Per Lodenius (C):
Betänkandet vi debatterar i dag innehåller ett brett spektrum av frågor - från adoption till ersättning till vigselförrättare. Jag tänker i mitt anförande koncentrera mig på några av de frågor som rör barn och barnens situation. Att adoptera är en fantastisk möjlighet som jag värnar starkt om. Adoption ska uppmuntras så länge adoptionen alltid utgår från barnets bästa, vilket dagens regler också gör.
En allmän domstol ger tillstånd till adoption endast om adoptionen är till fördel för barnet. Detta hindrar dock inte att vi ser över vilka hinder för adoption som finns. Den adoptionsutredning som kom för snart två år sedan tar upp många angelägna frågor för att kunna förenkla adoptioner, inte minst för alla de barn som tillbringar stora delar av sin uppväxt i olika familjehem. Utgångspunkten att adoptionen sker för barnets bästa är självklart alltid angelägen.
Men den kan vara än mer angelägen när det handlar om barn som har flyttat runt mellan eller befinner sig långvarigt i olika familjehem. Varje år placeras ca 20 000 barn i familjehem eller någon annan typ av institution för en kortare eller längre tid när föräldrarna av någon anledning inte kan ta hand om dem. Det kan självfallet finnas många olika orsaker till en placering. Det kan vara så att en ensamstående förälder har skadat sig och det saknas släktingar som kan ta hand om barnet, eller det kan handla om föräldrar med allvarliga missbruksproblem.
För de flesta blir familjehemmet något kortvarigt som inte behöver ha några dramatiska konsekvenser. Men för dem som år ut och år in är placerade i familjehem kan det bli något negativt som kommer att prägla hela livet. Att gång på gång behöva flytta från ett familjehem till ett annat och inte veta var man kommer att befinna sig nästa vecka eller om ett halvår är påfrestande för både barn och vuxna. Sådana förhållanden gör det svårt för barnet att känna trygghet.
Ökade möjligheter till adoption skulle för många kunna vara en väg till en tryggare uppväxt. I fall som dessa är adoption sällan ett alternativ i dag. Delvis handlar det om regelverket, men det beror också på traditioner inom socialtjänsten. Förutom förändrad lagstiftning handlar ett av utredningens förslag därför om att handläggarna på kommunernas socialtjänster bör få bättre utbildning i hur man ska arbeta när adoption kan vara aktuellt.
Naturligtvis måste ökade adoptionsmöjligheter beakta de biologiska föräldrarnas rättigheter, men vi får inte blunda för att det finns fall där det är uppenbart att föräldrarna aldrig kommer att kunna ta hand om sina barn. För dessa barn, de kanske allra mest utsatta i samhället, är adoption en möjlighet till en tryggare uppväxt och framtid.
Jag kommer att följa regeringens pågående beredningsarbete och hoppas att inriktningen blir att se till de positiva möjligheterna med adoptioner. Fru talman! När det handlar om familjefrågor i allmänhet och familjerättsliga frågor i synnerhet är det viktigt att alltid se till barnets bästa, och då också till utfallet och inte bara till de välmenande intentioner som vi alla kan ställa oss bakom.
Det är hur utfallet blir för barnet som ska vara skäl till översyn och reformeringar av den familjerättsliga lagstiftningen. Frågan om vem som bör eller inte bör vara vårdnadshavare har under de senaste decennierna genomgått stora förändringar. Så sent som 1976 infördes en möjlighet för skilda par att ha gemensam vårdnad, och då var båda parter tvungna att vara överens om det.
Och det var först i början av 1990-talet som det blev möjligt med gemensam vårdnad även om parterna inte var överens. Dilemman uppstår när föräldrar som separerar inte kan komma överens. Den senaste förändringen på området, 2006, syftade framför allt till att förstärka barnperspektivet. Betydelsen av barnets bästa samt att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge kom då till klarare uttryck i lagen.
Regeringen gav i mars 2010 Socialstyrelsen i uppdrag att följa upp hur 2006 års vårdnadsreform slagit igenom i socialtjänstens arbete. Det här uppdraget ska redovisas i höst. Det kommer att bli viktigt att följa upp denna redovisning, då vi i dag kan se tecken på flera långdragna rättsprocesser där smutskastning mellan föräldrarna sker mitt framför barnen. En del undersökningar tyder på att lagändringen 2006 kan ha fått motsatt effekt mot vad som önskades.
I stället för att minska, har antalet vårdnadstvister i domstolarna ökat de senaste åren. Detta är naturligtvis inte någon bra utveckling. Ett av problemen när familjer hamnar i rätten är att fokus ofta försvinner från barnens bästa och i stället hamnar på föräldrarna som försöker överbevisa varandra. En domstolstvist handlar om vem av parterna som har rätt, men i en vårdnadstvist finns det ofta ingen som har absolut rätt. I samband med lagändringarna 2006 blev det också enklare att söka ensam vårdnad.
Bland annat kan föräldrar nu åberopa samarbetssvårigheter som ett skäl till att inte dela på vårdnaden. Vad som är samarbetsproblem är dock ganska vagt formulerat. Hur barn påverkas av en vårdnadstvist beror givetvis på hur föräldrarna hanterar det och om de lyckas skydda barnen från sin egen konflikt eller inte. Om vårdnadstvisten slutar i gemensam vårdnad gäller det att beslutanderätten fungerar.
Den som har vårdnaden om ett barn har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Normalt krävs då gemensamma beslut av föräldrarna i frågor som rör vården av barnet. Det kan innebära problem om någon av föräldrarna av någon anledning vill försvåra. Rädda Barnen möter till exempel många barn som nekas psykiatrisk vård eller stöd eftersom en förälder motsätter sig detta.
Dagens lagstiftning, som kräver att båda vårdnadshavarna är överens för att vård ska kunna ges, har till viss del skapat den här situationen. Man kan ju tycka att utgångspunkten rimligtvis måste vara att barnets rätt till vård och stöd ska väga tyngre än vårdnadshavarens rätt att besluta. Därför tycker jag att det är bra att regeringen tittar på de här frågorna och jobbar för att hitta lösningar. Fru talman! Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna.