KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Olsson (M):
Tryggheten i Sverige är en stark konkurrensfaktor. Sverige är ett av de minst korrumperade länderna i världen, och det gör att företagen vill satsa här. För företag handlar det väldigt mycket om att ha en vision och se en framtid.
Sällan handlar det om snabba pengar, vilket man kan tro när man tittar på tv-serier. Men så ser verkligheten inte ut, utan det är hårt slit och långa arbetsdagar. Många gånger är startsträckan lång innan företaget blir lönsamt.
Ett i grunden tryggt, okorrumperat och säkert samhälle därför viktigt. Det är också viktigt att de brott som sker anmäls - hur vi nu ska få till det. Kanske kan minister Baylan komma på ett bra sätt för att snabbt anmäla även om man inte tror att det kommer att utredas eftersom man anmält ett liknande brott tidigare.
Vi behöver nämligen få en bra statistik över hur det ser ut. Som både Ann-Charlotte Hammar Johnsson och ministern var inne på är brottslighet en kreativ bransch. Kreativitet är ju positivt, men tyvärr använder man här sin kreativitet till fel saker. Brottsligheten förändras hela tiden, och så fort vi tar itu med en sorts brottslighet hittar man på något nytt.
Därför måste vi vara proaktiva. Nu blir digitala brott kanske det stora, och vi har sett att när handeln ökar utsätts den för mycket brott. Vi måste hela tiden jobba proaktivt. Då är det viktigt att brotten också anmäls så att vi vet hur det ser ut där ute. Annars hamnar både minister Baylan och jag efter i vårt tänk.
Att höja skatterna är inte lösningen. Vi behöver att företag växer, tycker att det är kul och har en vision framåt.
Jag vill uppmana regeringen att inte höja skatter utan göra det kul att starta företag så att fler jobb skapas, för varje person som går från att inte jobba till att jobba är den bästa skatteintäkten för statskassan. Allt hänger ju ihop. Vi är ett väldigt innovativt land.
Vi kanske inte kan titta på den nya tidens brottslighet utifrån hur tysk statsförvaltning jobbar med den. Jag tror att brottsligheten i Sverige ligger långt framme där. Samtidigt finns det ingen skillnad i vårt sätt att se på EU. Vi vet att i och med att vi har ett öppet EU främjas svensk ekonomi och svenska jobb men också brottslighet.
Där tror jag att det finns mer att göra med regelverk och lagstiftning, så att man inte bara kan komma från en butik på svensk landsbygd och ta färjan över till ett annat EU-land och sedan hittas de sakerna aldrig mer. Vi behöver vara mer på där och ha inte gränser men gränskontroller, så att det finns checkpoints.
Lotta Olsson (M):
Detta var inte en skattedebatt, men man kommer lätt in på det. Min uppmaning till ministern och regeringen är ändå: Höj inte skatten, utan minska brottsligheten! Vi vill inte tillbaka till den gamla devisen att man ska rösta rött och jobba svart. Det är faktiskt så det blir om tumskruvarna dras åt så mycket att det inte lönar sig att jobba hårt.
Om det dessutom finns en stor brottslighet blir det så att de goda förlorar och de andra vinner. Det samhället, där de mörka krafterna kommer fram i stället för det goda samhället, vill varken jag eller minister Baylan ha. Korruption och svarta jobb är en del i att det blir så.
Nu har jag ingen statistik, men detta är något som vi måste bevaka och som innebär en hotbild när vi jobbar med andra länder som inte har vad vi har haft tidigare i Sverige, nämligen väldigt låg korruption. Det är en samhällssjuka, och till sist kanske man måste komma till Ibrahim Baylan och lämna en vinflaska för att kunna framföra sådana saker.
Nej, dit vill vi inte komma - där är vi väldigt överens. Det goda beteendet måste löna sig. Vi får inte straffbeskatta eller låta brottsligheten ta över. Det finns också en fara. Om man inte litar på att samhället tar ansvar blir det en beskyddarverksamhet som kan fortleva. Också det är en samhällssjuka som vi absolut inte vill ha.
Vi behöver bättre kontrollfunktioner så att företag inte fuskar och så att de goda vinner. Här kan vi bli bättre på många fronter.
Lotta Olsson (M):
Tack, energiminister Ygeman, för svaret! Den tyska motsvarigheten till Riksrevisionen har en större frihetsfaktor än den svenska och jobbar mer självständigt. Den har riktat väldigt skarp kritik mot landet i fråga om energiomställningen. I Tyskland har man det högsta energipriset i EU.
Trots att Tyskland per capita har motsvarande hälften av den energiåtgång som Sverige har är detta tungt för de tyska hushållen och den tyska industrin. I Tyskland är energipriset 43 procent högre än EU-genomsnittet.
Detta är naturligtvis kostsamt, och ändå har man i Tyskland inte den tunga industri som vi har. Det har därför kommit skarp kritik både mot energiomställningen och mot hur energipolitiken bedrivs.
Man har även varit väldigt tuff mot det tyska finansdepartementet och menar att detta förslösar tyska skattebetalares pengar och att det är vanliga tyska hushåll som får betala för den inkonsekventa eller orationella energiomställningen. Den energipolitik som har bedrivits ses som väldigt kostsam.
Tyskland har en grund med mer fossil energi, såsom kol och gas, men nu ställer man om väldigt mycket till vindkraft och fasar ut basenergin från kärnkraft. Det man nu vill göra är att öka överledningskapaciteten från Ryssland med fossil gas. Det här är ingen väg som Sverige vill gå.
Det är därför väldigt konstigt att energiministern inte ser någon fara i att vi förändrar vår energimix så att vi får mycket mer vindkraft utan att vi samtidigt balanserar upp det hela med mer kärnkraft.
Det är svårt att öka produktionen av vattenkraft. Vi talar om att man kanske skulle kunna höja vattennivåerna i vattenmagasinen, men det är ändå en försumbar mängd energi. Jag förstår inte när Anders Ygeman i debatten ofta hävdar att det går så bra för Sverige, att vi exporterar energi och att vi exporterar vindkraft.
Vi kommer de facto att få samma balansproblem och kostnader som man har i Tyskland. Där har de problemet att de snart inte har någon kärnkraft kvar, och de har heller ingen vattenkraft så som Sverige har. Det här är extra bekymmersamt för Sverige, eftersom vi har en tung industri.
Anders Ygeman och jag använder som medborgare i Sverige, med allt vad vi producerar i landet och med vår privatkonsumtion, dubbelt så mycket elenergi som en vanlig tysk medborgare. Jag blir allvarligt oroad över vår konkurrenskraft om vi ska upp i samma klass.
Av detta skäl hade jag förväntat mig att Anders Ygeman skulle vara mer bekymrad över den tyska rapporten om hur det har gått när man har ställt om och inte gjort riktiga konsekvensanalyser. Man borde titta på ekonomin och se vilka effekter det totalt sett får på landet.
Lotta Olsson (M):
Nu är det så att Anders Ygeman de facto har reviderat vad han tror om energibehovet i Sverige på några års sikt. Det måste man ge honom all heder för. Vi har sett att vi kommer att behöva fördubbla energikonsumtionen när vi ställer om vår tunga industri. Det har varit något av vårt flaggskepp i Sverige. Vi ställer om tung industri i Norrland till att vara fossilfri.
Då försvinner ju all den vattenkraft som Anders Ygeman vill att vi ska balansera upp vindkraften i södra Sverige med. Därför tycker jag att det är min plikt när jag jobbar med de här frågorna att lyfta fram detta innan vi är i samma läge som Tyskland. Jag vet inte riktigt hur Anders Ygeman tänker på ekonomin och hur vi ska kunna finansiera det här.
Tyskland är också ett enormt exportberoende land, fru talman, men för oss är hälften av bnp beroende av vad vi exporterar. Ska det bli dubbelt så dyrt med energin kommer varken Anders Ygeman eller jag att kunna räkna hem så här mycket export till andra länder. Det är nu många andra länder som också ställer om till fossilfri produktion.
Vi har haft en konkurrensfördel genom att vi har kunnat göra väldigt gröna och fina produkter, men sådana kommer att produceras i många andra länder också. Oavsett om Anders Ygeman har sagt så om Tyskland vill jag hävda att tysk vindkraftspolitik är ett jättebra exempel på hur Anders Ygemans faktatänkande bakom det här ser ut, och det håller ju inte.
Dessutom är det, med tanke på vad Anders Ygeman sa i interpellationssvaret, naturligtvis det här som är grunden till att det är svårt att göra överenskommelser. Om Anders Ygemans politik bygger på helt andra fakta och en helt annan research om vad som händer när man ställer om så stora system som hela det svenska energisystemet är det enormt svårt att komma överens.
Om Anders Ygeman tror på jultomten och vi inte gör det är det enormt svårt att göra en överenskommelse. Men som sagt är Tyskland ett exempel på att det kommer att bli enormt mycket dyrare för oss. Vi kommer att ha en helt annan problematik. En annan effekt av den här omställningen - och den har ju vi i Sverige också - är att man kommer att behöva bygga ut mycket mer infrastruktur.
Vi tog förra veckan, fru talman, ett beslut om att tillåta att man bekostar mer infrastruktur i Sverige, och det har vi från moderat håll varit positiva till. Vi har fortfarande många luftledningar. Vi har trånga sektorer till Stockholm, till Skåne och så vidare. Vi har mycket högre pris i energiområde 3 och 4, vilket vi tycker är positivt.
Men i Tyskland pratar man om gigantiska investeringsbehov som inte alls är i paritet med de svenska investeringsbehoven. Det kommer att kosta mer än 5 000 kronor per hushåll att göra den här investeringen. Då tycker jag att Anders Ygeman är svaret skyldig. Är det den här utvecklingen Anders Ygeman vill se i Sverige, eller ska vi kunna balansera detta på något annat sätt?
Är det ett stort vattenkraftverk i södra Sverige man planerar, eller var ska vi få den här balanskraften från?
Lotta Olsson (M):
Det är mycket tomtar och troll ute och far här, men som anekdot är detta viktigt. Anders Ygeman brukar aldrig gilla min debatteknik. Är det så att jag skriver väldigt genomtänkta punkter får jag kritik för att jag läser innantill. Är det så att jag debatterar på ett annat sätt får jag kritik för det. Jag tycker inte att det är en snygg retorik att säga så till debattanter. Man bör i stället lyssna på de argument som framförs.
Bill Gates har skrivit en jättegenomtänkt bok där han har tittat på hur världens energiomställning ser ut. Han kan inte någonstans se att vi kommer att klara detta utan att vi ökar på kärnkraften rätt kraftigt. Anders Ygeman har rätt om en sak: Vi har historiskt varit väldigt duktiga i Sverige. Vi var tidiga med vattenkraft och kärnkraft.
Det här har också kostat mycket för både svensk natur och svenska skattebetalare. Det finns ju filmer att titta på där man ser vilka enorma uppoffringar man har fått göra i Norrland för att bygga ut vattenkraften och vad det kostade att bygga ut kärnkraften.
Om vi nu ska utöka med 100 procent till och vi redan i dag har balanseringsproblem förstår jag inte, Anders Ygeman, hur vi ska kunna göra på något annat sätt. Socialdemokraterna gillar aldrig marknadsekonomi så mycket som när det gäller energi. Men det här är ju ändå en styrd marknad på många sätt. Vi har exempelvis inte forskat på kärnkraftssidan som vi har gjort om alla andra saker.
Det har varit politiskt styrt, så det är en marknad med modifikation. Det måste vi ändå erkänna. Jag skulle önska att Anders Ygeman tog sig från forntiden och började titta mer på framtiden för att se hur vi ska få mer balanseringskraft i vårt elsystem, så att vi kan balansera upp den kraftiga utbyggnad av vindkraft som kommer.
Lotta Olsson (M):
Jag vill börja med att tacka socialminister Lena Hallengren för svaret. Våra intensivvårdsavdelningar är hårt belastade. Det leder till en dålig arbetsmiljö och slutkörd personal. Det leder också till att man tvingas att prioritera hårt vilka som får de platser som finns. Intensivvården i Sverige var redan före pandemin tufft slimmad med relativt få vårdplatser per capita.
Vi har normalt 5,8 vårdplatser per 100 000 invånare. Det är bara Portugal i hela EU som har färre - 4,2. Genomsnittet är 11,5 platser, och Tyskland som ligger i topp har 29,2 platser per 100 000 invånare. Herr talman! Varför är då dessa fakta så viktiga i debatten?
