Sven-Erik Österberg (S):
Den differentiering som arbetsmarknadsministern hänvisar till är väl den lilla som blev av gentemot Sacoförbunden. Det var inte regeringens differentiering. Man pratade om differentiering men hittade ingen väg för hur man skulle lösa det rent tekniskt. Differentieringen kom snarare sedan genom sänkningen, därför att det slogs fast - som Lagrådet pekade på - att man inte kan ta ut mer avgift än vad medlemskollektivet tar ut i ersättningsnivå. Det var det som var grunden till differentieringen.
Den är ju ganska liten i sig och berör ett helt, brett Sacokollektiv gentemot de andra stora, breda kollektiven inom TCO och LO. Därför är det inte så konstigt att vi inte har sett någonting i den pågående lönerörelsen som visar att detta skulle få något slags utfall i form av sämre löner för de grupper som skulle löpa högre risk för detta.
Det vore bra om arbetsmarknadsministern stod upp för det han egentligen vill göra. Det som irriterar mig mest är att det är något slags läpparnas bekännelse över försäkringsmässigheten. Jag tror inte för ett ögonblick att det inte är noga diskuterat i regeringen och inte minst hos arbetsmarknadsministern och hans närmaste vad detta får för effekter och hur det ska vara.
Det ligger i linje med det Svenskt Näringsliv pekar på. De är uppretade på Littorin, men han kanske försöker hämta hem några poäng där också och möta dem på något sätt. De vill ju ha differentierade löner. Det är precis detta de pekade på! Betalar man mer för sin egen arbetslöshet kommer man att vara hovsammare med lönekraven för att man vet att detta slår in.
En försäkringsmässighet som det pratas om här och som har nämnts i vårbudgeten ser jag är av en helt annan dignitet än denna lilla differentiering som nu blev till genom att Lagrådet grep in. Jag tycker att det är en liten pinne som arbetsmarknadsministern försöker gömma sig bakom, men skuggan döljer inte det där. Det är inte det som är svar på frågan, utan hela försäkringsmässigheten står kvar. Jag vill återigen peka på det försäkringssystem som har funnits. Titta bara på vad som har hänt med a-kassan!
Om man är deltidsarbetande, eller om man så bara jobbar en timme, får man full avgift. Det är ett dåligt incitament att gå ut i arbete, och många är oerhört förtvivlade över detta. Det gamla systemet, där a-kasseavgiften låg ihop med den fackliga avgiften och hade procentavdrag, hade en rättvis spegling av att man faktiskt betalade fackavgift och a-kasseavgift efter bärighet och efter vad man hade gjort. Det var alltså ett rättvist system som fungerade som ett rättvist skattesystem.
Det var en solidarisk tanke bakom detta. Med försäkringsmässigheten blir det precis tvärtom. De som tjänar mest, har stadigast förankring på arbetsmarknaden, bäst utbildning, bäst tillgång till vidareutbildning och bäst möjlighet till karriärvägar kommer att få den lägsta avgiften.
De som är mest utsatta på arbetsmarknaden med lägst lön, störst risk för arbetslöshet, minst utveckling i arbetet och oftast ganska begränsade karriärvägar ska vara med och betala för risken att branschen inte fungerar på ett sätt så att man kan få vettiga anställningsvillkor.
Det är inte branschernas fel att det fungerar så, men jag tycker att det borde finnas ett solidariskt ansvar i samhället att se till att de här nödvändiga branscherna - till exempel hotell- och restaurangbranschen - fungerar. De är helt nödvändiga branscher för att samhället ska fungera. Är det inte rimligt att de som har det lite bättre också är med och solidariskt finansierar detta? Det är rimligare än att tala om försäkringsmässighet.
Det kan låta väldigt sympatiskt när man först hör talas om det, men följderna är horribla, arbetsmarknadsministern! Säg inte ännu en gång att detta inte påverkar lönebildningen, för det är ju precis det som är meningen. Erkänn det, så kan vi ha en rak och öppen debatt i stället för att stå här i talarstolarna och hymla om vad följderna blir. Det skulle jag uppskatta.