KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag tackar Jörgen Hellman för frågan, som kanske snarare tangerar en fråga i en budgetdebatt än en fråga om regeringens redogörelse för skatteutgifterna. Detta är alltså en redogörelse som rör samhällsekonomisk effektivitet och som utskottet har synpunkter på.
Vid en analys av samhällsekonomisk effektivitet för en viss skatteutgift nämns i regeringens egen skrivelse ett antal indikatorer som finns baserat på ekonomisk teori för hur en skatteutgift kan förbättra den samhällsekonomiska effektiviteten. Där lyfts särskilt sysselsättning fram. Jag är glad över att Jörgen Hellman lyfter fram denna aspekt, eftersom det är en viktig aspekt.
Sedan är det inte regeringens politik som driver högkonjunkturen, utan högkonjunkturen finns. Och det är glädjande att det går bra för Sverige. Men vi ser samtidigt hur arbetslösheten nu ökar igen. Det är däremot en större risk för att det är en effekt av regeringens politik.
Åter till skatteutgifterna: Som regeringen själv framhåller i sin skrivelse är sysselsättningen en otroligt viktig del av den redogörelse som görs, oavsett om den görs utifrån den samhällsekonomiska effektiviteten, utifrån målen för skattepolitiken eller utifrån jämställdheten. Om man då säger sig ha ett jobbmål, varför har då inte regeringen bemödat sig om att göra den här redovisningen? Det är min fråga till Jörgen Hellman.
Som svar på frågan om skattesänkningar så stämmer inte påståendet. Vi sänker inkomstskatterna med 22 miljarder. Vi gör det i en fullt finansierad budget, och vi gör det med absolut tyngdpunkt på dem som tjänar absolut minst.
Maria Malmer Stenergard (M):
Det gläder mig att Jörgen Hellman har läst Moderaternas budgetmotion. Men jag hade gärna sett att han hade läst den lite noggrannare. Då visar det sig nämligen att vi satsar mer på välfärden än vad regeringen gör i sin budgetproposition. För oss är jobben helt centrala om vi ska få ekonomin att gå ihop och om vi ska kunna finansiera välfärden framöver. När vi har sänkt skatterna har resurserna till välfärden också ökat.
Det är beklagligt att regeringspartierna inte kan se det sambandet utan tror att man ska kunna tynga folket med hur mycket beskattning som helst utan att det påverkar deras vilja att arbeta. Vi är övertygade om att jobben är en förutsättning för att vi ska klara framtidens utmaningar. Till skillnad från regeringspolitiken formulerar vi dock inte bara ett vackert mål som vi sedan abdikerar från att följa upp. Vi har tydliga mål.
Vi vill börja med att halvera skillnaden i sysselsättning mellan inrikes och utrikes födda, för det är en skillnad som är stor och som vi inte har råd med. Vi vill skapa förutsättningar för 500 000 nya jobb. Det är ambitiösa mål, men vi tänker nå dem, och då måste de också genomsyra vår politik och vår analys. Så tänker vi. Regeringen säger sig vilja ha lägst arbetslöshet i EU till 2020.
Ingen seriös bedömare tror att man kommer att nå det målet. Regeringens stora jobbsatsning, traineejobben, hade ett mål på 32 000 nya tjänster. Det blev, flera år senare, 474 stycken. Detta visar att det inte duger att bara sätta upp mål - man måste också följa upp dem. Redovisning av skatteutgifter 2017 Målen måste genomsyra politiken, och det är det vi debatterar i den här skrivelsen i dag.
När regeringen analyserar skatternas förhållande till samhällsekonomin är det väldigt märkligt att sysselsättningseffekterna inte får plats, som i den här skrivelsen.
Maria Malmer Stenergard (M):
I dag debatterar vi en ganska teknisk och knepig fråga: företrädaransvaret enligt skatteförfarandelagen. Men det är en viktig fråga för landets företag. Fyra av fem jobb växer fram bland de små och medelstora företagen. De är Sveriges jobbmotor. För att fler jobb ska växa fram behövs en politik och ett regelverk som gör det lönsamt och attraktivt att vara företagare. Skatterna spelar en viktig roll i det.
