Fredrick Federley (C):
Nu har statsrådet helt fel i utgångspunkten till varför jag har skrivit interpellationen. Det handlar inte om att driva företag. Det handlar om att ha och värna en respekt för och ge juridiska rättigheter till enskilda människor. I Sverige har det under lång tid varit helt okej att låta enskilda individer malas ned i maktens köttkvarnar i kampen mellan arbetsgivarsidan och de fackliga organisationerna.
Det är mer än en gång som det har hänt att det har stått mellan enskilda arbetstagare eller enskilda småföretagare som inte har kunnat skapa sig ett eget förhållningssätt gentemot varandra. Det handlar i grund och botten om makt. Där är jag fullkomligt övertygad om att det inte handlar om något annat än makt. Man är beredd att skita i de enskilda arbetstagarna som har gjort ett val att inte ansluta sig till de fackliga organisationerna. De är i sig inte viktiga. De är för få.
Man är beredd att offra dem för att upprätthålla en maktbalans som i princip bygger på att man ska ha en åsiktshegemoni i Sverige om hur saker och ting ska lösas. De är utgångspunkten för mig. De är de viktiga för mig - inte några enskilda företag eller enskilda fackliga organisationer. Att socialdemokratin har valt en sådan linje har jag kunnat förstå. Se på banden dem emellan. Man vet ju inte vem som är storebror eller lillasyster av LO och Socialdemokraterna.
Det är fullt förståeligt, rimligt och logiskt. Att vi inte är beredda att uppvärdera enskilda medborgare och arbetstagare så till den grad att de har rätten att kräva att alltid vara en del av en förhandling när det handlar om deras egen arbetssituation är märkligt. Då kan man fundera på om det finns flera områden där kollektiva förhandlingar ska gälla före individuella.
Finns det anledning att ta upp den diskussionen på flera områden? Jag hoppas verkligen inte det. Vad är det som gör att just arbetet är det enda ställe där jag som enskild anställd inte är kompetent nog att föra min egen talan eller bilda ett lokalt fackförbund? Varför ska inte det vara okej? Man åsidosätter föreningsmöjligheten men också den enskildes rättigheter att föra sin egen talan och driva frågan vidare.
Det var några påhopp om LAS från andra sidan. Det vore intressant att höra från till exempel Patrik om den svenska modellen innebär vad jag tror, tycker och har inbillat mig att den innebär, nämligen att man har marknadens olika parter som sköter regleringen. Vad har du då för inställning till de bitar man har valt att lyfta ut från kollektivavtalen som tidigare var reglerade där, till exempel semesterlagen, MBL och LAS?
Tycker du att det är sådant som borde lyftas tillbaka till kollektivavtalen eller tycker du att det är okej att ibland, när det passar dig, lyfta in saker i lagstiftningen? Du nickar på huvudet. Jag kunde ana att det var så att när socialdemokratin avgör är det okej att frångå kollektivavtalen och den svenska modellen. Då är det hyggligt på något sätt. Men om jag skulle lägga fram något förslag vill jag förstås grilla barn i kokande olja - gärna något som Carl Bildt har fixat i ett diktaturland.
Vi bör nog sansa debatten och kanske ha en bredare debatt om hur den svenska modellen ser ut och hur den ska se ut - med betoning på att den ska se ut som den en gång gjorde, där marknadens parter och avtalen avgör, inte där vi som klåfingriga politiker ska gå in och styra upp folks semester via lagstiftningen eller annat.