Fredrik Eriksson (SD):
Som vi hörde i föregående anförande är det viktigt och angeläget med ordning och reda, inte minst bland våra offentliga tjänstemän och bland våra politiker. Därför tycker jag att det är lite anmärkningsvärt att Moderaterna inte har varit beredda att stå upp för våra motioner om och den reservation som vi sverigedemokrater har i betänkandet om att återinföra ett tjänstemanna- och ämbetsansvar.
Det är nämligen inte bara tjänstemän utan även vi politiker som behöver granskas med jämna mellanrum - även tjänstemän inom både statlig förvaltning och ute i våra kommuner. Då kan man ställa frågan hur det egentligen står till med möjligheten att utkräva rättsligt ansvar av tjänstemän och inte minst oss politiker. Riksdagens arbete har på senare år förändrats i flera avseenden.
Från att ha ägnat sig åt detaljstyrning på många områden jobbar riksdagen i dag mer med att sätta ekonomiska, juridiska och politiska ramar, varefter det mesta av genomförandet delegeras ut till kanske i första hand regeringen. För att säkerställa att denna delegation fungerar som den ska, det vill säga att regeringen håller sig inom de angivna ramarna och avsikterna, krävs det emellertid att riksdagen och övriga berörda instanser har verkningsfulla medel för kontroll och ansvarsutkrävande.
Här har en del steg tagits på vägen, inte minst vad gäller den ekonomiska uppföljningen, genom till exempel riksdagens myndighet Riksrevisionen. Men när det kommer till att granska juridiken och politiken jobbar vi vidare med i princip samma verktyg som tidigare. Fram till mitten av 1970-talet kunde fel och försummelser i tjänsten leda till att ansvariga dömdes för tjänstefel. Straffskalan sträckte sig från böter hela vägen till fängelse.
Därtill fanns möjlighet att stänga av olämpliga tjänstemän från vidare arbete eller till och med avskeda vederbörande. Skattemedel bör förstås hanteras med största varsamhet. Det är oacceptabelt att medborgare skattevägen tvingas att fortsätta försörja tjänstemän som missbrukat sitt ansvar. Vad oss politiker anbelangar finns det förvisso det politiska ansvaret som ytterst utkrävs i samband med allmänna val vart fjärde år.
Men däremellan hinner mycket vatten rinna under broarna, och det är inte alltid helt entydigt hur ett adekvat juridiskt ansvar ska utkrävas. Konstitutionsutskottet, som vi själva är en del av, har visserligen möjlighet att utöver utfärdande av mer eller mindre kritiska utlåtanden som inte förpliktar väcka talan hos Högsta domstolen. Men som bekant används detta verktyg inte i praktiken, och senaste gången ett statsråd åtalades var i mitten av 1800-talet.
Sverigedemokraterna vill stärka kontrollmakten på samtliga dessa eftersatta områden. Vi vill således utöka möjligheterna att utkräva ansvar i de fall den som utövar eller har utövat delegerad makt inte håller sig till eller inom de angivna ramar och intentioner som meddelas av våra högst beslutande församlingar eller på annat sätt har åsidosatt vad som är rimligt att förvänta sig av någon i den aktuella tjänsteställningen.
En första åtgärd är förstås att återinföra ett moderniserat och effektivt ämbetsansvar, givetvis med sedvanlig preskriptionstid så att exempelvis även avgångna statsråd kan hållas ansvariga för uppenbar oskicklighet i sin tidigare ämbetsutövning vad gäller till exempel bristfällig beredning av regeringsärenden.
Höga politiska uppdrag är ingenting som man vare sig bör få eller ta för lång och trogen tjänst, utan accepterar man att ikläda sig denna roll med tillhörande väl tilltagna ersättning ska det vara för att man besitter en sådan kompetens på det aktuella området att man också är beredd att påta sig ett visst ansvar, eller risk, för resultaten.
För dessa ändamål vill Sverigedemokraterna till exempel knyta konstitutionsutskottet närmare domstolsväsendet och ge utskottet fler verktyg att, biträtt av Justitieombudsmannen, verka genom rättsvårdande instanser.
En domstol skulle då kunna pröva och utdöma påföljd för brott mot ämbetsansvaret, utöver vad som redan är möjligt för andra grova åsidosättanden av tjänsteplikten och i likhet med vad JO redan i dag kan få prövat hos Statens ansvarsnämnd vad gäller särskilt högt uppsatta tjänstemän.
På motsvarande sätt ska förstås ansvariga politiker och tjänstemän på kommunal nivå också kunna hållas ansvariga för sina handlingar och beslut i större utsträckning än i dag, utöver brottsbalkens relativt begränsade regler. Vår andra reservation i betänkandet handlar om tolkning vid myndighetskontakter.
Enligt förvaltningslagen bör en myndighet när den har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad vid behov anlita tolk. Detta innebär att personer med brister i det svenska språket kan kräva språktolk i allehanda kontakter med myndigheter. Kostnaden finansieras av allmänna medel, och detta är med andra ord skattefinansierat.
Regeringen bör arbeta för att, med vissa undantag, avskaffa rätten till skattefinansierad tolk eller andra former av skriftliga språköversättningar i vardaglig kontakt med myndigheter. Kommunikation och information på svenska och engelska, vilket en klar majoritet av de offentliganställda behärskar, bör vara en tillräcklig servicenivå för svenska myndigheter i deras vardagliga kontakter med medborgarna. Herr talman!
Med detta vill jag yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 1 och 4 i KU:s betänkande 17.