KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar för svaret. Jag tycker ändå att det finns anledning att titta mer på det här med tanke på det tuffare omvärldsläget. Det har varit mycket så genom åren, både under borgerliga regeringar och socialdemokratiska regeringar, att man har lagt ned fungerande materiel, och Försvarsmakten har också gjort det.
Men nu är vi i ett läge där vi inte längre har råd och möjlighet till det utan måste behålla varje tänkbar förmåga. Enligt de uppgifter jag har finns det ett helt komplett system i 2D-utförande med antenn, operativsystem och kommunikationssystem som kan användas och är omedelbar brukbart.
Det skulle också kunna utvecklas till 3D-system, och då skulle man behöva montera på antenn. Rätt använt skulle det här avsevärt kunna öka förmågan, både i de nuvarande krigsförbanden om det används inom sjöinformationsbataljonen och som en extra rörlig sensor för robotbärande enheter såsom stridsflygplan och fartyg.
Försvarsmaktens ansträngda personalramar och ekonomi har gjort att systemet under den så kallade strategiska timeouten har prioriterats ned.
Men med hänvisning till hotbilden och vårt nya närområdesfokus har behovet av rörliga sensorer, det vill säga exakt det som det här systemet har, återigen ökat markant.
Att genomföra försök i FMV:s regi under tio år och sedan avveckla ett system för över 600 miljoner är svårt att se som något annat än kapitalförstöring. Det sägs också i svaret att det finns andra förmågor, men då undrar jag: Vilka system då?
De enda rörliga systemen med motsvarande kapacitet är radarsystemen på våra fem Visbykorvetter och en handfull radarsystem inom luftvärnet. Några system med bättre kapacitet än dessa två tillsammans med ArtE 740 existerar såvitt jag vet inte.
Att påstå att behovet inte finns när vår numerär redan är under en kritisk nivå är svårt att förstå. Det är också så att om man plockar ned denna materiel för att använda som reservdelslager så kan man inte använda den igen.
Då blir det helt enkelt en nedmontering och något som inte kan användas. Försvarsministern säger i sitt svar att vid ett bibehållande av materielen tillkommer dessutom kostnader för förrådshållning, vilket beräknas uppgå till 5-10 miljoner kronor årligen.
Min fråga är: Hur kan det kosta 10 miljoner per år att hyra garage med avfuktningsutrustning för fem fordon? Det verkar väldigt dyrt, och jag har svårt att se att det verkligen skulle vara så.
Om vi inget gör kommer det här att vara skrotat långt före den planering som fanns från början, och då måste vi återigen ta fram en kvalificerad rörlig spaningssensor om vi ska kunna ha den här tunga kustroboten. Det tycker jag blir en onödig kostnad.
Mikael Oscarsson (KD):
Grunden för den här interpellationen är för det första att vi har ett tuffare omvärldsläge och att vi behöver kraftsamla allt vi kan. För det andra har vi sagt att vi i framtiden vill ha tung kustrobot. Då har det kommit till min kännedom att det finns ett system som vi har satsat 600 miljoner på och som enligt mina uppgifter fortfarande skulle kunna användas.
Vi kan kolla upp efteråt exakt hur det ligger till med det. Är det så att vi i framtiden då får tung kustrobot, vilket vi behöver för att kunna försvara Sverige, behöver vi det här, för det här är radarsystem som kan användas både på land och på ytan. Det hänger ihop. En tung kustrobot består av kanoner, men det behövs något som man kan skjuta på.
I gynnsamma väderförhållanden kan radarsystemet användas för 100 kilometers räckvidd. Det är inget dåligt system, utan det används också i andra delar världen. Jag tycker att det kan finnas anledning att titta en extra gång om det finns något sätt att använda systemet på ett bättre sätt än att bara använda reservdelar, det vill säga slakta och göra det obrukbart. Vi behöver bygga in redundans i systemet.
Det här kan vara en pusselbit till detta. Det finns anledning att än en gång se på om det finns något bättre sätt att använda systemet än att skrota det med tanke på nedlagda pengar och att det behövs redundans. Radar kommer att behövas om vi ska kunna använda tung kustrobot framöver, även om vi ska använda Archer för sjömål.
