KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson och jag är väl ganska överens. Problemet är att jag tycker att det förslag Amnesty lade fram om en granskningskommission där varje ärende ska granskas ligger väldigt nära den sexualbrottsutvärdering som pågår och som Anna Skarhed håller på med. Hela poängen med den utredningen är att titta på hur den nya lagstiftning vi slog fast för några år sedan används och fungerar. Det är alltså lite tårta på tårta.
Jag ser fram emot när Anna Skarhed lämnar sitt betänkande, för hon kommer att göra en genomgång av vilka erfarenheter man har och säkert också komma med förslag till förbättringar och förändringar i detta avseende. Därför tänker jag: en granskningskommission - varför det, just nu?
Vi har en genomgång som pågår och ett arbete för att se hur lagstiftningen ser ut, och det får vi återkomma till - inom en ganska snar framtid, dess bättre. Det är naturligtvis otroligt viktigt att hela tiden följa upp hur väl rättsväsendet men också allmänheten och andra verksamheter har tagit till sig det vidgade våldtäktsbegreppet och annat som finns i denna lagstiftning.
När det gäller förebyggande arbete delar jag uppfattningen att det är väldigt viktigt. Där tycker jag att regeringen har tagit en del viktiga kliv framåt, bland annat genom att göra det till mer av en vana att polisen ska utreda brott som begås också av mycket unga. Även här förekommer en del sexualbrott eller tendenser till det som det kan finnas skäl att ha ett noggrant underlag för.
Det är dessutom så att tidiga och väl genomförda utredningar är en bra grund för att sätta in rätt behandlingsinsatser. Det vet jag ifrån de särskilda ungdomshem som sysslar med unga lagöverträdare som har begått sexualbrott. Den behandling och verksamhet dessa bedriver är viktig, och man når bra resultat.
Vi har gjort en bra insats för att utbilda och ge verktyg till vårdpersonal utifrån de erfarenheter som man har bland annat på våldtäktsenheten på Södersjukhuset. Många gånger söker kvinnor vård inte för våldtäkt utan av något annat skäl. Det gäller att vara observant för att kunna hantera brottsoffer och få dem att anmäla.
Jag var på akutmottagningen på SÖS strax före påsk, och jag har varit där tidigare. Det är alldeles riktigt att de tycker att man inte begär rättsintyg så ofta som det skulle kunna vara befogat. Jag har pratat med utredare hos Stockholmspolisen om detta.
Jag tror att en förklaring till det delvis är kostnaderna. Det tas ganska mycket betalt av polisen för rättsintyget. Dessa enheter behöver diskutera sig samman. Men jag har fått klart för mig, efter att ha diskuterat med båda enheterna, att man har ett gott samarbete. Nu får man reda ut hur det ser ut.
Det är klart att det inte ska vara interndebiteringen i offentliga myndigheter som är skälet till att man inte tar fram de underlag som kan behövas i rättskipningen när det skulle gå att göra det. Det här har jag tittat på och försökt coacha en diskussion för att se om det inte ska gå att göra framsteg på det området.
Det är viktigt att man inom vården tar reda på vilka bevis och annat som går att säkra. Annars är det otroligt svårt att fälla någon för övergreppen.
Beatrice Ask (M):
Om man inte har något mer att komma med kring den fråga man har ställt får man ta upp ett annat ämne. Det är klart att vi skulle kunna ägna en hel dag åt att diskutera både polisens organisation och en framtida polisutbildning, men det var väl inte riktigt ämnet för interpellationen.
Låt mig bara säga, apropå frågan om en granskningskommission och hur vi ska få bättre utredningar i våldtäktsärenden och ett bättre bemötande av brottsoffer, att detta att det är olikheter och olika resultat över landet inte bara är ett problem. En förutsättning för utveckling är faktiskt att inte alla gör likadant från början.
Men man behöver bli bättre på att sprida goda erfarenheter och ta till sig bra metodik. Jag tror att det är något som gäller i alla typer av ärenden som polisen arbetar med att där finns mycket mer att göra. Just när det gäller sexuella övergrepp finns det ett stort mörkertal. Det är också stora svårigheter när det gäller bevisning.
