KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunvor G Ericson (MP):
Arbetsskadeförsäkringen är en av de äldsta socialförsäkringar vi stiftat i denna församling. Redan i början av 1900-talet kom den första lagstiftningen gällande arbetsskadeförsäkring. Den kom till och med före pensionsreformen. Så gammal är arbetsskadeförsäkringen.
Det har varit en viktig fråga att säkerställa att man har en god arbetsmiljö så att man inte riskerar att skadas på arbetet. Om olyckan ändå skulle vara framme ska man kunna ha en försäkring för att klara sin och sin familjs försörjning. Det var tanken när lagen stiftades i början av 1900-talet.
Vi hörde Eva-Lena Jansson berätta om de försämringar som gjordes i 1900-talets början och om de försök till förändring som skedde 2003, vilket ministern också påpekade. De hade ingen praktisk betydelse, och det är beklagansvärt. Det borde väcka tanken att lyssna på Inspektionen för socialförsäkringen, som pekar på att vi ska väcka frågan om att ändra lagen.
Jag hörde inte ministern säga vad hans ambition är. Kan ministern tänka sig att ändra lagstiftningen så att det blir en mer könsneutral bedömning, alltså utifrån de kvinnodominerade yrkesgrupper där även förslitningsskador ska kunna bedömas enligt kriterier som gäller i en försäkring?
Är ministern beredd att ta till sig uppmaningen från Inspektionen för socialförsäkringen att se över lagstiftningen, inte bara tala om att det behövs mer forskning? De signaler jag fått är att SBU kommer att säga att det inte är någon större skillnad när det gäller forskningsresultatet, utan underlagen som finns är ganska lika. Här är frågan: Hur konstruerar vi lagen?
Gunvor G Ericson (MP):
Arbetsförmågebedömningsverktyg - tänk om det vore så att ett verktyg skulle kunna lösa ett så komplext problem. Men människor är inte maskiner. Det är väldigt bra att utskottsinitiativet har kommit till, eftersom någon reell utvärdering inte har gjorts av den hittillsvarande försöksverksamheten.
Utskottet skriver i betänkandet att först måste den nya metoden grundligt utvärderas. Varför är det så viktigt? Jo, därför att man ska jobba på ett effektivt sätt. Vi går gång på gång rapporter som att Försäkringskassan inte tar hänsyn till individen.
JO har till exempel kritik om att man har gruppkonsultationer och inte kan dokumentera vilka hänsyn man har tagit som handläggare när man fattar ett beslut. Arbetsförmågeverktyget skulle kunna bli bra.
Men för att verkligen veta om det fyller sin funktion är det viktigt att utvärdera. Det behövs en ny mänskligare arbetslinje där varje människas förmåga och möjlighet att få arbetsförmåga kan tillgodoses. Det är inte bara verktyget i sig, metoden, eller vad det nu är, att pröva människors arbetsförmåga som är viktigt.
Det handlar också som att se till att utifrån den arbetsförmåga som respektive individ skulle kunna utveckla eller återfå se till att individen kan återgå i arbete. Om en sådan metod finns vet vi ännu inte. Det är ganska prematurt. Man har börjat att jobba med metoden.
Men för att verkligen veta om det fungerar måste man först utvärdera det ordentligt innan man implementerar det i större skala. Det är vad vi i utskottsinitiativet har tagit ställning till. Det är bra att utskottet är enigt och tar detta initiativ.
Vi ger regeringen i uppdrag att först grundligt utvärdera om metoden kan bidra till en mänskligare arbetslinje. Så ser jag på frågan. Efter att ha lyssnat på de borgerliga ledamöterna här undrar jag: Står de verkligen bakom betänkandet? Jag hoppas att vi har ett enigt betänkande och att regeringen kommer att lyssna på det uppdrag som riksdagen ger till regeringen. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Gunvor G Ericson (MP):
Finn Bengtsson från Moderaterna är nöjd med hur sjukförsäkringen fungerar. Det är inte Miljöpartiet och inte heller jag, Gunvor G Ericson. Finn Bengtsson är överens med oss om utskottsinitiativet. Det står i betänkandet att vi först måste grundligt utvärdera, eftersom det inte finns tillräckligt mycket underlag.
