Ann Linde (S):
Jens Holm menar att vi driver frihandelsfrågan för långt. Jag menar att vi inte gör det. Jag kan börja med att kommentera de två exempel som Jens Holm nämner i sin interpellation, där han menar att miljön har fått stå tillbaka för handeln. Jag menar att det är rent protektionistiska intressen som har fått stå tillbaka för frihandeln. Problemen i dessa två fall rörde inte om man kunde göra undantag för miljön eller inte.
I båda fallen rörde det diskriminering mellan inhemska och utländska aktörer. Detta är något som är oerhört viktigt för svenska företag, som ofta är mycket framstående jämfört med andra när det gäller just miljövänliga produkter. Dispyten i det indiska fallet gällde om Indien skulle kunna stänga ute utländska, till exempel svenska, företag och leverantörer.
Orsaken var, precis som Jens Holm nämner, att man ställde krav på att produkter som skulle levereras till projektet skulle innehålla en viss procent lokalt producerade delar. Det var alltså krav på lokalt innehåll. Indien försvårade därigenom import av solceller och moduler, vilket innebar att indiska företag fick fördelar gentemot utländska, till exempel svenska, leverantörer. Detsamma gällde tvisten mellan Kanada och Japan och EU med flera.
Även här ställdes krav på att utländska leverantörers produkter måste innehålla en viss procent lokalt producerade delar. Nu ska jag gå tillbaka till grundfrågan i interpellationen, det vill säga relationen mellan handelsregelverket i WTO och handelsåtgärder i multilaterala miljökonventioner.
Detta låg länge högt upp på Sveriges och EU:s dagordning och handlade om huruvida det fanns behov av ett klargörande av WTO:s regelverk för att handelsåtgärder i miljökonventionerna och WTO-avtalet skulle bli mer kompatibla. Tillämpningen av undantagen i GATT:s regler för hälsa och miljö, artikel 20, var en del av diskussionen.
Som Jens Holm säkert vet lade EU redan 1996 fram ett mycket långtgående förslag om att införa ett tillägg till undantagen i GATT:s artikel 20 för handelsåtgärder som vidtagits inom en miljökonvention. Men få länder stödde EU. Därför reviderade EU sin position för att i stället driva frågan om att klargöra relationen mellan WTO:s regelverk och de multilaterala miljökonventionerna.
I Doha nådde EU framgång i förhandlingarna, och frågan finns med i mandatet för Doha Development Agenda. Förhandlingarna kom sedan under många år att fokusera på en tolkning av mandatet. En majoritet av WTO:s medlemsländer visade heller inget intresse av att komma framåt, vilket vi djupt beklagar.
Efter fem års förhandlingar, som inte hade kommit längre än till tolkning av mandatet, var det endast Schweiz som stödde EU. EU lade 2006 fram förslag om ett antal legala principer för att klargöra förhållandet mellan regelverken. Det där har ju diskuterats, men nu är förhandlingarna avstannade. Med tanke på låsningarna i jordbruksförhandlingarna är det svårt att se att frågan skulle få stöd att diskuteras i dagsläget.
Däremot är en av de prioriterade frågorna för Sverige på förhandlingsagendan i WTO i Buenos Aires att vi ska minska de skadliga subventionerna inom fiske. Här finns en direkt miljö- och klimatkoppling. Jag vill understryka att frågan om relationen mellan handel och miljö är en högt prioriterad fråga för Sverige, men vi måste se var vi kan nå framgång.
EU ska vara en föregångare när man ska genomföra Parisavtalet inom alla policyområden.