KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lise Nordin (MP):
Alliansregeringen har nu styrt i sju år och därmed varit ansvarig för vårt statliga bolag Vattenfall. Under de sju åren har Vattenfall kraftigt ökat sina investeringar i kolkraft och fossil energi. Jag tycker att dagens debatt bör ses mot bakgrund av att den kolkraft som Vattenfall äger i Tyskland i dag släpper ut mer koldioxid än vad hela Sverige släpper ut på ett år.
För att Sverige ska ha någon trovärdighet i klimatpolitiken är det dags att Vattenfall ges ett nytt uppdrag som inte innebär någon mer kolkraft utan tvärtom en omställning mot 100 procent förnybar energi. Jag har besökt området i Brandenburg där Vattenfall nu utvidgar sin verksamhet vad gäller brytning av brunkol.
Jag har aldrig någonsin sett ett område som är så omfattande i sin kritik av Sverige. Det finns byar som är täckta av protestskyltar mot att Vattenfall nu vill bryta mer brunkol där de här människorna bor. Det är direkt skadligt för Sveriges anseende och vårt klimatarbete att Vattenfall tillåts utvidga sin verksamhet vad gäller kolkraft och brunkolsbrytning.
I det här området i Brandenburg finns det i dag byar som är helt självförsörjande på förnybar energi med solceller och vindkraft men som nu kommer att ödeläggas därför att Vattenfall vill bryta det brunkol som ligger under. Jag skulle säga att de här byarna är ett väldigt tydligt exempel på att världen och Europa, Tyskland och Sverige, står inför ett vägval.
Ska vi sikta på framtidens energi med förnybart eller ska vi tillåta smutsig och farlig energi som kolkraft och kärnkraft? Det vägvalet står vi nu inför, och det är viktigt att Vattenfall, som vårt statliga bolag, är en bidragande del i den omställningen. Sedan 2010 har Vattenfall ett nytt uppdrag där det står att bolaget ska vara ett av de ledande bolagen i omställningen till en ekologiskt hållbar energiförsörjning.
Jag ser inte att det målet på något sätt efterföljs inom Vattenfall, som nu investerar i det energislag som har allra störst klimatpåverkan. När jag besökte Brandenburg och de byar som nu är hotade träffade jag många människor som sade: Vi är väldigt måna om att få ha kvar våra arbetstillfällen och ser gärna att Vattenfall finns kvar som aktör i området men ställer om verksamheten från kolkraft till förnybar energi.
Nu förs det en diskussion om att Vattenfall eventuellt ska sälja delar av sin verksamhet i Europa. När Vattenfalls ledning besökte näringsutskottet för några veckor sedan frågade jag ledningen vilka kriterier som styrelsen kommer att ha för de eventuellt nya ägare som ska ta över kolkraften.
I mitt perspektiv är det ingen miljövinst om Vattenfall säljer delar av sin kolkraft till ägare som fortsätter att driva verksamheten likadant eller till och med med ökade klimatutsläpp. I förra veckan nåddes vi av nyheten att Polens största energibolag PGE är intresserat av att köpa delar av Vattenfalls kolkraftverksamhet.
Min fråga till Peter Norman blir därför: Vilka krav kommer att ställas på de eventuella köpare som är intresserade av att köpa delar av Vattenfalls smutsiga kolkraft?
Lise Nordin (MP):
Efter att alliansregeringen har styrt i sju år klättrar Vattenfall i dag på listan i Europa över de företag som har de största klimatutsläppen. I dag är Vattenfall - vårt gemensamma statliga bolag - det nästa största bolaget i Europa när det gäller utsläpp av växthusgaser. Det är resultatet av sju år med alliansregeringen.
Efter sju år med alliansregeringen ser vi nu att byar i Brandenburg i Tyskland ödeläggs och flyttas för att Vattenfall ska komma åt brunkolen som finns där. Det är resultatet av den politik som nu förs. Det ägardirektiv som alliansregeringen har gett till Vattenfall är uppenbarligen alldeles för luddigt när Vattenfall tillåts utöka sin verksamhet i fråga om fossil energi.
För att Sverige, Europa och världen ska kunna nå sina klimatmål finns det inte utrymme att utvidga verksamhet i fråga om kolkraft och brunkol. Peter Norman hänvisar till att Vattenfall har antagit ett mål om att man ska minska sina klimatutsläpp till 65 miljoner ton till 2020. Hur det ska nås finns det ännu inget svar på.
