KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
En av de frågor som Lars Hjälmered ställer i interpellationen handlar om handelsavtalet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Ett handelsavtal mellan världens två största ekonomier skulle kunna öppna väldiga möjligheter för jobb i Sverige, för små och medelstora företag att utvecklas och växa.
I svaret säger näringsministern att han står fast vid sin linje. Det är bra - tack för det! Men jag blir samtidigt lite fundersam när jag tittar på regeringsunderlaget och företrädare för regeringsunderlaget.
Partiordföranden för Vänsterpartiet säger uttryckligen, både i debatter och i andra sammanhang, att frihandelsavtalet mellan världens två största ekonomier ska stoppas.
Miljöpartiet säger kanske inte rent ut att avtalet ska stoppas, men i någon form av passiv aktivitet eller aktiv passivitet försöker man hela tiden få in problemformuleringar och försöker problemfokusera på områden som i grunden handlar om att bromsa och förminska avtalet.
Jag tänker framför allt på en del i handelsavtalet, nämligen tvistlösningsmekanismen: Vad händer om en stat, en nation, kommer i tvist med ett företag som har sitt säte och ägarskap i ett annat land? Det är en tvistlösningsmekanism som förekommer i så gott som alla handelsavtal världen över.
Den är till för att säkra att det ska finnas en juridisk hållbarhet även om man handlar och agerar över gränserna, även om man handlar, agerar och verkar gentemot andra nationers regeringar. Herr talman!
För inte så länge sedan var det en av Socialdemokraternas främsta representanter i Europaparlamentet som röstade emot att tvistlösningsmekanismen skulle ingå i handelsavtalet. Det var en tidigare minister i en socialdemokratisk regering, Marita Ulvskog, som har haft många poster, till exempel partisekreterare.
Det är en framstående representant för Socialdemokraterna. Jag skulle vilja fråga näringsministern: Är det besvärande att det bland företrädare för regeringsunderlaget finns starkt kritiska röster och att det till och med finns företrädare som aktivt motarbetar regeringens ambition att driva igenom och stötta ett handelsavtal mellan världens två största ekonomier?
Är det besvärande för regeringens handlingsplan?
Hans Rothenberg (M):
Det är många frågor här, och på fyra minuter kan man kanske inte svara på alla. Vi får väl återkomma i en annan interpellationsdebatt någon annan fredag eftermiddag. Jag frågade om det var besvärande att det finns framstående företrädare för regeringsunderlaget som mer eller mindre aktivt vill motverka delar av frihandelsavtalet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna.
Jag tog några exempel, och jag vill förtydliga detta. Det rör sig om partiordföranden för Vänsterpartiet, som efter det att Saudiavtalet var på tapeten sa: Nu har vi bromsat det här, och nu stoppar vi TTIP nästa gång. Det var en partiordförande som företräder regeringsunderlaget som sa detta. Marita Ulvskog är gruppledare för Socialdemokraterna i Europaparlamentet.
Det är inte vem som helst. Hon är dessutom vice ordförande i utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Det är frågor som är väldigt viktiga när man talar om ett handelsavtal mellan världens två största ekonomier. Det kommer att betyda mycket för näringsutvecklingen, handeln mellan länderna och möjligheten att utveckla sysselsättningen i respektive medlemsländer.
Det är alltså inte vem som helst som säger nej till en av de viktigaste delarna av ett handelsavtal, nämligen en tvistlösningsmekanism som skyddar äganderätten och ser till att tvister kan lösas på ett kontrollerat, organiserat och juridiskt hållbart sätt. Att en person som har en framträdande position är emot detta är anmärkningsvärt.
Jag frågar igen: Tycker näringsministern att det är besvärande med dessa röster i regeringsunderlaget? Med vilken kraft kan regeringen driva det här?
Hans Rothenberg (M):
Tack, justitieministern, för svaret! Det här är tyvärr en både tragisk och lätt komisk interpellation som jag har fått anledning att ställa. Det var brutala mord som ägde rum i Biskopsgården i mitten av mars. Det väckte väldigt starka känslor och mycket starka reaktioner.
