Vasiliki Tsouplaki (V):
Det pågår många positiva insatser varje dag för att gynna barns läsning. Det handlar om förskolepedagoger, lärare, bibliotekarier, föräldrar, fritidspedagoger, föreningsledare och andra entusiaster som på olika sätt uppmuntrar, motiverar och lockar fram läsglädjen hos barnen. Vi är många som vet hur viktigt det är för barn att bli duktiga på att läsa. Det är nyckeln till en fantastisk skatt, litteraturen.
Som småbarnsförälder får jag dagligen ta del av den stora utgivningen av barnböcker i Sverige. Jag får chansen att läsa spännande, tankeväckande och sorgliga berättelser med fantastiska illustrationer. Men det är också många som saknar möjligheter och uppmuntran hemma, och tyvärr är det rätt många som inte heller får rätt förutsättningar i skolan. Det kan bero på för stora klasser, där man inte hinner se alla barns behov.
Det kan också finnas brist på stöd för den som har inlärningssvårigheter. Men tyvärr har vi också genom åren sett exempel på hur skolföretag hellre stoppar vinst i egen ficka än satsar på att bygga upp ett ordentligt skolbibliotek med rätt kompetens. Regeringen har i många delar gjort ett bra arbete och kan visa upp många insatser i skrivelsen.
Vänsterpartiet har tillsammans med regeringen gjort flera viktiga satsningar också under förra mandatperioden för att öka tillgängligheten till biblioteksverksamhet. I skrivelsen nämns till exempel satsningen om 105 miljoner för att få fler skolbibliotekarier och Stärkta bibliotek, som blev en flerårig reform om 250 miljoner.
Tyvärr har regeringen och dess samarbetspartier Liberalerna och Centern nu successivt sänkt anslaget, trots att Stärkta bibliotek har varit uppskattat och lett till möjligheter för biblioteksverksamheten i hela landet. Jag ser i budgettabellen att så lite som 75 miljoner finns kvar i den här satsningen för de kommande åren. Fru talman! Vänsterpartiet har länge drivit på för att skärpa regelverket kring skolbiblioteken.
Det var mycket positivt när man för ungefär tio år sedan skrev in i skollagen att varje skola ska ha ett skolbibliotek. Det var en stor framgång, men i skollagen har det inte funnits krav på bemanning. Därför har verksamheten fortsatt halta, och tyvärr är det fortfarande så på många håll att skolbiblioteket inte har varit den fantastiska pedagogiska resurs i skolan som forskningen visar att det kan vara.
I vårt budgetförslag i höstas föreslog vi att man snabbt ska utöka antalet utbildningsplatser på bibliotekarieutbildningen så att man kan tillsätta fler skolbibliotekarier runt om i landet. Jag tycker nog att regeringen trots alla insatser har agerat lite för saktfärdigt just när det gäller den här delen.
Den har skjutit frågan framför sig år efter år och hänvisat till långa utredningar kring en egentligen ganska enkel fråga som hade kunnat lösas tidigare. Fru talman! Nationella språkråd och kampanjer i all ära, men vill vi förbättra barns läsförmåga och läslust är förstås skolan den bästa arenan för att sätta in insatser.
Här når man alla barn, och med rätt kompetens och tillgång till en inspirerande biblioteksmiljö kan fler barn få en positiv och läsfrämjande vardag. För oss i Vänsterpartiet är det också viktigt att barn som är flerspråkiga ska ha tillgång till litteratur på andra språk än svenska.
Vi var oroliga när det borgerliga styret i Stockholm för något år sedan förändrade förutsättningarna för Internationella biblioteket, och vi har ställt en fråga till ansvarig minister för att säkerställa att hela landet fortsatt har ett bra stöd när det gäller att förmedla böcker på världens alla språk. Slutligen vill jag lyfta frågan om en kulturkanon, fru talman.
Det förekommer lite olika begrepp, men jag uppfattar ändå att det finns två partier som driver frågan om att våra skolelever ska få någon form av lista över verk att förhålla sig till. Varje gång frågan kommer upp slås jag av hur långt ifrån verkligheten i klassrummen man befinner sig i argumentationen.
Självklart ingår det redan att dagens elever ska få kunskap om svensk litteraturhistoria och få läsa delar av olika svenska verk, liksom verk ur hela världens litterära skatt. Det handlar både om att få förståelse för litteraturens och språkets utveckling genom seklerna och om att få en allmänbildning kring kända verk.
Exakt vilka verk som ska läsas i klassrummet avgörs dock bäst av den enskilda läraren, och då gärna i samarbete med en skolbibliotekarie. Man får fundera: Finns det en tematik som kanske passar extra bra utifrån en aktuell debatt? Vad händer i samhället just nu? Är det så att just den här klassen är särskilt intresserad av en viss fråga och därför kan uppskatta en specifik bok? Det måste vara den som dagligen möter eleverna som bäst kan avgöra hur deras läslust ska väckas.
Ser man inte upp kan ett förslag om en kulturkanon få motsatt effekt och faktiskt avskräcka ungdomar från fortsatt läsning. Med de orden yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut och därmed avslag på samtliga motioner.