KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
I grunden har vi olika syn på arbete. Vi har en arbetslinje där vi tycker att alla som har möjlighet ska kunna ha ett jobb att gå till. Ett jobb betyder väldigt mycket. Det tror jag framför allt att man förstår om man har varit utanför arbetslivet. Friår - att få betalt för att vara fri och ha en paus - är precis tvärtom. Vi behöver alla arbetade timmar på arbetsmarknaden, inte minst för att möta den demografiska utvecklingen. Vi behöver jobba mer, inte mindre.
Jag kan ta ett exempel: Om man i Dalarna i dag har 100 personer som arbetar för att försörja äldre, sjuka och barn kommer dessa 100 personer inom en väldigt snar framtid - inom tio år - att behöva försörja drygt 90 personer.
Om vi ska klara av en skola i hög klass, sjukvård och alla våra utmaningar i samhället behöver vi fler som kan och vill bidra på arbetsmarknaden. Det är också därför alliansregeringen - tillsammans med Miljöpartiet, vill jag säga - också tycker att det är positivt med arbetskraftsinvandring. Vi vill att människor ska kunna komma till Sverige, starta företag eller bli anställda och bidra till att fler kan försörjas här i Sverige. I grunden har vi alltså olika syn på arbete.
Jag tror även att det finns en betydande risk, vilket också friåret i Sverige bevisade, att det blir en kvinnofälla. Det var nämligen en väldigt stor andel kvinnor som utnyttjade friåret. Kvinnor har som vi vet sämre förutsättningar på arbetsmarknaden och jobbar ofta inom vård, omsorg, handel och så vidare.
Jag skulle tvärtom uppmuntra till ett arbetsliv som är inkluderande och där man orkar, kan och vill arbeta ända fram till pension eller, ännu hellre, längre upp i åldrarna. Det måste vara det som är den politiska utmaningen, i stället för att kvinnor ska ta en paus och försämra sina pensionsmöjligheter, sin livsinkomst och i längden också sina karriärmöjligheter. I grunden delar jag alltså inte Miljöpartiets analys när det gäller friår.
Hillevi Engström (M):
Det var intressant att lyssna på interpellanten. Det är en ganska annorlunda syn, som jag respekterar men inte alls delar. Jag tycker att vi har en väldigt stor utmaning framför oss. De personer som står utanför ska kunna komma in på arbetsmarknaden. Det är det som mitt arbete fokuserar på. Alla som kan bidra till en arbetsgemenskap ska också få göra det. Jag vill ändå återkomma till att jag tror att det skulle vara en enormt stor kvinnofälla.
Det skulle sannolikt framför allt vara kvinnor som tog en paus från arbetslivet. Eftersom föräldraledigheten är så pass ojämnt fördelad kan man se otroligt negativa faktorer och vad det leder till att kvinnor aldrig kommer i kapp männen. Jag skulle över huvud taget vilja se ett mer jämställt samhälle, men att säga att man kan ta en paus och vara hemma i stället skulle inte vara lösningen.
Jag tror, som jag sade i mitt första inlägg, på fler och bättre jobb, ett hållbart arbetsliv och ett inkluderande arbetsliv där man inte blir utslagen och där var och en får bidra efter förmåga. Inte minst tänker jag på de utrikesfödda som har svårt att komma in på arbetsmarknaden, på våra funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga och på de ungdomar som inte har fått gå igenom en bra skola. Jag tror att jag har utvecklat argumenten som regeringen har mot friår ganska väl.
Jag vill bara återkomma till att min utmaning är att arbetslösheten ska sjunka ännu mer och att alla som vill ska kunna komma tillbaka till arbetsmarknaden, inte att de som inte vill arbeta ska ta en paus. Det får man gärna göra, men då får man kanske också räkna med att man får bekosta den på annat sätt än genom skattemedel, för dem behöver vi använda på ett annat och bättre sätt.
Hillevi Engström (M):
Josefin Brink har frågat mig om jag kommer att agera för att begränsa de otrygga visstidsanställningarna. Min utgångspunkt är, som jag också nyligen svarat i ett frågesvar till Maria Stenberg, att grunden för trygga levnadsförhållanden är att man har ett arbete. Alla som kan arbeta ska också kunna få ett jobb. Det är därför glädjande att sysselsättningen nu ökar.
