KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
Tack, kulturministern, för svaret! Självklart är det så att medlen i Skapande skola-satsningen används väldigt bra på många olika sätt ute i landet.
Det är inte det jag har lyft fram, utan det jag har lyft fram i min frågeställning är varför det ändå är så få, för jag tycker ändå att 43 procent är alldeles för lite, som har tagit del av detta. Om det nu är en reform för alla borde alla också vara betydligt mer delaktiga än man ser i utvärderingen.
När man lanserar en så här stor reform får vi hålla oss till den, och då är det utifrån den reformen vi måste agera. Vi agerar utifrån att vi tycker att Skapande skola-satsningen har varit och är ett bra steg på vägen. Problemet som vi ser det är att den inte når ut i alla delar.
Det vi också kan se och som regeringen själv lyfte fram väldigt tydligt när man lanserade reformen var också att man skulle öka andelen kulturskapare ute i skolorna. När jag träffar kulturskapare upplever de inte att de har blivit mer anlitade än tidigare. Det är klart att kulturskaparna också var delaktiga förut.
Kultur i skolan finns väl formulerad i läroplanen 94, att det ska vara skapande arbete och lek och att det i väsentliga delar ska vara ett aktivt lärande. Regeringen själv lyfter fram detta, för Skapande skola-satsningen har ju tagit medel från andra delar.
Då sade man också till kulturskaparna att det kommer att bli väldigt mycket mer uppdrag för er ute i skolorna, och i vissa skolor har det nog blivit så. Kulturrådet skriver också i sin rapport att detta kan bero på att en del av medlen går till resor och boenden. Då har jag ytterligare en fråga: Borde detta inte vara en likvärdig reform?
Borde inte medlen räcka lika långt oavsett i vilken skola man går, i vilken del av landet?
När det är sådana här stora skillnader, vad är det då som borde till för att fler ska inse att man borde gå in och medfinansiera? Efter tre år med den här reformen borde det komma ut till alla. Min fråga till kulturministern är fortfarande: Kan vi förvänta oss att Skapande skola blir den succé som det var tänkt och att den når ut till alla elever?
Hur ska kulturministern agera för att uppnå det?
Isak From (S):
Jag vill ändå slå fast att Skapande skola är en viktig satsning. Men det är också tydligt att satsningen är för liten. Det måste vara det som är felet eftersom vi hittills inte har sett att det har nått ut till alla så som det var tänkt. När man genomför en så stor reform som Skapande skola borde man ha haft en plan för hur man kontinuerligt ska kunna utvärdera den.
När man gör en utvärdering ska man kunna se hur man kan förbättra en sådan här satsning. Har vi gjort rätt? Har alla verksamheter kunnat delta? Kulturutskottet har varit i Norge på studieresa. I den norska Skolesekken som är motsvarigheten till Skapande skola, är museisektorn betydligt mer involverad än vad museisektorn är i Sverige.
Museerna i Sverige säger att man saknar pedagoger i den omfattning som skulle behövas, dessutom har frågan inte kommit från skolan. Vi är då tillbaka i det som fortfarande gäller efter tre år, nämligen att det är upp till enskilda eldsjälar. Det är det som vi båda försöker komma ifrån. Hur kan vi komma ifrån det på bästa sätt?
Vi socialdemokrater tycker att det är viktigt att man följer upp Skapande skola. Med en riktig utvärdering och inte bara en återrapport skulle det gå mycket bättre. En huvuduppgift för oss politiker är att fatta beslut. Besluten ska sedan kunna utvärderas. Man ska kunna göra förändringar om det behövs.
Vi kommer att fortsätta att ställa frågan: Hur ska vi utvärdera detta så att vi faktiskt kan skapa en fungerande Skapande-skola-satsning för alla barn?
