KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Jag förstår att Anders Borg måste hålla skenet uppe. Det är något helt annat som framkommer i till exempel Dagens Industri den 22 november där det står: Fiasko, Anders Borg. Där påpekar man också att nedgången i arbetslösheten sannolikt inte blir varaktig och att arbetslösheten när högkonjunkturen klingar av obönhörligen kommer att stiga igen. Så långt Dagens Industri.
Jag har också läst den arbetskraftsundersökning som Anders Borg hänvisar till. Där framgår det att sysselsättningen under Socialdemokraternas sista år i regeringsställning ökade med 153 000. Under ert första år i regeringsställning har den ökat med 81 000.
Man behövde alltså inte öka skillnaderna och orättvisorna för att jobben skulle tillkomma i den högkonjunktur som vi för närvarande befinner oss i. Det gläder mig att vi här slår fast hur viktigt det är att vi inte har sambeskattning. Det är skönt att höra att vi där är helt eniga. När det gäller att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden får vi alla hjälpas åt.
Men när jag hör de moderata inläggen här framkommer uppfattningen att kvinnor bara jobbar inom offentlig sektor och att det är där som man tjänar dåligt. Först och främst är det arbetsmarknadens parter som gör upp om lönerna, och tack vare den höga tillväxt som vi har just nu blev det ett bra avtal. Däremot är det inte så att kvinnorna jobbar bara där.
Tittar vi på hur det är inom handeln och inom hotell och restaurang där det är privata näringsidkare så har kvinnorna där lika låga löner. Så detta är ett strukturellt problem. Det har alltså inte att göra med vem som är arbetsgivare. De har låga löner för att de är kvinnor. Det borde vi tillsammans försöka göra någonting åt. Tyvärr försöker inte Anders Borg göra någonting åt skillnaderna i denna budget. Det är snarare tvärtom, alltså att skillnaderna mellan män och kvinnor ökar.
Det är bra att sysselsättningen ökar. Det kan vi båda glädjas åt. Vi befinner oss i en blomstrande högkonjunktur. Men den kommer inte att vara för evigt. Anders Borg har valt att prioritera de män som tjänar mest i detta samhälle. 30 procent av männen, alltså decilgrupp 8, 9 och 10, får 45 procent av inkomstförstärkningen från årets budget. Det talar sitt tydliga språk.
Det är en ojämställd budget, och det är en ojämställd politik som den borgerliga regeringen för. Jag är också glad över att fler kvinnor har fått jobb. Det kommer de att få även när vi tar över regeringsmakten 2010.
Jag vill fortsätta den här diskussionen om hur Anders Borg i kommande budgetar ska ha instrument och verktyg för att försöka minska klyftorna mellan män och kvinnor och inte öka dem. Jag skulle redan nu gärna vilja höra vad Anders Borg fortsättningsvis kommer att göra i nästa steg. Kanske kan kvinnorna, i stället för dessa välbärgade män, få ta en stor del av kommande budget.
Monica Green (S):
Jag vill också tacka för debatten. Jag är dock inte nöjd, även om Anders Borg tror att det kommer att bli mindre skillnader mellan män och kvinnor med hans politik. Ni gick till val på att ni skulle öka skillnaderna, och det har ni också gjort. Det är mycket tydligt att det är de välbärgade männen som få det mesta av inkomstförstärkningarna i budgeten. Okej, ni gick till val på det. Nu står Anders Borg och säger något annat, nämligen att ni vill minska skillnaderna.
Det välkomnar jag. Jag är också glad över att Anders Borg tycker att vi har kommit långt och att andra länder ser Sverige som ett föregångsland, både när det gäller föräldraförsäkring, förskola, att se till att kvinnliga chefer får möjlighet och att i myndigheter och företag synliggöra kunskapen om jämställdhet och att kvinnor och män inte behandlas lika. Där har vi kommit långt.
