KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Strandman (SD):
Återigen: Samordningsnumren i sig är inte det enda som måste rättas till, utan det behöver även alla andra kedjor i systemet. Vi ska dock ha klart för oss att det har delats ut 900 000 samordningsnummer sedan millennieskiftet. Man räknar med att vid 45 procent av dessa har man inte en säkert fastställd identitet.
Jag tycker att det är lite absurt att vi ska stå här i kammaren och debattera huruvida folkbokföring ska ske och att landet ska kunna veta vilka personer som är här och får utnyttja systemet. Det ska vara korrekt. Detta borde inte vara föremål för debatt här, utan det är en administrativ teknikalitet som egentligen bara borde fungera.
Här låter det nästan som om vi diskuterar huruvida det är viktigt eller inte att vi kan fastställa vilka personerna i Sverige är och om de har en eller flera identiteter. Flera experter, företrädare för såväl polisen som Skatteverket och andra, säger att den omstart som ni gör inte kommer att få annat än marginella effekter.
Det som dessa experter säger behöver göras kan delas upp i tre steg. Först och främst måste vi kunna fastställa identiteten och se till att det är en unik identitet, att inte en person kan ha tio olika identiteter. Sedan måste naturligtvis även myndigheterna kunna prata med varandra när de upptäcker ett fel hos någon person.
Det får de inte göra i dag på grund av sekretessen, vilket de kriminella utnyttjar. Slutligen måste myndigheterna även följa upp och göra efterkontroller. Om ett företag exempelvis ansöker om anställningsstöd för en person måste man göra en efterkontroll för att se att det verkligen handlar om en riktig anställning och inte en fejkad sådan.
Det som möjliggör allt detta, hela parallellsamhället och det Skuggsverige som vi har, är den nonchalanta inställningen att dela ut samordningsnummer utan att kräva personlig inställelse eller att personen uppvisar giltig identitetshandling och att man inte har biometriska data.
Min fråga till finansministern är: Kommer ni att göra en plan för hur ni på sikt ska komma till rätta med detta? Jag förstår att man inte kan göra det här över en kort tidsperiod eftersom det handlar om så många nummer, men man måste ändå börja planera för hur man ska få ordning på svensk folkbokföring.
Mikael Strandman (SD):
Om samordningsnummer kan användas för att tillskansa sig olika välfärdstjänster måste finansministern ändå vara överens med mig om att det är viktigt att det går att fastställa identiteten på personen i fråga. En person ska heller inte kunna tillskansa sig tio olika identiteter. Våra system är inte tänkta att hantera en sådan situation. Visst förstår jag att en hel del av dessa samordningsnummer gäller personer som inte befinner sig i Sverige.
Men när det gäller de som verkar i Sverige och kan utnyttja välfärdsförmåner och liknande måste vi ändå kunna veta vilka de är och att de har rätt till det här. Jag håller med om att det finns en massa andra saker som vi också behöver styra upp. Exempelvis måste vi, som jag sa tidigare, lätta på sekretessen mellan myndigheter.
När en felaktighet uppstår måste de kunna larma till en annan myndighet. Man måste också kunna kontrollera mycket mer noggrant att det verkligen finns riktiga företag bakom anställningarna när företag ansöker om olika former av anställningsstöd.
Om man inte styr upp att det finns en säker identitet på dem som verkar i Sverige kan vi nog inte lösa de andra delarna i kedjan.
Mikael Strandman (SD):
Jag tackar statsrådet för svaren på Thomas Morells frågor. Jag skulle dock vilja ställa vissa frågor själv. Den ungdomsövervakning som ni talar om ska innefatta ytterligare möten med den kriminelle ungdomen, där en socionom talar om att man inte får råna och knarka. Eventuellt ska även elektronisk fotboja användas. Bryter ungdomen mot verkställighetsplanen ska Kriminalvården kunna begära polis för att hämta den dömde.
Då är min fråga till ministern: Om den kriminella ungdomen struntar i att låta sig hämtas av polis, vad händer sedan? Ska han då dömas till ytterligare ungdomsövervakning? Jag tror inte att de här unga kriminella ser det som ett straff att behöva tala med en socionom. Det de håller på med ger status för dem.
De känner en oerhörd makt när de på det här sättet kan skrämma sin omgivning - klasskamrater och andra i området. Ni försöker komma till rätta med detta med metoder som man har försökt med i Sverige i 40 år. Borde det inte vara bättre att börja i andra änden och kanske göra föräldrarna mer ansvariga för vad deras barn gör?
Kan man på något sätt försöka involvera dem mer i detta?
