Tomas Eneroth (S):
Tack, Nina Lundström, för inlägget i debatten! Det finns ju en del att göra på den borgerliga sidan när det gäller ansvarstagandet. Det är inte bara, som vi nämnt tidigare, 100 miljarder mindre som man lade i resurser till infrastrukturen, vilket gör att vi nu är gravt underinvesterade när det gäller inte minst järnvägen men också vägnätet och framför allt sjöfarten.
För att utveckla sjöfarten, som regeringen vill göra, var det helt avgörande att lösa ut frågan om tonnageskatten, vilket denna regering gjorde, inte den förra. Det gör att vi nu ser en ökad inflaggning i Sverige. Den svenska handelsflottan växer. Det gör den tack vare en framgångsrik politik från den här regeringen som ger lite framtidshopp och tro när det gäller den svenska sjöfartens utveckling, vilket är nog så viktigt i norra Sverige och de svenskfinska förbindelserna.
Jag åkte nyligen isbrytare mellan Luleå och Piteå. Det är helt avgörande att vi har en modern isbrytarflotta, så att inte kalla vintrar försvårar förutsättningarna för Sverige att klara den omställning vi behöver göra i transportsystemet till klimatsmarta transporter, inte minst sjövägen. Vi vet alla att vi står inför ganska stora och omfattande nyinvesteringsbehov för att upprätthålla kapaciteten, och det är min bestämda uppfattning att det är ett nationellt ansvar.
Det kan inte vara ett ansvar bara för regionen eller näringen i norra Sverige, utan det måste vi gemensamt bära. Det är viktigt för Sveriges basindustri och Sveriges export. I den nationella planen kommer också sjöfarten att inkluderas. I Trafikverkets förslag - jag håller mig till det eftersom vi inte är färdiga ännu - finns både farledsfördjupningar och annat som stärker sjöfartens förutsättningar framöver.
I godsstrategin är det självklart att vi pekar ut sjöfarten som en viktig del, men om detta ska fungera krävs en sammankoppling och samfasning mellan vägar på land och vägar till sjöss. Därför är stråktänkandet avgörande. Målsättningen måste vara att vi kan ha digitala kontrollerade transporter från en 74 tons lastbil på BK4-vägar till omlastning till järnväg eller rakt ut till automatisk omlastning till en hamn.
Om detta ska funka måste vi inkludera såväl hamnaktörerna, där det ofta finns ett kommunalt ägande, som sjöfartens aktörer och den övriga transportnäringen. Det är precis detta arbete som jag och regeringen har bedrivit det senaste halvåret. Vi har, för första gången någonsin, kallat Umeå hamn och alla andra hamnar till regeringen för att diskutera hamnarnas del i utvecklingen av både persontrafik och godstrafik.
Det är nödvändigt att vi inser hamnarnas betydelse för att få länken att fungera och för att kunna utveckla svensk sjöfart mer. Om detta ska vara möjligt krävs dock mer resurser - det är en del. 100 miljarder mer är bra, men jag tror att de flesta regionala aktörer skulle vilja ha ännu mer. Jag vill påminna om att jag i grunden tycker att det ska vara ett statligt engagemang och att vi inte i för stor utsträckning ska ha kommunal medfinansiering av det som är statens uppdrag när det gäller infrastruktur.
Dessa pengar behövs i barnomsorg, förskola och sjukvård, och därför är det viktigt att staten är tydlig. Då får vi prioritera med de ramar vi har. Om vi kan förmera resurserna ska vi göra det. Jonas Sjöstedt pekade i interpellationen på de möjligheter till medfinansiering från EU som finns och där regeringsmedverkan krävs.
Jag har haft en dialog både med min finska motsvarighet och med regionala företrädare i norra Sverige om förutsättningarna att kunna öka finansieringsmöjligheterna med hjälp av EU-stöd. Jag noterar att både Vasa och Umeå kommun har tagit initiativ själva, vilket jag välkomnar.