KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emil Källström (C):
Det blir fel om man ena stunden säger sig vilja värna kvalitet och i nästa sågar allt vad kvalitetsmått heter och hävdar att det skulle vara helt fel att fördela resurser utifrån kvalitetsmått. Eftersträvar vi kvalitet vid alla lärosäten runt om i Sverige är det också just kvalitet vi måste premiera.
Jag måste bemöta en rad påståenden. Jag har inte sagt att regeringen säger att det inte kommer att slås ihop några lärosäten. Däremot har jag sagt att vi inte kommer att slå ihop några lärosäten. Linnéuniversitetet är ett väldigt bra exempel på ett samarbete som har vuxit fram underifrån. Det är få, om ens någon, som längtar tillbaka till Växjö universitet eller Högskolan i Kalmar.
Det samarbetet har kommit till underifrån, och det har givetvis kommit till tack vare en viss stimulans från statligt håll. I budgeten finns sådana pengar avsatta, men det bygger på att trycket kommer underifrån. Jag är decentralist, jag är ju centerpartist. Vi befinner oss på en resa mot ökad autonomi för våra lärosäten. Detta innebär givetvis att det är upp till varje lärosäte att bestämma om man ska gå samman med någon annan eller inte.
Men det innebär också i konsekvensens namn att kommer det en förfrågan från högskolestyrelsen eller universitetsstyrelsen, som det gjorde i fråga om Linnéuniversitetet, ska den bemötas. Att vara både örn och mullvad är klokt. Det försöker även jag vara. Det jag kan konstatera än en gång är att i den mån det kommer andra signaler än dem jag har gett uttryck för här i dag från departement står detta i strid med regeringens linje.
Det bör också vara svaret till dessa, om det nu är så att det här händer.
Emil Källström (C):
Louise Malmström börjar med att hävda att Socialdemokraterna i ännu högre grad än regeringen kan satsa på både högre kvalitet och högre kvantitet. Då får jag tillåta mig att säga, Louise Malmström, att förtroendet är lite naggat i kanten, för detta är inget som ni praktiserade när ni faktiskt hade makten. Vi har bevisat att det går att göra det i praktiken och inte bara när man har - i det här fallet - privilegiet att sitta i opposition.
Det har varit ett ständigt återkommande tema från oppositionen de senaste åren att vi ska göra en översyn av det svenska högre utbildningslandskapet. Jag kan känna att det är att göra det lite lätt för sig. Frågan är vad den översynen ska komma fram till och vad som är grunden för den.
Jag kan känna att det i viss mån är ett argument som gör det enkelt för oppositionen att opponera sig mot vissa förändringar och säga: Vi vill faktiskt göra en översyn, och efter den kommer allt att bli bra. Innan vi lägger skattepengar på att tillsätta utredare och genomföra översyner är det bra att veta vad man ska komma fram till eller varför man gör det. Men jag kan inte se något tydligt tecken på just detta.
Jag ställer mig frågande till varför man ska lägga energi på detta, när det finns så många andra utmaningar att lägga tid, energi och pengar på inom den högre utbildningen.
Emil Källström (C):
Det här gör vi hela tiden. Det pågår en ständig översyn. Varje klok regering utvärderar hela tiden genomförda reformer och försöker vässa dem lite mer. Jag tror att svensk högre utbildning i ännu högre grad behöver fokusera på kvalitet oavsett var den finns i landet. Jag tror att vi måste fokusera ännu mer på samverkan med övriga näringslivet. Vi tar viktiga steg vartenda år, varenda gång vi lägger fram en proposition.
Senast var det på forskningssidan, där vi satsar mer än någonsin på detta viktiga. Det sker hela tiden, och det är givetvis ingen emot. Men det du vill ha är en lite luddig översyn som låter dig opponera på sådant som händer utan att själv visa korten. Det ser jag inget större behov av.
Däremot ska vi absolut, som jag nämnde, fortsätta att höja kvaliteten i hela landet. Vi ska fortsätta att sätta fokus på samverkan och de saker som du nämnde. Där är vi helt överens. Men någon översyn får du presentera lite bättre argument för att jag ska gå med på.
