KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Löfstrand (S):
Det är en ganska komplicerad materia, så det är väldigt lätt att dölja sig bakom en massa vackra ord. Jag måste säga att det blev tydligare när Lennart Pettersson hade svarat på min fråga. De 25 miljarder som ansvarsbeloppet i Tyskland ligger på har man större chans att få in.
Om det skulle visa sig att olyckan är ännu större finns chansen att få in ännu mer än 25 miljarder på grund av det regelverk som finns i Tyskland.
Enligt det förslag som vi behandlar just nu om 12 miljarder i ansvarsgenombrott kommer det, med den aktiebolagslag som finns i dag och med det förhållandevis ringa betalningsansvar som vi har här, inte att vara möjligt att få ut mer än 12 kanske 15 miljarder.
Men varför ska ansvarsbeloppet vara så oerhört mycket lägre här? Regeringen för ett resonemang att vi har färre reaktorer, att reaktorerna inte har riktigt lika mycket kapacitet.
Jag tror att skadeverkningarna vid en olycka skulle kunna bli så stora att skadeståndsbeloppen vida skulle kunna överstiga både de svenska och de tyska ansvarsbeloppen. Det handlar inte om att få tillbaka pengarna utan, precis som Anti Avsan sade, om vilka försäkringar man måste ha för att klara de här beloppen.
Om det går åt skogen vid anläggningarna kommer det inte att finnas speciellt mycket realkapital kvar att betala skadestånden med. Det måste vara ansvarsförsäkringar som vi ska kräva av de här bolagen.
Johan Löfstrand (S):
Jag kan inte låta bli att göra ett kort inspel efter Lars Tysklinds anförande. Vi diskuterar samma sak, men egentligen diskuterar vi olika saker.
När vi från oppositionens sida säger att det är viktigt att ha ett högt ansvarsbelopp beror det på att vi vill att man som anläggningshavare ska ha en ansvarsförsäkring som täcker eventuella skadeståndsanspråk. Där skiljer det väldigt mycket mellan Sverige och Tyskland, och vi frågar oss varför det ska vara så.
Borde inte skadeståndsansvaret vara mer jämnt? Som Lars Tysklind och många av hans kolleger mycket riktigt har sagt här i kammaren är det ett fullt ansvar, så att om det finns ett nickel kvar ska även det tas. Men jag är ganska säker på, och jag tror att Lars Tysklind också är ganska medveten om det, att de företag som finns på den här marknaden kommer att se till att inte ha några tillgångar.
Framför allt efter en stor olycka kommer inte de tillgångar som de har att vara värda speciellt mycket, vilket kommer att innebära att det inte kommer att finnas något mer än kanske ansvarsförsäkringarna. Varför har man då lagt sig så lågt när det gäller ansvarsbeloppet?
Varför ska det vara så att om en olycka sker i en reaktor i Tyskland ska ansvarsbeloppet vara ett, medan beloppet om samma typ av olycka sker i Sverige ska vara ett annat och mycket lägre?
Johan Löfstrand (S):
Jag tackar Lars Tysklind så mycket. Det var kort och koncist. På många punkter gällande skadeståndsfrågan tror jag att vi är överens, men när det gäller ansvarsgenombrott och vilken nivå som betalningsansvaret ska ligga på har vi olika åsikter.
Vi inom den rödgröna alliansen anser att kärnkraften måste bära sina egna kostnader. Därför borde ansvarsbeloppen vara högre.
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Mats Odell för svaret. Vi har ju diskuterat bostadsbyggandet ganska många gånger i den här kammaren. Den här gången, precis som tidigare gånger, är statsrådet väldigt nöjd med situationen precis som den är just nu. I den interpellationsdebatt som jag hänvisar till i min interpellation sade Mats Odell att det var för tidigt att svara på hur bostadsbyggandet skulle komma att utvecklas, och det var i början av mandatperioden.
Jag säger samma sak nu: Vi får väl se vad som händer med bostadsbyggandet under de kommande åren. Jag är fortfarande oroad. Det man väldigt tydligt kan konstatera är att vi, om vi tittar tillbaka, ser att vi har fyra förlorade år bakom oss. Det är fyra år då bostadsbyggandet i stort sett har slagit i backen.
