KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Brännström (M):
Jag tror att det gäller att hyfsa debatten någon grad här i kammaren. Det är en otrolig svartmålning som sker här av tillståndet i Sverige. Jag vill påminna de socialdemokratiska riksdagsledamöterna om att Sverige har lägst långtidsarbetslöshet.
Vi har den näst högsta sysselsättningsgraden - det är bara Nederländerna som är bättre än Sverige - och den är högre i dag än vad den var 2005. Det ser alltså inte så illa ut som man kan tro när man lyssnar på våra röda kolleger här.
Det som hände på den tiden när man lyckades hålla sysselsättningssiffrorna i schack var att man förtidspensionerade tusentals människor, och det enda skälet var för många av dem att de var långtidsarbetslösa. Det var så som Socialdemokraterna dolde arbetslöshet. Så gör inte vi; vi gör tvärtom. Vi har tagit människor ut ur dessa förtidspensioner och långa sjukskrivningar och fört tillbaka dem till arbetskraften.
Jag reagerade när Patrik Björck på ett otroligt nedlåtande sätt talade om siffertricksande. Det är ganska illa att göra det, särskilt om man tittar man på hur facit såg ut före 2006. Jag tror inte heller att han ska ta ut någon seger i förskott och prata om en ny arbetsmarknadsminister. Johan Andersson pratar om att man ska avskaffa fas 3. Ja, det vore väl en god tanke att göra det om alla kunde komma i jobb. Nu är det tyvärr inte så enkelt.
De extratjänster man pratar om, som förr hette plustjänster och som säkert kan få nya namn, är ungefär samma sak. Det är ett faktiskt accepterande av att det finns människor som har otroligt svårt att komma in på en reguljär arbetsmarknad. Men man förtidspensionerade 40 000 personer om året, och vissa bara på grund av arbetslöshet. Jag tycker att ni ska läsa en rapport som har samma namn som det vi går till val på.
En LO-ekonom som heter Jan Edling skrev en rapport som heter Alla behövs , och det är precis det som vi i Moderaterna går till val på i höst - alla behövs. Vi kommer att vända på varenda sten för att se till att alla kommer i arbete. En annan LO-rapport hette just Att vända på stenar: om möjligheten att halvera arbetslösheten .
Gå tillbaka i handlingarna och läs de här rapporterna så ska ni se att mycket av det som ni säger i dag sades i LO:s rapporter före valet 2006. Ta alltså inte så stora ord i er mun, och var inte så kaxiga. Det är en stor utmaning att klara av hög arbetslöshet. Det borde ha varit en mindre utmaning i högkonjunktur som vi ju hade under flera år före valet 2006.
Nu har vi haft fem år av lågkonjunktur, och det har fört med sig att det har varit otroligt svårt att skapa nya jobb. Många jobb har rationaliserats bort eller varslats bort. Det har dessutom kommit en stor grupp människor till Sverige som inte har språket eller samma möjligheter att komma rakt in på arbetsmarkanden som det fanns förr i tiden.
Blicka alltså tillbaka och bli lite självkritiska innan ni tar så stora ord i er mun som ni nyss gjorde här. Jag tycker att ni ska hyfsa debatten. Sluta svartmåla Sverige, kanske det bästa landet i världen och framför allt ett land med en av de lägsta arbetslöshetsnivåerna och en av de högsta sysselsättningsgraderna.
Katarina Brännström (M):
I februari 2014 var 4,7 miljoner sysselsatta i Sverige. Det är fler än innan finanskrisen. Skatteintäkterna är högre än de var 2005, och de är rekordhöga. Till och med krisåret 2009 var skatteintäkterna högre än de var 2005, då Socialdemokraterna styrde - plus 100 miljarder. Det tycker jag är siffror som säger mycket om hur det står till i landet.
Till Ann-Christin Ahlberg, som säger att man aldrig ska ge upp om 24-åringen, vill jag säga följande: Jag håller med - självklart blir man djupt upprörd om det är så. Men det var precis det ni gjorde före 2006. Mellan 2004 och 2006 var det rekordår när det gäller att förtidspensionera unga människor. Jag har just googlat på det. Ni öste in dem i förtidspension, så jag förstår inte var din upprördhet var på den tiden.
Nu målar ni upp någon sorts drömvärld om ni får bestämma, en värld som naturligtvis inte finns när ni har ansvaret. Patrik Björck! Att 2 procent av 19-åringarna blir förtidspensionerade är hemskt. Det tycker vi också. Men här utmärker sig inte Sverige alls, tvärtom. Norge är till exempel mycket värre, och vilka styr där? År 2004 kostade arbetslösheten och ohälsan enorma summor i Sverige - 18 procent av bnp.
Det var därför vi vann valen. Stå alltså inte här och måla upp en drömvärld! Påstå inte att allt var perfekt innan men att allt nu är dåligt! Det är precis tvärtom; allting har blivit så mycket bättre i Sverige. Arbetslösheten ökade till och med mellan 2002 och 2006, och det var högkonjunktur alla de åren. Hur gick det till om ni hade de smarta idéer ni nu står och orerar om?
Nej, det är med RUT, ROT, jobbskatteavdrag, sänkta arbetsgivaravgifter, sänkt restaurangmoms och andra saker jobben kommer till. Och kom ihåg: Fyra av fem jobb kommer till i småföretagen, och dem vill ni straffbeskatta. Det gör inte vi.
Katarina Brännström (M):
Jag måste få ställa en fråga till de socialdemokratiska ledamöter som engagerat talar i denna fråga. Kan ni nämna någon enda indikation på att Arbetsmiljöverket inte klarar sitt uppdrag? Denna otroliga oro och de stora orden får mig att undra vad det är ni vet som ingen annan vet.
Hela interpellationen i denna fråga är otroligt märklig, och Raimo Pärssinen ställer frågor till ministern om hon har hört med LO-förbunden om farliga ämnen. Vad har ni för syn på världen? Vad har ni för förtroende för Arbetsmiljöverket? Det verkar vara noll. Vad har ni för syn på hur en minister ska arbeta? Man blir ju riktigt skrämd när man lyssnar på Socialdemokraterna.
Det är samma sak med Cecilia Dalman Eek. Det är inte fackliga problem eller enskilda anställdas arbetssätt vi ska diskutera i Sveriges riksdags kammare. Det finns inte pengar, säger Dalman Eek. Jag kan tala om att man om man googlar och söker lite grann hittar precis samma krav år 2003, från dåvarande generaldirektör Kenth Pettersson till den socialdemokratiska regeringen.
Då fanns det inte heller tillräckligt med pengar för allt verket ville göra. Det kanske ligger i ett verks intresse att alltid vilja göra mer, och det kanske ligger i en generaldirektörs intresse att vilja ha en stor uppgift. Visst har det alltid räknats pinnar. Är man med inspektörer ute, som jag har varit flera gånger, får man höra att det alltid har räknats pinnar. Det kanske kommer att göras framöver också, men vi hoppas att det är rätt pinnar som räknas - inte bara pinnar.
Som sagt: Finns det en enda indikation på att Arbetsmiljöverket inte klarar sin uppgift? Jag har inte sett eller hört något.
Katarina Brännström (M):
Det är alltid sorgligt när vi hör om människor som kommer att förlora sina jobb. Varje varsel, varje gång ett företag lägger ned eller flyttar är naturligtvis oerhört tragiskt för bygden. Det här är ju en utveckling som vi inte bara ser i Dalarna, utan den finns på många håll och har funnits sedan årtionden tillbaka. De flesta industrinedläggningar skedde på 90-talet då det var otroligt många som förlorade sina jobb.
Vi måste kanske titta tillbaka och se på vad som hände med dessa platser när nedläggningarna skedde, om vi ska lära oss någonting av historien. Det som har många gånger har hänt är att människor har fått helt andra möjligheter i sina liv. Det är ju inte så att en bygd dör ut. Det händer på väldigt få ställen.
Bara i mitt eget län har människor getts nya chanser att helt enkelt byta karriär i livet, att utbilda sig, att få möjlighet att göra någonting helt annat än att jobba på ett industrigolv. Jag tror inte att vi kan stoppa nedläggningarna någonstans. De är globala. De finns över hela världen, och det är tråkigt när det händer.
Men vad jag reagerade emot i den här debatten var att socialdemokrater från talarstolen låter som om det är regeringens fel, som om regeringen nu ska ta över ansvaret för ett enskilt företags utveckling och avveckling. Jag vet inte riktigt hur det gick till förr i tiden, men jag tror inte att regeringen var på plats och tog över ansvaret.
