KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Wallentheim (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Andreas Carlson för svaret. Snälltolkar jag det skulle jag kunna känna en liten lättnad just nu, men faktum är att jag fortfarande känner en väldigt stor oro för sträckningen mellan Hässleholm och Lund. Det behövs inte fler utredningar. Vi vet att den behöver byggas ut, och det nu snarare än sedan.
För Hässleholm och tätorterna inom Hässleholm, för mina grannkommuner Kristianstad, Osby, Östra Göinge, Bromölla med flera och för Skåne och Sydsverige är järnvägsstationen i Hässleholm ett viktigt inslag - dels i vardagen med skol- och arbetspendling, dels på fritiden på väg till kultur- och idrottsevenemang eller till släkt och vänner.
Konsekvenserna av att inte bygga ut är inte bara stora för persontrafiken; vi ser också att det kan medföra stora brister för näringslivet och göra att vi riskerar att mista arbetstillfällen i Skåne. Den socialdemokratiska regeringen presenterade historiska satsningar på järnvägen med bland annat nya stambanor, inte minst för att prioritera klimatet.
Detta ser nu högerregeringen tillsammans med Sverigedemokraterna ut att rasera, och det ser jag med stor oro på. Jag anser att det är otroligt viktigt att vi alla och framför allt regeringen förstår att det inte räcker att lappa, laga och underhålla gammal infrastruktur när det är kapaciteten som måste höjas. Vi måste göra både och.
Vi måste underhålla, vi måste utveckla och vi måste framför allt bygga - och det nu!
Runar Filper (SD):
Biologisk mångfald kan man ha många synpunkter på, men för oss är det väldigt viktigt med en hållbar rovdjurspolitik och att rovdjursförvaltningen är i linje med vad vi klarar ute i länen. Du kanske inte bor i ett område där det finns mycket varg, men det gör jag, så jag vet hur problematiken är. Hela Värmland är täckt av vargrevir.
Det är viktigt att vi får till en så kallad förvaltning där och att det inte försvåras av ideliga överklaganden, till exempel genom talerätten för miljöorganisationer som har 100 medlemmar, som det sägs. De får överklaga beslut och kan förhala och förhindra sådana här beslut. Det är väldigt olyckligt.
Det är luddigt vad dessa miljöorganisationers medlemsantal grundar sig på, om det är på antalet medlemmar på Facebook eller på medlemsavgifter. Enligt EU-domstolen ska det vara lokala miljöorganisationer. Varken Nordulv, Wolves in Scandinavia eller Wolf Association Sweden är några lokala organisationer, utan de är riksorganisationer.
Det är inga lokala miljöorganisationer, som EU-domstolen hävdar att det ska vara, så redan där tycker jag att det faller. Gränsen var tidigare 2 000 medlemmar, men nu har man gått ned till 100 medlemmar. Jag tycker att det är väldigt problematiskt att 100 människor i Sverige ska kunna stoppa en jakt på ett område.
Runar Filper (SD):
Även vi vill alla växters och djurs bästa, men de måste också förvaltas. Vi kan inte ha en viltstam som inte förvaltas på bästa sätt. Ni är helt snett ute när ni vill ha en tredje eller fjärde utredning i Vargkommittén. Detta har utretts in absurdum. Fortsätter vi att utreda utan att komma till skott kommer problemet att växa, och vi får en rovdjursstam som är ännu mer okontrollerbar än den har varit hittills.
Det här är ett stort problem i vissa län i västra Svealand. Jag förstår att de som bor i andra delar av landet inte lägger samma vikt vid dessa frågor. Bor man i ett problemområde upplever man problemen. Bor man långt ifrån tycker man inte att det är ett stort problem. Då ser man andra värden och frågor som viktigare. Det kan handla om detta, om segregation eller om vad som helst. Troligtvis är det detsamma med storstadstänket här.
Ni vet inte vilket ben ni ska stå på i dessa frågor. Ni sitter i knät på Åsa Romson. Det är storstadstänket och vad de små miljöorganisationerna med hundra medlemmar säger som gäller. Det är den linjen ni för i rovdjurspolitiken.
