Anders Borg (M):
Åter när Peter Persson får stå i talarstolen är Sverige ett land i sönderfall där allt försämras. Låt oss nyansera detta lite grann! Vi fick arbetskraftsundersökningen i veckan. Det är Statistiska centralbyråns senaste uppdaterade statistik. Den säsongsrensade arbetslösheten ligger där på 7,3 procent. Det var oförändrat under hela hösten, och det är ungefär den nivån vi upplevde under 2006.
Samtidigt ser vi hur andra länder har arbetslöshet, och vi behöver verkligen inte gå långt bort. Vi behöver bara åka över Sundet och titta på Danmark där arbetslösheten har ökat mycket kraftigt. Vi behöver bara titta på de allra flesta europeiska länder där arbetslösheten har ökat mycket kraftigt, där tillväxten varit sämre och sysselsättningen svagare. Vi har 200 000 i ökad sysselsättning sedan 2006. Vi har ett utanförskap som har minskat dramatiskt.
Väsentligt färre personer är beroende av sjukbidrag och förtidspensionering och väsentligt fler personer som försörjer sig på eget arbete. Det skulle ju kunna finnas ett mått av erkännande från Socialdemokraterna att Sverige har klarat krisen väl, att vi trots en kris som i bnp-termer är lika allvarlig som depressionen står med en arbetslöshet som i början av detta år ligger på i princip samma nivå som 2006.
Det vore också klädsamt om Socialdemokraterna kunde göra någon typ av analys av vad ungdomsarbetslösheten beror på. Huvuddelen av den tid då Socialdemokraterna regerade hade vi hög ungdomsarbetslöshet. Man lämnade ifrån sig en ungdomsarbetslöshet som var tvåsiffrig efter ett långt regeringsinnehav. Vi vet vilka problemen är. Det är för mycket lagar, avtal och skatter, som gör att det är dyrt att anställa unga människor.
Vi vet att det är dyrt att anställa och att arbetsgivarna därför blir osäkra och känner att de inte vågar pröva nya krafter. Vi har försvagade drivkrafter alltjämt. Kombinationen av inkomstskatter och bidragssystem gör att det knappt lönar sig att arbeta för många människor i detta land.
Vi har ett utbildningssystem som i sina överakademiska ambitioner har drivit fram en utslagningsmekanism i stället för att ge människor trygghet för arbetslivet. Det här behöver vi göra någonting åt. Vi behöver tillsammans med kommuner, fack och arbetsgivare se över utbildningssystem, se över avtalsstrukturer, se över skatter och avgifter som gör att vi breddar vägarna in i arbetslivet.
Det är den uppgift som Sverige borde ta tag i, så att vi kan säkra att vi inte får ytterligare tio år av hög ungdomsarbetslöshet. Och det recept Socialdemokraterna förespråkar kring ungdomsarbetslösheten, varför vill Peter Persson aldrig tala om det? Det är en fördubbling av arbetsgivaravgifterna, som för en normal Icahandlare eller en restaurang skulle innebära hundratusentals kronor i höjd skatt.
Det finns ingen tvekan bland ekonomerna om vad det innebär att man höjer skatterna med 15 procent i arbetsgivaravgifter på ett och två års sikt. Det är en dramatisk försämring av sysselsättningen. Det är en kostnad som för näringslivet motsvarar ungefär lika mycket som en hel avtalsrörelse, och i detta fall läggs den bara på anställda under 25 år.
Man lägger bördan av vad som motsvarar nära nog en hel avtalsrörelse på unga människor, utan att det på något sätt finns några snabba vägar i den socialdemokratiska politiken att dramatiskt förändra utbildningssystemet. Det har man inte några förslag till, inga åtgärder som på ett dramatiskt sätt skulle ändra situationen för unga människor. Däremot skulle man omedelbart lägga på en jättekostnad.
Det vore klädsamt om Socialdemokraterna åtminstone till unga människor sade: Vi anser att ni ska vara arbetslösa. Vi anser att ni inte behöver några jobb. Vi anser inte att det är viktigt med full sysselsättning. Det är ju det som är kärnan i den socialdemokratiska politiken, och det kunde man väl tala om för väljarna. Det kommer åtminstone vi att försöka bidra till att det sker fram till valrörelsen.