Jo, därför att de platser som vi har måste, för att de behov som finns ska mötas, skötas av personer med stor kompetens och prioriteras hårt för att räcka till. Samtidigt har vi i dag möjlighet att göra avancerade medicinska och kirurgiska behandlingar som kräver intensivvård.
Vi har också nya stora utmaningar med grovt våld och skjutningar, som har lett till skottskador som före år 2000 knappt fanns i Sverige. Förra året intensivvårdades 148 personer för skottskador i Sverige, och de tar också enorma resurser i anspråk.
Trafikskadorna har minskat, men skottskadorna har tillkommit. Det ökade antalet unga skottskadade personer är en tung belastning också för våra intensivvårdsavdelningar, förutom dilemmat i övrigt. Herr talman! Så ser den bistra vardagsverkligheten ut på våra intensivvårdsavdelningar. Platserna fylls och måste bemannas med kompetent personal i alla led.
Klarar man inte att bemanna platserna med personer med rätt kompetens står man med dilemmat att neka någon en plats eller att sänka säkerhetsnivån och kvaliteten. Detta var läget före pandemin - med cirka 600 intensivvårdsplatser i Sverige.
Under pandemin har antalet iva-platser utökats så att cirka 550 av platserna under en period har gått till intagna covidpatienter. Nästan hela den svenska resursen har under pandemin alltså haft covidpatienter. Hur går detta ihop? Hur ska man kunna bemanna platserna?
Jo, man har tvingats ta in icke-specialiserade sjuksköterskor som fått arbeta i team. De har fått jobba på ett helt annat sätt med en helt ny och mycket svårt sjuk patientgrupp. Man har stängt ned operationsverksamheten och använt sig av anestesisjuksköterskor för att bemanna iva. Man har gjort allt för att rädda liv under den nu mer än ett år långa period som pandemin har pågått. Herr talman! Så här kan det dock inte fortgå.
Personalen är slutkörd, och personer med rätt kompetens är för få. Samtidigt förväntar sig alla att om man blir svårt skadad ska man få den vård man kan kräva i ett välfärdsland. Risken att dö på grund av att platserna är för få har nu ökat. Tidigare har vi inte haft en ökad dödlighet bland de patienter som intensivvårdats trots att intensivvårdsplatserna varit få.
Under pandemin har man dock kunnat se att det blivit så. Det är inte konstigt under det exceptionella läge som råder.
Lotta Olsson (M):
Jag ställer upp på att det är en exceptionell situation nu. Men om man har extra resurser blir det mycket lättare att hantera en riktig arbetstopp. Regeringen har gjort satsningar för att på universitetsnivå fylla på i bristyrken. Men man har missat att följa upp det hela. Riksrevisionen har tittat på det här och kom med en rapport i februari i år.
Där kan man se att regeringen inte alls har nått målet vad gäller vare sig specialistutbildade sjuksköterskor - där har det gått absolut sämst - eller sjuksköterskor. Man har dock nått målet att få fler utbildade läkare och arkitekter, och de har till och med blivit fler än man behövde. Man har redan nått målet för 2023.
Det hjälper alltså inte även om man öppnar kassakistan och försöker skapa utbildningsplatser. Riksrevisionen har därför kommit med förslag på hur man ska komma till rätta med det här. Man måste vara tuffare och se till att det finns praktikplatser. Man måste se till att använda resursen disputerade sjuksköterskor på ett bra sätt.
Det måste göras på ett sådant sätt att man kommer igenom flaskhalsen. Ett annat dilemma är att kåren är överårig. Det tar lång tid innan man når specialistkompetens. Så är det inom alla akademiska yrken. Många hinner få både barn och barnbarn innan de nått ända fram. I och med det blir tiden i yrket relativt kort. Många är över 55 år i dag.
De kommer snart att gå i pension. Kanske är det för att kåren är gammal som det har funkat under pandemin. På en vanlig vaccinationscentral kan man se att de är fajter och vill göra sitt bästa. Många har gått in i tjänst nu trots att de har passerat pensionsåldern. Men så här kan vi inte ha det. Vi kan inte bygga på det här.
