KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Tack, Karin Rågsjö, för din fråga! Det här handlar om att verkligen fundera över vart svensk hälso- och sjukvård är på väg. Det ser väldigt olika ut runt om i landet. Även om Karin Rågsjö själv säger att det inte bara är en fråga i Stockholm skulle jag säga att det ändå är här som vi ser mycket av experimentverkstaden.
Om fru talman ursäktar att man talar om Region Stockholm i den här kammaren är det ändå här vi ser hur nätläkarna erbjuds möjligheter att etablera sig med ganska generösa ersättningssystem. Det bekymrar mig mycket. Jag hoppas att Sveriges Kommuner och Regioner, som ska ta till vara inte bara regionernas utan också regionernas invånares intressen, hittar vägar fram för att se till att det är vård efter behov som styr och att vården är likvärdig över landet.
Man ska ha ersättningsnivåer där man inte ska leta kryphål. Det ska vara uppenbart att resurser går dit där de bäst behövs. Vi ska på olika sätt se till att de aktörer som finns verkligen är seriösa och svarar upp mot utmaningen att ge vård till alla efter behov.
Lena Hallengren (S):
Tack, Pia Steensland, för frågan! Jag tror att Pia Steensland vet att förändring av LSS och inte minst tillämpningen av den inte är någonting som görs enkelt. Det är myndighetsutövning, och det är supertråkigt att säga. Jag har sagt i många interpellationsdebatter med Pia Steensland att när vi kommer till assistansen funderar man ibland på om man ska vara jurist eller politiker. Det här är väldigt komplicerat. Jag vill också säga att detta verkligen inte är en fråga där bara Kristdemokraterna upprörs. Jag tror att vi är överens om detta.
Men det är komplicerat och svårt. Det krävs översyn av lagstiftningen. Nu har vi den stora LSS-utredningen som kommer tillbaka. Jag säger inte att den svarar på den här frågan, men den visar hur komplext det hela är. Vi har från regeringen och samarbetspartierna, Centerpartiet och Liberalerna, givit exempel på ett antal utredningar som vi har tillsatt eller kommer att tillsätta.
Vi tittar vidare på frågan, men vi har inte ett arbete på gång som gör att vi kan åtgärda den här myndighetstolkningen för tillfället.
Lena Hallengren (S):
Jag trodde nästan att frågan i slutet skulle gå till Anders Ygeman i alla fall, när den handlade om det digitala utanförskapet. Så kunde det ha varit. Jag noterar ändå kopplingen till vården och till äldreomsorgen på lite olika sätt. Jag vill först säga att den digitala delen av vården förhoppningsvis har fått sig en rejäl skjuts. Vi ska dock inte känna oss nöjda med det, utan det gäller verkligen att ta vara på den kraft som finns.
Inte sällan är det, precis som Johan Hultberg säger, gruppen äldre som kanske är de som skulle behöva få möjlighet att utveckla den digitala dialogen med vården. Det kan vara svårt, det är inte säkert att någon kan följa med en till vården och så vidare. Det här är en fråga såväl för den digitala delaktigheten i samhället i stort som för vården och omsorgen, och jag tycker att de har tagit stora steg.
Vi stimulerar dem bland annat genom resurser, genom en välfärdsteknikutredning och mycket annat för att se till att ge det stöd som krävs för att utveckla den digitala teknikens plats i vård och omsorg.
Lena Hallengren (S):
Tack, Ann-Christine From Utterstedt, för att frågan ställs ännu en gång på i princip samma sätt! Jag har inga andra svar att ge Ann-Christine From Utterstedt i dag. Hälso- och sjukvårdslagen gäller alla. Den gäller också under en pandemi. Man kan inte skriva bort hälso- och sjukvårdslagen. Legitimerad personal har en skyldighet att följa hälso- och sjukvårdslagen. Jag tycker dock att Ann-Christine From Utterstedt drar tidiga slutsatser.
Vi har kunnat se att man inte alltid har fått den individuella vård som man har rätt till. Det har IVO uppmärksammat, och det är någonting som de utvärderar ytterligare för att vi verkligen ska se hur omfattande detta är. Har det varit generellt? Är det på enskilda platser, kommuner och boenden? Är det riktlinjer man har infört? Jag ser mycket fram emot att få resultatet av detta arbete, och det kommer i slutet av november. Det är också någonting som Coronakommissionen garanterat väntar på för att kunna dra slutsatser.
