KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Låt mig börja med Ameer Sachet och att han förra gången sade att antalet kommuner med bostadsbrist har fördubblats. Det stämmer. När ni började den förra mandatperioden 2002 - det var då Mona Sahlin blev samhällsbyggnadsminister, har jag för mig - var det 60 kommuner som anmälde att de hade bostadsbrist.
När ni lämnade ifrån er regeringsmakten 2006 var det 122 kommuner som hade bostadsbrist. Jag tycker att det är lite förmätet att ni framträder som om ni har de verkliga lösningarna på problemen. Ni har regerat i Sverige i tolv år.
Carina Moberg och Maryam Yazdanfar säger att det är 1 eller 1,1 miljon unga människor som nu väntar på bostäder. Då frågar jag: När får de bostäder med Socialdemokraternas politik?
Det låter på er som om ni har subventioner nästa år för att lösa bostadsbristen för de ungdomar som nu är flyktingar i sin egen hembygd. Vet ni vad det skulle kosta? Ca 200 miljarder kronor skulle ni ha i er budget om ni skulle kunna framträda med den frimodighet som jag tycker är så klädsam.
Det hade alltså behövts lite mer än de 400 miljoner som ursprungligen fanns. Nu vet jag att ni har lagt till ytterligare 1 miljard. Nu frågar jag: Hur många nya bostäder kan ni subventionera fram med de pengar som ni nu har anslagit? För att vi ska få någon uppfattning om proportionerna undrar jag: Vad kan väljarna förvänta sig? Vad kan de som står i Stockholms bostadskö förvänta sig? Hur många betar ni av i Stockholms bostadskö med er politik?
Vi har facit. Carina Moberg sade att det under den förra mandatperioden byggdes 120 000 bostäder i Sverige. Lägger vi till också 2007 byggdes det 2002-2007 i Sverige 182 000 bostäder. Är vi i Sverige nordiska mästare i bostadsbyggande med Socialdemokraterna vid styret? Nej, jag vet inte om det säger er något.
Men under samma period byggdes det i Danmark och Finland, som har drygt hälften så stor befolkning, 206 000 bostäder utan er politik. Hur bra är en sådan politik för dem står i bostadskö i Sverige? I Norge byggdes det 214 000 bostäder, och Norge har ungefär fyra och en halv miljon invånare.
Jag tycker att de recept som ni skriver ut kanske inte har fått den remarkabla effekt som man skulle kunna tro när man lyssnar till dessa inspel. Bostadsbyggandet är bedrövligt för närvarande. Jag håller med om det. Men det är ändå inte sämre än under er period, trots att vi nu har lågkonjunktur och finansoro.
Om vi tittar på Boverkets prognoser framgår det att man räknar med att det kommer att påbörjas 25 500-26 000 bostäder i år och nästa år. Det är bedrövligt, men jag vågar tyvärr ändå inte utesluta att det blir sämre siffror när vi gör ett bokslut. Men dessa bedrövliga siffror för bostadsbyggandet är tragiskt nog hyggliga med svenska mått mätt och faktiskt något bättre än de var 2002 och 2003. Hur ser ni på detta mina vänner?
Mats Odell (KD):
Den här debatten har vi haft många gånger, så vi kan varandras frågor och varandras svar så här dags. Det är egentligen två olika koncept som står mot varandra. Socialdemokraterna hade regeringsmakten under de sista tolv åren före valet 2006, och vi har kunnat avläsa detta. Börje Vestlund delar ut ett gott betyg till sig själv för att 60 kommuner blev 122 kommuner. Det var bara naturligt.
Man bodde ändå ganska bra i miljonprogrammets bostäder och trivdes gott där - ända till efter valet, såvitt jag förstår, då man plötsligt insåg att där kan man inte bo kvar. Nu behövs det nya bostäder. Jag tror inte, Börje Vestlund, att det där känns riktigt genuint. Man kan titta på de länder som har subventioner, något som Sverige verkligen är en exponent för.
