Paula Bieler (SD):
För tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1 från Sverigedemokraterna. Sedan yrkar även jag bifall till reservation 21, som det tidigare har gjorts. Vi är här en gång om året för att diskutera jämställdhet och diskriminering och insatser för det ena och mot det andra. Jag gör väl som jag brukar och talar lite grann om de reservationer som vi har i betänkandet.
Den första reservationen, som jag yrkar bifall till, handlar om jämställdhetspolitikens mål, styrning och organisation. Det är just därför som det är där jag väljer att börja. Sverigedemokraterna har en lite annorlunda ingång till jämställdhetspolitiken än de flesta andra i denna kammare.
Till skillnad från de partier som väljer att fokusera på att räkna kvinnor och män och som bara tittar på ekonomiska aspekter, som förvisso är viktiga men inte alltid bästa sättet att mäta jämställdhet, utgår vi från att valfrihet för individen, att vara den man är och vara det bästa man själv vill vara utifrån de förutsättningar man har, måste stå i fokus.
Man ska inte halka efter eller få sämre livsvillkor för att man gör de val man har rätt och möjlighet att göra. Kön, sexuell läggning eller annat spelar ingen roll när man ska se över om du gör det bästa du kan göra av dina möjligheter. Får du välja fritt, och får du ett gott liv efter dina val - så länge du håller dig inom lagens ramar?
Det är bara du själv som vet vad du värderar högst och vilka prioriteringar du vill göra i ditt liv. Detta får följdeffekter, exempelvis på de jämställdhetspolitiska målen där man i dag på ett antal ställen talar om jämn fördelning, som om det viktigaste vore att räkna hur många kvinnor och hur många män som gör vissa specifika val.
Vi utgår från möjligheterna att göra valen, inte att det ska vara lika många kvinnor och män som jobbar exakt lika mycket inom olika branscher, eller i hemmet för den delen - hur man nu väljer att mäta vad som är hemarbete eller inte. Enligt vår mening är var och en kapabel att göra de val man själv vill göra och att veta vad som ligger en varmast om hjärtat och vad man vill prioritera.
Just därför brukar jag säga att vår jämställdhetspolitik är utspridd på alla politikens områden. Tidigare i dag hade vi en presskonferens där vi presenterade vårt förslag till vårbudget. Vi har också en artikel ute i dag, och jag blev extra glad att man där lyfter fram möjligheten för makar att dela pensionsrätter mellan sig.
Som jag sa finns det absolut följdeffekter av dagens politik och regelverk som gör att du får sämre villkor om du gör vissa val. Det är fler kvinnor än män som väljer att vara hemma mer med familjen och som därmed tjänar in mindre pengar till sin pension. Jag tror att detta kommer att ändras, för vi ser över tid att man gör fler och friare val på olika sätt.
Men det är också ett faktum att många vill prioritera familjen mer ibland och vill kunna dela upp mellan sig. Vi menar därför att det ska vara enklare att även dela på pensionen mellan partner. Det kan ju lika gärna vara en man som väljer att stanna hemma mer och som inte ska behöva halka efter eller riskera en sämre ekonomi på äldre dagar för att han har gjort det valet. Det är så vi sverigedemokrater jobbar.
Vi ser till problemen och löser dem i stället för att räkna och tvinga in alla i en och samma mall. Bland de jämställdhetspolitiska målen finns också ett explicit mål om mäns våld mot kvinnor. Vi har tidigare vänt oss mot den formuleringen eftersom våld i nära relationer kan se ut på många olika sätt.
Jag var på en konferens i Norge på kvinnodagen, och det gladde mig att höra om en forskningsrapport som lyfter upp vittnesmål från alla dem som drabbats av våld i nära relationer och som inte följer mallen mäns våld mot kvinnor.
Det finns män som inte vågar nämna dessa problem eller vända sig till någon eftersom de blir förlöjligade för att de utsätts för våld av sin kvinnliga partner. Personer i samkönade relationer fångas inte heller in. När det gäller hedersrelaterat våld kan det ibland vara rentav skadligt att applicera samma lösningsmodeller som man gör på andra former av våld i nära relationer.
