KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Nu blir det väldigt tydligt, för nu säger finansministern i princip rakt ut som det är: Detta handlar inte om klimatnytta. De här pengarna kommer till nytta och kan användas till annat. Det är alltså en rent fiskal skatt. Finansministern vill plocka in de här pengarna för att använda dem till att täppa till andra hål i budgeten. Då fick vi i alla fall det klarlagt. Det tackar vi för.
När det gäller de offentliga finanserna - jag måste bara nämna det även om det inte är det som det här egentligen handlar om - är det alltså så att regeringen har underskott i budgeten för 2017 medan vi har en budget i balans. Under alliansåren, då vi som finansministern alltid brukar hänvisa till gick med underskott, var det som finansministern redan vet lågkonjunktur. Det var dessutom så att Socialdemokraterna vartenda år levererade en budgetmotion med större underskott än vad alliansregeringen hade.
Ni hade i genomsnitt 15 miljarder större underskott än Alliansen hade, så det argumentet klingar faktiskt väldigt falskt. Det finns dessutom risk att en flygskatt skapar en del intressanta effekter. Frågan är hur effektiv en sådan skatt skulle vara ens i fråga om det den är tänkt att medverka till. En flygskatt på internationellt flyg - vad tror man händer då?
Jo, det skulle sannolikt uppstå en hel del intressanta bieffekter. Långväga flygresor, till exempel till Thailand, skulle plötsligt börja gå via exempelvis Helsingfors om man åker från Arlanda. USA-resorna skulle plötsligt mellanlanda i Köpenhamn eftersom det skulle vara ett sätt att komma undan den här skatten. Skatten skulle vara väldigt ineffektiv även ur det perspektivet eftersom den inte skulle vara särskilt träffsäker. Det finns sätt att komma undan den.
Dessutom skulle skatten slå extra hårt mot flygplatser i Öresundsregio-nen, till exempel Sturup och Ängelholm, där man enkelt kan åka till Köpenhamn och flyga därifrån i stället. Det är en dyr och ineffektiv åtgärd, och landsbygden får betala priset.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag förstår inte vad statsrådet Bucht far efter när han antyder att vi skulle vilja ifrågasätta allemansrätten. Vad i de exempel jag har tagit upp skulle inskränka allemansrätten? Det är inte det som det handlar om. Det här handlar om hur man kan ha ett fungerande skogsbruk. Som jag sa inledningsvis och som jag skrev i interpellationen anger skogsvårdslagen att vi har två tydliga och jämställda mål, vilket i grunden är bra. Min oro är att balansen mellan dessa två mål förskjuts och att tyngdpunkten glider över mot miljömålet.
Det drabbar skogsbruket och produktionen, vilket i nästa steg också kommer att leda till problem för miljön, eftersom väldigt mycket av miljömålen kan nås med hjälp av att vi har ett fungerande skogsbruk. Sedan måste jag säga att det nästan är på gränsen till arrogant när statsrådet står här och påstår att den oro jag talar om inte finns utan skulle vara konstruerad.
Statsrådet står alltså i talarstolen och påstår att jag skulle ha hittat på att skogsägare är oroade över detta. Jag undrar om statsrådet över huvud taget följer med i vad som skrivs i de här frågorna just nu. Det finns en rätt utbredd oro. Många skogsägare har stor tilltro till skogen och skogsproduktionen och ser långsiktigt positivt på dessa. Det är helt rätt.
Men det finns en stor oro för att de här förändringarna, bland annat de som jag har tagit upp i min interpellation, bidrar till att försämra förutsättningarna, urholka äganderätten och göra det svårare att bedriva ett fungerande skogsbruk. I nästa steg riskerar det också att slå mot miljömålen. Det förvånar mig att inte statsrådet tar den här frågan på lite större allvar. Det handlar inte om allemansrätten. Det handlar inte om att ifrågasätta miljömålen. Det handlar om att värna balansen mellan miljömål och produktionsmål.
