KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ullenhag (L):
Jag tror att det är bra när vi har olika idéer om vad vi vill göra med Sverige, men ibland uppfattar vi verkligheten olika. Ulla Andersson och jag har olika idéer om hur vi vill att Sverige ska se ut på sikt, och vi ser olika människor. Mitt fokus ligger på de människor som inte har ett jobb att gå till över huvud taget. Då kan vi säga: Det ska vi lösa genom att höja skatten på jobb och höja skatten på företag - det är ert recept - och dessutom inte göra något åt lönebildningen och arbetsrätten. Jag ber om ursäkt, men jag tror att många tiotusentals människor då inte kommer att ha ett jobb att gå till över huvud taget.
Och i en situation när vi har människor som kommer från andra länder handlar den stora reformering av svensk arbetsmarknad som behöver ske om att komma in och få det första jobbet. Då säger Ulla Andersson: Titta, andra länder har försökt det - det fungerar inte! Jag har inte hört Ulla Andersson, men jag har hört dem som du samarbetar med, både Magdalena Andersson och Stefan Löfven, i valrörelsen lyfta fram att andra länder lyckas bättre än Sverige: Tyskland och Österrike. Ja, det gör de. Men det statsministern då glömde berätta var att de länderna har fungerande lärlingssystem med högre lönespridning.
Är det ett problem i Tyskland? De har lägre ungdomsarbetslöshet. Jag tycker att det är bra att du kan komma in och få ett första jobb till något lägre lön för att komma in på arbetsmarknaden över huvud taget. Jag har en syn på rättvisa som innebär att jag inte upprörs över att människor tjänar pengar utan upprörs över att människor saknar möjligheter och lever i ofrihet. De människor som Liberalerna kommer att inrikta sig på är de människor som lever i den ofriheten, som inte har ett jobb att gå till. Vi kommer att inrikta oss på de människor som inte har en bostad att flytta till.
Man kan fortsätta med gårdagens lösningar, som Ulla Andersson gärna vill, och sätta på sig skygglappar och säga: Sverige fungerar inte riktigt som andra länder - vi kan klara detta och bara tala om dem som är inne på arbetsmarknaden, inne på bostadsmarknaden. Men, herr talman, vår idé handlar om att ta fram en politik för att fler ska komma in på bostadsmarknaden och komma in på arbetsmarknaden. Jag beklagar att den regering som Ulla Andersson samarbetar med saknar en sådan idé för Sverige.
Erik Ullenhag (L):
Den tv-tittare eller riksdagsledamot som tycker att detta var svar på frågan kan räcka upp en hand. Jag ställde frågan: Finns det någon oberoende bedömare som granskat regeringens politik och som tror på er jobbpolitik? Detta är rätt fascinerande. Anledningen till att jag ställer frågan är att nästan alla sågar regeringens jobbpolitik. Konjunkturinstitutet, en statlig myndighet, pekar på att den leder till 15 000-20 000 färre sysselsatta, vilket är allvarligt för Sverige.
Det fascinerande med att det inte går att svara på frågan är att jag har ställt den flera gånger till såväl statsministern som finansministern, som båda då pratar om något helt annat, precis som Fredrik Olovsson. Vi som haft förmånen att någon gång sitta i regeringen vet att det finns rätt många duktiga tjänstemän där. Någon tjänsteman skulle väl ha kunnat hitta någon oberoende myndighet eller över huvud taget någon oberoende aktör som kunde säga att regeringens jobbpolitik är bra?
Ni har en massa tjänstemän i partihögkvarteret på Sveavägen 68. Någon borde väl under alla dessa månader ha kunnat ange någon oberoende myndighet som tycker så? Men problemet, Fredrik Olovsson, är att det inte finns någon oberoende myndighet eller oberoende bedömare som tror på er jobbpolitik. Jag tvingas återupprepa frågan, herr talman. Kan Fredrik Olovsson besvara frågan? Det räcker med ja eller nej. Finns det någon oberoende bedömare som tror på och har pekat på att regeringens jobbpolitik fungerar?