Men jag tycker att vi ska ha underlag på plats innan vi drar förhastade slutsatser. Däremot gäller hälso- och sjukvårdslagen självklart alla även under en pandemi.
Lena Hallengren (S):
Jag vet inte vad som ligger till grund för Ulrika Jörgensens påstående att regeringen tycker att det är oviktigt eller ointressant med folkhälsa, med förebyggande arbete, med att minska barnfetma eller öka fysisk aktivitet eller med att fokusera på kost och annat. Jag känner inte igen den bilden. Det är klart att det är ett omfattande arbete som bedrivs när det gäller både det förebyggande arbetet och ANDT-strategin, som är en annan typ av förebyggande arbete.
Det gäller inte minst fysisk aktivitet, som ju kan ta sig många olika uttryck - allt från idrotten i skolan till den fysiska samordnaren till elevhälsans uppdrag och så vidare. Vi kommer att utse en ny samordnare. Däremot kommer vi inte att göra om hela uppdraget. Jag tycker att det är ett väl avvägt uppdrag, som om man vill uttrycka det lite mer populärt handlar om att sätta Sverige i rörelse.
Det är klart att fysisk aktivitet och kost hänger ihop, men uppdraget är fokuserat på fysisk aktivitet för att vi ska kunna nå framgång där.
Lena Hallengren (S):
Tack, Kristina Nilsson, för en fråga som känns väldigt viktig och angelägen! Jag möter den på många håll. Det är klart att man ställer sig frågan, precis som gjorts tidigare under den här frågestunden, om man verkligen får den vård man behöver om man bor på ett särskilt boende. Det självklara svaret borde vara att här bor en grupp som om någon behöver tillgång till medicinsk kompetens. Man ska ha tillgång till en både bra och trygg vård, av läkare men också av annan vårdpersonal.
Det är sannolikt många olika kompetenser som behöver komma in. Regionerna har en skarpt uttalad skyldighet att förse äldreomsorgen med läkare. Det är inget man kan prata bort. Men från regeringens sida utesluter vi inte ytterligare åtgärder för att utveckla läkarmedverkan i kommunal hälso- och sjukvård, och det inkluderar förstås äldreomsorgen.
Det är också viktigt att kommunerna har tillgång till god medicinsk kompetens när det gäller övergripande patientsäkerhetsfrågor, där man inte minst i sådana här sammanhang kan behöva det stödet inför de beslut man fattar.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar Camilla Waltersson Grönvall för frågan. Denna fråga har vi diskuterat många gånger. Jag skulle vilja säga att dialogen inte har varit större i många andra frågor, undantaget pandemin, det senaste året. Jag har själv talat i socialutskottet vid ett flertal tillfällen.
Samtliga i utskottet som har debatterat frågan i dag vet att det ligger ärenden och beslut på riksdagens bord som handlar om kompetens hos offentliga biträden och frågan om att pröva vårdnadsöverflytt årligen som första förslag. Det är bara ett par månader kvar nu tills regeringens utredare kommer tillbaka med förslag som verkligen ska ta hänsyn till och väga in barnets bästa. Det är något som vi många gånger talat om.
Att göra det och känna att vi alla ungefär vet vad vi talar om är en sak, men att se till att det också är tydligt i lagstiftningen när det kommer till vårdnadsöverflytt avser vi att återkomma till så fort utredningen lämnar sitt förslag i slutet av februari. Jag ser fram emot den dialogen.
Lena Hallengren (S):
Jag är ändå förvånad över tonläget. Det här är en fråga där jag inte upplever att det finns delade meningar utan tvärtom. Utredningen som arbetar nu och som den 28 februari ska lägga fram förslag om hur barnets bästa ska vägas in när vi talar om vårdnadsöverflytt kommer att spela en stor roll. Det är svårare än vad det kan låta att verkligen se till att det blir domar som går i den riktningen. Det första beslutet som jag själv fick möjlighet att underteckna var barnkonventionen som svensk lag.