Isak From (S):
Jag vill börja med att tacka Patrik Björck för en viktig interpellation. Precis som Patrik Björck var inne på gav Hillevi Engström innan hon blev minister ett väldigt bra svar när hon talade om att det här är omöjligt att svara på. Det här är orimligt, och det går inte att förklara. Det är också väldigt svårt för alla inblandade att förklara de här skillnaderna. Herr talman!
Dyr a-kassa och otrygghet vid arbetslöshet har skapats under fyra borgerliga år. Den borgerliga alliansen har tvingat ut en halv miljon människor ur a-kassan. Hot om fattigdom skapar på sikt otrygga låglönejobb med dåliga villkor. Herr talman! Fattiga arbetare ger inte fler jobb.
När det gäller arbetslösheten tycks den gamla borgerliga regeringen ha levt med föreställningen att arbetslösa själva har valt att bli arbetslösa och har för låg arbetsvilja. Det kommer att bli väldigt intressant att se om det arbetssättet kommer att fortsätta nu med en ny borgerlig regering och en ny minister.
Som politiker får man ofta frågor, och jag brukar ideligen försöka besvara dem. Speciellt en fråga är hur det kommer sig att två arbetslösa i samma företag har två olika a-kasseavgifter.
Jag vill be statsrådet förklara för mig varför två arbetslösa grannar som jobbat vid samma företag först har straffats med sämre a-kassa och sedan har fått höjd skatt. När man diskuterar vid köksbordet kommer man nu också på att det skiljer 320 kronor i månaden på a-kasseavgifterna. Det här är helt oförståeligt för de allra flesta.
Hur det här systemet skulle kunna leda till fler jobb har regeringen hittills inte alls kunnat svara på. I valrörelsen fick vi i stället svaret på frågan. Först Jan Björklund och sedan även statsminister Fredrik Reinfeldt var väldigt tydliga i två olika intervjuer med att huvudsyftet med reformen är att pressa ned lönerna. Herr talman!
Moderaterna tycks återigen tro att fler jobb skapas genom att lönerna sänks. Tanken är tydligen att sänkt skatt för oss som har ett arbete successivt överförs till arbetsgivarna genom att löntagarna kräver mindre löneökningar. På samma sätt är det med a-kassan. Den lägre ersättningen tvingar på sikt arbetslösa att acceptera ett nytt jobb till dålig lön.
Detta nya moderata system är ingenting annat än ett allvarligt insteg i parternas långsiktiga arbete med lönebildningen. A-kassan har traditionellt finansierats via den så kallade arbetsgivaravgiften. Den del i arbetsgivaravgiften som handhar a-kassan har över tid genererat stora överskott.
På så vis finns det inga ekonomiska motiv i finansieringen av a-kassan. Jag menar att det enbart är av ideologiska skäl som regeringen valt att införa skillnaderna i a-kasseavgiften.
Jag hoppas att statsrådet vill börja sitt viktiga arbete med att ge alla arbetslösa rättvisa och förståeliga förutsättningar i kampen att få ett nytt arbete. Det inkluderar att alla betalar samma a-kasseavgift.
Isak From (S):
Det är bra att ministern är så tydlig i kammaren. Det finns två olika modeller i dag. Moderaterna talar inte längre om ett systemskifte. Man genomför ett systemskifte. Klyftorna ökar, omfördelningen minskar, fackföreningarna försvagas.
Vi socialdemokrater ställer inte upp på den samhällssyn som säger att man antagligen måste ha massarbetslöshet eller orättvisa villkor, lägre löner eller försämrad trygghet. Vi känner ett Sverige som kan mycket bättre än så, men då krävs att politiken vänds rätt. Regeringen har infört differentierade avgifter i a-kassan.
Mest betalar de som löper störst risk att bli arbetslösa, ofta de lägst avlönade. Därför betalar en kallskänka eller hotellstäderska drygt 400 kronor i a-kasseavgift medan en ingenjör eller läkare betalar 90 kronor. Det är djupt orättvist och en fördelningspolitik som vi inte ställer upp på.