Skatterna spelar roll när människor väljer att ta risker och att satsa på att driva företag. För dem som lyckas finns möjligheter att växa och att så småningom kanske anställa. Det händer bara om de vågar satsa, om de tycker att det är värt att ta risken. Det är bara då jobben kan bli fler. Det är vår skyldighet som politiker att röja varje väg som kan leda till fler jobb.
Det gör vi med ett attraktivt skattesystem som bygger på att det lönar sig att arbeta och att det lönar sig att driva företag. Men vi gör det också med rimliga regelverk på andra områden. Ibland händer det att affärsidéer inte bär, vilket kan leda till betalningssvårigheter. Men det kan också hända de bästa att de av någon anledning missar en räkning eller att de hamnar i kortvariga betalningssvårigheter.
Även för de situationerna krävs regelverk som noggrant väger företagarens intressen mot intressena hos dem som ska ha betalt. Det vi diskuterar här i dag är när någon sitter i styrelsen för ett företag som av någon anledning halkar efter med betalningar av skatter eller avgifter och den styrelseledamoten kan bli tvungen att betala skulderna med sina egna privata pengar.
Det kan absolut vara rimligt att det blir så i vissa fall. Man ska göra rätt för sig - det vill jag vara väldigt tydlig med. Men tillämpningen av det här regelverket har kommit att bli mycket tuff. På papperet ska det krävas uppsåt eller grov oaktsamhet, men i realiteten räcker det att man bara är en enda dag sen med företagets skatteinbetalning. Också företagare är människor. De kan bli sjuka.
De kan bli lurade av en kompanjon, och de kan ha oturen att välja fel redovisningskonsult. Återigen: Man ska göra rätt för sig. Men kraven får inte vara orimliga. Om man gör allt som står i ens makt för att göra rätt men det ändå blir fel ska man inte straffas som om man varit helt oansvarig. Jag tror att det är väldigt få i det här landet som tycker att det är rimligt.
Styrelseledamöter i framför allt mindre företag tar i dag stora risker när det gäller den privata ekonomin. Detta avskräcker människor från att driva företag och att sätta sig i styrelsen för små aktiebolag. Det är allvarligt, eftersom vi behöver fler entreprenörer och fler som vågar ta ansvar och risk. Dessutom är det faktiskt skevt att statens skulder får en helt egen gräddfil jämfört med andra som har pengar att kräva.
Varför är det inte lika viktigt att andra borgenärer får betalt? Herr talman! En majoritet i Sveriges riksdag är av uppfattningen att det här regelverket måste ses över. Det har vi meddelat regeringen. Skatteverket har kommit med ett pm till regeringen, men det var för över ett år sedan. Vad har hänt med frågan hos regeringen sedan dess? Och när kommer regeringen att återkomma till riksdagen?
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag är väldigt glad över att finansministern ser potentialen i Sveriges unga företagare och att hon säger sig vilja ha rimliga villkor för dem. Att Skatteverket tillämpar bestämmelserna så att samtliga rekvisit ska vara uppfyllda ser jag som en förutsättning, det vill säga att man följer lagen. När jag lyssnar till finansministern låter det som att det nästan inte är något reellt problem. Men det är en uppfattning som inte delas av särskilt många.
Det är tvärtom allt fler som uppmärksammar problemen med det personliga betalningsansvaret i skatteförfarandelagen. Nyligen kom Entreprenörskapsutredningens betänkande, som finansministern refererade till. I det är man mycket tydlig. Det står: "Vi har i denna utredning hört från flera framgångsrika företagare att de inte går in som externa styrelsemedlemmar i mindre företag på grund av företrädaransvaret.
- - - Företrädaransvaret försvårar därmed styrelserekryteringar samtidigt som lagstiftningen minskar möjligheten till en andra chans för företagare. - - - I våra nordiska grannländer omvandlas inte bolagets skulder till personliga skulder på samma sätt som i Sverige. - - - Ur ett entreprenörsskapsperspektiv är det olyckligt med en lagstiftning som både försvårar styrelserekrytering och möjligheterna till en andra chans för livskraftiga företag."