Det är fyra år då det har skett stora förändringar på bostadsmarknaden och då framför allt bostadsbyggandet har gått från väldigt höga nivåer till att det byggs väldigt få bostäder. Statsrådet pekar på att det är marknadskrafterna och långsiktigheten som ska lösa det här.
Det verkar vara den enda lösningen, för man vill inte komma med några andra förslag vad gäller byggandet av flerbostadshus eller hyreshus. Däremot går det mycket väl, alldeles utmärkt, att inom andra delar av bostadssektorn ha olika typer av stöd och subventioner. Ett sådant stöd är ROT-avdraget som den borgerliga regeringen införde, vilket vi socialdemokrater tycker är alldeles utmärkt.
Det gör svarta jobb vita, stimulerar bostadsbyggandet och ser till att arbetsmarknaden inom bostadssektorn lyfts fram. Jag och Mats Odell har diskuterat det tidigare, och min fundering är fortfarande: Vad är skillnaden mellan ett avdrag och en subvention? För mig är skillnaden väldigt, väldigt liten.
De 8 miljarder som under 2009 betalades ut till villaägarkollektivet gjorde mycket nytta både för att det skapade många arbetstillfällen och gjorde det möjligt att rusta upp och energieffektivisera många av de villor som finns i vårt bostadsbestånd.
På vilket sätt är den subventionen, eller avdraget om man nu vill använda den benämningen, bättre än om man skulle ha gjort precis samma sak, det vill säga lagt till ytterligare pengar för att stimulera byggandet av flerbostadshus och renoveringen av de hyresrätter där behovet ju är ganska stort?
Denna fråga har jag diskuterat med Mats Odell ett antal gånger utan att ha fått ett tydligt svar.
Om borgerligheten är så konsekvent och menar att det inte ska finnas någon stimulans eller några subventioner på bostadsmarknaden undrar jag hur det då kan vara helt okej att subventionera en upplåtelseform, vilket vi tycker är okej, medan man ger en annan upplåtelseform kalla handen, trots att vi vet att renoveringsbehovet och byggbehovet där är stort.
Det kan jag inte förstå.
Johan Löfstrand (S):
Jag tänkte i mitt första anförande inleda med att tacka Mats Odell för att han för första gången under de fyra år vi har haft interpellationsdebatter inte lade hela skulden på den socialdemokratiska regeringen i sitt svar. Det var första gången som jag läst ett interpellationssvar från Mats Odell där han inte skyller alla orättvisor och alla mörka moln på himlen på den socialdemokratiska regeringen.
Men nu fick jag höra att vi är tillbaka på samma ställe där vi brukar vara: Det är den socialdemokratiska regeringen som har gjort allting fel, och det är bara dem man ska skylla på. Men nu är det ändå så att den borgerliga regeringen har styrt det här landet i fyra år. Jag står i den här kammaren nu och diskuterar bostadsbyggandet under de senaste fyra åren.
Det är det debatten handlar om. Sedan kan vi definitivt ha en diskussion om hur bostadsmarknaden och bostadsbyggandet kommer att utvecklas i framtiden. Den diskussionen tar jag gärna någon gång 2014, när vi kan göra ett bokslut kring det. Men just nu diskuterar vi vad som hänt under de senaste fyra åren, och det är fyra förlorade år. Mats Odell lyfter fram finanskrisen. Självklart har finanskrisen påverkat.
Men om man tittar extra noga på de där siffrorna som Mats Odell hade ser man faktiskt att bostadsbyggandet sjunker lite snabbare. Bostadsbyggandet sjunker i Sverige innan finanskrisen slår fullt ut. Det är väldigt tydligt. Bostadsbyggandet sjunker när man tar bort subventionerna, inte ett och ett halvt år senare när finanskrisen kommer.
Jag tycker inte att man kan använda den argumentationen. Det är jättebra att marknaden framgent ser att det behöver byggas bostäder. Min stora oro är att de bostäder som byggs under de kommande åren kommer att vara väldigt dyra och i mycket stor utsträckning väldigt exklusiva.
De flesta kommer säkerligen att vara bostadsrätter, och väldigt få kommer att kunna efterfråga bostäderna. Då säger alla: Ja, men vi har flyttkedjor, och det ska lösa alla problem. Men jag anser inte att det är så bostadspolitiken och bostadsmarknaden ska fungera. Vi socialdemokrater anser, precis som Carina sade, att bostaden är ett av välfärdsbenen i samhället.