Låt oss titta på detta en gång till.
Mikael Oscarsson (KD):
Frågan om Nato och det säkerhetspolitiska läget är viktig. Därför är jag glad att vi får det här tillfället att diskutera detta med utrikesministern. Vi har ett allt tuffare säkerhetspolitiskt läge, och vi ser att det här inte är någonting som går över.
Vi hade i försvarsutskottet i dag besök av FOI, och de poängterade att det inte ljusnar utan att vi måste bereda oss på en långvarigt tuffare situation. Kristdemokraterna är ett parti som förut har varit avvisande mot ett Natomedlemskap men som sedan tog ställning för att vi borde utreda frågan.
Nu hade vi ett riksting för en tid sedan då vi tog ställning för att Sverige i det säkerhetspolitiska läge vi har också bör ta det fulla steget och ansöka om att bli en fullvärdig medlem, inte minst sett i ljuset av det säkerhetspolitiska läget. Vi ska satsa på ett starkt försvar, och överenskommelsen vi gjorde är ett trendbrott och något viktigt. Men även med de tillskott som sker är det för lite. Nu satsar vi drygt 1 procent.
Skulle vi satsa mer, som när jag gjorde min värnplikt och man satsade 2 1⁄2 procent av bnp, skulle det ändå inte räcka till. Vi skulle inte vara avskräckande. Vi måste också titta på realiteterna. Från svensk sida har vi med stor parlamentarisk enighet sagt att det är en solidaritetsförklaring. Vi ska kunna ta emot hjälp, och vi ska kunna ge hjälp.
Sverige ligger där det ligger. Och nu är länderna i Baltikum medlemmar i Nato. Ryssland har ställt ut robotar som täcker in varje kvadratmeter av baltiskt territorium.
Med sina robotar når de faktiskt en bit in på svenskt territorium också. Med tanke på kartan kan man dock undra hur i all världen Nato ska kunna komma Baltikum till undsättning om det värsta händer, vid en kris eller i en konflikt. Det finns inga andra alternativ förutom att flyga över Norge och Sverige.
Var och en som sätter sig in i det kan förstå det. Då vore det förstås mycket enklare om Sverige var fullvärdig medlem i Nato. Då skulle vi kunna samöva och komma överens om detta. Vid en krissituation finns det annars risk för att det blir kapplöpning om svenskt territorium.
Båda sidor skulle vilja låna en strategiskt viktig bit av Sverige, förmodligen en del av Gotland. Det skulle vara intressant att höra utrikesministerns tankar om det. Funderar regeringen på vad som skulle hända i en sådan situation? Vi har sagt att vi ska ställa upp. Är det inte rimligt att ta höjd för vad som kan hända i ett sådant läge?
Är det inte bättre att ha förberett detta? Vi kanske kan förbereda för det även om vi inte är medlemmar i Nato. Det vore intressant att höra utrikesministerns syn på detta. Vi har förut sagt att vi ska vara alliansfria och neutrala i krig. Nu är vi inte neutrala längre. Det var länge sedan vi slutade säga det.
Nu tar vi ställning. Vilket syfte har då alliansfriheten, om den andra delen inte finns kvar? Den frågan vill jag gärna få svar på.
Mikael Oscarsson (KD):
Den försvarspolitiska uppgörelsen var väldigt viktig och ett trendbrott. Det var första gången sedan 90-talets början som det blev ökade anslag. Men det är fjärran från att Kristdemokraterna på något sätt skulle medverka till att friskriva oss från att tala om var vi står i Natofrågan.
Det var inte tanken med den försvarspolitiska inriktningspropositionen och inte heller med den beredning som föregick den. Det var bra att det tillsattes en utredning.
Det är självklart att Kristdemokraterna vill visa på de goda argument som det finns för Sverige att ta steget fullt ut. Den förre socialdemokratiske statsministern i Norge, Jens Stoltenberg, har sagt: Det går nästan inte att stå närmare Nato än vad Sverige gör utan att vara medlem. Men något skydd kan Sverige inte räkna med. Den skillnaden måste vi ju kunna diskutera.
