Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tackar utrikesministern för svaret på min interpellation. Jag beklagar att vi tyvärr har anledning att fortsätta diskutera den politiska situationen i vad som brukar kallas Europas sista diktatur. Men den negativa utvecklingen på senare tid i Vitryssland gör att diskussionen även fortsättningsvis är nödvändig och viktig.
Vid ett antal tillfällen de senaste åren har vi diskuterat den här frågan efter att jag interpellerat utrikesministern om situationen i Vitryssland. Främst har det då handlat om Sveriges position och agerande i uppluckringen av de sanktioner som funnits från EU gentemot den förtryckande regimen. Dessa är i nuläget i det närmaste avskaffade, med undantag av några gamla sanktioner som gäller ungefär sedan millennieskiftet.
Grunden till detta förefaller vara att det finns vissa inom EU som har fått intrycket att det genom åren gjorts framsteg gällande demokrati och mänskliga rättigheter i Vitryssland. Dessvärre har jag svårt att hitta någon saklig grund för de slutsatserna.
De sanktioner som fanns byggde på att landet hade politiska fångar, saknade fria medier och hade en vallag som lade grunden till det omfattande valfusk som sker och har skett i landet vid varje val sedan president Lukasjenko tillträdde. Vallagen har sedan dess inte förändrats eller förbättrats. Medierna har inte blivit fria. Gällande politiska fångar var det några som tillfälligt släpptes; sedan greps de igen.
Det sker nya gripanden vid politiska manifestationer. Det skedde för knappt tre veckor sedan. Därefter har arresteringarna fortsatt. Bland de gripna återfinner vi välbekanta ansikten, såsom Anatol Ljabedzka, Vital Rymasjeuski och Mikalaj Statkevitj, som är partiledare från oppositionella partier, och en rad andra. Vi finner också den tidigare ungdomsledaren och mångåriga politiska fången Zmitser Dasjkevitj.
Många har frigivits efter kort tid i fängelse, men vissa sitter även fortsättningsvis kvar i fängelse, däribland Zmitser Dasjkevitj. I helgen stormade också myndigheterna människorättsorganisationen Vjasnas kontor, och de medlemmar som fanns på plats greps med våldsamma metoder. Vitryssland har ett parlament bestående av ledamöter som har fått sina positioner genom val som inte av några seriösa bedömare eller valövervakningsorganisationer har ansetts leva upp till standarderna för fria och demokratiska val.
Detsamma gäller givetvis landets diktator, som suttit på posten sedan 1994. Det var med anledning av vad jag nu redogjort för som jag ställde mina frågor i interpellationen till utrikesministern: Hur avser utrikesministern och regeringen att agera med anledning av vad som skett i Vitryssland och det som tagits upp i interpellationen, givet den senaste negativa utvecklingen i Vitryssland, och hur ser man på ytterligare och mer kraftfulla sanktioner mot regimen?
I interpellationssvaret är det många fina ord. Jag tror egentligen inte att det skiljer så mycket i uppfattning mellan mig och utrikesministern. Men det är väldigt mycket i stil med: "Regeringen följer noga utvecklingen i Vitryssland och ser fortsatt med oro på situationen vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter.
- - - EU har konstaterat i ett uttalande, som Sverige givetvis stöder, att den senaste tidens händelser strider mot den politik för demokratisering som Vitryssland har åtagit sig att föra." Ingenting av det där är fel, men jag saknar det svenska engagemanget, leverans, konkret action - det svenska ledarskapet i frågan.
Jag betvivlar inte utrikesministerns intentioner och de fina orden, men jag konstaterar att det verkar vara långt från ord till konkret handling och resultat. Det förefaller helt enkelt vara mycket snack men ganska lite verkstad. Jag skulle vilja veta: Vad gör Sverige? Hur ser ministern till att det är Sverige som är pådrivande i dessa frågor på det sätt som vi var tidigare? Hur agerar vi inom EU? Vad är uppdraget till Sveriges ambassad att göra på plats?