Ett fungerande skogsbruk är grunden för att miljömålen ska kunna nås i nästa steg. Jag önskar att statsrådet tar frågan på lite större allvar.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Det är just därför som det är så angeläget att vi genomför kostnadseffektiva åtgärder. Det är ju då som vi kan åstadkomma så stora utsläppsminskningar som möjligt på kort tid. Det är ju just för klimatets skull som detta är så viktigt. Vi har inte råd att spendera pengar på lyxprojekt som kostar över 3 000 kronor per ton utsläppsminskning när vi kan genomföra åtgärder som är 50 gånger mer kostnadseffektiva.
Vi har inte varit emot kemikalieskatten, vi är emot den utformning som skatten har. Vi hade velat se en annan utformning. Vi tycker inte att den träffar rätt, men vi har inte sagt nej till den skatten i vårt budgetförslag - bara så att det noteras till protokollet. Sedan undrar jag om Isabella Lövin menar att Naturvårdsverket räknar fel. Det är Naturvårdsverkets siffra som ligger bakom de 3 200 kronorna.
Det är inte något som vi har hittat på, och riksdagens utredningstjänst har också räknat på detta och bekräftat samma uppgifter till oss. När det gäller styrmedel är det än en gång väldigt tydligt att regeringen fokuserar på att bekämpa fel problem. Regeringen är väldigt upptagen med att försöka minska transporterna, men det är inte transporterna i sig som är problemet, det är utsläppen. Låt oss fokusera på att minska utsläppen!
Statsrådet säger att vi vill sänka skatten på drivmedel, men det är en sanning med modifikation. Vi säger nej till den överindexering, den extra höjning, av drivmedelsskatterna som regeringen vill införa. Vår väg framåt är inte att beskatta drivmedlen utan den är att tvinga in en högre andel biodrivmedel enligt den bana som Miljömålsberedningen har föreslagit. Med den här typen av skatter minskar man utsläppen utan att det slår hårt mot landsbygden, jobb och tillväxt.
När det gäller flygskatten är det ännu värre. Dessa utsläppsminskningar kostar 9 000 kronor per ton som ska betalas av resenärerna på landsbygden. Det är en väldigt dålig klimatpolitik, statsrådet.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, miljöministern! Jag tycker att det finns väldigt mycket klokt i det resonemang miljöministern för, och jag håller med om stora delar av det som sägs nu på slutet. Andra delar av resonemanget tycker jag fortfarande haltar rätt betänkligt. Det är naturligtvis korrekt att man inte kan utgå från att tillgången på mark ska vara exakt densamma. Man skulle förstås kunna använda en del av, eller gärna all, den mark som ligger i träda.
Så i någon mening är det sant att det finns tillgång till mark som inte används. Samtidigt tror jag att man ändå ska tänka lite kritiskt och fundera på vilken mark man tror har lagts i träda. Det är sannolikt inte den allra bästa och mest produktiva jordbruksmarken. Detta tror jag att man måste ta med i bedömningen.
En sammanställning från SCB och Jordbruksverket visar att de faktiska ekologiska spannmålsskördarna är betydligt lägre; man får ut mellan 45 och 70 procent jämfört med de konventionella spannmålsskördarna. För matpotatis är siffran 49 procent. Detta ger en bild av hur mycket mark till som behövs för att kompensera för bortfallet när man styr om.
Sedan tror jag att man egentligen inte ska tänka så snävt, utan man behöver tänka större. Sverige har ett ansvar, tycker jag, i ett globalt perspektiv, särskilt om vi beaktar Agenda 2030. Vi har ett ansvar för att med våra förutsättningar producera så mycket livsmedel som möjligt, för det finns ett globalt behov av detta. Vi skulle kunna exportera mycket mer.
