Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för svaret! Säkerhetshoten mot Sverige har ökat och bedöms fortsätta öka de närmaste åren. Hoten kommer från både främmande makt och våldsbejakande extremism. Angriparna har fått en ökad förmåga som stöds av både digitalisering och polariseringen i samhället. Den pågående pandemin och brister i säkerhetsarbetet bidrar till att förstärka sårbarheterna.
Detta konstaterar Säkerhetspolisen i årsboken för 2020. Det är därför har jag skrivit den här interpellationen. Jag är oroad över att vår svenska säkerhetspolis konstaterar att säkerhetshoten ökar. De konstaterar dessutom att det vi gör inte är tillräckligt. Jag citerar: "Fler måste göra mer och tänka steget längre." Precis detta sa också minister Damberg i sitt svar till mig.
Ju fler säkerhetshoten blir, desto mer arbete krävs av Säkerhetspolisen. Därför frågade jag i min interpellation om statsrådet avser att vidta några åtgärder för att motverka de säkerhetshot som Säpo rapporterar om i sin årsbok. Jag frågade också vilka trygghetsåtgärder statsrådet och regeringen har vidtagit för att minska säkerhetshoten och om statsrådet anser att de har varit verkningsfulla.
Jag har fått ett antal uppräkningar, fru talman, men jag upplever inte att jag får några riktiga svar från ministern på frågan om de har varit verkningsfulla. Jag får heller inga egentliga svar på om statsrådet har för avsikt att stärka upp centrala myndigheter som Säpo, FRA och Must för att de ska kunna hantera ett accelererande säkerhetshot. Jag hade en intressant diskussion med en av mina tonåringar i går kväll.
Hon undrade vad jag satt och arbetade med, och jag berättade om den här interpellationsdebatten. Jag berättade att det finns ungefär 130 personer i Sverige som är klassade som ett hot mot rikets säkerhet och ska utvisas men inte har lämnat Sverige för att man inte har kunnat verkställa utvisningen ännu. Hon trodde först att det var ett skämt.
Men när hon förstod att det var allvar kom kloka frågor: Hur ska staten säkerställa att jag är trygg? Har inte jag någon prioritet i det här? Är inte jag viktig i det här? I dag ska ju Säkerhetspolisen ha koll på dessa personer. Men vad händer om det som inte får hända ändå händer och någon av dessa personer utför ett terrordåd, speciellt nu när Säkerhetspolisen har flaggat för att Sverige inte gör tillräckligt?
Kan man då stämma staten? Vem bär ansvaret? Anser ministern att ministern och regeringen har gått tillräckligt långt i lagstiftningen för att snäva in möjligheterna för dessa personer, som utgör ett kvalificerat säkerhetshot, att röra sig fritt i samhället?
I samband med att sex radikala islamister släpptes fria i väntan på att man skulle kunna verkställa utvisning uttalade sig ministern i november 2019 om att utvisningshinder ska undanröjas. Min följdfråga till ministern blir då: Hur har det gått med den undanröjningen? Storbritannien lyfts upp som ett bra exempel när det gäller att arbeta med diplomatiska garantier.
Jag undrar om ministern och regeringen arbetar med att i större utsträckning kunna använda sig av diplomatiska garantier för att på så sätt kunna verkställa utvisningsbeslut och ändå säkerställa den utvisades mänskliga rättigheter.