Ska det verkligen vara på viset? Det jag försökte att säga i mitt tidigare inlägg var att ett svenskt Natomedlemskap skulle öka såväl vår egen som våra grannars säkerhet och bidra till ökad stabilitet i vår del av världen. Jag kunde inte med mina öron höra någon kommentar till den fråga som jag ställde och som handlade om vad vår alliansfrihet skulle tjäna till.
Tidigare var det att vi skulle vara neutrala i en kris- eller krigssituation, men det har vi friskrivit oss ifrån. Vi har ju sagt att vi ska ställa upp för vår omvärld om det händer någonting. Min fråga är: Vad tjänar alliansfrihet till? Jag vill gärna ha en kommentar till den frågan.
Mikael Oscarsson (KD):
Rubriken för den här interpellationen är Tydlighet om Sveriges samarbete med Nato . Från Kristdemokraternas sida har vi just i helgen sett till att vi för vår del är tydliga med vår inställning.
Vi tycker att det, med tanke på utvecklingen i vårt närområde och av många andra skäl, nu är dags för Sverige att bli medlem i Nato. Detta var lite vid sidan om dagens debatt, men det kändes ändå viktigt att säga. Jag hoppas att också försvarsministerns parti så småningom kan komma till samma slutsats.
Jag skulle vilja ställa en specifik fråga. Som en stor del av svenska folket vet var skälet till att vi skulle vara alliansfria att vi skulle kunna vara neutrala i krig.
Nu har vi tagit beslut om - och det har även Socialdemokraterna varit med på - att den tiden sedan länge är borta. Vi har antagit en solidaritetsförklaring som säger att vi ska kunna ta emot hjälp och ge hjälp, och den är ensidig. Men vi är också med i Lissabonfördraget, som säger att vi ska ställa upp med varje till buds stående medel. Neutraliteten finns inte där.
Då undrar jag: Vad är det egentligen som är syftet med att Sverige ska vara alliansfritt i dag?
Mikael Oscarsson (KD):
Först vill jag säga att det är väldigt bra, det som sagts förut här i talarstolen, att det här arbetsmaterialet ska komma utskottet till handa så att vi kan få den öppenhet som utskottet behöver kring det här.
Detta samarbete var ju en del i försvarsuppgörelsen och pekades ut som något som Sverige aktivt bör söka delta i, så det är väldigt bra. Det är ett sätt för oss att förverkliga vad solidaritetsförklaringen egentligen är för någonting, och det är ju först när man övar tillsammans, fru talman, som det kan bli någonting av det.
Tomas Bertelman har nämnts i debatten. Han skulle utreda försvarssamarbetena och kom då till slutsatsen att vi redan ses som en del av Nato, men vi får inte skyddet.
Det som jag tycker är intressant är att han ju förut har varit ambassadör till Ryssland, och det var ungefär ett år sedan han kom till den här slutsatsen.
För en vecka sedan gick han ut DN Debatt och talade om att en fortsatt svensk alliansfrihet minskar stabiliteten och att det bästa bidrag vi kan ge till stabilitet och säkerhet, inte bara för Sverige och Östersjön utan också för Baltikum, är att gå med i Nato.
Genom att Sverige blir medlem i Nato kommer Sveriges trovärdighet när det gäller att kunna försvara Baltikum att öka drastiskt, och därmed minskar risken för ryska äventyrligheter i vårt närområde. Frågan som jag inte fick något svar på är: Vad syftar egentligen den svenska alliansfriheten till om vi inte ska vara neutrala i krig längre?
Mikael Oscarsson (KD):
Försvarsområdets unika karaktär bl.a. i fråga om sekretess och det nära samarbetet mellan industri och stat medför att en särskild reglering bör övervägas." Det är just detta som är bakgrunden. Försvarsområdet är unikt till sin karaktär. Relationen mellan kunden, det vill säga vi skattebetalare, och industrin är ofta mycket tät och sekretessbehovet stort.
