Anders Borg (M):
Jag välkomnar naturligtvis att Ulla Andersson har ställt den här frågan, att Jacob Johnson tar upp diskussionen och att Jörgen Johansson deltar. Det är en komplicerad och viktig fråga. Det finns fördelar med en gemensam företagsskattebas i Europa. Ett standardresonemang från en skatteekonom skulle vara att en gemensam skattebas som minskar transaktionskostnaderna, minskar möjligheterna till skattefusk och minskar möjligheterna att komma undan skatter skulle vara bra.
Medlemsländerna i en union skulle sedan kunna välja var sin skattesats. Det är ju inte riktigt där vi är. Vi har inte riktigt det läget och den beslutssituationen. Det här är mycket komplicerat. Sex eller sju arbetsgrupper håller på med detta. Vi gör bedömningen att om vi skulle göra det här arbetet med svenska kvalitetskrav på utredningar skulle det förmodligen vara en process på över tio år att ta sig igenom alla de svåra frågorna.
Jag har fått mycket noggranna redovisningar av de diskussioner som förts i arbetsgrupperna. Det understryker bilden av att om man inte ska hasta fram något som är mycket svårt att bedöma. Det är en mycket lång process innan vi ens kan förhålla oss till var vi står.
Den första slutsatsen, att det här är bra, skulle bygga på en mycket enkel ekonomisk modell där man investerar så länge vi har en ökad marginalproduktivitet som överstiger kostnaderna för investeringarna. Men vi lever inte i en sådan värld. Det finns andra aspekter att väga in. Sverige är ett litet land i Europas periferi.
Om man har krafter som drar in och koncentrerar den ekonomiska verksamheten till centrum, vilket är en tendens i de flesta ekonomier, måste ett litet land i periferin sannolikt ha bättre skattevillkor om man vill göra andra val när det gäller att upprätthålla hög kvalitet i välfärd och omsorg. Vi måste erbjuda företagen goda möjligheter att investera och producera i Sverige.
Vi har också något annat i Sverige som har gällt under hela efterkrigstiden. Det är schabloniserade och generösa avskrivningsregler. Man kan tycka att det är bra eller dåligt, men det underlättar för kapitalintensiv industri. Detta har vi haft i Sverige i mer än 50 år. Vi har en kapitalintensiv industri. Vi har gruvindustri, vi har tung basindustri och vi har pappersbruk där man måste göra investeringar som ska hanteras över 50 års tid.
Om vi skulle gå in i en felaktig ordning vad gäller avskrivningar och hamna i en tysk-fransk byråkratisk lösning skulle det dels öka regelbördan dramatiskt för svenska företag, dels innebära en risk för att möjligheten att ha tung produktion i Sverige allvarligt försämras. Som invändning mot det kan man säga - jag har noterat att Svenskt Näringsliv har haft en sådan uppfattning - att om vi får ha alla system samtidigt så väljer vi det bästa systemet.
Det är ett tänkbart sätt att förstå politik. Det är inte så jag förstår det här. Jag bedömer att det är helt orealistiskt att man skulle landa i slutsatsen att Sverige får ta med sig sina generösa och bra avskrivningsregler ut i Europa. Det kommer att bli en politisk kompromiss, och jag gör bedömningen att den inte kommer att landa i den slutsatsen. De länder som är skeptiska är Storbritannien, Irland, Danmark, de baltiska länderna, Tjeckien och i någon utsträckning Nederländerna.
Jag säger "i någon utsträckning" eftersom vi har en ny regering på väg in i Holland. Vi får se hur den definierar detta. Det är länder som präglas av öppenhet. Det är små länder. Det är obyråkratiska länder. Det är tillväxtvänliga länder. Det är också de länder som har haft den högsta tillväxten under senare år. Tillväxtmotorn i Europa har inte direkt legat i Tyskland och Frankrike. Det är snarare de länderna som har haft den sämsta och kanske minst dynamiska utvecklingen.
Vi får inte bygga vårt beslutsfattande på orealistiska förhoppningar. Vi ska delta i ett tekniskt samarbete - det ska jag gärna återkomma till och utveckla - men vi ska inte ha orealistiska förhoppningar om vart det här är på väg. Vi ska värna svenska intressen och svenska jobb.