Mikael Damberg (S):
Tack för interpellationen! Det är en väckarklocka när det är så här stora varsel i högteknologisk industri i Sverige. En förklaring kan vara en hårdnande internationell konkurrens och en strukturomvandling i företagen. Men samtidigt väcker det frågan om Sveriges långsiktiga konkurrenskraft och vår förmåga att skapa fler jobb i vårt land.
Man kan då tänka på problembilden kring de högteknologiska företagen. Jag har faktiskt aldrig hört dem säga: Det ni borde göra som politiker nu är att lägga 16-18 miljarder kronor per år på sänkta arbetsgivaravgifter för unga. Det stärker Sveriges globala konkurrenskraft. Det skapar nya exportmöjligheter för oss.
Det skapar ett innovativt klimat i våra företag, så att vi kan skapa nya produkter och tjänster. Har du hört det? Jag träffade Sony Mobiles ledning när jag var nere i Lund. De tog inte upp den frågan med mig och sa: Det här var den fråga som kunde ha gjort att den japanska företagsledningen hade valt att lägga ännu mer av forskning och utveckling i Sverige i stället för i Tokyo. Vi ställer nu om, så att vi prioriterar sådant som vi vet skapar förutsättningar för innovation och nya jobb.
Det handlar om kunskapssatsningar. Det är stora satsningar på kunskap, på både universitet och högskolor. Det handlar om fler utbildningsplatser men också om högre kvalitet. Det handlar också om satsningar på grundskolan. Jag tror att vi är ganska överens om att den kanske långsiktigt största utmaningen för svensk konkurrenskraft är våra fallande kunskapsresultat. Vi kommer aldrig att kunna konkurrera om de globala viktiga företagens investeringar om vi inte har en väldigt hög kunskapsnivå i Sverige.
Då duger det inte att 13 procent av eleverna lämnar grundskolan utan att ens ha behörighet att komma in på gymnasiet. Vi måste styra om resurser för att göra de kunskapsinvesteringarna. Det handlar inte minst om Sveriges lärare. Det handlar om att öka attraktiviteten i läraryrket, att höja lärarnas löner och att ta bort arbetsuppgifter från lärarna så att de kan jobba mer med huvuduppgiften: att undervisa våra barn. De stora investeringarna i vårbudgeten ligger i bostadspolitik.
När jag lyssnar på Stockholms Handelskammare eller handelskamrar runt om i Sverige säger de: Det kanske största tillväxthinder som Sverige har i dag är att bostadspolitiken inte har producerat tillräckligt många bostäder. Vi vet att bostadsbyggandet har ökat en del under senare år. Men vi vet också vad som inte byggs på bostadsmarknaden: hyreslägenheter, den mest flexibla formen av boende.
Vi riktar ett stöd på 3,2 miljarder kronor för att stimulera byggandet av hyresbostäder och för att bygga små lägenheter till studenter och unga människor för att de ska kunna komma in på bostadsmarknaden. Än så länge har jag bara hört Moderaterna tala ned det här, trots att vi vet att detta med bostadspolitiken är ett av de största tillväxthindren för Sverige. När vi gör ännu större satsningar på infrastruktur viftas det bort, men det går inte en vecka utan att tågen står stilla runt om i Sverige. Det drabbar faktiskt inte bara pendlare.
Det drabbar också vår viktiga exportindustri. Vi har gjort en analys av varför produktiviteten i princip har varit noll de senaste åren, under den borgerliga regeringstiden. Det är inte bara ert fel; det är inte det jag säger. Men ett problem har varit att man har underinvesterat i Sverige. Det är en av förklaringarna. Det andra är att vi har investerat för lite i humankapital och utbildning. Det är det vi försöker styra om till. Det handlar om investeringar i infrastruktur, investeringar i bostäder och investeringar i kunskap och kompetens, det som bygger Sverige starkt framöver.
Om man politiskt ska ta ansvar för framtidens konkurrenskraft måste man orka finansiera de investeringar som långsiktigt är viktigast för våra globala företag, som väljer att titta på Sverige och som fattar sina beslut om var de ska göra nästa investering eller forskningssatsning.