Som jag nämner i min interpellation har under en följd av år flera statligt anställda, officerare, tjänstemän och politiker gått över till försvarsindustrin mer eller mindre direkt från sin tjänst inom statsförvaltningen. Blotta misstanken om att någon på ett otillbörligt sätt skulle kunna gynnas av dessa övergångar på skattebetalarnas bekostnad måste undvikas.
Ett viktigt steg i den riktningen skulle vara införandet av ett karenssystem. Det här är någonting som finns i Storbritannien och Norge. Vi har fått kritik från EU-kommissionen, fru talman, för att vi saknar det här och för att det är ett oreglerat område. Jag har framför mig en artikel från Aftonbladet.
Den handlar om Jonas Hjelm, som är ett exempel. "Det var den 15 november 2005 som Sverige slöt det kritiserade avtalet, Memorandum of Understanding, MOU, om militärt samarbete med Saudiarabien. MoU:et innebar att Saab kunde sälja radarsystemet Erieye för omkring 5 miljarder kronor till diktaturen.
Jonas Hjelm var under det förberedande arbetet och framtagandet av MoU:et dåvarande försvarsminister Leni Björklunds statssekreterare och den högste tjänstemannen vid försvarsdepartementet." Han hade alltså hand om det här. "I december 2006" - alltså strax efter valförlusten - "gick han till Saab, där han blev ansvarig för företagets Europakontakter och bevakningen av den svenska försvarsmarknaden."
Det finns också ett exempel från senare tid. Den förra regeringen agerade tillsammans med Försvarsmakten och fattade beslut som gjorde att Saab för en jämförelsevis billig peng kunde köpa Kockums av tyska Thyssen Krupp.
Det finns en statssekreterare som heter Gunnar Wieslander, som då var ansvarig och som sedan, ganska tätt inpå, blev chef för just den här verksamheten på Saab Kockums. Jag har inga anklagelser mot de här personerna, inte på något sätt, men jag tycker ändå att det illustrerar vikten av detta. Det är inte bara taget ur luften, utan det här behöver regleras.
Min fråga är: Vilka åtgärder har försvarsministern vidtagit för att förverkliga det som Försvarsberedningen beställde och som nu också klubbas i inriktningspropositionen?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vill tacka försvarsministern för svaret, och jag är glad för den samsyn som försvarsministern ger uttryck för i sitt svar. Det tycker jag är positivt. Men det finns en sak som faktiskt gör mig lite orolig, och det är det försvarsministern uttrycker om att det här ska breddas.
Jag förstår att det är komplext, men om det ska breddas till alla departement, fru talman, tror jag att det är detsamma som att säga att detta aldrig blir av.
I Försvarsberedningen talas det om att beställningen gäller just personal som lämnar statsförvaltningen till förmån för försvars- och säkerhetsindustrin. Man måste ju börja skära i denna korv någonstans, om jag får uttrycka mig så.
Regeringen väljer själv hur man förbereder det.
Kanske behöver man ha en särskild utredare som gör en snabbutredning och jämför systemen i Norge, Storbritannien och andra länder och hur de har löst detta och som kan se hur vi kan styra upp det så att vi får den transparens och klarhet som EU-kommissionen efterfrågar.
I Sverige finns en sådan karantän för dem som sitter i Riksbanken. Har försvarsministern fortsättningsvis inriktningen att på sitt område leverera det som står i Försvarsberedningen? Eller är det den bredare inriktningen som gäller? Det är viktigt att få reda på.
Det gäller också tidsperspektivet. Tiden går fort. Frågan är om det finns planer på att lägga fram en proposition senast inom ett år så att vi i god tid under mandatperioden kan få denna reglering på plats.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Jag är som sagt glad över försvarsministerns klarläggande att detta är något som försvarsministern har för avsikt att ta tag i. Fort och fel är aldrig bra, men långsamt och inget är också fel.
Försvarsberedningen har tydligt pekat ut detta, och det finns flera historiska exempel som ger anledning att titta på det. Även EU-kommissionen har påpekat det.
