KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Återigen saknar statsrådet grund för sina slutsatser. Eftersom vi inte har några tillförlitliga effektutvärderingar kan inte näringsministern eller någon annan regeringsföreträdare dra slutsatsen att det är tack vare näringspolitiken som vi har fått en viss innovation, ett visst näringslivsklimat eller dylikt. Det finns helt enkelt ingen grund att stå på.
Det går att peka på att vi enligt olika mätningar har ett bra näringsliv, men det kan inte knytas till den offentliga näringspolitiken. Det finns ingenting som stöder det - tvärtom. I de mätningar som har skett, när man har haft kontrollgrupper och jämfört bolag som fått innovationsstöd med bolag som inte fått det, har man inte sett någon märkbar effekt över huvud taget.
Har det aldrig slagit statsrådet att det kanske ligger i dessa företags - de företag som mottagit stöd - intresse att uppge att gratispengarna de fått gett önskad effekt? Sedan förstår jag att Ibrahim Baylan inte kan springa händelserna i förväg och avslöja vad som kommer att rymmas i regeringens skrivelse på området.
Men jag hoppas att statsrådet åtminstone kan tillstå att den bristande tillförlitligheten i effektutvärderingarna av näringspolitiken för det första är ett problem och för det andra måste åtgärdas. Det hade varit klädsamt ifall man hade kunnat få ett klart besked om att det behöver ske. Detta är känt sedan länge. Det hanteras nu i debatten av näringsministern lite som att denna utredning skulle vara i ett vakuum.
Det har tvärtom under ett flertal år varit tydligt för samtliga att det finns brister i våra effektutvärderingar. Det är allvarligt. Det borde ha åtgärdats för länge sedan. Det tycker en riksdagsmajoritet, som även har tillkännagivit det för regeringen. Jag hoppas att regeringen kan problematisera detta och svara att man kommer att åtgärda det.
Tobias Andersson (SD):
Jag och finansministern kommer primärt att uppehålla oss vid den tillfälliga covid-19-lagen och dess potentiella konsekvenser för svenska näringsidkare. Innan jag berör det tycker jag dock att det är viktigt att sätta pandemilagen i dess sammanhang. Efter att ha stått handfallen under några månader i våras valde regeringen att stressa fram en lag innan sommaren, genom vilken den tillskansade sig utökade befogenheter.
Då tycktes regeringen finna lagen absolut nödvändig för att krossa pandemin. Regeringen var i så stort behov av den att snabbhanteringen tycktes överrumpla remissinstanser och innebar att riksdagen på intet sätt gavs rimligt utrymme att hantera ärendet givet dess natur.
Riksdagen hanterade dock ärendet, och lagen blev verklighet - inte minst som en konsekvens av att regeringen verkligen tycktes anse att lagen var direkt avgörande. Vad hände därefter, herr talman? Jo, absolut ingenting. Den lag som var så viktig att praxis bröts för att implementera den kom aldrig att användas.
Därefter passerade tiden tills regeringen strax innan jul, över nio månader in i pandemin, fick för sig att det på nytt verkligen var tvunget att snabbhantera ett lagförslag som på nytt skulle ge utökade befogenheter till regeringen. Hur länge regeringen hade arbetat med lagförslaget vågar jag inte svara på, men att den haft över nio månader på sig står bortom tvivel.
Att remissinstanserna och riksdagen däremot var tvungna att, till skillnad från regeringen, hantera ärendet snabbare än blixten var regeringens fasta uppfattning, och så blev det också. Den tillfälliga covid-19-lag som riksdagen röstade igenom ger regeringen ökad makt att stänga ned verksamheter, och till skillnad från lagen innan sommaren har denna redan brukats.
Sverigedemokraterna anser att den tillfälliga covid-19-lagen är alltför långtgående. Alla borde se riskerna med att regeringen eller dess myndigheter på egen hand kan besluta om att begränsa mötesfriheten eller rikta åtgärder som påtagligt begränsar företags möjligheter att bedriva sin verksamhet.
