KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
Min fråga går också till migrationsminister Heléne Fritzon. Det händer mycket som är oroande och konstigt i svensk migrationspolitik just nu. Överenskommelsen häromdagen mellan regeringspartierna och Vänsterpartiet är en sådan sak. Den riskerar de asylsökandes rättssäkerhet och vårt asylsystem.
De som misstänks ha ljugit om sin ålder kan få sin sak prövad och ha god chans att få stanna i Sverige, medan de som talade sanning och fick lämna landet inte kommer att ges någon dörr in.
Min fråga handlar framför allt om den lagstiftning som undertecknades av försvarsministern i december 2016, som ger den asylsökande rätt att välja kön på sin handläggare på Migrationsverket och slår fast att detta ska tillgodoses.
På vilket sätt anser migrationsministern att detta gynnar jämställdheten och är rimligt mot bakgrund av den jämställdhetspolitik som finns?
Christian Holm Barenfeld (M):
Kvinnors och mäns lika rättigheter och villkor är en viktig fråga. Vi har en regering som brukar kalla sig feministisk. Jag har inte riktigt förstått vad det innebär. Regeringen och försvarsministern undertecknade alltså i december 2016 en lagstiftning som innebär att utlänningen inför den muntliga handläggningen hos Migrationsverket ska tillfrågas om han eller hon föredrar en manlig eller kvinnlig utredare respektive tolk. Utlänningens önskemål ska tillgodoses om det är möjligt.
På vilket sätt värnar detta jämställdheten?
Christian Holm Barenfeld (M):
Min fråga går till arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson. Sverige saknar i dag kontroll över hur många personer som vistas i landet illegalt. Uppgifter pekar på att det kan handla om upp till 50 000 personer, men kontrollen är som sagt alldeles för dålig. Antalet asylsökande som stannar kvar trots avslag väntas dessutom öka kraftigt de kommande åren. Det rör sig om över 40 000 personer på fyra år.
Om inte detta stoppas kommer det att leda till att vi får ett permanent skuggsamhälle som kan präglas av utsatthet, utnyttjande av människor och kriminalitet, och det vore ingen bra framtid för Sverige. I stället för att återvända till sina hemländer väljer många att leva ett liv vid sidan av det svenska samhället. För dem kommer inkomsterna ofta från illegalt arbete och kriminalitet.
Med anledning av detta skulle jag vilja fråga Ylva Johansson: Vad avser regeringen att göra för att se till att fler av dem som har fått avslag återvänder i stället för att vistas illegalt i Sverige?
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är inte värdigt ett land som Sverige att låta folk etablera sig i ett laglöst parallellsamhälle där de löper stora risker. Det finns nu 17 000 personer som är föremål för utvisning, men i fjol verkställde polisen endast 4 000 utvisningsärenden, vilket är en minskning jämfört med hur det såg ut före flyktingkrisen. Vi ser också att detta framgent kommer att öka. I dag finns det bara 357 förvarsplatser i Sverige. De är viktiga för att personer inte ska kunna avvika.
Där föreslår vi moderater tydliga förstärkningar. Vad gör regeringen?
Inge Garstedt (M):
Finansministern tar upp de skillnader som finns i budgeten mellan kvinnor och män. Det finns naturligtvis en förklaring till det. Kvinnor är tyvärr i mycket hög utsträckning hänvisade till en mycket begränsad arbetsmarknad.
Deras arbetsmarknad är inte lika stor som männens fortfarande tyvärr, eftersom väldigt många kvinnor arbetar i den offentliga sektorn. Vem har då varit arbetsgivare, och vem är arbetsgivare i den offentliga sektorn? Det är politiker.
Genom alla decennier som jag har varit feminist har jag fått höra att antingen är ekonomin för dålig för att man ska kunna höja lönerna i den offentliga sektorn eller så går ekonomin för bra, och därför kan man inte höja lönerna för kvinnorna.
Jag har lite svårt att förstå hur man kan lasta finansministern och den nuvarande regeringen för det här.
Det är inte finansminister Borg som genom lång tid har sagt att Sveriges ekonomi inte räcker till för ökade lönelyft och att kvinnorna måste känna solidaritet med andra kvinnor, och därför kan de inte få höjda löner. Det är väl inte heller finansminister Borg som har sagt att det nu går så bra för Sverige så nu kan de inte få något lönelyft.
