KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linda W Snecker (V):
Vänsterpartiet är alltid en konstruktiv kraft. Precis som du säger, Morgan Johansson, ska ett nej alltid vara ett nej. Så är det inte i dag. Anmälningar av våldtäkter kan inte längre särbehandlas. År 2012 anmäldes 16 900 sexualbrott, och 171 av dessa lagfördes som våldtäkt.
Sverige har flest våldtäktsanmälningar per capita i Europa; 58 per 100 000 invånare. Det är ungefär tre till fem gånger så många som i övriga europeiska länder. I Fattas partikoll, Fattakollen, svarade alla partier inför valrörelsen ja på frågan om de ville se en förändring i den nuvarande sexualbrottslagstiftningen. Hur den förändringen skulle se ut skiljde sig lite mellan partierna.
Centerpartiet, Folkpartiet, Miljöpartiet, Feministiskt initiativ och Vänsterpartiet ville se en samtyckeslag så fort som möjligt, medan Socialdemokraterna, Moderaterna och Kristdemokraterna gick mer försiktigt fram. I många våldtäktsfall frias gärningsmannen för att det inte går att bevisa att det fanns uppsåt att våldta.
Därför skulle en komplettering till samtyckeslagstiftningen vara att införa oaktsamhetsbrott, i likhet med den norska modellen. Med ett oaktsamhetsbrott kan vi, utan att sänka beviskraven, få fler fällande domar. En sådan lagkonstruktion fångar in fall där gärningsmannen borde ha förstått att han handlade på ett oförsvarligt sätt.
Precis som med många andra brottsliga gärningar är det en självklarhet att kombinera kravet på uppsåt med ett oaktsamhetsbrott. Vi kan inte ha ett samhälle som säger att handlingar är okej för att en man inte förstod att ett nej är ett nej. Vi kan inte ha ett samhälle där kvinnor varje dag begränsar sina liv för mäns sexuella våld.
I dag har brottsoffrets beteende före, under och efter våldtäkten alldeles för stor betydelse. Om det inte finns tillräckligt med bevisning om att det uppsåtligen handlar om våldtäkt behöver det inte spela någon roll att brottsoffret sagt nej.
Statsrådet svarar att han vill göra om den rådande utredningen till en parlamentarisk kommitté, bland annat för att utreda om straffen för sexualbrott ska höjas. Strängare straff kan vara positivt om det höjer brottets status inom rättsväsendet och medför en starkare prioritering och ökade resurser för att utreda brottet, men strängare straff leder ingenstans i sig.
Lika stor vikt som regeringen lägger på straffskärpningar måste den även lägga på förebyggande arbete. Straffskärpningar och höjda minimistraff riskerar dessutom att leda till färre fällande domar, då domstolar tenderar att ställa oerhört höga beviskrav om miniminivån ligger högt. Detta oroar mig.
Vi i Vänsterpartiet anser att det är viktigt, inte minst för brottsoffren, att vi har ett samhälle som förmår att slå fast att brott har begåtts. Därför undrar jag vad statsrådet har emot oaktsamhetsbrottet och varför regeringen väljer att vänta så länge med att ens komma fram till om samtycke över huvud taget ska införas.
Linda W Snecker (V):
Jag tackar statsrådet för en mycket bra debatt. Detta är en jätteviktig fråga, och det gläder mig verkligen att regeringen tar den på allvar. Vi har lite olika ingångspunkter, men vi är ju två olika partier. Det låter bra när statsrådet säger att vi ska ha en lagstiftning som fungerar i verkligheten, för det är oerhört viktigt. Som feminist förväntar jag mig dock lite mer; det måste jag ändå erkänna.
Det är tydligt att Vänsterpartiets roll i riksdagen är att vara regeringens feministiska påtryckare. Det är vi som kommer att motionera, interpellera och fråga regeringen varje gång ni inte tar de steg mot ett jämställt samhälle som är nödvändiga. Vi har gjort detta tillsammans i regeringsbudgeten, och jag är övertygad om att vi kan göra det igen.
När mina barn växer upp vill jag inte ha en dotter som ska lära sig att vara rädd, att akta sig och att klä sig anständigt. Jag vill inte att man accepterar att min son bråkar mer bara för att boys will be boys. När man drar en flicka i håret vill jag inte höra att det är samma sak som att vara kär. Jag vill inte ha en framtid och ett samhälle där män inte förväntas förstå vad ett nej innebär. Då är lagstiftningen oerhört viktig.