Om det är så som Finn Bengtsson säger uppfattar jag att Finn Bengtsson egentligen inte vill ha utvärderingen, eftersom han är nöjd med det som lämnades i januari. Jag är inte det. Jag tycker att det finns problem med gruppkonsultationerna eftersom individen inte vet vad som är orsaken.
Det gör mig ännu mer orolig om Finn Bengtsson menar att den formen av gruppkonsultationer där individen inte kan följa varför man har fått ett visst beslut är bra. Det underlättar inte att få en förståelse för besluten.
Om jag har lärt mig någonting under dessa år i socialförsäkringsutskottet är att det att Kasam, känslan av sammanhang, är bidragande till att kan man vara delaktig i den process som krävs för att återfå förmåga genom rehabilitering. Det tror jag att också Finn Bengtsson egentligen är medveten om.
Gunvor G Ericson (MP):
Nej, Finn Bengtsson är inte mycket för att lyssna. Om Finn Bengtsson hade lyssnat på vad Miljöpartiet har sagt om sjukförsäkringen hade han vetat att det definitivt inte handlar om en återgång, utan det handlar om en helt ny försäkring, där vi har både en arbetslöshetsförsäkring och en sjukförsäkring i samma modell och där vi ser till varje individs egen möjlighet och förmåga att komma tillbaka till arbete.
Det handlar inte alls om någon återgång, utan det handlar om ett helt nytt sätt att tänka för att se individens möjligheter. Att då tro att ett verktyg skulle kunna lösa det komplexa problemet är det jag riktar min kritik mot. Det låter som: Egentligen hade jag inte velat göra det här, men okej, nu får väl regeringen ta en second look. Det är så Finn Bengtsson lägger fram det.
Om Finn Bengtsson hade lyssnat lite mer utanför myndigheten och lite mer utanför sin egen partigrupp hade han hört den kritik som finns från handikapporganisationerna, från LO-TCO Rättsskydd och från alla de människor som har varit sjukskrivna men som inte har uppfattat att det finns ett tydligt sätt att bedöma arbetsförmågan. Det är ingen quick fix.
Det är vi eniga om. Att man först ska utvärdera ordentligt på ett vetenskapligt oberoende sätt är vad jag saknar. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Gunvor G Ericson (MP):
Står Solveig Zander bakom betänkandet? Vill Solveig Zander att vi först ska utvärdera? Det är just precis det jag efterfrågar - att man ska utvärdera - för när man har utvärderat skulle man också kunna förfina de metoder som gör att en person ska kunna gå tillbaka till arbete.
Är det kanske så att man egentligen inte tycker att det är nödvändigt att först utvärdera grundligt, som det står i förslaget till beslut, som vi faktiskt har varit eniga om i utskottet men där jag nu tvivlar på vad ni egentligen vill?
Beträffande hur man som handläggare eller som berörd av ett ärende uppfattar det: Jag minns att det finns en studie av sjuksköterskor och patienter där man tittar på precis samma ärende - hur sjuksköterskan uppfattar situationen och hur patienten uppfattar situationen. Det kommer fram två helt olika bilder.
Jag kan tänka mig att det är en liknande situation för handläggaren och den som är berörd, att man har olika behov och olika intressen.
Jag lyssnar på de personer som är i behov av stöd, till exempel när handikapporganisationerna säger att de vill se en ordentlig utvärdering av detta innan man går vidare till ett större försök. Om vi nu ger detta uppdrag till regeringen, vilken fara ser Solveig Zander i det?
Gunvor G Ericson (MP):
Lyssna en gång till, Solveig Zander! Jag vill se ett annat sjukförsäkringssystem. Men där är vi inte i dag, eftersom ni har sett till att den parlamentariska socialförsäkringsutredningen har fått ytterligare tid på sig. Tyvärr kommer vi att få vänta länge innan vi kan se ett sådant förslag. Jag sade inte att det här systemet är rätt eller fel, för det vet vi faktiskt inte i dag.
Vi vet inte om den här metoden skulle kunna fungera bra eller inte. En grundlig utvärdering av metoden är det vi efterfrågar i betänkandet, och detta var även Solveig Zander för fram till häromdagen när vi justerade utskottsbetänkandet.