Emil Källström (C):
Först kan jag konstatera att talet om samarbetsregering har ju hittills varit bara tal. Vi har i dag färre blocköverskridande överenskommelser än vad vi hade när regeringen Löfven tillträdde på grund av att ni valde att frångå några av dem, bland annat på friskoleområdet.
Det är precis som du säger, att Sverigedemokraternas besked i går innebär en ny fas i svensk politik, och vi har aldrig sett något liknande. Att lita på Sverigedemokraterna är för alla ansvarstagande politiker som att luta sig mot ett duschdraperi. De kommer inte att bära något av regeringsalternativen.
I detta läge, präglat av osäkerhet och någonting helt nytt, är det - precis som jag sade i mitt anförande - viktigt att hålla fast vid fundamenta och se till politikens innehåll. Jag kan konstatera att den budgetmotion som jag kommer att rösta för, Centerpartiets och Alliansens, är bättre för Sverige. Den är bättre för jobben, bättre för att skapa förutsättningar för morgondagens välfärd och den är bättre för en grön omställning. Därför kommer jag att rösta på den.
Det är den bästa politiken för Sverige som skapar bäst utveckling, och det är självklart den som får min röst.
Emil Källström (C):
Egentligen har jag redan svarat på Magdalena Anderssons fråga i mitt anförande. Mitt och Centerpartiets svar är ju att vi vandrar på nattgammal is. Det är en ny situation som vi måste gå in i med öppna ögon. Då är det viktigt att se processen som den faktiskt ser ut. Nu har vi i dag först en debatt, och sedan ska vi fatta beslut om ramarna för statens budget för 2015. Sedan är frågan hur regeringen ställer sig inför ett läge när den kanske inte har fått igenom sin statsbudget.
Då ligger bollen hos din statsminister. Beroende på hur han väljer att agera finns det tre olika alternativ. Det är ingenting som jag tänker spekulera om eller här och nu rusa i väg i en viss riktning. Vi måste gå igenom processen steg för steg, enligt den regelbok som finns för detta och laga efter läge, det vill säga agera utifrån den situation som kommer upp. Men det viktiga är att inte hänge sig åt taktiserande eller spekulation.
Det viktiga är ju att se till den faktiska politiken och dess innehåll. Jag vill upprepa varför det är naturligt för mig att rösta på Alliansens budgetförslag. I den finns det skarpa förslag om nya jobb i växande företag för att bygga Sverige starkare, för att skapa ett hållbart Sverige. Den är den politiken vi presenterar för väljarna, det är inga hemligheter. Det är den politiken som vi nu har lagt på riksdagens bord, och det är den politiken som vi kommer att rösta på, helt enligt praxis för hur man agerar i den svenska demokratin.
Det är åt det hållet som Centerpartiet vill gå. Vi kommer att följa varje steg med det djupaste intresse och respekt. Vi kommer att agera som det ansvarstagande parti vi är tillsammans med våra kamrater i Alliansen. Det kan alla lita på. Vi har visat det ansvarstagandet i åtta år, och det kommer vi att fortsätta med.
Emil Källström (C):
Det är bara när man unnar sig lyxen att inte jämföra med något annat land i hela världen som man klarar av att utmåla Sveriges politik på miljöområdet som någonting annat än väldigt framgångsrik. Det finns inget annat land som kan peka på lika framgångsrika resultat, att både minska utsläpp och ha en ekonomisk utveckling som skapar ett bra samhälle där fler får chansen till jobb och utveckling och att förverkliga sina drömmar.
De vanliga kritikpunkterna gäller kanske miljömålen. Låt mig uppehålla mig lite kring dem. När vi tog över makten var prognoserna att inte något av miljömålen skulle nås. Nu har vi satt i gång ett arbete som självklart ska fortsätta. Inget annat duger än att alla miljömål nås. Det pågår naturligtvis ett arbete.
