KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrika Heie (C):
Jag tackar Roza Güclü Hedin för anförandet. Jag har ett behov av att få berätta lite och möjligtvis tillrättalägga en del saker. Som jag upplevde det lät Roza påskina att alliansregeringen inte hade satsat på förskolan. Då vill jag berätta om Förskolelyftet, som alliansregeringen gjorde under ett antal år, och det förskolechefslyft som gjordes för att lyfta ledarskapet. Även olika andra satsningar gjordes. Jag ville få det sagt.
Jag har några frågor till Roza. Hon nämnde utemiljön och sa att hon trodde att det blivit mycket bättre. Hur stor var satsningen på utemiljön, och på vilket sätt har den påverkat barns lärande? Det är min första fråga. Min andra fråga är: Tror Roza Güclü Hedin på de fristående förskolorna?
På vilket sätt vill hon lyfta fram deras utveckling och det kvalitetsarbete som många fristående förskolor bedriver? I replikskiftet nyss handlade det om att man inte ska få göra vinst med våra gemensamma resurser. Där lyfte Maria Stockhaus fram att man kan göra vinst på läromedel, mat, uteredskap och så vidare. Var går gränsen för vad man inte ska få göra vinst på?
Riksdagsledamoten från Socialdemokraterna talade också om att säkra kvaliteten och om obehöriga lärare i förskolan. Då är min fråga: Hur ser regeringen på möjligheten att låta Montessorilärare och Waldorflärare räknas som behöriga förskollärare?
Ulrika Heie (C):
Jag tackar Roza för möjligheten att berätta lite mer om Centerpartiets politik. Om du läser hela Centerpartiets budgetmotion, Roza, ser du också att det finns andra delar inom till exempel utgiftsområde 25 där vi inte vill ha alla dessa riktade statsbidrag, som regeringen nu genomför, utan vill lägga samman dem. Vi tror nämligen att besluten fattas bäst så nära verksamheten som möjligt.
Det är våra kommunpolitiker i olika kommuner som vet vilka satsningar som redan har gjorts där. Man kanske redan har byggt ut förskolegårdarnas miljöer och därmed inte ser något behov av att det just nu ska finnas ett sådant statsbidrag från regeringen. I en annan kommun kanske man under flera år har gjort en satsning på barngruppernas storlek.
Vi tycker att det är viktigt att kommunerna själva har makten över sitt eget utvecklingsarbete, inte minst eftersom vi anser att förskolan är en viktig verksamhet för barns utveckling. Jag går tillbaka till frågan om vinst på våra gemensamma resurser. Jag vet att det är en fråga.
Samtidigt finns det fantastiska fristående förskolor som på olika sätt använder sig av bussar där man åker ut och ser en större omgivning där barnen ändå är i en trygg miljö. De förskolecheferna och förskoleägarna har ändå lyft fram att med det vinstbegränsningsförslag som regeringen har lagt fram kommer man inte att kunna fortsätta bedriva den verksamhet som är en del i den pedagogiska utvecklingen.
Jag har svårt att förstå när man talar om våra gemensamma resurser att det enbart handlar om lärandet i förskolan och inte någon av de andra delarna. Det är den saken som bekymrar mig väldigt mycket. Det handlar om att man stannar av i den pedagogiska utvecklingen, inte minst när det gäller våra förskolor. Jag vill också gärna höra någonting om Montessori- och Waldorfförskollärarna innan repliktiden är slut.
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för anförandet och historielektionen, om jag får kalla det så, om Tyskland i mitten av 1800-talet! Jag har ett par frågor som jag skulle vilja ställa. Jag skulle först vilja ställa samma fråga som jag ställde till Roza Güclü Hedin från Socialdemokraterna. Tror Elisabet Knutsson på de fristående förskolorna? Man säger att åtta av tio fristående skolor kan komma att behöva läggas ned på grund av det vinstbegränsningsförslag som nu föreligger.
