KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Den här regeringen hastar inte fram skolreformer. Ibland har vi fått kritik för att inte ha infört gymnasiereformen så som det var tänkt. Vi sköt ju på den ytterligare ett år. Det gjorde vi i en dialog med kommunerna och med skolorna och rektorerna som ville ha mer tid för implementeringen. Skoldebatter är kul. Ibland får vi kritik för att vi inte gör någonting. Ibland får vi kritik för att vi skjuter på genomförandet.
Men i sak, när det gäller lärarlegitimationsförslagets fulla genomslagskraft - den 1 juli 2015 - är det inga förändringar. Från och med den 1 juli 2015 gäller att man ska ha lärarlegitimation, lärarexamen och ämnesbehörighet, för rätt skolnivå, för att kunna verka tills vidare.
Det är det tekniska, övergångsperioden fram till år 2015, som vi egentligen skjuter på. Nej, naturligtvis är vi inte nöjda.
Hur kan man vara nöjd om man inser att myndigheten själv konstaterar att de inte haft rätt databas, att det varit en ökad tillströmning - att nästan dubbelt så många i lärarkåren sökt - att man skickar in papperskopior i stället för att skicka e-post och att Rikspolisstyrelsen och alla möjliga andra myndigheter måste anlitas som stöd och hjälp för Skolverket? Den bedömning man gjorde höll inte ett halvår senare.
Det är där man har justerat, från drygt 60 miljoner till 128 miljoner och från ett införande den 1 juli i år till att det skjuts drygt ett år framåt. Jag tycker att vi har varit ödmjuka. Vi har lyssnat och försökt ge Skolverket, som ändå är den myndighet som ska genomföra det här, bra förutsättningar.
Glöm inte i denna debatt att ingen från de rödgröna partierna går in i frågan om arbetsgivarnas, kommunernas, ansvar som viktiga beståndsdelar i denna reform! Fortbildning och kartläggning - allt detta - skulle påskynda reformen ännu mer, men man tar inte sitt ansvar där.
Roger Haddad (L):
Det var många frågor, men jag ska fokusera på det absolut viktigaste. Vi anser att en bra gymnasieskola och en bra grundskola förebygger behovet av att använda vuxenutbildningens resurser i efterhand. Det konstateras i betänkandet och i rapporter att tillströmningen direkt från gymnasiet till vuxenutbildningen sker på grund av arbetsmarknadsläget, men tyvärr också på grund av att många saknar slutbetyg eller inte har fullständiga betyg från gymnasiet.
Då måste man komplettera och läsa om, och vissa kommuner tillåter fortfarande så kallad konkurrenskomplettering, men då tar man ut en liten avgift. Jag vill att man helst lämnar gymnasieskolan. Därför har vi gjort om gymnasieskolan, och den nya trädde i kraft hösten 2011. Där har vi yrkesutbildningar, studieförberedande utbildningar och lärlingsutbildningar.
Folkpartiet talar nu även om andra lösningar - kortare yrkeskurser - för att det ska finnas fler breda in- och utgångar. När Socialdemokraterna styrde var det mycket lätt att komma in på gymnasieskolan, men det var mycket svårt att lämna gymnasieskolan. Många gick direkt till Arbetsförmedlingen eller till vuxenutbildningen.
Därmed går mycket pengar från kommunernas budget till att lappa och laga, inte bara inom vuxenutbildningen utan inom arbetsmarknadspolitiska insatser som vi inte ens nämner här. Det tar mycket pengar från kommunernas budgetar. Har man bara en stor kommunal aktör i fråga om sfi som aldrig utsätts för konkurrens och som de lokala politikerna knappt ställer några krav på i fråga om genomströmning och resultat utmanas den inte.
Man vet inte hur den enda verksamheten står sig. Jag förordar en kvalitetsupphandling om man inte vill ha en konkurrensupphandling där man kan mäta flexibilitet, alternativa pedagogiska upplägg och naturligtvis kvalitet.
