Annicka Engblom (M):
Det är inte lätt att diskutera en verksamhet som man inte får diskutera. Kärnan i underrättelseverksamhet är ju att komma åt information som inte kan nås via öppna kanaler. Röjer man metoderna för hur man kommer åt denna hemliga information är informationen av noll och intet värde.
Försvarets radioanstalt och andra underrättelseorganisationer har alltså en svår balansgång att gå i strävan efter att så öppet som möjligt kunna beskriva sin verksamhet utan att samtidigt röja sina metoder. Jag har med stort intresse och med en ännu större frustration följt debatten kring propositionen om utökade möjligheter för Försvarets radioanstalt till framför allt teknikneutral signalspaning.
Jag har med intresse följt detta därför att regeringen nu presenterar ett väl genomarbetat regelverk för hur FRA ska bedriva sin signalspaning och samtidigt slå vakt om den personliga integriteten. För den senare har det tidigare inte funnits någon lagstiftning utan bara en intern praxis inom Försvarets radioanstalt.
Jag har, som sagt, följt diskussionen också med stor frustration över framför allt sammanblandningen mellan militär och polisiär verksamhet. Den förra, den militära verksamheten, riktar sig mot utlandet och yttre förhållanden. Man jagar inte individer, utan man försöker kartlägga hotbilder och sammanhang. Den senare, den polisiära verksamheten, bedrivs på hemmaplan och riktar sig mot enskilda som man misstänker för brott och vill lagföra.
Herr talman! Inhämtning behöver inte vara i form av män med slokhatt och inte heller i form av en databurk, utan den kan se ut så här, som jag. Efter att i tio år ha arbetat med signalspaning på Försvarets radioanstalt bör jag med fog kunna säga att jag vet vad jag pratar om.
Jag har dessutom arbetat med både Säkerhetspolisen och Must, den militära underrättelsetjänsten, som uppdragsgivare. Gränsdragningen mellan dessa har aldrig varit föremål för frågetecken. Det finns gott om exempel på rena missuppfattningar i de reservationer som oppositionen lämnat in och som har framkommit med klar tydlighet här i debatten i dag. Låt mig bemöta några av dessa.
Punkt 1: Ändringen i mandatet för försvarsunderrättelseverksamhet från begreppet "yttre militära hot" till "yttre hot". Det här har utmålats av kritikerna som ett paradigmskifte och att FRA nu ska börja spana på civila kommunikationer.
För det första har FRA spanat mot icke-militär utländsk trafik sedan andra världskriget, och den här inhämtningen har genom åren gett betydelsefulla underrättelser för den svenska regeringens oberoende konstellation. För det andra innefattar hotbilden mot vårt land i dag så mycket mer än ett rent militärt hot. Det är snarare det minsta i sammanhanget.
Hot kan vara, som tidigare nämnts, naturkatastrofer, politiska spänningar, kriminalitet och terrordåd. Det kan ju vara så att fienden finns mitt ibland oss.
Kan det till och med vara så att fienden befann sig ibland oss här alldeles nyligen - mitt i Stockholm - och planerade ett sprängdåd mot ett mål som befann sig här i staden, och att dådet kunde ha varit av samma kaliber som det i Madrid men avvärjdes tack vare underrättelseinhämtningen från FRA? Det är ju inte för FRA vi ska känna rädsla.
Tvärtom - Försvarets radioanstalt har inrättats för att vi ska känna oss tryggare i en otrygg värld. Vi har hittills varit förskonade från terrordåd i vårt land, och jag önskar givetvis av hela mitt hjärta att det så ska förbli.
Men vi vet att terrornätverk har verksamhet i Sverige, och med den internationellt erkända underrättelseverksamhet vi har i vårt land kan vi i samarbete med andra länder förhindra ett nytt elfte september, Madrid eller London. Det grundläggande övervägande vi har att göra är hur trygga vi vill känna oss i vår vardag.
Punkt 2: Man talar om att utökningen av signalspaningen till att även gälla kabel och att det skulle innebära en generell och gigantisk avlyssningsverksamhet, som det står i reservationerna. Jag vill för det första framhålla orimligheten i att FRA skulle fungera som en stor dammsugare vilken skulle samla på sig all information i etern och marken via kablar för att bearbeta den.
Det är tekniskt omöjligt. Med det informationsflöde vi har i dag skulle FRA i så fall sluka större delen av statsbudgeten och förmodligen bli Sveriges största arbetsgivare. Det är väl ändå inte så regeringen hade tänkt att vi skulle lösa arbetslösheten. Låt mig för det andra understryka att regelverket i föreliggande proposition förbjuder generell avlyssningsverksamhet.
Tvärtom reglerar den avlyssningen på ett väldigt långtgående vis. Att inte ge FRA möjligheten att följa trafik i kabel och nät är som att utrusta polisen med cyklar och att jaga buset i Formel 1-bilar. Det handlar om att anpassa försvarsunderrättelseverksamheten till modern informationsteknik.
Punkt 3: I reservationstexterna talas det om vådan av att signalspaningsmyndighetens personal kommer åt integritetskänslig information. Det ligger väl ändå i sakens natur inom underrättelseverksamheten att personalen hanterar känslig information av mindre eller större dignitet och omfattning. Det kan röra sig om olika företeelser och även enskilda personer.
Märk väl - det handlar hela tiden för FRA:s del om utländska förhållanden. De anställda på FRA besitter mycket hög kompetens, bland annat inom kryptoforcering - något som kan vara svårt att föra i bevis men som ändå är väldigt påtagligt bland FRA-anställda.
Ytterligare är det känslan av yrkesstolthet och den solklara uppfattningen om vikten av att tala tjänst bara med dem det berör och att den livslånga tystnadsplikten tas på största allvar, även när man som jag sedan ett par år tillbaka har lämnat firman.
Det kan också vara viktigt att veta att FRA:s system är hermetiskt tillslutna, och varje dokumentation eller operation man gör i systemet innebär att man loggas och lämnar en liten signatur efter sig. Det gör det lätt att spåra en anställd om ett misstag eller ett lagbrott skulle begås. Herr talman!
Ett av skälen till att FRA bedriver signalspaning på uppdrag av andra myndigheter är att FRA innehar en unik kompetens på signalspaningsområdet och har arbetat med att bygga upp den kompetensen under 60 års tid. Det vore väl samhällsekonomiskt ofördelaktigt om samma slags expertkompetens och mycket avancerad teknologi skulle behöva byggas upp på flera håll.
På samma sätt har man resonerat i andra västerländska demokratier. Det är viktigt att understryka än en gång - och här är jag rädd att det kanske blir något av en partsinlaga - att Sverige i Försvarets radioanstalt har en av världens högst ansedda underrättelseorganisationer. Vad jag till sist vill fråga är vad oppositionen önskar åstadkomma med sin bordläggning.
Vad jag inte behöver undra särskilt mycket över är konsekvenserna för FRA:s och landets räkning. Det innebär att ju mer av trafiken som övergår till kabel - Karin Enström har nämnt att runt 95 procent av informationen i dag går via kabel - desto mindre möjlighet har givetvis FRA att inhämta den informationen.
Desto större blir vårt lands beroende av utländsk informationsinhämtning. Man ska veta att andra länder inte lättvindigt släpper ifrån sig underrättelseinformation om man inte får någonting i utbyte. Det här är långt ifrån någon välgörenhetsverksamhet. Herr talman!
Vissa verkar ha låst sig väldigt tidigt i den här frågan, och det är beklagligt, beklämmande och även allvarligt. Jag delar Allan Widmans besvikelse över detta. Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på förslaget om bordläggning av ärendet.