Den normerande effekten kan inte underskattas. Därför behövs samtycke. Vi måste ställa krav på människor så att de förstår vad deras handlingar innebär. En våldtäkt är en våldtäkt även om det inte är meningen att våldta. För tjejen spelar det ingen roll att "det inte var meningen". Det är fortfarande en våldtäkt. Därför anser jag att detta med oaktsamhet behövs.
För mig som feminist är det här en av de viktigaste frågor som vi just nu kan driva. Jag hoppas att detta sker snart, för vi har inte tid att vänta på ett mer jämställt samhälle. Det måste ske nu. Jag tackar statsrådet för debatten.
Linda W Snecker (V):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag håller helt med om att anställningstryggheten i forskarvärlden stundtals är förskräcklig, och det behöver vi verkligen göra mycket åt. Jag tänker ta upp just det här med tilldelning av forskningsmedel. Under 2000-talet uppkom ett nytt fenomen inom Forskningssverige som innebär att utdelning av mycket stora forskningsanslag går till starka miljöer och så kallade excellenscentrum.
I rapporten Hans Excellens: om miljardsatsningarna på starka forskningsmiljöer totalsågas den satsningen ur ett jämställdhetsperspektiv. Kvinnor hade totalt sett utgjort 12,7 procent av dem som tilldelades strategiska satsningar och männen 87,3 procent.
En stor del av detta berodde på att andelen kvinnor som sökte medel var ovanligt låg, bara 15 procent, vilket kan jämföras med när Vetenskapsrådet utlyser medel inom medicin, då 30 procent av de sökande är kvinnor. Det är inte så konstigt att det blir så här med tanke på den diskussion som vi precis har haft, nämligen att jämställdheten bland professorer på universitet och högskolor ser så ojämn ut.
Jag är alltså inte förvånad över att kvinnor inte har känt sig manade att söka excellenta forskningsmedel. Om de medel som avsattes till strategiska satsningar i stället hade fördelats på vanligt sätt av forskningsråden skulle kvinnor ha fått ungefär 20 procent av medlen.
Detta omräknat i pengar handlar om ungefär en halv till en miljard kronor som omfördelas från kvinnor till män genom satsningar på excellenscentrum. Statsrådet skriver att regeringen vill att forskningsmedel ska fördelas jämställt. Det är väldigt bra att Statskontoret har fått i uppgift att se över den ojämställda fördelningen och att den redovisningen kommer i december.
Jag tror tyvärr att både jag och statsrådet kommer att bli besvikna över resultatet, för det är väldigt vanligt att man som feminist i dag blir besviken. Den forskningspolitik som bedrivs i dag är en besvikelse för jämställdheten. Inom forskning är motfinansiering från det egna universitetet väldigt vanligt, och det är de särskilt framgångsrika grupperna som får motfinansiering.
Dessa medel kan bara komma från ett enda håll, nämligen från de forskare som inte har tilldelats excellenta medel. Det är med andra ord kvinnor och yngre forskare som får vara med och betala de satsningar de själva inte får del av.
Jag skulle därför vilja fråga statsrådet vad hon tror kommer att hända med den fria forskningen och akademin när forskningsmedel till stora delar satsas på excellens och innovationer som absolut inte gynnar kvinnor, vilket den här utredningen visar, i stället för att till exempel finansiera grundforskning som inte alltid är excellent.
Jag skulle också vilja fråga statsrådet när den jämställdhetsbonus på 100 miljoner årligen som kan delas ut till lärosäten för att öka ansträngningarna inom jämställdhetsarbetet kommer?
Linda W Snecker (V):
Tack, statsrådet, för svaret. Jag håller med statsrådet om mycket. Du sade bland annat i ditt svar att du kommer att driva aktiv dialog med universiteten och högskolor. Jag är rädd att dialog inte riktigt kommer att hjälpa. Vi har haft dialog, mätningar, projekt, seminarier och utredningar. Vi vet att det inte är jämställt i dag på våra universitet, varken bland personal eller i hur forskningsmedel tilldelas.