Det var väldigt stora efterverkningar av vad som skedde där. Morden är ännu inte uppklarade. Dagen efter blev inrikesminister Anders Ygeman intervjuad i direktsändning i Aktuellt . Inrikesministern ansvarar för det polisiära. Därför var det han som fick svara på frågorna.
Jag reagerade på det Anders Ygeman sa i direktsändning, och det var inte bara jag som gjorde det. Det var många som hörde av sig till mig, och på sociala medier var den vanligaste frågan: Vad sa han? Låt mig citera vad inrikesministern sa: De senaste 15 åren har det varit dåligt. De sociala klyftorna och arbetslösheten har ökat, skolresultaten har sjunkit. Därför behövs fler åtgärder.
Inrikesministern fortsatte: Jag tror att dagordningen och samhällsutvecklingen har varit en annan. Man har pratat skattesänkningar, jobbskatteavdrag och andra saker i mycket högre grad än man pratar förorter. Jag hade själv en dialog med inrikesministern på Twitter efter sändningen. Jag fick bekräftat att detta var vad han menade.
Jag tycker att det är väldigt olustigt att koppla ihop en tragisk händelse som morden - med de konsekvenser de har för alla inblandade, för det omgivande samhället och för en stad som Göteborg - med något som inte har med sammanhanget att göra.
Här kommer vi till det som Socialdemokraterna så ofta landar i, nämligen i att skylla det mesta som har hänt på skattesänkningar och på jobbskatteavdragen. Därför ställde jag frågorna i interpellationen. De är lite lätt provokativa. Jag fick inget svar på dem av Morgan Johansson. På vilket sätt bär jobbskatteavdragen skulden för skottdåden?
Anser statsrådet att morden hade kunnat undvikas om jobbskatteavdragen inte genomförts? Finns det andra begångna brott som har sin orsak i genomförda jobbskatteavdrag?
Jag ställde mina frågor till inrikesminister Anders Ygeman, för det är ju han som har gjort dessa uttalanden och gjort en koppling mellan morden och jobbskatteavdragen, men vad jag förstår är arbetsordningen i regeringen sådan att det är justitieministern som svarar för de mindre överlagda uttalanden som inrikesministern gör. Jag tycker att den här frågan är värd att diskutera på ett mer seriöst plan än Anders Ygeman gjorde.
Hade vi inte haft vår dialog efteråt hade jag förmodligen inte ställt den här interpellationen. Jag tycker att det hade varit på sin plats att inrikesministern svarade på detta. Det blir faktiskt lite fånigt att justitieministern ska svara för inrikesministerns uttalanden. Nu vet jag att inrikesministern sitter i rummet utanför kammaren, för han ska nämligen ha en interpellationsdebatt direkt efter oss. Förmodligen lyssnar han på detta via tv-sändningen.
Det är väl detta som tyvärr är det komiska i den allmänt tragiska situationen. Jag ställde tre frågor om kopplingen mellanjobbskatteavdragen och dåden i Göteborg. Jag vill nu gärna höra om justitieministern anser att det stämmer att det finns en koppling här.
Hans Rothenberg (M):
När man låter en socialdemokrat lyssna i fyra minuter tror vederbörande att man pratar om skatter i tre när man gör det i en minut. Det finns en benägenhet hos Socialdemokraterna att skylla det mesta som sker i samhället på jobbskatteavdragen.
Det är lika absurt som om regeringen i dag skulle anse att det är löntagarfondernas förtjänst att de svenska skidframgångarna i VM i Falun var så dominerande - det var ju under den tiden som de flesta åkarna föddes. Det är lika absurt som att säga att allting som är ont har skett på grund av jobbskatteavdragen. Det har visat sig att klyftorna i Sverige ökade mellan 1994 och 2013. Det var så.
Det har man visat från OECD. Men det var mellan 1994 och 2006 som klyftorna ökade. Under tiden därefter är det uppenbart att det inte skett. Det diskuterade vi väldigt mycket i valrörelsen. Då tyckte inte Morgan Johansson att det var lika roligt som det är nu. Den här interpellationen handlar om kopplingen mellan jobbskatteavdrag och morden i Biskopsgården.