I stället för att fokusera på en produktionsform som ger låga volymer skulle man kunna fokusera på att öka produktionen över hela spannet - hela den konventionella produktionen - och samtidigt sträva efter att minska miljöpåverkan. Där tycker jag att regeringen går fel. Man riskerar att fastna i en låsning kring en viss produktionsform som inte leder framåt.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, statsrådet, för svaret. Från Alliansens sida är det självklart så att om regeringen agerar utifrån ståndpunkten har vi inte för avsikt att ändra och nu styra in på en annan väg. Det är den riktning vi har lagt fast som är viktig. Det är vad vi har försökt säga hela tiden. Vi måste värna skogen. Det finns ett problem här. Nu försöker statsrådet hänvisa till en annan minister, och jag kan i och för sig förstå det.
Detta passar in i ett större sammanhang. Vi ser detta som ett mönster: artskyddsförordningen, nyckelbiotoperna och talerätten. Sedan har vi detta med LULUCF. Det är ändå så att det förslag som kommissionen presenterade, och där har regeringen inte varit tillräckligt tydlig från början, allvarligt skulle påverka och begränsa möjligheterna att bedriva svenskt skogsbruk. Det skulle inskränka självbestämmandet. Detta är ett problem.
Det är väldigt svårt att frigöra sig från misstanken att detta skulle vara ett led i ett sådant mönster där regeringen bakvägen försöker undanta mer skog från produktion. När det gäller LULUCF är vi helt överens om att transparensen är viktig, oavsett om man skulle landa i en eller två modeller.
Jag tycker fortfarande att det är olyckligt att regeringen inte valde att försöka komma överens med de andra tio länderna för att ha en stadigare och mer stabil svensk ståndpunkt att tillsammans driva i EU. När det gäller skrivningarna om att skogen har en nyckelroll är det svårt att inte hålla med. Det nämnde jag inledningsvis.
Vi behöver skoglig råvara för att ersätta fossilt material när det gäller byggande, drivmedel, bränslen och också annat. Nog har skogen en nyckelroll. Jag tror att regeringen hade kunnat kroka arm med de tio länderna för att få en stabilare ståndpunkt gentemot EU.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, statsrådet! Jag noterar att vi här i dag inte har fått höra några exempel på det jag efterlyste, alltså åtgärder som regeringen avser att vidta för att förbättra möjligheten att driva skogsbruk, öka produktionen och stärka äganderätten. Däremot har regeringen stort fokus på och lägger gärna ut texten om det här med miljöåtgärderna.
Det bekräftar bara den bild som jag ger uttryck för i interpellationen, det vill säga att balansen mellan de här två målen inte är vad den borde vara. Det är slagsida just nu där miljömålen ägnas större utrymme på bekostnad av den andra delen. Det här riskerar att skapa problem för båda delarna på sikt, därför att om inte äganderätten och produktionen fungerar kommer inte miljömålen att kunna nås eftersom äganderätten är förutsättningen.
Det låter som att vi egentligen är överens om det. Jag håller med om beskrivningen att kvalitet bör sättas före kvantitet. Det är inte mängden formellt skyddad mark i sig som är viktig, utan det är också viktigt att man har kvalitet i det skydd som finns.
Men då har vi paradoxen att den som i dag sköter sig väl, vårdar sin skog och brukar den på ett bra sätt kanske ger upphov till de här nyckelbiotoperna eller till arter som omfattas av artskyddet och då inte kan bruka sin skog. Vilka signaler skickar detta till skogsägarna? Jag tycker inte att regeringen svarar på de här frågorna på ett rimligt sätt.
Det hade varit enkelt för regeringen att respondera på generaldirektörernas skrivelse och säga: Självklart måste vi göra en översyn av artskyddet, för det som beskrivs är helt orimligt. Man hade inte behövt säga någonting om exakt vilka förändringar som ska göras. Det måste man inte göra på förhand, utan det kan komma förslag på det i översynen.
