Robert Halef (KD):
Den arabiska våren tog sin början i Tunisien för cirka två år sedan. Diktaturer och korrumperade ledare i Tunisien, Egypten, Libyen och Jemen har fallit en efter en, efter att ländernas invånare har rest sig mot förtryckare och korrumperade regimer.
Man ville ha en förändring, krävde demokratisering och ställde krav på mänskliga fri- och rättigheter, social rättvisa och ekonomisk utveckling. Resultatet har blivit ett maktskifte från diktaturer till mer islamistiskt förankrade regimer där den dominerande, religiösa majoriteten har erhållit stor majoritet i de genomförda valen.
På Tahrirtorget i Egypten reste sig hundratusentals demonstranter mot den korrumperade presidenten Mubarak. Det muslimska brödraskapet vann majoriteten i vårens president- och parlamentsval.
Hoppet om ett öppnare och friare Egypten, som bland annat många kvinnor, ungdomar och kristna kopter hade, har tillfälligt grusats. Regimkritiker har nu åter intagit Tahrirtorget för att protestera mot Mursis förslag om utökade maktbefogenheter för landets president.
Studenter, advokater och andra demokratiälskare demonstrerar åter för frihet, rättvisa och en demokratisk rättsstat. Bristen på demokrati och mänskliga fri- och rättigheter är den främsta orsaken till fattigdom, liksom det främsta hindret för hållbar utveckling och orsaken till konflikt inom och mellan länder i regionen. Herr talman!
Det är tragiskt att följa inbördeskriget i Syrien, som dagligen skördar hundratals människoliv. Det är inte acceptabelt att världssamfundet ännu inte har förmått stoppa dödandet. Det som började som ett rop på demokratiska reformer i Syrien har i dag utvecklats till ett inbördeskrig där olika religiösa krafter gör maktanspråk.
Dessa grupperingar erhåller också stöd av religiösa trosfränder i angränsande länder, vilket ytterligare försvårar situationen. Landets 4,5 miljoner kristna, syrianer och armenier samt dess kurder har förhållit sig mer neutrala i denna konflikt.
Samma neutralitet intog de kristna minoriteterna även i Irak under kriget som pågick fram till för några år sedan. Det som hände de kristna minoriteterna i Irak efter invasionen av landet år 2003 håller på att upprepas i Syrien.
Den maktkamp mellan sunni- och shiamuslimer som alltjämt pågår i Irak och den instabilitet som detta har resulterat i har gjort att islamistiska terrororganisationer systematiskt har attackerat kyrkor, mördat tusentals kristna och tvingat många av dem att lämna sitt eget hemland.
Syrianer, armenier och kurder har traditionellt haft goda relationer till och skyddats av den syriska regimen. Denna neutrala ställning har gjort att syrianer och armenier utsätts för hämndaktioner från en del av den väpnade oppositionens mest militanta grupperingar.
Islamistiska milisgrupper har bombat ett flertal kyrkor, och kidnappningar och väpnade övergrepp på dessa minoriteter har blivit vardag. Syrianer och armenier tvingas lämna Syrien, såsom Iraks kristna tvingades lämna sitt eget hemland.
Även i Syriens kurddominerade områden pågår nu en väpnad konflikt mellan kurder och grupper ur oppositionen. Herr talman! Intoleransen och bristen på mänskliga fri- och rättigheter för olika religiösa och etniska minoriteter i Mellanöstern och i Nordafrika oroar oss kristdemokrater.
Religionsfriheten är en demokratisk rättighet och måste absolut respekteras oavsett majoritetsförhållande. Den måste gälla alla människor, oavsett var man bor. När den syriska regimen har fallit måste landets kristna syrianer och armenier och kurder garanteras samma fri- och rättigheter och politiska representation som Syriens övriga religiösa och etniska grupper.
Målet måste vara en fri, öppen och demokratisk rättsstat, där alla människors lika och okränkbara värde gäller alla medborgare. Inbördeskriget har lett till en flyktingkatastrof. Tusentals syrier befinner sig nu på en riskfylld flykt, både inom Syrien och i angränsande länder.
Många tar sig till Turkiet och Grekland med förhoppning om vidare färd ut i Europa. FN, Sverige och EU måste nu stödja dessa länder så att de kan hantera de ökade flyktingströmmarna. Vi måste också, som utrikesutskottet framför, säkerställa att grannländerna lever upp till sina åtaganden gällande ett fullgott skydd av de syriska flyktingarna.
De angränsande länderna Turkiet, Jordanien, Libanon och Irak, liksom Grekland, tar ett stort ansvar för syriska flyktingar. Dessa länder behöver mer hjälp för att fylla dessa människors akuta behov av humanitärt stöd. Sverige har hittills bidragit med ca 250 miljoner kronor, och betydligt fler andra länder behöver också bidra för att förbättra flyktingarnas situation.
