Nyamko Sabuni (L):
Monica Green har mot bakgrund av regeringens förslag till ny diskrimineringslag frågat om det är min bedömning att de nya reglerna kan bli ett bakslag för jämställdheten och om jag avser att ta något initiativ med anledning av det anförda. Genom de förslag till diskrimineringsförbud och andra åtgärder mot diskriminering som regeringen föreslår i propositionen Ett starkare skydd mot diskriminering ökar skyddet mot diskriminering på grund av kön väsentligt.
Tillämpningsområdet för diskrimineringsgrunden kön föreslås utökas till samhällsområden där det saknas ett skydd i dag. Det gäller till exempel inom områdena socialtjänst, hälso- och sjukvård och offentlig anställning. Regeringen skapar också bättre förutsättningar för högre ersättningsnivåer vid diskriminering. Det ska kosta att diskriminera. Förslagen innebär också ett mer heltäckande skydd mot diskriminering.
Till exempel föreslås att inhyrd eller inlånad personal ska, till skillnad från i dag, omfattas av förbudet mot trakasserier på grund av kön eller sexuella trakasserier. Det är mot denna bakgrund svårt att se på vilket sätt de nya föreslagna reglerna skulle bli ett bakslag för jämställdheten.
Monica Green fokuserar särskilt på regeringens förslag att ändra periodiseringen, från varje till vart tredje år, när det gäller att upprätta jämställdhetsplaner och vilka arbetsgivare som ska undantas från skyldigheten att upprätta sådana planer. Det grundläggande kravet på alla arbetsgivare att bedriva ett målinriktat arbete för att aktivt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön kvarstår oförändrat.
Alla arbetsgivare ska vidta åtgärder för att arbetsförhållandena ska lämpa sig för alla oavsett kön, att förebygga sexuella trakasserier, att underlätta för både kvinnliga och manliga arbetstagare att förena förvärvsarbete och föräldraskap med mera. Detta arbete ska bedrivas i samråd mellan arbetsgivare och arbetstagare, normalt genom de fackliga organisationerna på arbetsplatsen. Jag anser att vi genom den föreslagna ändringen kan underlätta företagens administrativa börda utan att försämra jämställdhetsarbetet.
Det är min bedömning att jämställdhetsarbetet i arbetslivet inte blir lidande av denna förändring. Det viktiga är att ett aktivt jämställdhetsarbete bedrivs på arbetsplatserna och inte att dokumenten måste uppdateras eller revideras varje år. Det är inte uteslutet att arbetsgivare nödgas lägga ned ett stort arbete på formalia i stället för på sakfrågorna.
Vår kunskap om i vilken utsträckning just upprättande av jämställdhetsplaner verkligen leder till ökad jämställdhet på arbetsplatserna är nämligen alltför begränsad. Jag har därför för avsikt att låta frågan om aktiva åtgärder, däribland frågor om jämställdhetsplaner, utredas vidare.
I sammanhanget vill jag också tillägga att de föreslagna reglerna naturligtvis inte hindrar att arbetsgivare och arbetstagare kan komma överens om att revidera planerna oftare om det nu, som Monica Green anser, skulle vara lättare för arbetsgivaren att upprätta årliga jämställdhetsplaner. Jag ser sammanfattningsvis inte att de förändringar som nu föreslås i en ny diskrimineringslag skulle vara ett bakslag för jämställdheten.
Tvärtom innebär de en klar förstärkning av möjligheterna att bedriva ett brett och kraftfullt arbete för jämställdhet och mot diskriminering. Det är dock oerhört angeläget att regeringen följer utvecklingen, och jag kan försäkra att vi kommer att vidta lämpliga åtgärder om vi finner att det blir nödvändigt.