Erik Ullenhag (L):
Låt mig innan vi går in på det vi är oeniga om understryka vikten av att vi i en krissituation i Sverige tar gemensamt ansvar. Jag tror att det är något som människor förväntar sig i det ansträngda läge Sverige befinner sig i både när det gäller terrorism och när det gäller flyktingmottagande. Med det sagt har jag ett par frågor till Magdalena Andersson kring den ekonomiska politiken och jobbpolitiken. Magdalena Andersson var lite modig nyss.
Magdalena Andersson använde sig nämligen av Ekonomistyrningsverkets nya prognos för att ge understöd till sin egen politik. Läser man den ser man också att de gör en analys av vad som händer med regeringens jobbpolitik. Jo, effekten av de reformer som nu röstas igenom i riksdagen är att antalet arbetade timmar i Sverige minskar. Min första enkla fråga till Magdalena Andersson är då: Har Ekonomistyrningsverket fel, eller gör ni fel saker?
Den andra frågan gäller det jag var inne på i mitt anförande. Jag ska citera vad Magdalena Andersson sa som ny finansminister: "?Det har blivit väldigt tydligt att ladan är helt tom. Det är inget dukat bord vi kommer till - det är helt avskrapat. Frågan är om ens bordet står kvar." Det var ett uttalande som Magdalena Andersson fick lite problem med eftersom väldigt få ekonomer delade den bild som Magdalena Andersson hade.
Jag delar Magdalena Anderssons analys att vi nu är i en situation där vi kommer att vara tvungna att låna för att klara den akuta krisen. Då låter det helt annorlunda. Då påpekar Magdalena Andersson att det är ett gott läge att låna pengar. Menar Magdalena Andersson på allvar att skillnaden mellan det avdukade bordet och ett gott läge att låna pengar är att regeringens nuvarande budget har varit i kraft i fyra månader och 24 dagar?
Magdalena Andersson får gärna berätta hur vi på fyra månader och 24 dagar har gått från ett avdukat bord och tomma lador till en ekonomi där vi har möjlighet att låna.
Erik Ullenhag (L):
Jag noterade att det inte blev någon recension av Ekonomistyrningsverkets prognos när det gäller arbetade timmar. Återkom gärna i den delen! Det var Magdalena Andersson som började använda sig av Ekonomistyrningsverket. Jag tycker att prognosen är väl värd att läsa. Det som då bekymrar mig är att vi har en regering som lägger fram förslag som minskar antalet arbetade timmar. Som jag har förstått det är det också en del av det arbetslöshetsmål som regeringen har lagt fram. Är det så att politiken är fel, eller är det så att Ekonomistyrningsverket har fel? Det vore intressant att få svar på det.
När det gäller varför det är så intressant att prata om vad som hände förr och hur det såg det ut så är det för att om man inte förstår hur det såg ut när den nuvarande vänsterregeringen tog över makten så riskerar man att göra fel saker framöver. Nu försöker Magdalena Andersson ge sken av att svensk ekonomi helt plötsligt blev väldigt bra efter det att hon blev finansminister. Låt oss därför gå tillbaka och titta i prognoserna.
I prognoserna för BP 2016 räknade man med ett underskott i finansiellt sparande med 0,3 procentenheter. När Ekonomistyrningsverket, återigen, i november 2016 gör prognoser framöver för underskotten är underskottet 40 miljarder kronor högre än när ladorna var tomma. Jag har lite svårt att få ihop det med att ekonomin var jättedålig förut.
Jag har hört både Magdalena Andersson, partisekreteraren och alla möjliga säga att svenska folket kommer att upptäcka att Sverige blir mycket bättre bara deras budget börjar gälla, för den gäller ju inte än. Nej, för det är ju alliansbudgeten som har gällt och som också har skapat en ansvarsfull ekonomisk politik. Är det inte dags, Magdalena Andersson, att du skickar ett tackkort till den förra regeringen för att det nu faktiskt går att låna i en krissituation?
Det bär inte trovärdighetens prägel, Magdalena Andersson, att ni på några månader skulle ha förändrat det bord som hade försvunnit till ett väldukat bord där vi kan låna. Jag förstår att Monica Green i Socialdemokraternas riksdagsgrupp trodde på det, men Magdalena Andersson har nog ganska svårt att få någon annan ekonomisk bedömare att tro på den verklighetsbeskrivningen.