För några år sedan svarade Vattenfall att man förlitade sig på CCS-teknik, alltså att kunna lagra koldioxid och gräva ned den i marken. Detta har varit mycket svårt, och i dag finns inte CCS-tekniken som lösning inom en nära tid. Därför har Vattenfall släppt den taktiken. Nu förlitar sig Vattenfall i stället till stor del på att man ska sälja verksamhet och att Vattenfall ska nå sitt klimatmål genom att någon annan äger den kolkraft som Vattenfall i dag äger. Peter Norman svarade inte på mina frågor.
Nu när vi har fått en situation där en polsk ägare är intresserad av att köpa delar av Vattenfalls kolkraft, vilka kriterier kommer Vattenfall att ställa på den ägaren? Kommer ägaren att tillåtas fortsätta köra kolkraftverken med lika stora klimatutsläpp? Vilket ansvar tar alliansregeringen och Vattenfall för den kolkraften?
Lise Nordin (MP):
Kvällens debatt handlar om EU:s 2030-mål, där EU fram till 2020 har ett mål om 20 procent minskade klimatutsläpp, 20 procent förnybar energi och 20 procent energieffektivisering. Nu är det jätteviktiga arbetet framför oss att anta förlängda mål till 2030. De mål som vi landar i kommer att vara helt avgörande för de internationella klimatförhandlingarna, så detta är en av de viktiga pusselbitarna i framtidens klimat- och energipolitik.
Redan förra våren fick riksdagen behandla EU-kommissionens grönbok. Då fick alla medlemsländer möjlighet att tycka till om vad inriktningen skulle vara för de nya målen. Miljöpartiet, Socialdemokraterna och Vänsterpartiet sade redan förra våren att vi vill se tre nya bindande, ambitiösa mål på dessa områden. Regeringen svarade att man vill avvakta. Avvaktan fortsatte hela sommaren och hela hösten.
I november skickade, som Lena Ek sade, regeringen ett brev till EU-kommissionen med vad som skulle vara Sveriges ståndpunkt i detta arbete. I det brevet står det ingenting om vad den svenska regeringen vill se som mål. Det enda som går att utläsa är att den svenska regeringen ser fram emot EU-kommissionens förslag. Man gör inget inspel över huvud taget om innehållet i det pågående arbetet. Värt att beakta är att många andra länder i EU har gjort tydliga inspel.
Åtta länder skickade gemensamt ett brev till EU-kommissionen och sade att det behövs tydliga, bindande mål för förnybar energi och energieffektivisering. Sverige skrev inte under det brevet. Ett annat viktigt brev skickades från flera andra stora länder, bland annat Storbritannien, om att det behövs mer ambitiösa klimatmål än 40 procent. Inte heller det brevet skrev den svenska regeringen under. Tiden gick, och den svenska regeringen har inte heller i denna kammare gett besked om vad man anser att de nya målen bör innehålla.
Men när EU-kommissionen lade fram sitt färdiga förslag, som alltså var ett resultat av medlemsländernas inspel, den 22 januari säger miljöminister Lena Ek: Vi hade velat ha ett högre mål. Då var vi väldigt många som undrade: Jaså? När har Sverige gjort ett inspel till EU-kommissionen och begärt att få högre mål, något som vi är väldigt många som hade velat se? Men regeringen har valt att vara passiv i hela processen.
Och nu säger Lena Ek: Vi hade velat ha ett högre mål. Detta motsägs av EU-kommissionens ordförande Barroso och EU:s klimatkommissionär Hedegaard, som båda säger att inget land har gjort inspel om att man vill ha ett högre mål. Herr talman! Det vi står inför är att detta inte kan stämma. Lena Ek säger till svenska medier att Sverige vill ha ett högre mål, men EU-kommissionens ordförande och klimatkommissionären säger att inget land har velat ha ett högre mål.
Min fråga till Lena Ek blir därför fortsatt: Har Sverige föreslagit ett högre mål än det som EU-kommissionen presenterade, nämligen 40 procent klimatreduktion inom EU? I så fall, vilken nivå föreslår den svenska regeringen?
Lise Nordin (MP):
När hälften av den el och värme vi använder i Sverige fortfarande är fulenergi och leder till klimatutsläpp och efterlämnar radioaktivt avfall är jag och Miljöpartiet inte nöjda. Målet måste vara 100 procent förnybar energi, och Sverige har unika möjligheter. Men Sverige har också en mycket viktig roll, inte bara för att sopa rent framför egen dörr utan också bidra i de EU-samtal som nu pågår.
Genom att den svenska regeringen inte har gett några tydliga inspel till EU-kommissionen har vi i dag anslutit oss till samma hållning som länder som Polen, som vill bygga mer kolkraft. Lena Ek har i denna interpellationsdebatt inte svarat på när regeringen skulle ha gjort dessa inspel. Vi folkvalda, svenska folket eller medierna har ingen möjlighet att granska Lena Eks påståenden om att Sverige skulle ha varit pådrivande om hon inte kan hänvisa till när detta har skett.
Det har ju inte skett i några av de officiella kontakter som vi kan ta del av. I och med att den svenska regeringen fortfarande inte har gett besked om vad man tycker om förslaget om att ha tre bindande mål för klimat, förnybart och energieffektivisering undrar man hur den svenska regeringen skulle ha kunnat påverka EU-processen när man själv inte har någon ståndpunkt.
Det är inte annat än att jag undrar om det är Folkpartiets och Moderaternas vurmande för ny kärnkraft som är det som står i vägen i de interna förhandlingarna. Hela konsekvensanalysen från EU-kommissionen tyder på stora vinster, nya jobb, stora miljövinster och hälsovinster med nya mål för förnybar energi och energieffektivisering. Jag kan inte se att det är något annat som står i vägen för regeringen än en ideologisk ståndpunkt att man vill ha kvar kärnkraft, som vi vet att två partier i regeringsställning kämpar för.
Jag vill också kommentera den fråga jag fick om att inkludera åtgärder utomlands. Självklart vill Miljöpartiet gärna se att Sverige och andra länder kan bidra även i länder utanför EU, men det kan inte tas som ursäkt för att inte göra vår läxa på hemmaplan. Det som behövs är både åtgärder inom EU och att vi hjälper till med åtgärder i andra länder.
Lise Nordin (MP):
Jag lämnade in den här interpellationen på treårsdagen av olyckan i Fukushima för att uppmärksamma hur det egentligen står till med säkerhetsarbetet i de svenska kärnkraftsverken. Det som hände i Fukushima och som har hänt i alla kärnkraftsolyckor i världen är att eltillförseln bryts. Den risken finns även med svenska kärnkraftverk. Eltillförseln kan brytas av flera olika skäl. Det kan vara en naturkatastrof, ett terrorattentat eller något annat.
År 2005 gavs nya säkerhetsföreskrifter till de svenska kärnkraftverken. Syftet var att "så långt det är rimligt med beaktande av bästa möjliga teknik, förebygga radiologiska olyckor". Men säkerhetskraven från 2005 behövde inte uppfyllas omedelbart, utan det var ganska omfattande säkerhetsarbete som behöver göras.
De tio kärnkraftsreaktorerna gavs omfattande åtgärdsplaner för vad som behövde göras. Åtgärdsplanerna skulle vara färdiga vid utgången av 2013, men de är fortfarande inte färdiga. Den senaste lägesbeskrivningen från den ansvariga myndigheten, Strålsäkerhetsmyndigheten, visar att bara 60 procent av åtgärderna hade genomförts.
Nu har man gett nya uppskov, och en ny deadline är satt till 2015. Vi pratar alltså om säkerhetskrav för kärnkraftsverk som kom 2005 och som i dag, nio år senare, fortfarande inte är uppfyllda.
Låt mig citera vad Strålsäkerhetsmyndigheten skriver i några av lägesbeskrivningarna när det gäller de svenska kärnkraftverken: "Utifrån föregående års samlade värdering påtalade SSM att arbetet måste få en högre prioritet.
SSM vill även i årets samlade värdering understryka vikten av att arbetet med att göra anläggningarna säkrare måste prioriteras och resurser tillsättas för att ytterligare förseningar ska undvikas."
Det står vidare: "När det gäller projekt PLEX har förseningarna, så som de hanterats av OKG, tillåtits påverka anläggningens tekniska status negativt vilket SSM ser allvarligt på. OKG förmedlar själva en bild av säkerhetsavdelningen som stark, oberoende och med erforderliga resurser. Den bilden överensstämmer inte helt med vad SSM har sett vid sin tillsyn."
