KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Jag måste ge utrikesministern rätt och fel. Det är rätt att Norge och Danmark är formade av sina historiska omständigheter. Dock är det fel att beskriva det som om de deltog i andra världskriget - de ockuperades. Det här är mer än semantik.
Det tror jag också är förklaringen till att man just så brett, inklusive hos de socialdemokratiska partierna i Norge och Danmark, förstår värdet av Nato och de bindande försvarsförpliktelserna. Utrikesministern konstaterar att hon naturligtvis inte kan svara för allt vad statsministern har fört samtal om i Tallinn, Riga och Vilnius. Det har jag full förståelse för, och jag tycker att utrikesministern har hanterat frågeställningen väldigt bra hittills.
Dock kan det, fru talman, vara en uppmaning till statsministern att nästa gång jag väcker en interpellation till honom så kan han komma hit själv och exakt berätta hur de här samtalen har varit. Hillevi Larsson tar argument långt borta. Hon är i Irak och på andra ställen. Det har egentligen i grunden ingenting med den typen av bindande försvarsförpliktelser att göra. Irak är inte en medlem av Nato.
Hillevi Larssons argumentering visar därför, fru talman, på behovet av kunskap om Nato och hur ett Natomedlemskap fungerar. Jag tillhör dem som tycker att man ska fundera igenom hur man ger stöd och hur man tar emot stöd. Då är det så att om vi tittar tillbaka på svensk historia sedan andra världskriget har vi det som Mikael Holmström beskrev i en bok för några år sedan: den dolda alliansen.
Sverige har genomgående planerat, försvarsplanerat och krigsplanerat med andra Natoländer för att det stöd vi räknar med i en orostid just ska komma från länder som Norge och Danmark, och jag vill synliggöra den dolda alliansen som egentligen är ett faktum. Hillevi Larsson nämnde att en solidaritetsförklaring skulle kunna innebära sjukvårdsmateriel och att man släcker bränder om det kommer krig och ofärd.
Fru talman, detta bekräftar väl vårt behov av djupare och starkare hjälp än att någon kommer hit och släcker bränder!
Hans Wallmark (M):
Utmaningen ligger i om man vill vara en samförståndsregering eller om man vill luta sig mot Vänsterpartiet. Det israeliska parlamentet Knesset togs upp här som ett exempel där det fanns röster som talade emot den israeliska regeringens politik och välkomnade detta beslut och besked. Det är det som är det fina med Israels parlament; det är ett av de få demokratiska parlament som finns i området. Det är därför detta är centralt för att förstå konfliktens komplexitet.
Fru talman! Hans Linde nämnde Marx tidigare i debatten. Jag råkade också tänka på Marx efter Hans Lindes inlägg. Han var stolt över att Sverige går före. Tidigare har utrikesministern sagt att Sverige var det 135:e landet. Nu får man bestämma sig om man ska vara det 135:e landet eller gå före. Det är inte riktigt kongruent. Fru talman! Jag är helt övertygad om att utrikesministern och regeringen har ett mycket ärligt uppsåt.
Det är därför vi verkligen måste fundera på när det är rätt tidpunkt. Regeringen hävdar att detta är rätt tidpunkt. Regeringen har i sin makt att erkänna, och nu har det skett. Men jag kommer som företrädare för oppositionen tillbaka och säger: Därför blir det så viktigt för att kunna utvärdera regeringen och dess utrikespolitik att veta vilka kriterier vi ska ha för att kunna utvärdera det. Jag kan bara se att Sverige på det här sättet har gått sig egen väg.
Vi har inte varit en drivande kraft inom EU-familjen, för nu har vi använt erkännandet, och det går bara att använda en gång. Fru talman! Kommer murarna att minska? Kommer morden att minska? Kommer mörkret att minska? Min bestämda uppfattning är att jag tyvärr inte tror det. Jag tror inte att vi kommer att se detta när vi står här om två år och har en interpellationsdebatt och ska försöka utvärdera regeringens politik på området.
Det är det här jag tycker ska vara kriterierna när vi utvärderar huruvida regeringen har gjort rätt eller fel i frågan.
