KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Eftersom det här är en av de sista debatterna är det väldigt roligt att kunna vara glad över ett svar. Det är bra att justitieministern så tydligt ger besked om att vi ska försöka använda den här resursen bättre än i dag. Jag vill bara skicka med den enkla synpunkten att jag naturligtvis vet att det finns många svåra avvägningar i hanteringen av detta. Det finns också många intressenter.
Det finns en rädsla från inte minst polisfacket att vi skulle använda korttidsutbildad personal och att det skulle vara något slags konkurrens med etablerade poliser. Det är ju inte det det är fråga om. Det är väldigt viktigt att se detta utifrån ett samhällsperspektiv där vi vill kunna använda olika kompetenser på ett bra sätt. Vi har motsvarande diskussion i en helt annan fråga i Stockholmsmyndigheten där polismästaren driver och jobbar med ett försök med volontärer.
Där finns det också från mitt parti frågor om detta är lämpligt och vad dessa människor ska göra. Jag tror att det är rätt hållning att använda mer än en typ av resurs eller organisation och se det hela som en helhet. Jag tror att Rikspolisstyrelsen, om man har rätt regelverk, skulle kunna klara att fatta kloka beslut om när den här specialgruppen, beredskapspolisen, skulle vara en resursförstärkning som man kan använda på ett klokt sätt till allmänhetens fromma.
Tack för beskedet. Jag tror att många beredskapspoliser ser fram emot ställningstagandena när de kommer.
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson har frågat mig dels om jag avser att hörsamma det franska initiativet till ett samarbete mot barnsexturism mellan EU-länderna, dels vilka åtgärder jag i övrigt avser att vidta för att Sverige ska ta sitt ansvar i arbetet mot barnsexturismen. Att bekämpa och motverka barnsexturism är en högt prioriterad och angelägen fråga för regeringen.
Barnsexturism är ett sammansatt problem som kräver insatser från flera olika aktörer och behovet av samordning på såväl nationell som internationell nivå är stort. Det franska initiativet syftar bland annat till att förbättra samordningen av insatser mot barnsexturism mellan EU:s medlemsstater. Det är regeringens uppfattning att det är viktigt att ta vara på sådana initiativ.
Regeringen har därför för avsikt att snarast följa upp om det behövs något särskilt initiativ från svensk sida för att driva frågan vidare inom EU. Det internationella samarbetet såväl inom EU som en vidare krets är av stor betydelse för att bekämpa barnsexturism. Sverige verkar aktivt för att utveckla det polisiära och rättsliga samarbetet mellan unionens medlemsstater.
Det sker bland annat genom överenskommelser som gör det lättare för brottsutredande myndigheter att få hjälp över gränserna, men även inom ramen för Europols och Eurojusts arbete. Polisens verksamhet är i det här sammanhanget central. Rikskriminalpolisens särskilda barnpornografigrupp arbetar även med frågor om barnsexturism.
Polisens arbete är beroende av information och tips från olika informationskällor såsom resebyråföretag i aktuella regioner och polisens utsända sambandsmän. Sambandsmännen arbetar inom ramen för det nordiska polis- och tullsamarbetet för att effektivisera bekämpningen av grov brottslighet. Sambandsmännen finns i ett tjugotal länder, bland annat i Asien, Europa runt Östersjön och i Ryssland. Det är också viktigt med en tydlig och verkningsfull lagstiftning.
Svenska domstolar har en vidsträckt behörighet att döma över brott som har begåtts utomlands. Denna behörighet är i vissa fall begränsad, bland annat genom krav på dubbel straffbarhet. Sedan 2005 krävs dock inte längre dubbel straffbarhet för att i Sverige kunna döma för allvarliga sexualbrott mot barn under 18 år som har begåtts i utlandet.
