Hillevi Larsson (S):
En trafikskada kan förstöra livet fullständigt för en människa som drabbas från en dag till en annan. Från att har varit helt frisk och arbetsför kan man i värsta fall bli invalidiserad med kronisk smärta. Sedan kommer nästa smäll när man har drabbats av en trafikskada: Det är inte ens säkert att man blir trodd, och det är inte ens säkert att man får ersättning för sitt lidande.
I dag får man vända sig till Patientskadenämnden. I praktiken kan man säga att det är försäkringsbolagens organ. Det rättsskydd som finns för den enskilde är begränsat. Det innebär att många inte vågar driva sin rätt. De har helt enkelt inte råd; det kan bli alltför dyrt. Försäkringsbolagen kan däremot pumpa in enorma summor i rättsprocessen för att få rätt.
Redan där finns en orättvisa. Man kan se att de medicinska rådgivare som anlitas jobbar åt försäkringsbolagen. Ändå framträder de inför rätten precis som om de vore oberoende. Men det är de inte; de betalas av försäkringsbolagen. Det finns stor risk att rätten går på deras linje. Rådgivarna är ofta etablerade läkare som även kan ha en anställning inom den offentliga vården.
Men det har visat sig när man granskar bedömningarna att den medicinska rådgivaren i många fall inte ens har träffat patienten. Ändå gör de en bedömning. Det är många bedömningar som är orättvisa och som även ligger utanför den medicinska rådgivarens kompetensområde.
Dessutom kan rådgivaren utmåla den trafikskadade som en hypokondriker som inbillar sig att han eller hon har smärta och säga de att egentligen har inte det. Rådgivaren kan även säga att det är en trivial vardagshändelse som har orsakat det hela, det vill säga att det inte var trafikolyckan utan någonting annat som har hänt och som har orsakat detta. Det är uppenbart att man måste göra mer på området.
Vi har tyvärr många i samhället som blir trafikskadade. Det gäller inte minst kvinnor, så man kan även se ett jämställdhetsperspektiv där whiplashskador är vanligare bland kvinnor. Dessutom kan vi se att de bilar som vi kör omkring i på vägarna inte är anpassade efter kvinnor. Det är en manlig testdocka som man har testat vid krockar. Det innebär att nackskyddet ofta är sämre för kvinnor.
Detta gäller självfallet också män; det är lika fruktansvärt oavsett vem som drabbas - en kvinna eller en man. Man ska ändå inte glömma att det finns ett jämställdhetsperspektiv. Kvinnor har ofta stora svårigheter att sedan försörja sig, vilket blir ett dubbelt problem. Man blir inte trodd, man får inte rätt och man får inte någon ersättning. Ett stort problem är att det inte finns någon tillsyn över de medicinska rådgivarna.
Det räknas inte som att de utövar ett uppdrag inom vården när de uttalar sig inför rätten i frågorna. Här borde man kunna göra mer. Det är inte rimligt att den skadelidande ska hamna i ett sådant underläge som han eller hon gör i dag och att tillsynen över de medicinska rådgivarna är så dålig. Frågan är om man inte borde ha mer oberoende läkare som uttalar sig.
De här är köpta av försäkringsbolagen. Kompetensen i domstolarna behöver också förbättras. Många gånger har de inte specialistkompetens när det gäller medicinska frågor. Då blir det ännu lättare så att de går på den medicinska rådgivarens linje, och denna kan vara en utövande läkare i sin yrkesroll.