Roger Haddad (L):
Jag kan börja med den sista frågan. Statsrådet Nyamko Sabuni bedömde att dimensioneringen just nu är på en bra nivå. Hon uttryckte vikten av att inte bygga ut yrkeshögskolan i alldeles för snabb takt för att upprätthålla kvaliteten.
Men hon sade också att regeringen följer detta och att om det skulle uppstå ett mycket stort behov av mer resurser till just detta ändamål har denna regering visat att oavsett om det har gällt vuxenutbildning, yrkesvux, yrkeshögskolan eller arbetsmarknadspolitiska insatser har man anpassat behovet efter behov och arbetsmarknadsläge.
Jag tycker att det var ett positivt svar från statsrådet Nyamko Sabuni. När det gäller den första frågan om att vara färdig efter gymnasiet undrar jag: Hur ser ni på gymnasieskolan egentligen? Det kan inte vara bara tre bra och mysiga år, utan gymnasieskolan har uppdraget att bland annat utbilda ungdomar till vidare studier eller utbilda ungdomar till att bli anställbara.
Jag har aldrig hört någon socialdemokrat som har sagt att detta inte är gymnasieskolans uppdrag utan att man kan gå där och ha lite trevligt och läsa någon kurs. Det är klart att majoriteten av ungdomarna vill gå i gymnasieskolan och vet vad de vill och är mycket engagerade.
Men det finns många ungdomar som tyvärr inte tar till vara den tid som de har under dessa tre år, eller fyra år på grund av problem med genomströmningstider i många kommuner beroende på felval, skolbyten och hopp mellan IV-programmet och nationella program. När de kommer ut från gymnasieskolan när de har fyllt 19 eller 20 år är det inte ovanligt, Gunilla Svantorp, att de söker sig till vuxenutbildningen och konkurrerar om samma resurser som finns för övriga i samhället.
Roger Haddad (L):
Det gör jag absolut. Flera av oss är aktiva skolpolitiker sedan många år. När jag har lyssnat på flera ärendedebatter och interpellationsdebatter oavsett utskott landar man på utbildningen och skolan som grund och plattform för kommande arbetsliv och möjligheter. Det är därför som vi genomför dessa reformer. Miljöpartiet har inte ingått i någon regering men har stött regeringar som under många år har haft den gymnasieskola som vi nu lämnar.
Det skulle vara högskolebehörighet, man teoretiserade yrkesprogrammen, karaktärsämnena på yrkesprogrammen teoretiserades, och man hade inga bra kvalitetskrav och uppföljningar i fråga om IV-programmet, som vi gör om. Företrädare för alla politiska partier som är insatta säger också i denna talarstol att en av de viktigaste förklaringarna till den höga ungdomsarbetslösheten är just utbildningssystemet.
Det känns lite konstigt när man hör argumenten från dem som vill vrida tillbaka klockan och gå tillbaka till det som vi hade tidigare. Vi vill inte gå tillbaka till den gamla gymnasieskolan. Kommunerna satsar på vuxenutbildning, staten satsar på vuxenutbildning och regeringen satsade på yrkesvux med en topp 2010. Det var helt rätt, för då var efterfrågan väldigt akut. Sedan har det blivit lite ljusare på arbetsmarknaden. Då får man justera ned det här.
Regeringen, Folkpartiet och Alliansen har visat att man kan anpassa behovet efter arbetsmarknadssituationen.
Roger Haddad (L):
Jag gillar inte när folk påstår att jag är nöjd, för jag är inte nöjd. Jag har aldrig påstått det. Jag har sagt i samtliga interpellationsdebatter tidigare att vi har en stor utmaning när det gäller arbetslösheten. Det är ett stort problem. Vi har också haft stora problem med utbildningssystemet. Man pratar om ungdomsarbetslösheten. Jag har erfarenhet från kommunalpolitiken. Vi vet att 40 procent är heltidsstuderande.
Men om man nu tar ungdomsarbetslösheten som exempel måste man titta igenom vad de har för behov, hur många som behöver komplettera för att få ett slutbetyg och hur många som har läst ett program men i alla fall söker sig in på vuxenutbildningen. Många kommuner, inte minst de större kommuner som har ekonomiska möjligheter, prioriterar och tar sitt ansvar oavsett vad staten gör eller inte gör, och det tycker jag är bra. Det ska vi uppmuntra.