Man kan man inte säga att de har lyckats bättre, att det har byggts fler bostäder via subventioner. Det finns ganska många bevis på att det både blir fler bostäder och är lättare att hitta en bostad, också i attraktiva lägen, i länder som har en annan typ av bostadspolitik som inte bygger på subventioner utan på att det skapas bästa möjliga förutsättningar för att investera i och förvalta hyresrätter.
Interpellanterna vet mycket väl att ett arbete för närvarande pågår med att se över frågan.
Vi har en utredning som har varit ute på remiss, och vi har en dialog med hyresgäströrelsen, med Sabo och med ägarna och också med Sveriges Kommuner och Landsting och med Fastighetsägarna för att hitta ett koncept som bättre skulle kunna svara upp mot tidens krav just för att vi ska kunna få fler hyresrätter byggda och fler som vill behålla dem, alltså att man inte så fort som möjligt vill sälja lägenheterna till sina hyresgäster så att lägenheterna blir bostadsrätter.
Jag tror att något av det viktigaste vi kan göra är att försöka hitta en över blockgränsen långsiktigt hållbar lösning så att vi kan få fler som vill investera i och förvalta hyresrätter.
Mats Odell (KD):
Sylvia Lindgren har frågat mig vilka initiativ jag och regeringen avser att ta för att minska boendesegregationen och bostadsbristen. Både när det gäller boendesegregationen och när det gäller bostadsbristen handlar det om mångåriga processer. Socialdemokraterna har varit i regeringsställning under långa perioder, senast 1994-2006, och jag kan inte utläsa av någon statistik eller några rapporter att bostadsbristen eller bostadssegregationen minskat under denna period, tvärtom.
Under denna tid byggdes köerna ut, och segregationen ökade. Ett konkret exempel är stadsdelen Husby på norra Järvafältet. Där var antalet invånare med svensk bakgrund år 1990 något fler än de med utländsk bakgrund, drygt 5 000. År 2000 var antalet invånare med utländsk bakgrund drygt 8 000 och de med svensk bakgrund drygt 2 000. Interpellanten utgår från situationen i Stockholms stad med ombildningar av allmännyttan.
Här vill jag vara noga med att påpeka att hur kommunen hanterar allmännyttan är ett kommunalt ansvar. På regeringens initiativ upphörde tillståndsplikten vid försäljning av bostadsfastigheter ägda av kommunala bostadsföretag - den så kallade stopplagen - den 1 juli 2007.
Anledningen till regeringens åtgärd var att det är kommunerna som har bostadsförsörjningsansvaret och att de således själva bör bestämma över sina kommunala bostadsföretag och tillsammans med hyresgästerna ha makten över boendet. Stockholms stads stimulanspaket som presenterades förra veckan förvissar oss om att kommunen bedriver en långsiktig och ansvarsfull bostadspolitik.
De intäkter som genererats av bostadsbolagens ombildningar kommer nu att användas till stimulans av bostadsbyggande samt till underhåll av stadens bostäder, främst i ytterstaden. Alliansregeringens långsiktiga strategi för att förebygga bostadsbrist har varit att skapa långsiktigt stabila villkor på bostadsmarknaden. Utanförskap och bostadssegregation handlar till stor del om tillgången till arbete.
Hög sysselsättning är en hörnsten i alliansregeringens politik. Först genom egen försörjning öppnas dörren till valfrihet på bostadsmarknaden. En blandning av boendeformer kan skapa ökad mångfald och integration i våra bostadsområden. På sikt kan ägarlägenheter bli ett viktigt instrument för att både öka valfriheten och skapa mångfald på bostadsmarknaden.
Detta är en valfrihetsreform som kan bidra till att minska segregationen och skapa förutsättningar för en bättre balans och större attraktion i dagens socialt utsatta bostadsområden. I övrigt vill jag hänvisa till regeringens skrivelse Egenmakt mot utanförskap - regeringens strategi för integration .
För att komma till rätta med problemen och obalanserna på dagens hyresbostadsmarknad har utredningen om allmännyttans villkor lagt fram ett antal förslag. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling och bereds nu inom Regeringskansliet tillsammans med de yttranden som inkommit.
