KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Det är en mycket svår fråga som Gunnar Andrén ställer till mig om hur detta kommer att sluta. Det vet ingen i dag. Vad vi vet och vad vi ser är att Ryssland väldigt mycket vill skydda sin egen skogsindustri och därmed också höjer sina tullar.
Den höjning som vi har sett från den 1 april till 15 euro är en höjning som de svenska och finska skogsindustrierna kan tänkas att fortsatt leva med. Men om det höjs till 50 euro från den 1 januari 2009 blir situationen ohållbar.
Då blir det ett mycket allvarligt läge, precis som Gunnar Andrén säger, inte minst för den svenska regeringen eftersom vår största prioritering handlar om att driva arbetslinjen och att skapa möjligheter till fler arbeten. Detta är något som kommer att gå tvärtemot det.
Visserligen finns det diskussioner om att köpa virke på annat håll än från Ryssland, men det skulle fördyra mycket för både svensk och finsk skogsindustri. Jag ser fortfarande positivt på fortsatta goda förhandlingar med Ryssland.
Senast jag talade med Peter Mandelson väcktes ändå små förhoppningar om att Ryssland återigen har satt sig vid förhandlingsbordet och börjat diskutera detta. Man inser även där att situationen är ohållbar; den kommer inte att kunna fortsätta på detta sätt. Men jag tror också att det ganska mycket handlar om hur det ser ut inrikespolitiskt i Ryssland.
Den minister som är min motsvarighet ser vårt problem, det är jag övertygad om, och pläderar för fortsatta förhandlingar för att kunna ha olika förhandlingsmandat för att sänka tullarna. Men jag tror att den hårdare linjen befinner sig ett steg högre upp, så att säga, och där värnar man helt enkelt Rysslands inrikespolitik i stort.
Vi ser också rent generellt en utveckling som går i helt fel riktning vad gäller Ryssland i dag. Vi ser inte en tydligare utveckling mot demokrati. Vi ser inte en tydligare utveckling mot mer transparens och mindre korruption. Vi ser något som är precis tvärtom.
I mer generella termer, inte bara för skogsindustrin utan för svenska företagare som över huvud taget är aktiva i Ryssland, är även det en allvarlig situation. Jag försöker fortfarande att tänka positivt.
Jag samarbetar med min finländska kollega, och jag stöttar och pushar kommissionen i frågan för att också fortsatt ha ett starkt förhandlingsmandat.
Ewa Björling (M):
Det har inte diskuterats förhandlingar angående andra strategiska varor inom WTO. Jag ska i stället berätta om ytterligare en komplikation som har uppstått den senaste tiden.
Det handlar inte om kommissionens agerande för svensk och finsk räkning gentemot Ryssland i förhandlingar utan det handlar om ökad protektionism inom EU.
Flera länder har nu uttalat sig till kommissionen om varför de fokuserar så starkt på den här frågan för två länder, det vill säga Sverige och Finland, och varför de inte ser att det finns flera andra frågor där Ryssland också bedriver en felaktig politik.
Det gäller framför allt höjning av tullar på metallskrot, som flera andra europeiska länder är beroende av. Därmed vill man inte ge fullt mandat till kommissionär Peter Mandelson att enbart fokusera på virkestullar. Nu börjar det också röra sig inom EU. Det finns flera andra frågor som man också borde fokusera sig på.
Man kan inte enbart tycka att det är virkestullsfrågan som är viktig att lösa inför en vidare WTO-förhandling. Det finns mycket annat som ska ligga i paketet. Förutom att vi ska oroa oss för Ryssland ska vi också oroa oss för andra EU-länders agerande. De kommer dessutom in i ett sent skede då denna fråga över huvud taget inte har nämnts tidigare, trots att detta har pågått under lång tid.
Det vet både Gunnar Andrén och jag. Det är oroväckande - precis som Gunnar Andrén säger - att man skärper regler för utländskt ägande i Ryssland. Jag tog upp i mitt tidigare inlägg hur vi ser att Ryssland går i helt fel riktning i dag.