Därför är samarbetet med bland annat sjukvården oerhört viktigt, för det är där man kan säkra en del av den bevisning som kan vara till hjälp. Så det finns mycket att göra där. Låt mig avsluta med att säga att när det gäller polisutbildning har jag precis träffat en hel del polisaspiranter som är ute i verksamheten.
Jag har inte fått synpunkten från något håll att det är för lite av mjuka frågor i utbildningen. Det som man framför allt tycker är ett problem är att man har väldigt lite praktik. Därför tycker man att det är väldigt bra att komma ut, och polismyndigheten lägger oftast på en ganska lång tid med olika praktikmoment. Jag tror att vi kommer att återkomma till de här stora ämnena.
Beatrice Ask (M):
Maryam Yazdanfar har frågat mig hur jag ser på förslaget om att inrätta en hatbrottsenhet i Malmö. Frågan är ställd mot bakgrund av det brev som Ilmar Reepalu har skickat till mig. Hatbrotten är prioriterade både av regeringen och av polisen.
En viktig förutsättning för att polisen ska kunna bekämpa dem är att det inom polisorganisationen finns goda kunskaper om denna typ av brottslighet. Av den anledningen fick Rikspolisstyrelsen och Åklagarmyndigheten redan 2007 i uppdrag att säkerställa att hatbrott identifieras så tidigt som möjligt i brottsutredningar där det kan finnas sådana motiv. Flera polismyndigheter har genomfört särskilda utbildningsinsatser och vidtagit förebyggande åtgärder när det gäller hatbrott.
Vissa har även utarbetat strategier speciellt riktade mot denna typ av brottslighet. Vid Polismyndigheten i Stockholms län har man inrättat en särskild enhet som uteslutande utreder hatbrott. Hur arbetet mot hatbrott bäst ska organiseras och ledas är en uppgift för polisen. Om en hatbrottsenhet bör förläggas till Malmö är i första hand en fråga för Polismyndigheten i Skåne.
Jag har därför skickat en kopia av Ilmar Reepalus brev till dem och till Rikspolisstyrelsen.
Beatrice Ask (M):
Det är viktigt att diskutera dessa frågor. Jag tror att många hatbrott har sin grund i det utanförskap som finns i många av våra städer, i arbetslöshet och kunskapsbrist. Mycket av problematik och konflikter mellan människor med olika ursprung eller trosuppfattning handlar om bristande kunskap och den rädsla människor visar upp när man kan för lite om varandra.
Jag ska nämna något av det som görs när det gäller hatbrottsarbetet vid Skånepolisen. Som Johan Linander sade är det arbetet rätt omfattande. Man har gjort en egen uppföljning av de anmälningar som har gjorts. Den statistiken är inte jämförbar med Brås statistik, för man kodar lite olika. Under 2009 hade man 269 brott med hatbrottsmotiv.
I 150 av dem var det rasistiska motiv och i 79 antisemitiska. Man är givetvis bekymrad över detta. Under våren genomför man en utbildning av särskilda hatbrottsutredare för att kunna ha sådana på plats över hela länet.
Man har också infört en särskild handläggningsordning inom Polismyndigheten i Skåne län för hatbrott för att tidigt beakta den straffskärpningsregel som finns för brott med antisemitiska inslag - detta för att göra rätt från början i utredningarna. Det är mycket bra att man har satt i gång detta arbete.
Det behöver vidtas åtgärder av andra slag, men från regeringens sida är det viktiga att se på hatbrottsarbetet i ett nationellt perspektiv. Jag uppskattar verkligen de insatser man gör inom Citypolisen i Stockholm där man har en särskild jour. Deras sätt att arbeta med hatbrotten innebär att man har en uppklaring på närmare 17 procent.
Det kanske inte är något att vara helt nöjd med, men jämfört med den nationella siffran som är 8 procent är det väldigt mycket bättre. Den typen av initiativ och utvecklingsarbete är ju något som fler bör lära sig av.