Hans Wallmark (M):
Jag tror att vi kommer att ha anledning att återkomma till frågan om en Natoutredning. Vi kan därför lämna just den frågan för i dag. Vi kan träta om exakt hur mycket och på vilka grunder vi saknar Fredrik Reinfeldt i riksdagens talarstol. Dock vill jag påminna kammarens ledamöter om att Fredrik Reinfeldt var som statsminister här och besvarade interpellationer. Det gör Stefan Löfven nu också, och det är första gången han är här.
Även jag kommer att föra anteckningar om hur många gånger det blir totalt sett under den tid som Stefan Löfven är statsminister. Låt oss återkomma till det säkerhetspolitiska rådet. Det har varit tre möten. Är det några slutsatser på rent praktisk organisatorisk grund som Stefan Löfven tycker att han kan dra efter de genomförda mötena? Det är glädjande att tanken på att bjuda in en större krets att föra samtal om en säkerhetsstrategi vidhålls.
I det sammanhanget kan man påminna om att EU under året kommer att ta fram en säkerhetsstrategi och global strategi för EU. Jag vet att arbetet har påbörjats inom Utrikesdepartementet, och det var också föremål för försvarsministrarnas möte i Riga för några veckor sedan. Vi från kammarens sida kommer att följa och granska vad regeringen gör och Sveriges insatser när det gäller EU:s säkerhetsstrategi och globala strategi.
Ett område som jag tycker att man kan ta upp i det säkerhetspolitiska rådet när både statsministern och vice statsministern har möjlighet att träffa varandra är synen på till exempel flygövningar.
Det har framkommit att å ena sidan Miljöpartiet har varit kritiskt till att ha flygövningar med USA och i viss mån Nato, men framför allt specifikt med USA, där å andra sidan Socialdemokraterna har varit glädjande tydliga, nämligen att det ingår som ett led i Sveriges försvars- och säkerhetspolitiska överväganden att också träna och öva med andra länder, inte minst Nato och USA. Det är en intressant skillnad. Det är en fråga som skulle kunna penetreras av det säkerhetspolitiska rådet.
Hans Wallmark (M):
Det som händer nu och det som Ukraina och inte minst den illegala annekteringen av Krim visar är att den europeiska säkerhetsordningen som vi känner den från andra världskrigets slut fram till i dag är bruten. Vi ser nu hur europeiska gränser kan flyttas med vapenmakt och hot om våld. Det tror jag är någonting som i grunden berör oss djupt, både utrikesministern och undertecknad.
Det är därför hela Ukrainafrågan handlar om europeisk säkerhet. Därför, fru talman, tycker jag att det är viktigt att vi använder EU och EU:s mekanismer i form av olika sanktioner mot Ryssland. Det kommer sannolikt att behövas nu när det - tror jag - finns risk att vi kommer att se fördjupade strider mot Ukraina.
Jag tror också att det är viktigt att vi för vår egen del, som land, funderar på de säkerhetspolitiska vägval vi har att göra i den mycket osäkra miljö vi befinner oss i på en kontinent där vi nu upplever krig. Då menar jag för min del att just Nato är en stor möjlighet för oss, för då har vi bindande säkerhetsgarantier och samverkar med 28 andra medlemsländer.
Det som oroar mig nu är att länder som är till synes geografiskt fria ytor utsätts för den här typen av massiva påtryckningar. Det är vad vi ser att Ryssland gör med de frysta konflikter som är på väg att upprättas i Ukraina och som tidigare har upprättats i Transnistrien mot Moldavien och i Abchazien och Ossetien mot Georgien.
Det finns ett land som vill tvinga andra länder att inte göra det utrikes- och säkerhetspolitiska vägval som de eventuellt vill göra genom att försöka förhindra att de länderna söker sig mot EU och Nato. Det gör mig djupt orolig. Tyvärr, fru talman, befinner vi oss i ett helt nytt säkerhetspolitiskt läge efter det som har skett mellan Ryssland och Ukraina efter de brutala aggressioner som Ryssland har uppvisat.