Runar Filper (SD):
Ja, undantag för den här typen av slakt är ett måste. Vi är de enda i dag som helt säger nej till slakt på det här viset av religiösa skäl. Det finns i EU möjligheter att slakta så om man har undantag. Men i Sverige är det förbjudet att slakta på det här viset. Den religiösa slakten får aldrig gå före ekonomiska incitament på det här viset. Vi måste värna djurs välfärd och välbefinnande.
Jag begriper inte riktigt hur Åsa Coenraads kan stå här och ondgöra sig över att vi värnar djurens väl och ve. Konkurrenskraften är viktig, men djurens väl och ve måste såklart gå före allt annat i det här fallet.
Runar Filper (SD):
Jag är liksom interpellanten från Värmland, fast jag kommer från Sunne i norra delen av Värmland, där jag tror att vi har ännu mer varg än i Daniels hemtrakter. Jag är, liksom Länsstyrelsen i Värmland, bekymrad över de miniminivåer som Naturvårdsverket har föreslagit. Man har föreslagit att det ska finnas elva föryngringar i Värmland som en miniminivå, vilket omfattar ungefär 110 vargar.
Trots att viltförvaltningsdelegationen har föreslagit 5-7 vargar lyssnar inte Naturvårdsverket på det örat. Beslutet är problematiskt för enskilda läns möjligheter att komma till rätta med överkoncentrationen av varg. Det blir liksom en snedfördelning inom samma förvaltningsområde, i det här fallet det mellersta förvaltningsområdet.
Älgjägarna är också oroliga för älgjakten. Ungefär 3 000 älgar tas av vargen i Värmland. Samtidigt tar älgjakten 6 500-7 000 älgar. Jag har inga aktuella siffror för året, men det är säkerligen flera hundra färre än det brukar vara, eftersom det inte finns älg i många områden, så att de helt enkelt får ställa in älgjakten. Det är en stor problematik.
Oron är stor bland jägarna, speciell med tanke på att vargens huvudsakliga sommarföda är älgkalv. 70 procent av återväxten blir vargmat, och då finns det till slut bara en äldre stam älgar kvar, när generationsväxlingen inte har fungerat på grund av vargen.
Jag hoppas att regeringens målsättning ligger i linje med jägarkårens och landsbygdsbefolkningens, att den hållbara rovdjurspolitiken är ämnad att verkställas och att licensjakt genomförs i linje med besluten.
Runar Filper (SD):
För ett par helger sedan besökte jag ett par en dryg mil utanför Sunne. De berättade att de för några veckor sedan när de inte var hemma hade sina fyra hundar i en hundgård under natten. När de kom hem rapporterade grannarna att ett tiotal vargar hade strukit runt hundgården hela natten och ylat. Hundarna som skällde hade lockat till sig vargarna.
Det är så situationen och verkligheten ser ut för många ute i skogsbygderna i Värmland. Det är inte tryggt för vare sig tamdjur eller deras ägare. Det händer såklart inte saker varje dag, men var och varannan vecka är det rapporter om angrepp på får och framför allt hundar. Det är verkligheten i vardagen i Värmland.
Vi har hört miljöministerns uttalanden och önskan om att licensjakten inte ska bli av detta år. Man undrar därför vilket ben regeringen egentligen kommer att stå på, och jag tycker att frågan är berättigad.
Runar Filper (SD):
Jag ska börja med att tacka kultur- och demokratiministern för svaret. Dessvärre tycker jag att det är otydligt och otillräckligt som svar på mina frågor om att definiera betydelsen av just svensk kultur, vilket var min fråga.
Ministern beskriver kulturers framväxt och livscykel mer än att sätta fingret på svensk kultur - den kultur som odlats och vuxit fram inom vår nations gränser. Någonstans är det självklart för oss alla att kultur är något dynamiskt, som ministern säger - organiskt, ständigt i förändring. Jag förstår att det är svårt att definiera svensk kultur. För oss som har vuxit upp här är det intuitivt - en känsla som kanske inte ens kan eller behöver beskrivas.
Ett språk är föränderligt och organiskt, men det finns en tydlig benämning på de ljud som vi i Sverige oftast använder oss av för att kommunicera: det svenska språket. Likaväl som ministern har en uppfattning om vad svenska språket är bör hon ha en uppfattning om vad svensk kultur är.
Ministern bör i sin ställning ha en mer intuitiv känsla och kanske kunna uttrycka att det finns en säregen svensk kultur, skild från andra kulturer, eller att hon inte ser någon svensk kultur skild från övriga länders. Precis som vi ville göra det svenska språket till ett officiellt språk vill vi att svensk kultur ska ha en mer officiell status och vara mer förankrad i svensk debatt, myndigheter med mera.
Det finns fler kulturer, som ministern säger, kulturer i det oändliga omkring oss. Alla familjer har sin kultur och sina familjetraditioner som särskiljer just den familjen. Varje företag, varje idrottsförening, varje jaktlag och till och med varje politiskt parti har en egen intern kultur. Det är viktigt för en organisations och ett lands överlevnad och styre att veta vad man är och kunna samlas kring någonting för att hålla ihop.
Det är viktigt att förstå vilken kulturell sfär man befinner sig i för att effektivt kunna kommunicera och samarbeta med andra. Ministern pratar om kulturen som dynamisk, utmanande och obunden. Det gäller såklart samtidskulturen, men det var inte det som min frågeställning rörde vid. Hon berör inte kulturarvet och identiteten, som mina egentliga frågeställningar gällde.
Skulle månghundraåriga kyrkobyggnader och det kristna kulturarv som är så stort och mäktigt vara under ständig utveckling? Det får ju stöd för att bevaras, ett av de största statliga anslagen från din egen regering, ministern. Hur menar du att detta ska beskrivas som en dynamisk kraft?
Vad gäller avsaknaden av ett konkret och tydligt svar om vad satsningen på kulturarvet innehåller förstår jag att det tar tid, eftersom ministern ändå inte kan definiera vad svensk kultur är. Nödvändigt är att regeringen har eller sätter upp ett ramverk för svensk kultur. Det är viktigt att det finns en definition på kulturbegreppet.
Arbetet med kulturarvsfrågor borde kräva en grund att utgå från om man över huvud taget har ambitionen att bevara det svenska kulturarvet. Eftersom jag tycker att jag fick ett svagt och otydligt svar frågar jag ministern igen: Finns det en svensk kultur eller inte i dina ögon? Vilka satsningar vill du göra vad gäller kulturarvet i mer konkret form?
Runar Filper (SD):
Jag tackar kultur- och demokratiministern för det svaret. Det gläder mig att hon säger att det finns en kraftfull svensk kultur. Att det finns en svensk kultur var ett av de svar som jag efterlyste från kulturministern. Men det kan ändå inte ha undgått dig, kultur- och demokratiministern, att det pågår ett förnekande av svensk kultur i vårt land, att det är tabu att nämna begreppen svenskhet och svensk kultur.
Ett sådant förnekande kanske inte du är kvinna att göra, men det finns väldigt många som gör det. Låt mig exemplifiera! Jag var på landstingsfullmäktiges budgetdebatt om kulturpolitiken i Värmland. I sådana debatter går framför allt vänsterfolk i taket när man berör svensk kultur och svenskhet. Det har inte bara hänt en gång, utan det hände såväl 2012, 2013 och 2014 som 2015. Det socialdemokratiska landstingsrådet förfasade sig över hur man kan ta ord som "svensk kultur" och "svenskhet" i sin mun.
Skrämmande, ovärdigt, en skam för denna församling! Så lät det. Herman Lindqvist, ni vet, Sveriges mest kände historiker, mannen bakom Hermans historia, hade en artikel i Aftonbladet på nationaldagen den 6 juni i år. Han skriver: "Bara ordet nationaldag sänder kalla kårar av rysningar genom delar av den svenska vänstern. Ord som fosterland får mången att treva efter spypåsen.
De borde söka hjälp. De som ryser och kräks." Hur ser kultur- och demokratiministern på denna vämjelse över vår älskade nation och kultur, över vårt älskade fosterland, den vämjelse som Herman Lindqvist beskrev och som jag beskrev genom exemplet med det socialdemokratiska landstingsrådet? Språket är ett exempel på en företeelse som tar till sig impulser från andra länder, här i form av låneord och andra ord som försvenskas.
Ingen påstår i dag att vi inte skulle ha ett svenskt språk. Ingen förnekar att svenskan existerar. Ingen ifrågasätter om jag verkligen talar svenska om jag säger garderob, soffa, toalett eller parfym. I lika hög grad borde det gälla även den egna kulturen, den särart som förmedlas från en generation till en annan och som majoritetsbefolkningen växt upp med.
Det är väldigt svårt för mig att begripa den avsky för just orden svensk kultur och svenskhet som många kulturpersonligheter och ledande politiker kommer med. Vårt kulturarv skiljer sig på ett avgörande sätt från samtidskulturen genom det faktum att de som en gång har skapat och burit de olika kulturyttringarna är döda i de flesta fall.
Till skillnad från samtidskulturen kan äldre kulturyttringar inte skyddas, spridas och levandegöras på samma sätt av sina skapare. Det gör enligt vår mening att samhällets ansvar för denna del av kulturen är än viktigare. Det håller säkert ministern med om. De unika och olikartade identiteter som mänsklighetens olika folk och folkgrupper uppvisar är betingade av deras respektive kulturer.
All världens kulturer är mänsklighetens gemensamma arv och bör erkännas och skyddas till allas gagn. Håller ministern med, till exempel om det sista jag sa?
Runar Filper (SD):
Tack för svaret, ministern! Jag är själv uppvuxen på landsbygden och anser att kulturen och traditionerna är som mest levande på landsbygden och landsorterna. Det är där som det immateriella kulturarvet bevaras i större utsträckning.
Där har gångna tiders seder och bruk överlevt bättre än i till exempel städerna. Enligt min mening är kulturen och traditionerna som mest levande på landsbygden och landsorterna. Ministerns Sverige ser garanterat inte ut som mitt Sverige. Landsbygdsservice är A och O om man vill bo på landsbygden, med den livskvalitet som det innebär.
Ministerns parti för kanske en annan politik som ödelägger landsbygden mer än mitt parti önskar. Det vore i mina ögon ett dråpslag mot svensk kultur och landsbygd om ministerns idéer om vårt lands kultur ändock finge slå rot i det svenska samhället. Det är oerhört viktigt att det satsas pengar på de organisationer, myndigheter, verksamheter och föreningar som vill bevara det immateriella kulturarvet som finns och lever på landsbygden.
Det är jätteviktigt. Och det satsar Sverigedemokraterna betydligt mer på än andra partier gör. Kollektiva minnen, gemensamma myter, högtider, seder och bruk är grundförutsättningar för att ett samhälle ska kunna hålla samman de värderingarna i förlängningen.
Att värna det svenska kulturarvet är också att visa respekt för tidigare generationer, att minnas vad de har åstadkommit.
Runar Filper (SD):
Jag är själv värmlänning och lever i det område i Sunne kommun där det nästan är som tätast med vargrevir i mellersta och norra Värmland. Det finns ett trettiotal revir i Värmland. Om man ser på en karta kan man se att det inte finns något område i Värmland som inte har vargrevir. Det är ett tjugotal föryngringar, vilket ger vid handen kanske 200 vargar. Många tror att det är betydligt fler.
Man hör jägare som berättar att de inte såg någon älg på hela veckan men har sett flockar med vargar som rör sig i området. Man måste vara lyhörd för vad befolkningen i skogsbygderna kan acceptera. Man har genom årtiondena kunnat idka friluftsliv, hålla tamboskap och jaga det villebråd man förvaltar.
Man har kunnat vårda och känna trygghet med sin kultur, landsbygdsbygdens kultur - naturen, skogen, friheten, jakten och tamdjuren, oavsett om det är nöt, får, getter eller hästar som man håller. Man har kunnat känna trygghet i sina fritidssysslor och för sina jakthundar.
Nu har tiderna förändrats i och med den stora koncentration av varg som finns i västra delen av Svealand. Många är förbittrade över det ointresse som myndigheterna visar för det beslut som är fattat av tjänstemän som bor långt bort från vargreviren. Djurägare känner otrygghet, och jägare är frustrerade över att viltet minskar dramatiskt och över att de inte längre kan bedriva löshundsjakt på samma vis som de har kunnat göra i många år.