I januari 2011 uppgick antalet sysselsatta mellan 15 och 74 år till 4 546 000 personer i Sverige, vilket är en ökning med 136 000 personer jämfört med januari 2010.
Regeringen har under föregående mandatperiod genomfört förändringar i arbetsrätten för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden samtidigt som en rimlig balans mellan arbetsmarknadens parter upprätthållits, med god trygghet för den anställde. Jag tar de problem som kan vara förknippade med att inte ha en fast anställning på största allvar. Samtidigt kan en tidsbegränsad anställning vara en väg in på arbetsmarknaden.
Som också har anförts i andra sammanhang ser regeringen inte skäl till någon större förändring av arbetsrätten. Vissa grupper, som unga och utrikes födda, kan dock till följd av utformningen av vissa delar av arbetsrätten möta svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Det finns därför skäl att genomföra mindre justeringar av gällande regler för att minska dessa problem. Tillsvidareanställning ska dock även fortsättningsvis vara huvudregeln på arbetsmarknaden.
Som tidsbegränsat anställd är man inte utan skydd. Det finns i den arbetsrättsliga lagstiftningen olika regler som syftar till att skydda arbetstagarna, bland annat krav på objektiva skäl, olika tidsgränser, regler om automatisk övergång i tillsvidareanställning och företrädesrätt till återanställning.
Reglerna är sanktionerade genom möjligheter för arbetstagaren att få skadestånd och en domstolsförklaring om att en lagstridig visstidsanställning ska gälla tills vidare. När det gäller lönenivåerna är det en fråga som hanteras av arbetsmarknadens parter, och det är naturligtvis viktigt att de också tar sitt ansvar. Även på detta område finns det dock skyddsregler.
Det är enligt lag förbjudet att diskriminera deltidsarbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställning i förhållande till heltids- respektive tillsvidareanställda när det gäller löne- och andra anställningsvillkor. Lagen omfattar både direkt och indirekt diskriminering. Slutligen stämmer det att EU-kommissionen givit Sverige en formell underrättelse om huruvida reglerna i LAS om tidsbegränsade anställningar är förenliga med visstidsdirektivet.
Regeringen delar inte kommissionens uppfattning. För det fall EU-kommissionen skulle gå vidare med ett motiverat yttrande kommer vi noga att överväga vad kommissionen anför. Regeringens utgångspunkt är självfallet att vår lagstiftning ska vara förenlig med våra internationella åtaganden.
Hillevi Engström (M):
Tack för frågan, Josefin Brink! Det är nämligen viktiga frågor du väcker i din interpellation. Jag delar uppfattningen att fler arbetsgivare, särskilt inom offentlig sektor, kommuner och landsting - arbetsgivare inom vård och omsorg där många kvinnor finns anställda - har ett väldigt stort ansvar att erbjuda bra villkor och fler heltidsanställningar.
Det är hela målet med regeringens politik: att man ska kunna försörja sig själv, vara stolt över det och kunna jobba mer. Då är det självklart viktigt att man erbjuder anställningar med högre sysselsättningsgrad. Det finns också redan i dag regler i lagen om anställningsskydd som säger att en arbetsgivare ska pröva möjligheten till heltid innan man anställer fler. Denna lagstiftning används i väldigt liten utsträckning, vilket är förvånande. Jag tror att det finns ett rättsfall under senare år.
Det var en skokedja som prövades enligt denna LAS-regel. Jag tycker alltså att det är viktigt. Jag tycker också att parterna har ett viktigt ansvar. I de kollektivavtal som slöts förra året finns frågan om just deltid och att man ska titta närmare på det med i många områden. Kvinnors arbetssituation är oerhört angelägen.
Vi kan ju se hur många kvinnor som var förtidspensionerade och långtidssjukskrivna, kvinnor som ofta var sysselsatta i offentlig sektor - där vi från de olika partierna är arbetsgivare. Där tycker jag att det finns goda skäl att kräva mycket mer. Vi som är politiker och förtroendevalda ska vara föredömen som arbetsgivare. Jag vill dock ändå säga att den allra största orättvisan i samhället är mellan dem som har ett arbete och dem som står utanför.
