KBLab/rixvox huggingface dataset:
David Josefsson (M):
Jag vill tacka ministern. Av socialministerns första inlägg fick man, precis som Lars Beckman var inne på, intrycket att ministern är tämligen positivt inställd till mikrobryggerierna. Ministern beskriver att regeringen arbetar för att genomföra livsmedelsstrategins mål, inklusive drycker. Socialministern säger också att hon är övertygad om att en positiv utveckling av livsmedelsföretagen kan gå hand i hand med en folkhälsobaserad alkoholpolitik. Det är jag också övertygad om, liksom många bryggare.
Om vi kan ändra dryckesvanorna till att handla om kvalitet snarare än kvantitet tror jag att vi är på rätt väg. Tyvärr verkar ministerns egen politik gå i motsatt riktning. Senast för någon vecka sedan kunde vi läsa att statliga Systembolaget vill utöka sitt sortiment av starköl för 6,90 kronor per burk. Det gynnar endast industriölet och massdrickandet. Vi kan konstatera att det i bland annat Göteborgs stad finns uppenbara problem.
Där är alla aktörer, från politiker på såväl den borgerliga som den rödgröna sidan till handläggarna av alkoholtillstånd och bryggarna själva, överens om att reglerna är oklara. Herr talman! Jag ska ta ett exempel. Precis som ministern är inne på framgår det av lagens förarbeten att provsmakning ska handla om små mängder. Det mått som nämns är en matsked. Problemet är att det inte anges vad en matsked egentligen innebär. Innebär det till exempel en matsked starksprit eller en matsked starköl?
Det har lett till att olika kommuner har gjort olika tolkningar. Vissa menar att det är en alkoholmängd motsvarande 100 procent alkohol som avses. Andra menar att det motsvarar 40 procent starksprit. Och några menar att det handlar om en matsked oavsett dryck. Ett annat område där lagstiftningen är svårtolkad är just folkölsprovningar. Eftersom lagen endast anger starköl men inte folköl menar vissa kommuner att det är fritt fram för folkölsprovningar.
Andra menar att regleringen inte tillåter sådana provningar eftersom lagen inte uttryckligen nämner folköl. Herr talman! Precis som ministern säger är lagtolkning en uppgift för kommuner, myndigheter och domstolar och inte för riksdag och regering. Men om lagstiftningen upplevs som otydlig, delvis för att den är skriven i en annan kontext än där den tillämpas, är det berättigat att fråga om lagen är ändamålsenlig. Om jag tolkar ministern rätt menar hon att lagen är ändamålsenlig. Jag är benägen att tycka motsatsen.
Åtminstone bör det ses över i den utredning som regeringen själv har aviserat när det gäller gårdsförsäljning, bland annat eftersom såväl branscher som tillsynsmyndigheter upplever ett rejält problem men också för att alkohollagen explicit tar upp detaljistens möjlighet att anordna dryckesprovningar. Därför menar jag att det också bör utredas i anslutning till gårdsförsäljning. Riksdagen har gett regeringen i uppdrag att utreda gårdsförsäljning under alkoholmonopolet.
Jag menar att också reglerna för dryckesprovningar hos samma dryckesproducenter bör utredas.
David Josefsson (M):
Tack, socialministern, för en bra debatt även om vi inte är överens! Till att börja med skulle jag aldrig ställa en interpellation om ett enskilt fall. Jag skulle som riksdagsledamot absolut inte debattera ett enskilt fall. Nu handlade det inte om ett sådant utan om en diskussion mellan bryggare och Social resursförvaltning i Göteborg. Man har kommit överens om att lagstiftningen är otydlig och att man får titta på det hela utifrån det.
Problemet är att också förarbetena är otydliga. Det är bland annat där som en matsked nämns. I grunden är jag positivt inställd till svenska mikrobryggerier. Med stort hantverkskunnande och höga ambitioner inom såväl kvalitet som hållbarhet kommer man att kunna spela en viktig roll inom inte bara livsmedelsproduktionen utan också besöksnäringen. Det är ur ett folkhälsoperspektiv bättre att skifta fokus, anser jag, från masskonsumtion till hög kvalitet och smakupplevelser. Sverige har en stolt bryggartradition.