Regeringen avser att följa upp den nu gällande handlingsplanen mot kommersiell sexuell exploatering av barn i samband med att Sverige lämnar sin fjärde rapport till FN:s barnrättskommitté senast den 1 september 2007. Avsikten är att i det sammanhanget särskilt uppmärksamma behovet av åtgärder mot barnsexturism. En dialog kommer också att föras med berörda myndigheter och frivilligorganisationer.
Beatrice Ask (M):
Det är tråkigt att den har fått snurra runt i tio år, men det är då inte alliansregeringens fel. Jag tror att Göran Hägglund är väl medveten om sitt ansvar. Åtminstone var han det i går när jag pratade med honom, för han hade ett samtal med Ecpat i förrgår, i onsdags. Både Ecpat och Göran Hägglund är alltså helt klara över vem som har ansvaret. Jag tror också att Göran Hägglund hade läst instruktionerna tidigare. Det är naturligtvis förvirrande, och jag tror att det var så tidigare också, men man måste ha klart för sig att vissa sakfrågor ligger på olika ministrar.
Det viktiga för en regering är att man pratar med varandra och att man försöker hålla ihop det hela. Jag ska se om vi behöver ta ytterligare kontakter med fransmännen. Dock är det inte så enkelt att ta telefonluren, för jag kan säga att min franska är rätt begränsad. Men vi ska väl lösa det på något sätt. Vi har som sagt redan försökt få reda på vart deras underlag har tagit vägen, eftersom de har lovat att komma med det.
Gör inte de något kommer vi naturligtvis att agera, för vi har ett engagemang i de här frågorna, och jag tycker att det är alldeles nödvändigt att vara tydlig på den punkten. Vi tänker inte acceptera den här typen av övergrepp.
Beatrice Ask (M):
Carina Ohlsson har frågat statsrådet Sven Otto Littorin vad han avser att göra för att säkra utsatta kvinnors ekonomiska situation vid arbetslöshet. Interpellationen har överlämnats till mig. Carina Ohlsson skriver i interpellationen bland annat om förändrade ersättningsnivåer vid arbetslöshet och vilka konsekvenser det kan få för utsatta kvinnor. I budgetpropositionen föreslår regeringen en rad åtgärder för att flera ska kunna delta i arbetslivet.
Dessa åtgärder kommer även att komma de utsatta kvinnorna till del. När det gäller ersättningsnivåerna vid bland annat arbetslöshet vill jag betona att arbetslöshetsförsäkringen ska ge människor trygghet vid tillfälliga perioder av arbetslöshet men inte fungera som en långsiktig försörjning. Min uppfattning är att det största problemet för den grupp av kvinnor som Carina Ohlsson tar upp är det våld som män utövar mot dessa kvinnor.
För regeringen är det en prioriterad fråga att bekämpa mäns våld mot kvinnor. För att på allvar komma åt problemet är det viktigt med ett helhetsperspektiv. Regeringen kommer att utarbeta en nationell handlingsplan för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. En handlingsplan måste innehålla konkreta åtgärder för att förebygga brott och öka skyddet för våldsutsatta kvinnor. Det räcker inte bara med åtgärder för att stödja kvinnan och de barn som bevittnar våld i familjen.
Det behövs också insatser som tar sikte på de män som utövar våld. Regeringen har också tillkallat en utredare för att se över vilka skyddsåtgärder som är lämpligast för att förstärka skyddet för personer som utsätts för hot eller förföljelse . I utredarens uppdrag ingår bland annat att överväga om det finns behov av ett kompletterande ekonomiskt stöd i fall då personer utsätts för till exempel upprepade och allvarliga hot.
Utredningen ska redovisas senast den 30 september 2008. Det är vidare viktigt att kommunerna tar sitt ansvar för att hjälpa och stödja våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld. Regeringen har nyligen till riksdagen överlämnat en proposition om socialtjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor. Avsikten med förslagen i propositionen är att förtydliga socialtjänstens ansvar för brottsoffer, särskilt våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld.
Regeringen anser att det krävs en ambitionshöjning på området. Förutom en skärpning av socialtjänstlagen, som tydliggör kommunernas ansvar, aviseras i propositionen en rad kompletterande åtgärder för att bland annat förbättra kunskapen och stärka tillsynen inom det aktuella området. Som framgått av mitt svar avser regeringen att vidta en rad olika åtgärder inom många olika områden för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor.
En del i detta handlar också om att ekonomiskt förbättra situationen för vissa särskilt utsatta kvinnor.
Beatrice Ask (M):
För det första vill jag säga att möjligheten att få och behålla ett arbete berör faktiskt kvinnors ekonomiska situation. För det andra sade jag redan tidigare att generella åtgärder som reducerar bidragsnivåer påverkar alla, oavsett skälen till att man befinner sig i den situationen. Vi är helt överens om det. Det är just därför som vi tittar på möjligheterna att komma med ekonomiska stöd eller hitta lösningar för de grupper som är väldigt utsatta.
Då kan man säga att det är fånigt att utreda det, för det tar tid. Problemet är att vi tidigare har haft en regering som inte har gjort någonting åt den ekonomiska situationen mer än legat på en allmänt något högre nivå under lång tid. Den här typen av kvinnor har haft det väldigt besvärligt tidigare också.
Trots att polis och andra har rekommenderat dem att hålla sig undan och kanske inte gå till jobbet utan vara hemma med barnen, har de inte fått ett ekonomiskt stöd som har hjälpt dem tillräckligt för att de ska kunna känna sig trygga och ha en vettig ekonomisk situation. Jag tror nog ändå att det finns skäl att titta på den frågan i särskild ordning och försöka göra någonting åt den. Den har funnits och finns fortfarande. Jag tycker ändå att vi gör någonting åt det problemet.
I det här sammanhanget måste man också lyfta fram det problem som har funnits med de långa tiderna av utsatthet som drabbar de här kvinnorna. Den sega handläggningstiden och svårigheterna för polis och andra att agera har ställt till bekymmer. Då kan jag konstatera att Socialdemokraterna inte ens i år har lyckats lägga mer pengar till polisen. Ni vill tvärtom dra ned resurserna i förhållande till vad vi lägger.
Vi prioriterar de här frågorna för att snabbare ingripa och ge de här kvinnorna skydd så att de ska kunna gå till sitt arbete och hantera sin situation. Socialdemokraterna vill dra ned på de insatserna. Det ställer ju till det ännu värre. Bidragsnivåerna är inte A och O. Det är möjligt att en sådan här debatt blir väldigt bred när man tittar på helheten.
Men jag måste ändå säga att den jättesatsning vi gör på rättsväsendet kombinerat med att vi faktiskt tittar på dessa kvinnors ekonomiska situation innebär att vi förhoppningsvis kan se konkreta förbättringar om en tid.
Beatrice Ask (M):
Berit Andnor har frågat statsminister Fredrik Reinfeldt om han avser att i framtiden ställa samma krav på beredning av lagstiftningsärenden som när det gäller förvaltningsärenden om ekonomiska bidrag, till exempel Svenska Friidrottsförbundets ansökan om statligt stöd vid ett eventuellt friidrotts-VM i Göteborg. Interpellationen har överlämnats till mig.
I regeringsformen, en av våra grundlagar, sägs att vid beredningen av regeringsärenden ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Vidare sägs att sammanslutningar och enskilda i den omfattning som det behövs ska ges tillfälle att yttra sig. I Regeringskansliet finns därför sedan länge riktlinjer och väl upparbetade arbetsrutiner för hur regeringsärenden ska beredas.
Detta gäller både lagstiftningsärenden och förvaltningsärenden. Det är i första hand regeringen som tar initiativ till ny lagstiftning. Regeringen har därför också ett betydande ansvar i arbetet med att upprätthålla en god kvalitet i lagstiftningen. Regeringen har därmed också ansvaret för att lagförslag bereds. I lagstiftningsprocessen är det skriftliga förfarandet det normala sättet att inhämta synpunkter på förslagen. Inom ramen för ett sådant förfarande kan ett remissmöte fylla en kompletterande funktion.
Ett förenklat beredningsförfarande, exempelvis underhandskontakter med berörda myndigheter, bör bara komma i fråga i undantagsfall. Det är denna linje som regeringen arbetar efter. Regeringen tillträdde den 6 oktober förra året. Det är en regering med ett ambitiöst program som väljarna ville ha genomfört. Den nya budgetordningen som riksdagen tillämpar innebär emellertid att budgetpropositionen skulle lämnas till riksdagen den 16 oktober, alltså i princip omedelbart efter regeringsskiftet.
Tidsramen för den nytillträdda regeringen var alltså mycket snäv. De svårigheter som det innebär diskuterades i samband med tillkomsten av den nya budgetordningen och lagstiftaren godtog att en sådan situation skulle kunna hanteras på ett särskilt sätt. Som jag framförde i ett interpellationssvar i november förra året anser jag att regeringen i arbetet med budgetpropositionen helt uppfyllde det krav på beredning som kan ställas i det undantagsfall som det var fråga om.
Även när det gäller handläggningen av förvaltningsärenden arbetar regeringen efter linjen att de ska beredas i enlighet med de riktlinjer och väl upparbetade arbetsrutiner som finns i Regeringskansliet. Det gäller även den fråga som interpellanten har tagit upp. Handläggningen av såväl lagstiftnings- som förvaltningsärenden har alltså uppfyllts och ska även fortsättningsvis uppfylla de krav på beredning som ställs.
Beatrice Ask (M):
Det är bra att vi försöker föra en debatt i sakfrågor, och det är också min mening. Jag tycker att de beskyllningar som ibland görs är irrelevanta. De exempel jag gav genom att redovisa hur tidigare regeringar agerat är intressanta. Den regering som nu sitter kritiseras för att ha gjort undantag från beredningsregelverket enbart i ett ärende.
Där har lagstiftaren mycket tydligt visat att det kan finnas skäl för undantag. Det var just situationen med regeringsskifte och budgetproposition som var anledningen till en hel del överväganden i samband med att budgetordningen infördes och det fördes också resonemang kring den problematiken. Där har vi avvikit från regelboken, och jag menar att det är helt i enlighet med vad som varit avsikten.
Den kritik som Berit Andnor framför om att vi skulle ha varit för noga med beredningen av ansökan som Friidrottsförbundet har lämnat är också mycket märklig.
Här har man seriöst tittat på frågan utifrån att vi dels från den förra socialdemokratiska regeringen har ärvt en utredning som tittar på de allmänna problem som finns i fråga om statligt stöd vid den typen av evenemang, dels har fört resonemang där vi tycker att vi har haft ett för dåligt underlag för att fatta beslut - i synnerhet som riksdagen inte har anvisat särskilda anslag till det ändamålet.
Det blir då märkligt att få kritik för den hanteringen i det sammanhanget. Min slutsats är att jag tror att vi är helt överens om att vi har goda regler för hur beredningen av ärenden ska hanteras. Dem ska vi arbeta efter. Det finns i vissa sammanhang svårigheter, exempelvis regeringsskiften, då vi måste fundera över regelverken.
I övrigt ska man se över de argument som tidigare har lett till kritik från Lagrådet. Det är klart att Berit Andnor, som ändå har varit ansvarigt statsråd under lång tid, också är ansvarig för en del av undantagen och säkert kan erinra sig de skäl som då har gällt.
Beatrice Ask (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka åtgärder jag avser att initiera för att placera nästa polishögskola i Malmö. Regeringens främsta mål är att få människor i arbete och bryta utanförskapet med hjälp av en politik som frigör individens inneboende kraft. Denna politik kommer att göra mycket för att lösa de problem med arbetslöshet och misslyckad integration som Malmö lidit av under lång tid, men även ett närvarande rättsväsende är viktigt.