Hans Wallmark (M):
Jag vill nog hävda att det här är ett av de mest passiva interpellationssvar jag någonsin har fått mig till del under de åtta år som jag hitintills har suttit i riksdagen. Det beklagar jag verkligen. Om man tittar på hur det nu ser ut i Sverige finner man att kommunalråd, kommunpolitiker och lokalt näringsliv i olika delar av landet starkt engagerar sig till förmån för Bromma flygplats.
I detta svar sägs det i praktiken ingenting från regeringens sida. Det är djupt allvarligt för alla de personer som nu engagerar sig. Herr talman! Jag gick in och tittade på avgångar från Bromma flygplats i dag mellan kl. 16 och kl.
18: Göteborg, Åre-Östersund, Malmö, Ängelholm, Trollhättan, Visby, Ronneby, Umeå, Kalmar, Sundsvall, Växjö, Halmstad. Detta var under två timmar på eftermiddagen i dag, denna torsdag. Till det kommer att det är flera avgångar till samma ort. Utöver det kan nämnas att det mellan kl. 16 och kl.
18 lyfte flygplan från Bromma flygplats även till Helsingfors och Tallinn. Detta är inte en Stockholmsfråga. Detta är regionernas flygplats. Att inte inse det är att blunda för det som är direkta fakta.
I interpellationssvaret säger ansvarigt statsråd å ena sidan att "det finns inga beslut om att stänga Bromma flygplats" men å andra sidan att man från regeringens sida är öppen för att "inleda diskussioner för att hitta lösningar som kan leda till bostadsbyggande på mark som i dag används för flygtrafik".
Man kan addera det till vad regeringsföreträdare från Miljöpartiet de gröna har sagt, där just Bromma har varit en av de utpekade. Då är det inte konstigt att kommunalråd, lokala politiska företrädare och lokalt näringsliv landet runt engagerar sig och ställer relevanta frågor.
Till det kommer att det finns möjligheter att göra andra byggprojekt utan att för den skull stänga till exempel Bromma flygplats, som allianspartierna presenterade under valrörelsen i det så kallade Sverigebygget. Det är fullt möjligt att kombinera ett bevarande av Bromma flygplats som regionernas flygplats med ett bostadsbyggande. Det gör, herr talman, att detta inte är en teoretisk övning, utan detta är en praktisk utmaning.
För varje dag som går finns oron på alla de orter som nämndes, allt från Trollhättan över Växjö till Halmstad och Ängelholm. Den oron stillas inte på något sätt av det svar som ministern i dag har avgett.
Den som inte tror mig kan slå upp ett exemplar av Helsingborgs Dagblad, Smålandsposten, Barometern eller Gotlands Allehanda och se att det sedan veckor tillbaka framförs oro och bekymmer för vad som kan bli konsekvensen om Bromma skulle stängas, om regeringen skulle uppvaktas, tillsätta en förhandlingsman och inleda en diskussion om bostadsbyggande på mark som i dag används för flygtrafik.
Ta till exempel Ängelholms flygplats, som i dag har passagerartrafik till både Bromma och Arlanda: Skulle Bromma försvinna, skulle det byggas bostäder i stället för att ha flygtrafik där, blir konsekvensen endera att man får dras med stora underskott för en privat flygplats, vilket inte är aktuellt, alternativt att det i förlängningen blir en stängning även där. Detta är inte en teoretisk övning.
Detta, herr talman, är en praktisk utmaning.
Hans Wallmark (M):
Utan att blanda mig i de inre Göteborgsangelägenheter som statsrådet och Lars Hjälmered dryftade här vill jag säga att vi är några stycken här som är från andra delar av landet, till exempel Åre, Östersund, Ängelholm, Trollhättan, Umeå, Ronneby, Kalmar, Sundsvall, Växjö och Halmstad. Den fråga som Lars Hjälmered retoriskt ställer till ministern blir också en praktisk utmaning för oss andra. Är Bromma viktigt?