Det skulle förvåna mig mycket om inte de som nu ska få utbildning som utredare av sådana här ärenden i Skåne kommer att få en och annan kunskap av Stockholms erfarenheter. Det är så det här arbetet kan drivas framåt.
Jag tycker att det är tråkigt att man inte har kunnat visa en enad front mot den typ av antisemitiska aktiviteter som har förekommit i Skåne, framför allt i Malmö, och som vi har fått läsa om. Tyvärr bidrog kommunalrådet på olika sätt till att öka motsättningarna mellan grupper.
Jag såg en intervju med Nalin Pekul på tv i går. Hon pekade på att det finns ett ansvar i alla partier att fundera över om man lyfter in gamla konflikter i den svenska kontexten och adopterar problem lokalt som egentligen är historiska och internationella. Det var en väldigt intressant intervju.
Vi har alla att bedriva ett arbete för att försöka sprida kunskap och skapa samverkan mellan människor i stället för den isolering och isärglidning som man kan se på vissa håll. Det kan ta sig uttryck i fördomar och hat.
Beatrice Ask (M):
Hans Wallmark delar upp debatten i de två delar som finns, nämligen det rent praktiska att inom polismyndigheten hantera anmälningar när det gäller hatbrott och hur vi ser på det men också det värderingsarbete som alltid måste bedrivas inom politiken och som är så oerhört betydelsefullt just när det gäller grunden för att förebygga hatbrott.
Jag tycker att jag var ganska tydlig med att det inte kan vara regeringen som ska besluta om en enhet i en enskild polismyndighet, och jag vidhåller det. Samtidigt har jag försökt beskriva att man i Skåne faktiskt gör en hel del för att förbättra arbetet med just denna brottskategori genom särskild utbildning och genom metodik som är mer enhetlig än tidigare.
Detta pågår i flera polismyndigheter, i Värmland, Västmanland, Stockholm som vi har pratat mycket om och Östergötland. Det tas alltså initiativ och sker en utveckling när det gäller arbetet mot hatbrott. Det är viktigt att så sker.
Jag delar naturligtvis uppfattningen att Forum för levande historia är en viktig institution som bidrar på många sätt, och där finns det en del att göra för att fler ska få denna insikt. Mitt svar på om regeringen ska förorda en hatbrottsenhet i just Skåne är nej. Det är inte vår sak.
Däremot har jag till Skånepolisen och till Rikspolisstyrelsen vidareförmedlat Ilmar Reepalus brev med synpunkten att det kunde vara en idé, så att de kan fundera över saken. Såvitt jag vet finns det i dag inga planer när det gäller detta från Polismyndigheten i Skåne, utan man har valt en mer decentraliserad modell för att arbeta mot denna typ av brottslighet.
Jag tror att det är en ganska klok hållning. Regeringen har naturligtvis olika möjligheter att både stödja och initiera olika former av arbete i polismyndigheterna. Vi har också på ett mer konkret sätt från regeringens sida gett visst stöd för att öka skyddet just för den judiska gruppen.
Men en del av detta arbete är ändå att föra en diskussion om de värderingskonflikter och de attityder som har visat sig finnas bland annat i Malmö. Där tror jag att vi kommer att få arbeta ännu mer framöver. Vi får vara glada att det finns ett engagemang i riksdagen i dessa frågor.
Beatrice Ask (M):
Jag delar uppfattningen att det krävs en tydlighet i värderingarna och en målmedvetenhet i arbetet mot hatbrott av olika slag. Det är viktigt när det gäller både nationella och lokala politiker.
Frågan i interpellationen är om regeringen vill inrätta en hatbrottsenhet hos polisen i Malmö, och den kom ursprungligen i brev från kommunalrådet i Malmö.
Om man inte bekänner sig till en väldigt centralistisk organisationsmodell ställer man sig frågan: Har frågan ställts i polisstyrelsen i Skåne och är det inte naturligt att man löser ett praktiskt problem med de lokala företrädarna? Hela poängen med polisstyrelserna är ju att man har ett inflytande den vägen.