Mikael Strandman (SD):
Jag vill ta upp fallet med ungdomen som blev rånad, brutalt misshandlad, filmad och förnedrad - de tvingade honom att öppna munnen, och sedan urinerade de på honom. När dessa personer senare dömdes och det skrevs mycket i medierna blev deras föräldrar intervjuade.
Föräldrarna kunde aldrig förstå att deras söner kunde göra så. Jag har sett flera sådana fall i medierna där föräldrarna har uttalat att de är helt oförstående. Varför är inte föräldrarna mer inblandade i hur deras barn sköter sig? Sverige har exceptionella problem med dessa ungdomsrån, som jag inte känner till att andra länder i Europa har.
Jag har kompisar som bor i Schweiz, och de har aldrig hört talas om att det skulle förekomma sådant där i den utsträckningen. Ni börjar helt enkelt i fel ände. Ni föreslår sociala insatser enbart för 12-14-åringarna.
I stället måste föräldrarna helt enkelt ställas till svars och ta ansvar för sina minderåriga barn.
Mikael Strandman (SD):
Valmyndigheten och Riksrevisionen har varit ganska tydliga här. Det grundläggande problemet med vårt valsystem är ju att vi har separata valsedlar för de enskilda partierna. Vi beställde en RUT-utredning, då vi ville ta reda på hur det ser ut i övriga länder i Europa. I de allra flesta länder har man en gemensam valsedel.
I Norge har man separata valsedlar, men där är också valproceduren helt sluten. Man går in i ett valbås som ser ut ungefär som en duschkabin och stänger in sig. Sedan kan man plocka valsedlar för de partier man vill rösta på och rösta. I Sverige har vi inte det. Vi har en valprocedur som bara till hälften är sluten.
Själva momentet där man stoppar valsedeln i kuvertet är slutet; det gör man bakom ett grönt skynke. Men när man ska välja valsedlar gör man det inför öppen ridå. Visserligen har vi avskärmningar i dag som hjälper lite grann. Men vill man se vad någon plockar kan man ställa sig i en sådan vinkel eller titta på vilka valsedlar personen bär med sig till det gröna skynket.
På det sättet avslöjas ju en del av valhemligheten. Dessutom blir distributionen väldigt sårbar när man har separata valsedlar för varje parti. Det händer ju att det finns aktivister i distributionskedjan. Helt plötsligt försvinner kanske tre pallar av våra valsedlar, och det blir störningar på det sättet.
Även OSSE har klagat på att vi har separata valsedlar som plockas ganska öppet. Om vi nu har fått dessa rekommendationer, varför gör ni inte ett alexanderhugg och inför en gemensam valsedel för alla partier? Då försvinner ju alla dessa problem. Då försvinner också problemen med köer som uppstår när folk ska göra sitt val.
I dag måste ju en valförrättare gå in efter att varje person har plockat sina valsedlar i det avskärmade båset och se efter att inte valsedlarna från något parti har slängts eller att valsedlar från ett parti har lagts över dem från ett annat parti. Det medför väldigt stora köer. I Europaparlamentsvalet förra våren var det bara fråga om ett enda val, så där gick det kanske att hantera.
Men i kommande val till riksdag, region och kommun kommer detta att ge upphov till väldigt stora köer och förmodligen dra ned valdeltagandet. Folk kommer att bli sura över att de behöver vänta länge. Jag förstår inte vad anledningen är till att ni inte vill ha en och samma valsedel för alla partier.
Mikael Strandman (SD):
Jag är lite fundersam när det gäller varför ni så gärna vill hålla fast vid detta system, Morgan Johansson. Jag tror att ni vill det för att ni har någonting att vinna på det. Det kan komma nya partier som är lite kontroversiella eller stigmatiserade, som Sverigedemokraterna har varit.
Då finns det något att vinna på att den som lägger sin röst på Sverigedemokraterna kommer att känna ett obehag av att en granne, en kollega eller personens chef kanske ser vilken valsedel personen tar. Det gynnar ju er, och det tycker du, Morgan Johansson, är bra. Det tycker ni är bra. Jag tror att det är en av anledningarna till att ni inte vill ändra detta.
Ni skulle lösa väldigt många problem genom att införa en och samma valsedel för samtliga partier.
Mikael Strandman (SD):
Men är det då inte konstigt, statsrådet, att det aldrig någonsin har förekommit en enda fällande dom där offret har varit etniskt svenskt? Ingen har någonsin dömts för ett sådant hatbrott. Om det är som statsrådet säger borde det väl finnas någon fällande dom. Vi har en situation i dag där massor av pensionärer blir dömda för en massa skit som de skriver på nätet. Det är svenska pensionärer som oftast hetsar mot muslimer.
