Patrik Björck (S):
Det här är en fråga som har diskuterats en hel del, och som kommer att diskuteras en hel del framöver också. Det är en fråga som har diskuterats i den här kammaren och som har diskuterats på många ställen i landet; bland fackföreningar och ute på arbetsplatser. Det är en fråga som diskuterades i Köpenhamn i går av en samling parlamentariker på initiativ av Nordiska rådet.
Där hade jag möjlighet att få delta, och det var intressant kan jag säga. Jag drog lite grann om bakgrunden till vad som har skett och hur den svenska reaktionen ser ut och varför. Jag berättade om folkomröstningen och de garantier som fanns för att kollektivavtal och svensk arbetsrätt skulle stå orörda av EG-rätten och hur svenska folket på de premisserna röstade för medlemskap i EU.
Jag berättade om att den här domen egentligen kom som en överraskning. Först kom generaladvokatens yttrande och detta med garantierna som vi har haft tidigare. Sedan kommer domen och slår undan benen för den svenska modellen. Då fick jag stor förståelse bland kamraterna från nordiska parlament och baltiska parlament.
Det här var nämligen en träff med både den nordiska gruppen och den baltiska gruppen. Det fanns representanter från Norge, Danmark, Estland, Litauen, Lettland och så vidare på den här konferensen. Det var egentligen ingen över huvud taget som gjorde annat än att fråga och som ville få förtydligat och lära sig förstå.
Man höll med, och man insåg faran och problemet när man fick det här förklarat för sig. Det fanns faktiskt ingen i den här kretsen med ett undantag - ett litet men för den här debatten mycket väsentligt undantag - som opponerade sig mot den här verklighetsbeskrivningen och som inte ville se de domar som har fallit, Lavaldomen i första hand men även de andra, som ett hot mot den svenska arbetsmarknadsmodellen.
Det var den svenska moderata representanten i gruppen som på något sätt blev motståndaren i den här debatten, vilket för mig var lite annorlunda. Norrmän, danskar, ester, letter och litauer av skilda politiska kulörer kunde se och förstå problemet.
De kunde dela den oro som finns djupt i den svenska arbetarrörelsen och det svenska samhället. Men svenska moderater försöker i det här sammanhanget bagatellisera. De försöker säga att Lavaldomen visst inte är något problem.
De hamnar så att säga på andra sidan, vilket är mycket märkligt eftersom man ibland får intrycket i den svenska debatten att den svenska regeringen står bakom den svenska arbetsmarknadsmodellen.
Givet den interiören från den här diskussionen kanske det inte är så konstigt om det kommer signaler, som Sven-Erik Österberg säger, om att arbetsmarknadsministern, när han har lämnat Sveriges gränser och befinner sig nere i Bryssel, inte agerar, är tyst.
Det är väl kanske så att det är det som är den svenska regeringens linje, att det här var en bra dom, att man inte alls står upp för den svenska modellen och att man faktiskt kan lära sig att leva med den situation som har uppstått. Det är de intrycken som kommer.
Det verkar som om den svenska regeringen, oavsett om den är företrädd av ministrar eller av representanter från den borgerliga riksdagsgruppen, på något sätt har ett ansikte innanför Sveriges gränser och ett annat ute i Europa.