Då räcker inte dialog. Vi måste ha handling. Vi kan se att tjänstetillsättningar och tilldelning av medel inte bygger på faktisk kompetens och meriter utan på strukturer som gynnar män. Vänsterpartiet är ett feministiskt parti som oavsett område driver på frågor om feminism och jämställdhet. Vänsterpartiet kommer att vara regeringens feministiska påtryckare i alla frågor, oavsett om det handlar om gruvpolitik, kulturpolitik eller utbildningspolitik.
Det är dags att den högskolepolitik som alliansregeringen drivit under åtta år bryts. Det är den nuvarande regeringens uppgift att göra det. Jag ser fram emot forskningspropositionen. Jag hoppas att den på allvar ska ta tag i problemen. För att hitta balans - som statsrådet säger - tror jag att det krävs något radikalt. Vår gemensamma budget är ett första steg i rätt riktning, men efter det behövs mycket mer.
Jag tackar statsrådet så mycket för debatten.
Linda W Snecker (V):
Tack för frågan! Allt det som jag har sagt i dag, hela mitt anförande, baserar jag på en debattartikel av Kriminalvårdens generaldirektör Nils Öberg och en rapport från Kriminalvården om strafflängd. Det som jag pratar om är någonting som även Kriminalvården säger.
Kriminalvården menar att man har för lite resurser för att snabbt kunna sätta in allt det som ingår i Kriminalvårdens uppgift. Man ska snabbt kunna sätta in behandling och utbildning för den intagne och kunna upprätta en verkställighetsplan. När personen har avtjänat sitt straff måste han eller hon också ha en fungerande framtid. Det är det som man från Kriminalvården säger.
Vänsterpartiets lösning är inte att straffen ska förlängas för att Kriminalvården ska hänga med, utan snarare att ge Kriminalvården bättre förutsättningar att fullgöra sitt uppdrag. Angående brottsoffer är du och jag helt överens, Anders Hansson. Brottsoffer är absolut det viktigaste i hela processen.
Men precis som du säger är det domstol som bestämmer påföljden; det ska inte bestämmas av brottsoffren. Vad jag lyfter fram är den politiska debatten. Du och jag är ansvariga för den, och vi har den här i kammaren, i sociala medier och ute i samhället. Vill man ha ett system där brottsoffret är i fokus kommer hela rättssystemet att haverera.
Det absolut viktigaste i rättsprocessen är brottsoffret. Men det är inte brottsoffret som bestämmer påföljden, utan det gör domstolen. Där är du och jag helt överens.
Linda W Snecker (V):
Kriminalvården kräver inte längre strafftider. Man säger inte heller att det behövs mer resurser. Vad Nils Öberg säger i sin debattartikel är att Kriminalvården inte alltid hinner sätta in resurser, eftersom 70 procent av alla fängelsestraff är kortare än sex månader. Det är ganska kort tid för att man ska hinna ägna sig åt myndighetsutövning som ofta tar lång tid.
Det är mycket som ska sättas in för att man ska få en bra verkställighet inom Kriminalvården, och det är bra att kraven är höga. Men här förs en debatt i riksdagen på lite andra premisser än de vanliga som vi brukar ha i talarstolen. Visst vore det intressant med lite mer stringens och lite större tankar i riksdagsdebatten.
Jag märker att det förvirrar, men jag tror att det är bra för samhällsdebatten att vi inte bara fastnar i trånga stuprör. Vi måste våga debattera på ett annat sätt. Vad jag efterfrågar är vilken evidens som Moderaterna baserar sin politik på när det gäller hårdare tag.
Jag instämmer i att det leder till en effekt när man säger att brott medför påföljder. Men Moderaterna går ju emot all nationell och internationell forskning om huruvida längre straff är brottspreventivt. Så ser det inte ut enligt den evidens som kriminologerna lutar sig emot.
Här verkar Moderaterna tycka något annat. Ni har haft justitieministerposten under väldigt lång tid. Då hade ni möjlighet att göra väldigt mycket, men så verkar inte ha skett. Du får jättegärna höra av dig efter debatten om de spännande forskningsartiklar som du har läst, Anders Hansson, som går ut på att det är brottspreventivt med långa straff.