Mats Odell (KD):
Låt mig börja med frågan som Lennart Pettersson ställer.
Jag har sett väldigt lyckade sådana lokaler eller, som de kallas för, bokaler i Malmö, där MKB mitt inne i Rosengårdsområdet har byggt ut de vanliga bostadshusen med lokaler för hantverk, butik eller mindre industri kombinerade med bostäder.
Såvitt jag har hört har det varit väldigt lyckat. Det har gjort att man har fått ett större liv, att flera människor finns på dagtid i området. Man har också kunnat erbjuda dem som bor där möjligheten att utöva olika typer av företagsamhet i sitt eget närområde. Det tycker jag är ett väldigt bra exempel.
Jag har länge bott i en bostadsrättsförening där det finns souterränglokaler med en mängd olika små butiker, elfirmor och andra mindre företag i själva bostadsområdet. Så de möjligheterna tror jag finns.
Jag vill återkomma till Sylvia Lindgrens fråga till mig, vilka initiativ jag och regeringen tänker vidta för att minska bostadssegregationen och bostadsbristen. Vi har diskuterat ganska många gånger här detta med ägarlägenheter.
Vi kan tänka oss ett område som är segregerat på ett sätt som gör att de som bor där och vi som politiker känner att vi här borde göra en insats för att förbättra, att det inte ska vara ett genomgångsområde där man flyttar in och sedan snabbt flyttar ut.
Det här har jag diskuterat med allmännyttiga bostadsföretag, Sabos olika medlemsföretag, och jag har varit ute runt om i landet och tittat på sådana områden. En ganska vanlig uppfattning är att det inte skulle vara bra att bryta sönder dem och bilda bostadsrättsföreningar.
Anledningen är helt enkelt att det skulle bli svaga bostadsrättsföreningar med stora fastigheter som har ett stort underhållsbehov. Snarare vill man att bostadsföretaget omvandlar till ägarlägenheter och sedan hyr ut dem fortsatt med hyresrätt och låter dem som då vill köpa dem. Det finns ganska många, inte minst de som har kommit nyligen till Sverige, som är vana vid att äga sina lägenheter, ägarlägenheter.
Sverige är ett av de få länder som inte har ägarlägenheter. Många kommunala bostadsföretag, inte alla, och även privata fastighetsägare tror att man skulle kunna få en bättre utveckling om det inte var hundra procent hyresrätter i ett sådant område, utan att det skulle finnas möjligheter, för den som vill, att äga sin bostad.
Samma sak diskuterade vi i en tidigare interpellationsdebatt, att, som det nu visar sig, när människor inte i första hand vill köpa en bostad är det att hyra som ligger närmast till hands, även där ägarlägenheter.
Det finns flera byggföretag i dag som säger att de skulle vilja bygga ägarlägenheter - även fortare än vad den lagstiftningsprocess som pågår i dag ger vid handen, nämligen den 1 maj nästa år - och hyra ut dem med hyresrätt och skapa förutsättningar att köpa för dem som vill. Det är ett initiativ. Jag skulle vara intresserad av att höra hur Sylvia Lindgren ser på detta.
Är Socialdemokraterna helt emot tanken på ägarlägenheter, eller skulle det kunna vara ett sätt att hitta ett koncept som gör det lättare att bryta segregationen?
Mats Odell (KD):
Det är lite skilda synsätt hos Lennart Pettersson och Sylvia Lindgren. Lennart Pettersson tycker att ägarlägenheter är en lösning; Sylvia Lindgren tycker att det är handelsvara, en kommersialisering, ett bekymmer. Till Lennart Pettersson kan jag säga att vi arbetar med att så fort som möjligt få fram också det andra steget, nämligen att kunna ombilda i befintliga bestånd.