Det är oerhört viktigt att vi ser till att alla har en bra bostad till rimliga kostnader. Därför anser vi att vi på olika sätt ska stimulera till ett byggande av både egnahem och framför allt hyresrätter, eftersom det byggs väldigt få hyresrätter i dag.
Jag anser också att vi ska stimulera till att flerfamiljshus, framför allt hyresrätter, renoveras för att vi ska få upp boendestandarden. Men där säger den borgerliga regeringen nej.
Man stimulerar renoveringen och byggandet av egnahem och boendet i egnahem, men ger hyresrätten kalla handen och säger att detta inte är någon sektor där man ska stimulera; här ska marknaden råda helt och hållet. Jag har fortfarande inte fått svar på min fråga.
Vad är det för skillnad mellan att ge ett ROT-avdrag till egnahemsrörelsen - vilket vi socialdemokrater tycker är jättebra - och att ge olika stimulanser till att renovera de hyresrätter som är i väldigt stort behov av detta just nu?
Johan Löfstrand (S):
Mats Odell pratar sig varm för marknaden och marknadskrafterna och menar att de ska lösa problemen. Jag är politiker. Jag vill att politiken ska kunna påverka samhället. Jag tycker självklart att utbud och efterfrågan är viktiga parametrar. Men politik är att vilja.
Det som jag som socialdemokrat vill är att vi ska se till att stimulera bostadsbyggandet så att det byggs billiga, bra bostäder som alla har möjlighet att efterfråga. Mats Odell säger också att vi inte har några förslag på hur den här politiken ska genomföras. Vi har mängder av förslag.
Vi har en överenskommelse mellan v, s och mp där vi har en massa förslag kring hur bostadsbyggandet ska stimuleras. Det handlar om att vi under de första åren vid regeringsmakten efter valet ska ta fram en helt ny modell kring hur bostadsfinansieringen ska gå till.
Det handlar om att vi vill införa ett ROT-stöd som också ska se till att vi kan renovera de hyreslägenheter runt om i landet som är väldigt dåligt underhållna. Vi vill se till att neutraliteten mellan upplåtelseformerna blir bättre. Under den här mandatperioden har hyresrätten missgynnats gång på gång.
Vi vill att det ska vara lika bra att bo i vilken som helst av de tre, eller numera fyra, upplåtelseformer som finns. Vi socialdemokrater hävdar att det måste vara ett fritt val, att jag som människa ska få välja om jag vill bo i bostadsrätt, hyresrätt eller villa. Men just nu är villkoren helt olika. För mig är politik att vilja, och jag vill faktiskt påverka bostadsmarknaden. Mats Odell vill ingenting.
Johan Löfstrand (S):
Det här är en diskussion och en interpellationsdebatt kring höghastighetståg i Sverige. Det är mycket riktigt precis som Lena Hallengren säger, att infrastrukturministern har gett ett tydligt besked. Det är ett tydligt besked till min valkrets Östergötland och ett tydligt besked till Västsverige. Det blir inga höghastighetståg. Det är faktiskt bra att ministern är så tydlig på den punkten. Det kommer inte att bli någon ostlänk med en borgerlig regering.
Det kommer inte att bli minskade arbetsmarknadsregioner, utan vi kommer att fortsätta att ha det infrastruktursystem som vi har i dag. I Östergötland trodde jag att det fanns en samsyn mellan partierna att vi tillsammans skulle jobba för att få igenom den här stora investeringen. Uppenbarligen har mina borgerliga kolleger i länet totalt misslyckats med detta.
Nu har den borgerliga regeringen med infrastrukturministern och finansministern i spetsen beslutat sig för att det är väginvesteringar som är lösningen på den framtida transportproblematiken. Vi socialdemokrater har också diskuterat den här frågan under ganska lång tid. Det som vi har sett varit den stora stötestenen är finansieringsfrågan.
I den budgetmotion som vi har lagt fram och det valmanifest som vi kommer att gå till val på finns Ostlänken med som en oerhört viktig framtidsinvestering. Vi har löst finansieringen, och vi planerar i dagsläget en byggstart runt 2014. Det är det besked som vi socialdemokrater ger. Den borgerliga regeringen har nu också gett ett tydligt besked.