Men vi är, som sagt var, inte ett jämställt land, utan vi måste göra mycket mer. Jag tror tyvärr att vi backar in i framtiden med den borgerliga regeringen som vill öka klyftorna både mellan män och kvinnor, sjuka och friska och mellan dem som har och inte har jobb. Dessutom ska ni införa vårdnadsbidraget som kommer att ta resurser från förskolan. Det kommer inte att underlätta jämställdheten.
Jag har en fråga från en kvinna i Tibro, som är en liten ort. Hon är 61 år, har varit arbetslös länge och får lägre och lägre ersättning. Hon har haft plusjobb, men där har ni ryckt undan mattan för henne och hon kommer inte att få fortsätta med det. Hon ringde och var förtvivlad. Hon drog parallellen mellan sig själv och Ulrica Schenström.
Finansministern tycker nog att det är hemskt att jag också gör det, men det var hon som gjorde det, och jag undrar om du, Anders Borg, tycker samma sak. Ulrica Schenström får vara full på en krog och kyssa en journalist och får 2 miljoner för att inte göra något medan kvinnan i Tibro får lägre och lägre ersättning. Tycker du, Anders Borg, att ni håller era egna om ryggen och stampar på dem som redan ligger?
Monica Green (S):
Jag uppskattar att Nyamko Sabuni ville komma och svara på min fråga eftersom statsministern inte vill svara på jämställdhetsfrågor. Han tycker väl att det är oviktiga frågor. Han prioriterar inte jämställdhetsfrågorna, och överlämnar dem till en kvinna därför att han inte tycker att de är viktiga. Det beklagar jag, men jag uppskattar att Nyamko Sabuni ville svara i stället.
Jag beklagar också att vi inte har någon jämställd regering. Det blev inte hälften kvinnor i regeringen, utan det blev hälften moderater i stället. Vi ser det här tydligt, särskilt med tanke på att Fredrik Reinfeldt inte heller tidigare har besvarat sådana här interpellationer om hur han ser på jämställdheten i samhället och hur han ser på att det ställs hårdare krav på kvinnor i ledande positioner.
Han har överlämnat de interpellationerna även tidigare. Han tycker med andra ord inte att jämställdhetsfrågorna är viktiga. Det kan i alla fall vara bra att föra en diskussion om dem, och det kan ju hända att jämställdhetsministern kan ta med sig frågorna tillbaka till Reinfeldt.
Jag frågade om han delade den bedömning som en forskare från Örebro, Åsa Kroon, har kommit fram till. Hon forskar i medie- och kommunikationsvetenskap, och hon har kommit fram till att om Ulrica Schenström hade varit man hade hon kanske inte behövt avgå. Jag hade velat höra om det var så.
Det är viktigt att veta med tanke på att det har varit kvinnliga statsråd som har fått avgå under året som har gått. Visserligen finns det en manlig minister bland alla dem som har avgått, men det är flest kvinnor. Då kommer frågan upp: Ställs det hårdare krav? Och på vilket sätt ska man göra för att bryta det mönstret?
Det verkar som om det finns ett mönster där det ställs hårdare krav på kvinnor. Ett av svaren som jag får här är att eftersom det sätts större press på kvinnor att även ta ansvar för det obetalda hem- och omsorgsarbetet ska det bli skattereduktion för köp av hushållsnära tjänster.
De kvinnor som vi talar om här, som har fått avgå, tjänar ungefär mellan 80 000 och 100 000 i månaden. Har de inte råd att anlita hjälp i hemmet? Det förvånar mig. Om de nu inte vågar fråga sina män om avlastning - har de då inte råd när de tjänar 80 000-100 000? Jag tror faktiskt att de gör en felbedömning.
Min bedömning är att de har råd att köpa tjänster och att andra skattebetalare inte ska vara med och subventionera för dem som tjänar så mycket pengar. Jag tycker inte att detta är något svar när det gäller kvinnorna i de här ledande positionerna.
Jag vet att Nyamko Sabuni tidigare har svarat att för kvinnor i andra yrken, som tjänar mindre, kan detta vara ett svar. De ska få avlastning i hemmet genom att andra skattebetalare subventionerar de hushållsnära tjänsterna. Det är många som tycker att det här är en felsatsning. Jag är en av dem.
Jag tycker att det är fel att bland andra plusjobbare får sluta sina arbeten nu och får allt lägre ersättning. Då blir det stora svaret: De kan ju bli hushållsarbetare hos någon minister i stället! Jag tycker inte att det är något bra svar till dem.
Monica Green (S):
Nyamko Sabuni säger att jag gör politik av en utsatt kvinna. Hon har ju faktiskt sagt upp sig själv. Det är faktiskt det hon har gjort. Och om man säger upp sig själv ska man med reglerna inte ha sådana avgångsvederlag. Det är alltså ett undantag som regeringen har gjort. Det är inget som har gällt för alla andra. Sedan säger Nyamko Sabuni att det är så synd om Ulrica Schenström.
Ja, det är naturligtvis synd om henne, men det finns tusentals kvinnor ute i Sveriges land som jobbar för svältlön. De har kanske jobbat deltid och blir nu förbjudna att stämpla upp till heltid eller tvingas flytta hundra mil från sin familj för att de ska ta ett jobb där det erbjuds. Det är ju ni som har skapat den politiken.
Politiken med de större skillnaderna - klyftornas politik - är det den borgerliga regeringen som har genomfört, inte jag. Jag ställde mina frågor för att jag tycker att det är intressant att detta har kommit upp. Det var till och med på ett frukostmöte här i riksdagen som den här forskaren, Åsa Kroon, påstod att Ulrica Schenström kanske inte hade behövt avgå om hon hade varit en man.
Eftersom det har varit många kvinnliga statsråd som har fått avgå under året - betydligt fler än män under det här året - är det intressant att se strukturen i denna ojämställda regering. Det är inte hälften kvinnor i regeringen, utan det är hälften moderater. Det hade varit intressant att få diskutera detta med statministern, men han har ju valt att inte diskutera jämställdhetsfrågorna, och jag beklagar det.
Monica Green (S):
Tack för svaret! Jag är mycket orolig för att Lerums kommun kan stoppa tillväxten, stoppa pendlare, gods och det flöde som behövs för Västra Götaland och för hela landet eftersom Västsverige är en sådan motor med allt vad det innebär med motortillverkning, biltillverkning och allt annat som sker i Västsverige.
Åsa Torstensson är mycket medveten om detta. För ett år sedan interpellerade jag Åsa Torstensson i samma fråga eftersom jag redan då var orolig och eftersom det även då stod still. Trots att Västra stambanan finns med i planen kommer ingenting att hända därför att Lerums kommun stoppar hela bygget. Det är mycket oroande.
I dag har man diskuterat frågan i en regional utvecklingsnämnd i västra Sverige. Man har, precis som Åsa Torstensson, konstaterat att det skulle vara onödigt med ytterligare en utredning eftersom detta redan är utrett. Men frågan kvarstår: Vad ska Åsa Torstensson göra för att det verkligen ska bli av och att man kan komma till skott?
Det finns redan i plan, och det finns pengar avsatta, men Lerums kommun ser inte att alla andra behöver den här utbyggnaden av Västra stambanan. Vi andra som bor efter Västra stambanan har lärt oss leva med järnvägen och att den skär genom städer. Vi får acceptera det. Vi vet vad det innebär. Vi får använda oss av bullerplank och andra lösningar.
Jag tycker inte att jag har fått något svar av statsrådet i interpellationssvaret här i dag. Jag hoppas att jag får det i nästa inlägg. Tack för tårtorna! Jag är i och för sig inte helt säker på att det är något fira att man har svarat på 100 interpellationer. Människor ställer interpellationer därför att de känner oro.
Åsa Torstensson hänvisade till Sven Otto Littorin, och det är precis samma sak där med den slakt som har skett av arbetsmarknadsförsäkringen, program och utbildningar. Det är därför som han har fått svara på många interpellationer. Men jag kan förstå om regeringen griper varje halmstrå att försöka fira eftersom det annars ser ganska dystert ut, åtminstone när det gäller opinionen.
