Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, utrikesministern! Jag hoppas och tror att alla ledamöter i Sveriges riksdags demokratiskt valda kammare är för mänskliga rättigheter och mot den som bryter mot dessa regler. Jag skulle dock vilja veta på vilket konkret sätt regeringen agerar och på vilket sätt Margot Wallström avser att agera i frågan.
Vad gör Sverige för att inte följa EU utan för att fortsätta som det vi har varit efter valet i Vitryssland 2010, när våldsamheterna eskalerade och det blev mycket sådant? Då var det Sverige som tillsammans med Polen drev på allra hårdast och fick till stånd de sanktioner som sedermera avskaffades. Det är viktigt att EU är med på båten.
Det är viktigt att hela EU talar tydligt. Det hindrar i och för sig inte att Sverige är kritiskt och högljutt vid sidan om, men det är viktigt att vi driver på inom EU. Vad är det Sverige gör där för att fortfarande vara den som har taktpinnen när det gäller vårt östra grannskap? Vi vet att det finns olika prioriteringar i olika delar av unionen.
Detta är frågor där man kan agera även på annan nivå, exempelvis via FN. Vi har säkerhetsrådet och inte minst rådet för mänskliga rättigheter inom FN, som i sig kan ha utmaningar. Hur agerar vi på dessa nivåer? Det är viktigt att vi agerar på dessa fronter så att Sverige även fortsättningsvis är drivande. Vi vet att vi har hög trovärdighet i frågorna.
Ett agerande av Sverige förväntas i det närmaste från de oppositionella, från journalister och inte minst från de kvinnor i Vitryssland som under de senaste veckorna har utsatts för kraftigt våld och fängslanden. Om vi kollar på grannländerna Ryssland, Ukraina och andra länder ser vi också där att det finns en stor förväntan på att Sverige levererar och att Sverige är den som talar med den tydligaste rösten.
Samtidigt har vi under senare år när det gäller regeringens kontakter, som ofta sker via ambassaden, sett något annat. Så sent som i somras var det ett möte mellan Sveriges ambassad och myndigheterna där man tydligt sa att man vill se normaliserade relationer mellan Sverige och Vitryssland. Och det är klart att man vill. Men det handlar då inte om det Vitryssland vi ser i dag, utan det förutsätter att det blir ett annat Vitryssland.
Personligen tror inte jag att det finns någon möjlighet att uppnå någon typ av demokratisering av diktatorn Lukasjenko, utan jag tror att vi behöver vara tydliga och kräva en förändring i det politiska styret av Vitryssland och att vi behöver jobba för detta. Dessutom ska vi se till att vi är tydliga i våra strategier med att vi så gott vi kan stöder de oppositionella rörelser och de frihetsförsvarare som finns i landet.
Det måste också motsvaras av att vi är tuffa mot dem som bryter mot mänskliga rättigheter. Vi ska vara tuffa mot Lukasjenko och mot hans närmaste medhjälpare, som är ansvariga för de grova kränkningar av mänskliga rättigheter som vi nu ser och som vi har sett i grunden sedan Lukasjenko tillträdde 1994 och med ökad tydlighet och kraft.
Återigen: På vilka konkreta sätt avser utrikesministern att agera för att Sverige ska hålla liv i frågan om mänskliga rättigheter och den gällande situationen i Vitryssland och i det östliga partnerskapsområdet?