Naturvårdsverket har en kontrollstation vid 2020, och fram till dess pågår arbetet. Men det viktiga är också att faktiskt leverera resultat. Att tala om miljöfrågor är Miljöpartiet kanske bäst på, men när det gäller att leverera resultat ligger ni långt efter Centerpartiet. Vi klarar av att gå från ord till handling.
Vi båda hade ju ett vallöfte om att bygga infrastrukturen för den gröna omställningen av fordonsflottan med 10 000 laddstolpar för elbilar. När vi presenterade det förslaget sade Miljöpartiet: Det här är gamla nyheter, det här har vi tyckt länge. När man nu jämför bägge budgetförslagen ser man att vi står för vårt löfte. De 10 000 laddstolparna är kvar allihop. Det finns inte en enda stolpe i ert budgetförslag. Det vi säger, det gör vi också. Det innebär att det blir riktiga resultat för miljön och inte bara prat.
Emil Källström (C):
Det första man ska vara medveten om när Janine Alm Ericson talar om skövlade naturskogar är att regeringen avsätter statliga pengar för att inskränka äganderätten och göra avsteg från en mycket framgångsrik svensk skogsvårdsmodell som bygger på äganderätten och på långsiktigt privat familjeskogsbruk i första hand. Det är någonting vi vill värna.
Det är klart att om man höjer skatterna på jobb och företagande med 30, 40, 50, jag vet inte hur många miljarder, som Miljöpartiet gick till val på att man skulle göra, då har man också en hel del pengar att lägga på småposter och dutta med. Lite pengar till kommuner, lite pengar till skolor och lite pengar till vad det nu kan vara. Men det viktiga är resultaten i verkligheten och att vi verkligen åstadkommer riktiga miljöförbättringar. Herr talman!
Jag kan konstatera att under Centerpartiets tid har vi kombinerat minskade utsläpp i en omfattning som få andra länder kan matcha med ekonomisk utveckling och fler jobb i en omfattning som inget europeiskt land kan matcha. Det är precis det som lägger grunden för en fortsatt grön omställning.
Jag vet inte om Miljöpartiet här och nu frångick sitt löfte från valrörelsen om 10 000 nya laddstolpar, eller om man fortfarande tycker att det är en bra idé att vi lägger lite statliga pengar på att bygga framtidens infrastruktur för grön omställning av fordonsflottan. Men jag kan konstatera att vi behåller löftena. Vi håller fast vid det vi sa i valrörelsen, och det är precis det vi levererar. Snacket måste gå hand i hand med verkstad, annars blir det inga miljöresultat.
Annars blir det inte det framgångsrika facit vi har sett under åtta år med alliansregering och centerpartistisk miljöminister.
Emil Källström (C):
Först kan vi väl hyfsa debatten lite. Sverige har faktiskt den lägsta fattigdomen i EU. Det är någonting vi är mycket stolta över, och det bygger på att man har en politik för fler jobb. Jobben har ju, precis som jag redogjorde för i mitt anförande, växt till de senaste åren. Det är också vårt viktigaste löfte framöver för att motverka många av de samhällsproblem som Ulla Andersson lyfte fram i sin replik.
Det viktigaste framöver för att skapa ett så gott samhälle som möjligt för så många som möjligt är att ha en politik som innebär att så många det bara går är med på insidan, i jobb eller företagande, med alla positiva aspekter på hur man lever sitt liv som det innebär. Jag måste också konstatera att när det gäller just de grupper som Ulla Andersson lyfter upp finns det en rad orosmoln i det budgetförslag som hon står bakom.
Vi talar om hundratusentals barn och föräldrar som nu går eller skjutsar till skolan varje dag med oro eftersom de inte vet vad det innebär om regeringspolitiken blir verklighet. Får deras skola vara kvar eller inte?
Vi kan också konstatera, herr talman, att de socialistiska partierna väljer att ta bort den fritidspeng, alltså det bidrag till fritidssysselsättning eller annat, som Alliansen föreslår och har infört för att se till att ingen ska behöva säga nej till fritidsaktiviteter av ekonomiska skäl.