Så kan vi ju inte ha det. Självklart ska det alltid finnas verktyg lokalt, regionalt, där det finns arbetsförmedlingar och där det finns omställningsföretag. När vi ser på statistiken brukar den här gruppen människor vara i arbetslöshet under kortast tid. Det är inte den gruppen som kommer att finnas kvar i arbetslöshet om några år.
Några kanske har gått i pension, några har utbildat sig, några har flyttat och några har fått helt andra jobb. Jag tycker inte att det är sjyst, mot vare sig regeringen, ministern eller de människor i den här bygden som blir varslade att ha ett sådant angreppssätt som man nyss hade här. Måla inte alltid i svart! Tvärtom måste vi se att det kommer att lösa sig på olika sätt.
Ingen av oss kan säga exakt hur det ser ut, men det är självklart att det finns arbetsförmedlingar, omställningsföretag och annat som har de verktyg som behövs och som kommer att ligga i ordentligt när det krävs. Stå inte och tala inför väljarna bara för att det är ett valår och få det att låta som att det är en regerings eller en ministers ansvar! Vi skulle aldrig kunna fungera på det sättet. Det skulle aldrig bli bra.
Det måste till en skärpning, tycker jag. Vi ska prata om jobb, om hur nya jobb kommer till, hur människor får en möjlighet till en omstart och till en utbildning. Men måla inte i svart, och gör det inte till en fråga för den här riksdagen, för det är den inte. Jag beklagar alla dessa människor, men jag ser ändå med ljus tillförsikt fram emot att det kommer att bli någonting annat i stället som ersätter dessa jobb.
Så har det sett ut i mitt län där glasindustrin, pappersindustrin, många gamla och tunga företag och branscher nu faktiskt går i graven. Men det uppstår nya företag, nya branscher och nya jobb.
Katarina Brännström (M):
Att lyssna på 70-talsnostalgikerna här känns nästan pinsamt. Raimo Pärssinens senaste utfall här - jag tycker faktiskt inte att det är värdigt Sveriges riksdag att låta så. Det är varken Sveriges riksdag eller Sveriges regering som styr över Outokumpu eller något annat bolag eller över hur mycket de går med vinst eller förlust. Det sköter de själva, och tack för lov för det. Det är ingen socialism vi har i Sverige.
Även i mitt län har flera hundra människor fått lämna sina jobb, men jag har aldrig tagit upp frågan i Sveriges riksdag. Det finns ett fantastiskt bra omställningsprogram i trygghetsorganisationerna. Stå inte här och säg att man ska vänta 450 dagar! De kommer att få hjälp på en gång - det är så det fungerar när det blir varsel och uppsägningar. Det är en svartmålning av Sverige och svensk arbetsmarknad som är alldeles oförskämd, tycker jag.
Det är också så att Dalarnas, Värmlands och Gävleborgs län har tilldelats 1,2 miljarder i strukturfondsmedel. Det har faktiskt inte mitt län tilldelats. Skulle jag stå och utgjuta mig i Sveriges riksdag om det? Ni ska vara glada över att vi är med EU och att de stöd som finns fungerar, inte stå och skylla på någon regering eller någonting annat. Nej, tillbaka till verkligheten!
Det är på plats där ute som detta kommer att lösas. Vänta och se! Det blir nya möjligheter. Ni har svartmålat Sverige; ni svartmålar regeringen. Men vi kommer inte tillbaka till 70-talet, hur mycket ni än vill. Svenska industrier är hotade och kommer att vara det framöver oavsett vilken regering som styr landet. Det viktiga är att det finns omställningsprogram och att det finns pengar att få från strukturfonder och annat.
Det har man sett till att få där uppe, och då kommer det inte att se så svart ut om ett tag.
Katarina Brännström (M):
Vi hade som sagt besök i utskottet i dag. Jag vet inte om vi lyssnade på samma saker, men jag har lite annan information än den Patrik Björck tog fram. Konjunkturinstitutet berättade om den ökande sysselsättningsgraden i Sverige, att det är fler som arbetar. Det är positivt, och det ska vi ta till oss.
Den senaste tiden har utskottet fått mycket information från SCB och Arbetsförmedlingen, och det är bra bilder. I en dyster tid med lågkonjunktur och hög arbetslöshet får vi ändå glädja oss över vissa siffror. Jag tänkte därför nyansera bilden lite grann. Jag har ett diagram som visar antalet sysselsatta och hur arbetskraften växer.