Jag kan inte säga när det är möjligt att gå i land med detta. Det är ett stort tryck på de lagstiftningsprojekt vi håller på med. Det är mycket som ändras när det kommer en ny regering som har lite andra tankar än den tidigare regeringen. Det är en stor press på hela utredningsmaskineriet och på departementen. Men detta kommer absolut att ligga på regeringens bord framöver. Jag kan dock inte säga exakt när.
Sylvia Lindgren var inne på kommersialisering, bostad som handelsvara och marknadskrafterna. Vad är då marknadskrafterna? Det gjordes en utredning som beställdes av Skanska. Jag minns inte vilket opinionsinstitut det var - kanske Sifo eller Synovate - men resultatet redovisades på någon dag som handlade om ungdomsboende.
Närmare 90 procent av de tillfrågade ungdomarna i vanliga ungdomsåldrar sade att de helst skulle vilja äga sin bostad. Är det marknadskrafterna? Det är väl egentligen vi alla. Efterfrågar man en bostadsrätt eller ett radhus åker man runt och tittar på vad som finns till salu och försöker hitta sitt drömboende.
Det finns en tendens att demonisera möjligheterna att köpa och sälja en bostad. Ska det få förekomma? Hur ska politiken komma in och bestämma över ungdomar som känner att de vill äga sin bostad?
På vilket sätt vill Sylvia Lindgren ta hand om deras situation om de inte själva ska få bestämma om de vill köpa eller sälja? Det skulle vara spännande att höra.
Mats Odell (KD):
Låt mig börja med ett missförstånd som jag tror att Thomas Östros är offer för. Det egna kapitalet är inte marknadsvärderat. Fallande aktiepriser försvårar för ett institut att få in nytt kapital, men kapitalbasen är inte beroende av aktiepriserna. Där har Thomas Östros faktiskt fel. Det här är naturligtvis fullt möjligt att göra obligatoriskt. Det är fullt möjligt. Vi har tittat på det också.
Men vad hjälper det om det höjer bankernas upplåningskostnader? Thomas Östros och Sven-Erik Österberg måste begripa att vi verkligen inte har suttit och tittat på i Europeiska unionen. Sverige har varit drivande tillsammans med ett antal länder, Storbritannien, Tyskland, Frankrike med flera, för att åstadkomma de här förändringarna.
Vi hoppas att EU-länderna nu ska kunna ena sig om att lätta på kraven i garantiprogrammen. Det är faktiskt där som en av skorna klämmer. Det hjälper inte att tvinga in någon i ett program som höjer bolånekostnaderna för de svenska hushållen. Den risken är ganska överhängande som det ser ut i dag. Det tror jag inte någon av oss, ärligt talat, skulle förorda.
Sven-Erik Österberg talar om taktik att skylla på EU. Vi har, som sagt, varit väldigt aktiva. Sverige har varit pådrivande. Det framgår av de kommentarer som kommissionären Neelie Kroes fällde i går på sin presskonferens. Hon pekade just på att Sverige hade varit aktivt på det här området.
Vad det handlar om nu är att arbeta målmedvetet inom Europeiska unionen och se till att de här programmen blir sådana att det underlättar för oss att få ned bolånekostnaden och företagens kostnader för krediter. Men framför allt handlar det om att undersöka förutsättningarna för att kunna öka kreditgivningen. Sverige är ett land med väldigt stora industrier.
Vi har globala industriföretag, men vi har ganska små banker, till skillnad från Island som har väldigt stora banker och väldigt liten industri. Det är en av orsakerna till att så många svenska företag har lånat från banker utomlands. När de nu faller ifrån på olika sätt finns det stora krediter som de svenska bankerna med dagens kapital inte kan ta sig an. Det är en fråga som vi arbetar väldigt intensivt med.
Vi hoppas att också den europeiska nivån ska fortsätta att analysera förutsättningarna för att, om det visar sig nödvändigt, kunna ge sådana kapitaltillskott.
Mats Odell (KD):
Det är spännande att höra på Thomas Östros. Jag trodde att Socialdemokraterna gärna gick med just för att det var ett europeiskt program. Villkoren för garantiprogrammet är stöpta i en europeisk form. Det finns ingen möjlighet att ändra på det på nationell nivå utan att bryta mot EU:s statsstödsregler.
