Jonas Andersson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen. Antalet asylsökande är nu det lägsta på 20 år. Det uttalandet kommer från migrationsminister Morgan Johansson, som aldrig missar ett tillfälle att påminna om detta. Det är faktiskt lätt att få uppfattningen att ministern är stolt och nöjd över de minskade volymerna, just med tanke på att de konsekvent används som argument för att visa att regeringens strikthet i migrationsfrågorna ger resultat. Fru talman!
Jag håller med om att det är till gagn för riket att antalet asylsökande har minskat kraftigt under 2020. Det kommer i sin tur att ge effekt på antalet efterföljande anhöriginvandrare, och det kommer att ge sekundäreffekter vad gäller den hårt sargade integrationen i landet. Ska vi ha en chans att börja plåstra om våra utanförskapsområden och sprickorna i välfärden är detta ett måste.
Problemet är dock, fru talman, att minskningen beror på en världsomspännande pandemi i form av ett coronavirus som orsakar sjukdomen covid-19. Den beror inte på Morgan Johansson. Faktum är att ytterst lite - ja, egentligen ingenting - har hänt i restriktiv riktning i regeringens migrationspolitik under året.
Tvärtom har regeringen lagt fram ett urvattnat förslag från Migrationskommittén som även Morgan Johansson vet inte kommer att minska några volymer. Migrationsministern uttryckte ganska tydligt när regeringen skickade ut förslaget på remiss att han är nöjd med de nivåer Sverige har legat på de senaste åren, alltså i storleksordningen 20 000-25 000 asylsökande.
Märk då väl att här inte inräknas den så kallade asylrelaterade invandringen, det vill säga anhöriga som får komma på skattebetalarnas bekostnad. Sedan dess har regeringen, inspirerade av svensk migrationspolitiks crazy cat lady Miljöpartiet, kryddat förslaget med nya uppluckringar, nya kryphål och nya undantag.
Regeringen har i själva verket inte tagit ett enda beslut för att minska den asylrelaterade invandringen till Sverige utan gjort precis tvärtom. När pandemin är över står dörren till Sverige inte längre på glänt utan är vidöppen. Om regeringen hade brytt sig om att göra seriösa konsekvensanalyser hade det varit svårare att komma undan på det sätt som migrationsministern retoriskt gör i dag. Men vem behöver konsekvensanalyser?
Så tycks tyvärr både regeringen och samarbetspartierna tänka. Fru talman! Den här debatten handlar ju om budgeten inom utgiftsområde 8. Allt det jag nyss sagt spelar faktiskt roll för hur kommande års budgetar ser ut, och är det någonting vi kan slå fast efter det här jobbiga året är det att volymerna inom migrationspolitiken faktiskt går att förändra.
Precis som migrationsministern har konstaterat är volymerna lägre än på 20 år, även om det då fortfarande är en bit kvar till 1996 års nivå, då färre än 6 000 sökte asyl här. Volymerna av asylsökande till Sverige är alltså inte en naturlag, vilket man har kunnat tro, utan någonting som i högsta grad går att påverka med politiska beslut - även utan corona.
När vi väl har slagit fast detta, fru talman, handlar det egentligen enbart om att bestämma var ribban ska ligga. Moderaterna var och sniffade lite på den uppenbarelsen tidigare under året, när de pratade om volymmål. Socialdemokraterna kontrade med sitt riktmärke. För min del kan vi kalla det precis vad som helst så länge det följs upp av reella beslut - av handling och inte bara av ord.
Politiska beslut kan alltså snabbt påverka volymerna. När vi har kommit så långt i den logiska tankekedjan kan vi ta nästa steg, vilket är budgeten.
Med erforderliga beslut, det vill säga med en sverigedemokratisk politik, skulle vi snabbt kunna se en stor påverkan på den asylrelaterade invandringen - dels genom genomförda lagar och förordningar, såsom principen om första säkra land eller strikta gränskontroller, dels genom den signaleffekt som detta sänder ut till omvärlden: "Sverige är fullt - välj ett annat land!
Lägg inte dina surt förvärvade sparpengar på flyktingsmugglare som lockar med Sverige!" Samtidigt genomför vi reformer av hela utlänningsrätten. Vi skärper kraven för anhöriginvandringen - det är inte svenska skattebetalares uppgift att försörja din flickvän. Vi skärper kraven för att få arbetstillstånd i Sverige - inga fler pizzabagare som arbetar för en svältlön.
Vi skärper kraven för att bli medborgare - det ska vara en dröm att bli upptagen som svensk medborgare och inte någonting man hittar i botten av flingpaketet. Vi tar också ordentligt itu med skuggsamhället och illegal migration genom skärpta straff, fler kontroller, utbyggda förvar och en enad samhällelig front mot skuggsamhället.
Allt detta leder till drastiskt minskade flöden till Sverige, både direkt genom färre bifall och indirekt genom att färre väljer att söka sig hit. Sverige går från att vara världens mest blåögda land, där vi har varit naiva och inte sett problemen komma, till att vara ett land styrt av ordning och reda och där man gör sin plikt innan man kräver sin rätt. Fru talman!
Detta påverkar naturligtvis budgeten inom utgiftsområde 8, och förändringarna syns även i vårt budgetförslag. Nästa år blir den sammanlagda budgeten inte så mycket mindre, dels för att det tar tid att genomföra reformer, dels för att Migrationsverket och domstolarna måste få en ärlig chans att beta av sina balanser.
Men vi kan redan där se satsningar på andra saker än vad regeringen vill för att vi ska gå från massinvandring till ansvar och kontroll. Det är främst under efterföljande år som den strikta sverigedemokratiska migrationspolitiken får ett rejält ekonomiskt genomslag. Det handlar om att spara miljarder åt svenska skattebetalare, främst genom att asylinvandringen i princip upphör.
Men det handlar om betydligt större summor än så, vilket man ser när man tittar på de indirekta besparingar som en strikt migrationspolitik för med sig. Ta exempelvis Pensionsmyndighetens beräkningar, som visar att en asylsökande som får uppehållstillstånd utgör en nettokostnad för pensionssystemet på 800 000 kronor! Kan vi minska den asylrelaterade migrationen med några tusen personer är det alltså en besparing på miljarder för svenska skattebetalare.
Eller ta Entreprenörskapsforums rapport om självförsörjning, som visar att det tar i genomsnitt tolv år för utlänningar att bli självförsörjande i Sverige. Då har man ändå lagt ribban för självförsörjning så lågt att den i praktiken hamnar under fattigdomsgränsen. Tittar man på grupper från vissa typiska asylländer kan man konstatera att majoriteten aldrig blir självförsörjande.
Och när någon inte är självförsörjande är det underförstått att man försörjs av någon annan, alltså skattebetalarna. Då har vi inte heller tagit upp sådana frågor som kriminalitet, där tyvärr överrepresentationen är mycket stor bland både första och andra generationens invandrare, eller att en majoritet av alla arbetslösa och en förkrossande majoritet av alla långtidsarbetslösa är invandrare. Fru talman!
Vad som händer inom utgiftsområde 8 har en enorm påverkan på det svenska samhället, såväl ekonomiskt som för vår nationella sammanhållning. Allt hör ihop. Kunde vi bara börja med att erkänna detta enkla faktum hade vi vunnit mycket.