Karin Pilsäter (FP):
Det var bra att Mona Sahlin sade att det kanske var lite olyckligt formulerat, eller hur hon uttryckte det, men jag tycker inte att vi kan säga att vi ska lägga den frågan åt sidan. Det faktum att man inte som sjuksköterska eller förskollärare tjänar avsevärt mer om man jobbar i en privat offentligfinansierad verksamhet än om man jobbar direkt i kommunen är inget argument för att säga att det ska vara som det är nu. Det är ju samma pengar som finansierar verksamheten.
Så länge de här verksamheterna är skattefinansierade har man inga andra pengar att röra sig med.
Men ni kan inte komma runt det faktum att utredning efter utredning, undersökning efter undersökning visar att den personal som finns hos privata arbetsgivare inom den offentligfinansierade vården och skolan är mer nöjd med sin arbetssituation, har mer att säga till om när det gäller sin arbetssituation, har lägre sjukfrånvaro och så vidare, trots att man inte får upp lönerna direkt.
Detta tycker jag är en mycket viktig just strukturfråga. Jag tror att det också hänger ihop med hur vi ska få en annan attityd till hur man ska värdera de här jobben i samhället.
Vi kan inte fortsätta att ha attityden att här ska vi inte ta till vara personalens kompetens, här ska vi inte tro att kvinnor kan utan här ska vi ha de gammaldags hierarkiska strukturerna som man styrde arméregementen med på 1800-talet.
Om vi inte kan tilltro dem som finns i verksamheterna att kunna sköta dem på ett bättre sätt om de inte har så mycket overhead kommer vi aldrig heller att kunna förklara att det arbete de gör faktiskt är värt mer pengar. Sedan vet vi alla att alla de år som barnmorskan i Örebro drev sitt case via JämO i Arbetsdomstolen inte resulterade i enda krona i löneförhöjning.
När däremot barnmorskorna på Södersjukhuset i Stockholm kunde marschera ut därifrån och gå någon annanstans var de tvungna att höja lönerna. Visst finns den mekanismen, men den räcker inte. Jag kan inte förstå att vi ska säga att vi ska lägga det åt sidan. Det här handlar, precis som Mona Sahlin sade, om många frågor runtomkring. Det kan vara anställningsformer. Vilka är det som utnyttjar de här anställningsformerna? Jo, det är just kommuner och landsting.
Arbetstiderna likaså, kompetensutveckling som inte sker och så vidare. Det här är oerhört centrala delar i den liberala politiken för jämställdhet generellt, där rättvisa löner är en väldigt viktig nyckelfaktor. Även kvinnor måste få makt över sin arbetstid, makt över sitt arbetsliv, makt över sin kompetensutveckling. Jag förstår varför det inte händer så mycket.
Ni har ju försvurit er åt att samarbeta med Gudrun Schyman och hennes parti, som är emot alla vettiga reformer. Det är många år sedan det kom ett förslag om en ny arbetstidslagstiftning som skulle bidra till att människor kunde få mer makt själva. Men det har Vänstern blockerat. I stället för att man ska få bestämma själv vill Gudrun Schyman bestämma att alla ska jobba mindre, och då händer ingenting. Det är samma sak när det gäller den individuella kompetensutvecklingen. Där har ni helt klart ett problem.
Jag kan inte ens ställa en interpellation till Gudrun Schyman, men jag kan ändå ta upp de här frågorna. De hänger väldigt mycket ihop. Det är väldigt bra att Mona Sahlin nu säger att man måste bryta upp från det rena lagstiftningstänkandet.
Men så länge ni inte ens förmår tänka om så pass att ni kan diskutera att det faktiskt är ett strukturfel i de offentligt styrda verksamheterna handlar det fortfarande om den här ryggmärgsreaktionen. Vi har det lilla löjliga exemplet där ni skattesubventionerar manligt hemarbete, för ojojoj ROT-avdrag måste vi ha.
Men om det är två personer som ska dela på hemarbetet ska de inte få lov att köpa sig den typ av tjänster som man måste utföra varje dag, som ju är det som kvinnor ansvarar för och som det faktiskt inte är så himla lätt att hinna med om båda två ska jobba.