Att det finns kritik mot det här arbetsförmågebedömningsverktyget kan väl inte ha undgått Solveig Zander, om man lyssnar på handikapporganisationerna, om man lyssnar på LO-TCO Rättsskydd? Den kritiken bör vi ta till oss som beslutsfattare.
Om man inte tycker att detta kan användas fullt ut utan först vill utvärdera grundligt handlar det inte om att förhala, utan det handlar om att göra rätt för de individer som finns i sjukförsäkringssystemet.
Gunvor G Ericson (MP):
Man kan stödja barnfamiljerna på många olika sätt. Att låta underhållsstödet ligga kvar på samma nivå som 1994, det har bara höjts med 100 kronor 1994, låter som att Moderaterna vill försvara den politiken. Det var inte syftet med underhållsstödet när det kom till. Man såg att det fanns ett behov av stödet i familjerna. Självklart har vi sett underhållsstödet som endast en del.
Vill man ha det på annat sätt mellan föräldrarna när man separerar kan man i stället, om man så vill, skriva ett civilrättsligt avtal. Underhållsstödet innebär att de familjer som bäst behöver resurser kan få del av det. För den som ska betala underhållsstödet är det en norm, eftersom man fortfarande har ett betalningsansvar, ett delat ansvar för de gemensamma barnen.
När det gäller den relativa barnfattigdomen är jag förvånad över Moderaternas ton mot de forskare som lyfter fram begreppet relativ fattigdom. Det är inte bara i Sverige man talar om relativ fattigdom. Även FN:s expertorgan WHO har i rapporten Closing the Gap in a Generation lyft fram vikten av att jobba för att minska klyftorna i samhället.
Också de talar om relativ fattigdom. Fattigdomsbegreppet i sig är kopplat till status. Statussyndromet av Michael Marmot är en bok som jag varmt rekommenderar Gunilla Nordgren att läsa.
Gunvor G Ericson (MP):
Jag ska alltså tolka Moderaterna så att de egentligen inte vill ha underhållsstödet eftersom de hellre ser till andra, civilrättsliga, avtal. Vi har i en rapport i våras lagt fram tio förslag.
I höstens budget hade vi ett höjt underhållsbidrag med 250 kronor med också ett avdrag till ensamstående föräldrar på 400 kronor per månad just för att ge ökade ekonomiska resurser till dem som har det allra sämst, alltså till dem som har det allra tuffast ekonomiskt. Det är ett exempel, men även det förslaget har ni från Moderaternas sida avstyrkt.
När det gäller diskussionen om relativ fattigdom nämnde jag som ett exempel Rädda Barnen. Det finns en uppmaning från WHO att Sverige ska inrätta en egen Closing the Gap-kommission. Det har Sverige valt att inte göra. Man gjorde en liten tummetott när man gav ett uppdrag till Folkhälsoinstitutet som bara skulle titta på en liten del. Man sade att man skulle stärka barns uppväxtvillkor, men vad har det blivit av det? Ingenting.
Gunvor G Ericson (MP):
Tack för svaret! Sexualbrott är en av de brottstyper som polisanmäls i minst utsträckning. Knappt en fjärdedel av brotten anmäls. Många kvinnor vittnar om att det känns obehagligt och att det är frågor som är ganska tuffa att gå igenom. Inte minst uppmärksammades detta på tv häromdagen.
I de flesta fall när en kvinna anmäler en våldtäkt läggs dessutom fallet ned. Frågan om samtyckeslag har debatterats allt sedan 2005 när Europadomstolen kom med en dom mot Bulgarien som tydliggjorde att mänskliga rättigheter gäller. Det ska gå att bestraffa varje sexuell handling som skett utan samtycke.
De ändringar som regeringen nu stannar för att göra innebär att man med öppna ögon låter bli att straffbelägga sexuella gärningar som begås mot den andras tydliga vilja. Det innebär att regeringen inte följer den princip som man påstår sig ha utan nöjer sig med att uppräkna några ytterligare situationer som ska vara våldtäkter.
Regeringens egen utredare insåg, som statsrådet nämnde i sitt svar, behovet av att ha en kompletterande bestämmelse för att leva upp till den här principen och skapa ett straffskydd som uppfyller Europadomstolens krav. Det blev i alla fall tydligt i statsrådet svar att regeringen inte vill ha det här.
