Gunilla Carlsson (M):
Låt mig nu få svara inte utifrån de tre länder som vi nu debatterar utan mer generellt. Jag tycker att vi, både som statsråd men också som riksdagsledamöter, ska ha respekt för hur myndigheten Sida arbetar.
Det är en myndighet som lyder under regeringen och som tar fram beslutsunderlag i en gedigen process med professionella medarbetare, som naturligtvis grundar en hel del av arbetet på kontakter i länder där man arbetar, tillsammans med partner som civilsamhälle och organisationer.
Det ansvaret tänker jag ta, och jag tänker absolut ha en långsiktighet i detta. När vi nu inte talar om de tre länderna utan talar principiellt handlar det inte om att man från en dag till en annan bestämmer sig för att lämna. Precis som Hans Linde säger har vi försökt stärka vår politiska närvaro och verkligen fokuserat, fördjupat och gett mer resurser till de länder som vi har valt att vara verksamma i efter den landfokuseringsreform som jag hade ansvar för.
Vi har alltjämt ett åtagande inom ramen för överenskommelser internationellt i Accra och Busan att givarländer ska fokusera sina ansträngningar. Sverige är i dagsläget, som jag skulle vilja bedöma det, det land som är mest omtyckt i hela världen och som är på allra flest ställen med sitt bilaterala utvecklingssamarbete. Det är också en fråga som jag själv måste beakta.
Vi har lovat oss internationellt att i det bilaterala samarbetet inte sprida oss alltför mycket, eftersom det går emot den typ av arbetsfördelning och arbetskoncentration som man har velat se i den internationella arkitekturen för ett effektivt och väl fungerande bistånd. Det är alltså många parametrar som vi behöver ta ställning till: förvaltningsekonomiska resurser hos myndigheten, den politiska förmågan att hålla i gång allt detta men också internationella åtaganden.
Därför sker det ständigt en analys som inte behöver betyda att man omedelbart tar några beslut. Hur fattas då dessa beslut? För mig är det viktigt att regeringen tar sitt ansvar för styrningen och för genomförandet av politiken. Men det är också viktigt att vi har en öppenhet och en diskussion. Till exempel tack vare att Hans Linde är en aktiv interpellant får vi en publik debatt om detta.
Vi använder också våra tidningssidor, och naturligtvis lyssnar vi i de olika sammanhang som finns in vad många engagerade aktörer i Sverige, inklusive det civila samhällets organisationer, har för uppfattningar. Därvidlag försöker jag vara så öppen som möjligt. Herr talman! En sak vill jag ändå berätta för riksdagsledamöterna.
Jag träffar civilsamhällesorganisationerna, och det finns ett antal sådana organisationer för vart och ett av alla de länder som vi är aktiva i. Precis som Hans Linde säger ökar vi vårt åtagande i Afghanistan. Vi har mycket som är oklara affärer i Afrika, givet att vi där har en ännu högre grad av instabilitet och många gånger ännu svårare att nå millenniemålen. Det finns många som är mycket intresserade av många olika länder.
Jag har att ta ansvar för helheten, och jag har också att ta ansvar för att försvara Sidas budgetunderlag som har gjort sitt arbete. Sedan är det regeringen som ska hållas ansvarig för de beslut som vi kommer att fatta så småningom.