Det är ett stort avbräck och en stor stympning av den frihet som många jägare tidigare har haft. Vi har tidigare sett miljöministerns uttalanden och vädjan om att ställa in licensjakten. Jag förstår att miljöministern kanske inte ens kan ana den frustration och besvikelse som upplevs i framför allt Värmland, Dalarna och Örebro som hyser den stora koncentrationen av varg.
Att leva i verkligheten och att ta beslut i verkligheten kräver en fungerande regional förvaltning med beslut nära folk. Naturvårdsverkets beslut är därför problematiskt i och med att hänsyn inte togs till den överkoncentration som flera län brottas med. För Värmlands del föreslog länsstyrelsens viltförvaltningsdelegation fem till sju föryngringar.
Men Naturvårdsverket anser ändå att det ska finnas elva föryngringar i Värmland, vilket ger vid handen ca 110 vargar. Man verkar inte ha lyssnat på vare sig viltförvaltningsdelegationerna eller samverkansrådet och de åtta landshövdingarna i mellersta förvaltningsområdet. Decentraliseringen verkar alltså inte ha fungerat fullt ut när det gäller den nya regionaliseringen av rovdjurspolitiken.
Runar Filper (SD):
Jag känner mig inte helt trygg med ministerns hållning när man anar att regeringen inte är helt enig i frågan. Jag råder ministern att åka ut i verkligheten, där det ser annorlunda ut. Det finns en okontrollerat stor vargstam på en liten yta i Sverige, vilket vi har pratat om här. Älg finns, men återväxten minskar dramatiskt. Älgkött är gott, tycker vargen, och det är lätt att ta.
70 procent av återväxten blir vargmat, och då förstår man att det framdeles kommer att finnas en föråldrad älgstam utan fungerande generationsväxling. En gynnsam bevarandestatus är såklart viktig, men den är mer än väl tilltagen i de västra delarna av Svealand. Regeringen bör noga följa upp hur det ser ut i Värmland, Dalarna och Örebro, där förbittringen är väldigt stor.
Man måste lyssna på folk, på jägarna och på tamdjursägarna - och på oss politiker som känner till och lever i den här verkligheten. En gynnsam bevarandestatus är en sak, och den ska vi värna om. Det är jätteviktigt; det tycker jag också. Men koncentrationen ska vara på en kontrollerad nivå jämfört med i dag, alltså något folk, jägare samt hund- och tamdjursägare kan leva med. Det är här sprickan mellan folk och toppolitiker är som störst.
Den ena gruppen lever i verkligheten, och den andra bara pratar. Jag hoppas att det kommer att råda enighet i regeringen när den här frågan kommer på tal. Det måste bli så, för alla landsbygdsbors bästa - de som lever i dessa områden.
Runar Filper (SD):
Jag hänvisade framför allt till de beslut som vi har tagit och som inte respekteras och efterföljs. Det är ständiga utredningar hela tiden, fastän det finns beslut att förhålla sig till. Det finns ju riksdagsbeslut på att den selektiva jakten ska fortsätta, men man försöker förhala och försvåra det, och man initierar nya utredningar hela tiden. Det är ett stort problem. Beslut fullföljs inte.
Man gör krumbukter hela tiden. Nu vill man till exempel - man har åtminstone ordat om det - återgå till den beslutsprocess som fanns tidigare, trots att utslaget från Högsta förvaltningsdomstolen inte är klart än. Vi vet inte hur det kommer att gå, men man försöker föregripa det genom att återgå till den gamla beslutsordningen, som omöjliggjorde jakt 2012, 2013 och 2014.
Det är ganska ogörligt, som jag sa. Det kommer att ställa till det väldeliga på landsbygden eftersom man då inte kommer till rätta med de problem som befolkningen upplever.
