Isabella Lövin (MP):
Jens Holm har ställt tre frågor till mig: om jag avser att verka för att fortsatta uppköp av utsläppskrediter för att nå de svenska klimatmålen ska upphöra, om jag avser att verka internationellt för att i-länderna ska minska sina utsläpp på riktigt i stället för att förlita sig på billiga och osäkra kredituppköp och om jag avser att agera mot Energimyndighetens uppköp av utsläppskrediter med tveksam social och klimatmässig nytta.
Regeringens ståndpunkt är att Sverige så långt det är möjligt ska nå det nationella klimatmålet till 2020 med åtgärder inom landet. Alliansregeringen ansåg att en tredjedel av målet skulle täckas med internationella krediter. Den nuvarande regeringen har annullerat alla internationella krediter som har levererats till Sverige, vilket innebär att de inte har använts för att uppnå de svenska klimatmålen utan utgjort extra klimatnytta.
Sverige har antagit ett mål om att nå nettonollutsläpp till 2045. Det är mycket sannolikt att det kommer att finnas vissa återstående utsläpp. Det klimatpolitiska ramverket tillåter därför användning av kompletterande åtgärder till en begränsad del för att möjliggöra nettonollutsläpp. Utredningen om negativa utsläpp ska presentera sitt betänkande senare i januari, och den ska ge förslag på vilka åtgärder som bör vidtas.
Jag vill inte föregripa utredningen. Sverige har tidigare under många år investerat i projekt inom den så kallade mekanismen för ren utveckling, clean development mechanism, CDM, som skapades under Kyotoprotokollet.
Sverige har inte ingått några nya sådana avtal sedan 2016 utan arbetar i stället för att utveckla nya internationella samarbetsformer under Parisavtalets artikel 6.
Generellt kan man säga att huvudsyftet med CDM under Kyotoprotokollet var att skapa flexibilitet kring var de industrialiserade länderna ville genomföra utsläppsminskningar för att kunna nå sina mål på ett kostnadseffektivt sätt, samtidigt som det skulle bidra till hållbar utveckling i utvecklingsländer.
Parisavtalet har kvar flexibiliteten men har ett explicit krav på att insatser ska bidra till en ökad ambitionsnivå. Det är positivt om länder vill samarbeta för att öka takten för utsläppsminskningar och om det kan bidra till att vi klarar Parisavtalets 1,5-gradersmål. Det är förstås centralt att internationella samarbeten under Parisavtalet leder till verkliga utsläppsminskningar med hög miljöintegritet.
Det förutsätter ett robust och transparent ramverk. Sveriges linje vid FN:s klimatmöte COP 25 i Madrid var också att hellre vänta med en överenskommelse än att acceptera otillräckliga regler. Regeringen kommer att fortsatt arbeta för ett strikt regelverk för artikel 6.
När det gäller internationella insatser för att minska utsläppen delar jag Jens Holms syn att betydligt mer behöver göras för att vi ska nå Parisavtalets mål. Därför är regeringen också pådrivande för ökad ambition globalt. Sverige, EU och andra rika länder ska gå före, och vi ska driva på andra länder som skrivit under Parisavtalet.
I det sammanhanget kan jag konstatera att Sverige har varit starkt pådrivande när EU nyligen enades om målet att nå nettonollutsläpp till 2050. Vi är också den medlemsstat som driver den mest ambitiösa linjen för skärpning av EU:s mål till 2030, som ska ses över i år för att kunna höja EU:s åtagande under Parisavtalet.