Hur ser Elisabet Knutsson på den farhåga som finns? Det finns många fristående förskolor som är väldigt viktiga för de barn som går där. Detta är egentligen min första fråga. Min andra fråga handlar om det som Elisabet Knutsson valde att ta upp i den allra sista delen i sitt anförande. Det handlar om vikten av en övergång när man lämnar förskoleklassen. Vi har haft en tidigare diskussion, som vi är väl medvetna om, om en tioårig grundskola.
Nu blir det först en överlämning. Sedan blir det ytterligare en om ett år. Ser inte Elisabet Knutsson att det för barnens lärande och utveckling vore mer positivt att ha en mer sammanhållen skola än vad det nu blir med, liksom, ett mellanår mellan förskolan och grundskolan? Elisabet Knutsson nämnde ju också vikten av förskola innan man börjar grundskolan.
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för svaren! Det sägs att man vet hur mycket pengar man får. Det beror ju på hur många elever som väljer att börja. Man kan lyssna på friskolor eller mindre skolor över huvud taget. Vi vet att den elevpeng vi har gör det väldigt sårbart på olika sätt. Skulle man av någon anledning mista två elever som flyttar från skolan blir det oerhört sårbart för den kvarvarande verksamheten. Det är klart att man inte på det sättet är garanterad pengar.
Man är det för varje elev, men det är inget som garanterar att man ska ha ett visst antal elever. Jag skulle vilja fråga Elisabet Knutsson om något just när det gäller de fristående skolorna och om hur man lyfter frågan om antalet obehöriga lärare och så vidare. Elisabet Knutsson valde själv att nämna Montessoriskolorna och Waldorfskolorna som exempel. Man har från deras sida framfört möjligheten att som utbildad Montessorilärare faktiskt räknas som behörig lärare. Hur ser Elisabet Knutsson på de delarna, som är viktiga på olika sätt?
Sedan skulle jag vilja tillägga något - jag kommer nu tillbaka till de små friskolorna. Det är inte alls bara de stora koncernerna som är aktiebolag, utan det finns också ganska många små bolag som bedriver skolverksamhet och som verkligen brinner för möjligheten att driva en bra förskola eller en bra grundskola.
Det är också de som säger att de ser svårigheter med detta förslag och som upplever att det ibland kommer att bli nästan omöjligt att vara kvar. Man säger att förslaget om vinstförbud är oseriöst. Det ställs krav på en stabil ekonomi, men samtidigt finns det inte möjligheter att bygga upp en stabil ekonomi. Hur ser Elisabet Knutsson på det?
Jag vill också gärna ha svar på frågan om utbildade lärare när det gäller de alternativa pedagogiska inriktningarna.
Ulrika Heie (C):
Jag vill börja med att tacka Håkan Bergman för svaret. Det är en mycket viktig fråga och, precis som Håkan Bergman sa, en fråga där det råder bred politisk enighet. Flera företrädare i våra utskott och i våra partier har jobbat hårt med frågan under många år. Det känns bra att utredningen kommer att komma med någon form av betänkande i slutet av augusti. Håkan Bergman frågade också allianspartierna på vilket sätt vi kommer att stärka vuxenutbildning framöver, inte minst yrkesvux och yrkeshögskola.
För Centerpartiets del är svaret att det är oerhört viktigt att det finns kompetensförsörjning och att individer ges möjlighet att utvecklas på olika sätt. Då går jag vidare till min egen fråga i detta replikskifte. Håkan Bergman nämner behovet av regionalt yrkesvux, just för att kunna möta arbetslivets och arbetsmarknadens behov i många olika delar av Sverige och att det kan se ut på olika sätt.
När det gäller yrkeshögskolan lyfter Centerpartiet upp ett behov av regional översyn. Det är en fråga som vi har diskuterat i olika forum där vi har träffats tidigare, även utanför denna kammare. Majoriteten i utskottet säger i inledningen bara att man föreslår avslag på motionerna.