Vi kan heller inte skylla på att sjukvården var privat eller icke-privat, eller att folk flyttar mellan regionerna. Vi har för få totalt sett. I och med att arbetsvillkoren i Sverige inte har varit lika fördelaktiga som exempelvis i Norge har vi haft ett dränage dit. Man behöver därför titta på arbetsvillkor och också utbilda fler. De allra flesta vill ändå vara kvar i sitt hemland och inte vara i Norge under alltför lång tid.
Jag tror att det finns jättemycket att göra. Jag önskar att regeringen inte bara öppnar plånboken utan också talar om för universiteten vad de har fått resurserna till. Regionerna eller enskilda sjukhus kan inte styra universiteten och ska heller inte göra det. De styrs via regleringsbrev, och det är bara Lena Hallengrens funktion som har makt att styra upp det här.
Jag har tidigare haft en debatt om ämnet med Matilda Ernkrans. Då kallade hon mig populist när jag tyckte att det här är en stor samhällsfara. Jag hävdar dock att det är det. Vi har byggt upp en vårdskuld, och många väntar på tunga operationer. Jag tycker att det är en försumlighet om man inte följer upp de mål som man de facto har fått resurser till.
Man ska utbilda de personer som man ska utbilda och inte några andra som man tycker är kul att utbilda. Det här är en enormt viktig uppgift för regeringen.
Lotta Olsson (M):
Lena Hallengren gör det lite enkelt för sig genom att skylla allt på Stockholm. Stockholm har ju många av utbildningsplatserna. Jag kommer från en socialdemokratisk region. Där har vi lagt ned intensivvårdsutbildningen, eftersom det inte fanns några lärare alls. Där har man inte fixat det över huvud taget. Jag kan inte se att det skulle vara mindre brist på kompetens där än någon annanstans. Man gör det för enkelt när man skyller på regioner. Våra universitet är de facto en statlig fråga.
Man behöver absolut ha praktikplatser. Men det går naturligtvis kravmässigt att ordna även det på något sätt. Och vad är alternativet? Alternativet är att vi inte fixar det här uppdraget - eller som nu, att vi ska gå ut och be italienska sjuksköterskor att komma hit. Det här är ett uppdrag som vi de facto måste sköta.
Jag tycker att det blir en lite förenklad debatt om man bara gör det till en fråga om privat eller statlig funktion. Stockholm har fått vara slagpåse under hela pandemin. Jag kan inte se att det har funkat bättre någon annanstans, till exempel i de röda länen.
Där tycker jag att socialministern duckar för sitt ansvar. Riksrevisionen har förslag i sin rapport. Jag önskar att Matilda Ernkrans, som är ansvarig för de här utbildningarna, läser och tar till sig rapporten och inte kallar det populism när folk är väldigt oroliga för hur det de facto ska gå.
Vi kan ju inte ha stora högspecialiserade sjukhus där det saknas kompetent personal. Detta är en jättetråkig utveckling som inte är värdig ett land som Sverige.
Lotta Olsson (M):
Min fråga går till Tomas Eneroth, som är representant för regeringen. Den handlar om de inskränkningar som regeringen har fått möjlighet att göra i och med pandemilagstiftningen och som får stora effekter för verksamheter. Vi har hört här i kammaren om bland annat restaurangbranschen, att man inte får åka över gränsen och så vidare. Jag undrar hur regeringen planerar för detta. Det är naturligtvis mycket som händer under en pandemi.
Men i en krissituation är det extra viktigt att vara ännu mer grundplanerad och att sedan fortsätta att förändra den planering man har. Det är svårt för verksamheter att från den ena veckan till den andra helt stänga sin verksamhet och säga upp sin personal. De får hela tiden förhålla sig till det här. Dessutom kan man även som anställd förlora halva sin inkomst. Hur planerar regeringen?
Lotta Olsson (M):
Att företagandet är viktigt kan vi skriva under på, och jag delar många av de synpunkter som kommer fram om den gröna omställningen. Vi ser också att det har hänt mycket i Norrland. Där har man tillgång till planerbar - och tillräckligt med - energi samtidigt som industrin håller på att ställa om, vilket är väldigt fördelaktigt. Det vi däremot ser är att den högsta arbetslösheten just nu finns i Skåne.
