KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Coenraads (M):
Jag tackar landsbygdsministern för svaret. Jag är dock inte helt övertygad om att det landsbygdsministern säger alla gånger överensstämmer med verkligheten. Landsbygdsministerns svar är välskrivet, men det låter annorlunda i talarstolen. Låt oss gå ifrån tanken på livsmedelsstrategi och tala livsmedelsproduktion i stället. Var kommer maten från?
Vem tillverkar maten? Hur blir maten till i detta land? Det är frågor som har nära samband med de rovdjur som rör sig i Mellansverige när det inte längre är någon som kan producera maten som sedan ska bli en exportsuccé för Sverige.
Jag hör det samordnade svaret från regeringen, och jag hör Emma Nohrén tala om att när vi har kontroll över hur många individer som finns i den svenska vargstammen ska det till någon form av skydds- eller licensjakt. Det är intressant, för Emma Nohréns partikamrat Åsa Romson, som också är miljöminister, har uttryckt sig på ett helt annat sätt medialt.
Har regeringen över huvud taget för avsikt att minska den totala vargstammen? Eller är det Miljöpartiet som bestämmer hur många vargar det ska finnas i Sverige? I så fall sitter den svenska regeringen i knät på ett parti.
En tidigare statsminister sa att har man inte förberett sig innan man går in i regeringsställning är man oförberedd, och det är den typen av vargpolitik vi nu ser.
Åsa Coenraads (M):
Jag har skrivit om en för mig väldigt angelägen fråga, och det är friskvårdsavdraget. I det här fallet handlar det om att inkludera ridning i det skattefinansierade bidraget. Jag har valt att ställa den här interpellationen till just folkhälso- och idrottsministern, eftersom frågan berör såväl friskvård som folkhälsopolitik och idrotten som en jämställdhetsfråga. Jag tackar ministern för att han är här i dag och för det svar som han har tagit sig tid att lämna.
Jag är dock bekymrad över både innehållet och över att ministerns svar är så kort. Ridning har väldokumenterat goda effekter för folkhälsan. Rehabilitering och ridterapi är i dag en etablerad behandlingsform på många orter i Sverige. Ridsporten är en av Sveriges största idrotter med mer än en halv miljon utövare.
Ridsporten ökar dessutom, och vi har för få hästar i Sverige för att alla som vill ska kunna utöva sporten. Hästsverige bidrar dessutom till landsbygdsutveckling och arbetstillfällen. Det ansvar som många unga människor får vid kontakt med hästar leder dessutom till ansvarskännande och ledaregenskaper som kan komma till nytta senare i livet.
Hästsporten är i dag en kvinnodominerad sport och har så alltid varit. Jag kan inte låta bli att tro att det är just därför som den har blivit så styvmoderligt behandlad. Kommuner lägger ofta kommunala pengar på fotbollsplaner och hockeyarenor men alltmer sällan på ridhus eller bra ridvägar.
Det statliga friskvårdsavdraget gäller inte för vad som helst, utan det är noga specificerat vad avdrag kan göras för och borde därför inte vara en fråga som delar upp sporter i manligt och kvinnligt. Trots detta blir det en jämställdhetsfråga när ridsporten inte behandlas som andra sporter.
Den psykiska ohälsan ökar i Sverige, och det är välkänt att kvinnor sjukskrivs och sjukpensioneras i högre grad än män. Det är även välkänt att den generella ohälsan i samhället ökar och att fler lider av övervikt än tidigare. Jag noterar i ministerns mycket korta interpellationssvar att han och regeringen vill ge möjlighet för så många som möjligt att motionera och utöva idrott. Det är jättebra.
Men ministern glömmer helt bort att berätta hur och vad han avser att göra. Ministerns svar är lite förbryllande. Men det stämmer helt överens med regeringens generella linje just nu i svensk politik, det vill säga att man vill lägga de flesta frågor i malpåse och dölja oenigheter i regeringen genom långdragna utredningar. Regeringen säger sig vara feministisk och vill arbeta för ett mer jämställt samhälle.