Den är svår att förklara, och dessutom ger den inte fler jobb. Vi måste också tänka på konkurrenskraften. Hur går det när vi nu ska locka in fler unga i lärlingsutbildningar, kanske till industrin?
Kommer man att vilja söka sig till jobb där risken för att bli arbetslös eller skadad är högre och där även avgifterna är högre? Kommer man verkligen att göra det? Dessutom drabbas arbetslösas familjer indirekt av en orättfärdig a-kasseavgift.
Isak From (S):
Nya apotek är spännande. Själv är jag från Norsjö i Västerbotten och socialdemokrat. Jag kan känna att vi som socialdemokrater kanske var lite tveksamma till reformen. Men vi ska tänka positivt. Jag var runt bland ett antal av orterna i Västerbotten, var inne på ett antal apotek och talade med många anställda.
Där var man relativt positiv och såg kanske möjligheten att kunna ta över sin verksamhet på orten. Nu har de visat sig att det inte har blivit så. Vartenda apotek som jag känner till i varje fall hemma hos oss har startats av någon större kedja. Den delen av reformen har i varje fall uppe hos oss inneburit att det inte blivit några nya småföretag.
Sedan kan jag känna precis som Carina här en stor oro och tveksamhet. Vad kommer nu att hända med apoteksombuden som har avtal enligt det gamla systemet och som är ute i de minsta orterna? Där har jag inte hört någon tillfredsställande lösning på hur det ska gå till.
Hemma hos oss i en liten kransort i kommunen kan det vara fyra mil till den större orten, och till den större staden med det rikliga utbudet kan det faktiskt vara åtta mil. Där har jag inte hört någonting. Om ministern kanske kan kommentera det redan i dag. Eller är det så att alla svar ska låta vänta på sig till 2012 innan vi ser hur framtiden kommer att vara ute i glesbygden?
Isak From (S):
Det blev rejält dyrt för de småföretagare som skulle starta apotek - upp till 3 miljoner kronor för ett mindre apotek, har jag hört. Det gäller licenser och så vidare för att kunna ta sig in i receptsystemen.
Det är klart att det ger oss en lärdom inför framtiden, inför eventuellt fortsatta utförsäljningar av andra verksamheter. Det kanske inte blir så lätt för småföretagarna att ta över en verksamhet. Det verkar vara så att det är de som har ett rejält riskkapital i ryggen som kan komma fram.
Jag tycker fortfarande inte att jag har fått något bra svar på hur ministern avser att agera för att säkra de minsta apoteksombuden. Detta är en samhällsnyttig och viktig verksamhet som dessutom är lönsam, skulle jag vilja säga. Vi besparar oss ju många onödiga resor och så vidare.
Isak From (S):
Jag har frågat ministern om stimulansmedel för folkhälsofrämjande arbete. Jag tackar ministern för svaret och konstaterar att vi förmodligen är ganska överens om målet, men jag är inte helt övertygad om att vi är överens om vägen dit. Det var den socialdemokratiska regeringen som var drivande när riksdagen 2003 beslutade om en ny sektorsövergripande folkhälsopolitik. Den har elva övergripande nationella mål.
De sex första målen handlar om strukturella faktorer, det vill säga förhållanden i samhället och omgivningen som i första hand kan påverkas genom opinionsbildande insatser och beslut på olika nivåer. De fem sista målen rör levnadsvanor som individen själv påverkar men där den sociala miljön ofta spelar en stor roll, och för detta behövs det fungerande strukturer.
I varje demokratiskt samhälle har alla vuxna individer i huvudsak själva ansvar för sin hälsa. Men faktum kvarstår: Kostnaderna för ohälsan fortsätter att öka. Ny teknik gör att man kan göra alltmer inom sjukvården. Det forskas, och man kommer fram till nya dyra mediciner som fungerar utmärkt. Det kommer nya metoder och nya tekniker för operationer, till exempel bypass- och titthålsoperationer med mera.
