Hanif Bali (M):
I dag ska vi debattera både motionsbetänkandet och svaret på skrivelserna från Riksrevisionen.
Jag hoppas att det blir en bred debatt där vi noggrant och sakligt kan diskutera skillnaderna mellan våra olika partier och den utveckling som Sverige behöver göra och att vi inte stirrar oss blinda på enbart här och nu utan kan fokusera även på de utmaningar som finns framför oss.
Svensk integrationspolitik har blivit allt viktigare i och med att fler och fler söker sig till Sverige men också eftersom vi inte kan fuska längre. Sverige har genom tiderna faktiskt fuskat i denna fråga.
Vi har helt och hållet förlitat oss på att samhället ska agera med symbolhandlingar här och där, och sedan får folk lösa det själva på något sätt. Samtidigt har vi ett samhälle som bygger på att staten gör många intrång på många områden, vilket innebär stora svårigheter för nyanlända människor att etablera sig.
Sverige är ett insider-outsider-samhälle. Det bygger på att de med förankring på arbetsmarknaden har mycket större möjligheter att påverka arbetsmarknaden än de som står utanför. Detsamma gäller såklart bostadsbyggande.
Det finns en avhandling från KTH om det här, där det bland annat framgår att vi i Sverige har extremt starkt lokalt inflytande i byggnadsfrågor. De som bor i en kommun kan helt enkelt bestämma vilka som får flytta dit och om man ska bygga bostäder eller inte. Detsamma gäller på hyresmarknaden - vi har en insider-outsider-situation även där. Vi har sjysta hyror och så vidare, men på bekostnad av att det inte byggs lika många hyresrätter.
Det här är sanningar som inte går att ifrågasätta. Politiken kan göra insatser för att avhjälpa detta, men då gäller det att ha en korrekt diagnos och en korrekt analys, och så har det historiskt sett inte sett ut i Sverige. Vi har varit 30 år sena med analysen - varje gång.
När vi en gång i tiden hade arbetskraftsinvandring hade faktiskt de utrikesfödda som kom till Sverige en högre sysselsättningsgrad än de inrikesfödda. Sedan gjorde man gjorde om detta. I slutet av 70-talet när vi gick över till asylmigration bytte den migration som kom till Sverige skepnad. Vi började få asylinvandrare.
Men vi förändrade inte integrationssystemet. Tidigare fanns socialtjänsten om det gick snett, för alla hade ju jobb redan när de klev av bussen från Jugoslavien, Turkiet eller Italien. Då fanns socialtjänsten där när någonting gick snett - när någon hamnade i missbruk, när någon blev av med jobbet, när det gick snett för ett barn. När vi gick över till asylsystemet ändrade vi inte detta.
Nu var socialtjänsten tvungen att träda in varje gång. Det här var så att säga starten för svensk integrationspolitik. Det blev kommunernas ansvar att integrera. Och som vi vet är socialtjänsten väldigt duktig på sociala frågor men kanske inte så himla duktig på arbetsmarknadsfrågor. Det här levde vi med ända fram till 2010.
Vi levde med en 30 år gammal felaktig analys: att de som kommer hit i grund och botten är arbetskraftsinvandrare som socialen ska träda in för vid behov. Det hade extremt destruktiva effekter på integrationen. När man tittar på de grupper som kom hit på 80- och 90-talen ser man att det gick fruktansvärt dåligt för dem, vilket är mycket märkligt med tanke på att det var extremt starka grupper.
I de iranska och irakiska grupper som kom hit hade man utbildningsnivåer som vi bara kan drömma om i dag. För motsvarande kohorter som hamnade i andra länder gick det avsevärt mycket bättre än för dem som hamnade i Sverige. Trots att vi var öppna och toleranta var det någonting som var fel i vårt system.
När vi gjorde etableringsreformen 2010 byggde den återigen på en felaktig eller egentligen utdaterad analys: att det i stor utsträckning är stora grupper med väldigt god utbildningsbakgrund som kommer hit. De behöver få till ett cv och pushas ut på arbetsmarknaden. Medan den här reformen tog form hann omvärlden förändras.
Vad som skedde var att det kom grupper som Sverige aldrig hade varit med om tidigare. Det var väldigt stora grupper av människor med väldigt svag utbildningsbakgrund. Här hängde inte systemet med. Det här hade Arbetsförmedlingen ingen erfarenhet av att hantera. Arbetsförmedlingen har inte den specifika kompetens som krävs för att alfabetisera människor.
Arbetsförmedlingen har inte de verktyg som krävs för att till exempel få ut människor ur ganska patriarkala hemförhållanden där det förväntas av dem att de ska ta hand om barn samtidigt som man försöker aktivera dem på arbetsmarknaden. Det är utmaningen i dag: Vi måste göra en ny analys. Det kommer stora grupper med väldigt svag utbildningsbakgrund, som behöver få tillgång till utbildning.
De behöver genomgå den skolundervisning som vi här i Sverige avkräver våra egna barn - av omtanke om dem. Varför ska de krav vi av omtanke ställer på våra barn, till exempel att alla ska gå färdigt grundskolan, upphöra bara för att någon kommer hit som lite äldre?
Det är ju samma kunskaper som behövs för att fungera i ett samhälle - för att kunna läsa lokaltidningen, göra ett skolval, informera sig och vara en delaktig medborgare. Även om vi i detta betänkande inte har någon motion i frågan är det här en resa som vårt parti är mitt i att göra och slutsatser och förslag som vi är mitt i att dra och lägga fram.
Jag vill i alla fall avisera det i denna debatt. Vi går fram med skolplikt och utbildningsplikt för nyanlända som inte har grundskola. Det är extremt viktigt. Detsamma gäller bostäder. Bostadssituationen är väldigt svår i dag. Där det finns jobb finns det inte bostäder, och där det inte finns bostäder är man nästan minst benägen att bygga.
Det skapar såklart en oerhört destruktiv situation. Vi kan sitta här i kammaren och optimera de här systemen så mycket som möjligt och skapa den perfekta mottagningsmaskinen. Men det spelar ingen roll om människor bor sju personer i en tvåa i ett fjärdehandsboende.
Hur ska ungdomar kunna göra den klassresa, den integrationsresa, som behövs om de inte har ett rum att studera i fred i eller ordnade hemförhållanden? Då ska vi inte bli chockerade när folk hamnar på gatan. Det blir social oro när ungdomar inte har en stabil tillvaro. Här kommer också frågan om legitimitet in.
Vad är legitimiteten i det svenska mottagandet, i själva migrationsfrågan som kanske inte diskuteras här? Legitimiteten i att Sverige har en generös asylpolitik bygger ju på att vi erbjuder livschanser som annars hade varit omöjliga.
Om vi finner oss i en situation där segregationen ökar, där utanförskapet ökar, där arbetslösheten ökar, där allt fler grupper utestängs från de här möjligheterna och där det endast är tak över huvudet och kalorier för dagen som det svenska mottagandet innebär, då får helt plötsligt den andra sidan rätt.
Då får plötsligt invandringsmotståndet rätt, för det är långt mycket billigare att ge kalorier för dagen och tak över huvudet i Jordanien eller i Syrien. Det svenska mottagandets legitimitet bygger på att erbjuda livschanser som annars hade varit omöjliga. Det är därför det är väldigt viktigt.
Jag hoppas på en konstruktiv debatt och yrkar därmed bifall till Alliansens gemensamma reservation.