Ylva Johansson (S):
Den stora kärleken till utredningen i sig är intressant. Annika Qarlsson säger att man hade kunnat byta utredare eller ge helt andra direktiv. Det hade självklart varit ett alternativ för regeringen. Efter beslutet om att skära ned 200 miljoner på Regeringskansliet, som bland annat finansierar utredningar, måste man också se lite snålare på vilka utredningar som ska prioriteras. Det är lite svårt att se att en utredning till varje pris har ett egenvärde alldeles oavsett vad som ska utredas.
Jag utesluter inte att man kan behöva utreda saker som rör arbetsmarknadens funktionssätt och Arbetsförmedlingens roll, men det handlar om att använda statliga utredningar på rätt sätt. Den befintliga utredningen har inte till uppgift att på ett vitt blad föreslå något nytt. Den utredning som regeringen har för avsikt att lägga ned ska föreslå justeringar i ansvarsfördelningen i förhållande till andra offentliga aktörer. Jag antar att det är i förhållande till kommunerna. Vilka andra offentliga aktörer pratar man annars om?
Det handlar alltså om justeringar i ansvarsfördelningen. Jag tror inte det räcker med justeringar. Regeringen har för avsikt att helt förnya samarbetet och öppna för en helt annan typ av samarbete tillsammans med landets kommuner. Jag reser just nu runt för att träffa alla Sveriges kommunledningar. Dialogen har varit framgångsrik och har välkomnats av kommunerna. Det gäller att ha en helt annan flexibilitet från Arbetsförmedlingens och statens sida för att gemensamt lösa problemen med kommunerna.
Ett annat uppdrag i utredningens direktiv är att föreslå förändringar i fördelning, sammansättning och utformning av insatser över individens inskrivningstid och över konjunkturen. Ja, regeringen går fram mer radikalt.
Vi kommer att avskaffa mycket av den departementala regleringen av hur man ska utforma de arbetsmarknadspolitiska insatserna och lämna ett större förtroende för professionen att göra professionella individuella bedömningar av vilka insatser som krävs för att en arbetsgivare ska få tag på rätt personer till de lediga jobben och för att individer faktiskt ska få arbete. En tredje fråga är att analysera hur Arbetsförmedlingens kontakter med arbetsgivare kan förbättras ytterligare.
Som många av debattörerna här som sitter i utskottet vet är en av de mest prioriterade frågorna för Arbetsförmedlingen att förnya och satsa stort på helt andra typer av arbetsgivarkontakter. Detta har nu försenats på grund av att den budget som har röstats igenom har 550 miljoner kronor mindre till Arbetsförmedlingen, vilket försenar det förnyelsearbete som måste drivas fram och där det är bråttom att få ett helt annat samarbete med arbetsgivarna.
Vidare ska den befintliga utredningen föreslå hur ersättningssystemet bör utformas för de kompletterande aktörerna, hur man ska utreda för- och nackdelar med Arbetsförmedlingens organisation och hur man ska säkerställa att Arbetsförmedlingen kan styras för att få genomslag för regeringens politik. Jag menar att det här är frågor som inte kräver en statlig utredning utan kräver en handlingskraftig regering för att det ska bli en förändring.
Jag utesluter inte att det finns andra frågor som behöver utredas framöver också när det gäller att långtgående få en arbetsförmedling som har en helt annan roll, som är ett nav på en fungerande arbetsmarknad och som inte bara arbetar med att administrera arbetslösheten. Det är den förändring vi håller på att göra. Herr talman!
Efter att den tidigare regeringen hade styrt i nästan åtta år och skapat oerhörda problem på arbetsmarknaden, med ett försämrat funktionssätt och en arbetsförmedling med ett lågt och kraftigt sjunkande förtroende hos alla dem som är beroende av Arbetsförmedlingen, tillsatte man handlingskraftigt nog en utredning. Min tolkning är att man gjorde detta därför att de fyra ingående partierna inte kunde komma överens om vad man ville göra.
Vi i den nuvarande regeringen vet vad vi vill göra med Arbetsförmedlingen.