Varför är det då så svårt att göra ett ställningstagande om att ridning är friskvård? För mig är det obegripligt varför regeringen inte kommer fram till en faktisk ståndpunkt i frågan om att göra ridsporten avdragsgill som friskvård.
Åsa Coenraads (M):
Tack, ministern, för ett fylligare svar än det som jag fick i skriftlig form. Det gläder mig mycket att ministern tar frågan på allvar. Det är en viktig fråga vad gäller människors hälsa och också ur ett jämställdhetsperspektiv. Som jag nämnde tidigare har ridsporten varit styvmoderligt behandlad. Det är tråkigt eftersom det är dokumenterat att ridsporten leder till många positiva saker.
Ministern har tidigare tagit upp det medialt, och jag noterade att han så sent som i höstas sa: "Tillgången till anläggningar ska vara jämlik och jämställd." Ministern sa också: "Att fler barn och unga får möjlighet att utöva idrott är en viktig prioritering för mig. Det är viktigt ur flera aspekter, inte minst ur folkhälsosynpunkt." Det är två mycket bra citat.
Jag skulle nästan ha kunnat säga dem själv, herr minister, och det är glädjande att vi tycker likadant i den här frågan. Men jag är fortfarande förbryllad över att man inte har gjort någonting åt det hela. Statistik visar att fler kvinnor än män rider. Statistik visar också att ridning är den idrott som flest flickor kommer i kontakt med. Det är början till ett folkhälsoarbete.
Vi vet att om man börjar tidigt med en idrott är man mer angelägen eller motiverad att fortsätta senare i livet. Ju senare man startar, desto svårare är det att komma igång. Att ridsporten blir styvmoderligt behandlad framgår av att de kommunala bidragen sällan riktas till idrottsanläggningar som gynnar häst. Men hästsporten är så mycket mer än lokala ridanläggningar.
Det är också en tävlingssport, något som genererar ett intresse för ridsporten, och någonstans måste det kunna utövas. Alla har inte en egen häst på landet. Statistiken visar dessutom att kvinnors ohälsa ökar och att friskvård motverkar just ohälsoproblem. Därför tycker jag att det är konstigt att man inte har gjort friskvården avdragsgill. Sedan kan man diskutera skattepolitiken kring detta.
Jag hävdar att det är ungefär samma typ av människor som gör friskvårdsavdrag under arbetstid. Om man inkluderade ridningen i det tror jag inte att det skulle leda till ökade skatter. Jag tror att det skulle rymmas inom ramen. Det behöver alltså inte vara ett förslag som ökar skatterna.
Jag hade tänkt fråga när den utredning som ministern aviserat är tänkt att bli klar, men jag förstår av svaret att utredningen ännu inte har börjat sitt arbete. Därför undrar jag när ministern avser att tillsätta utredningen och på hur lång tid. Jag har varit i kontakt med många av de organisationer som sysslar med idrott, framför allt ridsport.
Som jag förstått det är både hästnäringen och Riksidrottsförbundet ganska klara över vad de tycker, nämligen att det är bra att fler sporter får friskvårdsbidrag, däribland ridning. Jag ser inte riktigt att det skulle behövas en kontakt med de idrottsliga organisationerna när vi tycker samma sak i frågan. Här handlar det om att agera.
Åsa Coenraads (M):
Den här interpellationsdebatten har varit väldigt glädjande för mig, och jag tror att det finns fler runt om i Ridsverige och Hästsverige som blir väldigt glada över det besked som ministern nu lämnar, det vill säga att ridning kommer att ingå i friskvårdsavdraget och att regeringen vill lyfta häst- och ridpolitiken vidare. Det gläder oss allihop på olika sätt. Precis som ministern säger är ridning en fredlig sport.
Huliganismen är väldigt liten, i alla fall inom den ridsportsfär som jag känner till. Det här är ett bra tillfälle för ministern att visa på regeringens handlingskraft. Vi är överens om att frågan är viktig. Nu ser vi fram emot lite verkstad på området. Jag ser fram emot att få veta när utredningen startar och när den beräknas vara avslutad.
Jag tror att utredningen kanske inte behöver vara så himla lång den här gången, utan att vi kan komma till ett besked väldigt fort. Det här gynnar jämställdheten, jämlikheten och folkhälsan och är bra för ungdomsidrotten.