Tyvärr var vi dock ensamma om att vilja öka riksdagens kontrollmakt för att säkerställa att det finns en folklig förankring i besluten. Däremot lyckades vi, tillsammans med den forna Alliansen, köra över regeringen i frågan om ekonomisk kompensation. Notera att regeringspartierna reserverade sig mot det beslutet, herr talman!
I stället var regeringens hållning att frågan om ekonomisk ersättning med anledning av förordningar som meddelas med stöd av lagen skulle hanteras i samband med att sådana förordningar tas fram. Detta är långt ifrån tillräckligt, varför jag är glad över att riksdagen sa ifrån.
I sitt svar på denna interpellation är dock finansministern väldigt stolt över det nedstängningsstöd som regeringen varit tvungen att ta fram på beställning av riksdagen.
Min fråga i detta första anförande är därför varför regeringen från början var emot ekonomisk kompensation till de näringsidkare som riskerar att drabbas eller som redan har drabbats av den tillfälliga covid-19-lagen.
Tobias Andersson (SD):
Det dröjer någon eller några veckor tills dessa stöd kan sökas. Sedan är det en handläggningstid på det, och empirin när det gäller handläggningstiden för andra stöd tyder på att det därefter riskerar att dröja veckor och månader innan stöden betalas ut. Jag är därför inte lika optimistisk gällande detta som finansministern. Jag skulle vilja lyfta in en ytterligare aspekt av den problematik jag tidigare framfört.
I dag blöder näringsidkare pengar som en konsekvens av de åtgärder som har vidtagits utifrån den tillfälliga covid-19-lagen, och de är helt utan någon förhoppning om att i närtid kunna ta del av det utannonserade nedstängningsstödet som regeringen inte ens önskade från början.
Samtidigt presenterade regeringen i veckan ett förslag om att rikta nästan 175 miljoner till länsstyrelserna för ökat tillsynsarbete för att säkerställa att pandemilagen ska kunna få de effekter som eftersträvas, som regeringen uttrycker det. Dessutom föreslås att ytterligare 82 miljoner kronor tilldelas kommuner, regioner och länsstyrelser för bland annat trängseltillsyn på serveringsställen.
Jag utesluter inte att de resurserna behövs men skulle vilja fråga finansministern hur hon tror att det uppfattas av dem som har drabbats hårdast. Herr talman! Tänk dig själv att som hårt arbetande företagare få din näringsfrihet inskränkt.
Sedan får du höra att du om flera månader kanske kan få kompensation för det, och därefter får du höra att regeringen snabbt ska tilldela miljoner till dem som ska granska att din näringsfrihet de facto har begränsats. Tror finansministern att berörda näringsidkare är nöjda med regeringens hantering av frågan?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar ministern för svaret. Under föregående år blossade det upp en debatt om klaners vara eller icke vara i Sverige samt om hur de eventuellt påverkar allt från gängkriminalitet till allmänna val. Det var efter att biträdande rikspolischef Mats Löfving deltog i Ekots lördagsintervju den 5 september som debatten tog fart, men allvaret i den är fortsatt aktuellt.
Enligt Löfving försöker klaner infiltrera såväl myndigheter som politiken med syftet att erhålla makt som kan gagna klanen. Detta tycktes komma som en chock för många, trots att det är välbelagt att flertalet partier blivit infiltrerade av personer med egna särintressen som företräder sin grupp - må det vara en klan eller inte - snarare än partiet vars mandat han eller hon erhållit.
I SVT:s Agenda den 13 september ville Löfving inte svara på frågan huruvida någon klan i dag har representation i riksdagen.
Konstateras kan dock att klanliknande röstning har fört in företrädare för egna särintressen i riksdagen tidigare och att minst en av dagens ledamöter har beskyllts för att vara en del av det, även om det kanske skett genom lokala trossamfund snarare än genom släktnätverk, i den mån dessa från första början ska särskiljas.