I den förra interpellationsdebatten hade vi en diskussion om satsningar på vägar och järnvägar i Västsverige. Det var en av anledningarna till att Åsa Torstensson nu har kunnat svara på 100 interpellationer. Då var jag orolig för att det spreds rykte om att Västsverige har fått för mycket av satsningarna i förhållande till resten av landet. Då sade Åsa Torstensson att det inte fanns något sådant rykte.
Statsrådet påstod till och med att det var jag som spred ryktet. Jag kan läsa från två protokoll vad som sagts sedan dess här i kammaren. Vice statsministern sade den 30 november: Trollhättepaketet tillkom på bekostnad av 14 andra viktiga vägprojekt i landet. Den 6 december sade statsministern: Problemet med paketet var att det togs från skåningar och andra som vill se infrastruktur.
Både statsministern och vice statsministern tycker att Västsverige har fått för mycket i förhållande till resten av landet. Vad kommer Åsa Torstensson att säga för att hävda Västsverige när infrastrukturpropositionen kommer? Och när kommer propositionen?
Monica Green (S):
Vad jag kan läsa eller höra av svaret är att förhoppningen hos statsrådet är att Banverket och kommunen ska fortsätta för att komma överens, det vill säga att statsrådet inte tänker göra någonting åt det problem som finns i Lerum eller åt att Lerum stoppar resten av Västsverige, stoppar pendlare, stoppar gods och flöde, människor som vill komma fram.
Det är ett mycket stort problem för alla oss andra. Jag hade hoppats att få ett annat svar. Naturligtvis är detta ett svar, ett så kallat icke-svar. Att man inte tänker göra någonting är naturligtvis också ett svar. Det kan jag hålla med om. Men det är inget svar som jag är nöjd med. Moderaterna i Lerum, för det är Moderaterna som styr Lerum, har valt att stoppa hela tillväxten i Västra Götaland och därmed i resten av landet.
Det blir ett problem även för regeringen. Så ser jag det. Om nu Lerums kommun vill att det ska utredas ytterligare antar jag att statsrådet också måste förhålla sig till det på något sätt. Sedan kommer Åsa Torstensson in på att det fattas pengar. Men ni hade ju mycket pengar i era valrörelser. Det skulle satsas.
Åsa Torstensson var själv i Bohuslän många gånger när Åsa Torstensson var i opposition och påpekade att det skulle satsas rejält. Det skulle tillkomma vägar och järnvägar. Det behövdes i hela landet. Även moderater och centerpartister från andra delar av landet har lovat i opposition. Att sedan säga att det är sossarnas fel att inte ni som ny regering kan satsa tycker jag är att gömma sig bakom sossarna.
Det är klart att man kan göra det ett tag, men man kan inte göra det hur länge som helst. Väljarna förväntar sig ju att det kommer en infrastrukturproposition. Ryktet säger att den kommer att läggas på is. Det kan Åsa Torstensson i dag dementera och tala om att infrastrukturpropositionen faktiskt kommer under våren så att människor ute i landet inte ska behöva vara oroliga.
Om ni hade mer pengar i opposition och tyckte att vi hade för lite pengar när vi styrde: Varsågod! Det är bara att ta fram de pengarna nu. Det är ni som styr landet. Det är upp till nuvarande regering att visa att man vill leverera i förhållande till de löften som man gav. Det är en brinnande högkonjunktur. Det går bra för Sverige. Det är nu vi kan se till att vi kan satsa på framtiden.
Om man då väljer att säga att det fattas pengar kan jag peka på att ni hade andra lösningar under er oppositionstid och hittade på alla möjliga grejer och alternativa lösningar. Det är väl bara att leverera dem nu. Jag skulle gärna vilja ha ett annat svar om Lerum förstås men också få veta när infrastrukturpropositionen kommer.
Jag skulle också vilja veta vad Åsa Torstensson säger till sina borgerliga kamrater och till statsministern och vice statsministern när de påstår att Västsverige har fått för mycket. Det är faktiskt precis tvärtom. Västsverige är en motor. Västsverige behöver betydligt mycket mer när det gäller vägar och järnvägar framöver.