Erik Ullenhag (L):
Tack för inlägget, statsrådet! Det var lite nyordning där. Jag citerade ett remissvar som säger det jag sa. Då svarar Annika Strandhäll att hon har pratat med Försäkringskassan och vet vad som låg bakom remissvaret. Men någon ordning får det väl ändå vara? Försäkringskassan skriver faktiskt att det var fel att ta bort den bortre parentesen. Det är det som står i sammanfattningen: En väl fungerande sjukförsäkring innehåller en bortre parentes. Det var detta man svarade. Om det sägs något annat i en korridor är inte så intressant, utan det måste vara den formella beslutsgången vi håller oss till.
Sedan hamnar statsrådet i ett ganska klassiskt socialdemokratiskt beteende. Hon menar att det gick fel under andra mandatperioden med Alliansen, så den pratar hon om. Sedan hoppar hon över att det under vår regeringstid mellan 2006 och 2010 hände väldigt mycket. Sjuktalen sjönk dramatiskt. Utanförskapet minskade. Vi fick problem den andra mandatperioden. Vi vet inte riktigt varför. Och vi kunde ha gjort mer. Det är jag den förste att erkänna. Men de första fyra åren av vår regeringstid hoppar hon över. I stället menar hon att det som var bra var Göran Perssons förtjänst.
Någon ordning får det väl vara i verklighetsbeskrivningen, trots allt? Det kan inte vara så att allt som är bra alltid är skapat av Göran Persson eller Socialdemokraterna och att man aldrig riktigt tar ansvar för vad man gör. Vi ska komma ihåg att vi tog över ett Sverige där den typ av arbetslöshetsmål som ni nu sätter upp hade lett till att man tryckte folk in i sjukskrivningar och förtidspension. Visst, ni fick ned arbetslösheten under en period, men jag är djupt bekymrad över det arbetslöshetsmål ni nu sätter upp. Detta hänger ihop, nämligen, och det riskerar att leda till att ni trycker folk in i utanförskap.
Det får inte bli så att arbetslöshetsmålet nås samtidigt som sjukskrivningarna, eller förtidspensioneringarna, som man sa förr, stiger. Låt mig till sist säga att det säkert finns en hel del som vi är överens om behöver göras i sjukförsäkringen. Men jag är lite bekymrad över den lättvindighet med vilken ni säger att ni inte kan beräkna effekterna av olika delar av er politik. Nej, jag har märkt det! Jag läser de budgetpropositioner som kommer, och jag inser att ni inte ens räknar på sysselsättningseffekter, jobbeffekter, av det ni gör. Ni gör det inte heller här.
Är statsrådet oroad över att regeringens bedömning är fel och att Ekonomistyrningsverket och Konjunkturinstitutet skulle kunna ha rätt?
Erik Ullenhag (L):
Vi har alla varit upptagna av det vi kallar flyktingkrisen. Jag brukar alltid påminna om att flyktingkrisen framför allt är en kris för de människor som tvingas fly undan krig och förföljelse. Den kris vi ser handlar egentligen om ett ledarskap i Europa som inte fungerar, där vi skulle kunna klara av att ge betydligt fler människor skydd.
I den situation vi befann oss i i höstas tog vi i Liberalerna ansvar tillsammans med regeringen och hela Alliansen för att hitta ett antal åtgärder för att några fler skulle söka skydd i andra europeiska länder och några färre just i Sverige.
Vi hade haft bra samtal, men efter det ställde sig statsministern och vice statsministern på en presskonferens och tillkännagav, ensidigt och ganska ogenomtänkt, att Sverige nu ska ha den restriktivast möjliga politiken i Europa. Bara en kort tid efter att statsministern stod på Söder i Stockholm och talade om att det inte ska byggas murar i Europa lade han själv fram förslag om att stänga Öresundsbron.
Ganska snart kommer nu dessa förslag att ligga på riksdagens bord. Något av det som vi liberaler tycker är allvarligast är att förslagen innebär att man ska splittra barn och föräldrar. Det förslag som regeringen nu vill ska röstas igenom innebär att om en mamma eller pappa har sökt sig till Sverige och har barnen på flykt så ska barnen inte få komma till Sverige. Jag tror att det är ett ogenomtänkt förslag, statsministern!
Statsministern beskrev för en stund sedan målande något som jag tycker är djupt bekymmersamt, nämligen att människor tvingas i händerna på flyktingsmugglare med skrangliga båtar. Det är ett jätteproblem. Det statsministern däremot föreslår är att man stänger en av de få lagliga vägarna in.
