Peter Hultqvist (S):
Jag förstår att Fredrik Reinfeldt vill tona ned det hela och att Fredrik Reinfeldt kanske till och med i ljuset av händelseförloppet känner att det kanske inte var helt lyckat att över huvud taget prata i sammanhanget.
Man kan tänka sig ett scenario där Lars Danielsson, som tog timeout som statssekreterare i Statsrådsberedningen efter tsunamikatastrofen, inte hade infunnit sig till konstitutionsutskottet. När Lars Danielsson avgick sade Fredrik Reinfeldt: "När makten försöker dölja sanningen får man känslan av att makten skyddar sig själv." Så lät det då.
Nu uttalar statsministern någon sorts människa-till-människa-stöd som lik förbaskat blir ett stöd till att Ulrica Schenström inte kommer till KU. Vad säger man då? "När makten försöker dölja sanningen får man känslan av att makten skyddar sig själv." Är det så även nu, Fredrik Reinfeldt? Statsministern försöker tona ned detta.
Men statsministern är också så mycket politiker att han vet att det finns en annan verklighet, där man betraktar detta med andra ögon. Här har vi alltså en historia om en krisberedskapsorganisation i Statsrådsberedningen, i Fredrik Reinfeldts eget regeringskansli, som uppenbarligen inte fungerade. Det handlar om en berusad, numera avgången, statssekreterare och om bristande rutiner.
Trots allt som har hänt håller inte statsministern känslorna och fingrarna i styr. Oavsett efterhandsförklaringar om mediernas eventuella arbete är det så att han gick in i det här och gjorde ett uttalande som legitimerar ett uteblivande från konstitutionsutskottets möte. På det sättet skapas prejudikat.
På det sättet legitimeras den här typen av agerande. Till och med privatpersoner inställer sig till konstitutionsutskottet. Men Fredrik Reinfeldts egen före detta statssekreterare och högra hand Ulrica Schenström gör det inte. Det är vad jag tycker är allvarligt och ett problem. Det är ett problem att Fredrik Reinfeldt över huvud taget lade sig i den här diskussionen.
Intrycket blir att respekten för KU gäller mer för vissa än för andra. Jag kan bara tänka mig vad Fredrik Reinfeldt hade sagt som exempelvis Lars Danielsson uteblivit från KU. Jag kan tänka mig vad det är för typ av omdömen som då hade levererats. Den enda rimliga ståndpunkten är att när KU kallar inställer man sig, punkt slut. Det är den enda rimliga ståndpunkten.
Det fanns faktiskt saker på dagens KU-sammanträde där Ulrica Schenström kunde ha gett ytterligare besked och förklaringar. Det ställs naturligtvis frågor om statsministerns egen roll i sammanhanget. Vad har statsministern gjort och inte? Statsministern ger nu besked om att han inte har varit i kontakt med Ulrica Schenström och inte påverkat henne.
Det statsministern har gjort är att legitimera hennes frånvaro i konstitutionsutskottet. Han har på det sättet bidragit till att skapa ett prejudikat på den punkten. Vilket ansvar tar statsministern för det och de eventuella konsekvenserna av detta i framtiden? Kommer vi att få fler lägen där man av olika skäl kan tycka att det är okej att utebli?
En del beskriver det som allmänmänskliga skäl medan andra beskriver det som att man inte vill konfronteras med den verklighet som man själv varit med och ställt till. Man vill inte riktigt stå för sina handlingar och konfronteras med riksdagens granskare i de ärendena.