Linda W Snecker (V):
Vänsterpartiet tycker inte att det här är ett bra förslag. Det är inte en bra lagstiftning. Detta kommer inte att motverka att människor åker i väg, och det är faktiskt syftet med lagstiftningen. Syftet med lagstiftningen är att skapa en effektiv rättslig lagstiftning för att kunna motverka terrorism.
Vad den däremot gör är att den ökar längden på olika fängelsestraff som man kan dömas till om man skulle bli lagförd i Sverige. Vi tycker väl egentligen inte att det är en framstressad lagstiftning på det sättet, Beatrice Ask. Förslaget har remitterats, och det har fått otroligt mycket kritik från olika remissinstanser, från Åklagarmyndigheten, från Säpo och från Justitiekanslern.
Vi har också hört andra ledamöter i dag lyfta fram att det finns problem med lagförslaget. Vänsterpartiet var med länge i överenskommelsen, diskuterade och lade fram många konkreta förslag till hur man kunde utforma politiken för att bättre stoppa terrorism.
Vi var inte med ända till slutet, och det kanske irriterar vissa, men det handlar också om att stå upp för det som man tycker är rätt. Det vi tycker är rätt är att vi inte kan kriminalisera den fria tanken. Vi kan inte ha en lagstiftning som är otroligt krånglig att förstå. Problemet är att vi har väldigt få fällande domar och svårigheter att hitta bevisning.
Det är där problematiken ligger, och det är därför vi föreslår att se över befintlig lagstiftning och göra den enklare att använda i rättsväsendet. Då kan vi komma till rätta med det oerhört stora problemet med terrorism.
Linda W Snecker (V):
Jag tackar Beatrice för replikerna. Om hon är osäker tror jag att det vore bra att gå tillbaka till plattformen och titta vad som egentligen hände under förhandlingen. Jag var inte med, men de rapporter jag har tagit del av innehåller bra förslag från andra partier, men också väldigt bra förslag från Vänsterpartiet. Vi har gått en lång väg.
Vi har varit väldigt kompromissvilliga vad gäller att komma åt den oerhört allvarliga utveckling som just nu sker i vårt samhälle och som har skett under en längre tid. I och med konflikterna med Daish belyses detta extra mycket i samhällsdebatten just nu. Det är det jag menar med symbolpolitik - här gäller det för alla partier att få snygga tidningsrubriker och synas i debatten för att visa att de tar det här på allvar.
Det är en framstressad symbolpolitik. Det kanske inte var så stressigt när man skrev fram själva lagförslaget. Men det betyder inte att vi tycker att det är bra. Vad jag inte förstår är varför nästan alla partier tror att man kommer till rätta med terrorism bara man gör straffen längre - bara vi sätter människor i fängelse lite längre kommer saker och ting att lösa sig.
Det verkliga problemet är egentligen att hitta bevisningen. Det är jättesvårt att hitta bevisning av krigsbrott, mord och hemskheter som skett i andra länder. Det är oerhört svårt för lagstiftningen och för rättsväsendet att hitta beviskrav. Här har vi en stor problematik, och vi måste fortsätta att prata över partigränserna om hur vi kommer till rätta med beviskraven.
Jag läser ur en reservation från de borgerliga partierna: "Det finns en risk för att den lagstiftning som föreslås blir svår att tillämpa i praktiken och att det blir svårt att fullgöra beviskraven." Detta ska vi lösa.
Linda W Snecker (V):
Jag tackar Lawen för frågan. Vår största kritik mot det här lagförslaget går ut på att det innebär en kriminalisering av den fria tanken. Detta gäller människors vardagliga handlingar. Någonting som människor kanske kommer att göra men som de ändå inte gör kommer att bli kriminaliserat.
Till exempel kan det handla om att kliva på flygbussen men sedan ångra sig och kliva av. Den nya lagstiftningen hjälper inte mot problemet med det låga antalet fällande domar och svårigheten att hitta bevisning. Vi kommer inte åt det problemet.
Det hjälper inte att bryta eller minska den rörelsefrihet och informationsfrihet som vi enligt Europakonventionen och regeringsformen har rätt till. Det finns otroligt mycket mer förebyggande åtgärder vi i stället kan vidta. Jag tror, Lawen Redar, att du och jag är väldigt överens om grundproblematiken med terrorism - varför den finns och vilka yttringar den tar sig.