Men uppenbarligen var det viktigare att synas i största allmänhet och genom brevet visa att man tar ett initiativ än att i sak åstadkomma någonting. Jag tycker också att det i det här fallet finns anledning att peka på att det inte bara är polisen som har ansvar när det gäller hatbrotten, utan åklagarna är väldigt viktiga. Arbetet där har pågått under flera år. Det finns i dag särskilt utpekade åklagare som arbetar med hatbrottsärenden vid åklagarkamrarna.
Åklagarmyndigheten har också tilldelat Utvecklingscentrum Malmö det nationella ansvaret för metodutveckling och tillsyn när det gäller hatbrott. Det finns kompetens i Skåne att arbeta med detta. Jag utgår ifrån att de har ett nära samarbete med polisen i Skåne. Jag menar att detta arbete pågår.
Det är inte i första hand en organisationsfråga, och det är nog inget som riksdagen behöver arbeta med rent praktiskt. Däremot ska vi arbeta vidare med den typen av värderingsfrågor och den allmänna utvecklingen när det gäller att bekämpa hatbrott.
Beatrice Ask (M):
För att så mycket som möjligt hålla oss till ämnet: Det finns människor inom den judiska församlingen i Malmö som känner sig otrygga och oroade över attityder, hatbrott och den typen av verksamhet, och det är naturligtvis oerhört allvarligt. Men det finns också som Maryam Yazdanfar påpekar olika församlingar och olika religioner.
Det är inte enbart den judiska församlingen i Malmö som av och till känner av problem. Det är skälet till att polisen har ett generellt ansvar att svara för tryggheten och måste arbeta på ett sådant sätt. Polisen i Skåne har en nära dialog med de judiska församlingarna.
I praktiken innebär det att man lokalt har utsedda kontaktpersoner inom bland annat närpolisen som samverkar med företrädare för församlingarna och samordnar säkerheten på olika sätt. Också företrädare för de judiska församlingarnas säkerhetsorganisation är involverade i det arbetet.
Kontaktpersonerna träffas regelbundet och stämmer av information, inte minst inför olika evenemang och annat - vi har ju haft en del tråkiga exempel i Malmö. Vid befarade eller inträffade antisemitiska incidenter finns det överenskommelser mellan Skånepolisen och de judiska församlingarna om samverkan. Detta har också utökats under 2009.
Det finns rutiner och en fortlöpande kontakt. Det tycker jag är viktigt. Det är också viktigt att detta arbete fungerar på ett bra sätt, och det ser jag att det gör. Det är dock så, som också har sagts här, att det tar stora resurser för de judiska församlingarna med det säkerhetstänkande man anser sig behöva. Det är naturligtvis alltid ett bekymmer. Det är inte bara församlingen i Stockholm som har fått stöd.
År 2007 gav regeringen 3 miljoner kronor till Judiska centralrådet att fördela för just arbetet med säkerhetsfrågor. Det var inte via Justitiedepartementet utan via Kulturdepartementet. Men generellt är säkerheten en fråga för polisen, och vi arbetar på ett decentraliserat sätt.
Sedan är det naturligtvis väldigt roligt att få epitet som något slags rekordhållare i att berätta om vallöften. Skälet till det kanske är att alliansregeringen sätter en ära i att genomföra utlovade löften, och då vill man naturligtvis berätta om det. Det har ju inte varit så vanligt under tidigare mandatperioder, så det är klart att det kan kännas lite nytt.
Vi har dock inte bara ökat antalet poliser, utan vi har också gett väldigt tydliga riktlinjer om att polisen ska arbeta nära medborgarna. Maryam Yazdanfar pekade på att det bara var en viss procent som arbetade i yttre tjänst. Jag är inte säker på siffran, men det har varit en period på tio år under tidigare styre där alltmer av polisarbetet har centraliserats. Man lade ned polisstationer.
Vår ambition är att vända den utvecklingen. Nu öppnas det poliskontor runt om i Sverige. Nu får vi fler poliser som arbetar i yttre tjänst. En förutsättning för att kunna göra det är naturligtvis att vi har ökat volymen, men också att vi har den bestämda uppfattningen att polisarbete bäst bedrivs nära och i samverkan med de människor man ska serva.