Eftersom varken regering eller riksdag anställer folk och ordnar jobb är det viktigt att arbetsgivarna vill anställa. Det är därför vi har gett arbetsgivarna möjlighet att sänka lönekostnaderna. Arbetsgivare ska få möjlighet att få in människor i något som kan leda till en tillsvidareanställning. Det ska vara billigt och enkelt att anställa, starta företag och få företag att växa. Det finns säkert flera åtgärder man kan vidta när det gäller näringspolitik och företagsamhet. Det finns många olika delar.
I grunden delar jag dock uppfattningen att en tillsvidareanställning ska vara grunden på den svenska arbetsmarknaden. Det tror jag är något som de flesta strävar efter. Där har parterna en viktig roll att fylla.
Hillevi Engström (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av att resultatet av jobbcoachningen visar på marginell effekt för arbetssökande. Vidare har Raimo Pärssinen frågat mig dels om jag gjort några överväganden beträffande hur många nya jobb till arbetslösa som kan sägas bero på jobbcoachernas insatser, dels hur jag ska säkerställa att jobbcoacher inte fortsätter att bedriva oseriös verksamhet. Sverige går igenom en stark återhämtning efter finanskrisen.
För att möta den breda uppgången på arbetsmarknaden fortsätter regeringen att satsa på aktiva insatser i form av utbildning, arbetspraktik och jobbcoachning. Jobbcoacherna kartlägger tillsammans med den arbetslöse vilka jobb som kan vara lämpliga att söka och ger vägledning i ansökningsprocessen. Insatsen ska vara skräddarsydd utifrån vars och ens behov. Det handlar om att verktygen ska vara de rätta för att vägen till jobb för den arbetssökande ska bli så snabb och bra som möjligt.
Att resultaten av jobbcoachernas insatser varierar kan bero på skillnader i urval. Enligt Arbetsförmedlingens årsredovisning för 2010 - som granskas av Riksrevisionen - har 26 000 personer eller 38 procent av samtliga som avslutat sin insats hos en extern coach fått arbete 90 dagar efter avslutad coachning.
Jag har ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter, och jag bedömer inte heller att det är en marginell effekt. Åtta av tio deltagare uppgav dessutom i en enkätundersökning att de var nöjda med insatsen. Det är självklart inte acceptabelt om jobbcoacher bedriver oseriös verksamhet, men Arbetsförmedlingen har rutiner för att säkerställa att så inte ska ske. Vid upphandlingstillfället kontrolleras bland annat att företagen har F-skattsedel.
När avtal väl slutits är de arbetssökande en viktig informationskälla avseende brister. Synpunkter och klagomål på de kompletterande aktörerna tas löpande emot och utreds av Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen genomför också löpande stickprovskontroller. I de fall ytterligare utredning anses påkallad kan inspektioner genomföras på plats hos aktören. Jag är angelägen om att de jobbcoacher som Arbetsförmedlingen samarbetar med är seriösa, och jag följer därför frågan noga.
Regeringens mål om full sysselsättning är tydligt: Alla som kan ska kunna få möjlighet till arbete, efter sin egen förmåga. Det är glädjande att sysselsättningen har ökat med 136 000 personer på ett år, men det räcker inte om vi ska klara välfärden. Vi måste hela tiden utveckla arbetslinjen. Vi jobbar ständigt med matchningen. Vi vill arbeta för att rätt person ska hamna på rätt plats på den svenska arbetsmarknaden.
Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka för en spännande förmiddag med arbetsmarknadspolitik. Det är en bra avrundning på veckan. Regeringens politik med jobblinjen och arbetslinjen är oerhört väsentlig. Vi är inte nöjda förrän alla som vill kan få ett arbete. Men det känns ändå bra att så många har kommit i jobb det senaste året och att långtidsarbetslösheten minskar.