Jag skäms absolut inte över det budgetförslag som jag kommer att rösta på i eftermiddag när det gäller just det här. Vi klarar det viktigaste för att motverka utanförskapet, en politik för fler jobb, samtidigt som vi har riktade insatser för till exempel ungas fritidsaktiviteter så att alla ska få vara med redan från tidig ålder.
Emil Källström (C):
Orden "gömma sig" kan tydligen innebära väldigt många olika saker. Först för vi en politik som steg för steg tar Sverige i positiv riktning i åtta år. Sedan går vi till val och har en rekordlång valrörelse där vi säger precis vad vi tänker göra efter valet och vad en röst på oss innebär.
Efter valet lägger vi fram den kanske mest genomarbetade budgetmotion som någonsin har presenterats i opposition i denna kammare. Vi säger också att vi ska rösta på den. Är det att gömma sig? Vi gör exakt vad vi sade. Vi kunde ha haft ett enskilt samtal, jag och Ulla Andersson, redan i våras. Då hade jag kunnat säga att exakt detta skulle hända.
Det är också vad vi har sagt på gator och torg, det är vad vi har sagt i varenda debatt och det är precis vad vi gör nu. Jag tycker inte att det är att gömma sig. Jag tycker att det är en tydlighet. Om inte det är tydlighet undrar jag vad tydlighet är för någonting. När Ulla Andersson vill tala om taktiserande och spelteori vill jag tala om politikens innehåll. Den budget jag i eftermiddag kommer att rösta på, som Centerpartiet kommer att rösta på och som Alliansen kommer att rösta på, tar Sverige ytterligare steg i rätt riktning.
Det handlar om ett lite mer företagsamt Sverige som skapar lite fler jobb, som innebär att lite fler är på insidan och skapar det goda samhälle, inte minst för barnen, som vi båda eftersträvar. Det är ett Sverige som blir lite grönare, som skapar utveckling i hela landet och som inte straffbeskattar allt från avstånd till ungas arbete. Det är precis vad jag kommer att rösta på. Det är det som den här debatten handlar om. Det är politikens innehåll. Och det är helt enkelt så att jag röstar på min politik för att den är bättre än Ulla Anderssons. Konstigare än så är det inte.
Emil Källström (C):
Det är klassiskt sett två partier i svensk politik som åtnjuter ett stort förtroende när det gäller att skapa förutsättningar för jobb, företag och ett gott liv i hela landet. Det är, om vi ser till de mätningar som görs av förtroende, Centerpartiet och Socialdemokraterna. Jag har alltid förundrats lite grann över hur Socialdemokraterna kan åtnjuta detta förtroende givet en historia av flyttlasspolitik där det uttalade målet var att dränera delar av Sverige på människor och kapital för att andra skulle få växa.
Även i Socialdemokraternas förda politik under de senaste åren, både i majoritet och i opposition, har det varit ganska många direkt landsbygdsfientliga förslag. Vi lägger fram en budgetmotion som innehåller, vilket jag nämnde i mitt anförande, laddstolpar för framtidens infrastruktur när det gäller fordonsflottan i hela landet. Vi gör storsatsningar i form av Sverigebygget och annat och byggande av vägar och järnvägar. Vi lägger ned bredband som aldrig förr för att skapa framtidens infrastruktur.
Vi lägger även in nya pengar i landsbygdsprogrammet som går just till företagande, grön omställning och infrastruktur i hela landet. Men vi ser att det som vi försöker gynna och vill ha mer av beskattas av Socialdemokraterna så att det riskerar att bli mindre av det. Jag talar förstås om kilometerskatten, alltså en skatt på avstånd som Socialdemokraterna tillsammans med sina kamrater föreslår.
Jag talar också om en gödselskatt som innebär en extra pålaga på 300 miljoner kronor för svenska bönder som de inte kan få betalt för, som inget av konkurrentländerna måste betala och som dessutom enligt forskningsrapporterna inte innebär några miljöförbättringar. Vi har hört om inskränkt äganderätt på skogssidan, och vi har hört om höga skatter på jobb och företagande.