Där måste Sverige vara mer aktivt för att Ryssland ska gå i rätt riktning, att Ryssland utvecklas till en modern, framgångsrik och demokratisk stat i framtiden. Det ligger i allas vårt intresse, inte minst säkerhetspolitiskt. Ryssland är faktiskt en av våra närmaste grannar.
Den rätta vägen att gå här handlar om ökade kontakter och ökad export till Ryssland. Under 2007 ökade vi vår export med 27 procent, vilket också vittnar om det goda rykte Sverige och svenska varor har i Ryssland.
Det är den vägen vi måste vandra för att vara med och påverka Moskva. Vi måste inom EU hålla en enad position gentemot Moskva, baserad på engagemang och samarbete med Ryska federationen där så är möjligt.
När man är riktigt goda partner lyssnar man tydligare på kritik. Man lyssnar också bättre på klara och tydliga budskap, inte minst när det gäller att respektera mänskliga rättigheter, om Ryssland agerar på ett oacceptabelt sätt, till exempel gentemot grannländer.
Ewa Björling (M):
Tack, Gunnar Andrén, för en bra diskussion! Jag vill avsluta med att säga att Sverige ser fram emot förhandlingarna om ett nytt rättsligt ramverk mellan EU och Ryssland. Det ramverket ska då basera sig på gemensamma värden såsom demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, öppen marknadsekonomi och rättsstatens principer.
När Ryssland väl också har blivit medlem i WTO kan man inleda förhandlingar med Ryssland om upprättande av ett frihandelsområde, någonting som vi naturligtvis ser väldigt positivt på. Jag kommer att fortsätta att arbeta aktivt med den här frågan.
Det som jag berättade i mitt tidigare inlägg, om hur en del andra EU-länder nu agerar, är också ett tydligt tecken på att vi liberala medlemsstater inom EU måste agera mycket tydligare tillsammans.
Protektionisterna talar i dag med en enad stark röst, har god kontakt med varandra och vet precis vilka vägar man ska gå för att försöka förhindra ökad frihandel. Vi behöver bli mycket starkare.
Jag kommer att vara väldigt aktiv i den här frågan tillsammans med Storbritannien för att få samman en grupp av EU:s mer liberala medlemsländer, för att vi ska kunna ha en starkare röst i den här frågan och kunna agera mer enat inom EU i frihandelsfrågan.
Ewa Björling (M):
Jag kan börja med att säga att vi, när budgeten för 2006 beslutades, inte befann oss i regeringsställning. Det var därför jag kommenterade detta. Jag tycker vidare att den svenska regeringen satsar rejält på investeringsfrämjande, precis som vi också tidigare har gjort. Det är en väldigt viktig fråga. Jag håller med Carina Adolfsson Elgestam om det.
Men vi ser också när vi gör internationella jämförelser att Sverige står sig väldigt väl jämfört med andra länder. Det finns bland annat en jämförelse med Danmark, Storbritannien, Irland, Frankrike och Nederländerna. Där ser vi att vårt export- och investeringsfrämjande står sig alldeles utmärkt. De här mätningarna indikerar också hög kundnöjdhet och god måluppfyllelse när det gäller aktiviteter som främjar ökade investeringar till Sverige.
Självklart kan man på ett sätt också säga att man skulle kunna ha oändliga resurser till ett större investeringsfrämjande och ett större exportfrämjande för svensk del. Samtidigt tycker andra länder att det här är någonting som i stället kan hanteras av marknaderna själva.
Jag tror snarare att det är en kombination där Isa utgör en väldigt viktig del för att hjälpa till att marknadsföra Sverige och för att hjälpa till att presentera en god Sverigebild, för att attrahera utländska investerare. Men det är en del i hur vi marknadsför Sverige.
En annan väldigt viktig del handlar om hur det ser ut på våra ambassader ute i världen. Var finns Exportrådet representerat? Hur ser det ut när vi representerar ute i världen? Har vi med oss företagsdelegationer? Vilken tydlig Sverigebild är det vi representerar? Det finns i dag väldigt många olika sätt att marknadsföra sig på.
Jag tror också att det är väldigt viktigt att specifikt inrikta sig på vissa områden därför att vi ser en hårdare konkurrens i en alltmer globaliserad värld. Vi vet att Sverige är ett litet land.