Jag tror att Thomas Östros måste börja ta in detta om han ska vara en seriös debattör. Vi kan inte ändra på programmet utan att det finns ett europeiskt mandat för detta. Nu har vi genom ett mycket kraftfullt agerande inom Europeiska unionen lyckats ge kommissionen ett uppdrag att återkomma med ett förändrat garantiprogram. Det hoppas jag ska levereras i samband med att EU:s stats- och regeringschefer sammanträder nu i veckan.
Skyll inte på EU, säger Thomas Östros. Jo, faktum är att detta för närvarande är ett europeiskt bekymmer. Det är för höga avgifter i systemet. Det är alla finansministrar, alltså den majoritet som ställde upp på detta och såg till att kommissionen fick uppdraget, överens om. Det är för dyrt och driver upp bolånekostnaderna. Hur Thomas Östros än vänder och vrider på det kan han inte skylla det på den svenska regeringen.
När det gäller den andra frågan om kapitaltillskott är det snarast så att marknaden kräver allt högre kapitalbas för att den anser att osäkerheten är så stor. Det finns länder där man har gått upp väldigt högt, och det beror på att de bankerna och de länderna har mycket stora nedskrivningsbehov på grund av kapitalförluster. Det har inte de svenska bankerna. Vi analyserar nu förutsättningarna för att delta i ett sådant program om detta kommer att lanseras och bli möjligt på europeisk nivå.
Mats Odell (KD):
Bosse Ringholm säger att det efter två månader bara finns förlorare. Han har inte sett röken av några vinnare. Jag vill rekommendera Bosse Ringholm den rapport som Finansinspektionen kom ut med för fyra fem dagar sedan om effekterna av stabilitetsåtgärderna.
I korthet kan man säga att Finansinspektionen, efter att ha studerat hur det här har fungerat, inte alls delar den bild som Bosse Ringholm försöker måla upp. Vi uppdrog åt Finansinspektionen att granska de åtgärder som har beslutats enligt den lag som antogs här i riksdagen, som Bosse Ringholm talar om, om stöd till kreditinstitut, att de verkligen kommer hushållen och företagen till del.
Det andra var att de skulle utforma en regelbunden och fördjupad rapportering när det gäller villkor för de tjänster som bankerna tillhandahåller. Det tredje var att de skulle granska att kreditinstituten inte utnyttjar statliga garantier på ett otillbörligt sätt.
Av den här rapporten framgår att bankerna sedan förra rapporteringen, som var den 26 november, har sänkt bolåneräntorna mer än vad interbankräntorna och räntorna på säkerställda obligationer har fallit. Finansinspektionen konstaterar att bankerna i dag sannolikt gör lägre vinst per utlånad krona på bolån än innan den här turbulensen på de finansiella marknaderna började. Bankernas kostnad för likviditet har stigit kraftigt.
Dessutom konstaterar Finansinspektionen att utlåningstillväxten har varit positiv även om ökningstakten har minskat något de senaste månaderna. Man pekar också på den ökade kreditrisken hos allmänheten och företag, att det är en faktor som begränsar tillväxten enligt bankerna.
Sedan är det här, som Bosse Ringholm är väl medveten om, ett europeiskt program som vi har implementerat exakt enligt den europeiska prislistan. Den har visat sig fungera mindre väl i Sverige och i de allra flesta andra länder. Därför har kommissionen fått ett uppdrag att revidera den här prislistan. I dag uttalar sig en av cheferna för den största banken, Nordea.
Christian Clausen säger i Dagens Industri att Nordea i dag lånar billigare utanför programmet. Det var ingen som kunde förutse detta. Därför har också kommissionen fått bakläxa. Vi väntar nu på att det ska komma ett förslag som gör att det ska bli billigare för bankerna att vara med i det här garantiprogrammet.
Jag tror ändå inte att Bosse Ringholm menar att bankerna ska tvingas in i ett program om det skulle öka bolånekostnaderna för vanliga svenska hushåll.