Statsrådet hänvisar i svaret till att flera remissinstanser avstyrkt förslaget, men Brottsförebyggande rådet, Brå, som ska se framåt ser positivt på förslaget om en samtyckesbaserad brottsbestämmelse.
Brottsoffermyndigheten och juridiska fakulteten vid Stockholms universitet vill gå ännu längre och införa en ren samtyckesbestämmelse, alltså en reglering där brist på samtycke är det grundläggande brottsrekvisitet för våldtäkt.
Europadomstolen säger inte hur en lag ska utformas, det får varje land göra självt, men domstolen är tydlig med att det handlar om mänskliga rättigheter och att det ska gå att bestraffa sexuella handlingar som har skett utan samtycke.
Med regeringens förslag att lägga till "särskilt utsatt situation" är det fortfarande inte möjligt att döma om man inte befinner sig i en särskilt utsatt situation. Europakonventionen om mänskliga rättigheter innebär att det måste vara möjligt att bestraffa varje sexuell handling som skett utan samtycke.
Har kvinnan sagt nej och det är ställt utom allt tvivel ska man kunna döma.
Om regeringen nu säger att det inte behöver göras någonting mer och en person till exempel hamnar i frozen fight, eller om det är belagt att detta kan inträffa, där kvinnan är helt paralyserad, kommer det fortfarande inte att gå att döma? Tror regeringen att anmälningsbenägenheten kommer att öka med den här förändringen?
Gunvor G Ericson (MP):
I regeringens egen utredning står det att det inte är helt självklart att Sveriges lagstiftning, som den är utformad, täcker alla de situationer som krävs.
Det är inte heller så att alla åklagare och advokater håller med statsrådet om att det skulle innebära en mycket mer utsatt situation för kvinnor och män som har blivit utsatta för sexuella brott, för naturligtvis kan både kvinnor och män bli det. Jag menar inte att man måste införa en samtyckesbaserad lagstiftning.
Miljöpartiet har tidigare tagit fram ett samtyckesbaserat lagförslag, och vi har respekt för att det finns juridiska svårigheter med det. Men när regeringens egen utredare ändå har föreslagit en kompletterande bestämmelse och de myndigheter som jobbar förebyggande med brottsoffer stöder den tycker jag att det är anmärkningsvärt att regeringen säger att det kommer att räcka.
Det låter ungefär som det gjorde förra gången, när regeringen menade att det skulle räcka med att skriva "hjälplöst tillstånd". Det är bra att regeringen tar steget så att det också står "särskilt utsatt situation". Men jag tycker att det är anmärkningsvärt att man inte går hela vägen.
I höstas blev den här situationen väldigt aktuell igen. Då blev en man friad för våldtäkt, trots att han hade haft sex med en kvinna som tydligt sagt nej. Det var en dom i Karlstad tingsrätt. Tingsrätten trodde på flickans berättelse att mannen hade sex mot hennes vilja, men orsaken var att hon inte hade utsatts för hot eller våld. Det här är bara ett exempel av många.
Vad skulle då krävas för att statsrådet och regeringen skulle ändra sig, att vi får utvärdera lagen igen om ett par år? Eller är det mer fråga om en princip att man inte tror på hur det fungerar i England och andra länder, även Bulgarien och Rumänien som nu har ändrat sina lagar?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag tror inte att vi har en skild uppfattning om målet att vi ska en lagstiftning som fungerar och att den ska vara rättssäker. Lag har dock även en normerande effekt, och det är inte så länge sedan sex utan samtycke inom äktenskapet inte var straffbart.
Jag noterar att moderaten Anti Avsan lägger nästan hela sin talartid på att diskutera brottsoffret. Den rättsskipning vi har i Sverige är att det ska gå att anmäla om ett brott är begånget och att man reder ut om det är ett brott begånget eller inte. Statsrådets menar att det vi nu gör räcker.
Jag önskar att det gjorde det, men jag är inte övertygad utifrån det ni har beskrivit - och inte heller efter att ha lyssnat på många som har diskuterat frågan i andra sammanhang, till exempel Brottsförebyggande rådet och Brottsoffermyndigheten.