Vi vet att vi är väldigt profilerade och också väldigt duktiga på just IT, telekom, bioteknik, miljöteknik och högteknologi, rent generellt. Andra områden som kommer är hälsovård och utbildning. Inom dessa områden ser vi att vi har en god chans ute i världen. Då får vi profilera oss på dessa områden.
Sverige kommer aldrig att ha resurser som gör att vi kan finnas precis överallt, utan vi måste identifiera marknader som är intressanta ur ett svenskt perspektiv. Det handlar om svensk export men också om att vi kan hitta goda partner som sedan vill investera i Sverige. Isa är väldigt duktigt på det här. Isa har också identifierat Indien som ett väldigt viktigt område.
Jag var i Indien förra veckan och ägnade mig bland annat åt exportfrämjande. Men det fanns också en representant för Isa där för att attrahera utländska investeringar till Sverige. Där såg vi också på ett väldigt tydligt sätt hur bra Isa kan jobba när vi är specialiserade och vet i vilken riktning vi vill gå.
Ewa Björling (M):
Först ska jag börja med att kommentera Carina Adolfsson Elgestam och att marknaden ska klara allt detta själv. Det var inte riktigt det jag sade. Det finns andra länder där marknaden helt och hållet ska klara detta själv, det vill säga utan någon Invest in Sweden Agency.
I Sverige tycker vi fortfarande att det är väldigt viktigt att ha ett Isa, men vi tycker fortfarande också att marknaden måste vara den som styr var någonstans vi ska befinna oss. Marknaden avgör bäst vilka områden vi kan satsa inom och också inom vilka länder.
Även om Isa nu har gjort en tydlig profilering på Kina, Indien, USA och Japan, som Carina Adolfsson Elgestam så riktigt påpekade, betyder inte det att Isa inte finns någon annanstans i världen. Isa har representanter som följer med och är rörliga i många andra länder. Det ska vi inte glömma.
Jag tror också att man har gjort en väldigt bra prioritering genom att finnas på marknader längre bort och inte främst på den europeiska marknaden, eftersom Sverige nu är medlem i Europeiska unionen, och vi har täta kontakter inom Europa. Vi ser också ökade investeringar från olika länder till olika länder. Vi ser ökad export.
Det är en av mina vardagsuppgifter att underlätta för export och import inom EU för att underlätta för gemensamma investeringar. Inte minst gäller det större projekt. Ett exempel är större energiprojekt i Östersjön. Det sköter sig ganska bra för att vi själva har väldigt goda kontakter. Företagen känner också att det är lätt att vara inom EU i dag.
Det är längre bort som man behöver en tydligare hjälp. Man ska inte heller glömma det viktiga arbete som Exportrådet bedriver på 62 platser runt om i världen. Exportrådet bidrar inte bara med att få ut svenska företag på export. När man kommer ut på export genererar detta ofta en ökad kännedom om Sverige.
Man ger en positiv bild av Sverige och attraherar därigenom också indirekt ökade utländska investeringar. Man ökar helt enkelt nyfikenheten på Sverige. Till Eva-Lena Jansson ska jag säga väldigt kort att jag håller med om att vi har goda finanser just nu, och vi för en ansvarsfull budget.
Men det var inte så att den borgerliga regeringen kom till makten vid ett dukat bord. Vi kom till UD med ungefär 85 miljoner i underskott som är ett långvarigt underskott som har pågått under många år. Det är en av de saker som vi kommer att bringa reda i nu, därför att vi vill föra en ansvarsfull budget. Det innebär vissa neddragningar inom olika områden som vi har på UD.
Det innebär vissa neddragningar av ambassader och generalkonsulat. Det innebär minskade resurser inom flera av våra områden. Men det handlar för oss om att ta ansvar, att föra en klok budget. Det finns flera olika sätt att bedriva marknadsföring på. Vi ska inte enbart fokusera på Isa utan se helheten, var vi befinner oss ute i världen.
Ewa Björling (M):
Jag tycker att det är positivt med sänkt skatt. Det tror jag att väldigt många människor i Sverige också tycker. Den här regeringens ambition är att det ska löna sig tydligare att arbeta. Vi vill också få fler människor i arbete. Det är vår huvudprioritering. Jag är stolt över vårt arbete och att vi har lyckats med att sänka skatter. Jag hoppas också att det arbetet kommer att fortsätta.
