KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sylvia Lindgren (S):
Jag är fortfarande stolt över det som vi tidigare uttryckt att vi i Sverige ska kunna konkurrera med kunskap och kompetens och inte med låga löner. Därför blir jag olycklig när jag läser interpellationssvaret. I svaret står: Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att stimulera utbudet av arbetskraft.
Exempel på detta är jobbskatteavdragets två steg, förändringar inom sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen samt lägre volymer i arbetsmarknadspolitiska program. Man slår sig alltså för bröstet när det gäller a-kassan som har förlorat 500 000 medlemmar.
Man tycker att det är bra och stimulerar arbetskraften. Det är samma sak med sjukförsäkringssystemet. Vissa borgerliga företrädare till och med applåderade här i kammaren härförleden utan att ta hänsyn till vad det innebär för den enskilde individen.
Inte minst är det relevant för det vi nu diskuterar att volymerna i de arbetsmarknadspolitiska programmen har skurits ned. För mig som socialdemokrat är det oerhört viktigt att ha bra jobb, utvecklande jobb och jobb som också kan ge en utveckling för framtiden.
Därför är arbetslinjen så väldigt viktig och att man inte får inlåsningseffekter i dåliga jobb som ofta leder direkt till lönedumpning. Herr talman! När man är ute i landet och besöker Arbetsförmedlingen finns det en förtvivlan hos många som jobbar där för att det inte finns några resurser att sätta in.
Det finns inga resurser att ge vare sig praktik eller arbetsmarknadsutbildning för att de som står längst ifrån arbetsmarknaden ska kunna komma tillbaka i arbete. Många gånger är det också de människorna som har möjligheter att kunna utbildas till de bristyrken som vi står inför. Men det fordras att man sätter in åtgärder i tid. Det kan man inte göra efteråt.
Arbetsmarknadsministern sade här någonting om en lastbil. Jag tror inte att man investerar i en ny lastbil, utan man behåller tyvärr den gamla. Man utökar inte verksamheten när man inte vet att man får kompetent arbetskraft. Då kör man med den gamla lastbilen.
Man investerar inte i en ny förrän man vet att man har förare som kan köra den nya lastbilen. Det som är ännu allvarligare är att man skulle kunna utöka antalet fordon i åkeriet om det fanns fler förare. Det är också en del i att få snurr på hjulen i de här frågorna.
Arbetsmarknadsutbildningar borde vara en av nyckelfrågorna för framgång i att möta det framtida arbetskraftsbehov som företagen har. Ministern säger att den borgerliga politiken fungerar. Gäller inte det som Svenskt Näringsliv oroas över?
Det säger att man förra året inte kunde rekrytera 90 000 personer beroende på att det var brist på arbetskraft. Oroas inte ministern över vad Arbetsförmedlingens personal uppfattar när det gäller varför man inte får fler i arbete?
Sylvia Lindgren (S):
Man får hålla igen så att man inte tappar fattningen och blir väldigt arg och irriterad. Men Sven Otto Littorin ska inte få mig dithän, även om jag tycker att det är magstarkt att gång efter annan under de timmar vi har debatterat olika ärenden hänvisa till en artikel i Kommunalarbetaren där Sven-Erik Österberg lär ha sagt: Inte så mycket nytt i sig.
Men han kan inte ha svarat så på varenda fråga vi har debatterat! Jag tror inte på det, även om jag kan tro på raderna i Kommunalarbetaren.
Alla våra motioner, interpellationer och frågor - Sven Otto Littorin har sagt att det bjuds på tårta vid var hundrade - beror på att den politik som Sven Otto Littorin bedriver inte gillas. Det finns all anledning att ha frågor kring den.
Ytterst handlar det om ett människovärde. Visst ska det löna sig att jobba. Men det ska vara bra jobb. Det ska vara välavlönade jobb - även om det är så att lönebildningen inte direkt görs här utan av arbetsmarknadens parter. Vi ska ha bra arbetsmiljö. Vi ska ha trygghet och rättvisa. Vi ska ha en a-kassa värd namnet.