Jag tycker att utredningen sätter fingret på problemet. Vi måste se till att fler vågar vara med och skapa jobb genom att driva företag. Orimligt tuffa sanktioner som det i realiteten är omöjligt att skydda sig från, hur gärna man än vill göra rätt för sig, hör inte hemma i en företagarvänlig politik. Återigen: Man ska göra rätt för sig, men kraven måste vara rimliga. Sådana mer rimliga krav finns i aktiebolagslagen som även staten kan använda sig av.
Även i denna lag finns regler om personligt betalningsansvar, men det krävs mer för att de ska slå till. Herr talman! Det finns ju en anledning till att man driver verksamhet i aktiebolagsform. En sådan viktig anledning är att man vill skilja den personliga ekonomin från företagets för att begränsa sin och familjens risk.
Vi får inte glömma att just detta begränsade personliga ansvar för bolagens ekonomi har varit en framgångsfaktor för människors vilja att driva företag och därmed för svensk tillväxt. Reglerna om begränsat personligt ansvar ska självklart inte missbrukas. Därför finns alltså regler om personligt betalningsansvar i aktiebolagslagen, men de är betydligt mer rimliga än reglerna i skatteförfarandelagen.
Om staten skulle luta sig mot det regelverket hade kraven blivit mer rimliga och mer enhetliga, och man hade då dessutom likställt staten med andra borgenärer. Det hade alltså blivit ett tydligare regelverk så att de som är villiga att ta risker och starta och driva företag vet vad som gäller. Man får inte underskatta hur viktigt det är. Riksdagens oro har bekräftats av Entreprenörskapsutredningen och av flera andra.
Jag tycker därför att det blir alltmer angeläget att något händer hos regeringen.
Maria Malmer Stenergard (M):
Uppgifterna om våra nordiska grannländer har jag hämtat från Entreprenörskapsutredningen som alltså säger att man inte har samma ansvarsgenombrott i dessa länder som man har i Sverige. En fråga som jag skulle vilja ställa till finansministern, och om den har besvarats under beredningen i Regeringskansliet, är hur mycket pengar det här egentligen handlar om. Har man någon uppfattning om hur mycket av de pengarna som ändå skulle kunna drivas in genom reglerna i aktiebolagslagen?
Det här är en knepig fråga, men den är viktig för svenskt entreprenörskap. Regelverket måste ses över. Det är riksdagen tydlig med, och det har nu också Entreprenörskapsutredningen slagit fast. Det måste finnas en avvägning. En rimlig sådan avvägning finns i aktiebolagslagen, den som gäller för alla, alltså även för skatter och avgifter. Kanske räcker det för att skapa den tydlighet och rimlighet som krävs för att människor ska kunna vara beredda att ta risker. Det är människor i arbete som bygger Sverige starkt.
De är de små företagen som är Sveriges jobbmotor. Ska vi få fler jobb måste vi ha vettiga villkor för våra företag, och vi politiker måste förstå att allt detta hänger ihop. Reglerna om personligt betalningsansvar för skatter ställer till det på ett ganska orimligt sätt. Det är klart att företag ska göra rätt för sig, men vi får inte avskräcka människor från att driva företag. Det gör de här reglerna i dag, vilket tydligt framgår av Entreprenörskapsutredningen. Riksdagen har krävt förändring.
Jag hoppas verkligen att regeringen inom kort kan återkomma till riksdagen.
Maria Malmer Stenergard (M):
Tack, ministern, för svaret, även om jag i ärlighetens namn är lite besviken på det. Men det återkommer jag till. Att komma åt finansieringen är en oerhört viktig del i arbetet med att bekämpa terrorism. Kan man strypa tillgången på pengar kan man också minska möjligheterna för dessa personer att köpa resor och farliga varor - för att nämna något. Kronofogden har en central roll i det arbetet, nämligen att säkerställa tillgångarna och att driva in pengarna.