Med en borgerlig regering under nästa mandatperiod och under mandatperioden efter den kommer det inte att bli några höghastighetståg, och det kommer inte att bli någon ostlänk. Jag tackar faktiskt infrastrukturministern för att hon har varit så tydlig. Nu finns det två tydliga alternativ. Med en socialdemokratisk valseger får vi en ostlänk, och vi förbättrar kommunikationerna mellan Östergötland, Sörmland och Stockholm.
Med en borgerlig regering kommer ingenting att hända.
Johan Löfstrand (S):
Jag vill uppmana ministern att svara på Lena Hallengrens frågor, för jag tycker att där ryms mycket klokskap. Framför allt handlar det om vad det är som ytterligare ska utredas. Vad är det vi ska vänta på?
I vissa frågor, som till exempel den interpellationsdebatt som var alldeles nyss kring privatiseringen av bilprovningen och andra privatiseringar, kan regeringen göra slag i saken och förändra regelverk utan att ens ta fram en konsekvensanalys.
Men när det gäller den här frågan som har diskuterats och debatterats och utretts ett antal gånger och där det finns tydliga positiva effekter med ett genomförande vill regeringen vänta och utreda ytterligare. Min fråga till infrastrukturministern är: Vad är det vi ska vänta på?
Vad är ministern orolig för? Lena Hallengren beskrev på ett väldigt bra sätt vilka positiva effekter både en investering gällande Ostlänken och en investering gällande Göteborg-Borås skulle kunna få för de resenärer som bor i dessa regioner. Det är två stora och växande regioner. Vad är det vi ska vänta på?
Om den borgerliga regeringen anser att jobbfrågan och att bekämpa arbetslösheten är några av de absolut viktigaste frågorna, vore det då inte klokt att faktiskt satsa på de här infrastrukturprojekten som vi vet ger väldigt tydliga positiva resultat?
Slutligen vill jag bara ett svar från ministern: Är det så att jag kan gå hem till Östergötland och meddela mina borgerliga kolleger och väljarna i Östergötland att det inte blir någon ostlänk under en borgerlig regering under kommande mandatperiod?
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka mina borgerliga kamrater som varit med i debatten. De har på ett bra sätt beskrivit de problem som vi har i Linköping. Sedan vill jag instämma i det som miljöministern säger om myndigheters särintressen. Det är självklart viktigt att varje myndighet fokuserar på de områden där man har den största kompetensen.
Jag tror att det i framtiden kommer att vara viktigt att ge myndigheterna bredare ansvarsområden. Det kan inte vara så att en myndighet enkom ska se på en problembild och då ignorera frågor som handlar om samhällets utveckling och andra viktiga komponenter för att samhället ska gå vidare.
Jag tror att det är oerhört viktigt att regeringen framgent är tydligare med att man som myndighet måste bredda sina perspektiv.
När regeringen gett Boverket i uppdrag att skriva ned och analysera ett regelverk gällande flygbuller, vilket man gjorde, ser jag det som problematiskt att regeringen då inte ger Boverket stöd när andra myndigheter är kritiska till den bedömning som gjorts. Regeringen måste lita på den myndighet som man ger ett uppdrag.
Om andra stora myndigheter sedan har andra synpunkter får man se till att de kommer med fakta och bevis för att den tes som, i det här fallet, Boverket slagit fast är felaktig. Det finns dock inget sådant, utan de säger bara att de inte tänker acceptera Boverkets bedömningar, vilket jag tycker är oerhört problematiskt. Jag tycker att detta är en fråga för regeringen. Bostadsbyggandet i Linköping och i övriga Sverige är oerhört viktigt.
Vi har tre ministrar som på olika departement har ansvar för bullerfrågan. Det är viktigt att de samordnar sig för bostadsbyggandet och för utvecklingen i Linköping och i Sverige.
Johan Löfstrand (S):
Moderaterna och Alliansen fortsätter att diskutera mål. Vi har satt upp ett antal mycket fina mål. Men jag vill ställa en fråga till Johan Hultberg.