Jag rabblade tidigare ett antal åtgärder som alliansregeringen vidtagit för att stärka möjligheterna att begränsa brottsligheten. Jag tänker inte fortsätta att rabbla dem. Däremot vill jag konstatera att Socialdemokraterna i efterhand har accepterat samtliga jobbskatteavdrag. Än så länge har man inte aviserat att man ska ta bort dem. Vi kanske får se det nu på onsdag, när vårpropositionen ska läggas fram.
Att säga att jobbskatteavdragen och morden hänger ihop är osmakligt och olämpligt, och det är oriktigt att dra den politiska retoriken till det här lågvattenmärket. Jag vill avsluta med att citera Olof Palme: Man måste vara försiktig med orden. Tack för interpellationsdebatten! Jag ser fram emot att lyssna på inrikesministern efter det här.
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för den här debatten! Jag tror att vi kommer att återkomma till diskussion om egenanställning i framtiden. Det är oundvikligt. Modellen med att man antingen är anställd eller företagare stämmer inte riktigt överens med de behov som finns i dagens verklighet.
Det finns trygghetssystem som behöver slipas till för att passa den ökade flexibilitet som dagens arbetsmarknad förutsätter. Jag hade hoppats att ministern skulle se mer potential i egenanställning och inte vara så rädd för att se problemen.
Detta är en arbetsform där de flesta har gått in som frivilliga och på eget initiativ. Det är inte något man blir tvingad in i. Det är inte att bli satt på en starta-eget-kurs eller en utbildning som man är tvungen att gå för att kunna få del av vissa delar av trygghetssystemen. Detta är något man gör frivilligt. Och det är just detta med frivilligheten som jag tycker är viktigt att man har med sig.
Här finns också ett stort behov av att myndigheterna ändrar sin attityd. Det gäller alltså inte bara regeringen utan även myndigheterna. Man behöver bli bättre på att marknadsföra och informera om möjligheterna med egenanställning. Det handlar om Arbetsförmedlingen, som kan snäppas upp ett antal steg. Tillväxtverket har en i grunden positiv inställning till egenanställning.
Men det behövs också inom utbildningen, hos syokonsulenter med mera. Egenanställning är i dag en modern form av arbete. Jag hoppas att vi framöver kan bejaka det och tackar för denna debatt.
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Den här frågan har debatterats i kammaren många gånger, och den kommer nog att debatteras många gånger ytterligare. Det är nämligen en viktig fråga. Det är en viktig fråga för många människor som i dag har både viljan och förmågan att jobba vidare efter fyllda 65 år.
Vi vet att medellivslängden ökar, och människor är i dag också friskare långt upp i åldrarna. Jag ställde en fråga i våras till finansminister Magdalena Andersson om arbetsgivaravgifter för personer över 65 år.
Eftersom det är finansministern som sitter på kassakistan och är den som har yttersta ansvaret för att reglera densamma var det naturligt att jag ställde frågan till henne. Jag frågade om Magdalena Andersson ansåg att en höjning av arbetsgivaravgifterna för personer fyllda 65 år kommer att bidra till att fler kommer att arbeta efter att den formella pensionsåldern uppnåtts.
Jag fick ett svar av finansministern. Det var mer fokuserat på arbetsmiljö än ett svar på min fråga. Det var därför jag gick vidare till ansvarig arbetsmarknadsminister med den här interpellationen. Det finns många fördelar med att människor arbetar längre upp i åldrarna.
Det är på många sätt vitaliserande, och man har möjlighet att påverka sin egen ekonomi. Det är faktiskt så att man i de flesta fall tjänar mer om man arbetar än om man uppbär pension. Det är så systemet fungerar. Människor som arbetar betalar också skatt och får ökad köpkraft. Det genererar i sin tur momsintäkter till staten.
Därmed bidrar det till mervärden för såväl individen som samhället i stort. Därför är det angeläget att bryta den rådande åldersdiskrimineringen gentemot äldre arbetskraft. Höjningen av arbetsgivaravgifter för äldre motverkar incitamenten att anställa och behålla äldre personal.
Om en arbetsgivare ser att det är någon som kommer att sluta när vederbörande fyller 65 år är motiven för att anställa en person som kanske är 61 år ganska svaga. Men om det finns en mer långsiktig potential kommer med nödvändighet åldersdiskrimineringen att behöva förändras.
