Erik Ottoson (M):
Det kapitel som just nu debatteras har rubriken Handläggning av vissa regeringsärenden m.m. Bakom den rubriken döljer sig en stor del av det väldigt viktiga hantverk som regeringen måste utöva för att leda riket.
Det är tunga ärenden, principiellt intressanta och viktiga ärenden, som döljs bakom den rubriken. Ett sådant ärende är ärendet som handlar om bearbetningskoncession i Kallak, som tidigare har nämnts.
Det är ett komplicerat ärende, och komplicerade ärenden måste få ta tid för att olika perspektiv ska kunna belysas, för att ett fullständigt underlag inför olika beslut ska kunna inhämtas och andra beredningsåtgärder kunna göras som ibland måste kunna få kunna ta tid. Men under en sådan beredning måste framsteg hela tiden göras.
Görs inte några sådana framsteg eller tydliga, synbara ansträngningar för att nå framsteg i beredningsarbetet är det problematiskt. Det gör att det går för lång tid innan ärendet kan komma till beslut. Som tidigare har beskrivits är det inte något enkelt beslut att fatta om en sådan bearbetningskoncession.
Det är stora ekonomiska intressen som står på spel. Det är stora ekologiska intressen som står på spel, och det är intressen för både närboende och urfolk som påverkas av detta. Därför är det viktigt att det görs framsteg i arbetet med ett sådant ärende och att det inte blir liggande för länge.
Tidsutdräkten i sig är problematisk för arbetet och också för klargörandet av hur framtiden i det här området kommer att te sig. Det är inte bara detta vi granskar. Vi konstaterar att tidsutdräkten har varit oacceptabel. Det handlar också om det som har nämnts tidigare om kontakterna mellan departementet å ena sidan och sökande å andra sidan.
I ett annat ärende som vi granskat, som inte är just detta ärende, har det tydligt under utfrågningen framkommit att det är viktigt att sökande kan få tillfällen att komma på möten och utveckla sin sak. Så har inte varit fallet fullt ut i detta ärende, och det noterar även konstitutionsutskottet.
Det här är ett principiellt viktigt och intressant ärende som ger vägledning inför hur man ska hantera en rad andra liknande ärenden som ligger på regeringens bord. Ett annat väldigt viktigt ärende är det som rör informationshanteringen om Iraks dåvarande försvarsminister Najah al-Shammari. Jag ska ge en liten kort bakgrund till ärendet.
Najah al-Shammari blev försvarsminister i Irak den 24 juni 2019. Den 8 oktober har den svenska ambassaden ett möte med den nytillträdde irakiske försvarsministern där det framkommer bland annat att han är svensk medborgare. Samma dag kommer informationen in till Regeringskansliet.
Två dagar senare fattar regeringen beslut om att överlämna till riksdagen en proposition om fortsatt försvarsinsats i Irak med svensk försvarspersonal på plats som arbetar med utbildning av bland annat irakiska soldater. Inte långt därefter, den 8 november, inleds den första förundersökningen mot Najah al-Shammari.
Den handlar om bidragsbrott. Den 25 november inleds förundersökning nummer 2, om brott mot mänskligheten. Först i slutet av november kommer informationen om Najah al-Shammaris medborgarskap, förundersökningarna och annan relevant information till utrikesministern och försvarsministern.
Vid det laget har vid tre tillfällen riksdagen fått information som har att göra med propositionen om förlängd insats i Irak. Men information som rör Iraks försvarsminister har av förklarliga skäl inte kunnat lämnas till riksdagen förrän detta kommer i medierna och ministrarna i fråga blir informerade genom medierna.
För att förstå allvaret i detta måste man känna till vad som skedde i Irak under våren 2019. Omfattande protester ägde rum. Demonstrationer på Bagdads gator och i andra delar av landet skedde, och liv krävdes. I detta fanns det påståenden om att irakiska säkerhetsstyrkor var inblandade.