Till Eva-Lena Jansson vill jag säga att regeringen har precis samma ambitioner som jag. Anders Borg ingår i samma regering. Avseende Isa och helheten när det handlar om export och investeringsfrämjande vill jag kort säga att det handlar om samarbete. Där vi tvingas lägga ned en ambassad eller ett generalkonsulat kan i stället Exportrådet öppna.
Vi kommer att kunna ha en fortsatt svensk närvaro. Det är denna kombination som vi också måste se över världen - det finns ambassader på en del ställen, generalkonsulat, exportråd och Invest in Sweden Agency, och det sker dessutom täta besök av ministrar, statssekreterare, svenska företag och olika former av delegationer. Detta är viktigt och avgörande för framtiden.
Jag måste kort också kommentera att även om Socialdemokraterna hade för avsikt att satsa vid en eventuell valvinst återstod trots allt en hel del förhandling med samarbetspartierna. Där är ni inte överens. Avseende 2008 är ni inte heller överens. Visst, det finns ett socialdemokratiskt förslag, men ni har inte gjort det tillsammans med de andra än. Det skulle jag vilja se.
Vi instämmer inte heller i den mörka bild som målats upp av Isa tidigare. Vi ser i stället att Sverige har en hög ambitionsnivå. Samtidigt måste Isa förstå att man i globaliseringens namn kommer att tvingas inse att gamla konkurrensfördelar kan ersättas av nya.
Ewa Björling (M):
Jag kan glädjande nog börja med att konstatera att vi har samsyn i den här frågan. Det är oerhört viktigt, därför att det är en stor och allvarlig fråga där vi behöver ha gemensam front - inte bara Sverige utan också hela EU.
Det vi gör på kort sikt är också att vi nu har gett ett extra bidrag på 70 miljoner kronor till FN:s världslivsmedelsprogram för att kunna lindra den humanitära krisen och det man ser av de stigande matpriserna. Men på lång sikt handlar det ju om någonting helt annat, precis det som Carina Adolfsson Elgestam var inne på.
Då handlar det i väldigt hög grad om Doharundan, och jag anser att det är världens bästa argument för att kunna slutföra Doharundan att vi också då lindrar livsmedelskrisen. Man måste ändå blicka lite bakåt och se vad detta beror på. Egentligen beror det ju på att det sker en utveckling åt rätt håll. Fler människor har råd att äta mer än ett mål mat om dagen.
Det är ju någonting positivt som vi ska bejaka. Men då gäller det också att styra det här i rätt riktning så att det också sker investeringar i jordbruk, att det blir en ökad effektivisering av jordbruket och att vi tar bort jordbrukssubventioner där vi i dag betalar bönder för att inte odla sin mark, vilket är helt fel riktning.
Det finns i dag länder som stänger för export för att man inte ska kunna exportera ris till exempel. I stället behöver man göra precis tvärtom, och då är Dohaavtalet den absolut ultimata lösningen.
Dessutom är det här världens chans för många fattiga länder, delvis genom att livsmedelspriserna har stigit och man alltså får mer för sin gröda, men då gäller det också att kombinera på rätt sätt och att vi ger support till u-länderna för att de ska kunna bli mer effektiva i sitt jordbruk och kunna utveckla det. Vi har också väldigt mycket oanvänd mark i Afrika i dag i många fattiga länder.
Doharundan är den ständiga frågan på dagordningen just nu för en handelsminister liksom frågan hur långt vi har nått och hur det ser ut. Det varierar från dag till dag. Jag försöker inta en positiv attityd.
Senaste nytt är att när det gäller jordbruksförhandlingarna känner man att man har nått ganska långt och att man ska kunna komma fram till ett ministermöte. Det ser tyvärr sämre ut på industrisidan. Där återstår fortfarande väldigt mycket arbete att göra. Det finns andra länder utanför EU som i stället tycker att vi ska inrikta oss mer på tjänstesektorn, som hittills har varit en väldigt bortglömd del av Doharundan.