Men vi har lite olika sätt att angripa frågan hur vi ska lösa det hela. FN:s säkerhetsråd är en tung instans som vi självklart ska luta oss mot. Men i det här fallet blir det en balansgång mellan å ena sidan FN:s rekommendationer och å andra sidan människors rörelsefrihet enligt Europakonventionen och regeringsformen.
Jag tycker att Europakonventionen och regeringsformen väger tyngre i arbetet med att motverka terrorism.
Linda W Snecker (V):
Vi menar att den lagstiftning som finns i dag är effektiv, om än svår att förstå - den ligger i olika lagrum och det är svårt att få en samlad överblick. Den fungerar, men den kan göras bättre. KU hade en stor debatt den 3 februari om åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot extremism.
Regeringen skriver i skrivelsen att det i dag sammantaget "finns goda möjligheter att lagföra den som på olika sätt deltar i en väpnad konflikt". Och det går inte att tolka terrorism på annat sätt än som just väpnad konflikt. Vi har terroristbrottslagen, rekryteringslagen och finansieringslagen.
Jag tror att de kan göras bättre, men det sätt som regeringen föreslår är inte det rätta sättet. De nya förslag som finns gällande sådant som resor och utbildning begränsar människors vardag mer än de motverkar terrorism. Resor är som sagt inte förbjudna i sak.
Men de lagar vi har i dag i Sverige, folkrätten, de mänskliga rättigheterna och Europakonventionen - allt det sammantaget - uppmuntrar inte direkt folk att resa ut och strida för olika väpnade grupper. Det går att göra mer. Vänsterpartiet ser oerhört allvarligt på den samhällsutveckling som sker i dag. Men just de här förslagen till lagändringar och till åtgärder tror vi inte är den rätta vägen att gå.
Vi måste arbeta på andra sätt, och det är en mycket större och längre debatt än vad vi har möjlighet till i dag.
Linda W Snecker (V):
Återigen börjar Kent Ekeroth med någon hittepådebatt i något parallellt universum, där han ställer olika saker mot varandra som vi inte ens debatterar i dag, som inte ens är på tapeten. Men jag är inte förvånad. Du är för hemliga tvångsmedel. Du vill övervaka mer. Du vill straffa mer. Du vill göra mer. Samtidigt är du emot alla myndigheter i hela Sverige.
Du stod här i talarstolen och kallade polisens högsta chef för någon vänsterliberal som driver något slags hemlig agenda. Du kritiserar ständigt myndigheter, och nu vill du ge myndigheter mer befogenheter att gå in i människors liv och att gå in i människors vardag. Det här, Kent Ekeroth, är hittepåpolitik. Det här är inte seriöst.
Du står alltid och kritiserar med motiveringen att myndigheter har någon annan agenda och att det finns ett politiskt korrekt samhälle där man aldrig får säga sanningen. Du älskar att recensera andra. Du älskar att peka på hur andra partier har skött sig samtidigt som du är otroligt glad över att andra partier har gått just Sverigedemokraternas väg i fråga om olika lagstiftningar. Hur ska du ha det egentligen? Hur ska du ha det, Kent Ekeroth?
Bevisningen är ett stort problem. Ja, det är den, och den debatten måste vi ha. Men vad är det som har ändrats på senare tid? Datainspektionen är väldigt kritisk till SOU 2005:38. Det är problematiskt att myndigheter ska få placera trojaner i människors datorer.
Och varför ska flera människor övervakas när brotten bevisligen inte minskar för att övervakningen ökar och straffen blir längre? Svara på det!
Linda W Snecker (V):
Det är återigen en recension av hur man är i talarstolen. Det här är väldigt konstigt, Kent. Du misstror polisen. Du ifrågasätter den högsta polischefen. Du tror att samtliga myndigheter i Sverige har en dold agenda när det gäller hur de vill göra.
De går i något ledband som kallas för PK-samhället och kommer alltid att motverka det som Sverigedemokraterna står för, nämligen att i varenda fråga peka ut dem som kommer från ett annat land. Det är er enda politiska mission. Ändå vill du ge polisen mer befogenheter. Du verkar vilja ge polisen mer resurser.