Runar Filper (SD):
Anledningen till att Sverigedemokraterna belyser den här frågan är att vi är ett parti med kraftig landsbygdsprofil. Det är väldigt viktigt för landsbygdsbefolkningen att någon vågar belysa de här frågorna. När inte regeringspartierna gör det utan tvärtom snarare försvårar det är det väldigt viktigt att det också finns en motpart - en motpart som i dagsläget har majoritet i denna riksdag. Det tycker jag att man måste respektera, precis som Ulf Berg sa.
Sedan är det låg retorik att säga att vi vill angripa både varg och invandrare. Vi angriper inga invandrare; vi angriper invandringspolitiken. Det vet Isak From mycket väl. Vi vill ha en ansvarsfull invandringspolitik likaväl som en ansvarsfull rovdjurspolitik. Samerna nämner vi inte över huvud taget. Det har mycket att göra med att det inte finns någon vargproblematik däruppe. Det är ju framför allt det som den här debatten har varit inriktad på.
Självklart är det ett lika stort problem för dem och deras näring att det finns järv däruppe. Det inser vi också, även om det inte är den populationen vi talar om här utan mer vargpolitiken och det rättssystem som har försvårat vargsituationen. Om vi nu äntligen får ett beslut i rätten, vad det än månde bli, hoppas vi att man kommer till rätta med detta.
Om det blir ett beslut åt ena eller andra hållet vet varken jag eller du, Isak From, men det är viktigt att vi har andra lösningar om det inte skulle bli som den ena eller andra parten tycker.
Runar Filper (SD):
Vad har Miljöpartiet för lösning på problematiken med den överkoncentration av varg som är verklighet bland annat i Värmland, Stina Bergström? Ni älskar talerätten för små miljöorganisationer. Ni stöder rättsordningen där jaktbeslut ska kunna överklagas till domstol. Ni är positiva till att vargjaktsbeslut inte hinner verkställas på grund av en alltför segdragen domstolsprocess.
Ni är positiva till att Naturvårdsverket inte beviljar förlängd jakttid, och ni har systematiskt dragit er undan debatter i denna fråga, så jag och hela Landsbygdssverige är väldigt nyfikna på svaret. Det gäller inte minst oss i Värmland. Hur många vargar tycker ni att vi kan hysa, och hur ska förvaltningen av vargstammen fungera utan den licensjakt som ni kämpar mot med näbbar och klor?
Små miljöorganisationers talerätt ges till tvivelaktiga organisationer som Nordulv och Wolf Association Sweden, som genom talerätten tillåts överklaga och stoppa jaktbeslut. Och om det inte går deras väg använder de andra metoder för att störa jakten på plats genom sabotage och hot. Hur ser Miljöpartiet på liknande civil olydnad genom organisationer som tillerkänns talerätt - är ni positiva till det också?
Runar Filper (SD):
Visst, Stina Bergström, ni har deltagit i debatten i Värmland, men här i riksdagen har det varit väldigt tyst i interpellationsdebatter och sådant. Ordföranden för Nordulv, Sanna Cronhielm, påstod 2013 att hon skulle försöka sabotera vargjakt genom att agera levande sköld mellan jägare och varg.
Hon är miljöpartistisk politiker och dessutom nämndeman för Miljöpartiets räkning i tingsrätten. Att förvalta vargstammen genom skyddsjakt är alltså Miljöpartiets melodi. Då kommer kanske varje skyddsjaktsbeslut att överklagas av nämnda småorganisationer, Rovdjursföreningen och Naturskyddsföreningen. Amerikansk forskning beskriver vad utebliven jakt kan få för konsekvenser för samhället i stort och för vargstammen.
Tolkningen av ett EU-direktiv i en föränderlig miljö i samhällen som inte tillåts verkställa demokratiskt fattade beslut kommer med stor sannolikhet och utan tvekan att leda till en omfattande illegal jakt, tjuvjakt. Det varnar forskarna för. Höljes, Värnäs och Trång är tre vargrevir i Torsby kommun.
Musån och Acksjön ligger i Hagfors kommun. Där fanns det sex vargpar fram till i höstas. Vargar från dessa fem revir - det kan handla om 20-30 vargar - är spårlöst försvunna. Det är sådant den segdragna rättsprocessen leder till: illegal jakt. Där tar man lagen i egna händer.