KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag avser att verka för att regeringen offentligt ska protestera mot den iranska regimens förföljelser och fängslanden av fackliga aktivister och kräva frigivande av alla fackliga och politiska fångar.
Vidare undrar Amineh Kakabaveh om jag avser att verka för att regeringen ska framföra till den iranska regimen att fortsatta förföljelser och fängslanden som bryter mot ILO:s stadga kommer att få konsekvenser för de handels- och investeringsavtal som slutits mellan Sverige och Iran. Svar på interpellationer Situationen för mänskliga rättigheter i Iran är mycket allvarlig, inklusive vad gäller fackliga rättigheter.
Den behandling som fackliga företrädare utsätts för, och som Amineh Kakabaveh ger exempel på, är alarmerande. Detta är något vi tydligt påpekar i de rapporter om mänskliga rättigheter som uppdaterades i april i år. Regeringen tar tydligt avstånd från brott mot de mänskliga rättigheterna. Frågor om mänskliga rättigheter har en central plats i våra relationer med Iran och tas alltid upp i våra politiska möten med iranska företrädare.
Vi är pådrivande inom FN och EU, inklusive genom att stödja FN:s specialrapportör för mänskliga rättigheter i Iran, Asma Jahangir. Jag träffade själv Asma Jahangir i somras, när hon besökte Sverige för att diskutera sitt uppdrag och den fortsatt allvarliga situationen för mänskliga rättigheter i Iran. Regeringen kommer även fortsättningsvis att driva frågan om mänskliga rättigheter med Iran, såväl bilateralt som multilateralt. Det engagemanget avspeglas i de överenskommelser vi ingår med Iran.
I det gemensamma uttalande om politiska konsultationer som Irans utrikesminister Javad Zarif och jag undertecknade i juni 2016 finns mänskliga rättigheter med som en särskild del. Under statsministerns besök i Iran i februari i år undertecknades ett samförståndsavtal om samarbete för att stärka kvinnors arbetskraftsdeltagande och entreprenörskap. Avtalet bildar en grund för fortsatt utbyte med Iran på det här området. Fackliga rättigheter har en särskild plats i vårt arbete.
Därför ingick en senior representant för IF Metall i statsministerns delegation. Frågan om fackliga rättigheter, inklusive enskilda fall, togs också upp under besöket, inklusive med president Hassan Rohani. Regeringen stöder det viktiga arbete som civilsamhället, inklusive fackliga organisationer, gör för att uppmärksamma kränkningar av mänskliga rättigheter i Iran. Vi har en aktiv dialog med fackförbund och andra civilsamhällesorganisationer och inhämtar deras synpunkter i förhållande till Iran.
Inför resan till Iran hade statsministern därför ett möte med representanter från bland annat Amnesty International och Human Rights Watch om situationen för mänskliga rättigheter i landet. Regeringen kommer att fortsätta med dessa viktiga dialoger. Vi kommer även fortsatt att uppmärksamma Iran på brott mot de mänskliga rättigheterna, ta nödvändiga bilaterala och multilaterala kontakter samt verka för att stärka kvinnors situation i landet. Det är för regeringen avgörande att alla våra kontakter med Iran bär med sig ett budskap om de mänskliga rättigheterna.
Margot Wallström (S):
Det är inget tvivel om att MR-situationen i Iran är mycket allvarlig. Vi delar förstås också Amineh Kakabavehs otålighet. Vi tycker att det tar alldeles för lång tid att registrera framsteg, för minoriteter, oppositionella och fackliga företrädare är hårt utsatta.
Regeringen har varit tydlig i de här frågorna. Utrikesdepartementets rapport om mänskliga rättigheter i Iran, som vi publicerade i april i år, beskriver utförligt de allvarliga brister vi ser. Och i vår dialog med Iran påtalar vi alltid dessa brister. Jag har många gånger här i kammaren också redogjort för vårt arbete. För att vi ska kunna ta upp de här bristerna måste vi ha en dialog.
Regeringens utgångspunkt är att det är genom utbyte och engagemang i kombination med tydliga och skarpa budskap som vi kan bidra till en positiv utveckling. Att det till slut också kan ske framsteg visar till exempel nyheten vi hörde i förrgår om att kvinnor i Saudiarabien äntligen tillåts köra bil. Vi ska föra en dialog också med länder som vi inte i alla avseenden är överens med.