En dag i somras skulle kronofogden säkra pengar för Skatteverkets räkning hos en man med misstänkta kopplingar till terrorverksamhet. Eftersom det fanns en hotbild begärde kronofogden biträde från polisen, men man fick nej. De skäl som angavs var väldigt bekymmersamma. Polisen förklarade att det några dagar tidigare hade förekommit stenkastning och bilbränder i området som mannen bodde i - det var i Gottsunda i Uppsala.
Därför ville man inte följa med kronofogden just då eftersom man var rädd att upploppen skulle blossa upp igen. Men så kan vi inte ha det. Vi kan inte ha myndigheter som viker sig för våld och hot. Vi kan inte låta stenkastarna styra när samhället ska agera. Då har ju våldet lyckats. Eller som Skatteverkets Pia Bergman sa: Det här får inte upprepas.
Det kan inte vara så att vi bara agerar mot personer där det inte finns någon säkerhetsrisk. Då går vi mot ett korrupt samhälle. Jag tycker att hon sammanfattade det väl. Vi får inte ge vika för våldet. Polismyndigheten har brustit. Det är en myndighet under regeringen som inrikesministern ansvarar för. Det är bakgrunden till min fråga.
Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att tjänstemän från Kronofogdemyndigheten ska kunna utföra sitt arbete med biträde av polisen, oavsett vilket område som kronofogden ska arbeta i? Det finns bara ett självklart svar: Jag ska göra allt som står i min makt för att det inte ska hända igen. Men det svaret ger inte ministern.
I stället får jag ett mycket kortfattat svar som går ut på att det finns en förordning som säger att kronofogden har rätt att begära biträde av polisen vid en förrättning. Därför, säger ministern, finns det alltså redan möjlighet för kronofogden att vid behov få hjälp av polisen, oavsett var förrättningen äger rum. Så är det på papperet. Det som jag konstaterar är att det uppenbarligen inte har fungerat.
Min fråga var alltså inte hur regelverket ser ut - det är nämligen glasklart - utan min fråga var vad ministern tänker göra åt att regelverket inte följs. Den frågan har jag fortfarande inte fått något svar på, så därför ställer jag frågan igen. Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att kronofogden ska kunna få biträde av polisen i sitt viktiga arbete med att säkra tillgångar hos misstänkta terrorfinansiärer oavsett var dessa bor?
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag är jätteglad över att inrikesministern är så tydlig. Principen är glasklar, men det är viktigt att den också följs. Polisen ska biträda kronofogden om det finns en hotbild. Bestämmelserna om detta är glasklara. I detta fall har det brustit rätt ordentligt. För att det inte ska hända igen krävs åtgärder. Samhället får inte vika sig för hot och våld.
Vi ska kunna vara säkra på att de rättsvårdande myndigheterna kan göra sitt jobb även när det är fara i dröjsmål så att vi andra kan känna oss trygga. Vi har en regering som när bristerna uppdagas inte kavlar upp ärmarna och kräver förbättring.
Man kan inte hänvisa till hur bestämmelserna lyder; man måste se till att bestämmelserna åtlyds. Något annat är inte acceptabelt. I detta fall gjorde kronofogden sitt jobb, trots att polisen inte gjorde sitt. Det innebar att obeväpnade tjänstemän tog en stor risk för att göra sina arbetsuppgifter, vilket i sig är djupt bekymmersamt. Ministern antyder att detta var en enskild händelse, ett isolerat problem.
Jag vet att det inte var det. I mitt jobb som kronofogde har jag själv stött på många sådana exempel. Om ministern från sina myndigheter får uppgiften att det inte finns några sådana problem är detta i sig ett stort problem, för det här är ganska omfattande. Herr talman! Tyvärr är detta långt ifrån det enda område där polisorganisationen brister. Krisen blir allt tydligare.