Åsa Coenraads (M):
Finansministern säger att regeringens ambitioner gäller jobb och skola. Det tycker jag är jättebra. Men även här kommer ridsporten in. Ridsporten kan generera fler jobb och bättre skolresultat. Vi vet att folkhälsa och fysisk aktivitet hänger ihop med koncentration. Vi har en befolkning som tyvärr blir tjockare och tjockare och får sämre hälsa. Då är det viktigt att vi rör på oss så mycket som möjligt.
Hästen har dokumenterade effekter, både på det fysiska planet och genom att man psykiskt mår bättre av att umgås med hästar och utöva sport inom hästnäringen på olika sätt. På så sätt skulle man kunna säga att en inkludering av ridsporten i friskvårdsbidraget skulle vara bättre både för skolan och för jobben i Sverige.
Jag tycker att det är tråkigt att finansministern väljer att lägga över ansvaret på andra i stället för att ta ansvar för de löften som den socialdemokratiska regeringen utställt tidigare. Man har utlovat att ridningen ska ingå i friskvårdsavdraget. Nu låter finansministern som att det inte är regeringens uppgift att inkludera olika sporter eller att göra en bedömning av vad som ska ingå eller inte. Men det var faktiskt inte det man utlovade i valrörelsen.
Det är heller inte det som finansministerns kollegor har utlovat här i kammaren. Det är viktigt att göra en utredning så att det blir rätt från början. Det håller jag med om. Jag noterar att både finansministern och jag tycker att den här frågan är viktig, och det är glädjande. Men det som skiljer finansministern och mig åt är "näret". I finansministerns svar säger hon att det här ska beredas. Min fråga handlar om när det ska börja beredas i Regeringskansliet.
På den frågan är finansministern mig svaret skyldig. Jag tackar så mycket för debatten och önskar finansministern en trevlig sommar!
Åsa Coenraads (M):
Jag har frågat landsbygdsministern hur framtiden ser ut för handel med svenska sälprodukter. Jag tackar ministern så mycket för svaret. Det gläder mig att vi har en samsyn i ämnet. Jag har dock ställt tre olika frågor till ministern, och han har inte riktigt svarat på alla mina frågor. Låt oss fördjupa diskussionen lite grann!
Den här frågan är etiskt väldigt laddad och beror i högsta grad på hur frågan ställs och läggs upp internationellt. Jag förstår dessutom att frågan kan bli lite komplicerad i regeringen utifrån att ett av partierna i samarbetsregeringen byggt sin politiska existens på just sälfrågan. Men nu gäller det inte sälens existens eller för den delen den känsliga frågan om jakten.
Min fråga handlar mer om den etiska principen, om huruvida vi på ett så hållbart sätt som möjligt ska kunna ta vara på de sälar som skjuts under en mycket begränsad jakt. Det alltmer växande beståndet av säl i Östersjön ställer till större och större problem för andra biologiska arter.
Det är bestånd som även får bäring för husbehovsfiskarna och yrkesfiskarna, när mängden fisk som kan plockas upp blir allt mindre. Alla arter behöver förvaltningsplaner. Precis som vi har förvaltningsplaner för ål och lax behöver vi det för säl. Problemet i förvaltningsplanen uppstår kring just sälfrågan.
Den svenska jakttraditionen, såväl som den etiska principen, bygger på tillvaratagande av hela djuret. WTO:s ställningstagande om diskriminering är därför djupt olyckligt. Handeln med sälprodukter kommer att fortsätta, och sälprodukterna kommer att nå den svenska och den europeiska marknaden. Men skinn och kött från våra svenska sälar kommer inte att kunna tas till vara.
Det är djupt oetiskt, precis som ministern säger. Min fråga till ministern handlar om hur man ska agera för att behålla det svenska undantaget. Det här hänt en hel del sedan den här interpellationen skrevs, och frågan är nu vad regeringen kommer att göra framöver för att få till en etisk och hållbar handel med produkter från sälar som skjuts i svenska vatten.
