Maria Nilsson (L):
Det är den gruppen som förhandlar om implementeringen av Minskavtalet. Går det framåt, fru talman, är den givna frågan. Svaret är nog tyvärr nej. Visst, den omedelbara konflikten är fryst genom Minskavtalet 1 och 2 och genom SMM:s monitorering.
Men det är stor skillnad mellan en fryst konflikt och löst konflikt, fru talman. Under de här åren har fredsprocessen hela tiden tagit två steg framåt och ett steg bakåt. Det senaste året är illustrativt. Förra sommaren kom man överens om förstärkta åtgärder för ett vapenstillestånd. Det upprätthölls förhållandevis väl under hösten.
Samtidigt behandlade man bara symtomen; man behandlade inte roten till problemet. Sedan under vintern ökade våldsamheterna och kulminerade med det ökade våldet längs kontaktlinjen i kombination med den ryska styrkeuppbyggnaden längs den ukrainska gränsen.
I dag har spänningen återigen gått ned, men tyvärr är det temporärt eftersom grundkonflikten består. Som vi har hört är det ett strukturproblem med OSSE att Ryssland som en del av OSSE är en del av konflikten.
Man är en del av OSSE:s special monitoring mission, SMM, till Ukraina och har personal på sekretariatet i Wien. Det innebär att en part i konflikten på samma gång är den som ska monitorera om vapenvilan överträds. Det säger sig självt att detta skapar problem. Fru talman!
Vi har många gånger diskuterat det ryska informationskriget. Det är ett krig som utspelar sig i sociala medier, på Youtube, på tv och så vidare. Det syftar till att skapa utrymme för den ryska definitionen av sanningen, att formulera det ryska narrativet. Vad är ett ryskt narrativ, kan man då undra. Låt mig ge ett exempel.
I den ryska berättelsen är konflikten i Ukraina en intern konflikt där Ryssland är en extern part som försöker medla. Vi vet alla i den här kammaren att det inte stämmer. Det är en internationell konflikt mellan två stater, Ryssland och Ukraina, där Ryssland är angripare.
Det är glädjande att det i betänkandet särskilt uppmärksammas att Rysslands roll ska ses som en aktör i konflikten och inte som en medlare. Fru talman! Det finns ett antal gemensamma nämnare mellan Ukraina, Nagorno-Karabach, Abchazien, Sydossetien och Pridnestrovje i Moldavien.
Det är Ryssland som har identifierat en metod att underblåsa en konflikt, frysa konflikten och sedan kliva ur konflikten och med alla medel försöka framstå som medlare. Varför? Förmodligen handlar det, som vi hört tidigare från den här talarstolen, om att kontrollera utvecklingen i stater i det så kallade nära utlandet.
Ryssland vill skapa ett antal stater där man har inflytande, kontrollerar utvecklingen och ser till att stater som Moldavien och Ukraina inte dras för nära till exempel EU. Fru talman! OSSE får aldrig vika ned sig i försvaret av den europeiska säkerhetsordningen. Fru talman!
Belarus är ett av de 57 länderna i OSSE. Upprepade fördömanden har skett av den brutala repression som den illegitima regimen använder mot sin egen befolkning.
I den här situationen, som förvärras vecka för vecka och där Belarus snart är ett gigantiskt fängelse av nordkoreanskt mått mitt i Europa, är frågan vad multilaterala organisationer kan och borde göra. Vad kan EU göra? Vad ska EU göra? Vad kan OSSE göra? Vad borde OSSE göra?
Fördömanden kommer inte att hjälpa den belarusiska oppositionen. Fru talman! Vi har hört och vi vet att OSSE inte bara är en säkerhetsorganisation, utan också en organisation som samarbetar kring mänskliga rättigheter och demokratiska institutioner.
Jag skulle vilja dröja vid vikten av några av dessa områden med en förhoppning om att de utvecklas än mer under det svenska ordförandeskapet. Det ena är situationen för roma och sinti.
Under 20 år har ODIHR haft uppdraget från de deltagande staterna att uppmana och arbeta för romsk inkludering i samhällets alla delar och mot OSSE:s alla stater. Vi är inte där.
OSSE:s medlemsstater har i många fall mycket långt kvar för att säkerställa en romsk inkludering på lika villkor och med lika rättigheter. Det finns en omfattande diskriminering och en omfattande utsatthet. Vår förhoppning är att Sverige under den återstående tiden av ordförandeskapet kommer att sätta ljus på den här frågan. Fru talman!
Det är mycket glädjande att det i betänkandet konstateras att Sverige kommer att sätta fokus på SRHR-frågorna inte bara inom jämställdhetsområdet utan även inom ramen för arbetet i konfliktområden där övergrepp mot kvinnor fortsatt är vanliga. Vi vet, fru talman, att ett samhälle som befinner sig i väpnad konflikt är extra farligt för kvinnor.
Vi har sett rapporter från Ukraina om att män som återvänt från frontlinjen använder våld i nära relationer i ökad omfattning. Ett militariserat samhälle som premierar machokulturer begränsar jämställdheten. Vi vet att detsamma i kanske än större omfattning har skett i fråga om kriget i Nagorno-Karabach.
Arbetet med SRHR-frågor måste fortsätta. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.