Detta var några citat ur den kritik som återkommer år efter år i Strålsäkerhetsmyndighetens lägesbeskrivningar av hur säkerhetsarbetet fortskrider vid de svenska kärnkraftverken. Trots att man bara har genomfört 60 procent av de säkerhetskrav som gavs redan 2005 tillåts reaktorerna att köra vidare, och detta pågår år efter år.
Det är ytterst regeringen som har ansvaret för att vårt energisystem är säkert. Jag tycker att det är förvånande att Lena Ek på min interpellation om det allvarliga säkerhetsläget enbart svarar att det är myndigheten som har ansvaret.
Jag utgår från att Lena Ek delar min bild av att det är regeringen som har det slutliga ansvaret för att kärnkraftssäkerheten lever upp till moderna säkerhetskrav. Jag vill därför fråga Lena Ek: När nu bara 60 procent av säkerhetsåtgärderna är genomförda och reaktorerna fortsätter köras, var går Lena Eks och regeringens smärtgräns för när man sätter ned foten?
Lise Nordin (MP):
Lena Ek säger att hon utgår från att Strålsäkerhetsmyndigheten gör de avvägningar som behövs för att man ska kunna ha en rimlig säkerhetsnivå. Men det fall som vi står inför, nämligen att 60 procent av åtgärdskraven från 2005 är uppfyllda, och alltså 40 procent inte är det, undrar jag fortfarande om Lena Ek anser att säkerhetsarbetet fortskrider som det borde.
Jag tycker att det är oacceptabelt att kärnkraftsägarna efter nio år inte har uppfyllt de säkerhetskrav som ställts. Detta gör att frågan väcks: Om vi nu ställer nya säkerhetskrav på kärnkraftsägarna, hur lång tid ska de få på sig att leva upp till de kraven?
Det vi har sett är att kärnkraftsägarna framför allt har prioriterat att göra effekthöjningar i kärnkraftverken, och det har förstås tagit resurser från säkerhetsarbetet, och det är också det som Strålsäkerhetsmyndigheten nu visar. För mig och Miljöpartiet går säkerheten före allt annat när det gäller kärnkraftverk. Säkerheten måste gå före effekthöjningar, lönsamhet, kostnadseffektivitet och gott samarbetsklimat.
Säkerheten måste vara A och O när vi talar om kärnkraft. Jag tycker att det är dags att den svenska regeringen ger besked om vad som händer om kärnkraftsägarna fortfarande inte lever upp till säkerhetskraven på det nya slutdatum, den nya deadline, som har satts till 2015.
SSM säger att om säkerhetskraven ännu inte är uppfyllda år 2016 sätter man ned foten. Vi är många som undrar vad det innebär att "sätta ned foten". Betyder det driftstopp? Kan det vara så att vi står inför ett läge där kärnkraftsägarna inte lever upp till säkerhetskraven och därmed kommer att ställas inför driftstopp?
Precis som Lena Ek säger är det ju Strålsäkerhetsmyndigheten som har tillsynsansvaret när det gäller kärnkraftssäkerheten. Men det är regeringen som har ansvaret för en säker energiproduktion. Är det så att Lena Ek och regeringen har en plan? Om SSM beslutar att stänga reaktorerna, så att det blir driftstopp, om säkerhetsåtgärderna fortfarande inte är vidtagna år 2016, vad är då regeringens plan?
Lise Nordin (MP):
Jag håller med Lena Ek när hon säger att det är experter som ska bestämma över de tekniska systemen. Det är just det som Strålsäkerhetsmyndigheten har gjort. Det är nu som vi politiker står inför läget att Strålsäkerhetsmyndigheten säger att endast 60 procent av säkerhetskraven är uppfyllda av kärnkraftsägarna. Det är det faktum som vi politiskt ställs inför.
Till syvende och sist är det vi riksdagsledamöter som beslutar hur Sveriges energisystem ska se ut, och då är det rimligt att säkerhetsläget vid de svenska kärnkraftverken är en aspekt som vägs in. Strålsäkerhetsmyndigheten har ju fastslagit säkerhetskrav för reaktorerna, och man har gett kärnkraftsägarna nio år på sig för att leva upp till dem. Det faktum vi står inför är att bara 60 procent av säkerhetskraven är uppfyllda.
