Maria Larsson (KD):
Anne Ludvigsson har frågat mig huruvida jag är beredd att bejaka statens samlade ansvar för en upplysningskampanj för landets alla kvinnor om de möjligheter som finns att förhindra livmoderhalscancer och tillskjuta nödvändiga resurser för denna viktiga information.
Frågeställningen aktualiseras enligt Anne Ludvigsson av dels att det nu finns vacciner mot humana papillomvirus, HPV, som syftar till att förebygga en del fall av livmoderhalscancer, dels att deltagandet i gynekologiska cellprovtagningar har sjunkit och dels att nya metoder för att identifiera HPV har tagits fram.
Dessutom har en ny metod, så kallad vätskebaserad cytologi, utvecklats för att identifiera cellförändringar vid gynekologiska hälsokontroller. Ansvaret för det patientinriktade arbetet, inklusive information om de förebyggande insatser som finns, faller i Sverige huvudsakligen på landstingen. De flesta landsting bedriver ett aktivt informationsarbete.
Inte minst när det gäller livmoderhalscancer upplever jag att många landsting har haft en hög ambitionsnivå. De statliga myndigheternas ansvar är i första hand begränsat till att förse hälso- och sjukvården med ett tillräckligt kunskapsunderlag. Det är regeringens uppfattning att kunskapsspridningen till hälso- och sjukvården ska planeras och utföras på ett sådant sätt att staten så långt möjligt uppfattas som en samordnad aktör av huvudmännen.
Socialstyrelsen, Läkemedelsverket, SBU och Läkemedelsförmånsnämnden har därför enligt sina regleringsbrev i uppdrag att samverka för att nå detta mål. Frågor som rör förebyggande och behandling av cancer berör flera olika delar av hälso- och sjukvårdens verksamhet. Regeringen har tagit initiativ till att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att lämna förslag till en nationell cancerstrategi.
Strategin ska enligt direktivet vara evidensbaserad och utgå från ett helhetsperspektiv som inkluderar primär och sekundär prevention, tidig upptäckt, kunskapsbildning och kunskapsspridning. I uppdraget ligger bland annat att analysera konsekvenserna av den förväntade utvecklingen av screening, vacciner och läkemedel samt behovet av och förutsättningarna för utvecklade former för kunskapsbildning och kunskapsspridning.
Frågan om vaccination mot HPV har aktualiserats i flera sammanhang av berörda myndigheter under de senaste åren. I maj 2007 beslutade Läkemedelsförmånsnämnden att HPV-vaccin ska ingå i läkemedelsförmånerna för unga kvinnor.
Beslutet, som enbart gäller för kvinnor i åldrarna 13-17 år, motiveras med att livmoderhalscancer är en livshotande sjukdom, som vid sen upptäckt leder till både mänskligt lidande och höga behandlingskostnader. Statens beredning för medicinsk utvärdering, SBU, har dessutom utvärderat barnvaccination mot HPV 16 och 18 i syfte att förebygga livmoderhalscancer.
Utvärderingen visar att vaccinet är lovande men att effekterna är svåra att uppskatta i dagsläget och att det finns en del obesvarade frågor. Förutom höga kostnader pekades på risken att programmet kan påverka deltagandet i gynekologiska hälsokontroller.
Därför betonar SBU i sina slutsatser att ett eventuellt införande kräver en organiserad systematisk uppföljning av effekter och kostnadseffektivitet för samtliga förebyggande insatser mot livmoderhalscancer. Vissa andra insatser mot livmoderhalscancer behöver dessutom enligt SBU utvärderas närmare. Det gäller såväl HPV-test som vätskebaserad cytologi.
SBU överväger att göra en utvärdering av den sistnämnda metoden. För ett par veckor sedan skickade även Socialstyrelsen ut ett förslag på remiss om att flickor i årskurs 5 och 6 ska vaccineras mot HPV. I förslaget konstaterar Socialstyrelsen att det i dag på många punkter saknas kunskap för att göra en djupgående värdering av nyttan med HPV-vaccinering.
Den bedömning som Socialstyrelsen nu gjort förutsätter att vissa förväntningar på effekterna av vaccineringen uppfylls.
Bland dessa kan nämnas att screeningen för att upptäcka cellförändringar och cancer fortsätter att vara minst lika effektiv som den är i dag, att man ser att färre insjuknar i livmoderhalscancer, att inga långsiktiga negativa effekter av vaccinet visar sig och att inte viruset förändras så att andra HPV-typer än de som vaccinet skyddar mot blir vanligare.
Följaktligen krävs det enligt Socialstyrelsen ett omfattande uppföljningsprogram för att följa om ovanstående förväntningar infrias eller om andra åtgärder blir nödvändiga. Därför kan införandet endast ske under förutsättning att alla ansvariga aktörer kontinuerligt utvärderar effekterna av vaccinationen. Svaren på remissen ska lämnas senast den 9 april 2008.
Först därefter kommer Socialstyrelsen att ta slutlig ställning i frågan. Givetvis är det viktigt att alla kvinnor ska få en saklig, sammanhållen information om samtliga förebyggande insatser kring livmoderhalscancer. Det är enligt min uppfattning angeläget att se vaccination och screening som ett paket för att skydda kvinnor mot cancer, och det är den totala effekten som är viktig att följa och kontrollera.
Det är naturligtvis viktigt att just detta faktum kommuniceras till landets kvinnor så att den samlade effekten av de förebyggande insatserna inte på sikt urholkas till följd av ett sviktande screeningsprogram. Sammantaget är min bedömning att myndigheterna tar ett samlat ansvar i de frågor som nu är aktuella när det gäller livmoderhalscancer och när det gäller att sprida information om detta. Det var ett långt svar, fru talman!