Catharina Bråkenhielm (S):
I dag ska vi debattera något som är självklart men som verkar vara svårt i praktiken. Det handlar om att samverka över de traditionella gränserna. Vi har pratat om detta i årtionden, nästan utan att det rört sig ett enda steg framåt. Därför tycker vi att det nu är viktigt att vi tar ett kraftfullare steg i rätt riktning och lägger fram ett nytt lagförslag.
Det handlar om nödvändigheten av att ta sig ur de klassiska stuprören, där det är mycket revir, och börja samverka utifrån de personer som blir utskrivna efter att ha legat på sjukhus, i de fall där de måste ha insatser från samhället när de kommer tillbaka till sin hemkommun. Alla har vi väl hört berättelser om hur det alltför ofta ser ut när man kommer hem.
Man kanske inte kan komma hem direkt utan behöver ett särskilt korttidsboende en tid, och när man är klar på sjukhuset finns inga platser på boendet och man blir kvarliggande. Eller så behöver man lite hemtjänst eller hemsjukvård, och så är dessa inte ens vidtalade. Bristerna och exemplen är alldeles för många. Huvudmännen har haft många år på sig att fixa detta under ett flertal regeringar.
Nu föreslår vi att en ny lag införs. Syftet är att hela kedjan ska slutas kring den person som är utskrivningsklar på sjukhuset. Insatserna man behöver ska samverka i tid.
När man hamnar på sjukhus ska berörda parter meddelas direkt, i alla fall inom 24 timmar, och då ska allt runt patienten/individen börja planeras så att det är klart när man blir utskriven och får lämna sjukhuset. En fast vårdkontakt som man får när man kommer in på sjukhuset ska behållas när man kommer hem från slutenvården.
Lagen innehåller en rad förslag för att det ska kunna fungera praktiskt, bland annat om överenskommelser om betalningsansvar i de förhoppningsvis få fall där patienten inte kan komma hem fast läkaren har sagt att patienten är färdigbehandlad på sjukhuset. Lagen träder i kraft den 1 januari 2018 för den somatiska vården och ett år senare, den 31 december 2018, för dem som är inlagda inom den slutna psykiatriska vården.
Det är viktigt att man så snabbt som möjligt kommer igång med denna förbättring, för annars är det många som fortsätter att hamna i kläm: de som behöver komma hem från sjukhuset och, inte minst, alla som väntar på plats på sjukhus. Fru talman! Den andra, betydligt större, del som måste förändras är sjukvårdens hela organisation, framför allt mellan sjukhusvården och primärvården.
En mycket viktig utredning har gjorts av Göran Stiernstedt: Effektiv vård . Den tillsattes av den borgerliga regeringen, och uppdraget var att se över hur man på ett mer ändamålsenligt sätt skulle kunna använda de stora resurser som finns i sjukvården. Utredningen presenterade många väldigt bra förslag, och utskottets ledamöter var mycket positiva vid presentationen i utskottet.
Som ett led i och en fortsättning på utredningen har den regering som finns i dag utsett Anna Nergårdh att leda arbetet med att ställa om och modernisera vården med fokus på primärvården. Första steget i att införa Stiernstedts förslag är nu taget: Ett delbetänkande presenterades i förra veckan.
Detta är ett steg i en stor strukturförändring av sjukvården i Sverige, och den följer precis det som Stiernstedt presenterade. Fru talman! Den allra viktigaste kontentan är att det ska vara primärvården som utgör basen för vår hälso- och sjukvård. Statusen för vårdcentralerna måste höjas, kompetenserna där måste bli fler och undersökningsmöjligheterna måste öka.
Man ska inte behöva åka till sjukhus för saker och ting som kan ordnas på hemmaplan via vårdcentralen. I dag är det precis tvärtom: Det är sjukhusen som är storebror och vårdcentralerna som är lillebror. Sverige är ett av de mest läkartäta länderna i världen - här finns många läkare per individ - men trots det har vi låg tillgänglighet, alltså svårt att komma till läkare och få sjukhusvård.
När vi väl har kommit över tröskeln är det dock en mycket god vård. En bra, tillgänglig och stark primärvård har vi alla nytta av, och den är mycket viktig när det gäller att förhindra alla onödiga inläggningar på sjukhus. De är ett jättestort problem, och merparten som läggs in i onödan är äldre. Fru talman!
Det finns ett tillkännagivande från alla allianspartier, självfallet med instämmande av SD, som slår in helt öppna dörrar. Man vill att regeringen skyndsamt ska lägga fram förslag avseende det samlade omhändertagandet i vården och omsorgen av de mest sjuka äldre och de multisjuka kronikerna. Man anser att det behövs ett samlat helhetsgrepp. Men arbetet är ju i full gång, så tillkännagivandet är bara ett politiskt utspel.
Vi säger ja till ett första steg, men vi vill inte föregripa den utredning som är på gång. Ett delbetänkande är redan lämnat. Det är skyndsamt. Vi kan inte hafsa fram en sådan stor och viktig förändring i hela sjukvården. Alliansen anser att dagens förslag endast är en mutter i maskineriet. Ja, det är faktiskt en mutter i maskineriet. Och det finns mycket stora och viktiga maskiner som inte alls fungerar utan just denna lilla mutter.
Den är därför inte oväsentlig. Alliansgruppen med SD hänvisar till utredare Stiernstedts problembeskrivning. Och det är ingen av oss som säger emot den. Inte heller det nya lagförslag som vi debatterar här i dag går emot det. De synpunkter som Stiernstedt lägger fram delar vi helt och hållet. Det är ett jättestort projekt att styra om hela hälso- och sjukvården. Här behövs det verkligen grabbatag. Men arbetet är igång.
Jag yrkar bifall till reservationen.