Jag glömde i tidigare inlägg uppmana Gunilla Svantorp att ringa sina kolleger Ilmar Reepalu i Malmö och Lena Båstad i Örebro och tala om hur viktigt det är att även kommunerna tar sitt ansvar. Det har vi gjort i Västerås, som jag kommer från, både när Alliansen styrde och nu när de rödgröna styr. Man tar ett lokalt ansvar. Man kan inte enbart förlita sig på att staten ska gå in när som helst och hur som helst.
Men utifrån den profil som den här regeringen har, med fokus på utbildning och arbete, är det helt klart att jag inte skäms över de insatser som görs. Sedan kan vi alla i olika partier tycka att yrkeshögskolan borde få mer pengar eller att universiteten borde få mer pengar. Alla vill ha mer pengar. Men just kampen mot arbetslösheten förenar oss alla allianspartier. Det är jag trygg med.
Roger Haddad (L):
Jag har två frågor till Vänsterpartiets Rossana Dinamarca.
Den första frågan gäller varför en enskild, till exempel med en sfi-peng, inte själv kan få bestämma om man vill läsa på kommunala komvux, Liber, Hermods, Miroi eller kanske en folkhögskola som LO eller ABF driver om de har en bra inriktning inom omsorgen eller på ingenjörssidan på lägre nivå som man attraheras av.
Den andra frågan gäller kommunernas ansvar. Vad vill du säga till kommunalråden, oavsett partifärg på styret, när de drar ned? Du ser att den och den kommunen ska göra neddragningar. Vad säger du till de kommunalråden? Har de inget ansvar för den kommunala vuxenutbildningen för de egna invånarna?
Roger Haddad (L):
Jag kan garantera Rossana Dinamarca och Vänsterpartiet att det finns både urusla kommunala äldreboenden och kommunala skolor, precis som det finns alternativa driftsformer som inte håller kvaliteten. Det är det som är problemet, inte att en äldre farbror får bo på Oxbackens servicehus eller ett annat alternativ i Västerås. Kvaliteten och de lokala politikernas ansvar och uppföljning är utmaningen.
När det gäller sfi finns det faktiskt kommuner som har slutit avtal med folkhögskolor. Folkpartiet har absolut ingenting emot det. Men det ska ställas höga kvalitetskrav. Det ska finnas en rektor som har mandat att fatta beslut när det gäller betygen.
Min erfarenhet är att om man inte vill upphandla enligt en peng utan med kvalitetskonkurrens kan man få olika inriktningar, för ibland vill inte kommunen erbjuda distansstudier eller kvällsstudier. Det finns faktiskt vuxenstuderande som skulle behöva det, till exempel en frisör som kanske vill sadla om och bli elektriker men inte har någon möjlighet att gå till Lernia dagtid. Då kan han eller hon läsa på distans från sitt kontor eller hemifrån.
Det tycker jag är positivt. Jag förstår inte varför Vänsterpartiet vill strypa detta förslag. Det har inte kommit något än, men det utreds en sfi-pengsmodell. Ta till exempel Västmanland. Mindre kommuner utanför Västerås - Hallstahammar, Surahammar - har inte en chans. De har inte råd att bygga upp egna vuxenutbildningsverksamheter. Deras nyanlända skulle behöva en sfi-peng som de kan ta med sig och åka 45 minuter till Västerås för att ta del av hela det utbudet.
Varför vill du förvägra dem denna möjlighet?
Roger Haddad (L):
Det är väldigt intressant att lyssna på den önskelista som några socialdemokratiska debattörer tar upp här. När vi tittar på Sveriges 290 kommuner kan vi helt klart konstatera att vissa kommuner satsar en hel del på it och digitalisering. Jag har själv fått frågan när jag var kommunalråd i Västerås: Ska vi inte satsa på datorerna? Vi måste fråga rektorerna ute på varje skola hur de använder sin budget. Det måste de få bestämma.