Det är mycket högre tal i dag än det var 2006 när vi tog vid. Det gäller både hur stor arbetskraften är och hur stor sysselsättningen är i Sverige. Vi har faktiskt nått ett av Göran Perssons mål. Vi har 80-procentig sysselsättningsgrad för människor mellan 20 och 64 år, vilket är den aktiva arbetsåldern. Här är vi näst bäst i Europa; det är bara Norge som är bättre.
I dag fick vi också höra att arbetslösheten minskar. Det går inte fort, men siffrorna går nedåt. Tyvärr finns det en stor, utsatt grupp som har lång väg tillbaka till jobb. Här har regeringen och Alliansen sagt att arbetsförmedling och andra krafter ska läggas på denna grupp.
Vi kan också glädja oss åt att varslen i Sverige är betydligt färre än genomsnittet. Det gör att arbetslösheten minskar sakta men säkert. Något positivt som också kom fram i dag är att den inhemska efterfrågan ökar. Det är hushållen som efterfrågar och håller uppe arbetsförmågan i Sverige.
Handel och tjänster växer. Det visar att våra reformer med RUT- och ROT-avdrag har varit gynnsamma. Det gäller också jobbskatteavdraget som sägs ha gett 100 000 jobb. Det är fantastiskt bra. Vi har även sänkt kostnaderna för att anställa, för det är dyrt i Sverige. Det kostar att anställa.
Vi har sänkt kostnaden för att anställa ungdomar, för vi vill göra allt som går för att få in ungdomar på arbetsmarknaden. Det är viktigt att unga människor får jobb, och därför har vi sänkt kostnaden ytterligare för unga. Det är något som Socialdemokraterna tänker ta bort. Allt som vi har gjort har gett ungefär 225 000 fler jobb i Sverige under en djup kris och en lång lågkonjunktur.
Det är inget siffertricksande, Patrik Björck och Raimo Pärssinen. När det gäller ungdomsarbetslösheten talar ni gärna om höga tal. Det gäller dock att inte luras eller siffertricksa. Det är inte så att var fjärde ungdom är arbetslös, och det är bra att vi kan vara överens om det.
Ungdomsarbetslösheten har varit hög i Sverige sedan 90-talet, och alla här i kammaren och utanför måste fundera på varför. Vi kommer med åtgärder såsom YA-jobb, ny gymnasieskola med mera som ska ge ungdomar en direkt chans till arbete efter skolan.
Så jobbar vi, och därför är vi glada över att sysselsättningsgraden ökar och arbetslösheten minskar.
Katarina Brännström (M):
Jag reagerade på ett par saker. Det börjar gå illa för Sverige, säger Raimo Pärssinen. Jag har ingen aning om vad det är som börjar gå illa i det här landet. Det skulle möjligen vara om vi skulle närma oss ett val som Socialdemokraterna vinner. Vi diskuterar arbetsmarknad och sysselsättning i dag. Då tar jag upp mitt lilla häfte igen. Här har vi de siffror som Arbetsförmedlingen kom med häromveckan. Hur ser egentligen förhållandet mellan arbetskraft och sysselsättning ut?
Här ser ni hur det var 2006. Ser ni gapet mellan arbetskraft och sysselsättning? Titta sedan här. Här ser ni hur det ser ut i dag. Är det högre eller lägre? Det är en bra bild. Nu vill jag säga något till Monica Green. Konjunkturinstitutet var och besökte oss i arbetsmarknadsutskottet i dag.
Det visar sig att det faktiskt är de reformer som vi har gjort - RUT, ROT och jobbskatteavdraget - som innebär att hushållens efterfrågan gör att arbetslösheten sjunker något och sysselsättningen ökar. Det är enbart de faktorerna det beror på, sade man från Konjunkturinstitutet i dag. Skäll inte på våra reformer! De har visat sig fungera i en svår tid.
Det ser bättre ut i dag, i en lång lågkonjunktur, än det gjorde när ni förlorade makten 2006 efter flera år av högkonjunktur. Det är fakta. Jag tycker att man ska vara lite ödmjuk när man diskuterar fakta och inte bara svartmåla Sverige. Det finns mycket som är bra. Vi har en stor utmaning framför oss, men använd rätt fakta, och säg inte att det går utför för Sverige. Det är precis tvärtom.
Det har gått uppåt i många år nu, och det ska fortsätta, hoppas jag.