Det borde ju rimligen ge politiska konsekvenser när vi diskuterar energipolitik. Och vad händer om kärnkraftsägarna inte lever upp till säkerhetskraven? Jag har ett minne av att Lena Ek i medierna för något år sedan sade: Om kärnkraftsägarna inte lever upp till säkerhetskraven, då får väl Strålsäkerhetsmyndigheten stänga reaktorerna. Är det ett sådant läge som vi närmar oss? Och vad är regeringens plan?
2016 är alltså den nya tidsgränsen som myndigheten ger kärnkraftsägarna att leva upp till säkerhetskraven. Om de inte gör det säger man att man ska sätta ned foten. Jag kan bara gissa att det betyder driftstopp. Och då är det en fråga för regeringen. Har man någon plan för vad som händer om reaktorerna behöver stängas ned för att ägarna inte kan leva upp till säkerhetskraven?
Lise Nordin (MP):
Detta är ännu ett exempel på att alliansregeringen har tappat kontrollen över Vattenfall. I dag går svenska skattemedel till att Vattenfall inom EU arbetar mot stöd till förnybar energi som solenergi, vindkraft, vågenergi och bioenergi.
I mitten av oktober valde Vattenfall att ingå i en lobbygrupp, kallad Magrittegruppen, som arbetar mot att EU i dag ger stödsystem till att bygga ut förnybar energi. Den motivering man ger är att man anser att det finns en överkapacitet av förnybar energi.
Som miljöpartist kan jag inte förstå hur man kan anse att det finns för mycket förnybar energi när det fortfarande finns klimatvidrig kolkraft och fossil energi i Europa. Bakgrunden, fru talman, är att den förnybara energin i EU har vuxit snabbt, snabbare än all annan form av energi. Det är en väldigt stor klimatvinst, och det skapar många nya gröna jobb.
Men jag kan förstå att energibranschens dinosaurier, som historiskt har investerat i kolkraft och kärnkraft, känner sig stressade av att den förnybara energin är på frammarsch. När Vattenfall får frågan om de anser att deras agerande, att delta i en lobbygrupp mot förnybar energi i EU, strider mot de mål och det ägardirektiv de fått från regeringen säger de att de inte tycker att det finns någon konflikt.
Vattenfall tycks kunna göra egentligen vad som helst, bygga nya kolkraftverk, utvidga sin brytning av brunkol eller arbeta mot stödsystem för förnybar energi. Allt detta tycks kunna ingå i de mål som alliansregeringen har gett Vattenfall.
Min fråga till Peter Norman är om han anser att Vattenfalls agerande i EU mot förnybar energi strider mot de mål som regeringen har gett. Om inte, vad avser i så fall finansmarknadsminister Peter Norman att göra?
Lise Nordin (MP):
Vattenfall tycks sakna ägare sedan regeringen släppt kopplet. Vad gäller subventioner av energi i Europa är det i detta sammanhang viktigt att påpeka att EU-kommissionens senaste siffror visar att kolkraft och kärnkraft ges tre gånger så stort ekonomiskt stöd som förnybar energi.
Men det alliansregeringen och Vattenfall tycks rikta in sig på är den mindre subvention som ges till förnybar energi, som är framtidens teknik. Det är lätt att tro att Vattenfall på grund av att man historiskt har investerat stort i kärnkraft och kolkraft känner sig stressat av att det är förnybar energi som byggs ut snabbast i Europa.
Vad vi ser är att Vattenfall, genom Magrittegruppen man har ingått i, väljer att jobba mot stöd till förnybar energi samtidigt som man själv är Europas näst största utsläppare av koldioxid.
När Vattenfall går in i denna lobbygrupp mot förnybar energi, vilket Peter Norman inte förnekar, väljer Peter Norman att svara mig med att han inte har några åsikter om vilka grupperingar Vattenfall ingår i. Därmed drar jag slutsatsen att Peter Norman och alliansregeringen tycker att det är okej att Vattenfall i Europa jobbar mot stöd till förnybar energi.
Till Carl B Hamilton vill jag säga att förnybar energi som vindkraft och solenergi är både det billigaste och det snabbaste sättet att fasa ut fossil energi såsom kolkraft. I det svar som jag får från Peter Norman säger han: "Ägarens roll är att fastställa tydliga mål för vad vi förväntar oss att bolaget ska uppnå."