Svaret måste väl ändå vara - med all respekt, herr talman - att Bromma är viktigt under överskådlig tid. Ändå kommer regeringen med rätt oklara besked. Med all respekt tycker jag inte att de blev så mycket klarare av redogörelsen om Skavsta och möjligheterna att ta tåget för dem som nu uppfattar att det finns ett reellt hot riktat mot regionernas flygplats. Det hänger ju ihop. Låt mig ta ett exempel.
Ängelholm är en del av Västkusten även om det ligger något söder om Göteborg, typ två timmar med bil. Ängelholms flygplats är privatägd. Den har i dag flygtrafik både på Arlanda och på Bromma. Om Bromma skulle försvinna och det inte finns något annat seriöst, reellt alternativ kan den trafiken inte fullt ut överföras till Arlanda.
Det är nämligen så att många av dem som nyttjar flygtrafiken för pendling, människor som måste ta sig till och från arbete och företagande, gärna åker rätt tidigt på morgonen och vill hem på eftermiddagen eller kvällen. Det gör att det blir flaskhalsar. Man kan inte rekommendera att de som har ett möte i Stockholm kl. 09.00 ska ta ett flyg som kanske går kl. 11.00 via Skavsta.
Då är alternativet att den pendlaren eller det företaget inte stannar kvar i exempelvis Ängelholm. Då ställs man inför ett helt annat ultimatum. Till det kommer att om det inte finns tillräckligt underlag på den ena flygplatsen - i det här exemplet trafiken mellan Ängelholm och Bromma - kommer det att innebära lägre intäkter för den privatägda flygplatsen. Då står man inför nästa utmaning.
Vill någon annan göra ett kapitaltillskott på grund av ett underskott, eller är alternativet att man stänger verksamheten? Det är därför jag är lite beklagande, herr talman. Att man inte kan vara helt entydig och ge ett distinkt svar på Lars Hjälmereds fråga om Bromma är viktigt gör att det finns oro.
Tyvärr måste jag säga att den oron på inget sätt kan lugnas av vad vi hör i talarstolen i dag om man bor i Ängelholm, Sundsvall eller Ronneby. Det är det som är så allvarligt. På flera punkter och vid flera tillfällen försöker ändå statsrådet göra sig till tolk för att Bromma nog är viktigt. Men sedan kommer det flera bisatser om varför det ändå inte är viktigt.
Ytterst finns den centrala meningen i det svar som är avgivet, nämligen att regeringen är öppen för att inleda diskussioner för att hitta lösningar som kan leda till bostadsbyggande på mark som i dag används för flygtrafik. Då är den distinkta frågan som måste upprepas: Är Bromma viktigt? Herr talman!
Jag vet vad människor svarar på den frågan i Sundsvall, i Växjö, i Halmstad, i Visby, i Trollhättan och i Ängelholm. Men tyvärr vet jag inte vad företrädare för den svenska regeringen svarar på den frågan.
Hans Wallmark (M):
Jag kan meddela att under valrörelsen hade jag ett flertal meningsutbyten på debattplats i den lokala tidningen Nordvästra Skånes Tidningar - Helsingborgs Dagblad med lokala företrädare för Miljöpartiet. De var i alla fall hederliga nog att säga att de ville att Bromma skulle stängas. Det är dessutom ett av regeringens två bärande partier. Jag uppskattar inte deras besked, men jag tycker att deras tydlighet ska ges beröm.
Den oro som statsrådet säger att vi medverkar till får man ändå lov att säga att också regeringen i högsta grad själv medverkar till. Det sägs här att Bromma ingår i det nationella basutbudet. Det upprepades två gånger från talarstolen i det förra inlägget. Den logiska följdfrågan är: Hur länge? Hur länge ingår det i det nationella basutbudet?
Kanske är detta en diskussion om olika ord. Statsrådet säger att det inte kan vara så för all framtid. Vi andra talar om vad som gäller under överskådlig tid. Det är otroligt viktigt för dem som ska etablera verksamhet eller kanske ska välja var de ska bo. Det är viktigt för dem som är ansvariga för en privatägd flygplats hur man ska få ihop plus och minus.