Vi ska ha en arbetsmarknadsutbildning och kompetensutveckling som fungerar. Det har ni medverkat till att skära ned, och det är vi såklart frustrerade över. Det kanske inte är så mycket nytt i sig, men det ni har dragit ned på är så himla mycket, och det måste byggas upp igen för att skapa en trovärdighet.
När det gäller den trovärdigheten har tyvärr Sven Otto Littorin försatt sig i en situation att han inte kan vidareutveckla den efter debatten i dag. Trots det - trevlig sommar!
Sylvia Lindgren (S):
Tack för svaret, ministern, även om jag naturligtvis har synpunkter på svaret. Jag tycker till exempel att det är näst intill otroligt att ministern skriver: "Regeringen uppfattar hyresrätten som central för en flexibel bostadsmarknad och vill utveckla hyresboendet också i framtiden."
Det står också i svaret att hyresrätten har stora förtjänster genom hög service och flexibilitet. Så säger man, men vad gör man? Hur ser det ut, inte minst i Stockholmsområdet? Man säljer ut och ombildar hyresrätter på löpande band. Det pratas om flexibilitet, men det blir ingen flexibilitet i slutändan.
Det är väl närmast så att det blir reservat av alla bostadsrätter. Det finns snart inga hyresrätter att byta till. Inte minst i Stockholmsområdet är utförsäljningen och ombildningen närmast total. Oron i de här bostadsområdena skapar otrivsel och splittring.
Borgerligheten tycks tro att alla vill köpa sina fastigheter. Det handlar om fastigheten i sin helhet eftersom det är fastigheten man köper och inte själva bostaden. För den som inte vill köpa skapar detta totala splittringar. Jag sticker dock inte under stol med att det finns hyresgäster som vill ombilda.
De tillhör oftast åldersgruppen runt 30-40 år och ser det som ett lyft att kunna köpa billigt för att senare sälja dyrt, göra det som Mats Odell ofta uttrycker som bostadskarriär på skattebetalarnas bekostnad. Egenintressena tiger tyvärr aldrig still.
De som vill köpa är tyvärr sällan de som vill bo kvar för att utveckla området. Det är så tydligt vilken grupp det här är. Sedan finns det andra som kanske vill köpa men inte har ekonomiska möjligheter då man saknar bankkontakter, jobb, dras med sjukskrivningar och så vidare. De kan då erbjudas lån till högre räntor.
De som har det svårare ska alltså betala mer, och det känns orättvist för oss socialdemokrater. Många befinner sig också i fel fas i livet. De har bott i hyresrätt i hela sitt liv och tyckt att det har varit en bra boendeform, ett sätt som praktiskt passar dem. De uppskattar också flexibiliteten.
Det kan vara ungdomar, familjer, medelålders eller ensamstående. Man kan inte begära att en person som närmar sig pensionsåldern på ålderns höst ska ta på sig banklån på 1 1⁄2 à 2 miljoner. Hur ska man kunna finansiera det? Det skapar också en splittring.
Man ställer de här parterna mot varandra ute i bostadsområdena. Säger man nej till ombildning blir man betraktad som en svikare gentemot en grupp, den här ettan och tvåan jag pratade om, som känner sig kränkt för att de som säger nej inte är med bidrar till att gruppen ska få det bättre och kunna göra karriär på bostadsmarknaden. Detta är ett bekymmer.
Jag lever i det här dagligen, Mats Odell. Jag lever i det dygnet runt. Jag ser hur det här fungerar. Det går inte att säga att man tycker att hyresrätten är bra, medan man jobbar för ombildningar hela tiden.
Sylvia Lindgren (S):
Det är helt absurt det Mats Odell står här och säger, nämligen att man ombildar till bostadsrätter för att det ska bli bättre på hyresmarknaden. Vilka har möjlighet att komma in och få en hyreslägenhet i dag? För oss som i dag inte vill ombilda i våra områden är det näst intill omöjligt att kunna byta till en hyresrätt.