Mats Odell (KD):
Bosse Ringholm har en väl inövad förmåga att upprepa sina käpphästar utan att lyssna in de svar som ges. Därför ska jag be att få överlämna den rapport från Finansinspektionen som vederlägger det Bosse Ringholm säger. Hushållen har fått lägre bolånekostnader. Företagen har fått lägre kreditkostnader. Bankerna har lägre marginaler.
Jag går fram och överlämnar den till Bosse Ringholm. Varsågod. Studera den gärna, så kan vi återkomma i debatten. Det är meningslöst om jag talar om vad som står i rapporten och Bosse Ringholm bara bortser från det och fortsätter att upprepa sina käpphästar.
Om han tror att EU-kommissionen och Europeiska centralbankens prislista lätt kan frångås av medlemsstaternas regeringar är det ganska häpnadsväckande med tanke på att Bosse Ringholm faktiskt har varit finansminister i det här landet. Om vi skulle göra det skulle vi omedelbart komma i konflikt med EU:s statsstödsregler. Vi gör nu vad vi kan. Det är inte enbart fråga om likviditeten. Bankerna får tillgång till likviditet.
Man gör det till och med billigare, enligt utsagor från olika banker, än i garantisystemet. Men vi hoppas att det ska komma ett besked från europeisk nivå, från kommissionen, från olika delar av det europeiska beslutsfattandet, som gör det möjligt att anpassa garantiprogrammet till den verklighet som bankerna lever i för närvarande och som gör att också den medelfristiga upplåningskostnaden kan sjunka.
Det är ganska bekymmersamt om Bosse Ringholm inte ser det. Jag säger att det i den här rapporten framgår att bankerna har sänkt bolåneräntorna mer än vad interbankräntorna och räntorna på säkerställda obligationer har fallit. Bankerna gör i dag sannolikt lägre vinst per utlånad krona på bolån än före turbulensen på de finansiella marknaderna. Det har varit en utlåningstillväxt som är positiv.
Bankerna lånar i dag ut mer pengar än vad de någonsin har gjort. Problemet är att vi har en situation där svenska företag under lång tid har finansierat sig utomlands med framför allt syndikerade lån och företagsobligationer från amerikanska och andra banker som i dag inte finns kvar på marknaden. Några säger att det är 500 miljarder. Andra säger att det är 1 000 miljarder. Jag har sett en siffra på 1 200 miljarder.
Dessa herrelösa krediter söker sig nu till svenska banker. De företagen söker desperat efter att få finansiering. Där finns nya utmaningar. Men att enbart, som Bosse Ringholm gör, stirra på att bankerna ska ta de garantier som kanske skulle fördyra upplåningen tycker jag, lindrigt talat, är väldigt kortsynt.
Mats Odell (KD):
När vi lade fram stabilitetsprogrammet hade inte bankräntorna och upplåningskostnaderna för bankerna fyrdubblats. Det var en uppgång som skedde efter den 15 september när Lehman Brothers gick i konkurs. Nu är interbankräntorna tillbaka på de nivåer som gällde före Lehman Brothers konkurs.
De är fortfarande alldeles för höga, men de är tillbaka på nivån före den 15 september. Jag har en kurva här som jag inte tror att Bosse Ringholm ser, men jag ska överlämna den sedan. Där kan han se hur det har utvecklat sig. De väldigt svarta bilderna som målas upp stämmer inte. Jag kan inte instämma i Sven Otto Littorins något svepande omdöme. Det är en mycket mer komplex bild än så.
Det finns en utvecklingspotential; det gör det ofta. Det handlar om att det finns ett garantiprogram som jag hoppas att bankerna ska gå in i. Självklart är det så. Men för de banker som lånar upp billigare utanför programmet vore det en ganska svag prestation att bara fördyra.
Bosse Ringholm har inte svarat på detta, men jag hoppas verkligen inte att hans mening är att det skulle vara önskvärt att banker gick in och det blev dyrare för bolånekunder.