Katarina Brännström (M):
Detta blev en ganska dyster debatt. Det är klart att det blir när vi talar om så allvarliga saker som att människor dör på jobbet. Jag tycker ändå att vi upprätthåller en hög nivå. Alla förstår att ingen vill att någon ska dö på jobbet. Alla vill att riskerna ska bli lägre och att det ska bli en bättre arbetsmiljö. Det finns mycket kvar att göra.
Som Raimo Pärssinen sade tidigare i dag är det resultatet som räknas. Då måste vi se att det har skett oerhört stora förbättringar. Det är allt färre som skadas allvarligt, och det är allt färre som dör på jobbet. Här är Sverige ett föregångsland. Att på något vis antyda att Alliansen eller Alliansens politik skulle ha någonting med tragiska dödsfall att göra är faktiskt osjyst. Det håller jag med Jan Ericson om.
Det var fler som dog förr. Arbetsohälsan var katastrofal i början av 2000-talet. Sjukfrånvaron skenade, och så är det inte längre. Det måste vi ändå se som att någonting positivt har hänt. Jag tycker att Raimo Pärssinen ska gå hem och fundera över varför det aldrig kommer några interpellationer om de höga sjuktalen för kvinnor som finns i offentlig sektor.
Där finns arbetsmiljöproblem. Men det talar ni aldrig om. Det är tydligen den hårda industrin som vi ska tala om här. Men vad gör socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting där det faktiskt går åt fel håll för sina anställda. Det är ett stort arbetsgivaransvar man har när det gäller arbetsmiljön. Jag tycker att man inte bara ska kräva av denna regering att det ska bli mer pengar till ett statligt verk.
Man kan börja i det vardagliga arbetet på hemmaplan bland sina kommunalråd och landstingsråd. Vad gör de för att det ska bli en bättre arbetsmiljö för kvinnor som jobbar i offentlig sektor? Det är faktiskt ett växande problem.
Katarina Brännström (M):
Jag hade inte tänkt ge mig upp i den här debatten, men när man lyssnar på den otroliga svartmålningen i diskussionen blir man mörkrädd! Jag har varit ute på ett antal fas 3-anordnarplatser de senaste veckorna. Jag har inte mött något av det som ni refererar här. Jag förstår inte vart ni går någonstans. Var hittar ni dessa exempel? Jag skulle gärna följa med till ett sådant ställe.
Det är otroligt att man bara säger att människor mår dåligt och att man blir sjuk om man inte har varit det innan. På den senaste platsen jag var hade 90 procent svarat att de var nöjda. Jag fick träffa ett fyrtiotal. De fick ställa frågor till mig och vi pratade och hade ett långt samtal. De var oerhört konstruktiva och glada. Alla ville ha ett jobb.
Vi kunde förenas i att det var svårigheter med det. Men svartmålningen - att det är meningslöst, att man tapetserar rum och stolar och annat - är ju bara skrönor! Jag förstår inte hur man kan stå här i riksdagen och prata om sådant. Ge oss bevis på detta! Jag har sagt till alla: Tala om var dessa platser finns! Jag åker med ut och tittar på dem. Jag träffar de här människorna.
Men hittills har det aldrig hänt att någon vill träffas. Det ni berättar om är inte sant. Det är skrönor! Vad är ert alternativ för de här människorna? Vad gjorde ni när ni hade makten? Ni förtidspensionerade människor. Ni långtidssjukskrev dem. Ni pensionerade dem under två år för att få ut dem ur statistiken. Ni gömde dem. Ni glömde bort dem.
Ni visade ingen respekt för människor som var långt från arbetsmarknaden. Nu försöker vi hitta åtgärder, sysselsättningar som ska få människor på banan igen - en del människor får till och med lära sig rutinen att stiga upp på morgonen, för det är mycket man måste komma i gång med när man har varit borta från arbetsmarknaden eller aldrig varit inne på den. Genomsnittstiden var i alla fall för något år sedan sju åtta år i arbetslöshet.
För de människorna kan man inte bara öppna dörren, rakt in. De behöver tränas på olika sätt, och det är det vi försöker göra. Man står här och raljerar över detta och säger: Stäng fas 3! Ja, det skulle man kunna göra om ni hade presenterat ett väldigt bra alternativ. Men det är ingen som har hört det. Inte ens när det kom ett utskottsinitiativ fanns det något förslag om vad man skulle göra i stället.