Kommer verksamheten under de kommande åren att baseras på att det finns möjligheter att ha flyg på både Bromma och Arlanda eller på bara en av flygplatserna? Detta är inte en teoretisk övning utan en praktisk utmaning. Det är detta som är problemet för så många.
Därför är det djupt olyckligt att regeringen inte är entydig och distinkt och kan ge svar på den bra frågan om Bromma är viktigt eller inte eller hur länge det kommer att ingå i det nationella basutbudet. Om man skriver att man är beredd att inleda diskussioner med kommuner som vill ha bostadsbyggande på mark som i dag används för flygtrafik skapar det naturligtvis oro. Var ska man etablera verksamhet utanför Stockholm?
Var ska man bo, och hur får man ihop räkningen, plus och minus, utanför Stockholm?
Hans Wallmark (M):
Jag önskar egentligen inte några riktlinjer från finansministern. Det hade räckt med en kompensation till Försvarsmakten på samma sätt som kommuner och landsting kompenseras. Det hade dugt fint för mig. Jag satt i Försvarsberedningen, herr talman, och var med om en del av det förpost- och efterpostfäktande som finansministern antyder. Det fanns förslag, absolut, men problemet var att den finansieringsmodell som då föreslogs slog mot jobb och tillväxt.
Jag tillhör dem som är både en försvarsvän och en vän av svenska jobb och svensk tillväxt. Det är viktigt att hålla det i huvudet. Jag kan glädja finansministern med att de nivåer som Socialdemokraterna och vi andra talade om i Försvarsberedningen nu har överträffats tack vare den uppgörelse som Socialdemokraterna varit med om att sluta med bland annat Moderaterna. Vi kan konstatera att i den delen slutade berättelsen väl.
Till det kommer att under dessa år - det inkluderar det som vi förhandlade om i försvarsbudgeten förra året - har det från Socialdemokraterna inte lagts fram några skarpa förslag i riksdagens kammare om ökad medelstilldelning. Det är alltså en sak att tala om det och någonting annat att leverera. Nu är vi med och hjälper till att leverera mer pengar till försvaret. Det tycker jag i grunden är bra. Läget är oroligt. I denna stund sker attacker från rysk sida in i Ukraina.
Vi ser också hur luftrum och vatten kränks i Östersjöområdet. Det är ett försämrat säkerhetsläge. Den grundläggande frågan är om kompensation ska ges när man nu höjer ungdomsarbetsgivaravgifterna, vilket i grunden är allvarligt för många företag och svenskt näringsliv i övrigt. Kommuner och landsting ska kompenseras, tycker regeringen.
Då är det för mig kuriöst att man säger att det finns en del sektorer som kan klara sig själva, till exempel Sveriges försvar, som är en av landets största ungdomsarbetsgivare. Jag hade tyckt att det varit elegant med en kompensation och inte riktlinjer.
Hans Wallmark (M):
Jag kommer nog att komma in på Nato i slutet. Jag är glad att det var Mikael Damberg som förde upp Natofrågan i debatten, om än oavsiktligt. Herr talman! Jag tror att vi, som företrädare för Sverige, ska vara otroligt stolta.
Jag och Mikael Damberg är representanter för Socialdemokraterna och Moderaterna, som är de två stora regeringsbildande partierna i var sin ände av makten i Sverige, och förenas ändå i synen på frihandel och handelsförlösande krafter. Precis som Mikael Damberg underströk finns den typen av samverkan också mellan arbetslivets representanter, både från arbetstagar- och arbetsgivarsidan. Det är en styrka. Det ska vi vara stolta över. Vi ska berätta det för våra europeiska partivänner.
Vi har på båda sidor partivänner som kanske inte inser det förnuftiga i detta. Det är viktigt, inte minst nu när det gäller att förhandla fram ett avtal mellan EU och USA. Utgångspunkten för min frågeställning till statsministern - han besvarade inte den, men jag är relativt nöjd med att Mikael Damberg tar svaret - är att vi måste använda EU och EU:s mekanismer när vi förhandlar och måste driva just den positionen. Jag har full respekt för att det finns oro, i både vårt land och resten av EU.