Monica Green (S):
Jag är fortfarande inte nöjd, förstås. Jag märker att statsrådet inte vill ta ansvaret för att se till att vi fortsättningsvis bygger i Västra Götaland. Dessutom svarar inte Åsa Torstensson. Här finns en ypperlig chans att dementera de oroliga rykten som går om att infrastrukturpropositionen inte ska läggas fram under våren.
Det finns en mycket bra chans att berätta här i kväll att det blir så, att infrastrukturpropositionen kommer och att det kommer att vara rejäla satsningar även på Västsverige.
Monica Green (S):
Tack för svaret som jag har fått sent omsider. Jag skrev ju en interpellation i samband med att FN:s barnkonvention firades den 20 november. Då fyllde FN:s barnkonvention 18 år.
I samband med det ställde jag en fråga i en annan debatt till förskoleministern om varför inte förskoleministern var med på den utfrågning som nätverket för barnkonventionen i Sverige anordnade. Det var en utfrågning med en mängd barnorganisationer - en mängd NGO:er, som det också kallas - där barn och ungdomar ställde frågor till inbjudna ministrar.
Tyvärr var det bara en minister som kom, nämligen Göran Hägglund. Jag frågade sedan Jan Björklund varför han inte hade tagit sig tid. Jag upplevde då att förskoleministern ryckte på axlarna en aning som om han tyckte: Jag träffar så många barn ändå, så just den utfrågningen behövde jag inte prioritera. Så upplevde jag svaret. Det var därför jag skrev interpellationen.
Jag blev lite nyfiken på hur insatt förskoleministern egentligen är i barnkonventionen och på vilket sätt den ska implementeras och vilka tankar och idéer förskoleministern har. Därför skrev jag interpellationen. Sedan hade nog inte ministern tid att svara. Det spelar ingen roll. Nu har vi debatten.
I svaret ser jag att barnkonventionen ska vara ledande även fortsättningsvis efter det att ni tog över från Socialdemokraterna. Det ska implementeras, och barns rättigheter ska stå i centrum. Jag har inte sett att förskoleministern ännu har satsat särskilt på att förskolan ska få ytterligare personal till exempel, vilket Socialdemokraterna drev igenom - de så kallade Wärnerssonpengarna.
Jag har inte sett att förskoleministern satsar särskilt på förskolepersonal. Han nämner att förskollärare kommer att få fortbildning så småningom. Än så länge har vi inte sett de förslagen. Det verkar som om förskoleministern gör stor skillnad mellan personal som jobbar inom förskolan och personal som jobbar inom skolan.
Det är nästan som att de jobbar med små barn och därför inte behöver forska vidare om pedagogik och barns uppväxtvillkor. Det är möjligt att jag har uppfattat det fel. Då får ministern gärna rätta till min missuppfattning. I svaret nämns också vårdnadsbidraget.
Jag undrar hur vårdnadsbidraget rimmar med satsningen på kvalitet i förskolan som förskoleministern nämner. Vårdnadsbidraget riskerar ju att urholka resurser till förskolan. Jag tycker att det är i motsatt riktning. Det är viktigt att barn får en trygg och bra start och att man prövar språket, säger ministern.
Den uppfattningen delar jag. Om man väljer att inte använda sig av förskolan utan i stället använder sig av vårdnadsbidraget blir det ju barn som inte får den språkliga stimulans som de så väl behöver när de kommer upp i skolan. Då har vi i stället ökat och inte minskat skillnaderna mellan barn.
Monica Green (S):
Förskoleministern säger att förskolan är bra och att den socialdemokratiska regeringen har lyckats med den reformen i stor enighet. Det säger förskoleministern för att kunna ta åt sig äran lite. Jag har inget emot att vi gör saker tillsammans. Det kan ju vara så att förskolan är bra just för att man jobbar med en viss sorts pedagogik och är i ett arbetslag.