Statsrådet säger att hon lyssnar på remissinstanserna. Jag förstår det. Alla remissinstanser var dock inte negativa till förslaget, och det är intressant att de remissinstanser som företräder brottsoffren var positiva till det kompletterande förslag som jag tycker att man skulle kunna gå vidare med.
Jag kan konstatera att Miljöpartiet och regeringen har olika uppfattning i denna fråga. Jag satt inte i riksdagen när "hjälplöst tillstånd" infördes, men Miljöpartiet tycker att det är viktigt att brottsoffer får chans att pröva sitt ärende.
Gunvor G Ericson (MP):
Jag tackar för svaret, även om det innebär att det före 2016 tydligen inte kommer att hända så mycket för alla dem som funderar på att starta eller har startat aktiebolag. Vi brottas i dag med en ökande arbetslöshet - en av de snabbast ökande i Europa. Samtidigt finns det människor som brinner för en idé och som blir företagare.
Det finns dock också en massa människor som brinner för idéer men inte blir företagare. I den första gruppen dominerar män, och i den andra gruppen dominerar kvinnor. Det är alltså betydligt fler män än kvinnor som startar företag. Kan det vara så att det finns ett strukturellt problem?
Regeringen skrev själv i propositionen om företagares trygghetssystem som kom för något år sedan att osäkerheten är ett av hindren. Det finns dock också andra hinder. Det är osäkerhet i trygghetssystemen - ja. Det är svårigheten att kombinera andra sätt att försörja sig, till exempel att vara kombinatör och vara både anställd och företagare eller ha möjlighet att växla mellan anställning och företagande i perioder.
Detta är former som inte riktigt passar in i mallen. Systemen har satts framför människan när det egentligen borde vara tvärtom. Att trygghetssystemen fungerar för företagare oavsett kön och vilken företagsform man valt samt att reglerna är begripliga borde vara självklart, men så ser det inte ut i dag. Ta till exempel Petra Liuski.
Hon upptäckte att hon var gravid precis när hon gått från att ha enskild firma till att starta aktiebolag. För henne grusades snart glädjen över att bli förälder: Hon blev sjukskriven för graviditetsbesvär och fick veta att hennes sjukpenninggrundande inkomst sattes till noll - bara för att hon nyligen bildat bolaget och inte hunnit plocka ut lön.
Om detta berättade Petra på Svenska Dagbladets debattsida ganska nyligen. Om hon hade valt enskild firma eller handelsbolag hade hon kunnat tillgodoräkna sig tidigare inkomster som anställd, men det gäller inte när man startar aktiebolag. Eller ta de tre tjejer som startade ett bioteknikföretag tillsammans. De fick företagsrådgivning om vilken företagsform som skulle vara lämpligast för dem.
De fick rådet aktiebolag eftersom de ville starta ihop, men det var ingen som upplyste om konsekvenserna - att de riskerade att stå helt utan sjukförsäkring. Statsrådet säger i svaret: Vi genomförde de förslag som bedömdes vara genomförbara. Vad betyder det?
Det vore klargörande att få reda på hur många förslag, och vilka, ni bedömde vara inte genomförbara - och varför. Statsrådet säger vidare i sitt svar: Det är viktigt att trygghetssystemen för företagare är utformade så att de som vill driva företag vågar ta steget, inte minst kvinnor. Det är väldigt intressant i ljuset av de exempel jag just nämnde.
Om det var viktigt på riktigt förmodar jag att man också hade gjort jämställdhetsanalyser av hur olika bolagsformer och löner påverkar. Varför gjordes inte det?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag har gått tillbaka och i propositionen försökt läsa mig till vad regeringens motiv var till att inte lägga fram det förslag som den förra utredningen i SOU 2008:89 om trygghetssystem för företagare lade fram om likabehandling för företagare.
Den som var negativ var Försäkringskassan, av tekniska skäl gällande hur man skulle fastställa sjukpenninggrundande inkomst. Om man i stället hade gjort en jämställdhetsanalys av förslaget, vilket man inte gjorde, hade det säkert funnits en annan bild.