Men i utskottets ställningstagande återkommer man inte på något sätt till den problematik som finns på olika ställen i Sverige. Också socialdemokratiska företrädare har lyft upp det i motioner, inte minst småföretagens behov av bra kompetensförsörjning och studerande på yrkeshögskolenivå i olika delar av Sverige.
Men det gäller också de fantastiska möjligheter som finns runt om i vårt land, men som kanske inte får tillräckligt stöd i den översyn där storstadsregionerna dominerar. Hur ser Håkan Bergman på det?
Ulrika Heie (C):
Då får jag med spänning vänta på svaret i nästa replik från Håkan Bergman. Om det nu är en så levande diskussion inom Socialdemokraterna förvånar det mig att majoriteten inte med en bokstav nämner och problematiserar i utskottets ställningstagande. Det förvånar mig också att man inte väljer att lyfta den delen och att man inte belyser och visar att man ser den diskussion och det behov som finns runt om i landet.
Det är klart att vi från allianspartierna, och inte minst från Centerpartiets sida, vill bygga upp en struktur när det gäller kompetensförsörjning i hela landet. Håkan Bergman utger sig åtminstone för att vara orolig över vad som ska finnas kvar när det blir en ny regering efter valet. Det finns all anledning att vårda reformer som är bra, oavsett om de kommer från politiska motståndare.
Jag ser ingen anledning att rycka undan fötterna för det som gynnar kompetensförsörjningen och som är bra för att stärka kompetensen i olika delar av Sverige. Jag återkommer till min fråga om yrkeshögskolan. Varför inte med en bokstav beskriva att man ser problamtiken och har någon form av tanke framöver hur man ska möta det behovet?
Det finns ibland väldigt smala nischade utbildningar som kan finnas precis var som helst i Sverige och som då får en nationell spridning. Men sedan finns det också andra delar där det finns en regional logik där det skulle behövas en annan form av möjligheter för kompetensutveckling och vidareutbildning. För att möta det behovet krävs det alltså yrkeshögskolenivå på utbildningarna.
Där skulle jag oerhört gärna vilja att Håkan Bergman under sina två minuter uppehöll sig vid min fråga. Jag ska passa på att fråga en sak till. På vilket sätt har man satsat på vägledning för att göra det möjligt för studerande inom vuxenutbildningen att förstå alla de 51 olika paketen? Det kan säkert vara lovvärt att det finns många olika saker, men vilka vägledningsinsatser har ni gjort för att möta detta?
Ulrika Heie (C):
Jag vill börja med att hälsa Matilda Ernkrans välkommen till den utbildningspolitiska debatten. Det är ju hennes första debatt som utskottets ordförande. Det är viktigt att både synliggöra och tydliggöra skillnader. Jag vill dock hänvisa till det som Matilda Ernkrans själv sa i replikskiftet med Erik Bengtzboe om vikten av att ha en hyfsad debatt.
Jag blev synnerligen förvånad över den beskrivning som Matilda Ernkrans inledde sitt anförande med. Hon hänvisade till ett antal tidningsrubriker som garant för hur den tidigare alliansregeringen hade ett skolutvecklingsfokus. Det handlade om på vilket sätt man gjorde satsningar under alliansregeringen.
Jag vill därför ge en historiebeskrivning av de stora satsningar som gjordes på lärares kompetens. Vi har från både socialdemokrater och miljöpartister här i riksdagen hört att alliansregeringen drev en helt felaktig politik. När de sedan själva kom i regeringsställning har de valt att bygga vidare på inte minst de satsningar som alliansregeringen gjorde på till exempel lärarlöner.
Vi hade karriärlöner kopplade till förstelärare och lektorer, medan Socialdemokraterna och Miljöpartiet valde ett annat koncept med ett lärarlönelyft. Likväl gjordes satsningar på de delar som handlar om lärares möjligheter att både stanna i yrket och utvecklas på olika sätt. Jag blir bedrövad över beskrivningen att vi i Alliansen skulle säga blankt nej till likvärdighet. Det gör vi inte alls.
