Anders Borg (M):
Denna vecka publicerade Eurostat ny statistik för sysselsättningsgraden. Det kan vara viktigt att redovisa för kammaren hur den ser ut. Sverige har en sysselsättningsgrad på 79,8 procent i åldrarna 20-64 år. Det är högst av alla 28 EU-länder.
När regeringen tillträdde låg sysselsättningsgraden på 78,8 procent, och nu har den alltså ökat till 79,8 procent trots att vi har gått igenom en mycket allvarlig ekonomisk kris. Samtidigt har sysselsättningsgraden minskat generellt i EU-länderna. Vad som är mer remarkabelt är att sysselsättningsgraden stod still under de socialdemokratiska åren 2002-2006, som präglades av stark ekonomisk utveckling med hög tillväxt och en världsekonomi som växte.
Trots att vi har gått igenom den värsta ekonomiska krisen sedan depressionen har sysselsättningsgraden ökat. Om utvecklingen följer våra prognoser har vi goda förutsättningar att nå 80 procents sysselsättning under detta år. Det vore naturligtvis glädjande om vi som land, som redan i dag ligger högst, kan se ytterligare ökning av sysselsättningsgraden.
Detta beror på att Sverige har en utveckling på arbetsmarknaden som avviker rätt mycket från övriga länder. I Sverige har sysselsättningen vuxit kraftigt också under krisåren. Det är bara Sverige och Tyskland som kan jämföra sig med varandra när det gäller sysselsättningsökning. Över en kvarts miljon människor har fått arbete sedan 2006. Det beror på att vi har fört en bred politik för att öka sysselsättningen.
En hörnsten har varit att det ska löna sig bättre att arbeta. Senast för en vecka sedan slog Finanspolitiska rådet fast att detta har fungerat väl och att jobbskatteavdraget har haft betydande effekter på sysselsättningen. Samma resultat har både Konjunkturinstitutet och Riksbanken tidigare redovisat. Vi har också fört en politik där fler företag ska vilja anställa.
Vi har infört lättnader för företag, framför allt på kostnadssidan, för att anställa unga och människor som tidigare varit arbetslösa. Vi har även gjort omfattande insatser för att rusta människor så att de ska kunna få ett arbete. Få länder har så omfattande arbetsmarknadspolitiska insatser som Sverige.
Vi har därtill kunnat lägga om utbildningspolitiken så att den numera är inriktad på kärnkunskaper, och vi har höjt lärarnas status genom ökade lönetillägg och resurser. Den stora fara vi nu ser är den vänsterpolitik som Socialdemokraterna, Feministiskt initiativ, Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill lägga till grund för regeringspolitiken efter valet. Kärnan i den politiken är två viktiga åtgärder. Den ena är att bygga ut Amspolitiken.
Det handlar framför allt om att förstärka fas 3 så att fler människor ska delta i den verksamheten. Den andra är att bygga ut den typ av åtgärdsgarantier som vi prövade på 90-talet. I båda fallen vet vi att det är åtgärder som leder till en rundgång där åtgärd blir åtgärd blir åtgärd blir utförsäkring blir utanförskap och fastlåsning.
Socialdemokraterna tänker sig att införa en åtgärdsgaranti där det enda man garanterar är ett långvarigt utanförskap från arbetsmarknaden. Det andra ledet i Socialdemokraternas, Vänsterpartiets, Miljöpartiets och Feministiskt initiativs politik är breda skattehöjningar på jobben. Tyvärr vet vi vad den politiken ledde till: kraftigt ökade ekonomiska klyftor. 95 procent av den förmögenhetskoncentration som har tillkommit i Sverige ligger under de socialdemokratiska åren.
85 procent av de inkomstskillnadsökningar vi har upplevt ligger under de socialdemokratiska åren. Man pressade helt enkelt ut människor för att uppnå sina arbetslöshetsmål och låste fast dem i utanförskap utanför arbetsmarknaden. Då pressar man också upp de ekonomiska klyftorna. Det är tragiskt.