Jag tvingas också konstatera, när det gäller min andra fråga om regeringen är beredd att vidta några andra åtgärder, att ministern ger svaret att man för närvarande inte är beredd att göra det, vilket jag också beklagar.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tackar statsrådet för detta. Jag vill fortsätta där statsrådet slutade, med tilliten. Jag delar helt bilden att detta är otroligt viktigt. Vi ser hur denna spänning mellan stad och land och mellan det som man uppfattar som något slags centrum och det som man uppfattar som något slags periferi egentligen ökar i hela världen. Det är naturligtvis otroligt viktigt. En annan sida av detta med tilliten är det som jag försöker beröra, nämligen att tilliten till att myndigheterna kan fungera på ett bra sätt är otroligt viktig.
När omlokaliseringen görs är det alltså viktigt att den görs på rätt sätt för att inte skada tilliten till att man har myndigheter lokaliserade i flera delar av landet. Det är detta som är kärnan i min fråga. Jag tror att vi är väldigt överens om att det är viktigt med omlokalisering och att de statliga jobben ska finnas i hela landet. Det gläder mig att vi är väldigt överens om det. Jag håller gärna med om att det inte gjordes tillräckligt under den förra regeringens tid.
Vi kan se att den tillväxt som skedde i statliga jobb huvudsakligen skedde i Stockholm. Det tycker jag inte var särskilt lyckat. Därför gläder det mig att det finns en bred samsyn om detta, bland annat från Landsbygdskommittén. Jag tror att vi behöver agera gemensamt i fråga om detta. Jag tror att vi är åtminstone hyfsat överens om målet. Sedan handlar det om utförandet och hur man gör. Det är detta som min interpellation handlar om.
Jag har ställt frågor, och jag har fått bättre svar nu här i kammaren än i det skriftliga svaret. Men jag frågade om vilka parametrar som ligger till grund för de myndigheter som man vill flytta. Hur väljer man vilka myndigheter som ska flyttas och var de ska placeras? Statsrådet har tagit upp detta med klusterbildning och att man tittar på det. Det låter positivt. Jag tror att det är en mycket viktig del av detta. Jag skulle kanske önska mig en lite tydligare presenterad systematik kring hur man jobbar med dessa processer.
Om vi misslyckas med detta skadas också tilliten till hela det offentliga systemet och till myndigheternas funktion. Där vill vi inte landa.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, finansministern, för svaret! Det är viktigt att vi kan få reduktionsplikten på plats. Vi ser detta som det enskilt viktigaste verktyget för att få ned utsläppen av växthusgaser från transportsektorn, som är en mycket stor del av de utsläpp som vi i Sverige står för när det gäller växthusgaser.
Reduktionsplikten är ett bra verktyg, såtillvida att fokus är på att utsläppen av växthusgaser ska minskas genom att man ska öka inblandningen av biodrivmedel. Fokus är alltså inte på att minska transporterna som sådana. Transporterna fyller viktiga behov. I ett stort och glest befolkat land som Sverige, som dessutom ligger i utkanten av Europa, är det viktigt att vi kan värna möjligheten att transportera.
Vi ska inte beskatta eller lägga på högre kostnader på avstånden som sådana. Reduktionsplikten är alltså ett bra verktyg. Och det är positivt att regeringen har tagit fram det här förslaget. I princip är förslaget bra. Det är helt rätt sätt att gå till väga. Men några saker ger upphov till frågetecken.
Det är snarast i syfte att värna om att det här ska komma på plats som de här frågorna ställs. Jag hoppas att finansministern ser frågorna i det ljuset. Frågetecknen gäller utformningen och det som uppfattas som vissa oklarheter som skulle kunna äventyra införandet av reduktionsplikten. Det skulle även kunna äventyra långsiktigheten och till och med vara dåligt avseende klimatnyttan.
Det gäller undantaget för de höginblandade biobränslena. Flera av dem som har lämnat remissvar lyfter fram frågetecken och synpunkter på just undantaget när det gäller de höginblandade bränslena.