Beatrice Ask (M):
Interpellationen handlar om ifall Justitiedepartementet behöver ha en dialog med den judiska församlingen i Malmö eller inte. Jag har redovisat hur jag ser på det, nämligen att det viktiga är det konsekventa och kontinuerliga arbete som polismyndigheten i Malmö gör tillsammans med den judiska församlingen. Jag har försökt att beskriva hur det ser ut.
I en tidigare diskussion har jag också pekat på att det satsas på att utbilda hatbrottsutredare och görs insatser för att förbättra arbetet i den delen eftersom det hänger ihop. Bakgrunden till detta är den oro, den otrygghet och de brott som bland annat, såsom i detta fall, judar känner eller har blivit utsatta för, något som vi naturligtvis är mycket bekymrade över.
Oavsett vem man är, varifrån man kommer, vad man tror och var man bor ska man i Sverige känna trygghet, veta att samhället ställer upp och försöker se till att rättskipningen fungerar samt att man får det stöd och den hjälp man behöver. För det ändamålet behöver vi ha en stark polis som arbetar metodiskt och professionellt med de frågor det handlar om. Vi behöver även ha rätt ordning på hur det sker.
Där tror jag, som sagt, att det lokala arbetet är viktigt. Det finns anledning att redovisa detta på det sätt som jag försökt göra av det enkla skälet att det också är en del av folkbildningen.
Jag delar Maryam Yazdanfars uppfattning att folkbildning är oerhört centralt, och jag sade inledningsvis i denna debatt att en orsak till konflikter mellan människor och olika grupper, även i Sverige, ofta är bristande kunskap eller osäkerhet om vad olika människor står för. Vägen till en bättre gemenskap är att man förstår varandra.
Med förståelse och kunskap växer också respekten. Detta måste vi arbeta med, och då är det utanförskap som finns i många av våra större städer ett stort bekymmer för vissa grupper. Sedan har vi den specifika antisemitismen som dyker upp, och det finns också en del andra sådana aspekter som vi ska vara vaksamma på. Antisemitismen är gammal.
Den tar sig speciella uttryck, finns över hela världen och utgör en mycket stor problematik. Tack vare ett energiskt arbete, bland annat via Levande historia, som också har varit uppe, har vi fått lite bättre kunskap än vi hade tidigare, tror jag.
Låt mig som avslutning säga att det i dagarna pågår en otroligt viktig EU-konferens om romernas situation. Under andra världskriget dödades såväl judar som romer, homosexuella och andra grupper.
Den romska minoritetsgruppen med ungefär 13 miljoner personer är den största i Europa och utsätts på ett konsekvent sätt för olika typer av hatbrott, förföljelser och fördomar. Jag är glad över att det finns ett växande intresse på den europeiska nivån för att ta itu med den här aspekten.
Även den problematiken kan av och till dyka upp i Sverige, och därför anser jag att hatbrottsfrågorna är viktiga och att det är viktigt att polisen i Malmö, Skåne och hela Sverige har och utvecklar metodik och kompetens på detta område. Det är bra att Utvecklingscentrum Malmö på åklagarsidan har ett nationellt ansvar för att arbeta med dessa frågor. Tack för debatten!
Beatrice Ask (M):
Jag är väldigt glad att det finns ett engagemang mot människohandel. Samtidigt är jag dock djupt besviken över att Socialdemokraterna ställer sig vid sidan av Sveriges målmedvetna arbete för att nå resultat när det gäller att hjälpa och stötta de människor som utsätts för trafficking och när det gäller att sätta dit de kriminella som begår sådana handlingar.
Jag har stor respekt för Europarådets konvention, och precis som jag har redovisat hade Sverige inte åstadkommit mer i sak, i praktiken, för dessa människor genom att tidigarelägga arbetet och rycka loss just ratificeringsfrågan från den förstärkning och modernisering vi gör av den svenska lagstiftningen. Det är verkligen en rätt formalistisk synpunkt.