Jag var också tydlig i mitt tidigare inlägg när vi talade om att det ska vara seriös verksamhet. Varje använd skattekrona ska gå till att hjälpa arbetslösa. Jag är också tydlig med att tala om vilka kontrollmekanismer som finns inom Arbetsförmedlingen. Jag har också varit tydlig i regleringsbrev och på annat sätt med att kontrollen är viktig för att vi ska kunna ha ett system med en mångfald av aktörer som sköter sig, gör ett bra arbete och hjälper människor.
Jag hoppas på att i framtiden kunna utveckla mer av valfrihetssystem inom Arbetsförmedlingens tjänster. Riksdagen antog en lagstiftning förra året som Arbetsförmedlingen nu har att hantera. Det behövs många fler verktyg i verktygslådan om alla ska kunna få en chans på arbetsmarknaden. Tack alla, och trevlig helg!
Hillevi Engström (M):
Sverige sticker ut i förhållande till övriga Europa. Vi har kommit ur jobbkrisen och tagit tillbaka de tappade jobben efter en finanskris, den allvarligaste på 80 år. Vi kan se att det är 23 000 fler ungdomar som har fått ett jobb jämfört med hur det var för ett år sedan. Det är 136 000 fler som är sysselsatta, och arbetslösheten sjunker. Man kan tolka detta på olika sätt, som att det har skett av en händelse, av en slump.
Man kan också tolka det som att regeringens politik har varit framgångsrik. Gustav Fridolin påstår att regeringens reformer inte utvärderas. Det är klart att de gör! Vi ska ständigt förbättra och trimma alla de förslag vi tar fram och de åtgärder som vi vidtar. I dag pågår två studier på IFAU, Institutet för arbetsmarknadspolitiska studier i Uppsala, som rör just det som Gustav Fridolin efterfrågar.
Ett problem i Sverige är däremot att det finns för få företag som vill anställa en person som har varit utanför arbetsmarknaden en lång tid eller en person som har slutat skolan utan att ha godkända betyg. Det är den allra största utmaningen. Jag skulle önska att ännu fler arbetsgivare anställde ungdomar, framför allt de ungdomar som saknar en bra skolunderbyggnad.
Gustav Fridolin nämner en stor ungdomsarbetsgivare, nämligen McDonalds. Under krisåret 2009, när väldigt många andra sade upp många anställda, ordnade man där 800 fler nya ungdomsjobb. Det är inte dåligt för de ungdomar som har fått jobb. Jag tycker att det är en tråkig attityd när man, som så ofta i debatten, säger att det är dåliga jobb.
Tvärtom är nio av tio arbetsgivare positiva till den erfarenhet som ungdomarna har från just den typen av arbete. Jag önskar att fler arbetsgivare såg möjligheten. Det är därför det är så viktigt att sänka kostnaderna för arbetsgivare, att sänka arbetsgivaravgifterna, vilket har gjorts i två steg. De är nu nere på 15 procent när man anställer en ung person som är under 26 år. Också Miljöpartiet tycker att nedsättning av arbetsgivaravgifter är bra.
Om jag har förstått rätt menar Miljöpartiet att man ska rikta detta mot dem som är arbetslösa. Men erfarenheterna säger att följden då blir att det blir ett stigma på den som har varit arbetslös. Nu har vi en reform som leder till att alla ungdomar behandlas lika. Det finns också en betydande risk, och det visar också erfarenheten, för att ungdomar inte får jobb förrän de har varit arbetslösa en tid för att det är så stor skillnad i kostnaden för arbetsgivaren att anställa.
Jag tror alltså att det är en klok politik att ha en generell nedsättning för arbetsgivare som anställer unga. Jag tror att det är ett av skälen till att många unga har kommit i jobb. Jag vill ställa en motfråga: Tror Gustav Fridolin att det blir fler ungdomar som får arbete om man höjer skatten på arbete med 10 miljarder kronor? Är det då mer attraktivt för arbetsgivaren att anställda en dropout från skolan eller en ung, oerfaren person?
Hillevi Engström (M):
Under det senaste året har 60 000 fler ungdomar kommit i jobb, som jag har sagt tidigare. Det är förstås bra, men inte tillräckligt bra. Jag vill ge några synpunkter på det som Gustav Fridolin säger när han nästan lägger orden i munnen på mig - att detta skulle bero på människors tillkortakommanden. Det är inte min uppfattning. Min uppfattning är att det finns ett problem på svensk arbetsmarknad för de personer som har stått utanför länge och för dem som är unga eller utrikes födda. Det gäller också personer med nedsatt arbetsförmåga.