Det har i dagarna blivit klart att regeringen lägger fram ett skarpt förslag om att höja avgifterna för anställda över 65 år. Den särskilda löneskatten återinförs på löner, arvoden, förmåner och andra ersättningar för personer som fyllt 65 år.
Det är någonting som går tvärt emot vad en riktig och sund arbetslinje borde vara. Det är ganska logiskt: Om man sänker priset på någonting blir det mer attraktivt och mer tillgängligt att köpa. Det är därför det finns en julrea, till exempel. Det är inte så att folk stannar hemma när det blir billigare. Med den logiken borde det också vara mer attraktivt att anställa människor om det blir billigare att göra det.
Nu finns det ett annat resonemang hos regeringen: Nej, det där fungerar inte. Men om man gör det dyrare borde det helt plötsligt vara mer attraktivt att anställa. Jag undrar, arbetsmarknadsministern: Varför blir det mer attraktivt att anställa om man gör det dyrare att anställa?
Hans Rothenberg (M):
Att vara delaktig, att ha kollegor och att känna sig behövd är några värden som kommer med ett jobb. Det är värden som för många är långt viktigare än lön och förmåner. Många som vill ta del av dessa värden nekas dock detta i dag på den svenska arbetsmarknaden. Exempelvis finns det erfaren kompetens som inget hellre vill än att fortsätta komma till sin rätt efter fyllda 65 år, men av olika skäl väljs de bort när tjänster ska tillsättas.
Sverige står inför demografiska utmaningar med en arbetsför befolkning vars andel minskar. En mindre andel som arbetar ska försörja en större andel som inte gör det. I en tid då vi är allt friskare allt längre upp i åldrarna blir det också naturligt och viktigt att bland annat möjliggöra ett längre arbetsliv. Det är bara genom fler arbetade timmar i ekonomin som vi säkrar framtidens välfärd och pensioner. Herr talman!
Erfarna medarbetare som vill jobba längre ska inte straffas. De ska uppmuntras! Stärkta drivkrafter för arbete högre upp i åldrarna, en anpassad arbetsmiljö och en väl fungerande arbetsmarknadspolitik är en kombination som stärker förutsättningarna för ett längre arbetsliv, och därför vill vi moderater att arbete för erfaren arbetskraft ska löna sig ännu mer.
Vi har också föreslagit att jobbskatteavdraget ska gälla redan från 64 års ålder i stället för från dagens 65 år. Ja, jag sa "skatt". Skatt är nämligen ett viktigt och effektivt instrument som en regering ska använda sig av. Det är därför vi har en regering.
Förslaget skulle innebära att 70 000 64-åringar får sänkt skatt, och sysselsättningen beräknas öka med 1 000-4 000 personer. För att underlätta omställningen och göra det enklare att byta karriärspår längre upp i åren har vi också föreslagit att åldersgränsen för studiemedel ska höjas till 60 år.
Det är inte bara symbolpolitik utan signalvärden som kan innebära att man faktiskt uppmuntrar människor som har ambitionen och kapaciteten att också få viljan att se bortom det stigma som pensionsåldern på 65 år ibland innebär.
Det här handlar väldigt mycket om attityder till vem som är en resurs och vem som är en belastning. Ministern sa att det finns en trend att människor mellan 65 och 74 år arbetar mer. Det kanske hänger ihop med den politik som har förts de senaste åtta åren. Varför då göra det svårare? Varför lägga aska på elden?
Varför göra det dyrare för och ge färre stimulanser till människor som vill arbeta upp i åldrarna? Det är ju så att den höjning som man signalerade i förra budgetpropositionen, som inte gick igenom i december, har man nu kommit tillbaka med, och man har även lagt på lite extra. Det är detta som är så underligt.
Varför ser vi inte fler stimulanser till att få människor att arbeta längre? Var finns dessa stimulanser? Ministern talar om att det krävs en bra arbetsmiljö. Absolut, det är vi helt överens om. Arbetsmiljön ska fungera och vara helt okej. Men det är inte det enda instrumentet. Vi måste också stimulera på andra sätt. En stimulans är att göra det mer lönsamt för den enskilde att jobba vidare.