När ombildningen blir ett faktum kan man inte byta från det kommunala bostadsbolaget längre, för man faller ur deras kö. Det är det faktiska förhållandet när det gäller detta. Om jag inte vill bli hyresgäst hos mina grannar utan vill försöka få en annan hyreslägenhet är det jättesvårt.
Jag förmodar att Mats Odell, som också bor i Stockholmsområdet, läser både Svenska Dagbladet och Dagens Nyheter. Tidningarna har jättetjocka bibbor där folk vill sälja sina bostadsrätter. Det finns hur många som helst! Men försök titta efter en liten annons där man vill byta hyresrätt mot hyresrätt. Det finns nästan inga.
Jag vill bo i hyresrätt. Jag närmar mig pensionsåldern med stormsteg och tycker inte att det känns rätt att ta ett lån på 1 1⁄2 eller 2 miljoner kronor när jag närmar mig 65-årsåldern. Men det är ju inte bara mig personligen det handlar om. Det är många som är i samma situation. Då kan de endast bli hyresgäster hos sina grannar, och hur kul är det i sammanhanget?
Dessutom lovar man mångt och mycket, guld och grönare skogar. Hade man velat göra detta på ett seriöst sätt hade man naturligtvis tittat på vad det innebär att bilda bostadsförening och till exempel se till att man hade studiecirklar. Jag menar, det är miljonbelopp, kanske 200-300 miljoner kronor som en liten grupp plötsligt ska driva och förvalta. Har man den kunskapen? Vad blir effekterna i slutändan?
Man måste göra ordentliga analyser! Men det struntar man blankt i. Nu ska det bara säljas, och fort som sjutton ska det gå! Som hyresgäst hamnar man också helt i händerna på dem som driver bostadsrättsföreningar och inte är seriösa utan vill göra klipp. Man ska ju göra den här bostadskarriären.
Tyvärr är det väldigt mycket skrämselpropaganda och allehanda glädjekalkyler som går ut i det första skedet. Vad blir effekterna för dem som inte vill ombilda? Det är en av de stora frågorna i interpellationen.
Min fråga till ministern handlade om vilka initiativ han vill ta för att tillvarata hyresrättens fördelar, för det finns fördelar också med att bo i hyresrätt. Vad vill man göra för att underlätta för dem som vill bo kvar i hyresrätten och ha den valfriheten?
Jag påstår med rätta att valfriheten för oss som vill bo kvar i hyresrätten är på väg att tas bort helt och hållet. Det tycker jag är mycket olyckligt, och därför är jag också väldigt kritisk till den politik som man vill driva på bostadsområdet. Kom inte och säg att det är bostadskön som har gjort att man tar bort hyresrätterna! Det är makabert att uttrycka det på det viset.
Däremot behöver vi bygga mer, och det lär vi diskutera under senare interpellationer under dagen.
Sylvia Lindgren (S):
Mats Odell säger att alla vill köpa och äga sin bostad. Jag försökte tala om hur det ser ut på marknaden. Titta gärna i Dagens Nyheter av i dag. Det finns en bilaga på ett halv kilo som berör bostadsfrågorna. Där finns ett utbud av bostadsrätter som är ute till försäljning. Men leta efter var det kan finnas en möjlighet att byta hyresrätt mot hyresrätt. Det finns inte många - jag lovar.
Titta gärna på detta. Mats Odell sade en annan sak som jag tog fasta på, nämligen att hyresgästerna förlorar på sikt. Det är inte bra att vara hyresgäst år efter år. Någon gång ska man äga. Jag säger inte nej till ägande, men tänk att jag tycker också att det är positivt med valfrihet och att vara hyresgäst.
Man ska kunna byta bostad om till exempel barnen flyttar hemifrån och man inte behöver en större lägenhet utan att det ska ligga en massa pengar emellan. Jag ser en fördel i det.