I Göteborg, som jag kommer ifrån, finns kanske de absolut bästa bryggerierna. Det är visserligen en högst personlig åsikt och inte partilinjen, herr talman. Exemplet med Göteborg har också tydliggjort behovet av att se över lagstiftningen. Den regering som socialministern själv tillhör har aviserat att man tänker tillsätta en utredning om gårdsförsäljning. Att man tar till vara tillkännagivandet är positivt.
Men det är tråkigt att vi inte kan komma överens om att också alkohollagstiftningen bör ses över när det gäller möjligheten att anordna provningar och klargöra reglerna för att anordna folkölsprovningar. Jag anser att aktörerna förtjänar en mer lättolkad och tillämpbar lagstiftning, herr talman.
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! När jag skrev och lämnade in den här interpellationen hade en bomb just exploderat utanför ett bostadshus i Rannebergen i Göteborg. Klockan var 02.04 natten till den 22 september, och i explosionen förstördes ett cykelhus, en vattenledning sprang läck, splitter och tryckvåg skadade byggnadens fasad och fönster krossades. Det var ren tur att ingen människa skadades i den kraftfulla explosionen.
Inne i huset bor helt vanliga göteborgare som denna natt låg och sov, satt och tittade på tv eller läste en bok. Det var oskyldiga människor som plötsligt fått våldet bokstavligt talat in på husknuten. Redan då var sprängningen inte unik för det här året, fru talman. Den 7 juni i år inträffade en uppmärksammad sprängning i Linköping med enorma materiella skador, och i mitten av september skadades en oskyldig kvinna vid en explosion i Lund.
Efter explosionen i Lund gick Malmöpolisen ut i Sveriges Radio och manade allmänheten till ökad vaksamhet, särskilt under sena kvällar och nätter, och att rapportera misstänkta väskor eller paket. Nu har svaret på interpellationen fördröjts i över en månad, och genom en ödets ironi präglades den gångna helgen av en serie bombdåd runt om i Sverige.
Natten till torsdagen rapporterades om två detonationer med kort mellanrum i Helsingborg, och de följdes av rapporter om en explosion i Växjö, om tre explosioner i Malmö och två misstänka föremål samt om en bilbomb i Landvetter utanför Göteborg. Precis som i Rannebergen exploderade en av bomberna i Malmö utanför ett bostadshus med skador i fasaden och krossade rutor. I Landvetter var explosionen så kraftig att en bil kastades upp på taket av smällen.
I en uppmärksammad artikel i söndagens Dagens Nyheter konstaterar kriminologen Amir Rostami att sprängdåden saknar motstycke i Europa, och han säger: "Vi måste tyvärr söka oss till krigszoner för att hitta något liknande." I den lista på ytterligare åtgärder mot gängkriminaliteten som regeringen har presenterat skriver man att skärpta straff för brott kopplade till kriminella uppgörelser samt för sprängmedelsbrott kan bli aktuella för lagrådsbeslut först våren 2020. Fru talman! Att skärpa straffen är bra och viktigt.
Det har vi moderater drivit länge. Men frågan är vilka åtgärder statsrådet är beredd att vidta i närtid för att komma till rätta med problemen i stället för att bara lägga frågan i utredningar. Vad är svaret till de boende i Linköping, Lund, Helsingborg, Växjö, Malmö, Landvetter och Rannebergen i Göteborg för att bokstavligt talat få bort bomberna från våra gator?
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Statsrådet återkommer i sitt svar till det han beskriver som det största paketet mot gängbrottslighet någonsin i Sverige. Jag tycker att punkterna i paketet är bra - om de faktiskt var konkreta punkter och beslut som kunde genomföras här och nu. Låt mig illustrera med ett exempel, fru talman. För ungefär en månad sedan hade statsrådet och jag en interpellationsdebatt om den aviserade utredningen om förändrade regler för ordningsvakter som skulle tillsättas.