För mig är det viktigt att nå resultat, eftersom jag varje dag ser exempel på hur människor utsätts för avskyvärda kränkningar i denna handel. Jag delar helt Björn von Sydows uppfattning om hur viktigt det är att på olika sätt få med olika länder, och där är självklart Europarådet fantastiskt eftersom man kan knyta till sig länder som inte ingår i EU. Jag är dock inte säker på att det ens hade hjälpt om Sverige hade gjort det.
Däremot tror jag att de öga-mot-öga-diskussioner som vi har haft möjlighet att föra och de öppna diskussioner om bilaterala partnerskap som vi kunde åstadkomma vid vår konferens i Bryssel är betydelsefulla. Jag har också särskilt följt upp den konferensen vid besök i USA, både med USA:s attorney general Eric Holder och med deras särskilda ambassadör - de har ju äntligen tillsatt en sådan.
Luis C de Baca arbetar särskilt mot människohandel, och jag har suttit ned och diskuterat dessa frågor med honom för att se på vilket sätt också USA kan hjälpa till. Där har frågorna nämligen legat lite för fäfot de senaste åren. Jag menar alltså att den här regeringen gör väldigt mycket konkret för att åstadkomma resultat, och självklart kommer vi att ratificera konventionen. Det kommer att finnas med i den proposition vi lägger fram i vår. Jag förstår besvikelsen över att den inte kom redan i höst, men den ligger i ordnade former.
Vi kommer att genomföra det beslutet, men innan dess kommer vi att se till att EU fattar tuffare beslut för att angripa denna grova kriminalitet.
Beatrice Ask (M):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att en oberoende granskningskommission ska inrättas med uppgift att se över hur anmälningar om våldtäkter hanteras av rättsväsendet.
Hon har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta lagstiftningsvägen eller på annat sätt för att möjliggöra att fler anmälningar än i dagsläget om våldtäkt och sexuellt våld ska leda till åtal. Det är självfallet av största vikt att våldtäkts- och sexualbrott, liksom andra brott, utreds med hög kvalitet och effektivitet för att så många brott som möjligt ska kunna klaras upp.
För att uppnå detta är det nödvändigt att polis och åklagare kontinuerligt vidareutvecklar sina arbetsmetoder och ytterligare förbättrar samverkan såväl inom rättsväsendet som med andra berörda aktörer. Regeringen har under mandatperioden tillfört rättsväsendets myndigheter stora resurstillskott. Detta skapar goda förutsättningar för en bättre brottsutredningsverksamhet i stort.
Regeringen har också fastställt handlingsplaner vilka resulterat i kraftfulla åtgärder för att bekämpa såväl mäns våld mot kvinnor som prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Jag vet att det på myndigheterna bedrivs ambitiösa insatser för att förbättra möjligheterna att utreda och lagföra sexualbrott. Exempelvis har myndigheterna satsat på att sexualbrott ska utredas av poliser och åklagare med specialistkompetens.
Myndigheterna har också genomfört utbildningar i bemötande av sexualbrottsoffer, och det pågår utvecklingsarbete för att förbättra arbetsmetoderna, bland annat när det gäller att säkra bevisning. Regeringens utgångspunkt är att sexualbrottslagstiftningen ska skydda barn och vuxna mot alla former av sexuella kränkningar. År 2005 genomfördes en omfattande reform av lagstiftningen.
Regeringen har därför tillsatt en utredning som ska granska tillämpningen av denna lagstiftning och om syftet med reformen har uppnåtts. Om utredaren anser att det finns behov av lagändringar ska sådana föreslås. Sammantaget pågår ett omfattande arbete för att höja kvaliteten och effektiviteten i brottsutredningarna när det gäller våldtäkter och annat sexuellt våld. Jag ser därför inte skäl till att inrätta en särskild granskningskommission.
Det viktiga är i stället att fokusera på det utvecklingsarbete som bedrivs och att se till att det ger varaktiga resultat i myndigheternas verksamhet.