Jonas Millard (SD):
Jag kan väl inleda med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 1 och 2. Det förslag vi ska diskutera handlar om att införa vissa restriktioner för statsråd och statssekreterare. Kortfattat och något förenklat går förslaget ut på att man ska upprätta en nämnd som ska pröva om det är lämpligt när ett statsråd eller en statssekreterare tar en ny anställning och går över till det privata näringslivet.
Det är väl bra att regeringen gör en ansats att i någon mån reglera verksamheten för före detta statsråds och statssekreterares fortsatta yrkesverksamhet även utanför Rosenbad. Det handlar inte minst om att upprätthålla allmänhetens förtroende för statsapparatens tjänstemän och såklart även om att upprätthålla den grundlagsfästa principen om statliga tjänstemäns saklighet och opartiskhet. Detta är dock ett förslag som tyvärr inte går hela vägen.
Låt mig därför förklara hur förslaget skulle kunna göras ännu lite bättre. Min och Sverigedemokraternas mening är att dessa regler även bör omfatta myndighetschefer och andra offentliganställda vars övergång kan orsaka intressekonflikter och påverka allmänhetens förtroende för staten.
Samtidigt är det viktigt att påtala att denna reglering inte får utgöra ett yrkesförbud genom att omöjliggöra eller kraftigt försvåra för myndighetschefer att övergå till en anställning i det privata näringslivet. Jag saknar också den mest uppenbara yrkeskategorin, fru talman, nämligen fackpampar. Karens och ämnesrestriktion bör självklart även omfatta arbetsmarknadens parter.
Intressekonflikten i att vara statsråd och att sedan anta en högt uppsatt post i till exempel ett fackförbund är uppenbar, eller torde vara uppenbar för de flesta. Därutöver anförs i propositionen att inga sanktioner behövs för att säkerställa att dessa regleringar följs.
Regeringen hänvisar till den praxis som numera anses gälla hos oss i konstitutionsutskottet, där statsråden försäkrar att de kommer att infinna sig vid förhör när utskottet kallar. Vi motsatte oss denna lösning och menar att ett beslut av Nämnden för prövning av statsråds och statssekreterares övergångsrestriktioner även bör kombineras med någon form av sanktion, till exempel ett vite.
En lag utan straff innebär i praktiken att lagen går att strunta i, vilket såklart är olyckligt. Därför är det principiellt olämpligt att stifta lagar utan några som helst sanktionsmöjligheter. Nu, fru talman, vill jag nämna något om nämndens sammansättning. Enligt propositionen ska nämnden tillsättas av riksdagen och bestå av fem ledamöter. Den ska ledas av en domare eller en före detta domare.
Utöver dessa ska nämnden bestå av ytterligare minst en person med domarbakgrund, som ska vara ersättare för den ordinarie ordföranden, minst en person som ska ha varit statsråd och minst en person som ska ha varit statssekreterare. Då nämnden tillsätts av riksdagen är det ändå oundvikligt att se att det finns en viss politisk koppling. Nämnden bör - politisk eller ej - ha stöd av personer med god juridisk kunskap, exempelvis domare eller före detta domare.
Utöver detta menar vi att partierna ska vara fria att nominera vilka de vill och dem som de finner mest lämpliga. Slutligen, fru talman, vill jag säga ett par ord om arvodet. Man kan anta att nämndens arbetsbelastning kommer att vara mycket varierande. Det kan exempelvis vara betydligt fler ärenden att behandla vid ett regeringsskifte än under långa tider med en stabil majoritetsregering.
Därför föreslår Sverigedemokraterna att ledamöterna ska få ett mötesarvode snarare än ett fast arvode. Detta har de andra politiska partierna tyvärr avvisat.