Vi hade förväntat oss ett större samlat grepp om detta. Men den största satsning på likvärdighet som man kan göra är att satsa på lärares kompetens. Jag skulle säga att det finns en stor samsyn om det. Varför orkar regeringen inte lägga fram ett samlat förslag utifrån Skolkommissionens utredning, om man nu tycker att det är ett så fantastiskt dokument?
Ulrika Heie (C):
Om man som utskottets ordförande Matilda Ernkrans vill utmåla det som att det var totalt kaos i den svenska skolan under alliansregeringen skulle jag vilja säga att det är ett oerhört aggressivt sätt att beskriva den verklighet som finns på många skolor. Ja, det fanns skolor där det var kaos. Ja, Skolinspektionen fick ett tydligare uppdrag. När det gäller trygghet och studiero har vi också tagit gemensamma initiativ.
Men jag är väldigt besviken över utskottsordförandens sätt att beskriva de delarna. Det finns utmaningar i dag, och det fanns utmaningar då. När alliansregeringen tillträdde fanns det 143 gemensamma punkter som man faktiskt också var med och drev igenom. Det var viktiga delar. De grundade sig på lärares kompetens, på forskning och så vidare. Det är alldeles uppenbart att många av de förslagen var väldigt bra, eftersom de heller inte har rivits upp av nuvarande regering. Lärare lämnade skolan.
Ja, det gör man ju av flera olika anledningar. Men en anledning till att lärarantalet har ökat är att vi har fler elever i den svenska skolan. En viss form av ärlighet måste finnas i debatten om vad som ligger bakom siffror som går åt olika håll. Lärartätheten har ju inte direkt påverkats, utan det är fler lärare i den svenska skolan.
Men det är inte det utskottsordföranden vill ge sken av. Varför säger då regeringen nej till de satsningar som Alliansen har föreslagit på skolor i utanförskapsområden, till exempel när det gäller karriärlärartjänster? Vi har lyft fram vikten av god kompetens hos rektorer och lärare på de mest utsatta skolorna. Vi har ju en gemensam bild. Låt oss också beskriva de gemensamma lösningar som finns!
Jag förstår att Socialdemokraterna känner en viss frustration och kanske en viss besvikelse över hur den här debatten utvecklade sig, men att beskriva det som att det var kaos tidigare tycker jag är djupt ohederligt.
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för anförandet! Jag har ett par frågor som jag skulle vilja ställa med anledning av det. Som jag förstod det, och om jag hörde rätt, sa Elisabet Knutsson att ett av de viktigaste vallöftena var att tillsätta en skolkommission. Jag tänker att det rimmar ganska dåligt med de hundra dagarna.
Jag menar inte att raljera när jag säger att Fridolin lovade att vända utvecklingen på hundra dagar, utan jag skulle vilja höra vilka reformer Elisabet Knutsson nu efter fyra år tycker har varit de viktigaste och vad man skulle behöva göra. Jag beklagar att den nuvarande regeringen inte har kommit fram med någonting kopplat till skolvalet. I ett tidigare replikskifte var Elisabet Knutsson tydlig med att man behöver flera olika skolor för att kunna välja.
Ibland har det framställts som att om det bara finns en skola att välja är det inte så mycket att välja. Men när det gäller de kommuner som har provat aktivt skolval - både storstadskommuner och landsbygdskommuner - är min erfarenhet från den skaraborgska landsbygden att det till och med finns skolor på landsbygden som attraherar stadens elever. Det gör att man också kan ta skolbussen ut till skolan på landet.
Det förvånar mig att detta område inte lyfts fram mer eftersom statsrådet tillhör Miljöpartiet, och jag skulle säga att det finns en stor majoritet för att valfrihet i den svenska skolan är en viktig del. Varför blir det då inte en prioriterad fråga? Man väljer i stället social sammansättning. Både Elisabet Knutsson och jag har lång erfarenhet av den svenska skolan. Vi vet om hur det går till när man sätter samman klasser på olika sätt.