Skåne har egentligen alla möjligheter - man har nära till kontinenten, det är inga långa avstånd och så vidare - men där är arbetslösheten högst. Jag skulle vilja fråga hur socialdemokratin försvarar att det är så det har blivit. Det är även väldigt tråkigt att en stor del av de kommunala utjämningspengarna går till regioner i Skåne som vi tycker borde vara starka.
Det är regioner som borde klara sig själva och i stället generera ett överskott. Tråkigt! Vi är hemskt glada för alla de företagsstöd som har kommit på plats, men man ska också vara medveten om att vi har en ekonomi som är extremt dopad. Mycket av dessa pengar ska betalas tillbaka sedan.
Till exempel i restaurangbranschen har många verkligen sugit på ramarna, och när pengarna sedan ska betalas tillbaka i form av skatt som inte har betalats in än kommer det att bli problematiskt. Jag vill att man ska vara uppmärksam på att det faktiskt är 400 miljarder som har gått ut från statskassan. Ekonomin har alltså inte hållit igång sig själv utan har varit dopad, vilket vi i och för sig tycker är bra.
Jag startar så.
Lotta Olsson (M):
Jag raljerar absolut inte. Jag är jätteglad för att Norrland går framåt, och jag är jätteglad för den gröna omställningen. Man måste dock problematisera - hur kommer det sig att den gröna omställningen har kommit till i Norrland? Det är jättebra, men hur kommer det sig att inte Skåne kan bära sig självt? Jag vill att man ska betänka vilken energipolitik vi har. Hur kommer det sig att en av de rikaste regionerna i landet nu har blivit sämst i klassen?
Vad vill Socialdemokraterna göra för att vi inte ska ha det så här? Vi vill naturligtvis ha en utveckling i Norrland - det är jag den första att skriva under på - men vi vill också ha en utveckling i Skåne. Det är alltid förödande när man får höga arbetslöshetssiffror. Vi ser ju att sociala problem och mycket annat kommer med det här. Jag skulle också vilja komma in på jämställdhet.
Ledamoten tog upp att man jobbar väldigt mycket med jämställdhet, men det gör man ju bara på vissa sätt. Kvinnor ska helst bli ingenjörer om de ska driva företag. Jag skulle till exempel kunna tänka mig att driva en vårdcentral. Här handlar det väldigt mycket om vinster i välfärden. Man kanske undervisar på en skola och vill driva byskolan hemma.
Jag kan inte förstå hur Socialdemokraterna får ihop en företagspolitik samtidigt som man inte frågar efter kvalitet i välfärden utan i stället går till angrepp mot att det faktiskt ska finnas entreprenörer i kvinnodominerade yrken. Då måste vi alla bli ingenjörer. Jag förstår inte riktigt logiken.
Lotta Olsson (M):
Jag är hemskt ledsen för att jag tryckte på fel knapp. Min mening var inte att instämma i anförandet utan att begära replik på Åsa Erikssons fantastiska anförande. Det är jätteglädjande med innovationer. Sverige behöver innovationer. Men vi behöver dem inom alla områden. Vad finns det för chanser om man jobbar i ett kommunalt äldreboende och tar fram nya smarta idéer om hur man ska förändra omsorgen och skapa nya produkter?
Vi vet att de produkter som har förbättrat äldreomsorgen mest i landet är mikrovågsugnen och rullatorn. Men varför skulle inte ett vårdbiträde kunna komma med nya smarta innovationer? Hur tar kommunerna i så fall till vara dem? Socialdemokraterna driver tydligt att man inte vill ha vinster i välfärden, som man kallar det, det vill säga företagen i välfärden.
I så fall måste man ha en innovationsplan för hur även människor som jobbar i de branscherna ska få ta fram idéer. Eller också har man synsättet att personer i de här branscherna inte är lika innovativa, inte har lika mycket idéer och inte bryr sig lika mycket om att de personer som de vårdar ska ha det bra och få det absolut bästa.
För mig rimmar det illa med innovationspolitik när det bara är vissa branscher som ska få det här till godo. Det gör mig så ont om alla dem som faktiskt har bra idéer och som man lägger en våt socialdemokratisk filt över. De får inte chansen därför att det här är fult och något som suger skattepengar och tar från någon annan.
Jag vill ha svar på de här frågorna. De är enormt viktiga.