Anders Borg (M):
Låt oss ta Patrik Björck och Sven-Erik Österberg på allvar och börja med verkligheten. Den öppna arbetslösheten har sedan i oktober förra året, när regeringen tillträdde, minskat med 35 000 personer. Amsåtgärderna har minskat med 65 000 personer. Latent arbetssökande, de som är arbetslösa men som inte har sökt jobb, har minskat med 25 000. Undersysselsatta, som har jobb men som vill arbeta mer, har minskat med nästan 15 000.
Antalet personer som är i sjukskrivningar har minskat med 30 000 och antalet personer med sjuk- och aktivitetsersättning har minskat med 3 000. Det är den statistik som vi fick häromdagen från Försäkringskassan respektive SCB. Det är alltså en minskning med 170 000. Räknar man om det i helårsekvivalenser, som vi gör på Finansdepartementet, kan man konstatera att det är den största enskilda nedgången sedan vi över huvud taget började göra den typen av mätningar.
Då kunde man möjligtvis tänka sig att Sven-Erik Österberg och Patrik Björck skulle konstatera att här har regeringen varit framgångsrik, att Socialdemokraternas politik har varit missriktad och att Socialdemokraternas analys av vår politik inte har överensstämt med experternas och med verkligheten. Då kanske man kan dra slutsatsen av det att här finns det något nytt att lära, något att ompröva och något att utveckla. Låt oss titta på siffrorna.
KI räknar med att sysselsättningen för 2007, 2008 och 2009 ökar med 190 000 personer. Det är en unik uppgång. Den kan möjligtvis jämföras med de mycket starka överhettningsår vi hade i slutet av 1990-talet. EU-kommissionen räknar med nästan 150 000 i sysselsättningsökning under samma period. Därmed står vi inför den starkaste arbetsmarknaden av alla i de utvecklade industriländerna.
Kan vi inte glädjas åt detta? Kan vi inte konstatera att nu börjar vi ta ett första steg på vägen tillbaka mot full sysselsättning. Vi vet ju att full sysselsättning inte bara är en fråga om ekonomisk stabilitet, bnp-siffror och räntor. Det är en fråga om människor vardag och rättvisa. Det är när vi inte har människor i arbete, när vi har utanförskap och när vi misslyckas med sysselsättningspolitiken som de riktiga klyftorna växer i samhället.
Det är då människor inte får känna stoltheten av att ha ett eget arbete. Att återupprätta full sysselsättning måste vara drivkraften för politiken. Vi vet att Socialdemokraterna avvek från den väg man länge hade slagit in på. Erfarenheterna från den förra mandatperioden och de senaste åren är att ungdomsarbetslösheten ökat, sysselsättningen utvecklades sämre än i många andra länder och vi hade svårigheter att få fart på jobbtillväxten trots att konjunkturen var stark.
Socialdemokraternas politiska förslag med stora skattehöjningar för låg- och medelinkomsttagare och kraftigt höjda arbetsgivaravgifter för väldigt många företag betyder färre jobb. Det betyder att sysselsättningen pressas tillbaka med kanske 40 000, 50 000, 60 000 eller kanske till och med 70 000 personer om man skulle ta den här politiken på allvar. Det är naturligtvis en bakvänd politik. Sven-Erik Österberg säger att efterfrågan är för stark.
Det var ju det som sades. Efterfrågan kan aldrig vara för stark i en ekonomi om utbudet är tillräckligt starkt. Hur får man ett ökat arbetsutbud? Jo, det får man naturligtvis genom att det blir mer lönsamt att arbeta relativt att inte arbeta. Det är därför vi nu ser att den viktigaste jobbåtgärden vi nu vidtar är att sänka skatterna för låg- och medelinkomsttagare, särskilt för dem som har en möjlighet att gå in på arbetsmarknaden med deltidsjobb. Här går skiljelinjen i svensk politik.
Vi står för en politik som i ord och handling bidrar till att återupprätta full sysselsättning. Socialdemokraterna kritiserar, förnekar verkligheten och har inget eget alternativ. Man saknar en politik för full sysselsättning. Här står alternativen mot varandra. Full sysselsättningen eller massarbetslöshet är valen i svensk politik.