För alla inblandade vore det bra att det regleras. Jag är för en grundlig utredning där vi tittar på dessa länder och hur vi kan få in det i svensk lagstiftning. Jag vill dock att vi agerar så fort som möjligt när vi har alla fakta på bordet.
Jag har inget emot att det i förlängningen breddas till andra områden.
Mitt ansvar i riksdagen som försvarspolitisk talesperson för Kristdemokraterna är dock att bevaka det vi kom överens om i Försvarsberedningen: att ett karenssystem för personal som lämnar statsförvaltningen till förmån för försvars- och säkerhetsindustrin bör ses över med tanke på den unika karaktären i fråga om sekretess och nära samarbete.
Jag tackar försvarsministern och emotser en proposition så småningom så att vi kan få en lagstiftning på plats.
Mikael Oscarsson (KD):
Det är faktiskt så att det som behövs är en antenn och sambandsutrustning. Jag noterar nu att försvarsministern inte längre är inne på det som han var sist. Då lät det nästan som att det var något slags skrot på pall. Men det är faktiskt ett mycket kompetent system.
Sedan kan man påpeka att Försvarsmaktens beslut går stick i stäv med det behov av sensorer som Försvarsmakten har visat på i sin egen sensorstudie från 2014. Att Försvarsmakten fortfarande vill skrota det som man själv förklarar är helt nödvändigt i framtiden är någonting som i varje fall bör kunna diskuteras. Så kommer att ske.
Försvarsutskottet har beslutat att ta in representanter från Försvarsmakten, FOI och FMV för att få information om det här och för att gå till botten med detta. Är det så att vi faktiskt kan använda det här systemet i framtiden? Försvarsministern säger att han inte ska eller kan styra myndigheten i enskilda ärenden. Det är naturligtvis så.
Men faktum är att Försvarsmakten måste ha regeringens medgivande för alla materielinvesteringar som överstiger 200 miljoner kronor. Samtidigt måste man kunna diskutera om Försvarsmakten har fria händer att avveckla materiel som i dag skulle kosta närmare 1 miljard att nyanskaffa. Är det verkligen rimligt?
Om det nu är fordon man behöver finns det förmodligen andra sätt att lösa det på än att skrota 740-systemet.
Om man nu skrotar ArtE 740 och den kommande materielutredningen kommer fram till, som man gjorde i sensorstudien, att rörliga skyddande sensorer behövs kommer vi ännu en gång att konstatera att det blev fort och fel, i likhet med en hel del av de tidigare avvecklingsbesluten. Vad är då ArtE 740?
Ja, det kan användas till generell sjöövervakning, under förutsättning att man implementerar ytkanal. Det kan användas till luftmål och länka luftmål - absolut. Kan det användas för att ge information till markstridsförband för luftlandsättningar och landsättningar? Ja, absolut, på samma sätt som UndE 23.
Är det ett bra komplement och en reserv? Absolut! Det innebär förtätning av sensorkedjan, ersättning vid bortfall, riktade insatser - ett multikompetent system. Det är alltså viktigt för sjörobotsystemet som vi säger att vi vill ha i framtiden, men det är också någonting som kan användas allsidigt.
Det har sagts lite föraktfullt att den här klarar 16 kilometer. Faktum är att i 3D-utförande på en Mod C-instrumenterad räckvidd handlar det om 120 kilometer och 20 000 meter upp i luften.
Det här är ett system som har förmåga att titta på sjömål och flygplan och kan ge de underlag som man behöver. Detta är i grunden samma system som UndE 23, vilket är samma system som skyddade Obama när han var i Sverige. Det användes också under OS i London för att skydda.
Jag vill återigen uppmana regeringen att göra halt här nu och vänta på materielutredningen innan vi slaktar ett system som med stor sannolikhet kommer att behövas i framtiden.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tycker att man i politiken måste vara ärlig och kunna säga att ibland blir det inte rätt, för vi vet inte allt. När fakta kommer upp måste man kunna ta till sig det och göra en omprövning och se att det inte blev bra. Det var ju så, försvarsministern, att detta inte var uppe i Försvarsberedningen.
