Jan Björklund (L):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Det finns i den europeiska debatten om Ryssland-Ukrainakonflikten hos en del debattörer en relativistisk inställning. Den handlar om att krisen, konflikten och kriget mellan Ryssland och Ukraina helt eller delvis har framkallats av EU:s agerande.
Tankegången hos dem som tycker så är den att i och med att EU har ställt sig välkomnande eller åtminstone öppet till Ukrainas europeiska ambitioner har man uppmuntrat de västvänliga krafterna i Ukraina, och det är det som har lett till att Ryssland har lackat ur. EU skulle därmed vara delansvarigt för detta, och ett annat agerande från EU skulle ha lett till att konflikten inte hade uppstått.
Den debatten finns i Europa, och det var mot den bakgrunden som många - även jag - blev bekymrade av Margot Wallströms uttalanden i Aftonbladet. Intervjun gjordes innan Margot Wallström blev utrikesminister, ska sägas. Nu menar Margot Wallström att hon är feltolkad eller inte har menat så.
Okej då - det viktiga är vad regeringen och Sverige tycker nu och framöver och hur vi agerar. Rysslands agerande är oacceptabelt, precis som utrikesministern beskriver det. Det man har gjort med Krim är rena Anschluss-fasoner. Det är fullt jämförbart med Hitlers agerande i Centraleuropa på slutet av 1930-talet.
Den tid när stormakterna gör upp om olika intressesfärer och mindre nationer sorteras in i den ena eller andra stormaktens intressesfär, den tiden måste vara förbi. Den bör slutgiltigt ha fallit med Berlinmuren. Den typ av Münchenöverenskommelser och Jaltaöverenskommelser som vi har sett i historien, där stormakterna har gjort upp över huvudet på de små nationerna hur Europa ska delas upp, är förbi.
Varje annan inställning än den att det är Ukraina självt som ska avgöra sin tillhörighet i ekonomiska och säkerhetspolitiska samarbeten är därför oacceptabel.
I linje med det menar jag, och från Folkpartiets sida menar vi, att det bör uttalas tydligt av EU men också av Sverige att om Ukraina vill bli fullvärdig medlem i Europeiska unionen ska Ukraina kunna få bli det - givetvis mot uppfyllande av de kriterier som gäller för andra länder.
Men det får inte vara så att rädslan för en rysk reaktion gör att man säger att Ukraina inte är välkommet, för då är vi tillbaka i Münchentänkandet. Det måste vara Ukraina självt som får bestämma detta. Det är en viktig signal, en viktig slutsats, som vi ännu inte har hört från den nya regeringen i Sverige.
Det är gott och väl att utrikesministern skriver i sitt svar att Sverige ska stödja de sanktioner som vi har enats om i EU. Det är ett sätt att beskriva det. Ett annat sätt att beskriva det är att Sverige var pådrivande. Vi inte bara stödde det som andra kom överens om, utan det var vi som var pådrivande för sanktionerna. Jag skulle gärna vilja höra att Sverige tänker fortsätta vara pådrivande. Det är en konflikt i EU när detta ska antas.
En hel del länder, inte minst flera av de stora socialdemokratiskt styrda länderna, är hela tiden bromsande och tveksamma till den här typen av sanktioner. Därför önskar jag höra att också den nya regeringen inte bara tänker stödja det som redan finns utan vara pådrivande för den här typen av insatser när de behövs.