Men vi har aldrig det omvända. Jag har inte hittat ett enda rättsfall. Trots att det i medierna rapporteras om förfärliga förnedringsrån som till och med filmas och där rånarna slår offret sönder och samman, tvingar offret att kyssa rånarnas fötter, kallar offret "vidriga svennejävel" och urinerar offret i munnen händer inget. Det måste jag säga är konstigt.
Statsrådet säger att det visst går att tillämpa denna lag när offret är svenskt. I teorin, ja, men det förekommer inte i praktiken. Jag är inte jurist, men jag antar att det är skrivningarna i förarbetena som gör att det är så.
I ett förarbete till hatbrottslagstiftningen står det: "Behovet av att inskränka yttrandefriheten beträffande uttalanden som riktar sig mot majoritetsgrupper torde inte göra sig gällande i lika stor utsträckning som i förhållande till minoritetsgrupper." Jag tycker att detta är fel. Dagens Sverige ser inte ut som det gjorde i slutet av 40-talet när dessa lagar instiftades. Då var svenskar i majoritet överallt i landet och i samhället.
Denna lagstiftning kom till för att skydda minoriteter efter andra världskrigets fasor. Men Sverige ser som sagt inte ut så längre, och även om svenskar totalt sett i landet är i majoritet har vi stora områden där svenskar absolut inte är i majoritet utan i minoritet.
Jag tycker att oavsett vilken etnisk bakgrund en person har ska det vara fullständigt oacceptabelt att gå på denna person i detta avseende. Det ska gälla lika för alla. Lagen blir också mycket mer accepterad av alla om det faktiskt är lika för alla. Håller statsrådet inte med om det?
Mikael Strandman (SD):
Även om det skulle vara så att det sker fler hetsbrott mot personer med icke-svensk bakgrund borde det väl ändå finnas någon fällande dom där en person har hetsat mot någon som har svensk bakgrund? Det borde finnas någon sådan dom bland alla dessa hundratals fällande domar, men det finns inte en enda.
Detta beror på att lagstiftningen i teorin säger att det ska vara lika för alla men att det inte blir så i verkligheten. Jag har absolut inte sagt att invandrare generellt begår sådana brott, utan det är en liten minoritet som ägnar sig åt det, precis som det är en liten minoritet svenskar som ägnar sig åt att hetsa mot andra.
Men jag tycker att det ska vara lika för alla, och detta ska framgå praktiskt i våra tingsrätter och hovrätter. Det ska inte vara så att det bara finns fällande domar när någon med svensk bakgrund hetsar mot någon med utländsk bakgrund och att det inte finns någon fällande dom när det är tvärtom.
Återigen: Jag tycker att ni ska titta på förarbetena, Morgan Johansson, och ändra dessa så att det blir rättvist och lika dömt för alla, oavsett viket håll det riktar sig åt.
Då tror jag att lagstiftningen kommer att bli mer accepterad, om alla känner att den gäller lika för alla och att ingen någonsin ska bli hetsad mot eller diskriminerad på grund av sin etniska eller religiösa bakgrund.
Mikael Strandman (SD):
Jag tackar Daniel för anförandet, men jag tycker ändå att en hel del är - ursäkta uttrycket - smörja. Det är inte så att vi på något sätt vill förbjuda privaträttsliga organisationer. Självklart ska de finnas, och de har all rätt i världen att driva sina agendor. Om Advokatsamfundet hade varit en sammanslutning, ett skrå, för advokater hade vi inte haft några synpunkter på det.
Men det handlar här om att samfundet utövar flera former av myndighetsutövning och även bekostas av skattemedel. Även om du säger att samfundet inte bekostas av skattemedel är det faktiskt så. I och med att advokat är en skyddad titel i Sverige, som endast Advokatsamfundet kan legitimera, och i med att det i rättegångsbalken föreskrivs att om du ska ha ett juridiskt biträde som ska få betalt måste det vara en advokat.
Du får naturligtvis ha ett annat juridiskt biträde, men den får inga pengar. Ska du ha ett biträde som ska få betalt måste det vara en advokat som är licensierad av Advokatsamfundet. Det gör att samfundet indirekt bekostas av skattemedel. Enligt våra grundlagar ska det för en organisation eller myndighet som ägnar sig åt myndighetsutövning och som bekostas av skattemedel också finnas en transparens och möjlighet att få ta del av offentliga handlingar.