Polisen ska kunna göra mer, övervaka mer, gå in i människors datorer och lyssna på våra telefonsamtal. Där har man inte någon gömd agenda som kommer att göra Sverige till något politiskt korrekt socialdemokratiskt samhälle, som är det värsta du vet. Nej, det här är inte seriöst, Kent Ekeroth. Det är inte seriöst att föra debatten på det sättet.
Du kan inte misstro våra myndigheter och samtidigt vilja ge dem otroligt mycket mer befogenheter. Det är inte så man för en seriös politisk debatt. Och det är inte den som jag tycker att du tillhör den här gången.
Linda W Snecker (V):
Att köpa någon annans kropp för att ha sex med den, att köpa en kvinna för prostitution, är en del av mäns våld mot kvinnor. Som tur är har det varit förbjudet i Sverige sedan 1999, då vi införde sexköpslagen. Det har fått många positiva effekter i Sverige. Attitydmässigt har det förändrats väldigt mycket. Det har även begränsat prostitutionen.
Det är en väldigt bra lag. Ändå köper en av tolv män sex av en prostituerad. 80 procent av de köpen sker utomlands. Om det i Sverige råder en ganska stor konsensus om den här lagen finns den inte överallt, fru talman.
I EU har man kämpat med Vänsterpartiet i framkant i över 20 år för att kunna få en ändring även i andra länder. Det är en lång kamp, en lång, feministisk kamp. Men ibland går det bra. Frankrike ändrade sin lag för ungefär tre veckor sedan till den svenska modellen av sexköpslagen, och det välkomnar jag och Vänsterpartiet.
Som lagstiftningen ser ut i dag kan du inte dömas i Sverige om du åker utomlands och köper en annan människas kropp. För att du ska kunna dömas för det i Sverige måste det vara olagligt i båda länderna. Som jag tidigare sa: Den svenska sexköpslagen finns inte överallt. Vänsterpartiet vill ta ett steg längre.
Vi vill ta bort kravet på den dubbla straffbarheten. Det innebär att om du åker till ett annat land för att köpa sex kan du bli straffad i Sverige. Detta finns i dag. Det finns en lag som innefattar barn. Vi har lagprincipen angående människohandel och barnpornografi.
Begår du en fruktansvärd handling i ett annat land kan du bli dömd här när du kommer tillbaka till Sverige. Jag tror att det är dags för nästa steg. Vi kan inte ha charterresan som en frizon för att kunna köpa en annan människa för sex. Vi måste gå ett steg längre. Förändringen behövs. Sverige har alltid varit i framkant när det kommer till jämställdhet.
Vi vet vad som behöver göras. Sveriges kvinnolobby och Roks stöder Vänsterpartiet i den här frågan, och det finner jag mycket positivt. Om det är några som är proffs på kvinnors situation är det just de. Sverige är ett framgångsrikt exportland.
Vad jag tycker att vi främst ska exportera är frågor om jämställdhet, frågor som den svenska sexköpslagen, för där kan vi göra riktig skillnad i människors liv. Fru talman! Alla är värda att skyddas, både barn och kvinnor. Därför föreslår Vänsterpartiet att vi nu ska gå ett steg längre. Därför yrkar jag bifall till reservation 14.
Linda W Snecker (V):
Eftersom du, Ellen Juntti, har jobbat i den här verksamheten vet du hur det är att utreda barn. Du är riksdagsledamot och sitter i ett av riksdagens tyngsta utskott. Då vet du också hur lagstiftningen ser ut. Vi har inte en lagstiftning som går ut på öga för öga, tand för tand.
Det är inte brottsoffret som får besluta vilket straff den tilltalade ska få, men det låter lite som om det är detta som Ellen Juntti är inne på. Min fråga är: Varför vill Moderaterna häkta barn?
Varför vill Moderaterna inte lyssna på årtionden av kritik från FN:s tortyrkommission och Europarådets tortyrkommission, om att vi, som jag sa, är världsmästare på att häkta barn? Varför vill Moderaterna ha fler restriktioner när inte ens åklagaren vill det?
Åklagaren har ju gjort utredningen och har checklistor eftersom åklagaren tydligare ska motivera varför man ger restriktioner. Varför tycker inte Moderaterna att det är bra? Varför tycker ni inte att åklagarens åtgärder är bra? Det skulle jag vilja veta.