Listan kan göras hur lång som helst. Sjukvårdens kostnadsökning ligger dock konstant på drygt 10 procent per år. Så var det på 50-talet, och så är det också i dag. I dag kan vi bota sjukdomar som inte kunde drömma om att bota för tio år sedan. Ohälsosamma levnadsvanor och olycksfall kostar samhället minst 120 miljarder kronor per år.
Dessa kostnader kan minskas, bland annat genom att vi skapar förutsättningar för sundare matvanor, ökad fysisk aktivitet, minskat bruk av alkohol och tobak och genom att samhället faktiskt planeras så att skador förebyggs. Fru talman! Vid flera av de stora folksjukdomarna, som hjärtinfarkt, hjärtsvikt och stroke är dödligheten betydligt större hos lågutbildade än hos högutbildade.
Lågutbildade gör färre läkarbesök än högutbildade i förhållande till sina vårdbehov. Läkemedelsbehandlingen av äldre och lågutbildade är i lägre grad anpassad till moderna riktlinjer.
Jag skulle vilja veta vad socialministern tänker göra för att minska skillnaderna och hur han tänker arbeta för att uppnå likvärdig upplevd hälsa hos befolkningen.
Målet för de offentliga institutionerna innebär inte att de ska ta över individens ansvar utan att de i stället ska ge förutsättningar för att skapa stödjande miljöer så att alla individer och grupper i samhället kan få jämlik och god hälsa. Min hemkommun Norsjö var sämst av de allra sämsta. År 1985 startades Norsjöprojektet.
Syftet var att minska dödligheten i hjärt- och kärlsjukdomar samt diabetes genom att påverka riskfaktorerna. Man skulle arbeta aktivt mot sänkt kolesterolhalt, minskad rökning och bättre blodtryck hos befolkningen. Jag frågar socialministern: Vilka faktiska behov av stimulansmedel ser socialministern för att uppnå samarbetsprojekt i samhället?
Isak From (S):
Norsjöprojektet gick så småningom över i Västerbottensprojektet. Det gröna nyckelhålet är för övrigt summan av arbetet med Norsjöprojektet. I dag finns det fungerande folkhälsoråd i kommunerna i Västerbotten, och landstinget har folkhälsonämnder för att bevaka och stimulera samarbetet mellan landstinget och skolan, folkrörelserna, kommunerna, företag och fackliga organisationer.
Vi tror på den modellen, och jag håller med socialministern om att det borde vara självklart för alla landsting. Men nu är det inte så, och jag tror att en orsak kan vara vårdvalet. I och med vårdvalet har det förebyggande arbetet blivit nedprioriterat på många ställen, och det har blivit mer ojämlikt om man ser över landet som helhet.
Vi ser i dag att landstingen ser väldigt olika på hur man ska jobba och på behovet av att jobba med det förebyggande arbetet.
I Västerbotten tyckte de flesta borgerliga ledamöter i början att det arbetssätt som vi införde var både mossigt och flummigt, men nu tycker till och med borgerliga politiker att det förebyggande arbetet är värdefullt och har insett vinsterna med det.
I sitt svar säger ministern att han hoppas att det sjukdomsförebyggande arbetet kommer att öka, men det räcker inte att hoppas. Vi måste ha högre ambitioner än så. Vad kommer ministern att faktiskt göra för att stimulera samverkan i de landsting som kanske inte har förstått sitt uppdrag?
Isak From (S):
Som jag var inne på i mitt första inlägg kostar ohälsan mycket pengar för samhället. Även om det kanske är vårt enskilda ansvar som vuxna har vi också ansvar för våra barn. Där har samhället en oerhört viktig uppgift att fylla.
Det krävs fungerande strukturer för att undvika att barn blir rökare eller kommer in i annat missbruk och för att uppmuntra barn och föräldrar att se till att barnen går och lägger sig i tid.