Jag ser detta med tillförsikt an, och ser också vilka intensiva förhandlingar som pågår. Jag mötte Pascal Lamy, chefen för WTO, senast i går och fick de senaste analyserna av honom. Det såg ut precis så här. Men ändå tycker jag att man kan vara vid väldigt gott mod fortfarande.
Det finns alltså fortfarande goda förhoppningar om att ministermötet ska kunna ske vad gäller industridelen och jordbruksdelen som steg ett.
Ewa Björling (M):
Carina Adolfsson Elgestam talar om vikten av att se till att u-länderna får en egen utveckling och att det sluts avtal som är utvecklingsvänliga.
En viktig del i detta är kopplingen till Aid for Trade, där Sverige driver den frågan väldigt hårt, inte minst vad gäller EPA-avtalen med många afrikanska länder. Det här är asymmetriska avtal - det är viktigt att komma ihåg det - med skydd för vissa känsliga produkter.
Men det allra viktigaste i det här är ändå att vi har en riktig dialog, att vi lyssnar på varandra. Var känner man att problemen finns? Var är hindren? Just därför tog jag tidigare i vår initiativ till att bjuda in alla afrikanska ambassadörer som finns här i Sverige för att lyssna till dem.
Vari finns era problem när det gäller multilaterala avtal rent generellt? Den dialogen fortsätter. Det är oerhört viktigt att vi lyssnar till dem när de säger att det går för fort. Det är mest det som det handlar om: att man känner sig överkörd, att vi inte har lyssnat.
Samtidigt är det viktigt att vi då inkluderar diskussionen om vilken typ av teknisk kompetens som man behöver hjälp med för att kunna känna sig trygg och tillfreds med den här typen av avtal. Det är intressant att Carina Adolfsson Elgestam lyfter fram frågan om protektionism.
Senast i går var jag på ett intressant möte på International Chamber of Commerce, där vi hade en diskussion om Doharundan och livsmedelspriser. Moderatorn sade att protektionismen sprider ut sitt dna över världen. Då sade jag att det är dags att vi stoppar det och skapar ett vaccin mot protektionism. Hur gör vi då det bäst?
Jo, vi måste vara mycket tydligare framför allt inom EU och se till att vi och våra liberala vänner samlar oss och talar med en stark och enad röst, speciellt nu när protektionismen växer. I Sverige är det väldigt glädjande att vi har stort parlamentariskt stöd från riksdagen.
Vi har också starkt stöd från vår svenska industri. Det är oerhört starkt att jag som handelsminister kan känna det stödet. Vi har också stöd av många NGO:er i detta arbete.
Ewa Björling (M):
Carina Adolfsson Elgestam tar upp precis det argument som de afrikanska ambassadörerna själva tog upp, just den kommentaren: Nu säger ni ja, annars blir det inget bistånd! Det är fruktansvärt att höra att något sådant har skett.
Jag är dock övertygad om att vi har tagit oss ur den situationen nu, bland annat genom att det ingicks interimsavtal vid årsskiftet och att man nu arbetar vidare i en lugnare takt och lyssnar mycket mer på varandra. Storbritannien har också suttit och diskuterat med sina ambassadörer, och det är fler länder som är på väg att göra det här, just för att vi ska ha en mycket tydligare dialog och kunna lyssna till varandra.
Det är fortfarande så att vi säkert aldrig kommer att vara helt överens. I en kompromiss får man ge och ta, men i slutändan måste ändå alla kunna leva med den kompromissen. Men ju mer dialog man har, desto bättre förståelse får man för varandras respektive argument och framför allt problem.
Jag tycker att den protektionism som breder ut sig i dag är oerhört skrämmande. Det gäller att motarbeta den med alla medel. Just därför är jag väldigt glad över att jag fick interpellationen.
Livsmedelskrisen är precis ett sådant tydligt argument som gör att vi alla måste sluta upp bakom Doharundan och undvika protektionism och i stället se frihandel som det bästa verktyget för att alla ska få det bättre i världen.
Ewa Björling (M):
Enskilda företag ska jag inte kommentera på det sättet. Däremot vill jag var väldigt tydlig med att regeringen sätter frågan om corporate social responsibility , CSR, väldigt högt på agendan. Vi vill gärna vara med och främja och stödja inom det området. Jag vill också påpeka att det ska vara företagsägt och företagsdrivet.
