Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Själva diskussionen om felräkning eller inte uppmärksammades jag på via medierna. Däremot är det intressant att veta vilka fakta som framkommer och vilken diskussion som äger rum när en sådan uppgift kommer fram. Prognoser är just prognoser. Om det är något som har varit ett problem under lång tid är det att hitta bra modeller för prognoser.
Just därför har Trafikverket fått ett extra uppdrag att jobba med att utveckla prognosmodellerna. Till skillnad mot tidigare när prognoser redovisades vart fjärde år görs de nu varje år. Sedan förra året läggs de upp transparent och öppet på verkets hemsida, vilket är bra eftersom många kan reagera.
Det är lätt för Miljöpartiet att säga att det har byggts för mycket väg. Antingen säger man så rent sakligt eller så är det rent känslomässigt. Jag är inte så säker på att människorna som köar i timmar på Essingeleden upplever att det har byggts för mycket väg i Stockholmsområdet. Jag är inte heller säker på att skåningarna eller Blekingeborna tycker att det har byggts och gjorts för mycket på E22:an.
Det gäller säkert inte de som är på väg till Kalmar och Öland och sitter vid Söderköping och undrar när förbifarten ska byggas. Det är skillnaden mellan det upplevda och det faktamässiga. Tänk om det hade byggts mer järnväg betydligt tidigare. Det har också visat sig att allt fler vill åka järnväg i mycket högre utsträckning än vad det har byggts under många år.
Det är till och med så att järnvägsunderhållet har varit alldeles för eftersatt. Regeringen har sett till att fördubbla underhållet och anslaget till just järnväg för att vårda den järnväg vi har. Det är också den regering som har tagit initiativ och sett till att ordna finansiering så att en ny järnväg kan påbörjas.
När det gäller underhållet på järnvägen måste man förstå att behovet inom järnvägen verkligen är en ögonblicksbild. Behovet i dag behöver inte alls se likadant ut i morgon eller i övermorgon, men järnvägen behöver ha långsiktighet. Därför är det nu inplanerat i tolvårsperioden 86 miljarder kronor i anslag.
Dessutom tillkommer egentligen mer pengar i takt med att banavgifter tas ut och att Trafikverket jobbar med egna effektiviseringar. Egentligen är vi uppe i betydligt mycket högre belopp som kan användas till järnvägens drift och underhåll, framför allt för att fokusera mer på det förebyggande underhållet. Det är klart att man måste prioritera. Det går faktiskt inte att göra allt överallt och samtidigt.
Hur gärna man än skulle vilja går det inte. Trafikverket har därför fått ett mycket tydligt uppdrag att framför allt fokusera på de stora godsstråken. Det är viktigt för Sveriges konkurrenskraft. Det handlar om jobben. Trafikverket ska också titta på arbetspendlingen och var flest människor arbetspendlar. Det kan knappast vara rätt prioritering att jobba med underhåll på banor där inga tåg kör. Däremot ska områden där riktigt många åker prioriteras.
Se exempelvis på ett stopp vid Stockholms central. Det är inte bara stockholmarna som blir lidande utan hela järnvägssystemet för i stort sett hela Sverige. Därför är det A och O att förebygga så att det inte sker incidenter vid Stockholms central, och om något sker ska man se till att få tillbaka tågen i normaltillstånd så snart som möjligt.