Man känner många gånger eleverna, och man gör sammansättningar som man tror ska funka. Det handlar inte alltid bara om att öka jämställdheten utan om att öka elevernas lärande så mycket som möjligt. För nog måste det vara den största utmaningen - att alla elever får chansen att nå så långt som möjligt?
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för svaret! Låt mig kommentera ett par saker. Elisabet Knutsson talar om att man blandar hela staden - förhoppningsvis också landsbygden - i Nyköping i en enda skola. Det känns inte som ett ideal för mig. Möjligheten att välja handlar ju också om annat.
IFAU har gjort undersökningar där man ser att det på lång sikt inte gynnar kunskapsutvecklingen när kommunen enbart har en enda skola som alla ska gå i. Det är bättre när det finns en valmöjlighet och flera olika skolor. Det är inte alltid så att den stora skolan är den som passar alla elever och får dem att trivas på olika sätt. Det är bättre att det finns en valmöjlighet; det ser jag som centerpartist som en oerhört viktig del.
Jag tycker mig tyvärr höra en osäkerhet kopplad till den politiska kompassen, där Elisabet Knutsson menar att det inte går att hitta ett förslag som är det bästa förslaget och att det därför inte kommer något förslag alls. Denna logik tenderar att leda till att det bästa blir det godas fiende. Samling för skolan Vi ser nu att aktivt skolval verkligen är positivt i så många kommuner.
Ändå vågar ni inte gå vidare utan säger bara: Vi har samtalat med partierna i Alliansen. Det hade varit bra om det från regeringssidans partier och givetvis även från regeringsföreträdarna hade funnits en ambition till mer än samtal. Det hade varit bra om ni hade presenterat konkreta förslag så att vi haft någonting att ta ställning till. Då hade det funnits en större chans att nå en större samsyn.
Vi kunde ha fört en diskussion som leder någon vart i stället för detta samtalande, som i och för sig är trevligt men som inte kanske leder till något tydligt. Varför orkar inte regeringen lägga fram ett förslag som ytterligare skulle främja kvaliteten? I stället lägger ni fram ett förslag som faktiskt inte innebär någon skillnad i verkligheten.
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för möjligheten att ytterligare förtydliga mig om jag av någon anledning var något oklar! Det exempel jag försökte ge från Borås handlade om att lärare arbetar språkutvecklande. Och visst har det med språket, och många gånger det svenska språket, att göra. Men det innebär inte att alla blir svensklärare. Tack för den möjligheten att vara tydlig!
Men möjligheten finns att alla lärare är med och bidrar till de 50 000 ord som man behöver i sitt ordförråd och så vidare. Det är också viktigt att vi funderar på möjligheten för de elever som har språksvårigheter av olika slag. Det ska ges bästa möjliga stöd även till den som kanske aldrig når den nivå som Elisabet Knutsson lyfter upp som så oerhört central. Detta är viktiga delar.
Jag anser inte att vi sänkte kraven i Gy 2011 när vi sa att det inte räcker med tre godkända ämnen för att vara godkänd för gymnasieskolan utan att det krävs betydligt fler. När man har behörighet i betydligt fler ämnen till gymnasieskolan har man förmodligen också därmed till exempel ett bredare ordförråd. Man har ju då tillägnat sig kunskaper i betydligt fler ämnen på det sättet.
Man kan diskutera kvalitet på många olika sätt. Jag vill än en gång betona vikten av valfrihet också när det gäller de estetiska uttrycken. Man kan inte välja alla de estetiska delarna utan bara någon av dem, vilket lyfts fram i propositionen. Man kan politiskt säga att det ska vara meritpoäng för att det ska vara fint nog.
Men om elever har en riktigt god studie- och yrkesvägledning och en bra karriärplan förstår de också själva vilken nytta de har av estetiska uttryck, och då väljer de ett sådant ämne. Så låt oss satsa på studie- och yrkesvägledning på riktigt!