En annan är att göra det mer lönsamt för företagen att anställa. Det är det som är en effektiv arbetsmarknadspolitik.
Hans Rothenberg (M):
Vi är helt överens om att det behövs en förändrad attityd till arbete för äldre i samhället. Det finns inte bara en dold diskriminering utan den är i många fall också öppen och tydlig. Det är en diskriminering som börjar kanske redan vid 50-årsdagen; man börjar räkna ned och se horisonten.
Vi vet båda att det inte går att lagstifta om attityder. Vi kan inte lagstifta bort dåligt uppförande. Om det hade varit möjligt skulle inte riksdagen behöva 349 ledamöter utan många av oss kunde ägna oss åt annat. Det går tyvärr inte att lagstifta bort attityder.
Då måste man komma fram till konkreta åtgärder och ha en ambition som heter duga. Regeringen måste framför allt skicka tydliga signaler att det är problem som man vill göra något åt. Då måste man tala om att stimulera till arbete längre upp i åldrarna.
Den signal som regeringen skickar nu, att höja priset på arbetskraft, är ingen bra signal. Det är ungefär som att när mellandagsrean ska genomföras höjs priserna i stället för att sänkas. Med den logiken borde det vara precis samma sak när det gäller priset på arbetskraft.
Den demografiska utmaning som världen står inför, och som ett industrialiserat land som Sverige står inför, behöver mötas med många fler åtgärder än bara arbetsmiljöinsatser. Den behöver mötas med en attityd och ett paket med många stimulanser. Tack för den här debatten! Jag tror att vi återkommer.
Hans Rothenberg (M):
Sveriges välfärd har byggts på omfattande handel med omvärlden. Handel är förutsättningen för att vi ska kunna bli rikare och få utbyte med övriga världen. Regeringen har haft en hög profil och signalerat detta genom att avisera en exportstrategi.
Samtidigt har vi i vissa debatter i kammaren diskuterat att regeringen bara har en tredjedels handelsminister, i och med att närings, innovations- och handelsministern har alla dessa tre portföljer. Svaret har varit att alla 24 ministrar i regeringen är handelsministrar. Detta skrev handelsminister Mikael Damberg så sent som i förra veckan.
Låt mig därför fråga barn, jämställdhets- och äldreminister Åsa Regnér vad hon har gjort för att främja svensk handel under sin tid som minister.
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Det låter alldeles utmärkt att barn, äldre- och jämställdhetsministern har en agenda för detta. Jag är intresserad av att veta hur agendan ser ut för den kommande tiden som regeringen har, om den nu är tre och ett halvt år framöver eller kanske något kortare. Den svenska tjänsteexporten är väldigt intressant för omvärlden, inte minst när det gäller barn- och äldreomsorgen.
Det finns delegationer som kommer från Japan och Tyskland till Sverige för att studera förskolor. Här finns en potential. Det är viktigt att svenska tjänsteföretag inom detta område har en stark referensmarknad på hemmaplan. Det har man bara om man får tjäna pengar, det vill säga göra vinst.
Jag är intresserad av att höra vilka insatser ministern avser att göra för att främja just dessa näringar i sitt värv under den kommande tiden. Ministern är ju även handelsminister.
Hans Rothenberg (M):
Tack, Håkan Svenneling, för repliken! Det råder fri replikrätt i den här debatten, men det har vi tidigare inte märkt så mycket av vad gäller regeringsunderlaget, så ett stort tack för frågan! Vi har egentligen inte olika uppfattningar här. Almi fyller en funktion. Det finns också andra aktörer som fyller en funktion vad gäller riskkapital och rådgivning.
I grunden finns det många fler aktörer som skulle kunna vara med i rådgivningsprocessen. Vi vill gärna öppna upp för det, till exempel genom att ha en upphandling av rådgivningstjänsterna. Att det finns lokala rådgivare runt om i landet är hur bra som helst. Det måste det finnas. Vi behöver mer av det. Men det behöver inte alltid stå Almi på dörren. Det kan stå Almi, men det kan också finnas ett annat kontor i närheten.