Vad gäller ärenden som kommer upp i disciplinnämnden har vi på senare år sett att de kan vara av ytterst stort intresse. Varför har brottmålsadvokaten som för femtielfte gången brutit mot restriktionerna inte blivit utesluten? Varför har disciplinnämnden valt att inte göra det?
Jag tycker att det har ett jättestort allmänintresse, och en sådan handling bör i lagstöd vara offentlig - inte bara att vi på nåder kan få ta del av handlingen om vi frågar Advokatsamfundet. Du tar hela tiden upp Ungern och extremism. I Norge finns en tillsynsmyndighet under staten .
Mikael Strandman (SD):
Då ställer jag frågan: På vilket sätt skulle det ta bort oberoendet för Advokatsamfundet om dess granskning gjordes av en oberoende instans? Säg att man skulle ha samma upplägg som vi har med JO. JO granskar ju åklagare och domare, och JO är väldigt oberoende; det måste man ändå säga. Säg att man i stället för disciplinnämnden, där åtta av elva ledamöter är advokater från Advokatsamfundet, lade ut granskningen på ett liknande sätt som vi gör med JO.
På vilket sätt skulle det ta bort oberoendet för Advokatsamfundet? Jag förstår inte det. Vi har ju domare och åklagare som granskas av JO. Då kan man lika gärna säga att de inte är oberoende. Jag håller inte alls med om det. Jag ser problemet med en organisation som granskar sig själv. Det går aldrig att komma ifrån att det finns ett egenintresse då.
Det är därför vi tycker att det är så viktigt att granskningen läggs på en extern instans. Offentlighet, sekretess och integritet Det finns inget som helst auktoritärt med det, utan det är snarare tvärtom. Det är så du får en rättsstat. Att låta en organisation granska sig själv har ju inget egenvärde om det leder till det blir ett skrå som skyddar sina egna. Då försvinner ju det oberoendet helt och hållet.
Det är alltså ett tramsargument.
Mikael Strandman (SD):
Vi brukar ju inte begära replik, men det var en enda sak som jag måste fråga om. Det kan innebära ett problem om talmannen tillhör samma parti och på något sätt skulle vilja förlänga, fördröja och sinka det hela och inte ha nya talmansrundor. Hur skulle man lösa det?
Mikael Strandman (SD):
Tack för svaret, Hans Ekström! Det vi vill undvika är en situation som vi sett i andra europeiska länder. Det finns länder, till exempel Belgien, där regeringsbildningen har tagit år. Det är lite av detta skäl som vi har lagt fram vårt förslag. Jag märkte själv väldigt tydligt när jag tog bussen från Norrtälje in till Stockholm hur folk, om än inte på ett otrevligt sätt, ifrågasatte det hela och tyckte att det här var en sandlåda, att det var larvigt.
Jag tog till mig lite av det där och tyckte att man åtminstone skulle kunna titta på frågan.
Mikael Strandman (SD):
Tack, Ida Karkiainen, för din fråga! Vi anser inte att det är viktigt när det gäller just dessa kommittéers sammansättning. De som väljs till kommittéerna väljs nämligen inte utifrån sitt kön; det vet riksdagsledamoten också. Det är helt orimligt att det skulle vara så. Man plockar in de här experterna därför att de är kunniga inom sitt sakområde. När det gäller utomstående är det oftast äldre personer.
Om det är en sned könsfördelning i den relativt lilla grupp som vi plockar dessa experter från kommer detta att återspeglas bland de experter som väljs in till kommittéerna. Som vi ser i tabellen över de senaste åren håller detta dock på att jämna ut sig, och förmodligen kommer kvinnor om några år att ha en överrepresentation.
Detta kan det vara jätteintressant att göra statistik över, men det är mer intressant att göra statistik över den offentliga sektorn eller så och titta på varför det är en sned könsfördelning där åt ettdera hållet - inte över sammansättningen av kommittéerna. På den nivån tittar vi inte på kön, utan vi tittar på kunskaper. Visst, man skulle kunna ha kvar den här statistiken. Men man ska vara medveten om att kanslierna har en hel del arbete med detta.
Det kanske är viktigare att vi får statistik över hur mycket verkstad det blir i de här kommittéerna. Hur många av de betänkanden som kommittéerna kommer med mynnar ut i lagförslag, alltså i propositioner från regeringen? Hur många av dessa kommittébetänkanden genererar lagrådsremisser, och hur många blir föremål för eventuella justeringar från Lagrådets sida?
Detta är ju mycket mer intressant för det lagstiftande arbetet än att redovisa könsfördelningen, som vi egentligen inte kan påverka så mycket eftersom det är en så pass liten, begränsad grupp som vi kan välja dessa experter ur. Denna begränsade grupp återspeglar en lite frusen bild av hur Sverige såg ut för några decennier sedan.