Med andra ord är det tydligt att klansamhället påverkar utfallet i de allmänna valen och oberoendet hos våra folkvalda. Ett exempel på detta som uppmärksammades i Uppdrag granskning under hösten är hur Socialdemokraterna i Sigtuna påstås ha skänkt mark till en lokal syrisk-ortodox församling i utbyte mot dess röster. Fru talman!
Utifrån de uppgifter som framkom i den granskningen står det enligt mig bortom alla tvivel att Socialdemokraterna direkt eller indirekt genom byggbolaget Peab köpte röster av den religiösa församlingen - en religiös församling som, enligt valresultatet i dess berörda bostadsområde, tycks ha haft stort inflytande över hur de enskilda församlingsmedlemmarna röstat.
Det tycks alltså vara som så att det inte var tal om hemliga och fria val för de enskilda individerna. I stället togs ett kollektivt beslut om var rösterna skulle placeras utifrån vilka fördelar det skulle generera den egna gruppen. Det är ett agerande som åtminstone enligt mig bör falla inom begreppet klanröstning.
Detta är endast ett exempel, men det är onekligen en allvarlig problematik som av allt att döma redan etablerat sig i områden runt om i landet. Om vi inte agerar omgående kommer klanstrukturerna i vårt samhälle att växa sig starkare, så även risken för klanröstning. Mot den bakgrunden bör därför åtgärder vidtas omgående för att minimera klanröstningens potentiella påverkan på valen 2022.
I sitt svar på min interpellation betonar Amanda Lind att regeringen tillsatt en kommitté som ska "se över och överväga förändringar i delar av valsystemet" och att denna bland annat ska "föreslå metoder för att motverka förekomsten av så kallad familjeröstning". Det är naturligtvis bra. Jag menar dock på att familjeröstning inte är att likställa med den potentiella klanröstning som riskerar att följa i klansamhällets spår. Fru talman!
Jag önskar därför fråga Amanda Lind om hon och regeringen avser att vidta några andra åtgärder på området.
Tobias Andersson (SD):
Tack för det något bitska svaret från ministern! Det förtjänade jag säkerligen. Jag vill betona att det viktiga är att vi säkerställer att de som kommer till Sverige och som successivt ska bli en del av vår nation genomgår en fullgod process för att bli svenska medborgare.
Den dagen de väl går och röstar hoppas jag att de har tillgodogjort sig det svenska språket i sådan utsträckning att de kan ta del av den allmänna valkommunikationen och informationen som ges ut på det svenska språket. Jag beskriver ett problem som drabbar alla partier eller åtminstone flera partier, sett till empirin som finns. Därför blir det något märkligt när Amanda Lind tycker att mina frågor snarare skulle riktas till det socialdemokratiska partiet.
Jag instämmer i Amanda Linds bild av att det är Socialdemokraterna som till syvende och sist i störst utsträckning har drabbats av klanröstning eller gagnats av densamma, hur man nu ser på problematiken. Det är onekligen så, vilket jag redogjorde för i mitt tidigare inlägg, att flertalet partier har drabbats av klanröstning och inte bara Socialdemokraterna. Det hör lite till sakens natur att jag ställer frågor till ministern.
Det ligger inom min granskningsmakt i förhållande till regeringen att göra just så. Fru talman! Jag får vara ärlig att tillstå att jag har ett stort intresse av att även diskutera lösningar med ministern. Det hade naturligtvis varit positivt för såväl mig som mina partikollegor som också jobbar med frågorna att sitta ned med ministern i något sammanhang och diskutera dessa frågor.
Jag anser inte på något sätt att det faktum att jag här och nu ställer frågor till Amanda Lind och försöker att få besked om hur man avser att agera för att begränsa klanröstningens påverkan på nästa års val skulle stå i konflikt med att ha ett konstruktivt idéutbyte om lösningar. Just lösningar är något som jag uppmärksammat har saknats i den här interpellationsdebatten.
Tobias Andersson (SD):
Jag håller med Morgan Johansson när han säger "Men det räcker inte" rörande den politik som regeringen bedriver på det straffrättsliga området. Han har också rätt i att det är ett faktum att de allra flesta sexualbrott begås av män, men han valde att stanna där i sin analys i stället för att överväga ifall det finns andra gemensamma nämnare hos många av sexualförbrytarna utöver kön.