Det kan inte jag som lokal skolpolitiker göra. Vi tar också del av statsrådets svar, att staten kommer, dels i ämnesplanen, dels också i lärarutbildningen, att ställa vissa krav på kompetens och så att säga skolans utbud. Smarta kommuner satsar inte bara på datorer till elever utan även på sina medarbetare, lärarna.
Däremot tycker jag att vi ibland kanske överdriver bristen på it-kompetens bland svenska ungdomar. Jag tror att den ligger väldigt högt internationellt sett. Sedan kan man alltid diskutera om man ska ha en egen dator på exakt varenda skola. Vi är politiker och vi håller på med prioriteringar. Det finns, tror jag, en hel del andra saker som man skulle vilja satsa på när det gäller skolans resultat och kvaliteten i undervisningen i landets 290 kommuner.
Jag tycker och jag hoppas att också Socialdemokraterna tycker att det är viktigt att vi satsar på lärarkompetensfrågan, fast det egentligen är ett kommunalt huvudmannaskap. Vi satsar indirekt via karriärstegen på att försöka få upp lärarlönerna. Det är inte statens ansvar. Prioritera gärna! Eller: Vad ska vi prioritera bort om vi även ska lägga till detta?
Min absolut sista fråga, fru talman: Är det verkligen riksdagen, riksdagsledamöterna här i kammaren, och regeringen som ska diktera vilka instrument och metoder man ska använda i det enskilda klassrummet? Jag tycker inte det.
Roger Haddad (L):
Uppenbarligen har Socialdemokraterna glömt bort det förhastade beslutet i den här kammaren för 20 år sedan att kommunalisera skolan. Man har totalt kommit bort från att det är kommunerna som är ytterst ansvariga för skolväsendet och att de satsningar som ytterst behöver göras är kommunernas ansvar. Vi har försökt redovisa att det finns andra utmaningar som är viktiga för oss politiker. Men politik är också att prioritera - vi kan inte satsa på allting.
Jag ställde en fråga till Monica Green och hennes partikolleger eftersom det lät som att det inte bara är fråga om ett dokument och en strategi. Om vi nu ska anta en it-strategi antar jag att Monica Green efterfrågar även pengar för att den ska få fullt genomslag i hela landet. Eller ska vi bara ta ett dokument och lägga över detta på landets 290 kommuner? De skulle säkert vilja ha mer statliga pengar.
Då har vi från regeringens och regeringspartiernas sida räknat upp satsningar på lärarkompetensen. Vi har stora kunskapsproblem i svensk skola, och jag tycker personligen att det är viktigare att vi satsar på svenska, matematik och så vidare. Lärarlönerna har nämnts indirekt. Men vi har också matematiksatsningen. Ska vi ta bort miljardsatsningen på matematik och satsa på it-strategin i stället? Jag vet inte.
Eller har ni nya pengar som jag inte känner till? Jag tycker att det är viktigt att vi är tydliga. Det är skolan och rektorn som ska besluta om den här typen av insatser. Vi ligger bra till, och i en skolpolitisk budget måste man både lokalt och på nationell nivå prioritera vad som är absolut viktigast. Där är den största utmaningen nu, upplever i alla fall jag, inte just it utan kunskapsresultaten och ämneskompetensen bland lärarna.
Roger Haddad (L):
Jag vill tacka Esabelle Dingizian för interpellationen. Kopplingen mellan skola och arbetsliv är en viktig fråga. Anledningen till att jag valde att anmäla mig till debatten är att det blir otydligt vad Miljöpartiet egentligen tycker i denna fråga. Det är synd att Dingizian inte erkänner de brister som fanns i den gamla gymnasieskolan. Ingenting säger Esabelle Dingizian om detta.
Det finns en orsak till att regeringen och riksdagen har fattat beslut om den nya gymnasieskolan. Den största kritiken riktades just mot att det var för lite relevans och koppling mellan utbildning och arbetsliv. På 90-talet, när den första stora gymnasiereformen genomfördes, höll man arbetslivet utanför gymnasieskolan. Detta skulle den professionella lärarkåren sköta själv. I efterhand har vi sett att det inte räckt.
