Lars Gustafsson (KD):
Jag tyckte att Maud Olofsson var för snäll i sitt inledande tal om att glesbygden är viktig för Sverige. Jag tycker att den är nödvändig för Sverige. Jag vågar säga det. Vi har en energisk regering, men den ska inte driva bensinstationer. Det är vi överens om. Jag vet mycket väl att 10 000 liter är kravet. Man kommer inte ifrån det. Men det är 1 000 mackar som riskeras i Sverige av de 3 000 som finns. Det är klart att det också finns ett politiskt ansvar att se till att detta fungerar.
Jag delar Lars-Ivar Ericsons uppfattning att det finns lösningar med flexibla tankställen, mobila eller vad man kallar dem. Man kan säkert hitta en lösning. Det är bra att Maud Olofsson har pratat med de intressenter som är involverade. Det är väl länsstyrelserna, gissar jag, och kommunerna som har ansvar om man vill göra en inventering av vad som finns och hur man skulle kunna lösa detta. Det tycker jag också ligger på detta plan. Jag kritiserade tidigare regeringen för att man inte har tagit ansvaret hela vägen ut. Jag håller fast vid den uppfattningen.
Man bör kunna hitta ett incitament som gör att de olika inblandade får möjlighet till en viss utveckling av det miljövänliga bränslet. Det är min poäng. Det är egentligen inte själva tillgången till bränsle som är faran, utan att vi inte har tillräckligt med miljöbränsle. Detta kommer att utarmas i de här bygderna. Det är den biten jag inriktar mig på. Oljebolagen måste ta sitt ansvar för det som finns i marken.
Så gjorde man i Unnaryd i Halland, som ligger ett par mil från andra tankställen. Där gavs efter en energisk insats från taxistationen som drev macken möjlighet att överta Uno-X, som skulle läggas ned. Då lyckades man få byta ut detta, så att man slapp kostnaden för saneringen genom ett byte, så att säga. Men man behöver givetvis också ha alternativa drivmedel. Det har man inte tillgång till.
Ska man nu ha mobila mackar måste det finnas miljövänliga bränslen i dem. Annars har vi inte vunnit hela vägen fram, och det var ju syftet med lagändringen. Vad jag tycker är det stora problemet är att det finns en väldig oro, ska ni veta. Det är inte bara jag som står här och talar om detta. Jag har ju erfarenhet från glesbygden.
Man måste nog ge besked om färdlinjen, så att de som bor i de här bygderna kan få ett klart och lugnande besked om att det pågår ett arbete för att göra något åt detta. Jag är övertygad om, även om jag tillhör alliansen, att man måste välja ett senare datum för att hitta lösningarna, för det går inte att finna dem på ett halvår.
Och det har ingen betydelse i sakfrågan, därför att nå miljömålet är viktigare än det exakta datumet, som Maud Olofsson poängterat i andra energifrågor. Här har den tidigare regeringen inte tagit ansvar. Man införde bara något för att det var opportunt, om jag får vara stygg och säga så. Man insåg inte hela konsekvensen för landsbygden. Lars-Ivar Ericson vet själv att det är på det viset.
Min fråga är: Kan inte ministern tänka sig att försöka hitta någon form av central ledning i kombination med de lokala och regionala aktörerna för att hitta lösningar? Jag tror att länsstyrelserna har ett stort ansvar att ta i de här bygderna. Det är inte samma problematik i Stockholms stad som det är i exempelvis Jämtland, Värmland eller Småland.
Det vore därför bra om ministern kunde ge ett besked till landsbygden om att man ska försöka finna lösningar. Än så länge är det lite magert. Jag hoppas att ministern förstår att jag inte är ute efter att subventionera vanliga bensinstationer med skattebetalarnas pengar; det har jag aldrig tänkt. Men jag ser det som en klimatinvestering för att få miljövänliga bränslen. Hur lösningen exakt ser ut är för mig inte intressant. Men vi vet att det fordrar en lagändring för att kunna ställa upp mobila mackar. Det har med säkerhet att göra.
Det skulle kommunerna och länsstyrelserna kunna vara mer involverade i än vad de är i dag. Jag hoppas att ministern har ett besked i den frågan.