Jag påstår också att vår bostadspolitik med kommunala bostadsbolag och möjligheten att hyra sin egen lägenhet är en viktig del i utvecklingen av den svenska välfärden. Internationell forskning har vid flera tillfällen visat just sambandet mellan hyresrätt och ekonomisk tillväxt.
Ju fler hyresrätter det finns i ett land, desto starkare har också den ekonomiska tillväxten varit eftersom det finns den formen av flexibilitet. Vad som sker nu är att flexibiliteten tas bort och att det blir reservat i stället. I första delen när ombildning sker är det möjligt att få köpa sin lägenhet billigt, men i nästa del handlar det om ekonomi igen. Då är det fråga om att köpa dyrt. Det ska någon göra.
Då har flexibiliteten försvunnit.
Sylvia Lindgren (S):
Tack, ministern, för svaret! Men det är klart att jag inte blir särskilt upplyft över att svaret innehåller uppgiften att inga initiativ är på väg att tas och att man inte vill se över den här frågan. Det är ingen tvekan om, precis som Maud Olofsson också sade, att franchising har en stor utbredning också i Sverige. Men vi har också sett rubriker som inte borde lugna någon av oss: Franchiseavtal blev en fälla. Franchisetagare missnöjda med 7-Eleven-avtal.
Dessa rubriker beskriver en viktig del av verkligheten. Men franchisetagare är också typiska småföretagare. Det ska man inte glömma bort. De är småföretagare i en utsatt ställning. Allt fler verksamheter utövas på franchisebasis. McDonalds, 7-Eleven, Hemglass, Polarn O. Pyret och Svensk Fastighetsförmedling är bara några kända exempel.
Snabbmatsrestaurangerna är så gott som till hundra procent franchiseföretag. Andra branscher där franchising ofta förekommer är till exempel detaljhandel, biluthyrning och städföretag. En fri företagare kan förhandla med olika leverantörer om leveranser och varor.
Han är fri att byta leverantör, äger själv, eller åtminstone disponerar, det materiella underlaget för verksamheten. Han har rätt att fritt överlåta verksamheten till annan. Om företagaren avlider ärvs företaget av dennes familj. Bland annat dessa omständigheter är rekvisita som kännetecknar en fri företagare.
Sådana friheter i rekvisitan finns inte i franchiseavtalen. Jag vill ändå säga att det finns också positiva delar i franchising som företagsform. Den har också sin givna plats hos oss. Men den kännetecknas så starkt av en ensidighet till nackdel för den svagare parten, nämligen franchisetagaren.
Avtalen är också ofta direkt översatta amerikanska avtal eller i bästa fall inspirerade av dessa. Franchiseföretag bedrivs också ofta - tyvärr - under oseriösa former. Men det finns alltför många avarter och problem i de olika branscherna.
Det här är frågor som är viktiga och nödvändiga att besvara. Inte minst i tidningsrubriker kan vi se hur dessa system är kränkande och hur svårt det har varit för många franchisetagare att få fungerande avtal.
Ett centralt krav borde vara frågan om förhandlingsrätt för franchisetagare. Maud Olofsson nämnde i sitt svar SFF, franchisegivarnas organisation. Men Franchisetagarnas Riksorganisation, FRO, nämns över huvud taget inte.
Det är just att få en likvärdig behandling i avtalsfrågor som är så oerhört viktigt att driva. Vad vi för svensk del, inte minst när det gäller arbetsgivare och arbetstagare, har verkat för länge finns inte här. Ett centralt krav är frågan om förhandlingsrätt för franchisetagare. Skiljeklausulen är en annan del i detta.
Vi har sett i utvecklingen oskäliga villkor i avtal, och det har inte fungerat. Många frågor är olösta. Därför blev jag förvånad över Maud Olofssons svar. Maud Olofsson brukar säga att hon värnar företagarna. I svaret sade hon att hon inte vill ta några initiativ.