Det är lite som när TV4 nu i veckan pekade ut specifikt taxichaufförer som överrepresenterade bland sexualförbrytare utan att nämna något ytterligare om vad taxichaufförer tenderar att ha gemensamt utöver att just köra taxi.
Morgan Johansson nämner även en del gamla SD-förslag som regeringen har verkat för, men alldeles oavsett lämnar regeringens politik en hel del att önska även om retoriken titt som tätt är både hög och sträng.
Jag beskrev i min interpellationstext hur mordet på Tommie Lindh och efterdyningarna av detsamma utgör en ögonblicksbild av Sveriges misslyckade integrations- och kriminalpolitik. Den 19-årige Tommie mördades i maj när han försökte skydda en kvinnlig bekant från en hotfull invandrare.
Trots att brottets karaktär och historien bakom torde platsa i samtliga medier blev den initiala rapporteringen sparsam i omfång och detaljrikedom. Efterdyningarna präglades i stället av att Tommies påstådda, men av familjen avvisade, politiska åsikter demoniserades.
Denna högfärdiga retorik dog dock snabbt ut när förundersökningsprotokollet kom ut, och nu har dom fallit. Den nu dömde är en 23-årig man från Sudan som utöver mordet på Tommie även dömdes för grov våldtäkt, våldtäkt, grovt olaga hot och försök till grov misshandel.
Sudanesen är känd av polisen sedan tidigare och har dömts för bland annat butiksstöld och sexuellt ofredande av en flicka under 15 år. I fallet med det sexuella ofredandet tog rätten hänsyn till hans ålder, då 18 år, vilket sänkte straffet och innebar att han slapp fängelse.
Med detta och oräkneliga fler fall som bakgrund ter sig Morgan Johanssons skryt om den påstått hårda kriminalpolitik regeringen bedriver som något verklighetsfrånvänt.
Ur sudanesens dom från 2016 kan bland annat följande läsas: "För att minska risken för återfall i brott och för att hjälpa" - här nämns namnet på den dömde - "att utforska sina värderingar och vägval inför framtiden framstår skyddstillsyn som den lämpligaste påföljden." Fru talman!
Trots att regeringens benhårda kriminalpolitik tvingade den stackars invandraren som ofredat ett barn att utforska sina värderingar och vägval inför framtiden valde han senare att mörda och våldta, ett brott som han nu dömts till livstids fängelse för.
Även om jag är glad för att han dömdes till livstids fängelse kan jag inte låta bli att konstatera och problematisera att livstid inte betyder livstid i Morgan Johanssons Sverige samt att han ej utvisas. Anser Morgan Johansson att invandrare och gärningsmän, likt den nu berörda, ska få fortsätta att röra sig fritt i Sverige i samma utsträckning som nu?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar för svaret. Jag har full förståelse för att Morgan Johansson inte kan uttala sig i detalj om enskilda fall. Men vi debatterar ett samhällsproblem. Vi debatterar en importerad brottslighet som ökar och blir grövre i karaktär - förnedringsrån, gruppvåldtäkter, gängskjutningar, knivhuggningar och så vidare. Inte sällan begås vålds- och sexualbrotten dessutom med underliggande svenskfientlighet som motiv.
I denna kontext kan jag inte släppa mordet på Tommie Lindh, dels för att det berörde mig på djupet, dels för att våldsorgien tycks ha uppstått som en konsekvens av att sudanesen fann en SD-keps bland Tommies kampanjmaterial från diverse partier. Morgan Johansson nämner föräldrarna. Jag har tagit kontakt med anhöriga till Tommie. Det har inte Morgan Johansson gjort.
Men jag har lovat att läsa upp ett budskap från Tommies far till Morgan Johansson och regeringen. Tommies far kunde tyvärr inte vara här i dag. Men jag vet att han kommer att ta del av denna debatt i efterhand.