Till exempel säger Kommerskollegium, den statliga myndigheten: "Kollegiet delar inte Regeringskansliets bedömning om att förslaget inte är anmälningspliktigt."
Ett bränsle som utgör bensin eller dieselbränsle som till mer än 98 procent framställs av biomassa omfattas inte av reduktionspliktssystemet, och de menar att när man gör ett undantag är det ett statligt stöd. Kollegiet menar att man måste se på de två sakerna samlat, att man måste analysera dem gemensamt. Kollegiets bedömning är alltså att det finns risk för att det här kan bli ett problem och att det är anmälningspliktigt.
Kommerskollegium är en instans som lyfter fram detta. Men det finns fler. Det är ganska många som tar upp det. Statens väg- och transportforskningsinstitut, VTI, tar också upp frågan och ifrågasätter varför de höginblandade drivmedlen inte inkluderas i förslaget om reduktionsplikt eftersom poängen lite grann är att få ned utsläppen.
Då spelar det ingen roll om drivmedlen förekommer i högkoncentrerad form, alltså höginblandade biodrivmedel, eller om de används som låginblandade. Samma volym som stoppas in som låginblandat ger samma klimatreduktion. Om man gör det undantaget riskerar man att få problem. Om kommissionen inte skulle godkänna detta - om de skulle anse att det inte är godtagbart - riskerar vi alltså att det här systemet kanske inte kan införas alls.
Det är bakgrunden till min fråga. Hur säker är regeringen på att detta verkligen blir godkänt? Om det skulle bli problem, vad har regeringen då för avsikt att göra?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, finansministern! Vad gäller det sista känner jag inte exakt till all den information som finansministern och Finansdepartementet har som underlag för detta. Det är därför frågan ställs, så att jag kan få lite mer klarhet. Jag kan alltså inte säga exakt vad jag skulle ha gjort annorlunda. Men den fråga jag tar upp rör de höginblandade bränslena.
Jag tycker att det finns skäl att fundera över om man verkligen ska ha detta undantag, med tanke på de risker som lyfts fram av remissinstanserna. Det handlar ju inte om vilka remissinstanser som helst. Kommerskollegium och VTI, till exempel, är statliga myndigheter som lyfter fram detta. Klimatnyttan är noll och kan till och med vara negativ om man har detta undantag.
Skälen för att behålla skattebefrielsen för de höginblandade bränslena känns inte så starka, om jag uttrycker mig så. Jag förstår att man kanske vill undvika detta av omsorg om en del av de trafikslag som i dag kör på höginblandat.
Men vi måste ändå sätta detta i perspektiv till den klimatnytta man vill uppnå med hela reduktionsplikten och till de risker man tar om man äventyrar genomförandet av detta. När finansministern säger att förutsättningarna för undantaget inte har ändrats är det just det som är poängen här: Det kanske är precis vad de har.
Om reduktionsplikten skulle anmälas till kommissionen - nu har regeringen visserligen inte gjort det - och man får in ett ärende om detta och en annan bedömning görs och man då konstaterar att förutsättningarna har ändrats därför att någon vill ha en skattebefrielse och en kvotplikt parallellt, alltså dubbla styrmedel, riskerar vi att få problem. Förutsättningarna har då ändrats, och systemet kanske inte går att genomföra.
Jag tycker att det vore olyckligt, och därför är jag nyfiken på hur finansministern kan vara så säker på att detta går i rätt riktning.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag har en fråga till landsbygdsministern. Bakgrunden är att flera skogsägare har kontaktat mig och uttryckt oro över vad de uppfattar som en successiv urholkning av äganderätten i skogen. Vi har problem med exempelvis nyckelbiotoper, avverkningsanmälningar som publiceras på nätet och utökad talerätt. Ett annat av de problem som återkommer gäller artskyddsförordningen. Här finns flera omskrivna fall där man har omöjliggjort avverkningar.