De får inte chansen att komma in. Det är den stora utmaningen. Den stora utmaningen är att ge alla barn och ungdomar chansen i skolan och chansen att förverkliga sina jobbdrömmar och utbildningsdrömmar. Det är det vi har framför oss. Jag tycker inte att Gustav Fridolins resonemang hänger ihop. Om man tittar på länder i Europa som inte har haft ordning och reda i sina statsfinanser ser man att det är stora neddragningar i välfärden. 500 000 personer i Storbritannien kommer att bli av med jobben.
Det kommer att drabba skolan, vården och inte minst omsorgen. Det gäller Spanien, Grekland och Portugal - det finns många exempel. Sverige hade en rekordstor tillväxt under det sista kvartalet 2010. Det har aldrig varit så hög tillväxt. Varför är det bra? Jo, då kan vi göra det som Gustav Fridolin påpekar och efterlyser. Vi kan satsa på välfärd. Vi kan satsa på infrastruktur, på forskning och på nya jobb. Antalet jobb i ett samhälle är inte statiskt.
Vi behöver fler som vill starta företag. Vi behöver göra det enkelt för företagare och för människor att starta företag, anställa, utvecklas och tjäna pengar. Det är det som genererar nya jobb. Avslutningsvis: När det gäller företaget McDonalds, som nämns så ofta, har detta enligt företagets egna uppgifter och beräkningar genererat 800 nya ungdomsjobb under ett av de värsta krisåren på 80 år. Tack så mycket för en bra debatt!
Hillevi Engström (M):
Monica Green har ställt ett antal frågor till mig om skillnader mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden. Den första frågan lyder: Vad avser jag att göra för att komma till rätta med den höga arbetslösheten bland kvinnor? Jag är medveten om att arbetslösheten är fortsatt hög bland både kvinnor och män. Regeringen har vidtagit en rad åtgärder i samband med krisen för att förhindra att människor står utan arbete under lång tid. Åtgärderna syftar till att underlätta för alla som är eller riskerar att bli arbetslösa.
Vi ser nu att arbetslösheten minskar bland såväl kvinnor som män. Den andra frågan är vad jag avser att göra för att komma till rätta med bristande jämställdhet i arbetslivet. Jag är medveten om att det alltjämt råder skilda villkor för kvinnor och män på arbetsmarknaden. Jag instämmer i att löneskillnaderna mellan kvinnor och män är en utmaning. För att komma till rätta med löneskillnaderna och med de faktorer som motverkar en jämställd arbetsmarknad krävs därför flera samverkande och långsiktiga åtgärder.
Ett mångårigt arbete för att stärka förutsättningarna för jämställdhet på arbetsmarknaden mellan kvinnor och män har emellertid inneburit en positiv utveckling.
I skrivelsen En jämställd arbetsmarknad - regeringens strategi för jämställdhet på arbetsmarknaden och i näringslivet som lämnades till riksdagen i juni 2009 lyfte också regeringen särskilt fram behovet av fortsatta insatser för att främja jämställda villkor för entreprenörskap, ett jämställt deltagande i arbetslivet och jämställda arbetslivsvillkor. Den tredje frågan gäller vad jag avser att göra för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden.
Frågan har ett nära samband med Monica Greens andra fråga eftersom skillnader i lön mellan kvinnor och män främst förklaras av den könsuppdelade arbetsmarknaden, det vill säga att kvinnor och män arbetar i olika yrken. Regeringen genomför redan i dag en rad åtgärder för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden.
Bland annat bereds inom Regeringskansliet för närvarande förslag från de två delegationer som på regeringens uppdrag har analyserat behov av åtgärder inom skolan och högskolan för att bidra till att fler ungdomar ska våga välja utbildningar som leder till jobb inom områden som domineras av det andra könet. Regeringen genomför också satsningar för att främja kvinnors företagande och för att få fler kvinnor i ledande befattningar.