Åsa Coenraads (M):
Tack så mycket för svaret, ministern! Detta är en känslig fråga internationellt. Sverige är ett litet land i Europeiska unionen. Därför är det extra viktigt att använda den svenska rösten både högt och tydligt.
Det är viktigt att ministern under sina kontakter med sina europeiska kollegor och även i den kampanj som Sverige nu på något sätt måste föra för att få behålla vårt undantag lyfter fram den svenska jaktens tradition och den princip som den svenska jakten bygger på. Vi har en lång tradition av jakt i Sverige, mycket längre än i många andra länder. Den traditionen har gett oss en erfarenhet och en kunskap.
Den kunskapen behöver vi förmedla på olika sätt. Den kunskapen har också gett oss en jaktetisk princip. Den jaktetiska principen bygger på att man tar vara på det djur man fäller i sin helhet. Det skiljer vår jakt från andra länders jakt. Den svenska säljakten är nu hotad på grund av jakt som sker i andra länder på ett mer oetiskt sätt.
Därför är det viktigt att ministern och den svenska regeringen är väldigt tydliga och informativa om hur den svenska jakten går till och hur tillvaratagandet av hela bytesdjuret går till. Den här frågan kommer att få en större dimension på sikt i form av att den svenska sälstammen nu växer.
Har vi inte ett sätt där vi kan ta vara på hela djuret finns en risk att vi får en minskad jakt av säl på den del som vi får skjuta av. Det får konsekvenser för det svenska fisket och miljökonsekvenser för de andra arterna som vi har levande i våra vatten. Detta är djupt olyckligt. Därför är det viktigt att ministern är extremt tydlig.
Jag skulle vilja höra lite om hur ministern kommer att agera framgent för att vara tydlig och vilka samarbeten och planerade kontakter han har med sina ministerkolleger för att komma till rätta med detta.
Åsa Coenraads (M):
WTO har fel i det här fallet. Det svenska undantaget är i grunden fel. Vi har en livskraftig sälstam i Sverige och i andra länder i norra Europa just nu. Vi skulle i grund och botten inte behöva ha ett undantag i Sverige.
Min mening är att man skulle kunna släppa jakten fri med en bredare jakt och att handeln med sälprodukter skulle kunna släppas fri precis som man har för andra arter. Att WTO har fel beror på att WTO anser detta vara ett undantag. Man skyller på att det skulle vara en diskriminering i handeln.
Det är det inte när det fortfarande strömmar in sälprodukter från andra länder som har en mycket mer oetiskt jakt än vad vi har. Att den svenska sälstammen har blivit så stor som den har blivit beror på den goda förvaltning som vi har haft i Sverige. Vi har aviserat en god och offensiv miljöpolitik från Sverige under många år. Det gäller inte bara föregående regering utan även regeringar före den. Det har gjort att klimatet i Östersjön är mycket bättre.
Miljögifterna minskar, och den svenska sälstammen har kunnat växa sig stark. En stark och livskraftig stam gör att det också behövs en förvaltning, och en del av förvaltningen är jakten. Jag skulle vilja säga till landsbygdsministern: Ge inte upp! Det är viktigt att vara realistisk, men ge inte upp.
Fortsätt att arbeta för detta, och vi kommer att ge dig det stöd som du behöver för att kunna fortsätta den svenska säljakten och fortsätta med en god handel av svenska sälprodukter.
Åsa Coenraads (M):
Vem trodde att vi skulle ha två säldebatter på samma dag i den här kammaren? Det var nog inte många. Jag har ställt den här interpellationen till näringsministern och inte till landsbygdsministern, för det är en utpräglad näringsfråga. Jag tycker att det är tråkigt att näringsministern inte är här och vill debattera just småskaliga företag, kustnära företag, och hur de påverkar landsbygdsutvecklingen.
Men det är ändå glädjande att landsbygdsministern är här och tar frågan på allvar. Jag är också tacksam för landsbygdsministerns svar, som är i en positiv anda. Det finns fler företag vid våra kuster än fiskeföretag, även om fisket ofta är grunden eller basen i den utveckling som sker vid våra kuster. Mitt hemlän Västmanland har kanske inte jättemycket kust.