Han låter hälsa följande: "Hej Morgan, min son mördades i maj när han försökte skydda en ung flicka från en våldsam sudanes som våldtagit henne samma kväll. Min sons mördare fick ett svenskt medborgarskap utan att ha förtjänat det, varför?
Min sons mördare är nu dömd till livstids fängelse men han lär komma ut innan han ens hunnit fylla 40, varför? Min sons mördare kommer inte att utvisas efter avtjänat straff trots att han har dubbla medborgarskap, varför? Jag har så många frågor men få svar, det enda jag vet är att jag vägrar att låta Tommie bli reducerad till en del av statistiken.
Jag är stolt över min son men skäms över regeringen." Fru talman! Jag tror inte att jag är ensam om att ha förståelse för den sorg, ilska och uppgivenhet som Tommies far ger uttryck för i meddelandet till Morgan Johansson.
Om Morgan Johansson lyckas föreställa sig detta kan jag omöjligen tro att han på allvar skulle vara nöjd med sitt och regeringens arbete på området. Fru talman! Mot bakgrund av detta anförande vill jag ge Morgan Johansson möjlighet att försöka ge svar på de frågor som Tommie Lindhs far har.
Tobias Andersson (SD):
Om justitie- och migrationsministern inte hade brytt sig om härkomst på förövarna hade han sannolikt inte radat upp en rad svenska förövare för att göra poäng av det. Jag kan inte mer än konstatera att ministern är mer bekymrad över och ser en större problematik med min retorik än den verklighet som återfinns i dagens Sverige.
Om Twitter, ursäkta, justitie- och migrationsminister Morgan Johansson hade valt att fokusera mer på att vidta åtgärder som behövs för att säkra detta hade det inte funnits några skrämmande exempel för Sverigedemokraterna eller någon annan att lyfta upp. Jag vill ha ett Sverige där det inte finns enskilda hemska exempel som detta som man kan lyfta upp i den politiska debatten.
Det är just därför vi återkommande problematiserar samhällsutvecklingen: Vi vill få ett stopp på den utveckling vi ser. Vi vill inte ha några fler enskilda exempel likt fallet med Tommie Lindh.
Jag hade varit den gladaste politikern i riksdagen om jag inte kunde peka på en rad olika fruktansvärda vålds- och sexualbrott som har begåtts av personer som invandrat till Sverige, som inte borde ha fått komma hit från början, som när de begick brott första gången skulle ha straffats hårt och utvisats i de fall det varit möjligt och som inte skulle ha varit kvar i Sverige och fått möjlighet att begå nya dåd på det sätt som de får i nuläget.
Då hade jag varit nöjd - och då kanske även justitie- och migrationsministern hade varit nöjd, för då hade jag inte haft några enskilda fall att lyfta upp i debatten. Det är ju uppenbart att det är det som ministern problematiserar mest, inte den utveckling vi ser när det kommer till vålds- och sexualbrott utan min och Sverigedemokraternas retorik. Lyft huvudet, kom in i matchen och ta tillfället i akt att försöka ge svar på Tommie Lindhs fars frågor!
Tobias Andersson (SD):
För tydlighets skull vill jag konstatera att jag inte har påstått att unga skulle vara den värst drabbade gruppen. Tvärtom anser jag snarare att unga återkommande hamnat i skymundan i hanteringen, av ganska naturliga skäl. Unga har exempelvis av givna skäl haft lättare att överleva viruset. Men som en följd av detta har konsekvenserna för unga inte sällan hamnat i den mediala skuggan.
Jag anser det därför vara viktigt att belysa de problem som unga fått utstå. Vi ser att ensamheten ökar bland unga. Vi ser att den psykiska ohälsan var oacceptabelt hög redan innan pandemin. Vi vet att köerna till barn- och ungdomspsykiatrin tredubblades under den föregående mandatperioden. Vi ser att allt fler unga känner otrygghet för att bli utsatta för brott - etcetera.