Därför är kopplingen till och behovet av en fungerande samverkan mellan landstingen och kommunerna, polisen och frivilligorganisationerna oerhört viktig. Som politiker har vi ansvar för strukturerna, och om dessa inte finns kan vi inte heller kräva att människorna ska klara av det. Då är risken stor att vi halkar i väg åt det ena eller andra hållet.
Vi ser tendenserna med den ökande andelen barn som får diabetes. Det ser förfärligt ut framöver, och kostnadsspiralen är inte trevlig. Vi har alla möjligheter att kunna fokusera på frågan om samverkan, och där har politiken verkligen en uppgift att fylla.
Jag tror att vissa landsting, och kanske också kommuner, måste få stimulanser för att på så sätt uppmuntra samverkan. Vi har redan i dag olika fungerande strukturer.
Problemet är bara att vi kanske inte tagit ett helhetsgrepp på alla nivåer.
Isak From (S):
Tack, Anne Marie, för ett inspirerande anförande! Som rikspolitiker har vi det övergripande ansvaret för hela Sverige inklusive kommunerna. Vi har i dag en situation som gör att vi faktiskt inte tar vara på varje ung människas skaparkraft.
Vi har genom åren fått fram en mängd artister, många med utländsk bakgrund. Musikskolan har varit bidragande till att lyfta fram vår svenska musikexport som 2006 var på en topplacering och på en något mer blygsam placering 2011. Jag tror att framtidens musikexport kanske kommer från Botkyrka.
Där har man insett betydelsen av en billig musik- och kulturskola. Man har halverat avgiften, och de har nu den lägsta avgiften i Stockholmsområdet. Den svenska regeringen har sagt att man har för avsikt att fördubbla exporten. Hur rimmar det med de stora skillnader som vi ser inom musik- och kulturskolan, och varför vill man inte ens se över möjligheterna till en maxtaxa? Är det för mycket begärt, Anne Marie Brodén?
Isak From (S):
Sveriges riksdag fattar många beslut som berör kommunerna. Riksdagen har till exempel tidigare beslutat om att införa maxtaxesystem i förskolan trots att inte heller det är ett obligatorium.
I rapporten om Skapande skola som kom från Kulturrådet tas det upp att en av de planeringsförutsättningar som inte är bra och som kommunerna lyfter fram gäller beslutet om bidrag som kommer så sent. Det kommer i maj. Kommunernas budgetar antas året innan. Det gör att det blir väldigt problematiskt.
Ofta kan bidraget bli liggande utan att nyttjas. Hur tänker Moderaterna jobba för att kommunerna tidigare och bättre ska kunna planera för Skapande skola-satsningar?
Isak From (S):
Per Lodenius lyfter fram Skapande skolas stora fördelar. Samtidigt visar rapporten som kom nu - årets rapport och fjolårets rapport - att det i huvudsak är i storstadsregionerna som Skapande skola är verkningsfullt. I och med det kan jag fråga: Hur tänker Centerpartiet och Per Lodenius jobba med den saken? En annan sak är finansieringen av Skapande skola.
En del av det kom ju faktiskt från att man tog beslut om att lägga ned Rikskonserter, en organisation som hade verksamhet runt om i hela landet och som också köpte in mycket lokal verksamhet från musikorganisationer, vilket gjorde att till exempel skolor kunde få ett kvalitativt musikutbud runt om i hela landet. Hur ser Centerpartiet på den här frågan i dagsläget?
Är det storstadsregionerna som även fortsättningsvis ska ha gräddfilen in i kulturlivet, eller vad har ni för recept för att göra att detta blir hela landets angelägenhet?
Isak From (S):
Absolut är det så. Det händer väldigt mycket bra saker. Nu är det Per som blandar ihop korten lite. Kulturkoffertarna - eller portföljerna - har vi varit överens om. Vi tycker att det är bra att man lokalt fattar större beslut i de här frågorna. Där har vi ingen skillnad. Där får vi snarare hjälpas åt att följa upp det hela. Jag hör fortfarande inget svar på min direkta fråga: Hur ska detta bli hela landets angelägenhet?