Om vi nu konstaterar att det finns ett antal mål och snarare går till vad som händer just nu och kommer att hända i framtiden: För de flesta verkar det ganska uppenbart att vi inte kommer att lyckas uppnå de mål som vi har satt upp. Tittar man på statistik ser man att vi tappar på ett antal områden. Tittar man på olika typer av internationell rankning ser man att vi tappar även där.
På område efter område kan man konstatera att vi inte kommer att uppnå målen. De styrmedel som visar sig vara effektiva har införts under en socialdemokratisk regering, eller också har EU implementerat många av de styrmedlen.
Under de år som vi hade socialdemokratiskt styre lade den socialdemokratiska regeringen tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet fram ett antal förslag för att vi skulle lyckas skapa ett mer miljövänligt samhälle och att Sverige skulle leda miljöpolitiken framgent.
Men på område efter område sade Moderaterna nej, nej och nej till de förslagen. Min fundering och fråga är: Från och med nu, vilka förslag ser Johan Hultberg att den borgerliga regeringen och Moderaterna kommer att lägga som kommer att se till att vi får lite ljusare siffror, så att vi kanske lyckas uppnå de här målen?
Finns det några konkreta förslag som vi kan få höra i kammaren i dag för att uppnå något av de mål som jag berörde i mitt anförande?
Johan Löfstrand (S):
Ja, vi har ambitiösa mål, och mål verkar bli det enda som regeringen levererar. I repliken från Johan Hultberg var det enda jag hörde vilka saker man inte ville ha. Men jag hörde inga förslag - framför allt inga konkreta - om vad man vill ha. Många av målen ligger i närtid.
Det är ganska nära inpå som målen ska implementeras. Då borde kanske den borgerliga regeringen och Moderaterna redan nu ha funderat på vilka konkreta förslag man borde komma med för att skapa möjlighet att nå målen. Men i stället säger man nej, nej och nej och ser till att ta bort en del av de styrmedel som faktiskt har gett positiva resultat.
Vi socialdemokrater anser att miljöpolitik och olika typer av miljöåtgärder genererar ett mervärde i samhället. Förutom att de kan generera en god miljö kan de också generera mycket annat.
Om vi rustade upp det fastighetsbestånd vi har i dag och om vi såg till att bygga mer järnvägar tror jag att det skulle ge miljö- och klimateffekter samtidigt som det skulle ge sysselsättning och en högre boendestandard. På område efter område lägger vi socialdemokrater numera sådana förslag som ger en miljöeffekt men också en effekt på sysselsättning och annat.
Jag tänkte avsluta med att ställa frågan en gång till: Har Moderaterna och den borgerliga Alliansen något konkret förslag som innebär att vi faktiskt kan nå något av de mål som riksdagen har ställt upp, något förslag som inte har lagts av tidigare socialdemokratiska regeringar?
Johan Löfstrand (S):
Tomas Avenborg tog i sitt anförande och även i sin replik upp frågan om Moderaternas oro över konkurrenskraften. Om jag minns det hela rätt utreddes den här frågan ganska utförligt vid inträdet i Reach. Man konstaterade att det inte var speciellt mycket kostnader förknippade med att jobba med en ordentlig miljölagstiftning för att försöka få bort de farliga ämnena.
Det kan vara så att företagen vill sälja produkter som är giftfria, och det kan till och med vara en konkurrensfördel att kunna sälja produkter som är giftfria. När man införde Reach såg man inte problemen med en skillnad i konkurrenskraft. Det var egentligen inte det jag ville ta upp utan rätt och slätt att resultaten uteblir.
Det har genomförts ett antal åtgärder från regeringen de senaste åren, men man kan ändå konstatera att målen inte kommer att uppnås.
Både myndigheter, Miljömålsberedningen och andra gör samma konstaterande, så min väldigt enkla fråga är: Vilka idéer inför framtiden har Moderaterna och den borgerliga regeringen för att ens lyckas uppnå några av målen för en giftfri miljö eller något annat av miljömålen?
Johan Löfstrand (S):
Vi kan ju vänta till december på att få en delrapport där det ska redovisas lite siffror över hur det har gått och få lite resultat. Då kommer vi nog att komma fram till att vi kommer att ha ännu svårare att uppnå målen. Och har vi sedan tur kommer det några åtgärder som ska genomföras under perioden 2015-2018. Sedan är målperioden i stort sett över.