I förskolan lyfter man upp varje barns unika situation och barn får utvecklas i den takt de vill. I förskolan har man inga skriftliga omdömen. I förskolan är det inte raka led som gäller. Där får barnen vara barn och utvecklas i den takt de behöver. Den pedagogik som används av förskolan kanske skolan kan lära av.
Vad jag kan se försöker den nuvarande regeringen göra tvärtom nu, och jag beklagar att det inte är en öppen pedagogik där man ser var och en för sig utan att det är de raka leden som ska gälla och att alla ska ha samma katederundervisning. Jag hoppas verkligen inte att det är åt det hållet som vi ska gå med förskolan.
Jag ser arbetslag som en fördel. Jag anser att all personal i förskolan behöver fortbildning. Jag vet att förskollärarna behöver fortbildning och möjligheter att forska. Jag tror att förskoleministern menar att de inte behöver forska på barnpedagogik eller uppväxtvillkor. Cheferna behöver fortbildning inom förskolan.
Men även barnskötare, lokalvårdare, ekonomipersonal, kokerskor - alla som har med barn att göra i förskolan - behöver fortbildning. Jag tycker att det är synd om man ska göra så stora skillnader. Jag vet att ni gick till val på att det ska vara större skillnader i det här landet.
Men jag tycker ändå att i en förskola där man visar att det faktiskt har fungerat - till och med Jan Björklund är nöjd med den verksamheten - är det synd om man så att säga tänker dra isär detta och öka skillnaderna i personalen i stället för att minska dem. Det är när man jobbar i ett arbetslag som man har lättare att tillgodose barnens behov.
Jag tänkte också fråga lite mer om hur Jan Björklund har tänkt sig att utbilda i just barnkonventionen - utbilda politiker, implementera barnkonventionen bland kommunpolitiker, bland skolpersonal och förskolepersonal.
Finns det någon tanke med att fortsätta implementera barnkonventionen på det sättet så att kunskapen om barnkonventionen ökar? Detta är ett så pass viktigt dokument som FN har antagit och som 191 länder har ratificerat. Det är viktigt att man då hela tiden går vidare med det arbetet så att barnkonventionen implementeras i vartenda beslut som tas och så att barns rättigheter tas till vara, även inom förskolan.
Monica Green (S):
Nej, det stämmer inte. Jag vill bara berätta att det är väldigt bra att jobba i ett arbetslag. Det har fungerat bra hittills att jobba i ett arbetslag. : Men det ska ändras.) Det är jag som har ordet. Det blir lite rörigt här. Men du brukar vilja ha ordning och reda, och då är det bra att du inte avbryter mig. Det ska vi inte göra, mig veterligt i alla fall.
Däremot får vi när förslaget väl kommer fundera på hur det verkligen ser ut, om det är bra för barnen och om det är barns bästa som står i centrum. Det får man fundera på utifrån det förslag som ni då lägger fram. Jag har själv jobbat inom förskolan och vet hur viktigt det är att jobba i ett arbetslag men att man har en tydlig chef och vet vem det är som leder ett arbete och så vidare.
Det håller jag med om. Men att jobba i ett arbetslag är ett fantastiskt bra sätt att jobba. Det är bra att man lyfter upp all typ av personal och ser till att all typ av personal får till exempel fortbildning och får följa med i vad som sker inom förskolan. Ministern uppmanar mig att lyssna på barn.
Jag har lyssnat på väldigt många barn och tar del av barns synpunkter dagligen, både i mitt engagemang inom Unga Örnar och som förälder eftersom jag tar del i förskolans och skolans arbete. Jag är intresserad av hur barnkonventionen ytterligare ska implementeras. Vi påbörjade ett arbete, och det tar ganska lång tid att implementera ute i kommunerna.
Därför tror jag att kunskapen om barnkonventionen hela tiden måste återerövras. Det kommer nämligen ny personal, nya politiker, nya chefer och så vidare, och barnkonventionen borde vara en del i fortbildningsarbetet hela tiden. Det var det som jag efterlyste, alltså på vilket sätt förskoleministern anser att man ska utbilda mer i FN:s barnkonvention.