Min konkreta fråga till statsministern är: Är statsministern övertygad om att det förslag regeringen nu lägger fram inte kommer att leda till att fler barn tvingas ombord på båtar för att möta sina föräldrar i Sverige?
Erik Ullenhag (L):
Den tv-tittare eller den som sitter på läktaren som tyckte att det var svar på frågan kan gärna skicka ett mejl till Regeringskansliet och tacka för svaret. Min fråga var mycket konkret, statsministern. Jag är djupt oroad över en politik som innebär att man splittrar barnfamiljer. Det är människor som har flytt från Syrien, som sitter i Sverige och som har sina barn någonstans på flykt. Jag är djupt oroad över att den politik ni föreslår innebär att de barnen ändå kommer att försöka ta sig till Sverige. Vi har haft en ordning där de barnen lagligt har kunnat komma till Sverige. Det vill ni förändra.
Jag upprepar frågan: Är statsministern helt övertygad om att det här inte kommer att innebära att fler barn som vill ta sig till Sverige tvingas ombord på båtar? Det är en paradox i sammanhanget att samtidigt som det här görs lägger regeringen fram förslag om att barnkonventionen ska bli svensk lag. Jag tycker att det är bra. Men jag tänker på remissvaren i fråga om det här förslaget, statsministern. Barnombudsmannen skriver att det strider klockrent mot barnkonventionen.
Röda Korset berättar att detta är det mest kritiska remissvar de någonsin har lämnat in och säger också att det strider mot barnkonventionen. Min andra fråga, statsministern, är: Kan du förklara hur det här är förenligt med barnkonventionen?
Erik Ullenhag (L):
Vi är nog några som har noterat att såväl statsministern som finansministern och övriga regeringen under den senaste tiden har varit jätteglada och sagt att jobben kommer och att det går jättebra för Sverige. Egentligen borde statsministern skicka tackbrev till Alliansen, för det beror på nio år av allianspolitik att jobben kommer. Nu ler statsministern. Man kan titta framåt och se vad Ekonomistyrningsverket säger. Vad händer nu när Socialdemokraternas och Miljöpartiets politik blir verklighet?
Prognoserna säger att arbetskraftsutbudet kommer att minska, det vill säga att färre kommer att söka jobb de närmaste åren. Sysselsättningsgraden kommer att minska, det vill säga att färre kommer att jobba de närmaste åren. Och arbetslösheten kommer att öka, det vill säga att färre kommer att ha ett jobb att gå till. I valrörelsen och ganska länge talade statsministern noggrant om sitt arbetslöshetsmål: Sverige skulle ha den lägsta arbetslösheten i Europa. Jag noterar: Det är ingen från regeringen som talar om det längre.
Jag förstår det när jag ser prognoserna framåt. Den riktigt stora utmaningen handlar om alla dem som har sökt sig till Sverige just nu, som har en lägre utbildning och som vill få det första jobbet och bidra till det svenska samhället. Här har regeringen väldigt lite att komma med. Från Liberalernas sida har vi lyft fram frågan om startjobb. Det handlar om att se till att unga och de som kommer hit kan få börja med en något lägre lön för att få det första jobbet och slippa hamna i ett bidragsberoende.
Svaret på det från statsministern när det debatterades i kammaren var inte egna förslag, utan det var att skälla på våra förslag. Då förklarade statsministern följande för kammaren: Det finns mycket tydlig forskning på att lägre ingångslöner leder till lägre löner för den sista fjärdedelen på arbetsmarknaden. Stämmer det? Ordföranden i Finanspolitiska rådet, John Hassler, kommenterade det påståendet. Han har en rätt bra syn på forskning.
Han sa att den som påstår det pratar strunt. Min konkreta fråga till statsministern är: På vilket sätt har John Hassler fel?
Erik Ullenhag (L):
Vad intressant att statsministern nämnde Tyskland! I dag skriver ett antal ledande arbetsmarknadsforskare på Dagens Nyheters debattsida. Lär av Tyskland, och se till att vi får ned arbetslösheten och får in dem som flyr till vårt land i jobb! Vad är rubriken? Den är: Ökad lönespridning sänkte den tyska arbetslösheten. Sedan är det en lång drapa som handlar om att det är rätt med den typ av startjobb som Liberalerna föreslår. Lär nu av Tyskland, Stefan Löfven! Har de fel här?
Alldeles nyss sa du att du skulle titta på Tyskland. Ja, Stefan Löfven, jag är glad. Jag är glad när det går bra för Sverige. Men det vore väl klädsamt ifall statsministern någon gång kunde peka på att det var nio år av alliansbudgetar. Sedan var det ett par veckor med socialdemokratisk politik. Och sedan dess har statsministern och andra försökt förklara för svenska folket att allt nu går åt rätt håll tack vare ett par veckor av socialdemokratisk politik. Jag upprepar min fråga, Stefan Löfven: På vilka punkter har John Hassler fel?
Cecilia Wigström (FP):
Jag vill tacka utrikesministern för svaret. Sverige har haft en militär styrka på plats i Afghanistan sedan januari 2002. Det är FN:s säkerhetsråd som har begärt att länder ska ställa upp i en FN-styrka, ISAF, i huvudstaden och dess omgivningar. Det är för att upprätta säkerhet, stabilitet och fred för medborgarna i Afghanistan. I övriga delar av landet däremot har det inte funnits någon styrka.
Där har därför säkerhetsläget försämrats under de senaste åren. Krigsherrar och miliser har agerat ostört, terroriserat befolkningen och hindrat den afghanska regeringen och biståndsorganisationer att verka. Vapen styr utanför Kabul i stället för rättssäkerhet och myndigheter.
Kofi Annan och Karzai har därför under lång tid bett FN, världssamfundet, att ställa upp ytterligare till hjälp för Afghanistan, att utöka mandatet till att gälla hela landet.
I samband med att vi för ett år sedan i riksdagen beslutade att bemyndiga den svenska militära närvaron ytterligare ett år sade vi från Folkpartiets sida att vi ville se att Sverige stödde de önskemål som den afghanska regeringen har och att vi verkar för att världssamfundet ökar mandatet för FN-truppen och att vi då också ställer upp med mer trupp. Det var för drygt ett år sedan. Vad har hänt sedan dess?
FN har utökat mandatet till att gälla hela landet. Det är väldigt bra. Tyskland har beslutat att bidra med 400 personer till Kunduz i norra Afghanistan. Det gör man sedan oktober förra året.
När vi i utrikesutskottet i december förra året, precis innan jul, diskuterade den svenska militära närvaron i Afghanistan förlängde vi den till och med den 27 december i år för att ge regeringen tid att återkomma med en proposition om ett annat svenskt bidrag. Men det kom aldrig någon proposition. Därmed fick den svenska beväpnade truppen åka hem.
Utrikesministern säger i svaret att regeringen har fattat beslut om att i stället ha 16 personer på plats, en annan typ av närvaro, en närvaro av stab- och logistikpersonal. Det är sant att på så sätt upprätthåller Sverige fortfarande en närvaro i Afghanistan. Men det är inte längre den militära närvaro som vi hittills har haft.
Det är inte längre en beväpnad trupp, en sådan trupp som riksdagen tar beslut om enligt lag. De länder där Sverige nu gör de tyngsta krishanteringsinsatserna med beväpnad trupp är Kosovo, Kongo och Liberia.
Afghanistan är inte längre med bland de länder som vi gör de tyngsta insatserna i. Det är en politisk signal som vi härmed skickar ut om en nedprioritering av Afghanistan. Jag tar fasta på utrikesministerns svar att hon vill utöka det svenska engagemanget till ISAF. Det är bra. Det är helt i linje med Folkpartiets politik.
Men den viljan sade regeringen redan i december före jul att man hade. Man skulle återkomma till riksdagen efter jul med en proposition. Det skedde inte. Hur länge måste vi vänta innan det blir något beslut om en svensk militär närvaro i Afghanistan? Jag skulle vilja ha ett besked på den punkten. Jag vill poängtera att när det gäller tid säger man ofta att tid är pengar.
Men i fallet Afghanistan är tid faktiskt liv. Varje dag försämras säkerhetsläget. Svensk militär behövs där.
Cecilia Wigström (FP):
Om det nu är så att regeringen har en strategi och att vi har resurser, varför finns vi då inte på plats i Afghanistan i dag? Varför har då det här glappet uppstått? Det är klart att resurserna ryms i budgeten om man åker ned senare. Om nu truppen kommer först i juni har vi sparat in ett halvt års kostnader, och då kan man förstås få plats med dem i budgeten. Men vi har heller inte varit där. Vi har inte varit i Afghanistan i dag när hjälpen behövs där.
Säkerhetsläget blir sämre och sämre. Snart ska val genomföras, men de riskerar att inte kunna genomföras. Val är ju ändå en viktig kärna i demokratin. I vår utrikespolitiska deklaration säger vi att det vi först och främst ska värna och verka för i världen är respekt för demokrati och mänskliga rättigheter. Då är vi inte på plats i ett land som kanske inte kan genomföra val på grund av det dåliga säkerhetsläget.
Då ska ju Sverige vara där med den militära truppen och ställa upp. Jag hävdar bestämt att det behövs en strategi för att bättre ta till vara de knappa resurser vi har. Vi fattade beslut förra året om att åka ned till Kongo-Kinshasa. Nu åker vi hem därifrån. Vi åker ned till Liberia under ett år. Hur länge kommer vi att vara där? Vi är engagerade i så många olika länder. Det innebär en utsmetning av resurserna.
Jag är övertygad om att vi kunde få ut mer hjälp till dem som behöver det om vi kunde samordna och använda våra resurser mer strategiskt. Afghanerna har rätt att leva i ett land med fred, respekt för mänskliga rättigheter och demokrati. För att nå dit behöver omvärlden ställa upp. Sverige behöver också ställa upp. Det är beklagligt att vi har den här pausen. Jag hoppas verkligen att vi får se den här propositionen så fort som möjligt.
Cecilia Wigström (FP):
Jag frågade Laila Freivalds om hon ville ta avstånd från UD-brevet klart och tydligt. Det hade varit på sin plats med tanke på hur grovt det var. Det är en UD-tjänsteman som råder polisen att försvåra kontakten mellan demonstranter och besökare till ett konsulat. Det är en tjänsteman som vill begränsa demonstrationsfriheten. Det är klart att medborgarna börjar undra.
Jag skulle ge utrikesministern rådet att tydligt ta avstånd från UD-tjänstemannens brev. Vi har i dagarna följt en annan skandal med Dramatiska institutet. Det är elever som har gått för långt. I morse såg jag rektorn för Dramatiska institutet tydligt stå och säga att han tar avstånd från det eleverna har gjort men att han stöder dem. Det är inget märkligt.
Det borde rentav vara på sin plats att också utrikesministern någon gång kunde ta avstånd från de felaktigheter som UD begår. Annars blir ministern själv ansvarig för sådana grova övertramp. Det grova övertrampet är att UD går kinesernas ärenden.
Jag vill poängtera att jag själv, till skillnad mot vad Carina Hägg vill måla upp, definitivt inte är ett redskap för falungong. De har sin rörelse, och jag är inte medlem i deras rörelse. Jag själv ser mig gärna som ett redskap i demokratins tjänst. Jag är förtroendevald. Jag vill slåss och kämpa för de grundläggande rättigheter som finns i vår grundlag, nämligen rätten att demonstrera och få uttrycka sig fritt.
Det är vad jag engagerar mig för. Om det är så att Carina Hägg har frågor om vad falungong är och gör är det något som snarare bör tas upp med justitieministern eller Säpo så att de kan titta på rörelsen. Det har väl ingenting med utrikesministern och Utrikesdepartementet att göra. Det har funnits skäl att engagera sig i det här fallet just därför att demonstrationsfriheten har ifrågasatts och är hotad.
Då engagerar jag mig. Jag engagerade mig också sist när kinesiska generalkonsuln i Göteborg för ett och ett halvt år sedan ville stoppa närradiosändningarna. Konsuln gick runt och tog kontakt med politiker och förvaltningschefer i kommunen och ville dra in bidraget till falungongs närradiosändningar för att tysta kritiken. Det är vad kineserna vill; de vill tysta kritiken. Jag vill att de som vill uttrycka någonting annat och kritisera de övergrepp som sker i Kina ska få komma till tals. Det är vad det handlar om.
Jag väntar på att utrikesministern ska ta avstånd från UD-brevet.