Det är mot den bakgrunden som engagemanget med Iran ska ses. När det gäller handels- och investeringsavtal, som Amineh Kakabaveh också frågade om, är det viktigt att understryka att Sverige inte sluter några egna handelsavtal, utan det sker på EU-nivå å medlemsstaternas vägnar. Det finns inget handelsavtal mellan EU och Iran.
Amineh Kakabaveh kanske syftar på de överenskommelser som undertecknades under statsministerns besök i februari. Det gäller samarbetsavtal på specifika områden. De uttrycker en ambition att utöka samarbetet mellan svenska och iranska myndigheter vad gäller transport, teknik och innovation, it, högre utbildning och forskning. Det handlar också om att öka kvinnors inflytande.
Dessa samarbetsavtal ska nu följas upp och implementeras av de parter som ansvarar för respektive område. När det gäller samarbetsavtalet om kvinnors inflytande är det Svenska institutet som är främst berörd myndighet. Det är positivt att vi har kunnat underteckna ett sådant här dokument trots att vi står väldigt långt ifrån Iran i denna fråga.
Det visar på att vi också kan uppnå resultat genom att framföra våra principiella utgångspunkter i dialog. Självklart gäller samma principer när dessa avtal ska implementeras. Regeringens politik, inklusive mänskliga rättigheter, ingår i alla frågor och ska också genomsyra denna typ av specifika avtal.
Det uttrycks i det gemensamma uttalande som utrikesminister Zarif och jag undertecknade. Det beskriver den mer övergripande relationen mellan Sverige och Iran, och där ingår mänskliga rättigheter som en särskild fråga i linje med regeringens prioriteringar. Jag är den första att säga att jag delar otåligheten över den situation som vi fortfarande ser.
Vi vill förstås att det ska gå mycket fortare och kunna registrera framsteg, särskilt på området försvar för mänskliga rättigheter.
Margot Wallström (S):
Vad är alternativet? Vi ser ju vad en långvarig isolering av Iran bidrar till. Det gynnar de konservativa grupperna i det iranska samhället, för de skyddar sin makt och framställer omvärlden som fientlig, vilket gör situationen ännu värre.
Andra krafter i det iranska samhället välkomnar ett ökat internationellt utbyte, och de ser att de får stöd av omvärlden. Även om vi är otåliga och tycker att det går för sakta är det genom att öppna upp man på sikt förändrar ett samhälle, inte genom att isolera. Det skulle bara ge de ultrakonservativa krafterna mer styrka och makt.
Det bidrar inte till att öppna upp samhället. Det stämmer, som Amineh Kakabaveh säger, att möjligheten till facklig organisering är ytterst bristfällig. Oberoende fackföreningar är inte tillåtna, och många fackliga och arbetsrättsliga aktivister sitter fortfarande fängslade.
Vi tar upp detta i möten, till exempel i de statsministern hade och i de samtal som handelsministern hade med fackministrar inom industri och handel. Representanten för IF Metall ingick som sagt i delegationen och deltog i rundabordssamtal om kvinnligt deltagande och inflytande. Det är så man får nya intryck, influenser och exempel.
Att IF Metall deltog var en konkret markör för vilken central roll Sverige anser att oberoende fackförbund har. Vi tror att man bara kan påverka utvecklingen meningsfullt genom engagemang, och handelsfrågorna kommer att bli viktigare när de internationella sanktionerna till stor del lyfts.
Handel och internationellt utbyte generellt menar vi bidrar till en positiv utveckling i världen. Det gäller också Iran. Ökad exponering av det iranska samhället för omvärlden bidrar till ökad öppenhet. Många svenska företag är framträdande i fråga om corporate social responsibility, alltså hållbarhet och goda relationer mellan ledning och anställda.
De blir exempel, och en ökad närvaro av Sverige och svensk industri skapar relationer och möjligheter att sprida svenska värderingar i dessa frågor. Regeringen utgår från att svenska företag uppträder som goda arbetsgivare som bidrar till det lokala samhället i enlighet med den handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter som vi har.
Genom EU och bilateralt tar vi återkommande upp enskilda fall av brott mot mänskliga rättigheter. Genom vår ambassad i Teheran deltar vi också i gemensamma EU-demarscher till det iranska utrikesdepartementet och rättsväsendet. Det är också så vi reagerar när vi har enskilda ärenden.
Bland de enskilda fall som vi och EU betraktar som särskilt angelägna återfinns personer som dömts till döden. Vi har också på detta sätt tagit upp flera fall med fackliga företrädare som har fängslats för sina aktiviteter. Här väljer vi alltid det som vi bedömer bäst gynnar frågan och det enskilda fallet.
Margot Wallström (S):
Jag håller med om mycket av det du säger, men jag tror dessvärre att isolering skulle svika alla som utgör oppositionen och som kämpar för sina rättigheter. Jag tror att det värsta som kan hända är om vi säger att vi inte ska något med landet att göra. Det finns ett engagemang - ett kritiskt engagemang - till exempel den kärntekniska överenskommelsen.
Den innebär att vi reducerar ett direkt hot från att kärnvapen skulle utvecklas och att vi erbjuder möjligheter: Man lyfter vissa sanktioner, man kan handla med landet, man öppnar upp och man får till stånd dialog och kontakt, men man behåller sanktionerna mot personer som kränker mänskliga rättigheter. Detta är viktigt.
Det innebär att vi kan åka dit och prata direkt med våra motparter. Då utgår vi, precis som jag sa i mitt förra inlägg, från att våra svenska företag som är aktiva håller sig till den handlingsplan som finns för hållbart företagande och respekt för demokrati och mänskliga rättigheter. Detta är viktigt. Vi tror att om man öppnar upp landet förbättras ekonomin och relationerna med omvärlden.
Då har vi större möjligheter att stärka de goda krafterna i landet, framföra vår kritik och sakta men säkert påverka i rätt riktning. Det som vi vill allra helst är att man fullt ut ska respektera fackliga och mänskliga rättigheter och se till att kvinnor får sin rättmätiga plats i det iranska samhället.
Margot Wallström (S):
Jag kan bara hålla med Lotta Johnsson Fornarve om att gripandet av Ali Gharavi och de tio MR-aktivisterna i somras är väldigt bekymmersamt. Gripandena skedde under de undantagslagar som har varit i kraft i Turkiet sedan kuppförsöket i fjol och visar på en även fortsättningsvis oroväckande utveckling i landet.
Som jag sa i mitt första inlägg är vår uppfattning att Ali Gharavi befann sig i Turkiet för att delta i ett fredligt seminarium on internetsäkerhet. Vi har sedan gripandet arbetat aktivt och intensivt. Vi fortsätter att ha kontakt med de turkiska myndigheterna på min nivå och på alla andra nivåer.
Vi ger även konsulärt stöd till Ali Gharavi i fängelset, så ofta vi kan och så ofta som vi får tillträde, för att underlätta hans situation där. De frågor som rör hälso- och sjukvård har varit en viktig del av detta. Självklart gör vi allt vi kan för att underlätta för Ali Gharavi, och vi har påtalat för Turkiet att hans hälsosituation inte är bra.
Vi kommer att fortsätta att ge honom konsulärt stöd, och vi kommer att fortsätta att inskärpa budskapet till turkiska myndigheter. I går var jag på utrikesministermöte i EU.
Vi hade en lunchdiskussion om Turkiet och kunde då konstatera att det sker väldigt omfattande och godtyckliga frihetsberövanden av regimkritiker, oppositionspolitiker, författare, akademiker och MR-aktivister. Vi konstaterade också att det är oacceptabelt att det även fortsättningsvis råder undantagstillstånd.
Detta har vi framfört upprepade gånger. Vi använder också vårt bilaterala reformstöd för att arbeta aktivt. I detta arbete har vi kontakt med en mycket bred grupp av aktörer i det turkiska samhället. Vi har partner som driver frågor som har bäring på mänskliga rättigheter och rättsstatens principer.
Eftersom det här utrymmet krymper i Turkiet tycker vi att det är jätteviktigt att ge stöd till detta. Formerna för detta samarbete och vilka partner vi ska ha ses kontinuerligt över. Vi för samtal med Sida, regeringen och olika berörda partner. Vid sidan av EU finns ju också andra viktiga forum.
Europarådet har tagit en alltmer aktiv roll sedan kuppförsöket och sedan folkomröstningen om konstitutionsförändringarna i april. Detta är välkommet, för då kan diskussionerna föras i en organisation som Turkiet är medlem i. Detta har varit en fördel. Rapporten som Venedigkommissionen har lagt fram, där Turkiets dekretlagar analyseras, är också viktig.
Där har parlamentarikerna i Europarådet gjort ett väldigt betydelsefullt arbete, tycker vi. Det är med denna bredd av forum och instanser som vi genom att fortsätta vårt engagemang kan diskutera situationen i Turkiet och på sikt vända utvecklingen.
Vi tror att denna interaktion, med såväl regeringen som oppositionen och civilsamhället, främjar en demokratisk utveckling. Det blir dock svårare och svårare.
Margot Wallström (S):
Ali Gharavi är ju svensk medborgare. Det innebär att det är vår uppgift att ge honom konsulärt stöd. Tyvärr är det flera EU-länder som har tvingats att hantera liknande fall. Vi har ett bra utbyte i de här frågorna i EU-sammanhang.
Vi har kontakt på ministernivå, och jag har inte minst haft väldigt nära kontakt med min tyska kollega om deras fall. Enligt den senaste information som vi har fått kommer det att vara en första domstolsförhandling onsdagen den 25 oktober.
Det är i och för sig ett välkommet besked, så att vi i alla fall vet vad som kommer härnäst och kan planera utifrån det. Vår utgångspunkt är ju att Ali Gharavi bör släppas fri, och det är så som vi arbetar med fallet. Samtidigt väcks den viktiga principiella frågan om hur vi ska engagera oss i Turkiet i fortsättningen.
Det var förstås en del av den diskussion som vi hade i går på EU-nivå. Jag upplever att det är många som i likhet med mig företräder länder som under lång tid har insisterat på att ha EU-vägen öppen för Turkiet. Det blir svårare och svårare att försvara detta för våra medborgare om man ser att den demokratiska utvecklingen går i alldeles fel riktning i Turkiet.
Därför måste vi fortsätta att utmejsla en strategi för hur vi ska agera gentemot och med Turkiet. Vi har hittills tyckt att det inte är för oss att stänga dörren. Det pågår ju inga förhandlingar för närvarande, utan de ligger på is. Men vi menar att det är upp till Turkiet att i så fall säga att de inte vill söka den här vägen.
För oss har det varit viktigt att erbjuda den möjligheten. Under ett antal år var det något som gav goda resultat i form av reformansträngningar, och sakta men säkert såg vi en väg framåt. Men nu är det för mycket av repression, för mycket av ett uppdelat samhälle och för mycket av brott mot mänskliga rättigheter för att det här ska vara en lätt debatt att ta.
Vi återkommer också till detta i EU-sammanhang, och jag har all förståelse för de argument som presenteras här. När det gäller flyktingavtalet går det stöd som EU ger till flyktingarna och i första hand till FN-organ, inte minst UNHCR, Unicef och andra som jobbar på marken för att förbättra förhållandena för flyktingar.
Turkiet lever i stora drag upp till det avtal som vi har med landet. Det ska inte underkännas, utan de ska ha ett erkännande för att de faktiskt har tagit emot 3 miljoner flyktingar, och det är inte ingenting. Detta blir också en viktig diskussion framöver. Nu har vi att se fram emot rättegångsdatumet.
Som sagt fortsätter vi att utnyttja konsulärt tillträde och tycker att det är viktigt med fortsatt dialog, inklusive tydlig kritik. Det är så som EU och vi från svensk sida mest kan påverka Turkiet.
Margot Wallström (S):
Jag tackar Lotta Johnsson Fornarve så mycket, för det är viktigt att vi oförtrutet arbetar vidare med fallet Gharavi. Naturligtvis ska vi undersöka möjligheten att insistera på att närvara vid domstolsförhandlingen den 25 oktober. Vi fortsätter att engagera oss för Turkiet.
Det är viktigt för oppositionen och de progressiva och reformvänliga krafterna i Turkiet att se att det finns en dörr öppen. Det är viktigt också för att uppmuntra dem som kämpar på så mycket i Turkiet till försvar för mänskliga rättigheter, rättsstatens principer och demokratin.
Vi kommer att behöva ett fortsatt engagemang och dialog på många arenor, på många nivåer och med en bredd av aktörer. Där kommer vi att vara aktiva mot bakgrund av de omvälvande skeendena i Turkiet. Det kommer fortsatt att vara en högt prioriterad fråga för regeringen. Tack för debatten!
Margot Wallström (S):
Sotiris Delis och jag delar synen på nödvändigheten av EU-närmande och betydelsen av EU-närmandeprocessen. När jag har varit och besökt Albanien är det här någonting som vi hållit fast vid. Där ingår till exempel "fundamentals first". Det betyder helt enkelt att vi börjar med att titta på hur demokratin fungerar.
Finns det ett skydd för mänskliga rättigheter? Vilka problem har man med att till exempel inkludera minoriteter? Det här är en otroligt central del av EU:s utvidgandeprocesser och närmandeprocesser. Det här är också förstås någonting som vi som enskilt medlemsland jobbar väldigt aktivt med.
Som Sotiris Delis vet är vi ett av mycket få länder i världen som gör landrapporter. Vi gör 135 landrapporter där vi på ett mycket noggrant sätt går igenom situationen vad gäller demokrati, MR och rättssamhällets principer. Detta är viktigt. Jag vill tacka Sotiris Delis för att han tagit upp den grekiska minoritetens situation i Albanien. Det här är i grunden en fråga om mänskliga rättigheter.
Sverige har ett omfattande stöd till arbetet med att stärka respekten för dessa. Det har vi bland annat genom vårt bilaterala reformstöd. Då interagerar vi med en bredd av aktörer i det albanska samhället som just driver de frågorna.
Vi stöder via vårt samarbete med organisationen Civil Rights Defenders arbetet med att säkra respekten för MR. Som jag nämnde tidigare är situationen i Himarë en bredare fråga också om bristerna i skyddet av äganderätten och olösta tvister i markfrågor. Det gäller landet överlag.
Regeringen i Albanien har via det nationella urbana utvecklingsprogrammet satsat på att utveckla och förbättra olika städer i landet, däribland i Himarë där majoriteten är grekisktalande. En konsekvens av satsningen har varit att 9 000 byggnader i landet har rivits. Trots att byggnadsägare har fått ersättning för det har ersättningen varit låg.
Sverige har i samtal med premiärminister Rama betonat äganderättsfrågor och behov av dialog med grupperna i Himarë. Det gäller inte minst då det rör sig om en minoritet och att den låga ersättningen till byggnadsägare är ett problem. Vi har också talat med Albanien inom integrationsprocessen med EU.
EU har påmint Albanien om behovet av att man ska slutföra en fastighetsregistreringsprocess och har uppmanat landet att se över strategin för egendomsrätt. Det gäller 2012-2020. Dessutom betonar EU i de kontakter som det ständigt har bättre institutionellt samarbete, transparens och tydlighet också vid genomförande av politik som påverkar egendomsrätten. Detta är ofta väldigt centralt.
Det kan väldigt ofta börja där. Om människor känner att de inte ens har möjlighet att värna sin egendom eller sin rätt till land blir det väldigt problematiskt. Vid sidan av EU finns också andra forum som till exempel Europarådet. Det är genom bredden av olika forum och kontakter som vi vill fortsätta att se till att man har respekt för mänskliga rättigheter i Albanien.
Margot Wallström (S):
Caroline Szyber har ställt mig följande fyra frågor som uppföljning till mitt svar på hennes fråga 2017/18:93 om Taiwans politiska roll i FN-sammanhang.
Hon har frågat om jag avser att verka för att Taiwan tas upp i FN som fullvärdig medlem om jag ser en möjlighet att erkänna Taiwan som stat om jag ämnar verka för att Taiwan tas upp som officiell observatör i ICAO om jag ämnar verka för Taiwans fullvärdiga deltagande i Världshälsoorganisationen.
Precis som jag svarade Caroline Szyber den 18 oktober stöder Sverige även fortsatt Taiwans deltagande i internationella organisationer när ett sådant deltagande är meningsfullt och inte kräver status som stat. Sverige har, precis som övriga EU-länder, erkänt Folkrepubliken Kina och följer den så kallade ett-Kina-politiken. Det betyder att vi inte ser någon möjlighet att erkänna Taiwan som stat.
Medlemskap i FN är öppet för stater. I och med att endast 20 länder i världen erkänner Taiwan som stat är det inte möjligt för Taiwan att röstas in som medlem. Länder tas dessutom upp som FN-medlemmar på förslag av FN:s säkerhetsråd. Eftersom Kina har vetorätt i säkerhetsrådet finns det inga utsikter för att Taiwan ska tas upp som fullvärdig FN-medlem.
Taiwan har sedan länge ansökt om permanent observatörskap i ICAO, men detta har inte varit möjligt. ICAO-arbetet ska fokusera på bland annat flygsäkerhet, luftfartsskydd och miljö. Taiwan har betydande luftfartsintressen, och i den mån dess myndigheter på lämpligt sätt kan få delta i och tillgodogöra sig ICAO:s arbete har detta svenskt stöd.
Eftersom Taiwan inte är en FN-medlem kan man inte ansluta sig till Världshälsoorganisationen genom en formell underrättelse till FN:s generalsekreterare. Från 2009 och flera år framåt kunde Taiwan delta som observatör i WHO:s högsta beslutande organ, Världshälsoförsamlingen . Deltagandet var värdefullt, och jag skulle välkomna en utveckling som möjliggjorde observatörskap i WHO för Taiwan.
Detta kräver dock konsensus inom Världshälsoorganisationen, och det föreligger inte i dag. Regeringen fortsätter att stödja Taiwans aktiva deltagande i WHO:s hälsotekniska arbete. Det regleras i formella processer men också genom deltagande i olika expertmöten inom olika områden.
Margot Wallström (S):
Först och främst delar vi samma syn på vetorätten i FN:s säkerhetsråd. Det är någonting som vi arbetar för att försöka att förändra på sikt. Det är väldigt olyckligt när det tar sig sådana här uttryck.
Precis som jag sa i mitt svar verkar vi för ett så brett och heltäckande deltagande som möjligt i internationellt samarbete. Vi har också ett egenintresse av att det internationella samarbetet om flygsäkerhet fungerar och att samarbetet om viktiga hälsofrågor är så allomfattande som det över huvud taget går.
Vi stöder som sagt även i fortsättningen Taiwans meningsfulla deltagande i expertorgan. Men kärnan handlar om relationen mellan Kina och Taiwan; det kommer vi inte ifrån. Det finns väl inget av EU-länderna som är på väg i någon annan riktning just nu, och vi försöker att hålla ihop om denna politik i EU-kretsen. Det är ingen tillfällighet att det bara är ett tjugotal länder som har erkänt Taiwan.
Vi menar dock att Taiwan kan bidra positivt till internationell samverkan både inom hälsoområdet och inom det hälsotekniska samarbetet. Man behöver olika former, samförståndsavtal och annat, och Taiwan ska fortsätta att delta.
Under en period mellan 2008 och fram till 2016 hade Kina och Taiwan relativt goda förbindelser. Det tog sig uttryck i att Taiwan då bjöds in att delta i världshälsoförsamlingen som observatör. Det var något som EU välkomnade år 2009. Sverige skulle verkligen välkomna en situation som tillät Taiwan att återigen delta som observatör.
Det är viktigt att fackorgan och styrelsemöten också tillåts ägna mötena åt sakfrågor och inte åt de politiska konflikterna. De experter som företräder Sverige och andra länder är där för att föra vår talan och för att lyssna och lära i sakfrågor där både de och huvudmännen är specialister.
Samtliga EU-länder har i dag diplomatiska relationer med Kina, och vi följer alla den så kallade ett-Kina-politiken. Efter regeringsskiftet i Taiwan i fjol har spänningarna mellan Kina och Taiwan ökat, och det är olyckligt på många olika sätt. Det tar sig också uttryck i samarbetet på de olika sakområdena.