Sylvia Lindgren (S):
Var än avarterna förekommer måste vi jobba mot dem. Vi kan se alla dessa tidningsrubriker som har funnits om franchising. De har gällt inte minst 7-Eleven. Det är klart att vi måste titta på vad som är grunden för att det ser ut så. Då går det inte att säga att det handlar om regelförenklingar. Jag ger Maud Olofsson rätt när hon säger att det inte är enkelt att vara företagare.
Jag tror inte att företagarna upplever det så heller. Därför är det inte så logiskt i sammanhanget att säga att alla ska få en F-skattsedel när de föds. Det ska vara en viss status för företagare, och man ska veta vad man ger sig in i. Det råder inget tvivel om att franchisetagare vanligen är utsatta för hård kontroll. Dagskassan ska ofta dagligen sättas in på banken.
Revisorn eller kontrollanterna kan dyka upp när som helst. Lokalerna är ofta ägda eller hyrda av franchisegivaren, vilket innebär att franchisetagaren endast har ett andrahandskontrakt med den otrygghet som det innebär. Han eller hon är bunden till ett visst varusortiment, priser, leverantörer och så vidare.
En franchisetagares ställning är i flera väsentliga avseenden betydligt mer fråga om en beroendeställning än vad som är brukligt för en vanlig företagare. I Sverige har därför franchisetagare valt att sammansluta sig i Franchisetagarnas Riksorganisation, FRO, för att försöka stärka sin ställning. Vi pratar om två parter, Maud Olofsson.
Det är märkligt att hon inte nämnde båda parter i svaret utan nämnde bara den ena. Det är det som gör att jag blir lite fundersam. I samband med lagen om informationsplikt följde med en rad olika svårigheter som också måste ses över. Det gäller till exempel skiljeklausulen.
Det är en regel i franchiseavtalet som betyder att en tvist aldrig kan gå till en vanlig domstol. En franchisetagare har, som redan har framhållits, ingen reell möjlighet att förhandla om innehållet i avtalet och allra minst om skiljeklausulen. Det är klart att i förhållande till beloppen gör detta att franchisetagaren kommer i underläge.
Vi vill väl ändå att de ska mötas på samma nivå. Lagregleringar om ekonomisk kompensation finns i andra länder. Har Maud Olofsson och hennes departement tittat på förhållandena i bland annat Kanada, Frankrike, Spanien, Italien, Korea och Japan? Där finns regleringar om detta. Oskäliga villkor i avtalen måste förbjudas.
Standardavtalen innehåller exempelvis regelmässiga bestämmelser som ger franchisegivaren ensidigt rätt att ändra eller lägga till moment. Här kommer inte franchisetagarens roll i samma nivå som franchisegivarens. Det är här som det råder en klar obalans.
Jag förstår inte varför Maud Olofsson inte vill ta detta bekymmer på allvar, när man så ofta säger sig vilja verka för företagarna. Varför vill man inte verka för denna bransch? Företagarnas riksorganisation har också sagt att man behöver se över de här frågorna.
Företagarnas riksorganisation anser att de här problemen om franchiseförhållanden har en generell räckvidd: En utredning bör tillsättas för att se över behovet av att jämka oskäliga villkor såväl i franchiseavtal som i andra avtalstyper. Det här berörs över huvud taget inte i svaret.
Sylvia Lindgren (S):
Jag hade inte tänkt gå in i den här debatten. Men det är klart att det här är frågor som engagerar. Det är frågor som är oerhört viktiga. Det har också en viss bäring på det som vi pratade om här tidigare. Jag blir orolig. I och för sig vill jag tro på vad Mats Odell säger. Han säger så här: Vi från Kristdemokraterna värnar om barnen.
Det är de resurssvaga som kommer i kläm. Ja, det är just det som är vårt stora bekymmer när det gäller bostadspolitiken och hur det ser ut. Vi ser också att andelen barn i fattiga hushåll ökar. Enligt siffror som vi har fått från riksdagens utredningstjänst var det 8,4 år 2006, 10,3 år 2007 och 11,3 år 2008, och det ökar ytterligare.
Sedan står det om ensamstående med barn, andel barn i fattiga hushåll, procent, förändring från året innan, procentenheter. Det var 14,9 år 2006. Det ökade drastiskt mellan 2007 och 2008, från 21,5 till 26,0. Och man beräknar det till 26,9 år 2009.
Det här är en oroväckande utveckling när det gäller barn inom den så kallade fattigdomsgränsen. Då blir ju det svar som Mats Odell ger än mer oroväckande. Tidigare sade Mats Odell också att förutsättningen för att den negativa trenden för hyresrätten ska vända är en fungerande hyresmarknad.
Ja, en del borde ju kunna vara att man till exempel lyssnade på många remissinstanser, det som Matilda Ernkrans har tagit upp. Svaret borde väl i stället ha varit att vi ska behålla allmännyttan, att vi ska värna allmännyttan, och att vi ska utveckla den och också se till att man håller hyrorna nere runt det här. För även här finns det en skrämselpropaganda, Mats Odell.
En är att man till exempel säger att hyrorna i allmännyttan kommer att höjas med 5 procent per år. Mats Odell säger också att det inte finns något sådant beslut. Man ska då förhandla om detta. Men det här är också en del som ligger i trycket för omvandlingen av allmännyttan och hyreslägenheterna till bostadsrätter.
Det här finns inom hela den här sfären, i hela den här cirkeln, och det gör naturligtvis att det känns oroväckande. Precis som Matilda Ernkrans sade är det lätt att här stå och säga att man värnar om barnen och att det är de resurssvaga som kommer i kläm, att det är dem som vi ska göra någonting för. Men hur ser det ut i praktiken? Hur mycket lyssnar man i de här frågorna? Vilka åtgärder vidtar man?
Vad är det man vill underlätta för när det gäller att se till att man skapar en trygghet i boendet? Det är en trygghet som tyvärr sätts i väldigt stor gungning i dag. De som i första hand drabbas är de som i mångt och mycket har en svag ställning. Det är ensamstående. Det är barnen. Det är pensionärerna med flera.
Detta är en utveckling som jag hoppas att Mats Odell förstår att vi känner en stor oro för, därav engagemanget i dessa frågor.
Sylvia Lindgren (S):
Det är väldigt enkelt, Mats Odell, att säga att man vill behålla allmännyttan, värna hyresrätten och utveckla den, men var är initiativen? Se på verkligheten som den ser ut, inte minst här i Stockholmsregionen! Hyresrätter omvandlas på löpande band. Det sker dagligen, och det är hur mycket som helst. Det är bara att gå in och titta på hemsidorna.
Det är bara att se hur det ser ut. Samtidigt blir det en splittring i de här diskussionerna, som jag har försökt föra fram tidigare. Där är det som Matilda Ernkrans lyfter fram, barnperspektivet, väldigt viktigt. I många av allmännyttans områden har vi jobbat för att få en mångfald.
Där bor personer med funktionsnedsättningar, där bor äldre, där bor yngre, där bor barnfamiljer och så vidare. Det är de här krafterna som nu sätts mot varandra. Det blir ett stort bekymmer. Tyvärr ökar nu utbudet av bostadsrätter, vilken är en anledning till att det blir färre hyresrätter.
Man skapar en osämja inom allmännyttan och bland dem som bor där. Man säger lätt att det är klart att vi ska utveckla och värna hyresrätten, men vad är det då för initiativ man tar? Vad gör man för att underlätta för dem som vill bo kvar i hyresrätt och ha den valfriheten? Frågan kvarstår.
Tyvärr har vi i den här debatten inte fått något som helst besked om den framtida inriktningen annat än att ombildning och utförsäljning väl lär fortsätta även i framtiden.