Patrik Björck (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Jag vill bara lite kort kommentera den här interpellationen. Den är alltså inlämnad den 14 november och skulle ha haft den 28 november som sista svarsdag. Sedan har man förhalat den i månader från regeringens sida. Jag tycker att det är lite anmärkningsvärt och skulle vilja få det fört till protokollet. Jag tycker att man kanske inte borde släppa regeringen så fri i de här frågorna.
Det finns faktiskt regelverk för hur man ska hantera detta. Det var likadant när jag ställde den här frågan i en interpellation förra gången. Då bollade man den mellan departementen och fördröjde svaret i månader. Det här är en interpellation som regeringen inte gillar. Jag förstår inte riktigt varför, för den är inte alls så ideologisk som den tidigare om ersättningsnivåerna och hur man ska hantera folk som blir arbetslösa.
Där har vi olika ideologier och idéer, men här handlar det om en massa arbetslösa som blir utan ersättning, som får vänta på sin ersättning och som drabbas fruktansvärt illa. Det finns inga som helst teorier, inte ens förvirrade vetenskapliga teorier, om att detta skulle vara bra för arbetsmarknadspolitiken, utan detta är bara destruktivt för alla inblandade parter.
Det är destruktivt för de människor som drabbas; det är destruktivt för de handläggare på både a-kassorna och Försäkringskassan som har att hantera det här systemet. För mig är det helt obegripligt att man kan hamna i en situation där man inte vill hantera den här frågan. Dessutom undrar jag, utifrån det svar jag får i dag, om arbetsmarknadsministern har glömt bort vad frågan handlar om. Här börjar man prata om att den tidigare regeringen i början av 2000-talet har behandlat frågan.
Det är väl möjligt, men nu handlar det om vad som hände när man samordnade utbetalningarna av aktivitetsstödet och ersättningen. Redan på hösten 2006 varnade alla inblandade parter, vid en offentlig hearing som vi hade i Andrakammarsalen i Gamla riksdagshuset, för att göra på det här sättet, för då skulle den enskilde inte få sina pengar. Systemen kommer inte att hantera utbetalningarna. Det sade man hösten 2006.
Ändå forcerade regeringen igenom det här. När systemet infördes - hösten 2007, om jag kommer ihåg rätt - gick det omedelbart i stå. Utbetalningarna avstannade. Enskilda människor kom i kläm. Man fick inte sina pengar. Det kom larmrapporter från enskilda som drabbades. Jag kontaktades av folk som jobbade på a-kassorna, och man var väldigt upprörd över det här systemet.
Försäkringskassan har inte lyckats kommunicera information till a-kassorna så att de har klarat av att betala ut pengar och vice versa. Hösten 2007 ställde jag också en interpellation om detta, då till arbetsmarknadsministern. Då bollades den tillbaka till Husmark Pehrsson, sedan till arbetsmarknadsministern igen, och sedan diskuterade vi den här för ett år sedan.
Då svarade arbetsmarknadsministern att han förstod problemet och tyckte att det var beklagligt men att han hade fått signaler från Försäkringskassan om att det var löst. Okej, det var trist det som hände men nu är det löst, sade arbetsmarknadsministern. Sedan dess har det gått ett år, och det är fortfarande inte löst. Fortfarande får människor vänta på sin ersättning.
Då ska vi veta att har man varit arbetslös ett tag och levt på den nivå som arbetsmarknadsministern har pressat ned arbetslöshetsersättningen till har man inga marginaler. Om man sedan får vänta i månader på sin ersättning hamnar man fullständigt på bar backe och i orimliga situationer. I svaret för ett år sedan sade arbetsmarknadsministern att det möjligen var några som fick vänta, och det kunde man väl leva med, men de fick åtminstone sin ersättning.
Nu är det dessutom så - och det är viktigt att konstatera - att folk går miste om sin ersättning på grund av det här systemet. Det är en katastrof för den enskilde. Jag är förvånad över att inte arbetsmarknadsministern vill hjälpa till att lösa den här situationen.