Jag har fått tag i en debattartikel som är undertecknad av Mikaela Valtersson och Peter Eriksson, två tidigare toppolitiker i MP. Där framgår att man i första förhandlingen om skollagen med den dåvarande socialdemokratiska regeringen tog avstånd från mer centralstyrning och detaljreglering och slogs för ökad frihet för varje lokal rektor och lärare att individanpassa skolan på lokal nivå.
Detta skulle inte regleras i den nationella skollagstiftningen. Det är precis detta som Esabelle Dingizian i dag verkar efterfråga, utan att tala om och erkänna att den nya gymnasieskolan faktiskt kommer att bidra till bättre kontakt, inte minst genom lärlingsutbildningarna och yrkesutbildningarna. Eller menar Esabelle Dingizian och Miljöpartiet att det med den nya gymnasieskolan, som Folkpartiet och regeringen nu inför, blir mindre kontakter med näringslivet?
Var det bättre förr? Herr talman! Avslutningsvis vänder jag mig till statsrådet Björklund. När det gäller kvaliteten i det arbetsplatsförlagda lärandet vill jag nämna att Skolinspektionen nyligen har kommit med en kritisk rapport där man har granskat detta. Jag tycker att den nya Skolinspektionen är bra. Det ligger i trovärdigheten att upprätthålla en kvalitativt god gymnasieskola att man också följer Skolinspektionens rekommendationer.
Jag vill gärna ha en kommentar från utbildningsministern om just Skolinspektionen och att man där har upptäckt att det fortfarande förekommer att lärlingselever inte får komma ut i praktik. Jag vill gärna ha en kommentar om detta.
Roger Haddad (L):
Jag är fortfarande intresserad av hur Esabelle Dingizian kunde komma fram till - jag hörde det tydligt i anförandet - att hon är orolig för de reformer som regeringen genomför.
Miljöpartiet talar gärna om ungdomsarbetslösheten, men ni erkänner inte att den gymnasieskola som ni förespråkade ända fram till valrörelsen 2006, och precis som utbildningsminister Jan Björklund här förtydligar är ni fortfarande för principen att alla ska bli högskolebehöriga. Nu har vi två tre tydliga inriktningar på gymnasiet.
Detta kommer i mycket att påverka hur lärarkåren och eleverna lägger upp undervisningen i grundskolan. Förut hade vi tyvärr en treämnesskola, för det räckte med matematik, svenska och engelska för att komma in på vilket nationellt program som helst. I min hemkommun Västerås bidrog Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet till att ta bort dessa tre ämneskrav, så att man kunde komma in på gymnasiet med 0 poäng.
Det är detta som är förklaringen till avhoppen, och det är också en viktig förklaring till den höga ungdomsarbetslösheten. Min fråga kvarstår. Esabelle Dingizian efterfrågar viktiga saker, nämligen mer koppling till arbetslivet och mer aktualitet och relevans i utbildningssystemet.
Blir det mindre praktiska inslag, karaktärsämnen och yrkesämnen med regeringens och Alliansens gymnasiereform? Var det bättre förr, Esabelle Dingizian? Jag skulle uppskatta ett ärligt svar.
Roger Haddad (L):
Det är en väldigt viktig debatt vi har här om yrkesvux och konjunkturläget. Det är den interpellationsdebatten jag har anmält mig till. När man lyssnar på Socialdemokraterna kan det låta lite grann som att ju fler som är inskrivna i vuxenutbildningen desto bättre. På ett sätt kan man tycka att staten ska ta ett större ansvar och se till att fler personer antas till den kommunala vuxenutbildningen, men jag tycker att det är viktigt att borra i och titta på vilka personer det handlar om och hur målgruppen ser ut.
Är det alltid positivt att antalet personer i vuxenutbildningen ökar? Vuxenutbildningen används av en del för att sadla om. Man kanske har jobbat som barnskötare, men sedan finns det för många barnskötare i vissa kommuner samtidigt som det efterfrågas fler personer i vård- och omsorgssektorn, och då kanske man vill sadla om. Då är vuxenutbildning ett viktigt komplement.