Då är vi framme vid 2020. Det har tagit alldeles för lång tid. År 2010 presenterades de delmål som regeringen nu har ställt sig bakom. Det tog två år för regeringen att skriva samma sak som Miljömålsberedningen kom fram till för två år sedan.
När ska vi se till att vi går från att sätta upp ett antal mål i den här kammaren till att ha ett antal konkreta förslag och styrmedel för hur vi ska uppnå målen? Det tycker jag att vi borde fokusera mer på. Jag ska bara avsluta med en fråga. Finns det något område där regeringen skulle kunna tänka sig att gå före?
Jag skulle kunna tänka mig att man kanske skulle kunna gå före när det gäller livsmedelsförpackningar, att vi inte ska ha så mycket farliga ämnen i förpackningar som kommer i kontakt med livsmedel. Man kanske skulle kunna gå före när det gäller ämnen som har olika typer av hormonstörande effekter, eller så kan man gå in på SIN-listan. Där finns det massor av ämnen som man skulle kunna gå före med, för de kommer ändå att utfasas så småningom.
Finns det något område där regeringen skulle kunna tänka sig att gå före?
Johan Löfstrand (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Det har varit många frågor som har rört miljöpolitik under eftermiddagen. Vi har diskuterat de globala miljöfrågorna. Nu går vi ned lite grann i verktygslådan och ska diskutera det ganska jordnära och konsumentnära perspektivet, det vill säga matavfall och det matsvinn som vi har.
Det är en oerhört viktig fråga, och det är oerhört viktigt att vi diskuterar den. Jag ställde frågan om målet för biologisk återvinning av bland annat matavfall. Det är en viktig fråga för vårt samhälle. Klarar vi inte av att minska konsumtionen och förbättra återvinningen av vårt avfall kommer det att leda till miljö- och klimateffekter. Det måste vi ta på allvar.
Det tycker jag inte att vi gör i debatten. Jag konstaterar i min fråga att Sverige inte har klarat riksdagens mål att 35 procent av matavfallet ska återvinnas genom biologisk behandling. Bara 24 procent återvanns 2010, och det är långt från det mål som regeringen har satt upp. Det som förvånar mig är att miljöministern i sitt svar inte har ett uns av självkritik.
Riksdagen har satt upp ett mål för återvinning. Jag konstaterar att det målet inte har uppnåtts. Borde då inte regeringen vara lite självkritisk? Borde regeringen inte ta fram en handlingsplan och åtgärdsplan för hur man ska lyckas med dessa frågor?
Jag frågar därför ministern: Anser inte ministern att det är ett misslyckande att vi inte har uppnått ett av de mål som riksdagen har ställt upp? Herr talman! Ministern påpekar vidare i sitt svar att Miljömålsberedningen har lämnat ett betänkande med ett antal etappmål. Många av de målen är oerhört spännande.
Det finns en bra utgångspunkt för att man skulle kunna göra en hel del bra saker om man tar tag i målen. Det gäller att minska matsvinnet men också att öka återvinningen av matavfallet. Ministern säger vidare att frågan behandlas i Regeringskansliet. Miljömålsberedningens förslag är oerhört seriösa och har oerhört hög ambitionsnivå.
Måluppfyllelsen ska redan vara genomförd år 2015. Här krävs det handling nu. Jag tror inte att vi kan vänta. Dessa mål är ambitiösa. Ska vi nå dem måste det ske någon typ av åtgärd nu. Jag tror framför allt att regeringen måste återkomma till riksdagen, om det nu är ministerns ambition att man ska använda sig av målen. De är spännande och intressanta.
Jag kan mycket väl tänka mig att diskutera dem. Det jag skulle vilja höra vidare med ministern är: Kommer regeringen att återkomma med mål som liknar dem som Miljömålsberedningen har? Anser ministern att vi inte har uppnått dessa mål? Det måste väl ändå ses som ett misslyckande? Slutligen tänker jag ställa om den fråga som jag ställde längst ned i min interpellation.
Vilka styrmedel eller andra insatser planerar ministern att regeringen ska genomföra? Stockholms stad och andra kommuner gör ett jättebra jobb. Men vilka åtgärder ska regeringen genomföra för att vi ska nå de miljömål som vi har ställt upp?