Man hade kunnat se att även om det fanns vissa brister i förslaget om likabehandling av företagare hade det kanske varit möjligt att ta med några av de hinder som kvinnor upplever för att starta företag. Statsrådet svarade inte på frågan varför det inte gjordes någon jämställdhetsanalys.
Om det nu är väldigt viktigt för regeringen att uppmuntra kvinnor att starta företag är det viktigt att få veta vad som kan underlätta för kvinnor att göra. Då är trygghetssystemet en av pusselbitarna. I regeringens retorik har det varit mycket tydligt att det är ett mål att öka kvinnors företagande. Jag har försökt ta reda på hur ni har lyckats med det.
I Tillväxtverkets rapport kan man läsa att mellan 2005 och 2011 ökade kvinnligt företagande endast med 2 procent. Ungefär vart fjärde företag i Sverige drivs av en kvinna. År 2010 stod kvinnor för endast för 32 procent när det gäller nyföretagandet. Största andelen företagare är i åldern 46-60 år, och det gäller både män och kvinnor; 48 procent kvinnor och 44 procent män.
Kvinnor som driver företag är mer välutbildade, och en fjärdedel av kvinnorna har högskoleutbildning. Så här finns det helt klart en potential. Problemet med ojämställdhet i olika delar av samhället hänger naturligtvis ihop med mycket annat, inte bara med de enskilda trygghetssystemen som sådant, företagarnas villkor likaså.
En anledning till att fler män fortfarande startar företag än kvinnor kan till exempel vara uttaget av föräldraledighet. Det kan vara så att ansvaret för hem och barn fortfarande är större hos kvinnor. Eftersom arbetslivet inte är frikopplat från andra delar av våra liv kan vi inte rikta insatserna bara mot arbetsmarknaden för att få bukt med problemet. Vad har ministern för ambitioner? Vad finns det för politisk vilja?
Det är klart att vi i den parlamentariska socialförsäkringsutredningen kan titta på frågan. Finn Bengtsson vet mycket väl att vi inte ens har börjat diskutera sjukförsäkringsfrågan. Än så länge har vi hållit oss till arbetsskadeförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Det är de stora diskussionsämnena för närvarande.
Även om jag har en ambition att lyfta in de här förslagen där tycker jag att det är viktigt att regeringen ger uttryck för att det finns ambitioner för att lösa problemet. Som jag sade fanns det ett färdigt förslag i en SOU. Därför skulle jag fortfarande vilja höra varför det förslaget ratades.
Gunvor G Ericson (MP):
I betänkandet om trygghetssystemen för företagare står att utredningen föreslår att personer som äger minst 10 procent av rösterna i tvåmansföretag får möjlighet att anmäla till Försäkringskassan att deras inkomst av arbete ska betraktas som inkomst av annat förvärvsarbete enligt den lag som finns från 1962 om allmän försäkring. Det var ett sätt att göra det.
När diskussionen då fördes handlade den mest om karensdagar. Frågan om likabehandling av företagare fick, tyvärr, inte den uppmärksamhet som den förtjänar. Jag hoppas att ministern ser att det finns vissa saker som han skulle kunna göra innan lagstiftningen ändras.
Det vore bra om han kunde ge ett uppdrag till de myndigheter som ger företagsrådgivning att de ska uppmärksamma att det finns sådana skillnader beroende på vilken företagsform man väljer. Det skulle ministern kunna göra inom sitt ansvarsområde, och jag hoppas att han har den ambitionen, även om jag inte kan utläsa det av svaret. Det är ett litet tips. Jag saknar fortfarande svar på frågan om jämställdhetsanalys av förslaget.
Egentligen har vi i alla utredningar ett sådant uppdrag, men när man läser remissvaren och propositionen kan man inte se den analysen. Jag skulle alltså vilja ha ett svar på varför man inte gjorde det. Absolut, det finns mycket teknikaliteter i sjukförsäkringen.
Jag har sysslat med det sedan jag kom in i riksdagen 2006, och jag har också jobbat med de frågorna lokalt och försökt förklara vilka regler som gäller när man är anställd. Inte heller det är enkelt. Man behöver ha en seriositet i dessa delar, och man måste belysa dem på ett brett sätt, inte bara titta på dem ur de företagstekniska aspekterna utan även ur jämställdhetsaspekten.