Fallet med lavskrikan är kanske det som är mest omskrivet. Generaldirektörerna för de två ansvariga myndigheterna, Naturvårdsverket och Skogsstyrelsen, begärde i en skrivelse till regeringen i juni att man ska göra en översyn av artskyddsförordningen för att säkerställa att den är tillämplig, effektiv och rättssäker. Ännu, nio månader senare och trots flera påtryckningar, har ingenting hänt.
Min fråga till statsrådet är om och i så fall när regeringen avser att genomföra den översyn som efterlyses i skrivelsen.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tycker att det klingar lite falskt när klimatministern tar upp hur viktigt EU-systemet är. Vi är överens om att EU-systemet är viktigt. Samtidigt måste bördefördelningen mellan de olika EU-länderna vara rimlig. Det var under denna regering som vi hamnade i en situation där Sverige skulle vara ett av de länder som skulle ta den allra största delen. Sverige har ju redan gjort väldigt mycket, och kostnaderna för att göra mer är således höga.
Samtidigt skulle till exempel länder som Polen behöva göra väldigt lite och Bulgarien ingenting alls. Det klingar lite falskt, klimatministern. Matilda Ernkrans från Socialdemokraterna kritiserar som vanligt alliansregeringens skattesänkningar. Men jobbskatteavdraget gav fler i arbete och även kraftigt ökade skatteintäkter till kommunerna. Kommunerna är ju de som ansvarar för många av de åtgärder som ligger i Klimatklivet och som, som utvärderingarna visar, också gör investeringar även utan statliga medel.
Det bidrar till att klimatnyttan av de statliga investeringarna och satsningarna ofta är låg eller till och med noll. Fru talman! I Sverige är vi brett överens om att vi måste minska klimatförändringarna. Vi måste möta dem, och vi måste minska utsläppen. Det är bra att vi är brett överens om det. Samtidigt är vi inte överens om hur vi ska göra. Vår mening är att detta måste ske på ett kostnadseffektivt sätt.
Vi måste kunna kombinera tillväxt och en växande ekonomi med minskade utsläpp, så som skedde under alliansregeringen. Det är bara då vi kan få andra länder att följa vårt exempel. En effektiv klimatpolitik är inte en tävling om vem som spenderar mest skattepengar eller vem som föreslår högst skatter eller flest förbud och regleringar. Det handlar om att göra rätt saker för att åstadkomma så stor klimatnytta som möjligt. För klimatets skull behöver Sverige en ny regering.
Tack för debatten!
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag noterade med glädje att statsrådet Karolina Skog slog ett slag för vetenskapligheten i samband med March for Science i slutet av april. Men i allt från frågor som rör GMO till frågor om ekomat och växtskyddsmedel går regeringen tyvärr fram med förslag som direkt motsäger den vetenskapliga expertisen. Vetenskapen visar att ekologisk livsmedelsproduktion ger större klimatutsläpp och näringsläckage och dessutom lägre produktionsvolymer.
Trots detta vill regeringen öka både den ekologiska produktionen och den ekologiska konsumtionen. Med anledning av detta vill jag fråga Karolina Skog om den iver att bejaka vetenskaplighet som ministern har gett uttryck för kommer att följas upp av politisk handling och omvärdering av de ståndpunkter som regeringen har intagit och som direkt motsäger vetenskapen eller vilar på ostadig vetenskaplig grund, till exempel avseende ekologisk livsmedelsproduktion.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, ministern! Men om man vill minska klimatutsläppen, näringsläckaget och användningen av bekämpningsmedel bör man ju sträva efter att göra just detta i hela livsmedelsproduktionen, inte bara i en produktionsform. Vårt ansvar för att producera mer livsmedel måste också vägas in. Regeringen har bestämt sig för att man ska stödja en specifik produktionsform och lyckas därmed bryta mot såväl livsmedelsstrategins mål och flera miljömål som mot generationsmålet. Vari ligger vetenskapligheten i detta?