Bengt Eliasson (L):
Inledningsvis vill jag yrka bifall till reservation 4 under punkt 2, men jag står naturligtvis bakom också vår gemensamma alliansreservation 5 under punkt 3. Herr talman! När vi säger "kultur för alla" kan man undra om vi verkligen menar det från hjärtat, i själva grunden. Självklart har alla människor rätt till kultur.
Alla ska ha möjlighet att själva delta i kulturlivet. Det är ju ett av målen inom den nationella kulturpolitiken. Vi använder de orden ganska ofta, åtminstone i vårt utskott.
Vi vet dock att många äldre av en rad olika skäl har svårt att ta del av kulturlivet i den vardag som de lever i. Vi vet också att de har svårt att inte bara ta del av utan också själva vara med och skapa. Vi vet vidare att ett aktivt och kulturellt rikt liv ger positiva hälsoeffekter.
Ändå pratar vi mer än vi gör. Ett socialt sammanhang bidrar till en ökad känsla av välbefinnande, meningsfullhet och så vidare. Aktuell hjärnforskning visar hur kulturell verksamhet påverkar hjärnans funktioner positivt. Man kan till och med se det på en magnetkamerabild.
Det går att se kulturens påverkan - visst är det fantastiskt! En rad forskningsrapporter går längre än så. I dag vet vi att kultur har betydelse för hälsa och välmående, också som komplement till traditionell vård och medicin. Föregående talare har varit inne på samma tema.
Det bedrivs ett stort antal projekt på flera håll i landet som på många platser är på väg att permanentas. Det är jättebra. Risken är dock överhängande att de delarna nu, när den särskilda finansiering som över tid har legat hos Kulturrådet inte längre finns, kommer att prioriteras ned och pågående projekt kommer att försvinna.
Låt oss verkligen hoppas att detta inte sker. Men tyvärr är hoppas allt vi kan. Vi har inte gett Kulturrådet något uppdrag. Herr talman! Jag skulle vilja lyfta upp frågan om kultur för äldre ur ett annat perspektiv, det som finns i Barbro Westerholms motion, och peka på att vi i Sverige har en klyfta mellan generationerna.
I takt med att vårt samhälle har blivit mer och mer individualiserat har kontaktytorna mellan unga och gamla suddats ut alltmer, och vi ser ett samhälle som ur denna synvinkel på sätt och vis kan sägas glida isär. Punkterna där erfarenheter delas blir färre och färre i och med att man flyttar längre ifrån varandra och så vidare.
Detta har positiva effekter men också negativa. Det finns en stor risk för att viktiga erfarenheter och mycket historia går förlorad för kommande generationer, eftersom kontaktytorna inte finns där naturligt. Hos varje människa finns det ovärderlig information och erfarenhet om vår samtid och vår historia. Det finns i dag, herr talman, fler människor i Sverige som har fyllt 100 år än någonsin tidigare.
Det är jättepositivt. Tänk när jag var ung - det tycker en del är på hedenhös tid, medan jag tycker att det är ganska nyligen! När jag var ung var en 100-årings födelsedag en stor sak som uppmärksammades där hemma på lokaltidningens förstasida, med bild och berättelse.
Det var ett gediget reportage varje gång, med beskrivning av personen, personens liv, den tid som personen levt och samhällsutvecklingen ur den personens perspektiv under de här hundra åren.
Genom att ta till vara deras livserfarenhet kunde man vid köksbordet föra vidare kunskaper och insikter till en yngre generation, det vill säga till mig, vilket samtidigt stärkte förhållandet mellan mig och mamma och pappa. I mångt och mycket är detta helt borta. Jag har inte sett en sådan förstasidesnyhet på många år.
Det kanske finns i någon liten landsortstidning någonstans, men jag vet inte. En anledning till att det är borta är glädjande nog att vi i dag blir 100 år. Det är inget konstigt att fylla 100 år. Om några år kommer ungefär hälften av alla som föds att uppleva sin 100-årsdag. Då är det så kallade nyhetsvärdet helt borta.
En annan anledning är naturligtvis vår förändrade syn på åldrandet. Vi blir så att säga yngre än vår egentliga ålder. Herr talman! Genom detta riskerar vi att gå miste om något ovärderligt. Mänskliga erfarenheter och vitala delar av vår historia riskerar att gå förlorade för alltid.
En lösning på detta skulle kunna vara att Kulturrådet får i uppdrag att samordna och initiera samarbetsprojekt mellan museer och andra som dokumenterar 100-åringars livshistoria. Det är nämligen fantastiska historier. Dessa levnadshistorier kan sedan finnas tillgängliga och spridas genom olika medier, finnas som utställningar samt kunna fungera som utbildningsmaterial för barn och ungdomar i grundskolan och i gymnasiet.
Jag tror att vi alla minns de historielektioner som var urspännande när de fick liv, när de handlade om en mänsklig historia och inte bara handlade om ett kunganamn, ett årtal, någon dimma någonstans och en häst som ramlade. Det var något annat när det var kött och blod bakom. Det är dessa historier som är viktiga för vår framtid. Det är därför, herr talman, jag yrkar bifall till reservation 4. Herr talman!
Avslutningsvis: Allt fler betonar kulturens roll och dess stora vikt för samhällsutveckling, regional utveckling och tillväxt. Kulturens meningsskapande roll har på senare år fyllts ut med både kulturekonomiska och regionalpolitiska analyser, och detta är jättebra. Det visar varje gång på framgångssagor. Det visar att tillväxten gynnas av kultur.
För oss liberaler, herr talman, hänger politik ihop. Höjda arbetsgivaravgifter slår mot kulturen och kulturnära näringar, framför allt genom att de leder till kraftigt ökade kostnader men också genom att människors benägenhet att konsumera kultur minskar när det ekonomiska utrymmet också minskar. Kulturpolitiken får inte reduceras till att vara en tävling om vem som ger mest bidrag.
Kulturen är en del av en helhet och ska också sättas in i en större politisk kontext. För oss liberaler är det självklart att kultur också är en del av tillväxt och regional utveckling.