Vi har småskaliga fiskare runt Mälaren och Hjälmaren, och de har utmaningar i sitt företagande som också har bäring på näringsutvecklingen vid kusten. Men deras problem är inte sälen i det här fallet, än så länge i alla fall. Jag hoppas att våra fiskare i Mälaren inte kommer att få problem med just sälen på sikt. Det är skillnad mellan insjöfisket och kustfisket.
Min interpellation handlade primärt om kustfisket. Kustfisket har, förutom de krångliga reglerna och de tuffa villkoren, ytterligare svårigheter med just bristen på en vettig sälförvaltning. Den här debatten kommer att tangera den debatt som jag och landsbygdsministern hade tidigare i dag, på morgonen, om just handel med sälprodukter, som ministern var inne på.
Här är vi väldigt överens med regeringen om att vi måste få till ett undantag så att vi får fortsätta med handel med sälprodukter inom EU. Ministern menar att regeringen måste avvakta det beslut i kommissionen som förhoppningsvis ska komma om att vi ska få behålla det svenska undantaget för handel med sälprodukter.
Jag tycker att detta är tråkigt, för min interpellation baserar sig på just förvaltningsplanerna, och förvaltningsplaner behöver faktiskt inte vänta, utan förvaltningsplanerna kan man införa ganska direkt. Finns det ett problem i regeringen med att man inte riktigt är överens när det gäller hur förvaltningsplanen för den svenska sälstammen kommer att se ut?
Är inte utredningen om licensjakt klar och ligger på Näringsdepartementets bord, redo att implementeras i den svenska lagstiftningen? När kommer vi att se en vettig förvaltningsplan för säl som inte är beroende av handeln med sälprodukter?
Åsa Coenraads (M):
Vi har en kontrollerad och övervakad förvaltning av älg och rådjur. Men samma sak gäller inte för just sälen. Det är tragiskt. Vi ser en utveckling i hela Östersjön när det gäller vikare, knubbsäl och gråsäl. Gråsälen har dessutom den starkaste ökningen av sin population som vi någonsin har kunnat mäta i Östersjön.
Det här är tecken på att sälstammen över tid kommer att växa ännu snabbare. Med den växande sälstammen följer fler skador på garn, nät, fällor och ryssjor. Det drabbar husbehovsfisket såväl som yrkesfisket, och båda två är viktiga för det kustnära företagande vi har. Förutom skadorna på redskapen påverkar den växande sälstammen andra arter och bestånd i Östersjön.
Både laxen och ålen är hotade arter i vårt land. Detta påverkar fler näringar än just yrkesfisket. Bristen på sälförvaltning är ett hot mot besöksnäringen, matindustrin och turismen i vårt land. Det i sin tur kommer att påverka jobben i Sverige. Intresset av att jaga säl är relativt lågt - det vet både ministern och jag. Men det finns många olika anledningar till det.
En av anledningarna är de krångliga regler vi har kring just säljakten. Dessa regler kan vi göra någonting åt. Till och med Naturvårdsverket har ändrat inställning till just säljakten och tycker att det behöver skjutas av mer säl för att det ska bli en vettig förvaltning i Sverige. Regeringen kan inte sitta och vänta på att EU-kommissionen ska godkänna ett svenskt undantag för handel med sälprodukter.
Precis som ministern sa i sin tidigare debatt är han orolig, och han ser realistiskt på att det kanske inte blir ett svenskt undantag för handel med sälprodukter. Då är det viktigt att ministern och regeringen agerar. Vi måste få till en vettig förvaltningsplan för säl här och nu, som skapar förutsättningar och långsiktighet för våra företagare runt om i Sverige.
Våra företagare måste kunna utveckla sina företag och våga nyanställa människor. Det är så vi skapar fler jobb i Sverige, och det är så vi får en levande landsbygd.
Åsa Coenraads (M):
Politik handlar om helhet. När man ska prata om helhet är det viktigt att prata näringspolitik. Näringspolitiken är ju det som gör att våra företag kan växa, anställa, betala ut löner och betala in skatt till staten så att vi kan göra bra saker för våra medborgare. Politiken hänger ihop. Det går inte att bryta ut en del från en annan. Det går inte heller att missgynna en del i förhållande till en annan.