Mina frågor är givetvis: Vad är planen med alla dessa skattehöjningar på jobb och företagande i er budgetproposition? Är inte risken överhängande att detta innebär mindre av jobb, mindre av leverne och mindre av företagande i hela landet?
Emil Källström (C):
Den intresserade åhöraren märker att jag verkligen försöker debattera politikens innehåll. Jag tror att det är det människor förväntar sig att vi gör, alltså att vi faktiskt pratar om vad vi vill med Sverige och varför vi röstar på de olika förslagen. Vi kan konstatera - och det har Socialdemokraternas egen, nuvarande, statsminister sagt - att den så kallade styråran hör hemma i Rosenbad om regeringens budget faller. Bollen ligger på den planhalvan.
Jag vill fokusera på politiken, för det är det viktiga. Det är därför jag står här - för att föra Sverige framåt. Därför säger jag återigen att jag i dag kommer att rösta på en budgetmotion som innebär att vi tar fortsatta steg mot att hela Sverige kan växa och utvecklas i takt. Vi ska bygga mer infrastruktur, och det ska bli enklare att starta och driva företag samt göra den första anställningen - inte motsatsen.
Jag kan också konstatera att det känns extra bra att kunna rösta på den budgeten givet att alternativet i voteringen i eftermiddag, det vill säga förslaget från regeringen, är en budgetproposition som höjer skatter och tar in pengar på allt det jag håller kärt för att finansiera utgiftsökningar. Det är utgiftsökningar och skattehöjningar på företagande och jobb, inte minst på de små och växande företagen och på jobben för unga.
Det är avgiftsökningar och skattehöjningar på landsbygdens verksamheter - och på avstånd i sig. Det är en grön skatteväxling som förbytts mot en röd skattehöjning. Detta är grundkonflikten i svensk politik i dag, och det är den som förtjänar att diskuteras. Jag ställer återigen mina frågor. Vad tror Jörgen Hellman om innehållet i den socialdemokratiska politiken?
Är det inte stor risk att det innebär ett kraftigt försämrat klimat för såväl jobb och företagande som annat liv, i hela vårt land?
Emil Källström (C):
Det var mycket generöst. I vanliga fall brukar talmannen säga att frågorna får anses vara av retorisk karaktär, men så inte denna gång. Jag har dock redan, i mitt tidigare replikskifte, sagt det jag vill säga om detta. Jag begärde replik på Jörgen Hellman för att jag ville diskutera politikens innehåll. Jag ville tydliggöra skiljelinjerna i de faktiska reformer, skattesatser och förslag som leder Sverige framåt.
De frågor Jörgen Hellman ställer till mig ska han ställa till sin egen partiledare och statsminister. I går kväll, eller rättare sagt i går natt, var beskedet om var styråran låg väldigt klart.
Emil Källström (C):
Även om det inte alltid låter så finns det en del gemensamma nämnare mellan Centerpartiets och Miljöpartiets politik. Vi arbetar båda för ett grönare samhälle med förnybar energi och lägre miljöfarliga utsläpp. I ett tidigare replikskifte sas det - och det står jag givetvis fast vid - att vi under Centerpartiets tid vid miljöministerposten såg många bra resultat.
Vi har kunnat kombinera minskade utsläpp med hög ekonomisk tillväxt och nya jobb. Det är bra. Det kanske delvis också indirekt beror på att vi har haft en opposition som har jagat oss på miljöområdet. Där har Miljöpartiet varit duktiga med att formulera en kritik och att ligga på för att stimulera ännu bättre resultat.
Jag har också uppskattat Miljöpartiets roll som förnyelsekraft i svensk politik. Ni har vid flera tillfällen under de senaste åren gått till val med att vi ska modernisera Sverige. I ljuset av det blir jag lite fundersam när man ser hur pass många av era politiska projekt, reformer och förslag som har handlat om att stoppa saker, att konservera saker och att sluta göra saker.
Det gäller Förbifart Stockholm; det händer ingenting, men det kostar 4 miljoner kronor om dagen för just ingenting. Det gäller ett av landets största miljöanpassningsprojekt, Slussen, där nu ingen riktigt vet vad som ska hända. Det händer i alla fall ingenting. Det står still. Det gäller Bromma flygplats, som är så viktig för stora delar av landets utveckling. Också där råder stor osäkerhet. Det konserverande är att det inte händer någonting.