Ulrika Heie (C):
Det var en spännande öppning som Elisabet Knutsson gav om att man skulle kunna ha en ännu större valfrihet i gymnasieskolan. Det kanske kan bli så i en förlängning. Redan i dag kan man göra många olika val, läsa olika program på distans och välja att lägga upp sin utbildning på olika sätt. Om man är om sig och kring sig finns det stora möjligheter till olika former av valfrihet redan i dag när det gäller gymnasieskolan om man använder sig av dem.
Jag menar dock att när man höjer kvaliteten och kraven handlar det delvis om det grundskolan ska klara, nämligen hela denna del och alla dessa ämnen som vi till stor del och på många olika sätt ända sedan alliansregeringen tillträdde 2006 verkligen har lyft behovet av. Det gäller att öka kvaliteten på bred front när det handlar om grundskolan. Men det handlade också om att yrkesskolan behövde en förstärkt kvalitet.
Det var denna helhet som alliansregeringen såg, och man lyfte också upp att yrkesprogrammen behöver leda till en större närhet till arbetsmarknaden. Det var också då lärlingsutbildning kom in som en viktig del. Tidigare hette det yrkesförberedande program, och i dag heter det yrkesprogram. Det finns en viktig distinktion däremellan. Man satsar ytterligare i gymnasieskolan för att stärka kvaliteten gentemot arbetsmarknaden.
Det är viktigt att fortsätta att föra hela diskussionen. På vilket sätt gör vi det lättare att ställa om? På vilket sätt ökar vi rörligheten på arbetsmarknaden så att vi på många olika sätt ger unga, men också något äldre, möjligheter att göra nya val och på olika sätt hitta nya framtidsvägar? Ibland verkar det som att stegen alltid slutar vid universitetet, men det finns många andra vägar man kan gå för att bygga på sin kompetens.
Det hoppas jag att vi får tillfälle att debattera mer framöver.
Ulrika Heie (C):
Det är glädjande att jag förmådde väcka sverigedemokraten Stefan Jakobsson ur hans dvala här i kammaren; det är ju ändå viktiga frågor som vi diskuterar. Om jag ska vara ärlig ser jag inte riktigt skillnaden mellan "bring out the best in every child" och att man från lärarens sida stöttar varje elev att nå elevens fulla potential. Detta är nämligen vad jag läser in i den svenska skollagen.
Det var detta som vi arbetade fram och som Jan Björklund bjöd in till väldigt tidigt när alliansregeringen tillträdde 2006, för att vara väldigt tydlig med skollagens betydelse samt betydelsen av att vi följer upp den på ett bra sätt och ger alla barn rätt till stöd. Detta har också den nuvarande regeringen lyft in i en proposition som vi talade om här för inte så länge sedan, som handlade om att varje barn ska få det stöd som det behöver och har rätt till. Det är en viktig del.
Jag vänder mig starkt emot beskrivningen att vi skulle ha en flumskola i Sverige. Jag vet att det finns dålig kvalitet i ett antal skolor, men att kalla den svenska skolan för flum gör mig bedrövad. Jag vet att det finns oerhört många skickliga rektorer och lärare, motiverade elever och så vidare som på många olika sätt presterar fantastiskt i den svenska skolan i dag, så stå inte och säg att det är någon flumskola vi har!
Låt oss se till att den skola som inte håller tillräckligt hög kvalitet får chansen att vända den utvecklingen. Där har allianspartierna tillsammans drivit på för möjligheten till olika former av karriärtjänster och för att se till att de bästa lärarna får de tuffaste utmaningarna på många olika sätt.
Det är otroligt viktigt att vi gör detta, men att i det sammanhanget racka ned på en verksamhet som är så diversifierad som den svenska skolan tyvärr är tycker jag inte hjälper skolan som helhet att utvecklas framåt. Benämn de problem som finns i stället för att dra allt över en kam som en flumskola, och se till att vi börjar bygga kvalitet!