Det är också dessa påståenden och omständigheter som gör att en förundersökning om brott mot mänskligheten inleds. Det var en turbulent tid i Irak, dit vi i Sverige hade skickat trupp.
När man gör en bedömning av vem som ska ha vilken information ska man samtidigt ha i åtanke att våra två nationer, Sverige och Irak, under en längre tid har haft vad man skulle kunna kalla för en demografisk sammanflätning. Det bor många med ursprung i Irak här i Sverige som är fortsatt är intresserade av och engagerade i vad som händer och sker i Irak.
Omständigheten att Iraks försvarsminister är svensk medborgare blir i detta ljus än mer intressant. Det är en utrikes angelägenhet som hade varit av vikt att känna till.
I och med att denna information kommer till Utrikesdepartementet två dagar innan beslut ska fattas om propositionen är det också något som väcker frågor om information inom Regeringskansliet. Det är svårt att uttrycka det bättre än konstitutionsutskottet gör. Därför vill jag citera vad utskottet säger.
"Mot bakgrund av att Sverige hade militär personal i Irak och att frågan om att förlänga mandatet för den svenska insatsen vid den aktuella tidpunkten låg på regeringens bord, ställer utskottet sig frågande till bedömningen att den typ av uppgifter om den irakiske försvarsministern som inkom till Utrikesdepartementet och Försvarsdepartementet i oktober 2019 inte ansågs vara av sådan karaktär att det fanns skäl för utrikesministern och försvarsministern att ha kännedom om dem tidigare än vad som nu blev fallet.
Utskottet vill framhålla att regeringen och ansvariga statsråd har ett övergripande ansvar för att säkerställa att myndigheter informerar regeringen om den aktuella situationen inom respektive ansvarsområde och att informationshanteringen inom respektive departement leder till att ansvarigt statsråd får relevant och behövlig information för sin ämbetsutövning."
Det är tydliga ord från konstitutionsutskottet som måste tas in i liknande övervägningar i framtiden, bland annat när det gäller sådana här svåra och tunga beslut. Slutligen vad gäller det här ärendet, fru talman, är det viktigt att notera att det finns en annan omständighet som borde ha kommit till åtminstone utrikesministerns kännedom utifrån de skrivningar som finns i 10 kap. 13 § regeringsformen.
Det handlar om att en förundersökning var inledd mot Iraks försvarsminister. Detta är visserligen inget som ambassaden i Irak eller den irakiske försvarsministern själv skulle ha informerat om utan snarare den svenska åklagarmyndigheten. För den har kanske inte försvarsministern eller utrikesministern ansvar, men vi konstaterar ändå att information borde ha lämnats.
Slutligen vill jag rikta kammarens uppmärksamhet mot det ärende som rör informationen om en officer som visade sig ha felaktiga meriter, som han presenterade när han skulle anställas inom Försvarsmakten. Det här upptäcktes av Kustbevakningen efter att vederbörande hade lämnat Försvarsmakten och börjat sin anställning där i stället.
Det gjorde att Kustbevakningen informerade Regeringskansliet och en säkerhetsrapport upprättades hos Försvarsmakten, varför man ansåg att det inte var helt nödvändigt att informera försvarsministern. Morgan Johansson, som då var ansvarig för Kustbevakningen, fick informationen. Men hans efterträdare, som tillträdde några dagar senare, fick inte samma information.
Det här handlar om relationen med och trovärdigheten gentemot andra länder som vi samarbetar militärt med och även gentemot mellanstatliga organisationer som till exempel Nato. Att en person med felaktiga meriter har företrätt Sverige gentemot exempelvis Nato är såklart en pinsamhet av diplomatisk relevans.
I dessa tre ärenden finns det många viktiga och tunga överväganden att göra inför framtiden. Utskottet har gjort en väl avvägd granskning av detta och konstaterar att man har funnit brister. Med det ber jag om ursäkt för att jag har dragit över min talartid.