Det handlar om utredningar som innebär att i den välfärdssektor som är så viktig för oss händer det verkligen ingenting. Inga pengar investeras, inga satsningar görs och ingen vet. Är detta verkligen tanken med Miljöpartiets moderniseringsprojekt?
Emil Källström (C):
Där skymtade en del av Miljöpartiets lite sämre sidor fram. Det gäller just tillväxtkritiken. Detta ligger hela tiden under ytan i den miljöpartistiska politiken: Är det egentligen bra med ekonomisk tillväxt? Där är Centerpartiet desto tydligare: Ja, det är bra med hållbar tillväxt! Det är bra med tillväxt, för det är det som skapar resurserna för att kunna ställa om samhället och för att kunna skapa ett bättre liv såväl ekonomiskt som ekologiskt och socialt.
Vi behöver en hållbar tillväxt, och vi behöver absolut inte en politik som tummar på detta behov. Ett samhälle utan tillväxt är också ett samhälle som inte kan ställa om till hållbar utveckling. Det ser vi flera exempel på i vår omvärld. Jag kommer tillbaka till detta med bristen på aktivitet och politiska reformer som innebär att ingenting händer och hur skadligt det är.
Vi har varit överens om att det är viktigt att utveckla tjänstesektorer, delvis därför att det innebär varuproduktion och en aktivitet i ekonomin som kräver mindre naturresurser. Nu ser vi hur RUT-avdraget, som har varit en framgångsrik reform just när det gäller detta, föreslås halveras. Vi vet också att välfärdssektorn är ett område där vi verkligen måste utveckla och komma på de nya metoderna.
Vi måste komma på nya sätt att leverera den välfärd som vi i dag och i framtiden behöver. Även om Miljöpartiet säger att man inte vill stänga ned alternativen har ni nu med de här utredningarna - dessa våta filtar som har lagts över den här viktiga sektorn - medverkat till att ingenting händer. Ingen investerar. Ingen vill göra några nysatsningar. Det är slut på den kreativitet och den innovation som behövs på de viktiga välfärdsområdena.
Det kan inte vara det som var meningen med Miljöpartiets moderniseringsprojekt - att man bara slutar göra saker och att det är förbud och våta filtar som är vägen framåt.
Emil Källström (C):
Vid vår förra debatt i kammaren vid tiden för budgetpropositionens avlämnande i riksdagen gratulerade jag Ulla Andersson och framför allt hennes partiledare Jonas Sjöstedt. Jag kallade honom den bästa finansministern Sverige aldrig har haft.
Jag talade då om att Jonas Sjöstedt och hans partikamrater lyckats väl med att få in sin politik och sina förslag om totalförbud mot valfrihet i välfärden och liknande i regeringspolitiken. Ett antal utredningar skulle genomföras. Med mina gratulationer kan jag konstatera att jag var en av de mer positiva i mina reaktioner på den delen av den förda politiken.
Det har varit mycket kritik. Snart sagt varenda remissinstans har varit kritiska till förslaget om att förbjuda eller riva upp lagen om valfrihetssystem i primärvården i landstingen redan till årsskiftet. Jag föreställer mig att det var sista spiken i kistan när Lagrådet kom med sitt uttalande.
Lagrådet sade att underlaget från regeringen över huvud taget inte lämpade sig för att skriva lagtext om. Sällan eller aldrig har ett regeringsmaterial som syftar till skarpa beslut i Sveriges riksdag blivit så sågat. Det är helt uppenbart att denna del av er politik har nått vägs ände.
Ni har inga vänner i era försök att drastiskt förkorta och ta bort den valfrihet som många har vant sig vid och uppskattar i primärvården. Ger ni upp denna del av er politik där ni inte har några vänner? Hur ser vägen framåt ut i Vänsterpartiets strävan att förbjuda den valfrihet som många svenska patienter värnar och tycker är bra?