Det var ett beslut som tyvärr inte alla partier röstade för, bland annat Camilla Waltersson Grönvalls.
Lena Hallengren (S):
Att frågan är så enkel är jag inte beredd att hålla med om. Att Sverigedemokraterna ständigt hittar en ursäkt att tala om migrationspolitiken oavsett problem i samhället är förvisso ingen nyhet. Om hela migrationspolitiken ska diskuteras har vi migrationsministern på plats i kammaren. När det kommer till frågan hur hela pensionssystemet ska utvecklas, hålla ihop och vara långsiktigt hållbart vet jag att Pensionsgruppen sliter hårt. Det är ett angeläget arbete.
Vi har all anledning att se till att vi har ett pensionssystem som håller över tid och omfattar alla medborgare i vårt land.
Lena Hallengren (S):
Tack för frågan, Anders Åkesson! Pandemin plågar sannerligen vårt land, men jag delar inte uppfattningen att vi under hela våren skulle ha varit på något sätt njugga och låtit bli att vidta tuffa åtgärder. Om vi drar oss våren till minnes tror jag att vi alla kan påstå att vår vardag inskränktes. Det var studenter som fick plugga på distans, och människor började arbeta hemma. Det var stora sjukskrivningstal eftersom människor stannade hemma vid minsta symtom, för det var det som var signalen.
Det var ganska tomt på gator och torg, på restauranger och i kultur- och idrottslivet, och satte man sig i en bil för att åka någonstans var man ganska ensam på vägarna. Vi såg ganska omedelbart en beteendeförändring. Det är inte det vi ser nu, och vi har därför under hela hösten arbetat med pandemilagen. Jag vill också säga att det är en sak att stänga verksamheter - jag vill inte säga att det är vare sig enkelt eller kanske det mest lämpliga - men att siktet i den pandemilagstiftning regeringen nu avser att ta fram är mer inställt på att kunna reglera olika verksamheter.
Vi kommer nämligen att få leva med pandemin under lång tid framöver.
Lena Hallengren (S):
Tack, Anders Åkesson, som ju representerar Centerpartiet - ett parti som vi har ett väldigt gott samarbete med! Det gäller inte minst de tolv extra ändringsbudgetar vi har presenterat tillsammans under detta väldigt tuffa år. Förhandlingar pågår även nu när det gäller ytterligare åtgärder och insatser, och jag ser fram emot att de får fortsätta.
Att förutse kostnader och kunna skriva in det i lagstiftning är betydligt mer komplicerat, men naturligtvis måste vi ta hand om konsekvenser oavsett om de drabbar människor på grund av pandemin eller på grund av de konsekvenser vi kan se. Välkomna även i arbetet med att utforma denna lagstiftning!
Lena Hallengren (S):
Tack för frågan, Acko Ankarberg! Det är sannerligen som du beskriver: Samordning och gemensamma tag är verkligen vad som krävs, inte bara under pandemin utan förstås också när det gäller att hantera både den vård som skjutits upp under pandemin och, förstås, den utmaning vi hade sedan innan. Låt mig påminna om att många regioner, för att inte säga alla, ändå hade gått i en positiv riktning innan pandemin.
Allt fler såg till att fler fick vård i tid än vid motsvarande tidpunkt året innan. Allt fler fick alltså del av de omgjorda tillgänglighetsmiljarderna. När det gäller tillgänglighetsdelegationen har den påbörjat sitt arbete under hösten. Tanken var att den skulle bidra i det ordinarie arbetet, och när pandemin kom blev det förstås än mer viktigt.
Delegationen arbetar helt enkelt på och har inte kommit särskilt långt i sitt arbete än, men jag ser fram emot att den ska kunna växla upp sitt arbete och både ge stöd till regionerna och, förstås, återkoppla till regeringen och riksdagen när det gäller förslag som vi skulle kunna genomföra.
Lena Hallengren (S):
Pandemin fortsätter ju; utan tvekan är det så. Just nu är trycket hårt på våra vårdavdelningar, både på intensivvården och på övriga vårdavdelningar. Regionerna måste förstås hantera den covidvård som är nödvändig för att rädda liv och hälsa, och de måste parallellt med detta se till att inte ställa in mer vård än nödvändigt. Det visade sig ju att det i det här läget är färre som behöver ställa in behandlingar, operationer och ingrepp än vad det var i våras.
