har gått. Många av oss har upplevt att det hela tiden pågår någon form av försök att flytta biståndspengar till militära insatser. Det är egentligen det som jag vill ha ett svar från försvarsministern på. Är jag helt ute och cyklar i den frågan? Ska man inte ta några pengar från biståndet till militären?
Bodil Ceballos (MP):
Jag fick inte något svar på min fråga, men jag kanske ställde den klumpigt. Jag vet inte. Jag oroar mig när jag läser det här svaret. Interpellationen är ställd till försvarsministern, och det handlar om ett genusperspektiv i styrdokument som styr Försvarsmaktens och Statens räddningsverks internationella insatser och inte annat utvecklingsarbete inom biståndet etcetera.
Jag frågar mig om det håller på att ske en sammanblandning av ett slag som inte borde ske. Det är därför jag blir lite orolig när jag läser svaret och att det är biståndsministern som ansvarar för att se över handlingsplanen. Det förebyggande konfliktarbetet är naturligtvis en del av det utvecklingssamarbete vi bedriver.
Men att få en större andel kvinnor i våra internationella militära insatser har ingenting med det förebyggande arbetet att göra. Det förebyggande arbetet kan mycket väl hamna under det gängse utvecklingssamarbetet men inte det som är militära insatser. Jag skulle vilja få ett svar på om det förs sådana diskussioner.
Sedan vill jag tipsa försvarsministern om en sak också. I den tidigare diskussionen föreslog jag att försvarsministern skulle tipsa försvarsministern i Spanien för att man ska kunna rädda människor från cancer. Det var inte aktuellt, men i den här diskussionen pratade du bland annat om att tips från civila kan rädda liv. Jag menar att ett tips från försvarsministern till en annan försvarsminister också kan rädda liv.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga att det är glädjande att dessa kontakter finns. Det här är något som många här hemma också har efterfrågat, människor som är engagerade i Colombiafrågan. Det här är en konflikt som har pågått i över 40 år, och vi ser ingen större ljusning. Vi ser en viss, liten, ljusning. Det händer saker i Colombia, jag vet också det. Jag har också haft samtal med företrädare för den colombianska regeringen. Jag vet att man gör saker.
Jag vet att man försöker få ett rättssystem som fungerar etcetera. Men i de fall då till exempel markägare har vunnit tvister i domstolen, när man har vunnit mot till exempel den colombianska regeringen, efterlevs inte domarna. Man får alltså inte hjälp med efterlevnaden och genomförandet av den dom som man har fått. Därför har man fortfarande inte något större förtroende för rättssystemet.
Det är ju oerhört viktigt att det finns ett rättssystem som fungerar. Människor ska kunna lita på polisen, armén, de kommunala myndigheterna etcetera. Men det kan man inte göra i Colombia i dag heller. Det är det jag menar. Även om Uribe har fått starkt stöd i två val finns ändå hela den här apparaten runt omkring som inte fungerar, och något beror det på.
Vi måste jobba mycket mer med dessa frågor, med att få människor att kunna känna sig trygga i Colombia. Jag menar att vi skulle kunna spela en stor roll. Det kanske inte är så att vi bara ska fråga eller känna efter: Vill ni ha oss? Vill ni att vi ska göra något? Vi kanske ska föreslå det själva också. När det gäller demobiliseringen är det ju så att man har demobiliserat stora grupper.
Men sedan har vi ett annat problem; att en hel del av de här grupperna i stället har gått in i andra väpnade grupper. De har blivit allmänt kriminella i stället, eller jobbar i knarkkarteller och så vidare. Egentligen är det väl inte så att de har gått ur det ena och in i det andra. Många gånger har de kanske funnits på båda håll. Det är ju väldigt nära kopplat i Colombia. Det finns inga som är hundra procent goda, som jag kan se.
Jag kan inte se att det finns någon enda grupp som bara är bra, som bara är god. Det är väldigt många som har kopplingar till än den ena, än den andra skurken, om man säger så. Och de som lider mest är ju civilbefolkningen, de som hamnar mitt emellan de olika grupperna.
Ena dagen kommer armén och försöker tvångsrekrytera dina barn, nästa dag kommer paramilitären och försöker göra det och nästa dag är det Farcgerillan eller ELN-gerillan. Det finns människor som har hamnat i den här situationen och som har kommit till Sverige och fått stanna i Sverige. Det är kvotflyktingar som är här och som har befunnit sig i de här situationerna.
Det är oftast människor på landsbygden som drabbas mest, inte minst minoriteterna. När man ger sig av ned på stan för att handla blir man anklagad för att tillhöra Farc, och när man kommer tillbaka med det man har handlat blir man anklagad av Farc för att man har varit och skvallrat för regeringen. Vi skulle kunna göra mycket.
Jag skulle gärna se att utrikesministern försöker ta en större aktiv roll när det gäller att hitta den humanitära lösningen.
Bodil Ceballos (MP):
Avslutningsvis vill jag återgå till frågan om förtroendet för myndigheterna och vikten av att vi hittar en modell. Det är ingen som litar på Farc. Det är ingen som litar på regeringen och det är ingen som litar på någon av de andra heller.
Hur ska vi kunna hjälpa colombianerna att återfå förtroendet för den demokrati som man ju ändå har i Colombia? Hur ska man hjälpa människor i Colombia att komma från en situation av total otrygghet och total brist på förtroende för institutioner och myndigheter genom att säga att vi stöder regeringen?
Det är viktigt att se till att det inte bara blir ett stöd för regeringen utan att det blir ett stöd som omfattar hela det civila samhället, annars har man hamnat på någons sida och då är man suspekt.