Kristdemokraterna delar utrikesutskottets, regeringens och EU:s stöd till Aktionsgruppen för Syriens arbete för en fredlig, politisk transitionsprocess. Herr talman! Turkiet är kandidatland till Europeiska unionen, och under senare år har inga större ansträngningar gjorts för att uppfylla Köpenhamnskriterierna.
Turkiet har endast lyckats stänga ett av 35 förhandlingskapitel, samtidigt som den turkiska ledningen påstår att Europeiska unionen inte är välkomnande. Från europeiskt håll har ett av de starkaste argumenten för ett turkiskt EU-medlemskap varit att landets strategiska läge är av stor betydelse för unionen.
Vissa menar att Turkiet kan fungera som bro till länder i Mellanöstern. Jag ställer mig tveksam till denna inställning givet hur Turkiet behandlar sina minoriteter liksom dess frostiga relationer till grannländerna, inte minst till Cypern. Detta land, som påstås öka freden och stabiliteten i regionen, ligger själv i konflikt med de flesta av sina grannländer.
Cypernfrågan är inte löst, och inga förhandlingar pågår. Turkiet har fortfarande ca 35 000 soldater stationerade på norra Cypern. Samtidigt som Turkiets relation till Israel har försämrats under senare år, är relationerna med Grekland och Armenien allt annat än vänliga.
Man är också på randen av att invadera delar av norra Syrien, och har samlat sin militära styrka för ett sådan agerande. Turkiet kränker också regelbundet Iraks luftrum och territorium med flyg och pansarvagnar, med förevändningen att man jagar terrorister.
Sedan 1984 har PKK fört en väpnad kamp mot den turkiska staten med över 40 000 döda turkar och kurder som följd, detta för att uppnå utökade fri- och rättigheter för landets enorma kurdiska minoritet.
Många kurdiska politiker och journalister fängslas på löpande band för att de framför krav om utökade fri- och rättigheter. Sedan staten Turkiet grundades år 1923 har man systematiskt diskriminerat ursprungsbefolkningen syrianer, som har bott i landet i flera tusen år.
Turkiets syrianer har förvägrats fullgod tillgång till demokratiska fri- och rättigheter. De kristna minoriteterna tillåts inte utöva sin religion i fred, och ständiga hot från myndigheterna är vardag för de få som är kvar i landet. Resten har redan flytt på grund av alla trakasserier och diskriminering. Situationen för landets kristna minoriteter har gradvis försämrats under senare år.
I skolväsendets två år gamla historieböcker - alltså böcker som är skrivna för två år sedan - får elever läsa att landets kristna syrianer och armenier är förrädare och att de med främmande makter konspirerade mot Turkiet under andra världskriget.
De omfattande övergrepp och folkmordet på kristna 1915, på syrianer, armenier och andra kristna, som Turkiets dåvarande ledning begick, omnämns inte alls. För ett par månader sedan ansökte det syriansk-ortodoxa stiftet i Istanbul om att tillåta hemspråksundervisning på syrianska.
Svaret blev att syrianska är ett främmande språk och därför inte kan erhålla en sådan status. 99 procent av Turkiets 76 miljoner invånare är muslimer. Den icke-muslimska minoriteten diskrimineras öppet, bland annat genom att religionstillhörighet står angiven i varje turkisk medborgares identitetshandlingar.
Även om de kristna samfunden sedan ett drygt år tillbaka har återfått äganderätten till vissa historiska byggnader är hot om konfiskering av kyrkors byggnader och markegendom alltjämt vardag. Det 1 600 år gamla syrisk-ortodoxa klostret Mor Gabriels mark har konfiskerats av den turkiska staten.
Efter överklaganden från ledningen för klostret, som hävdar att man är rättmätiga ägare och som har bevis på att klostret har betalt markavgift sedan 1937, då man införde så kallad fastighetskatt, fastställde den turkiska högsta domstolen under förra veckan att ca 276 000 kvadratmeter mark ska konfiskeras från klostret.
Beslutet om konfiskering av Mor Gabriels egendom har fått bland annat Europaparlamentet att kritisera det orättfärdiga beslutet. Det är en kritik som Ankara bör ta på fullaste allvar. Om Turkiet fortsatt har som mål att en dag bli EU-medlem måste landets samtliga medborgare tillerkännas sina grundläggande fri- och rättigheter.
EU har en ypperlig möjlighet att intensifiera pressen på Turkiet, bland annat genom att kräva att landet i sin nya konstitution vidgar de etniska och religiösa minoriteternas fri- och rättigheter. Samtidigt bör man uppmana Turkiet att ge den syrianska folkgruppen minoritetsstatus, så att också syrianer omfattas av de rättigheter och det skydd som gäller för minoriteter.
I annat fall kommer syrianer att få det svårare att behålla sin kultur, sin kristna tro och sitt syriska, arameiska språk. Herr talman! Om staterna i Nordafrika och Mellanöstern ska kunna ta ytterligare steg mot demokrati måste människors fri- och rättigheter till fullo respekteras.
Alla invånare måste likställas inför lagen, och alla människors lika värde och okränkbara värde respekteras. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag.