Pål Jonson (M):
Jag är väl medveten om komplexiteten i styrningen av större strategiska materielprojekt. Nu råkar det vara så att ett antal av de här utmaningarna ligger på det marina området, och det sker i en tid när marinen är rätt sårbar. Därför kommer försvarsutskottet naturligtvis att fortsätta att följa frågan.
Precis som försvarsministern sa presenterade FMV och Saab Kockums den 25 januari en produktionsdefinitionsfas, så kallad PDF, och går vidare med nästa generations ytstridsfartyg, Visby G2. Jag konstaterar att regeringen inte hade informerat försvarsutskottet om detta annat än i budgetpropositionen.
Eftersom vi hade ett behov av att få en mer fullständig information om det här mycket viktiga strategiska materielprojektet bjöd vi i förra veckan in chefen för marinen, som fick föredra marinplanen. Vi hade också FMV hos oss, som föredrog premisserna för andra generationens Visby. Fru talman! Jag tycker ändå att det finns skäl att ta med sig erfarenheter från när det begav sig förra gången vi skulle anskaffa Visbykorvetterna.
Jag skulle kunna sammanfatta det med att Visbykorvetterna är en fantastisk plattform. Det säger alla som opererar dem. Visbyprojektet var dock inte lika framgångsrikt. Det drogs med en hel del förseningar och en hel del tekniska problem. Projektet låg på skrivbordet 1990, och man avslutade provturskommando 2015. Det tog alltså 25 år. Det var ett mycket krävande projekt.
Vid sidan av detta har väl exportintäkterna för Visbykorvetterna inte riktigt rosat marknaden; vi har sålt två överbyggnader, en till Indien och en till Singapore. I övrigt har det varit svårt att kunna dela utvecklingskostnaderna på Visbyprojekten. Det är en utmaning när man egenutvecklar plattformar och system att man inte kan dela utvecklingskostnader med andra länder. Fru talman!
Det vore naturligtvis ett strategiskt vägval för Sverige om vi återigen ska bygga nya ytstridsfartyg eller om vi ska förlita oss på den internationella försvarsmarknaden och upphandla ytstridsfartyg tillsammans med andra länder. Ingemar Wahlberg, som var regeringens u-materielutredare, pekade på att Sverige inte kommer att ha resurser och förmåga att vidmakthålla en försvarsindustri som både kan producera ubåtar och ytstridsfartyg. Skälet som Ingemar Wahlberg anförde var att vi hade ett fåtalighetsproblem.
Det är en sak att egentutveckla ubåtar och ytstridsfartyg när vi pratar om dem i termer av tjog, men nu pratar vi i termer av en handfull ubåtar och ytstridsfartyg. Jag tycker därför att det finns skäl att tänka igenom de här aspekterna noggrant när vi nu står inför det här beslutet och en produktdefinitionsfas. Det andra är naturligtvis den utmaning det innebär att producera ubåtar och ytstridsfartyg.
Försvarsministern anförde att man kan dra nytta av lärdomarna från det förra ytstridsfartyget som vi producerade. Vi slutade dock att producera ytstridsfartyg 2000 och har inte producerat några nya ytstridsfartyg sedan dess. Vi slutade att producera ubåtar 1996. Det är rätt svårt att plocka upp produktion när man väl har lagt ned den. Jag utesluter inte på något sätt att Sverige ska kunna egenproducera nya ytstridsfartyg. Det är mycket möjligt.
Men jag tror att det är väldigt viktigt att man också tänker igenom förutsättningarna för att kunna dela utvecklingskostnaderna på export och hitta samarbeten med andra länder, så som vi har försökt att göra på ubåtarna för att det projektet långsiktigt ska ha bärkraft.