Jag har fortfarande inte fått något svar på om detta agerande - att Vattenfall nu arbetar mot stöd till förnybar energi - är i linje med vad alliansregeringen förväntar sig av Vattenfall.
Lise Nordin (MP):
Jag måste säga att det var kreativt av Peter Norman att här på slutet säga att Vattenfall inte jobbar mot förnybar energi. Miljöpartiet tycker att det är viktigt att vi inom Europa för upp skatten på koldioxidutsläpp. Det är en viktig väg att gå. Den andra är att ge ett stöd till den förnybara energin, som behöver ta en större andel för att vi ska nå våra klimatmål.
Att Vattenfall säger ja till en skatt på koldioxid rättfärdigar inte att de nu jobbar i en lobbygrupp som är emot att EU ger stöd till förnybar energi. Vi tycks vara oense här i kammaren i dag om huruvida Vattenfall har tydliga mål.
När Vattenfall arbetar mot stöd till förnybar energi och investerar i kolkraft anser jag och Miljöpartiet att Vattenfall inte lever upp till målet att leda utvecklingen av omställningen till en ekologiskt hållbar energiförsörjning.
När Vattenfall tillåts arbeta mot stöd till förnybar energi och öppnar nya brunkolsgruvor anser Miljöpartiet att det behövs ett tydligare mål och ett tydligare statligt ansvar för vårt bolag Vattenfall. Miljöpartiet vill ställa om Vattenfalls verksamhet så bolaget går från att vara Europas näst största utsläppare av koldioxid till ett mål på 100 procent förnybar energi.
Som jag sade tidigare har EU-kommissionen släppt nya siffror. Man har gått igenom hur stort ekonomiskt stöd som ges till olika energislag. De siffrorna visar att kolkraft och kärnkraft ges tre gånger så stort ekonomiskt stöd som den förnybara energin. Jag försöker än en gång att få ett tydligt svar. Anser Peter Norman att Vattenfalls arbete mot stöd till förnybar energi är förenligt med de mål som regeringen har gett Vattenfall?
Lise Nordin (MP):
Vi måste börja med att ta fram de rätta siffrorna. De två reaktorerna i Ringhals 1 och 2 producerar under ett bra år 10 terawattimmar. Sveriges totala elproduktion uppgår till 150 terawattimmar. Så det kan inte bli fråga om några 10 procent. Det är viktiga frågor som Cecilie Tenfjord-Toftby ställer. Jag vill börja med behovet av långsiktighet i spelreglerna för energisystemet. Det är, som sagt, en unik situation där regeringen har bjudit in samtliga åtta riksdagspartier för att diskutera långsiktigheten i spelreglerna.
Det handlar om att ge bättre förutsättningar för investeringar än vad den tidigare politiken gjorde. Den energiöverenskommelse som allianspartierna slöt innehöll inga mål efter år 2020. Vi är nu ganska nära det årtalet, och därför finns det behov av att skapa långsiktiga spelregler. I dag kan vi se att marknadsaktörer har svårt att få lönsamhet i att göra investeringar med de låga elpriser som finns.
Cecilie Tenfjord-Toftby frågar hur vi ska kunna ha ett energisystem i balans. Det är felaktigt att vindkraften inte produceras när vi behöver den, det är precis tvärtom. Vindkraften producerar allra mest under vinterhalvåret och under dagtid när vi använder mest el. Det finns också ny forskning om hur sol och vind kompletterar varandra naturligt. Sådan forskning finns både i Uppsala och i Göteborg. När solen går i moln blåser det mer och tvärtom.
Sverige har också fantastiska möjligheter med vattenkraften som reglerkraft. Det finns även en imponerande teknikutveckling för att man ska kunna lagra energi i batterier. Det finns stor potential för efterfrågeflexibilitet, att låta både företag och konsumenter vara mer aktiva och reagera på utbud och efterfrågan. Jag nämnde i mitt anförande den stora möjligheten att bygga fler kablar till våra grannländer och på så sätt få ett stabilare energisystem.
Det stämmer nog som Cecilie Tenfjord-Toftby säger, att Sverige exporterar väldigt mycket vindkraftsel. Att vi har ett så stort elöverskott innebär ju också att det finns utrymme för att stänga ned några av de äldsta kärnkraftsreaktorerna som har dålig lönsamhet. Jag förstår att Vattenfall har fattat det beslutet.