Låt oss hoppas att vi klarar att hålla nere smittspridningen, så att vården inte får en alltför tuff utmaning!
Lena Hallengren (S):
Tack, Barbro Westerholm, för att frågan lyfts här och nu och för att den också lyftes i socialutskottet och med Läkemedelsverket i tisdags. Denna fråga ligger på regeringens bord, och jag kan försäkra både Barbro Westerholm och andra att vi måste lösa den. Vi kan ju inte hantera frågan om register och eventuella biverkningar utan att se till att de är samordnade. Denna fråga ska lösas.
Lena Hallengren (S):
Tack, Leif Nysmed, för frågan och för att detta uppmärksammas! Jag känner mig ganska bekymrad över vad som kan hända i pandemins skugga, om uttrycket får användas. Vissa kan ta tillfället i akt att förändra i en verksamhet på ett sätt som ganska uppenbart försämrar för den som är hemtjänstbrukare och har ett behov av hemtjänst och som missar sin kontinuitet när den får byta personal. Jag tror att osäkerheten är ganska stor.
Jag kan egentligen bara understryka att när regeringen och samarbetspartierna valde att rikta 4 miljarder till Sveriges äldreomsorg att använda utifrån hur behoven ser ut var inte avsikten att det skulle göras nedskärningar.
Lena Hallengren (S):
Svensk äldreomsorg har ju sannerligen kommit i fokus under pandemin, och det är också skälet till att regeringen och samarbetspartierna har vidtagit flera åtgärder under det gångna året. Det handlar om 3,4 miljarder under nästa år för ett äldreomsorgslyft för att man ska kunna arbeta och studera samtidigt och få den kompetens som krävs. Ett resurstillskott på 4 miljarder är mycket pengar. Syftet med detta är förstås att förbättra i äldreomsorgen - att ta bort delade turer, att förbättra bemanningen och att anställa mer personal.
Jag tror att det är otroligt viktigt att vi gemensamt säger att det är detta som är syftet.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar Camilla Brodin för frågan. Jag tycker att ledamoten inleder väl med att beskriva att vi befinner oss i en pandemi som ställer enormt tuffa krav på samhället. Det gäller givetvis även alla dem som försöker att få sina verksamheter att rulla vidare. Detta har vi ju alla ett stort intresse av för att produktionen ska fortgå, för att människor ska behålla sina arbeten och för att Sverige ska behålla sin konkurrenskraft.
Det är också skälet till att regeringen tillsammans med samarbetspartierna vid tolv tillfällen så här långt skjutit till ekonomiska resurser utöver budgeten. Jag hör att Camilla Brodin är väl medveten om detta men frågar hur vi försäkrar oss om att dessa medel också betalas ut. Det bedrivs hela tiden ett arbete med att å ena sidan avsätta resurser, å andra sidan se till att de kan betalas ut. Det är ju först då de gör nytta och ger effekt. Regeringen följer givetvis denna fråga noga.
Lena Hallengren (S):
Ett stort tack till Liberalernas Joar Forssell för frågan! Detta är något som regeringen tillsammans med Liberalerna och Centerpartiet förstås ägnar mycket tid åt. Det handlar om att försäkra oss om att vi inte ska hamna i motsvarande situation som uppstod efter vaccinationerna 2009 då läkemedelsförsäkringen inte räckte till.
Vi bereder nu förslag som innebär att vi ska kunna komplettera läkemedelsförsäkringen så att det inte ska finnas några tak att slå i. Förra gången gjordes detta i efterhand, men vi är angelägna om att detta ska finnas på plats innan vaccinationerna börjar. Vi avser därför att återkomma till riksdagen med detta. Låt mig också säga att vår ambition är att människor ska känna en stor trygghet så att så många som möjligt vill vaccinera sig och även gör det.
Då gäller det att vi är transparenta och att vi är generösa med all den information som finns så att man lätt kan ta del av den.
