Caroline Szyber (KD):
Att komma sist efter sju personer kan antingen ses som att man ska sammanfatta allt som sagts eller att man äntligen kommer till det spännande slutet på en lång bok. Det är upp till er att bestämma. Jag vill börja med att säga att jag är glad att vi haft den här debatten, att alla förstår vilken viktig fråga det är och att det i princip är ett enigt utskott som står bakom detta. Ungdomen är den mest brottsaktiva perioden i en människas liv.
Om brottsbanan inte bryts i tid kan unga komma att rekryteras till kriminella kretsar, och det ligger inte i vårt samhälles intresse. Man kan verkligen fråga sig vad som har gått fel när en ung människa i början av sitt liv utsätter en annan ung människa för ett brott som kan leda till att båda deras liv på ett eller annat sätt tar slut. Ungdomsvåldet har inte ökat men heller inte minskat i den omfattning som vi skulle vilja att det gjorde.
Kristdemokraterna anser att samhället måste reagera på ungdomars brottslighet tidigare än vad som är fallet i dag. I många fall väntar kommunernas socialtjänst för länge med att hjälpa ungdomar som har hamnat snett. Det är både en ekonomisk och en ideologisk fråga. Socialtjänsten, som har lägsta möjliga omhändertagande som sitt mål, vill så länge det är möjligt ha en öppen vårdform. Det kanske ska sägas att det inte alltid är det bästa alternativet.
Vi anser att ett tidigare ingripande och snabbare behandling och rehabilitering skulle öka chanserna att komma till rätta med en ungdoms problematik. Det är av stor vikt att handläggningen hos polis, åklagare och domstol när det gäller mål och ärenden som berör unga lagöverträdare sker så fort som möjligt. När det gäller de sociala insatsgrupperna som har nämnts i dag ser vi på olika ställen i landet att det fungerar väldigt bra.
Ökad samverkan mellan myndigheter är viktigt. Ett problem i dag är socialtjänstens dubbla roller i egenskap av både hjälpande instans och verkställande av utdömda straff. Ibland kan det vara svårt för såväl socialtjänstens personal som den unge att se skillnaden mellan dessa roller. Vi hoppas att dagens förändring ändå ska leda till vissa tydliggöranden där. Det gäller att bryta en ond cirkel så tidigt som möjligt.
Problem ska inte lösas med slagsmål ute på skolgårdar eller på stan utan ska uppmärksammas av vuxenvärlden, som ska ge stöd och sätta gränser. Det är vuxna som måste vägleda och sätta gränser och säga vad som är rätt och fel. När det gäller unga som hamnar fel är det viktigt med snabba reaktioner från föräldrarna, skolan, socialtjänsten och polisen.
Viktigast är att bryta den olyckliga spiral som kan leda till grövre brottslighet ju längre tiden går. Alla dessa åtgärder är till för att hjälpa, inte för att stjälpa. Det gäller att stoppa ungas brottsbana i tid. Varje del i rättskedjan, och även samhället i övrigt, måste fungera och vara så stark att den både bekämpar, behandlar och kan förebygga brott.
Myndigheternas arbete är viktigt, och lagstiftningen ska ses över och förtydligas, men det är inte alltid det som är avgörande. Det avgörande är att om vi inte lyckas engagera föräldrar, förskola, skola och ideella organisationer i arbetet med att motverka ungdomsbrottslighet räcker inte lagstiftningen så långt. Det handlar om att se unga människor och ge dem stöd när de som mest behöver det. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.