Den nya regeringen har sjösatt den mest ambitiösa satsningen någonsin på rättsväsendet. Vi har bland annat annonserat en kraftig ökning av antalet poliser med målet att det ska finnas 20 000 poliser senast 2010. Denna ambitionsökning kommer att ge tydliga resultat i form av ökad polisiär närvaro och synlighet. Polisens förmåga handlar dock inte bara om ekonomiska och personella resurser.
En lika viktig förutsättning för att polisen ska kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett bra sätt är att enskilda poliser har hög kompetens och en god förmåga att bemöta människor. Det är mot denna bakgrund som regeringen har tillsatt en ny utredning om den framtida polisutbildningen. Direktiven till denna utredning har ett tydligt fokus på kompetensfrågor och utbildningens innehåll.
Genom de nya och vidare direktiven har regeringen skapat förutsättningar för utredaren att lämna ett mer heltäckande förslag till hur polisutbildningen bör reformeras. Jag vet att flera kommuner, inklusive Malmö, är intresserade av att etablera polisutbildning. Nu är det angeläget att utredningen kommer i gång, och jag kommer givetvis att noga ta del av de överväganden och förslag som utredaren presenterar.
Beatrice Ask (M):
Jag kan försäkra kammaren om att jag får veta väldigt mycket om verkligheten i Skåne och även om vad Tobias Billström tycker i olika frågor. Vi har diskuterat dem under en lång rad av år. Och jag uppskattar verkligen hans engagemang, inte minst när det gäller brottsbekämpning och situationen i utsatta delar av landet.
När det gäller frågan om den besvärliga arbetsmarknadssituationen och om ekonomisk segregation i Skåne fick jag kritik i interpellantens förra inlägg för att jag hade nämnt detta i mitt svar. Nu återkommer vi till det, och jag tycker att det är bra. Det är ju den verklighet som vi måste utgå från i brottsbekämpningen.
Det är också den mycket besvärliga situation som finns i olika utformning i olika delar av vårt land som det måste vara polisens uppdrag att arbeta med. Då måste vi titta på rekrytering. Då måste vi titta på utbildningens innehåll. Nej, det är ingen undanflykt att jag vill ta reda på hur man bäst ser till att få med de bästa kunskaperna och utbildningsdelarna i en framtida utbildning.
Eftersom den här regeringen vill satsa mer på polisen, vill ha mer verksamhet på området, finns det ingenting som talar för att jag skulle vilja skjuta på förändringar när det gäller polisutbildningen. Däremot konstaterar jag att den utredning som fanns och som snart skulle vara färdig hade ett mycket snävt uppdrag.
Och det underlag som jag också har gått igenom med utredaren visar att det inte hade räckt för de beslut man måste ta när man beslutar om en ny utbildning. Nu gör det lite mindre, för den utbildning som vi har är inte dålig. Den är i många stycken bra.
Och den storsatsning som vi gör innebär att vi utbildar många nya unga människor för arbete inom polisen de närmaste åren samtidigt som vi försöker försäkra oss om ett underlag och ett beslut som gör att framtidens polisutbildning blir ännu mer modern.
Beatrice Ask (M):
LiseLotte Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka den juridiska tryggheten för barn till samkönade föräldrapar och om jag avser att verka för att förslag som lämnas av Utredningen om föräldraskap vid assisterad befruktning snarast ska leda till ny lagstiftning. Bakgrunden är två fall där kvinnor som är registrerade partner har fött barn efter att utomlands ha genomgått assisterad befruktning med donerad sperma.
Tingsrätten har avslagit ansökningar av mödrarnas partner om att få adoptera barnen. Tingsrättens beslut är nu överklagade till hovrätten. Till en början vill jag naturligtvis påpeka att jag som justitieminister inte kan kommentera enskilda fall i domstol. Rent allmänt kan sägas att registrerade partner sedan år 2003 kan prövas som adoptivföräldrar.