Lena Hallengren (S):
Läkemedelsförsäkringen är i sin konstruktion rätt unik för Sverige. Det är skälet till att detta inte finns på en europeisk nivå utifrån de avtal som tecknas. Vi är dock angelägna om att de tak som finns i läkemedelsförsäkringen inte ska slå till utan att vi ska kunna komplettera och ge den trygghet som krävs. Jag inser att man kan känna press från många håll. Jag tror dock att vi alla så fort som möjligt vill återgå till ett mer normalt liv, och vaccin är en viktig del i detta.
Givetvis ska vi göra allt för att människor ska känna sig trygga.
Lena Hallengren (S):
Tack, Per Ramhorn, för frågan om vaccinationer! Detta kanske inte har präglat varje fråga i kammaren just i dag, men jag vet hur många människor som funderar på detta. Jag vet också hur mycket information ledamöterna i socialutskottet har fått, senast i dag av generaldirektören för Folkhälsomyndigheten men också av vaccinsamordnare, Läkemedelsverket och många andra.
Kunskap torde alltså finnas, skulle jag säga, om att det är en utmaning för en värld, inte minst för Europa och förstås också för Sverige, när det handlar om att kunna vaccinera så fort som möjligt och att göra det ordnat. I Sverige är vi måna om att man ska göra det efter behov; de som har störst behov ska vaccineras först. Det ska också göras säkert. Vi hade tidigare frågor här om läkemedelsförsäkring och så vidare. Vi gör verkligen allt det som vi bedömer att vi behöver och kan göra.
Men vi har också en pågående dialog med Sveriges Kommuner och Regioner. Förutom överenskommelsen som omfattar i princip 9 miljarder och ska klargöra ansvarsförhållanden för vi förstås en löpande dialog i takt med att vacciner blir godkända och levereras och om vad som skulle kunna uppstå.
Lena Hallengren (S):
Ja, det är en oroande utveckling när det handlar om vad som sker i spåren av pandemin. Låt mig bara börja med att säga att när det gäller att vi ska jämföra arbetslöshet mellan länder ska vi naturligtvis jämföra oss med oss själva. Vi ska se till att vi gör allt för att människor ska få behålla sitt arbete, kunna komma tillbaka i arbete och kunna skola om sig om man tvingas lämna ett arbete eller en bransch där förutsättningarna blir mycket sämre. Men arbetslösheten mäts alltid i relation till dem som är arbetssökande.
Jag är stolt över att kunna säga att Sverige är ett land där människor står till arbetsmarknadens förfogande. Man backar framför allt inte tillbaka till hemmet som kvinna när man blir av med arbetet, utan man fortsätter att vara arbetssökande. Vi uppmuntrar verkligen till det. Man kan se det inte minst när det handlar om många kvinnor med utländsk bakgrund, till exempel, som i stor utsträckning ges plats på den svenska arbetsmarknaden. Stöd under pandemin när det gäller korttidspermitteringar, omställningsstöd och omsättningsstöd - allt detta är till för att minska konsekvenserna.
Stora utbildningsinsatser görs också för att människor ska få möjligheten att skola om sig och komma tillbaka igen.
Lena Hallengren (S):
Tack så mycket, Karin Rågsjö, för frågan! Ja, det är precis som Karin Rågsjö beskriver det. Vaccin är verkligen ljuset i tunneln, även om jag vill betona att tunneln är ganska lång. Vi vet faktiskt inte vilka effekterna kommer att bli och hur snabbt vi kan lätta på olika åtgärder, men det är klart att det verkligen känns som ljuset. Det pågår naturligtvis redan nu en informationskampanj som riktar sig specifikt till dem som berörs, till dem som nu behöver vaccinera sig.
Folkhälsomyndigheten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, länsstyrelser och förstås Sveriges Kommuner och Regioner arbetar med att ta fram information. Jag tror att det är viktigt att komma ihåg att det människor undrar är: När får jag vaccinera mig, och hur ska det gå till? Vi måste vara lite närmare den tiden för att kunna svara på den frågan. Detta vet man inte exakt än. Man håller på att bygga upp detta. Det är egentligen framåt april, maj och juni som den stora delen av befolkningen ska vaccinera sig. Då måste man kunna svara på alla de frågorna.