Mikael Strandman (SD):
Absolut! Men jag tror att det på den här nivån är ungefär som när vi utser statsepidemiologer eller tar fram de främsta experterna på väldigt hög nivå. Då går man inte efter kön utan efter kunskap och kompetens. Det kan ju vara en sned könsfördelning även bland virologer och experter på det området, men då är det intressantare att titta på varför det är så. Varför är det inte lika många tjejer eller killar som läser detta på universiteten och får dessa positioner i samhället?
Det är ju i så fall den delen man ska göra statistik över. När vi sedan ska välja experter ur en liten grupp kommer de experter vi väljer och kommitténs sammansättning att återspegla sammansättningen i den begränsade grupp som vi väljer ur. Det kommer förmodligen att bli fler kvinnor än män som ordförande de kommande decennierna eftersom fler kvinnor än män har höga positioner i det offentliga i dag.
Om man ska göra en sådan här undersökning är det mer intressant att göra den på den nivån - vad beror det här på? Det är fortfarande en underrepresentation av kvinnliga chefer inom det offentliga givet att det är 64 procent av de anställda inom det offentliga som är kvinnor. Det är alltså fler kvinnor än män inom det offentliga, och då blir det också i absoluta tal fler kvinnor än män som är chefer inom det offentliga.
Men procentuellt sett, i förhållande till sin andel, är fler män chefer inom det offentliga. Då kan man göra en undersökning av detta, snarare än att på den här nivån, där vi väljer bland kanske fem tio experter i Sverige, gå efter vilket kön de har. Jag tror att det är fel nivå att göra denna statistik på. De experter vi tar in tar vi in för deras kompetens, ingenting annat.
Det är så även inom andra områden i samhället. Ska man göra den här statistiken får man göra den på lägre nivå, längre ned, och titta på varför det finns en snedfördelning redan där.
Mikael Strandman (SD):
Tack för dina svar, ministern! Dock är svaren väldigt ologiska. Att säga att det räcker att 90 procent har en frivillig överenskommelse och att det finns 10 procent som inte bryr sig om detta är ungefär som att säga att alla vi som vill leva ett hederligt liv och inte begå brott gör en överenskommelse om att inte vara kriminella, och sedan låter vi de kriminella vara kriminella.
Så funkar ju inte en lagstiftning, utan vill man komma åt handeln med stulet metallskrot måste man börja med att införa kontantförbudet. Det är nämligen så att om man hade ett kontantförbud för handeln med metallskrot skulle alla transaktioner vara elektroniska.
Via banköverföringar skulle polisen och Skattemyndigheten kunna följa spåret bakåt ända till ursprunget för den stulna metallen. Men det kan de alltså inte göra i dag.
Skrothandlare som inte har anslutit sig till den frivilliga överenskommelsen, ofta små företag med endast några anställda, samarbetar ofta med kriminella grupperingar som vill tvätta pengar från till exempel drogförsäljning på gatan.
Man har massor av kontanter och sedlar som måste in i digitala ettor och nollor på ett bankkonto för att man ska kunna använda pengarna till lite större investeringar. Med endast kontanter kan man inte göra så mycket i dag. Du kan gå på krogen och du kan köpa lite märkeskläder, men du kan inte köpa en ny bil, en lägenhet eller något sådant.
Det dessa skrothandlare då gör är att köpa in lastbilsflak med stulet metallskrot, ofta av utländska kriminella ligor som river av koppartak från kyrkor eller river ned elledningar från våra pendeltåg med oerhörda samhällskostnader som följd.
Skrothandlaren betalar det stulna godset med svarta pengar, sorterar upp det och gör rent kopparn. Sedan säljer han godset vidare till en uppköpare utomlands, kanske i Spanien eller Polen, och får betalt och pengar insatta på sitt konto.
Nu har dessa svarta pengar överförts till bolagets konto. Överföringen är till synes helt okej, eftersom uppköparen som han har sålt till är seriös. Vips har han alltså tvättat pengar.
De smutsiga papperspengarna finns nu på kontot, där de ser lagliga ut.
Det är Nisse i Hökarängen, det är den här rörfirman och det där byggbolaget som har lämnat in skrot. Eftersom summorna är så pass små kräver inte penningtvättslagen att skrothandlaren kommer med uppgifter om företagen. Det enda han behöver visa Skattemyndigheten och polisen är ett utslag i kassaapparaten som visar att han har betalt ut pengarna.