Det är punkt nr 6 i den 34-punktslista som regeringen tagit fram. Ordningsvakter kommer aldrig att kunna ersätta polisen men är ett komplement till polisen. Med ett förändrat regelverk, förändrad utbildning och förändrade befogenheter blir de inte bara ett komplement utan en ordentlig avlastning för polisen. Polisen kan då lägga tid och resurser på att vara ute på gatan och arbeta såväl brottsförebyggande som för att stävja den organiserade brottsligheten. Fru talman!
Statsrådet Mikael Damberg har flera gånger, först i mars i år och sedan när regeringen presenterade sina åtgärder mot gängproblematiken, sagt att man ska tillsätta en utredning för att se över lagstiftningen. I våras skulle utredningen tillsättas efter sommaren. Sedan skulle den tillsättas i höst, och när vi i oktober hade interpellationsdebatten skulle den tillsättas inom kort. Men utredningen har ännu inte tillsatts. Jag tror att statsrådet och jag har lite olika definitioner av vad "inom kort" innebär, fru talman.
Inrikesministern presenterade sin 34-punktslista mot gängkriminaliteten den 21 september i år men har hittills endast genomfört ett beslut på den listan, det om hemlig dataavlyssning. Därför blir min följdfråga: När tror statsrådet att övriga beslut kommer att komma? Är det måhända, som tidigare sagts, inom kort?
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet! Självklart kommer inte enbart ordningsvakter att lösa detta - det är inte heller ordningsvakters uppgift att lösa problemet med sprängdåd. Men, fru talman, precis som statsrådet är inne på handlar det om att ge polisen möjlighet att arbeta med dessa frågor, och då är ordningsvakter ett sätt. Ett annat sätt skulle kunna vara att återanställa pensionerade poliser.
Men vad jag försökte illustrera med detta exempel är just att det är en sak att säga att man ska tillsätta en utredning eller genomföra ett förslag men en annan sak att faktiskt göra det. Det är detta som är problemet i denna debatt, fru talman: Regeringen säger att man ska göra en massa saker inom kort, men sedan händer det ändå inte särskilt mycket. Det är det stora problemet, och det är också därför jag har ställt frågan om vad man vill göra här och nu, i närtid - inte i långsiktiga paket.
Jag menar, fru talman, att de som fick sina bilar förstörda av bomben i Landvetter, de som fick sitt bostadshus förstört i Malmö i helgen, de boende i Rannebergen och Linköping och de drabbade i Helsingborg, Växjö och Lund förtjänar att vi politiker tar tag i dessa problem här och nu. Jag får tacka statsrådet för svaret i denna interpellationsdebatt.
Jag uppskattar hans ändå autentiska vilja att ta tag i problemen, men jag hoppas verkligen att man går från ord till handling i detta. Det här är nämligen en situation som drabbar enskilda människor väldigt hårt. Tack, statsrådet, för debatten!
David Josefsson (M):
Tack, statsrådet! Statsrådet lyfter fram att man inte vill riskera det svenska undantaget. Jag är en stark Europavän. Jag tror på det europeiska samarbetet och den inre marknaden. Men det europeiska samarbetet kan inte bara handla om att vi rätta oss efter EU:s regler. Det måste också handla om att vi ska göra vår röst hörd och få EU att lyssna på oss. Vi är nettobetalare till EU.
Det betyder också att vi har goda möjligheter att påverka Europeiska unionen. Använder inte vi den möjligheten underminerar vi, menar jag, legitimiteten för EU hos svenskarna. Att inte vilja aktivt arbeta för att häva exportförbudet för snus, egentligen oavsett sammanhang, med hänvisning till att man är orolig för att EU ska ta bort det svenska undantaget är just sådan politik som underminerar EU:s legitimitet i Sverige.
Det är just ett sådant argument som en EU-skeptiker använder för att argumentera emot att Sverige ska vara medlem i EU. Vi ska vara med i EU. Men vi ska också aktivt arbeta för att förbättra EU. Jag ställde ursprungligen interpellationen till EU-minister Hans Dahlgren. Jag vill ändå passa på när Anna Hallberg svarar i egenskap av utrikeshandelsminister att få utveckla ett antal frågeställningar om regeringens exportpolitik, fru talman.