Man måste också känna sig trygg med vilka vacciner som blir godkända och hur leveranserna ser ut.
Lena Hallengren (S):
Det var många frågor i en. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap tittar naturligtvis på frågan om desinformation. Det är allvarligt i sig. När det gäller vaccinationsintyg är det något som WHO, EU och, förstås, Sverige tittar på. Vi återkommer om det. Det är förstås extra viktigt att informera grupper i utsatta områden där man vet att det finns risk för en lägre vaccinationsgrad. Men jag vill understryka att man inte bara kan gå ut och säga: Nu finns det vaccin. Jag tror att folk vet det. Det man vill ha svar på är förstås: Vilket vaccin får jag? När får jag det? Hur får jag det?
Alla de svaren går inte att ge än till alla grupper i Sveriges befolkning.
Lena Hallengren (S):
Alla eventuella frågeställningar och funderingar kring varför Sverige inte vaccinerar fortare - och så jämför vi med ett annat EU-land - är ganska irrelevanta, om jag får använda det uttrycket. Vi får lika mycket vaccin, relaterat till vår befolkning. Till en början - vi har nu vaccinerat i tre veckor - sparade en del i regionerna dos två. Det gör man inte längre. Detta är sannolikt förklaringen till att det ser lite olika ut, bland annat i Sverige och Danmark. Jag vill lugna alla och säga att det verkligen rullar på i Sverige.
Vi kan titta på en del andra EU-länder som har väldigt stora problem med att få ut vaccinet. Frågan var egentligen: Hur klarar vi det andra kvartalet, april till och med sommaren? SKR gjorde ett väldigt intressant räkneexempel - det kan förstås var och en göra själv. Om 12 1⁄2 miljon doser ska fördelas på tolv veckor är det ungefär 1 miljon i veckan. En van sjuksköterska kan vaccinera, i underkant, 60 om dagen. Då kommer man kanske att behöva lite drygt 3 000 sjuksköterskor som gör detta på heltid.
Svaret är: Ja, bedömningen är att den kapaciteten finns.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar, återigen, för frågan. Jag svarar samma sak. Det är klart att april till juni är en ansträngning. Det är Sveriges Kommuner och Regioner som organiserar själva vaccinationerna. Statens ansvar är klargjort i och med den överenskommelse som vi har med Sveriges Kommuner och Regioner. Det handlar om att betala för vaccinet, att leverera ut det och att hjälpa till med information och allt annat stöd. Men den faktiska injektionen i armen på någon ansvarar regionerna för. Deras samlade uppfattning är att de klarar detta.
Lena Hallengren (S):
FN:s konvention när det gäller personer med funktionsnedsättning är det som är styråran, ledstången eller det vi håller oss i när det handlar om funktionshinderspolitiken i Sverige. Det vet Bengt Eliasson lika väl som jag. Personlig assistans är dock inte ett verktyg som särskilt många länder har. Det är ganska unikt för Sverige, får man säga. Vi ska förstås se till att vi värnar både den lagstiftningen och de möjligheter som den ger.
Sedan gläder det mig att det är ett gott samarbete mellan inte minst Bengt Eliassons parti Liberalerna och regeringen som handlar om att se till att på olika sätt stärka rätten till personlig assistans. Det pågår en utredning där man ser över tillsynen och egenvården. Syftet är ett avsmalnat föräldraansvar. Vi ska titta på huvudmannaskapet. Vi har hanterat frågan om andning och sondmatning, som ska ge assistans i sin helhet.
Flertalet åtgärder är vidtagna.
Lena Hallengren (S):
Jag nämnde ett antal åtgärder som vi har varit överens om och som vi arbetar hårt med att både utreda och implementera. Utöver det har resurserna också ökat när det handlar om ersättningen för varje assistanstimme. Jag är övertygad om att vi har mer att göra och mer att diskutera.
Jag är inte säker på att frågan om minutjakt behöver hänga ihop på det sätt som Bengt Eliasson beskriver - jag har självklart noterat den, men jag tror att det är väldigt viktigt att vi oavsett hur vi hanterar frågan om grundläggande behov ser till att man behandlar människor med funktionsnedsättning med integritet och respekt.