Men vi måste inse styrkan i och värdet av ett investerings- och frihandelsavtal mellan EU och USA. Då har vi möjligheter att påverka de globala spelreglerna med större kraft och med större tyngd.
Jag tror att det är i sig säkerhetsskapande att vi får den typen av öppenhet, lagstyrdhet och avtalsfrihet men också avtalsrespekt som präglar såväl de europeiska ekonomierna som USA:s ekonomi. Vi har också allierade i andra delar av världen i form av Japan, Australien och Nya Zeeland. Men vi ska vara helt öppna.
Det finns även motkrafter som försöker bygga allianser kring inskränkthet och inte fullt samma typ av lagstyrdhet. Jag pekade på två sådana handelsblock, dels det som Ryssland försöker forma i mindre skala, dels det större som Kina försöker forma.
Avslutningsvis vill jag understryka det som Mikael Damberg sa sist i sitt interpellationssvar, nämligen betydelsen av relationen med USA. Vi brukar understryka den transatlantiska länken. Den består av en ekonomisk komponent men även en militär komponent. Jag ser dem som delvis samverkande.
Jag uppskattar därför att vi alla förhoppningsvis nu arbetar för att få till stånd detta frihandels- och investeringsavtal. Och jag ser hur inte minst den här regeringen försöker involvera USA i att stärka den transatlantiska länken på olika sätt. I dag inleds en av de större övningarna i Östersjöområdet, i form av Baltops. Där samverkar vi med USA och andra Natoländer.
Det är olika exempel och tecken på hur vi stärker och tvinnar ihop länken över Atlanten mellan Europa och USA. Och där skulle frihandelsavtalet bli en viktig del. Herr talman! Därför tycker jag att det ligger stor klokskap i det som Mikael Damberg säger - och jag delar den synpunkten fullt ut - nämligen: Vad är alternativet, om vi inte får ett avtal på plats? Det är något som skrämmer mig.
Jag inbillar mig att det också skrämmer Mikael Damberg ganska mycket.
Hans Wallmark (M):
Jag tror att en handelsminister, såväl i denna som i den föregående alliansregeringen, rätt hanterat bidrar till att skapa säkerhet. Jag tror att handel, på det sätt som Mikael Damberg redogjorde för nu, visar betydelsen av det. Det rör sig om fattigdomsbekämpning genom att man öppnar upp marknaden och gör det möjligt för länder i utvecklingsfaser att ha Europa och USA som sina marknader.
De kan därmed få intäkter för att kunna bygga upp sina egna välfärdssamhällen. Det handlar också om säkerhet när man knyts ihop på det sättet. Den som man gör affärer med har man svårare att vara elak och dum mot. Det är också talande, och ett mycket gott argument som lyfts fram, att man nu inför den amerikanska passkontrollen redan på den svenska sidan för att underlätta för utbyte och handel mellan Sverige och USA och att Sverige är ett av nio länder.
Det pikanta är att detta kom ungefär samtidigt som Ryssland meddelade att åtta svenskar var portförbjudna i Ryssland. Det säger något om utvecklingstendenserna. Vi har ett USA som vill öppna upp sig och samverka. Och vi har en granne i öster som vill stänga ned och förhindra och som dessutom uppträder ganska bullrande och allvarligt i vårt Östersjöområde. Det är de två utvecklingstendenserna vi kan se. Det är i ljuset av precis detta vi ska se frihandels- och investeringsavtalet mellan EU och USA. Därför är det ett gott exempel.
Det är just de två områdena som vi kan knyta samman och därigenom vara med och sätta den typen av globala regelverk, som inte bara är i våra egna intressen. Det är i de samverkande och samarbetande ländernas intressen.
Jag tror att länder i en utvecklingsfas har större nytta av antikorruptionsarbete, öppenhet och lagstyrdhet som EU och USA kan medverka till på handelns område än den typen av regelverk som skulle kunna dikteras av ett ryskt eller kinesiskt handelsblock.