Det kan finnas andra entreprenörer som kan vara knutna till Almi eller till andra aktörer. Så ska det vara, absolut, och därför är det viktigt att det finns fler aktörer att kunna gå till. Jag träffar Almi titt som tätt. Jag träffar också många företagare, som ibland är väldigt frustrerade över att de inte hittar pengarna. När de väl hittar pengarna får de nej, och då vill de kunna gå till någon annan.
Vi ska vara väldigt försiktiga när vi tittar över det statliga riskkapitalsystemet så att det inte blir alltför få aktörer. Om du har fått nej en gång kommer du inte och bankar på dörren en gång till och frågar om de inte kan ändra sig. Därför måste vi ha en bredd bestående av flera aktörer. Det är viktigt att vi jobbar aktivt för att få fram det privata riskkapitalunderlaget. Det finns där ute. Det är lika viktigt att stimulera det att komma fram som det är att vi tar våra skattepengar och skickar in dem i företag.
Sedan kommer Håkan Svenneling och vill gärna beskatta dem, för vi ska ju ha ett stort skatteunderlag för att kunna hantera regeringens och Vänsterpartiets budgetsatsningar.
Hans Rothenberg (M):
Det är en härligt annorlunda debatt här. Här står vi från Vänsterpartiet och Moderaterna och tycker att vi är nästan lika bra. Men vi kommer tillbaka i handelsdebatten i februari, och då ska vi nog kunna fila på lite olikheter. Jag tycker att det är viktigt att säga att vi behöver ha en uppsjö av alternativ. Vi behöver väldigt många alternativ, och en del av dem ska vara i statlig regi.
Men det är också viktigt att vi får fram många privata aktörer. Med tanke på hur det ser ut i Sverige och det flöde som vi har i dag, framför allt flyktingströmmar, tycker jag att den satsning som vi vill göra på IFS - rådgivning till nyanlända - kanske blir ännu viktigare.
Det är intressant, för IFS var från början en förening som gick ihop med en statlig aktör, Almi. Det har mig veterligen bara hänt vid ett tillfälle. Här finns en specialkompetens. Vi måste kunna fånga upp morgondagens entreprenörskap och de många entreprenörer som nu kommer till Sverige.
Vi har fått ett inflöde av entreprenörserfarna människor ur medelklassen som snabbt måste komma in i sitt arbetsliv. Här ser jag att IFS och Almi kan göra en stor insats genom att vid sidan av Arbetsförmedlingen erbjuda tjänster och rådgivning om hur man kan ta med sig sitt entreprenörskap från hemlandet för att komma igång i Sverige mycket fortare.
Det är ett bra sätt att använda till exempel Almi på, och vi måste kunna ta med oss många av de fiffiga lösningarna även i andra sammanhang. Det blev bara ett replikskifte, men jag tackar för det.
Hans Rothenberg (M):
Tack, Håkan Svenneling, för att Vänsterpartiet visade sig kunna ompröva gamla dogmer och även ansluta sig till alliansyrkanden!
Jag tyckte att det var intressant att höra Håkan Svenneling prata om auktoritära regimer och att demokrati alltid ska prioriteras, att demokratiska värden ska markeras och att mänskliga rättigheter ska respekteras i handel. Jag vet att Håkan Svennelings parti Vänsterpartiet har genomgått en lång resa.
Det är väl ett parti som liksom Moderaterna är i ständig utveckling. Men den hållningen har inte varit stabil över åren. Det är slående att i går talade USA:s president Barack Obama på Kuba - direktsänt.
Där har isen brutits sedan det i över 50 år har funnits handelsembargon. Jag vet att det gamla Vänsterpartiet, som då var kommunisternas parti, tyckte att Sverige definitivt skulle handla med detta land. Partiet har varit noggrant med att upprätthålla kontakter med Kuba.
På den tiden ansåg Vänsterpartiet, då kommunisternas parti, uppenbarligen inte att Kuba bröt mot mänskliga rättigheter, inte vårdade de demokratiska värdena eller att demokrati alltid skulle prioriteras. Det har visat sig att handelsbojkotten inte har fungerat.
Tycker Håkan Svenneling att handelsembargot ska brytas, att vi ska börja handla med Kuba och med andra länder som kanske inte svarar fullt ut mot de principer man står för?