Vi får mycket oroväckande uppgifter om att polisen i Region Syd till och med har tvingats nedprioritera utredningarna för brott som stöld, misshandel och hot, och även det förebyggande arbetet har prioriterats ned. Poliser slutar och väljer andra yrken. I vissa delar av landet kan man inte rycka ut vid pågående brott. I Mellerud ringde människor under tre timmar till polisen utan att få hjälp medan en man stal från Systembolaget, hotade personalen och slog sönder en restaurang.
Åklagarmyndigheten har hittills i år riktat 107 formella krav på förbättringar till polisledningen. Chefsåklagare Pär Andersson i Malmö vittnade så sent som i går att mordutredningar, som normalt ska utredas av 25-30 poliser, sköts av bara 5. Han sa: Inte i en enda av de utredningar där jag är förundersökningsledare är personalen fulltalig.
I min hemkommun Kristianstad överväger de att anställa ordningsvakter som ska patrullera centrum eftersom de har fått signaler från polisen att den inte kan sköta detta. Brottsutredningar, rättskipning och brottsförebyggande arbete är statens ansvar. Alla delar där staten är inblandad måste fungera för att arbetet för vår trygghet ska vara effektivt.
Rättskedjan är inte starkare än dess svagaste länk, och tyvärr är den svagaste länken väldigt svag. I detta finns bara en vinnare, nämligen våldet. Förlorare är alla vi medborgare som har rätt att kunna känna oss trygga. Regeringen måste alltså agera. Detta är ingen enskild händelse utan ett utbrett problem. Vad avser inrikesministern att göra?
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag tycker inte att jag var särskilt svepande i min kritik utan kom med tydliga och konkreta exempel på sådant där polisorganisationen brister. Jag vill inte svartmåla poliserna, för de är våra hjältar. Jag vet att de varenda dag gör vad de kan för att upprätthålla vår säkerhet. Det är dock alldeles uppenbart att det finns stora brister i organisationen, vilket jag visade med konkreta exempel. Dessa brister går ut över medborgarnas trygghet.
Jag är här för att diskutera förrättningar där kronofogden inte får hjälp av polisen, men jag vill också visa att detta inte är det enda område där polisen tyvärr har stora brister i dag. Jag har all respekt för att man ibland måste prioritera. Jag har dock svårt att se att det kan finnas mycket annat som kan gå före att säkra pengar hos en misstänkt terrorism.
Och jag har väldigt liten förståelse för att man viker sig för våldet eller är rädd att reta upp stenkastare. Jag ville diskutera handräckningar men fick inget svar. Svaret jag fick var en hänvisning till gällande förordning och att det i utsökningsförordningen står att polisen ska bistå kronofogden om det finns en hotbild. Jo tack, det visste jag redan.
Problemet är att förordningen inte följs. Regeringen kan inte stå handfallen och peka på hur lagboken är formulerad utan måste agera för att Polismyndigheten ska börja fungera. För att uttrycka mig annorlunda: Det räcker inte att det står i regeringsformen att regeringen styr riket - regeringen måste också styra riket. Jag vill passa på att önska talmanspresidiet och inrikesministern en god och lugn jul.
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag och finansministern kan ju träta om hur vi ska tolka World Economic Forum - jag vågar i alla fall inte tänka på vad de ska säga om regeringen genomför 3:12-utredningens förslag som de ser ut i dag. Finansministern hänvisar i sitt svar till att utredningen är ute på remiss och att hon vill invänta remissvaren. Den 10 februari gick remisstiden ut, och remissvaren har nyligen kommit in. Jag ska nu läsa upp ett litet axplock.
Förslagen som helhet innebär en allvarlig försämring som kan slå hårt mot företagande och sysselsättning i Sverige, menar Svenskt Näringsliv. Företagarna skriver att förslagen riskerar att slå hårt mot företagande, investeringar och tillväxt. Förslagen kan vara skadliga, då de riskerar att bryta Företagarsveriges förtroende för stabila ramvillkor när reglerna inte uppfattas som legitima.