Man kan ha olika åsikter om hur skadligt snus är. Men huruvida en produkt är moraliskt uppbygglig eller inte har inte tidigare hindrat att den svenska regeringen gjort ganska stora insatser för att stärka svensk export av densamma. År 2018 delade Anna Hallbergs kollega Mikael Damberg, som då var näringsminister, ut priset Årets livsmedelsexportör till The Absolut Company som tillverkar Absolut vodka.
Priset Årets livsmedelsexportör är ett samarbete mellan regeringen, Business Sweden och branschorganisationen Livsmedelsföretagen. I oktober förra året besökte Anna Hallberg själv byggandet av den svenska paviljongen inför världsutställningen Expo 2020 i Förenade Arabemiraten. Vapentillverkaren Saab är officiell sponsor till Expo 2020. En av de största kunderna till Saab är i sin tur Förenade Arabemiraten.
Förstå mig rätt. Jag tycker att Sverige ska vara stolt över både The Absolut Company och Saab. Men statsrådet får gärna utveckla varför regeringen energiskt främjar svensk export av alkohol och vapen men inte är beredd att med samma energi stödja svensk export av snus. Man kan diskutera forskningsläget.
Men jag tror att vi ändå är överens om att tillgänglig forskning visar att snus är betydligt mindre skadligt än alkohol.
David Josefsson (M):
Vi fick en lång utläggning här om att snus inte är hälsofrämjande. Min poäng var lite grann att inte heller alkohol är hälsofrämjande, men det stöds ju av regeringen. Man ger till och med pris till alkoholexport och vodkaexport. Statsrådet har i debatten gett ett rakt och tydligt svar. Även om det inte var det svar jag hade hoppats på lämnar det absolut inte något utrymme för missförstånd.
Regeringen är inte beredd att aktivt arbeta för att EU:s förbud mot export av snus avskaffas. Det är synd. Det är synd för de 3 000 anställda som arbetar med snustillverkning i Sverige i dag - 3 000 anställda som hade kunnat vara betydligt fler om regeringen hade varit mer offensiv i att tillåta livsmedelsindustrin att exportera snus också till resten av EU. Det är synd ur ett folkhälsoperspektiv. Man kan diskutera hur de olika tobaksslagen står mot varandra.
Men snus är i huvudsak ett substitut för rökare, och även om det inte är bra för hälsan att snusa är det betydligt bättre än att röka tobak. Men det är också synd ur ett EU-perspektiv. I dag, i denna stund, förhandlas EU:s långtidsbudget. Sverige är en av nettogivarna. Som Europavän vill jag att Sverige ska få bang for the buck, och jag tror att det hade gett bang for the buck att avskaffa vårt största handelshinder på den inre marknaden. Det är synd att regeringen inte delar min uppfattning.
Jag vill ändå tacka statsrådet för en bra debatt och för ett tydligt svar.
David Josefsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag blir lite nedslagen av att han försöker ifrågasätta min ambition att koldioxidutsläppen inte ska öka. Jag är övertygad om att energiministern inte heller vill att koldioxidutsläppen ska öka. Denna debatt handlar som sagt inte om Ringhalsreaktorernas vara eller icke-vara.
Här finns mycket att säga, bland annat om den tekniska statusen, som energiministern precis kallade för utdaterad teknik men som Vattenfall i en läckt intern rapport konstaterar att med låga investeringar klarar både 50 och 60 års drift. Denna fråga avgjordes dock av riksdagen i går med en rösts marginal. Det som återstår att diskutera är konsekvensernas icke-varande.
Industrin i västra och sydvästra Sverige är beroende av en stadigvarande elkraftsförsörjning, oavsett om det handlar om Volvos fabriker på Hisingen, det petrokemiska klustret på Bohuskusten eller tillverkningsindustrin i Gnosjöområdet.
Jag undrar fortfarande vilka åtgärder statsrådet är beredd att vidta för att mildra de konsekvenser en stängning av Ringhals 1 och 2 riskerar att få för industri och befolkning i Göteborg, västra Småland, Halland, Bohuslän, Skaraborg och kanske även Närke. Det är bra att stamnätet byggs ut, men det behövs också en systemtjänst i stamnätet som håller uppe effektstabiliteten.