Vi vet i dag att många svenska företag är otroligt bra på CSR, för att inte säga bäst i världen. Vi är också det land som har skrivit ett samarbetsavtal med ett annat land i just CSR-frågor. Det har vi gjort med Kina. Där ser vi redan att det har nått framgångar.
I dag finns det företag som kan tala om mänskliga rättigheter. Låt mig återgå till avtalet med Andinska gemenskapen. Jag ska först svara på frågan om hur det såg ut vid toppmötet. Vikten av framsteg i de pågående förhandlingarna fastslogs med målsättning att slutföra dem 2009.
Man noterade och diskuterade också asymmetrierna mellan och inom regionerna. Man välkomnar att avtalet bidrar till den andinska integrationsprocessen, och man enades om att särskild uppmärksamhet skulle ges till ett specifikt utvecklingsstöd till medlemmar i Andinska gemenskapen och till behovet av flexibilitet i ljuset av existerande asymmetrier mellan och inom regionerna.
Dessutom är det alltid viktigt att påpeka att associerings- och handelsavtal av den här typen ska bidra till utveckling och att stabila och förutsägbara handelsregler bör gälla för samtliga. Betydande hänsyn ska också tas till att de ekonomiska asymmetrierna mellan EU och förhandlingsparterna ska beaktas i avtalen, till exempel vad gäller möjligheter för långa övergångsperioder. Jacob Johnson frågar mer specifikt om de så kallade Singaporefrågorna.
Det är en fråga som inte bara är aktuellt just i förhandlingarna om det här avtalet. Det är en fråga som är aktuell i väldigt många andra avtal också, inte minst EPA-avtalet som jag diskuterade i min förra interpellationsdebatt. Jag vill vara väldigt tydlig där och säga att det är en oerhört viktig fråga för regeringen att detta finns med och är inkluderat.
Det ska finnas med frågor om offentlig upphandling, investeringar, konkurrens med mera. Det är först då som man också får fullödiga avtal, och det är också då som man skapar ekonomisk integration på ett djupare sätt och gynnar riktig tillväxt och utveckling. Herr talman! Jag måste få ställa en fråga till Jacob Johnson.
Tycker Jacob Johnson att vi ska sluta avtal där vi bara fokuserar på varor? Varför ska vi inte sluta fullödiga avtal även om vi är olika utvecklingsmässigt sett? Jag tror att det vore att hindra utvecklingsekonomier, eller så kallade emerging economies , om vi slöt en annan typ avtal med dem än vad vi gör med övriga länder.
Det vore snarare att diskriminera och att inte bygga på tillväxt och utveckling på ett sunt och marknadsekonomiskt sätt. Vi ser ju att det är det som krävs för riktig utveckling. Det har inte minst varit viktigt inom EU och den övriga industrialiserade världen.
Ewa Björling (M):
Jag börjar med frågan om immateriella rättigheter. Jag tänker inte gå in på biologisk mångfald i detalj utan snarare tala om hur vi står för detta generellt. Vi tycker att det är väldigt viktigt att det finns ett skydd för immateriella rättigheter i alla de avtal vi sluter.
Detta är inte minst viktigt för många internationella företag för att de ska kunna fortsätta att driva forskning och utveckling. Men man ska också komma ihåg att internationella företag som befinner sig och verkar i u-länder bidrar väldigt mycket lokalt till ökat välstånd för befolkningen.
Sedan var det frågan om Chiles urfolk, mapucheindianer, som Jacob Johnson tog upp. I de här förhandlingarna om avtalen bestämmer varje stat vilka som deltar och inte deltar i deras delegation.
Låt oss gå in mer specifikt på Chile. I dag finns det en växande medvetenhet om att mapucheindianerna utgör en försummad folkgrupp som också under många sekler har utsatts för övergrepp. Regeringen, under president Michelle Bachelet, har föresatt sig att motverka den diskriminering som förekommer och att förbättra deras situation.
Det finns också ett utförligt avsnitt om urfolkspolitiken i deras regeringsprogram i dag.