Hans Wallmark (M):
För ungefär ett år sedan - nästan vid den här tiden - diskuterade vi också presstödet här i kammaren. Jag tror att det också då var en interpellationsdebatt. Debatten var rätt intressant. Man får kanske, herr talman, inflika att de principiella argumenten inte har förändrats så värst mycket under det senaste året. Några av argumenten för presstödets bevarande räknade Helene Petersson i Stockaryd upp i sitt inlägg. Men några saker glömde hon - saker som jag tycker att det är rätt väsentligt att inflika i en presstödsdebatt.
För det första handlar det beträffande det svenska presstödet om en kostnad på drygt 500 miljoner kronor om året, alltså 1⁄2 miljard kronor. Åtminstone i min värld är det rätt mycket pengar. För det andra finns en fara i att presstödet kan snedvrida konkurrensen, inte minst därför att det finns stora internationella mediehus som i dag äger svenska tidningar och som också får svenskt presstöd. För det tredje kan man säga att presstödet, herr talman, kanske inte riktigt har haft önskad effekt.
Vad vi sett under de senaste decennierna är ju i praktiken en tidningsdöd. För 20-25 år sedan var det rätt vanligt att de flesta svenska stora och mellanstora städerna hade minst två ortstidningar. I dag är det utomordentligt ovanligt på de flesta orter att det finns mer än en tidning. Det som presstödet förhoppningsvis skulle kunna medverka till att bevara - nämligen en mångfald, många tidningar - har inte lett till det önskade.
Däremot har det kostat skattebetalarna 500 miljoner kronor om året. Helene Petersson hade en uppräkning i sitt inlägg och påpekade att två tidningar i närtid har avbrutit sin sexdagarsutgivning. Fastän vi har ett presstöd som nu är högre än någonsin tidigare har stödet inte haft avsedd effekt. Herr talman! Jag tycker ändå att vår regering är väldigt tydlig i den här frågan. Det kan jag säga med visst beklagande.
Själv är jag ju rätt tydlig i frågan och instämmer inte fullt ut beträffande den linje som alliansregeringen har. Men jag tycker inte att det råder någon större tvekan om att alliansregeringen med kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth så långt det är möjligt försvarar det svenska presstödet i relation till Europeiska unionen, till den europeiska gemenskapen.
Helene Petersson säger i sin interpellation: "Regeringen har med andra ord sanktionerat att EU får ifrågasätta hela det svenska presstödssystemet .." Men sanningen är ju att EU har reagerat på att Sverige flera gånger har ändrat i det svenska presstödet utan att meddela EU. Därför är den reaktion man nu visat lite grann att slå näven i bordet och att säga att det nu får vara nog. Därför tittar man nu på hela EU-presstödspolitiken.
Det finger man nu pekar mot alliansregeringen är alltså ett finger som i ännu större utsträckning borde pekas mot de tidigare socialdemokratiska regeringarna. Jag tycker, herr talman, att det är ett tveksamt statsstöd. Jag tror att hela medie- och tidningsbranschen håller på att förändras. När mina barn flyttar hemifrån kommer de nog inte att göra som jag, nämligen att som det första de gör skaffa ett telefonabonnemang och som det andra de gör skaffa ett tidningsabonnemang.
Morgondagens generation kommer att använda sin mobiltelefon och i större utsträckning konsumera nyheter och medier på andra områden än på området papperstidningar. Detta kan jag som tidigare journalist och tidigare politisk redaktör på ett antal tidningar med visst beklagande säga. Herr talman! Jag tror att man kan sammanfatta det här med att kulturministern från ett principiellt i grunden tveksamt presstödsparti ändå genom sin flexibilitet i förhållande till EU kan rädda ordningen.
Ifall Helene Peterssons linje blev gällande skulle bristen på flexibilitet snarare leda till tveksamheter från EU:s sida och därmed hota hela ordningen.