Bara Gnosjöregionen omsätter ca 30 miljarder kronor och skapar många hundra arbetstillfällen. Fordonsklustret i Göteborg är världsledande inom elektrifiering av fordon, men vilka blir konsekvenserna för en elektrifierad fordonspark och kollektivtrafik om effektbalansen inte finns i elnätet? Det är en viktig fråga, även om energiministern försöker dribbla bort det med att det är tekniskt avancerade ord. Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta för att undvika samma situation i Västsverige som i Skåne?
Kommer statsrådet om några år att presentera ett krispaket också för Västsverige likt det i Skåne, där Stenungsunds kraftverk, också det ett fossilberoende verk, åter blir en viktig hörnsten för att säkra effekten i Västsverige?
Samtidigt som EU-parlamentet proklamerar klimatnödläge varnar Konjunkturinstitutet för att stängningen av Ringhals 1 och 2 riskerar att öka utsläppen av koldioxid med uppemot 8 miljoner ton eftersom färre utsläppsrätter kommer att annulleras. Man kan säga att det är en teknisk fråga som vi inte behöver diskutera här, men jag tycker att det är en viktig frågeställning.
Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta för att minska effekterna av nedstängningen av Ringhals 1 och 2 och möta upp EU-parlamentets klimatnödläge?
David Josefsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag inte blir så mycket klokare av det. Det som statsrådet målar ut som mitt luftslott är alltså Konjunkturinstitutets bedömning av riskerna med annulleringsmekanismen. Att nettoexporten ökar trots att Ringhals 2 stängs ned är inte samma sak som att nettoexporten är på samma nivå som om reaktorn varit i drift. Det är likadant med effektbalansen.
Statsrådet säger att det inte kommer att bli någon effektbrist i Sverige trots att effekten minskar med totalt 1 765 megawatt när Ringhals 1 och 2 stängs ned. Samtidigt, vilket statsrådet var inne på, elektrifieras industrin och transportsektorn för att bli mindre beroende av fossil energi. Statsrådet kommer alltså inte att vidta några åtgärder för att säkra eventuella effektbrister i Västra Götaland trots att bedömare varnar för just detta. Det oroar mig, fru talman.
Jag är också oroad över de globala klimatutmaningar som vi står inför, men här silar regeringen mygg och sväljer kameler. Samtidigt som man ger premier till dem som köper elcyklar och ger bidrag till människor med klimatångest stänger man ned en av de absolut renaste och mest stabila energikällor vi har här i Sverige. Jag är även oroad över konsekvenserna för industrin i Göteborg och i västra och sydvästra Sverige vid effektbrist.
Stefan Löfven blev som förbundsordförande för IF Metall intervjuad av Svenska Dagbladet om kärnkraftens framtid i februari 2009. Då konstaterade han det viktiga var tillgången på el, och sedan lade han till att det måste säkerställas att vi i Sverige har ett nyttoöverskott. Jag är benägen att hålla med, fru talman. Med detta vill jag tacka för en bra debatt.
David Josefsson (M):
Jag tackar Hampus Hagman för att han har ställt en intressant och viktig interpellation. Sverige lider i dag av en enorm bostadsbrist. Låt mig illustrera med Göteborg, som både Hampus Hagman och jag kommer ifrån. Där konstaterar nämligen kommunen i sin bostadsförsörjningsrapport för 2018 att en grov uppskattning är att det behövs 4 000-5 000 nya bostäder årligen för att komma till rätta med bostadsbristen.
Ett annat sätt att beskriva bristen i Göteborg är att titta på efterfrågan på hyresrätter. Antalet aktivt sökande på Boplats Göteborg, som är stadens bostadsförmedling, var år 2016 drygt 76 000. Av dessa var det knappt 17 000 personer boende i Göteborg som saknade fast bostad. Drygt 6 000 har angett att de bor i andra hand, och drygt 10 000 har angett att de är inneboende.