Det är det faktiskt inte i dag. Hur anser Centerpartiet att vi ska fylla ut tomrummet efter Rikskonserter i hela landet? Rikskonserter hade ett tydligt uppdrag och en budget på 100 miljoner, vilket var ordentligt tilltaget, och därför hade man också väldigt hög kvalitet och kunde köpa in väldigt mycket musik för att gynna de olika enskilda aktörerna.
Om Per inte har något svar i dag får vi vänta till nästa år när han har rest runt landet och tagit till sig de goda exempel som finns.
Isak From (S):
Jag tackar Roland Utbult för ett intressant anförande. Statistik är någonting som vi politiker kan slänga oss med ganska mycket. 99 procent av alla kommuner och skolor har sökt Skapande skola. Men hur många har fått det? Om man tittar på det lite närmare kan man se att det i många fall bara är en klass eller en årskurs som har tagit del av det hela.
Då blir det plötsligt en helt annan statistik, men denna statistik är ju inte lika rolig att framföra i riksdagens talarstol. Men det var inte därför jag begärde replik, utan jag tänkte på en annan viktig fråga för Kristdemokraterna: stödet till den ideella sektorn och stödet till Sveriges ungdomsorganisationer.
De senaste två åren som Ungdomsstyrelsen har delat ut bidraget är det i krontal i princip helt oförändrat. Däremot har den andel unga ute i ungdomsorganisationerna som är berättigade till bidraget ökat med 100 000, vilket gör att man i princip kan säga att bidraget har sjunkit med 20 procent.
Har Kristdemokraterna totalt missat stödet till de ideella ungdomsorganisationerna, eller har ni misslyckats med att få igenom det i samarbetet i alliansregeringen?
Isak From (S):
Man har alltså prioriterat allmosepolitiken i förhandlingarna med de borgerliga partierna. Det är de som har råd som ytterligare ska få skattereduktion för att de ska stödja det ideella. Vi tycker att det är fel väg att gå, men det vet Kristdemokraterna mycket väl. Jag fick inget svar på min fråga: Har Kristdemokraterna misslyckats i förhandlingarna om att öka stödet till de ideella ungdomsorganisationerna - en grupp som enligt Kristdemokraterna själva är en viktig grupp?
Isak From (S):
Tack, Anna Steele! Jag har sparat en replik till Folkpartiet. De senaste åren med borgerligt styre och särskilt med utbildningsminister Jan Björklund har verkligen visat musik- och kulturskolan vilken verklighet den lever i. Musik- och kulturskolan är en fritids- och frivilligverksamhet.
På många orter undervisar lärarna både i den kommunala musik- och kulturskolan och i musik, bild och idrott i den reguljära skolan.
Musik- och kulturskolan är undantagen i den nya lärarutbildningen och lärarexamen. Hur får vi då en hög kvalitet och en fungerande utbildning som är anpassad till musik- och kulturskolan? Hur går det för de skolor som har blandade anställningsförhållanden?
Hur går det för lärarna utan lärarexamen - när den blir fullt utförd, vill säga, för nu har man ju gjort halt på halva vägen? Vad avser Folkpartiet och Anna Steele göra för att säkra utbildningskvaliteten i ämnet musik i musik- och kulturskolan?
Isak From (S):
Det är rätt bråttom. Det är nu man har gjort om lärarutbildningen, och det är nu vi ska utbilda framtidens lärare. Anna Steele får ta tag i sin partikamrat utbildningsministern. Samarbetsorganisationen Smok har speciellt lyft fram att detta är ett haveriprojekt om man inte får till en fungerande utbildning för musik- och kulturskolan.
När tror Anna Steele att vi kan få se ett nytt förslag på lärarutbildning som inlemmar musik- och kulturskolan?