Ha lite respekt för de här människorna, som har det svårt! De kanske har ett funktionshinder. De har svårt med svenskan, har nyss kommit till Sverige eller vad det kan vara. Vägen är lång, och de behöver rustas på olika sätt. Vi har avsatt resurser för att människor ska kunna få utbildning. De ska kunna tränas. De kommer ut i praktik. De blir överlyckliga när de får komma in på en arbetsplats. De jag har träffat har varit nöjda.
Det enda de egentligen saknar är ett jobb, och det jobbar vi på så hårt vi kan. Men visa lite respekt för den här sortens människor och säg inte att man ska stänga och bara släppa iväg dem eller låta dem sitta hemma vid köksbordet! Det blir ingenting bättre av.
Katarina Brännström (M):
Jag ska göra klart en sak, nämligen att jag gör ingen skillnad på människor. Vad vi än väljer att kalla de arbetslösa i kammaren, tror jag ingen av oss nedvärderar dem. I den nya budgeten satsar regeringen 2,2 miljarder för att ytterligare hjälpa dem som befinner sig i sysselsättningsfasen.
Vi möjliggör individuella anpassningar, vi möjliggör särskilda programinsatser och vi ökar handledarstödet. Det som tidigare var tillfälliga förstärkningar permanentas nu. Det kommer tusen nya utvecklingsjobb till Samhall. Vi försöker på olika sätt hjälpa människor att få bättre kontakt med arbetsmarknaden, att komma ut på en arbetsplats, att prövas och visa upp sig.
Det är så vi jobbar. Socialdemokraterna anser att lösningen är låtsasjobb fast med riktig lön. Vad ska Kommunal säga om detta? Det är ingen som tror att Kommunal skrattar åt att någon ska komma och utföra en annan typ av jobb för samma lön som de får som har gått där i många år. Vad händer sedan med dem som har utfört jobbet? Vad ska de sedan gå tillbaka till? Fas 4?
Vi ska vara glada över att 9 000 personer som förra året befann sig i sysselsättningsfasen faktiskt gick till ett riktigt jobb. Jag besökte ett företag där Arbetsförmedlingen berättade för mig att för just det företaget gick 19 procent till riktiga jobb. Det tyckte de var en god siffra. Det är inte fråga om meningsfulla sysselsättningar utan det är fråga om att prövas för riktiga jobb.
Dessa människor behöver många gånger lång tid för att närma sig arbetsmarknaden på ett respektfullt sätt. Det är viktigt att vi pratar om vad som händer sedan. Det ska vara riktiga jobb för alla.
Katarina Brännström (M):
Det är fascinerande att lyssna på Raimo Pärssinen. Under Raimos tidigare anförande funderade jag på hur självbilden ser ut hos Socialdemokraterna. I det anförandet gavs bilden att det är enbart de förslag som kommer från vänsterregeringen som över huvud taget är något att ha. Det är tydligen den enda vägen för Sverige. Det finns ingen annan väg.
Man talar om att det är ett allvarligt läge, men ingenstans har man berättat att Sverige har klarat sig fantastiskt. Alliansregeringen har sett till att Sverige har stått väldigt starkt under de här åren. Vi har kunnat få fler människor i arbete än många andra länder. Ändå uttrycker ni det som att det är samma trötta politik. Det var faktiskt inte så att ni vann valet. Ni gjorde också ett ganska dåligt val. Men ni fick ta över regeringsmakten.
Vi har sett hur de här två månaderna har sett ut. Det har tyvärr mest varit kaos. Vi satsar på fler vägar in på arbetsmarknaden. Vi satsar på utbildning. Vi satsar 4 miljarder extra på skolan och den reguljära utbildningen. Vi satsar på utbildningsplatser. Vi satsar inte på arbetsmarknadsåtgärder, utan på riktiga jobb. Det ska faktiskt inte kosta mer att anställa människor.
Det borde vara fler som omfattades av sänkta arbetsgivaravgifter. Det är en politik ni aldrig ens har funderat över. Det som vänsterregeringen har presenterat och som sedan föll är gammal Amspolitik. I den här kammaren vill man inte ha de förslagen. Jag tycker att ni borde ha en lite mjukare ton och inte bara tala om eländes elände i Sverige. Sverige har klarat sig fantastiskt bra i jämförelse med andra länder, och det är jag stolt över.