Vi fick ingen information i förhandlingarna om att det här systemet skulle avvecklas eller inte kunde användas. Nu har det kommit upp på bordet, och nu ser vi också en allt tuffare miljö. Vi ser att vi behöver varje system vi kan tänka oss för att försvara Sveriges folk och ge trygghet. Då måste vi tänka till så att vi inte gör något dumt, som att vi om några år bestämmer oss för att ha ett kustrobotförband.
Det första man behöver då är en sensor, och då har vi skrotat ett system som vi har lagt hundratals miljarder på. Det duger inte! Man måste ju vara så pass öppen för att ta in fakta. Det här är alltså ett system som Storbritannien och Australien var jättenöjda med i Afghanistan. Man satsade 1 miljard.
Nu är det uppgraderat. Det behövs en 3D-antenn, och det behövs ett sambandssystem, men jämför man det med att börja om på ny kula blir ju det senare alternativet oändligt mycket dyrare. Jag tycker därför att det finns all anledning att vi tittar på det här, vilket också kommer att ske i försvarsutskottet. Min förhoppning är att vi kan göra halt med avvecklingen och se: Är det här någonting vi kan använda?
Är det någonting som behövs för att få ett kustrobotsystem på plats om några år? Då ska vi inte avveckla det. Då ska vi använda skattepengarna på ett bra sätt och få ett tryggt och bättre Sverige.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Bakgrunden till min interpellation är att efter regeringens beslut att införa gränskontroller samt den höjda beredskapen är polisen hårt ansträngd. Det har framkommit på många olika sätt.
Inrikesminister Ygeman har sagt att gränskontrollen utgör en betydande belastning på polisens resurser och att det finns en risk att annat polisiärt arbete kommer att bli lidande. Samtidigt är det viktigt att se över om det finns andra resurser som kan nyttjas i samhället för att hjälpa till i den uppkomna situationen.
Jag har mycket kontakt med Försvarsmakten. Det vet jag att försvarsministern också har. Där råder en stor frustration, som jag är säker på att försvarsministern har känt av, bland anställda och i ledningen att de inte används i sådana här situationer.
Vi befinner oss på Helgeandsholmen, och bakom oss finns slottet. Det har stått i många hundra år. Redan på slottet Tre kronors tid fanns högvakten. Faktum är att sedan Gustav Vasas tid har Försvarsmakten ställt upp med högvakten.
I det läge som råder efter de förfärliga terrorhandlingarna den 13 november i Frankrike, det förhöjda säkerhetsläget i riksdagen, beredskapen vid Rosenbad och runt de olika departementen är det lite märkligt att vi inte använder Försvarsmakten.
Det finns heltidsanställda soldater som skulle kunna få ansvaret för att hjälpa till med bevakningen av till exempel riksdagen på Helgeandsholmen samt Rosenbad. Ibland har det sagts mig, fru talman, att det tragiska som hände i Ådalen spökar för Socialdemokraterna; polismakten får inte blandas ihop med Försvarsmakten. Men de händelserna skedde för länge sedan.
De var förfärliga, men nu finns det ingen anledning att tro att sådana problem skulle uppstå igen. Nu måste de resurser som finns nyttjas. Det är därför jag har skrivit interpellationen. Hur ser försvarsministern på denna fråga framöver? Vi närmar oss jul, och fridens högtid närmar sig.
Samtidigt är det tyvärr ett dystert läge i världen och ett dystert säkerhetsläge i Europa, även i vår egen huvudstad. Vi kan påminna oss vad som hände på Drottninggatan för fem år sedan med en självmordsbombare. Tack och lov misslyckades han med vad han hade tänkt sig. Annars hade det blivit en krater i Stockholms innerstad.
Vi ser ett ökat säkerhetshot. Kan försvarsministern tänka sig att använda Försvarsmakten så att soldater kan hjälpa till med bevakningen så att det inte bara är Säpo som får uppgiften?
Då kan det bli en avlastning så att gemensamma resurser används på ett bättre sätt för att skapa trygghet.