Nyamko Sabuni (L):
Jag tackar Amineh Kakabaveh för att vi har den här debatten. Jag tror verkligen att vi behöver diskutera invandrade kvinnors situation i samhället mer. Precis som Amineh Kakabaveh beskriver har de många olika problem som samhället inte riktigt har tagit tag i - det gäller hälsan, tunga jobb, visstidsanställningar och mycket annat. Det finns anledning att titta närmare på detta och göra något åt det.
Som jag sade i mitt svar är detta ett perspektiv som vi har tagit fasta på i utformningen av framför allt integrationspolitiken men också arbetsmarknadspolitiken och det som gäller sjukförsäkringen. Vi vet att detta är en grupp som drabbas i större utsträckning än andra, och vi vill veta varför och vad vi kan göra åt det. Jag nämnde två åtgärder.
Den ena är Arbetsförmedlingen, som får till uppdrag att ta fram metoder för att på ett bättre sätt stödja invandrade kvinnor och deras väg in på arbetsmarknaden. Vi kan se att arbetsmarknadsåtgärder eller, för den delen, etableringspolitiken i den tidigare integrationspolitiken inte alltid har tagit hänsyn till kvinnors förutsättningar och möjligheter. Det har varit mannen i hushållet som har ansetts som den viktigare personen, och när han har fått ett arbete har man tyckt att man har ordnat det för den familjen.
Jag menar att det är viktigt att man också ser till kvinnans perspektiv. Hon är en egen individ. Hon ska ha de åtgärder och det stöd hon behöver, och hon ska ha en egen inkomst som inte är relaterad till övriga hushållets inkomster. När det gäller vårdnadsbidraget kan vi bara spekulera. Medierna har gjort rundringningar. Man kan spekulera om förskolor läggs ned för att ett antal kvinnor har valt att vara hemma med sina barn, men det är det faktiskt ingen som vet.
Det har inte gjorts någon utvärdering eller uppföljning av detta än. Den första delrapporten kommer, tror jag, i oktober, och slutrapporten kommer först nästa år. Vi måste vänta på den för att se. Det finns i dag ingenting som säger att förskolan har varit ett alternativ för dessa barn. Föräldrarna kanske ändå hade valt att vara kvar hemma. När Amineh Kakabaveh säger att vårdnadsbidraget är enda inkomstkällan stämmer det inte riktigt.
Socialbidragen är lite högre än vårdnadsbidraget, och i en familj kan man kombinera socialbidrag med andra ersättningar. Om maken eller någon annan är arbetslös eller sjuk kan man också kombinera hushållets ekonomi med socialbidraget, men vårdnadsbidraget kan inte kombineras med andra typer av ersättningar, inte heller de allra viktigaste som många människor i vårt land då och då använder sig av.
Det är alltså inte säkert att vårdnadsbidraget är det som har gjort att kvinnorna stannar hemma, men det har kanske skapat möjligheter för att få något när man i alla fall är hemma. Det ska jag låta vara osagt. Vi får vänta på utredningen. Ibland brukar man jämföra det svenska vårdnadsbidraget med det norska.
Men det är svårt - det norska kunde ju kombineras med andra ersättningar, det var högre, och det infördes framför allt för att det var brist på utbyggd barnomsorg. Men så har det aldrig varit i Sverige, utan här är det ytterligare en möjlighet för föräldrarna att göra de val de vill göra när det gäller hur de vill ta hand om sina barn de tidiga åren. Men jag vet att Vänsterpartiet stöder ett förslag som Miljöpartiet har lagt fram i sina motioner om det som kallas för barntid.
Det är en ersättning i nivå med vårdnadsbidrag som också handlar om att mamma och pappa kan vara hemma med sina barn under deras tidiga år. Det är precis samma sak.