Genom att satsa på mångfald inom vård- och omsorgssektorn skapas fler arbetsgivare i en kvinnodominerad bransch samt nya karriärvägar inom denna bransch. Regeringens arbete med jämställdhetsfrågorna kommer att fortsätta.
Hillevi Engström (M):
Det är glädjande när man får besked om att Volvo ska nyanställa och att det kommer nya jobb. Det håller jag med om; det är väldigt roligt. Det går bra i arbetsmarknadspolitiken. Vi kan se att 121 000 fler är sysselsatta jämfört med februari för ett år sedan, och långtidsarbetslösheten sjunker. Det är särskilt glädjande att sysselsättningen ökar mest bland kvinnor. Det är 68 000 fler kvinnor.
Glädjande för regeringen är också att sjukskrivningstalen sjunker. Sjukskrivningarna har halverats och den tid man är sjukskriven har minskat med hälften. Många kvinnor kommer nu tillbaka till arbetsmarknaden och får en chans att försörja sig själva. Det är en tydlig effekt av regeringens strategi.
Något som gläder mig som är intresserad av jämställdhet är att löneskillnaderna mellan kvinnor och män minskar. Det är inte som Monica Green skriver i sin interpellation att tjänstesektorn är mansdominerad. Det är en av de sektorer där fördelningen mellan kvinnor och män är ganska jämn. Det är 56 procent män och resten kvinnor. Det går åt rätt håll, men jag är långtifrån nöjd.
Därför fortsätter vi med de reformer som har visat sig ge god effekt. Vi fortsätter med dem inte minst för att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. Det finns ingen quick fix på problemet. Men det går åt rätt håll - arbetslösheten sjunker och fler är i arbete. Det är synnerligen uppmuntrande för mig som arbetsmarknadsminister.
Hillevi Engström (M):
Det är intressant att Monica Green ändå uppehåller sig så mycket vid lönebildningen eftersom jag tror att vi där är ganska överens om att det är en fråga för parterna. Det är någonting som jag understryker vid så gott som alla tillfällen jag kan, inte minst i europeiska sammanhang, alltså vikten av att vi vidmakthåller den svenska modellen som är mycket framgångsrik. Där tycker jag att parterna har gjort för lite under årens lopp.
Jag tycker inte att de har jobbat tillräckligt mycket och tillräckligt bra när det gäller att förhindra och eliminera osakliga löneskillnader. I dag är det 6 procents löneskillnad som inte går att förklara på grund av yrke eller erfarenhet. Det är en så stor oförklarad löneskillnad inom samma typ av jobb. I lönerörelsen 2010 var detta en viktig fråga.
Flera avtalsområden har också tillsatt arbetsgrupper som ska jobba med jämställdhetsfrågor under denna avtalsperiod. Men jag tror att man också måste komma ihåg att vi tack vare att vi har haft en ansvarsfull ekonomisk politik med goda statsfinanser också har kunnat rädda väldigt många jobb inom välfärden.
Jämför man situationen i Sverige med den som vi kan se i till exempel Storbritannien, med våldsamma demonstrationer och där man stänger förskolor, vilket gör att föräldrar inte kan yrkesarbeta för att de inte har någon barnomsorg, och där man gör drastiska neddragningar i äldreomsorg och sjukvård, har vi klarat oss relativt sett bra. Men jag är långt ifrån nöjd. Vi behöver göra ännu mer, och vi behöver vässa de instrument som vi har.
Det är en komplicerad situation. Det som jag framför allt är oroad över är alla de personer som har varit borta under så många år så att arbetsgivare har räknat ut dem fast jag vet att dessa personer både vill och kan ha kompetens för att komma tillbaka. Men arbetsgivare väljer ändå att inte anställa personer som har varit borta länge, inte minst sjukskrivna eller förtidspensionerade.
Det är en stor utmaning som man inte löser lagstiftningsvägen, utan där tror jag att det måste till en opinionsbildning. Där tror jag att alla goda krafter måste hjälpa till, inte minst parterna på arbetsmarknaden, och välkomna personer som kanske inte är hundraprocentiga just nu. Det är inte säkert att vi själva heller kommer att vara det under hela vår yrkestid. Jag tror att den stora utmaningen är att de ska kunna komma in på arbetsmarknaden.