Peter Rådberg (MP):
I förrgår presenterade regeringen sin framtidskommission. En av Fredrik Reinfeldts slutsatser var att vi behöver ta in fler invandrare för att kunna lösa framtidens utmaningar på arbetsmarknaden. Orsaken var enligt statsministern att vi går in i arbetslivet senare samtidigt som vi lever längre. Allt detta är naturligtvis positivt. Men enligt honom går ekvationen inte ihop. Allt färre ska försörja allt fler.
Sverige kommer framöver att behöva fler människor på arbetsmarknaden och inte färre. Därför blev Fredrik Reinfeldts slutsats att vi bland annat behöver ta in fler människor från andra delar av världen för att klara de framtida utmaningarna. Jag håller med statsministern till 100 procent på den punkten.
Ett problem som uppstår med denna insikt är att vi också måste se till att både de som kommer in till vårt land och våra svenska ungdomar som redan bor här får en utbildning som håller för de nya utmaningarna. Sverige är en del av den växande globaliseringen. Globaliseringen är redan här.
Den kommer att fortsätta med oförminskad kraft, vilket innebär att konkurrensen kommer att ställa högre krav på vårt näringsliv och den svenska arbetsmarknaden. Vi måste därför ständigt uppgradera vår kompetens om Sverige inte ska halka efter. Det gäller de nya svenskarna som kommer till oss men även de ungdomar och andra människor som redan bor här. Här är utbildning nyckeln till om Sverige ska lyckas hänga med i globaliseringen.
Herr talman! En stor del av människorna i arbetsför ålder saknar i dag gymnasieutbildning. Var fjärde gymnasieelev hoppar av skolan helt och hållet eller lämnar den med stora luckor i betyget. Många av dem skulle ha klarat studierna om skolan hade visat lite mer engagemang, hävdar Sveriges Kommuner och Landsting. Tiotusentals ungdomar i varje årskull klarar alltså inte gymnasieskolan. En tredjedel saknar slutbetyg efter tre år.
En del av dem slutför skolan under det fjärde året. Men kvar finns en fjärdedel som aldrig fullföljer sina studier. Antingen har de hoppat av helt och hållet eller stannat kvar i skolan med dåligt resultat. Detta är ett gigantiskt problem som vi står inför.
Det är naturligtvis en katastrof för den enskilde individen som inte kan fullgöra sin skolgång, och det medför en ovisshet inför framtiden. Men det är också ett gigantiskt slöseri med resurser från staten sida. Lyckoforskningen är i dag ganska omfattande.
Forskningen har visat att de individer som har en högre utbildning också begår färre brott, ser mer positivt på framtiden och allmänt har en mer positiv syn på livet. Det är med andra ord ekonomiskt lönsamt att satsa på utbildning både för den enskilde individen och för samhället i stort.
Ytterst handlar det om att Sverige ska klara konkurrensen framdeles, och i det sammanhanget är utbildning A och O. Herr talman! Visioner och vackra ord är en sak. Verkligheten är någonting annat. Jag kan ta ett exempel. I dagsläget utbildar Botkyrka endast 20 procent av dem som saknar gymnasiekompetens. Botkyrkas mål är inte 100 procent; det är 25 procent.
Så ser verkligheten ut. Inte ens våra politiker ute i landet har en hundraprocentig målsättning för att alla våra ungdomar ska få gymnasiebehörighet. Regeringen är uppenbarligen nöjd med denna situation. Alla vet att gymnasiekompetens är grundkravet på svensk arbetsmarknad. Färre arbetstillfällen skapas för lågutbildade.
Personer med lägre utbildning är de som först förlorar sina arbeten när en kris slår till. Barnen har rätt till goda kunskaper såväl i svenska språket som i sitt modersmål, i de fall det inte är svenska. Miljöpartiet anser att eleverna måste få undervisning både i modersmål och svenska som andraspråk.
I flera skolor får eleverna antingen eller, vilket inte är effektivt. Språkforskningen visar att parallella processer är viktiga för att eleven ska utveckla både kunskapsinnehåll och språkbehärskning. Miljöpartiet anser också att modersmålsundervisning måste prioriteras och i större utsträckning erbjudas under ordinarie skoltid.
I grundskoleförordningen finns en begränsning som säger att elever har rätt till modersmålsundervisning i högst sju år. Det är en begränsning som Miljöpartiet vill ta bort, vilket även Skolverket har rekommenderat. Självklart ska elever som så önskar kunna fördjupa sina kunskaper i modersmålet även efter att ha studerat i sju år. Det är viktigt att satsa på modersmål redan i förskolan och annan pedagogisk barnomsorg.
Det är i förskoleåldern som språkutvecklingen är som mest intensiv. Barn som har goda kunskaper i sitt modersmål har bättre förutsättningar att lära sig ytterligare ett språk lite senare i livet. På så vis gynnas även kunskapsutvecklingen i det svenska språket av en satsning på modersmål. Sfi är en rättighet som ska lägga grunden för alla nyanländas kunskaper i svenska.
Det är en viktig faktor för framgångsrik etablering på den svenska arbetsmarknaden. Utbildning och kunskaper i svenska är också en förutsättning för ett aktivt utövande av medborgarskap och kan vara avgörande för individens sociala etablering. Trots det stora antalet elever och den samhälleliga betydelsen av sfi är det politiska engagemanget lågt och resurserna sämre än i andra skolformer.
Det har lett till att sfi har låg status som skolform och har haft svårare att attrahera behöriga lärare. Skolinspektionen skriver lite diplomatiskt: "Att vara lärare i sfi kräver en särskild kompetens och förmåga till flexibilitet." I kommunerna är det däremot sällan uttryckt att denna grupp av lärare är föremål för särskilda satsningar.
Miljöpartiet anser att en av huvudanledningarna till kvalitetsbristerna inom sfi är att det är en underfinansierad skolform. Vi vill tillföra mer resurser till sfi. Mer resurser innebär mindre grupper, fler lärare, kompetensutveckling för lärare och administration och andra insatser som höjer kvaliteten. De resurser som i dag satsas på den ineffektiva sfi-bonusen ska ges direkt till verksamheten i stället.
Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservationerna 5 och 7.