Detta är en trend som pågick redan innan pandemin, och delar av den ökar och intensifieras sannolikt under pandemin. Jag skulle därför vilja påstå att den generella politik som regeringen drivit - och den kan jag inte skuldbelägga uteslutande Amanda Lind för - när det kommer till såväl psykisk ohälsa som att etablera trygghet och säkerhet i landet har fallerat. Den har svikit Sveriges unga.
Det ser vi på en rad olika instanser, inte minst i den rapport som vi här diskuterar, men också i brottsstatistik och så vidare. På temat att involvera unga är jag stolt över att kunna företräda vårt ungdomsförbund som nationell talesperson och även skaraborgarna och våra väljare i Sveriges riksdag och därmed kunna involvera alla våra medlemmar direkt in i den svenska folkvalda församlingen.
Jag kan också stolt peka på att Sverigedemokraterna exempelvis har den yngsta riksdagsgruppen. Jag anser alltså att Sverigedemokraterna har dragit sitt strå till stacken på det området.
Tobias Andersson (SD):
Under en längre tid har värdet av att inneha ett svenskt medborgarskap när man bor i Sverige sjunkit. I de flesta andra stater är medborgarskap något centralt och värdefullt. Processen för att erhålla det är ofta lång och kravfylld, och dagen det erhålls är en i grunden omvälvande dag för den som erhåller det.
Individen tilldelas i de fallen rent juridiskt ett medborgarskap i en ny stat men upplever även att man samtidigt uppgår i en ny nation. Den huvudsakliga lojaliteten flyttas från ursprungslandet till mottagarlandet, och individen får därför uteslutande incitament att agera konstruktivt i sitt nya hemland.
I Sverige däremot tycks medborgarskap mer eller mindre delas ut i flingpaket, och vi urskiljer oss i världen genom att privilegier i landet återkommande tilldelas dem som inte har i landet att göra i stället för dem som är medborgare i vår stat.
Denna ordning har Sverigedemokraterna genomgående kritiserat och motarbetat eftersom den har bidragit till den segregation och splittring vi ser i Sverige. Om vi någonsin ska lyckas assimilera dem som kommit hit måste vi höja statusen för det svenska medborgarskapet och säkerställa att det inte delas ut till vem som helst. Herr talman!
Mot denna bakgrund har jag ställt två frågor till justitie- och migrationsminister Morgan Johansson, dels om ministern avser att vidta några åtgärder för att stärka statusen för svenskt medborgarskap, dels om ministern avser att vidta några åtgärder för att skapa incitament för utlänningar i Sverige att verka för att erhålla svenskt medborgarskap.
Jag upplever att Morgan Johansson i sitt svar endast besvarar den första frågan, herr talman, detta då Morgan Johansson uteslutande nämner utredningen om språk- och samhällskunskap för medborgarskap och andra frågor om medborgarskap.
Jag vill betona att jag är glad över att införandet av språk- och samhällskunskapskrav för att erhålla svenskt medborgarskap är en del av januariavtalet, och det är positivt att den utredning som Morgan Johansson nämner kom med ett delbetänkande på 458 sidor nu i januari.
Beroende på hur regeringen väljer att gå vidare med utredningens betänkande finns det en möjlighet att vi höjer kraven för att erhålla svenskt medborgarskap, även om delbetänkandet ställer för låga krav och lämnar en del att önska. Med detta sagt tål det att kritiseras att vi ännu inte har ett språkkrav på plats.
Frågan lyftes upp redan för 20 år sedan men stötte då på patrull från bland andra Socialdemokraterna. Vidare har Socialdemokraterna nu styrt i snart sju år utan att få det på plats, och när man nu äntligen har tagit tag i frågan föreslås ändringen träda i kraft först den 1 januari 2025. Herr talman!
Den cyniske skulle mena att det inte är en slump att förslagen inte blir verklighet denna mandatperiod eftersom det ger Socialdemokraterna gott om tid att ändra sig på nytt. Givet detta vill jag fråga Morgan Johansson: Finns det någonting som regeringen hittills faktiskt har genomfört som syftar till att stärka statusen för svenskt medborgarskap?