Eller så har man kanske varit arbetslös ett tag och har helt enkelt inte någon utbildning men vill nå gymnasiekompetens, vilket många arbetsgivare ställer krav på, och då kan vuxenutbildning också vara en väg att gå. Den absolut viktigaste orsaken i alldeles för många kommuner är dock den utslagningsmaskin som den socialdemokratiska gymnasieskolan har varit, inte minst på de yrkesinriktade programmen.
Då kan man tycka att vi använder resurserna lite fel här i samhället, att för många miljoner i landets kommuner går till att lappa och laga bristfälliga gymnasieutbildningar i den kommunala eller fristående gymnasieskolan.
Jag tycker därför att de reformer som nu är på väg att sjösättas med den nya gymnasieskolan, där vi får tydligare lärlings- och yrkesutbildningar, är ett sätt att se till att fler ungdomar faktiskt lämnar gymnasiet med rätt utbildning, precis som statsrådet också anger i sitt svar. Med tanke på konjunkturen tycker jag även att det är rätt prioriteringar som sker när det gäller vuxenutbildningar och yrkesvux.
Tittar vi historiskt ser vi att vi började med runt 270-300 miljoner kronor 2009 för att under 2010, när det var väldigt tufft på arbetsmarknaden, vara uppe i nästan 1,2 miljarder som fördelades enbart till yrkesvux. Jag tycker alltså inte att det är fel att man anpassar yrkesvuxsatsningen både efter de behov som finns och efter konjunkturen.
Eftersom Gunilla Svantorp särskilt lyfter upp ungdomsarbetslösheten vill jag till sist ändå peka på att regeringen också har tittat på arbetsgivaravgifter när det gäller ungdomar. Vi har också förstärkt arbetsförmedlingarna nu när det börjar bli lite skakigt på arbetsmarknaden.
Det tycker jag också är viktigt att notera.
Roger Haddad (L):
Vi är inte nöjda med den nuvarande situationen. Jag har deltagit i ett antal interpellationsdebatter om ungdomsarbetslösheten, och varje gång får jag påminna om att ungdomsarbetslösheten är ett stort problem i Sverige. Likväl måste jag samtidigt få säga att 40 procent av ungdomarna heltidsstuderar. De går i gymnasieskolan. Jag satt för ett tag sedan med i en grupp med 35 arbetslösa ungdomar i Västerås.
Många hade sökt sig till Arbetsförmedlingen, men alla ville inte söka arbetsmarknadshjälp på heltid utan ville ha deltid och timanställningar. Det finns alltså olika behov. Statsrådet Sabuni har bland annat pekat på lärlingssatsningarna inom vuxenutbildningarna och på satsningen på målgruppen 20-24 år för att ungdomar ska kunna komplettera sin gymnasieutbildning. Det tycker jag är bra, och det verkar som om Gunilla Svantorp och jag är överens där.
När det gäller gymnasieskolan vill jag säga att den nuvarande regeringen, där Folkpartiet har ansvar för utbildningsfrågorna, sjösatte sin gymnasiereform hösten 2011, alltså för ett drygt halvår sedan. Fram till dess gällde den gamla gymnasieskolan, den gamla gymnasiestrukturen med 16 treåriga nationella program, samtliga med krav på högskolebehörighet.
Det har resulterat i att så många ungdomar tvingats söka upp Arbetsförmedlingen eller, för den delen, den kommunala vuxenutbildningen. Jag vill inte missuppfattas. Det är bra att man utbildar sig, det är bra att man förkovrar sig, men det är synd att våra vuxenutbildningspengar ska gå till att lappa och laga gymnasieskolans utbildningar i stället för att användas till att erbjuda yrkesutbildningar för att möta arbetsmarknadens behov. Det finns olika exempel som Gunilla Svantorp också nämnde.
Kungsörs kommun i Västmanland skulle inte ha kunnat erbjuda vuxenutbildning utan yrkesvux medan vi i Västerås har både och. Det gäller, utöver statens insatser, att de kommunala politikerna tar sitt ansvar.