Småföretagarnas Riksförbund anser att förslagen ger ett orimligt skattepåslag för medlemsföretagen på kort sikt och att de på lång sikt begränsar möjligheterna för företag att utvecklas. Fru talman! Så många som 300 000 företag och 400 000 delägare av företag berörs av de här förändringarna. Av dessa kommer 150 000 företagare att drabbas av höjda skatter.
Indirekt berörs också de 800 000 som är anställda i dessa företag. De skattehöjningar som föreslås i utredningen är mycket stora för vissa. Tyvärr är konsekvensanalysen begränsad, men vi har låtit riksdagens utredningstjänst räkna på förslagen. Beräkningarna visar exempelvis att en rörmokare med eget företag kan få en skattehöjning på upp till 20 000 kronor per år.
Organisationen Företagarna pekar på att vissa företagare skulle få skattehöjningar på mellan 74 och 114 procent. Finansministern jämför detta med en löntagare. Jag är ganska säker på att ingen skulle acceptera en sådan skattehöjning för en löntagare, och det borde vi inte heller göra för företagarna.
Det verkar finnas en underliggande uppfattning om att man kan krama ut hur mycket som helst ur landets företagare utan att de tappar lusten. Det verkar finnas en föreställning om att varje företagare täljer guld. Men detta stämmer inte. De som drabbas av de nya reglerna är inte något ansiktslöst kapital i ett skatteparadis. Det rör sig i stället om grannen som driver en städfirma, om egenföretagaren inom it på andra sidan gatan och om kaféägaren i förorten.
Det handlar om företagare som inte bara satsar sina pengar, vilket är en väsentlig skillnad mot den som är anställd. Det innebär en risk. Företagare satsar också helger, kvällar och nätter för att företaget ska gå runt. Regeringen brukar säga att man vill värna dessa entreprenörer, men man måste visa det även i praktisk handling.
Kan finansministern svara ja eller nej på denna fråga: Anser finansministern att höjd skatt för småföretag kan leda till färre jobb, precis som en rad experter och själva utredningen menar? Om svaret är ja måste jag naturligtvis ställa följdfrågan varför regeringen vill riskera jobben.
Maria Malmer Stenergard (M):
Jag tyckte faktiskt att jag svarade på frågan. Jag tycker att det är rimligt att man ska få en ökad avkastning när man tar en större risk. Det är viktigt med människor som driver företag, som lyckas och som anställer. Jag tycker i stället att finansministern kan svara på om hon anser att det är rimligt att rörmokaren ska få 20 000 kronor mer i skatt. Den rödgröna regeringen har sedan den tillträdde radat upp åtgärder som slår mot företagare och företag.
Några exempel är begränsningarna av RUT-avdragen, ett undermåligt förslag om personaloptioner, ett vinstförbud som skulle innebära nedläggningar i välfärdssektorn, höjd marginalskatt, finansskatt som drabbar så många som 300 000 företag utanför finanssektorn samt en kilometerskatt. Detta är bara några exempel. Höjd entreprenörsskatt skulle bli ännu ett i raden av förslag som försämrar för företagarna.
Regeringen har redan höjt skatterna med 40 miljarder kronor på jobb och tillväxt, och man planerar för ytterligare 20 miljarder, varav 5 miljarder ska slå mot entreprenörerna - Sveriges jobbskapare. En trygg skola, en trygg förskola, trygg vård, trygg ålderdom, trygghet från våld och andra brott: Allt detta, fru talman, kräver trygga företag, för det är de som betalar för välfärden.
Tyvärr har regeringen sedan den tillträdde skapat otrygghet för just dem. Det har vi inte råd med. Vi har inte råd med att de som skapar fyra av fem nya jobb tappar gnistan. I en globaliserad och digitaliserad värld, där varor och tjänster rör sig över gränser, måste svenska företag ha bra villkor. Skatterna är en viktig del i detta - det måste löna sig att arbeta, och det måste löna sig att driva företag.
Därför säger vi nej till ensidiga skattehöjningar för de små och medelstora företagen. Detta borde regeringen också göra om man verkligen värnar om jobben.