Det innebär att två partner gemensamt kan få tillstånd att adoptera ett barn och att en partner kan adoptera den andra partnerns barn. Frågan om adoption prövas av domstol. Bedömningen utgår från principen om barnets bästa. Domstolen får ge tillstånd bara om adoptionen är till fördel för barnet. Dessutom krävs att den som vill adoptera barnet har uppfostrat eller vill uppfostra barnet eller att det finns särskild anledning till adoption.
Från och med den 1 juli 2005 får assisterad befruktning med donerade spermier utföras i svensk sjukvård beträffande en kvinna som är partner eller sambo med en annan kvinna. Partnern eller sambon anses - tillsammans med den befruktade kvinnan - som förälder till det barn som föds, förutsatt att hon har samtyckt till behandlingen och att det är sannolikt att barnet har kommit till genom den.
En särskild utredare har i ett betänkande som överlämnades till mig i går föreslagit ytterligare lagändringar när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning. Betänkandet kommer nu att beredas vidare i Regeringskansliet.
Beatrice Ask (M):
Interpellanten tycker att texten är allmänt hållen i mitt svar. Det ligger väl i sakens natur, för när jag skickade i väg svaret hade jag inte ens fått utredningen. Då är det svårt att vara konkret. Utredningen om föräldraskap vid assisterad befruktning lägger fram två huvudförslag, kan man säga. Det ena är att man inriktar sig på förslag som handlar om likabehandling av föräldraskap vid assisterad befruktning och föräldraskap i övrigt. Det är den ena delen av förslaget.
Den andra delen handlar om barns rätt att få information om sitt ursprung, ett tämligen radikalt förslag, vill jag säga, där man ser framför sig något slags register där man kan gå in. Den här typen av frågor är ju komplicerade i många avseenden. Jag tycker att den andra deltagaren i debatten pekar på det i frågan: Kan man ha mer än två föräldrar?
Det är en berättigad fråga som jag tror kommer att dyka upp i remissbehandlingen. Det är ingen tvekan om att i det här fallet män som donerar spermier i några avseenden kan ha intresse av att få vara med men inte får det. Det ligger i sakens natur att de här frågorna är känsliga och besvärliga.
Utgångspunkten tycker jag är helt rätt, att se det hela utifrån ett barnperspektiv. Det är inte bara från kristdemokratiskt håll man ibland har haft andra uppfattningar. De kommer från lite olika håll. Av just det skälet tycker jag att det är otroligt viktigt att den här utredningen bereds på vanligt sätt och att vi får ta del av de synpunkterna innan vi landar.
Men jag tror att alla är helt klara över att det, precis som när det gäller de kvinnor som tas upp i interpellationen, i dag finns situationer där både barn och föräldrar, juridiska eller icke-juridiska föräldrar, känner att regelverken inte stämmer överens med det som borde gälla. Det måste vi reda ut från regering och riksdag.
Jag tror att det bästa sättet att göra det på är den typ av ordentlig genomgång som är gjord av utredaren, ett ordentligt remissarbete och diskussioner i lugn och ro där vi lyfter på stenarna.
Min uppfattning är att det är otroligt viktigt att inte krångla till det mer än verkligheten redan gör utan faktiskt se till att barn har den trygghet som det innebär att ha två föräldrar och att också ha de rättigheter som jag tycker att alla människor borde ha att faktiskt på ett sakligt sätt få veta var man kommer ifrån. Där finns det också ett förslag i utredningen som jag tycker är intressant.
Man vill stärka ansvaret för föräldrar också när det gäller samkönade par att faktiskt informera barn om bakgrunden. Det är också en fråga som jag tror kommer att diskuteras en del i remissarbetet. Kort sagt har jag en väldigt öppen syn på de här frågorna. Jag tycker att det är viktigt att vi reder ut regelverken.
Det är olyckligt när enskilda familjer hamnar i komplicerade juridiska processer, och vår utgångspunkt måste vara att vi ska skapa trygghet som håller över tid för barnen. Det är min ambition i det här arbetet.