Då fungerar inte helheten, och då fungerar heller inte den biologiska mångfalden. Det är i grund och botten det som säljakten och handeln med sälprodukter handlar om. Det handlar om förvaltning och biologisk mångfald. Det handlar om en helhet för våra yrkesfiskare, våra husbehovsfiskare, för turistnäringen och för besöksnäringen i Sverige, som glädjande nog växer.
Bristen på en förvaltningsplan för säl riskerar dock att föröda den svenska besöksnäringen, och det är därför den här frågan är en näringsfråga som är en del av helheten för politiken.
Jag hoppas verkligen att landsbygdsministern går hem till regeringen och pratar med sina parti- och regeringskollegor om vikten av att ha en bra förvaltningsplan för säl på samma sätt som ministern har berättat att han har goda avsikter att förlänga det svenska undantaget för handeln med sälprodukter. Allting hänger ihop.
Ska vi ha en vettig kustpolitik, fiskepolitik, miljöpolitik och besöksnäringspolitik måste den här frågan lösas, och den måste lösas snart. Det finns inte tid för ministern att avvakta utredningar och långdragna EU-beslut. Vi måste agera nu ! Det här är bråttom!
Åsa Coenraads (M):
Låt mig börja med att tacka ministern för svaret på den mycket viktiga interpellation som jag har skrivit. För oss som bor i regioner utanför storstaden och framför allt runt om i vårt avlånga land utanför Stockholm är våra regionala och lokala flygplatser oerhört viktiga. De är en livsnerv för oss runt om i Sverige.
Flygplatsen är inte bara viktig för persontrafiken utan också för alla företag som vi har runt om i landet och som på ett eller annat sätt är knutna till flygplatsen. De regionala flygplatserna bidrar till jobb, tillväxt och tillgänglighet runt om i Sverige. Vi får inte glömma bort att Sverige är ett väldigt stort land. Det är avlångt, och alla kan inte bo i Stockholm.
Min fråga till ministern handlade både om jobbfrågan och om miljökonsekvenserna av att lägga ned regionala flygplatser. Vi i Sverige har varit oerhört skickliga under de senaste åren när det gäller att visa att en minskning av koldioxidutsläppen är möjlig att förena med tillväxt.
Att då börja lägga ned regionala flygplatser är på många olika sätt att ta ett steg tillbaka i tillgänglighetsfrågan. När det gäller nedläggning av flygplatser beskriver ministern att man kan använda den ytan för bostadsbyggande. Där är jag och ministern överens - det behöver byggas mer i Sverige.
Vi från alliansregeringen hade tidigare ett stort projekt, Sverigebygget, om hur vi skulle kunna möjliggöra mer byggnation runt om i Sverige. Men flygplatsområden är kanske inte alltid de bästa områdena att bygga på. Vi vet att flygplatserna har kontaminerat marken, och jag är intresserad av vad miljökonsekvensen blir av att bygga där.
Byggandet och saneringen kan inte göras över en natt. Min fråga till ministern blir hur den här miljösaneringen skulle gå till. Jag kommer från en region som heter Västmanland. Vi har Västerås flygplats, som visade sig vara oerhört viktig i det hemska scenario vi såg utspela sig i somras med branden i Västmanland. Där kom flygplatsen att spela en central roll i släckningsarbetet.
Vi ser utifrån det som händer runt om i Sverige nu, till exempel med kemikaliespridningen från flyget i Kallinge, att det inte går att sanera en flygplats över en natt. Hur lång tid skulle det ta, och vad är miljökonsekvensen av att börja rota i gamla synder? Ibland kan det vara bättre att låta gamla miljösynder ligga kvar i marken och sedan bygga ovanpå i stället.
Min andra fråga är med vilka skatteintäkter saneringen av flygplatserna ska göras, eftersom många företag som finns runt flygplatserna kommer att flytta därifrån eller läggas ned. Är den kostnaden något som våra kommuner runt om i Sverige ska ta, eller finns det en plats i miljöministerns budget för detta?