Det är alltså 17 000 personer, fru talman, som saknar stabila bostadsförhållanden i Göteborg. Ingen siffra ger en komplett bild av bostadsbristen, men man kan säga att varje siffra ger samma bild, nämligen att bristen är enorm. Bristen finns inte heller bara i Göteborg; i Boverkets bostadsmarknadsenkät för 2019 angav 240 av 290 kommuner att de hade bostadsbrist.
Orsakerna till bostadsbristen är komplexa och omfattande, men en förklaring man ofta möter när man är ute och träffar byggare, fastighetsägare och andra aktörer är tiden det tar från idé till färdigt hus. Trots att det finns byggare som vill och kan bygga och människor som behöver någonstans att bo tar det alltför lång tid att få till färdiga bostäder.
Dagens Nyheter gjorde 2016 en granskning av samtliga 25 000 bostäder i lägenhetshus som byggdes klart året före. Granskningen visade att det i snitt tar tio år från det att en kommun fattar beslut om markanvisning eller detaljplaneprocess till att det blir en färdig bostad. Fru talman!
Nu tar ju inte detaljplaneprocessen, som den här interpellationsdebatten handlar om, tio år, men enligt Sveriges Kommuner och Regioners öppna jämförelser från 2018 är mediantiden knappt två år bara för detaljplanen. Nästan var tionde kommun anger en mediantid över tre år.
Riktigt intressant i öppna jämförelser blir det när man tittar på de kommuner som har antagit fler än tio detaljplaner och har längst mediantid, för där finns nästan uteslutande kommuner med mycket byggande. Detta, fru talman, skulle jag säga tyder på att långa handläggningstider för detaljplaner åtminstone till en del beror på kapacitetsbrist i kommunens planprocesser. Där fler vill bygga tar det också längre tid. Ett sätt att komma åt kapacitetsbristen är att tillåta privat initiativrätt.
Då frigörs inte bara kommunens resurser, utan byggaktören kan själv tidigt vara med och utveckla planerna för att få ned tiden. Min första fråga till statsrådet är därför tämligen lik den som Hampus Hagman ställde, fru talman: Inom vilken tidsram är statsrådet beredd att stärka och tydliggöra möjligheten för byggaktörers initiativrätt?
Och ska man tolka statsrådets svar på interpellationen som att det är aktuellt tidigast i och med nästa ordinarie budgetberedningsprocess?
David Josefsson (M):
Statsrådet talade om en vidöppen dörr. Man kan säga att det inte räcker med att dörren är öppen; någon måste också gå igenom dörren. Statsrådet och jag har haft några meningsutbyten i denna kammare om regeringens reformtakt, eller brist på reformtakt, inom bostadspolitiken.
Man kan väl konstatera att skrivningarna i januariöverenskommelsen om att snabba på byggprocessen är bra, men bra skrivningar kommer inte att lösa bostadsproblemen om de inte också konkretiseras i skarpa förslag. Enligt utredningen uppskattas den extra arbetsbördan för länsstyrelserna till tre årsarbetskrafter eller 3 miljoner kronor årligen.
Med all respekt, fru talman: Länsstyrelsernas totala anslag låg enligt regleringsbrevet för 2020 på 3,2 miljarder. Det är alltså 3 miljoner som ska sättas i perspektiv till 3 miljarder kronor. Det handlar alltså om en resursökning till länsstyrelserna på knappt 1 promille. Fru talman! Utredningens delbetänkande lämnades i januari 2019.
Att statsrådet ett helt år senare hänvisar till budgetfrågor som skäl till att reformen dröjer säger i mitt tycke mer om statsrådets dådkraft än om budgetproblemets oöverkomlighet. Det är en sak att lova reformer och en annan sak att lägga fram skarpa förslag. Jag tror att vi i denna kammare kommer att få återkomma till regeringens reformtakt, eller brist på reformtakt, inom bostadspolitiken.
Det är som sagt en sak att dörren står vidöppen; det är en annan sak att regeringen faktiskt måste gå igenom dörren. Med det vill jag tacka fru talman och tacka statsrådet för denna debatt.