Jag har under mina år som jämställdhetspolitisk talesperson och även innan som aktiv i vårt kvinnoförbund, som länge fokuserat på just hedersfrågan, hört många unga tjejer och killar vittna om hur de efter ett möte med socialen skickas tillbaka till sin familj efter att föräldrarna sagt: Vi löser detta. Det var bra att ni uppmärksammade oss på det.
Man applicerar samma mallar som i andra fall av våld i nära relationer och tror att medling och viss uppsikt kan räcka. Det resulterar i bästa fall i att ungdomarna flyr och får hjälp någon annanstans, i värsta fall att de går helt under jorden och försvinner.
Det är viktigt att ha en bredd, och därför är målets formulering om mäns våld mot kvinnor alldeles för snäv och riskerar att missa viktiga grupper. Här bör man jobba brett för jämställdheten. I reservationen har vi också standardformuleringar om att vi är emot kvotering. För mig är det självklart, och det har jag sagt många gånger och kommer att fortsätta säga många gånger i kammaren. Jag vill bedömas för den jag är och inte utifrån mitt kön.
Jag vill att min dotter ska veta att hennes mamma kom någonstans i livet för att hon var en person som andra och inte för att det fanns kvoteringsregler. Jag tror att enda sättet att nå verklig jämställdhet är att sluta se mig som en representant för systerskapet eller alla kvinnor och börja se mig som en människa, helt enkelt. Jag hör sällan mina manliga kollegor få frågan: Hur känns det att vara man i ditt parti?
Sällan ställs frågan till män: Borde du inte göra så här för brödraskapet eller alla andra män? För mig är det lika självklart att jag ska ses som en individ och inte som en representant för mitt kön. Erik talade nyss om behovet av att utvärdera diskrimineringslagen. Vi har den reservationen gemensamt med Moderaterna och Liberalerna.
Lagen har förändrats, och vi var emot att den senaste utvidgningen gjordes innan man hade gjort en ordentlig utvärdering av hur lagen fungerar. Fångar den in alla som det är tänkt eller inte? Finns det grupper som faller mellan stolarna? Får det orimliga konsekvenser i arbetslivet för företagare?
Möjliggör den att något blir bättre, eller är det plakatpolitik? Dessa diskussioner lyfts upp på många håll. Jag noterade under behandlingen av betänkandet att det fanns ett antal motioner om till exempel rätten att ta med sig ledarhundar in på olika platser. Omfattas den eller inte av den nya lagen? Det är inte utrett och färdigprövat.
Det lyfts också upp frågor om ålder fångas in ordentligt. Vilka effekterna är av den lagstiftning vi har är viktigt att utreda, och det borde ske snarast möjligt. Därför har vi valt att stödja denna reservation.
I en tidigare debatt när vi behandlade just utvidgningar lyfte jag upp att ett bättre sätt att uppnå effekt mot diskriminering kan vara att möjliggöra för företag att få extra stimulansbidrag för att anpassa sin verksamhet i stället för att lagstifta på ett sätt som ser bra ut på papperet men inte får några generella effekter eftersom det finns olika undantag.
Jag yrkar än en gång bifall till den reservationen. Låt mig också säga några ord om de två alliansgemensamma reservationerna - om det nu finns någon Allians. Innebörden i båda är bra.
Dels behöver man se över kvinnors arbetsvillkor, för vi vet att de är dåliga på många håll. Dels bör man uppmärksamma och se över var hedersvåld finns. Problemet är dock att det inte finns några konkreta förslag. Det är tyvärr lite plakatpolitik.
Man säger att det är viktigt att uppmärksamma var hedersvåld finns och att kvinnor har det dåligt på arbetsmarknaden. Sverigedemokraterna har lagt fram konkreta förslag på många håll och i andra betänkanden i andra utskott. Vi har motionerat om stimulansbidrag till offentliga sektorn, där många kvinnor arbetar och har dåliga villkor, för att förbättra villkoren.
Vi har lagt fram ett otal förslag för att bekämpa hedersrelaterat våld. Min mening är att det är på detta sätt man bör arbeta i denna församling och kammare.