De facto var det väl under förra året som kvinnorna i den offentliga sektorn fick ett mycket större lönelyft än vad de hade fått tidigare. Dessutom ökar man skillnaden mellan att jobba och inte jobba genom jobbavdraget.
Det är klart att det för en lågavlönad kvinna är stor skillnad mellan att ha 100 eller 200 kronor över i plånboken när månaden är slut och att ha 200 kronor för lite. Jag hoppas verkligen att man från Finansdepartement fortsätter denna politik att öka skillnaden mellan att arbeta och att inte arbeta.
Jag tror att det är väsentligt för ännu fler kvinnor än dem som i dag finns ute på arbetsmarknaden att få jobb och att helst få ett heltidsjobb. Jag ser fram mot finansministerns fortsatta arbete på detta område.
Inge Garstedt (M):
Monica Green sade att löneskillnaderna mellan män och kvinnor är ett strukturellt problem. Javisst, och det är den stora utmaningen för regeringen och för alla kommunalpolitiker runt om. Jag kan informera finansministern om att jag häromdagen var ute på ett statligt verk. Där hade man gjort en lönerevision.
Man hade hittat genomgående könsrelaterade löneskillnader på upp till 8 000 kronor i vissa fall, och det är säkert så i flera statliga verk. Framför allt männen hade fått påslag i olika situationer när de hade gjort tillfälliga jobb för verket. Dessa påslag levde sedan kvar när de gick tillbaka till sina gamla arbetsuppgifter.
Jag hoppas verkligen att vi får en översyn och en uppmaning till de statliga verken att liksom detta verk se över det här så att man kommer ifrån denna typ av strukturella löneskillnader. Arbetsmarknaden hänger ihop.
Har man en stor sektor där man har låga löner, som för de vårdanställda inom den offentliga sektorn, finns det en konkurrens, som Monica Green nämnde, med handel, restaurang och hotell. Det håller lönenivån nere för kvinnorna.
Om kvinnorna inom vården hade haft de löner som de borde ha haft i relation till männen i LO-kollektivet hade det sett helt annorlunda ut. Jag hoppas att vi med den jobbpolitik som finansministern och den nya regeringen för ska se att detta förändras betydligt snabbare än under den tolvåriga socialdemokratiska mandatperioden.
Inge Garstedt (M):
Jag är från Malmö, och jag har suttit i polisstyrelsen i Skåne. Jag måste säga att jag hade blivit ganska arg och frustrerad om dåvarande justitieministern hade detaljstyrt vad Polismyndigheten i Skåne skulle göra.
Nu vet vi i och för sig via TT-meddelanden som har gått ut tidigare att den förra justitieministern använde halva sin arbetstid till att styra rikspolisen. Det är ju förvånansvärt.
Hade jag suttit i riksdagen på den tiden så hade jag väl funderat på att om en minister använder halva sin tid till att styra en myndighet så är det ett gränsfall för om man ska KU-anmäla för ministerstyre. Nog talat om det. Jag tycker att det är ganska fantastiskt.
Polisen har fått 415 miljoner kronor det här budgetåret 2008, och man har satsat 1,5 miljarder kronor på rättsväsendet. Rättsväsendet i Sverige har ungefär 32 miljarder kronor till sitt förfogande. Man kan göra enormt mycket av så mycket pengar.
Som relativt ny i den här kammaren är jag något förvånad över synen att vi i riksdagen eller ministern skulle detaljstyra hur verksamheten ska se ut i Skåne, i Stockholm eller i Göteborg. Vi har ju haft en rikspolischef som såvitt jag vet anställdes av den socialdemokratiska regeringen.
Det var väl hans ansvar att ha hand om organisationen, och det har varit hans ansvar att anställa de länspolischefer vi har. Jag förutsätter faktiskt, trots att rikspolischefen ska lämna sin post nu, att han har anställt kompetenta människor som har förmåga att styra den ytterst viktiga verksamhet som det är att styra en länspolismyndighet.
Herr talman! Jag är fortfarande lika förvånad över att, för andra gången på mindre än en månad, sitta i kammaren och höra något som jag knappast kan uppfatta på något annat sätt än som att man förespråkar ministerstyre.
Jag är hemskt tacksam över att ha en justitieminister som styr genom regleringsbrev och genom de bestämmelser som finns i våra grundlagar och i vår konstitution. Jag är väldigt glad att vi har en justitieminister som - förhoppningsvis - inte använder halva sin tid till att styra Rikspolisstyrelsen.
Det finns nämligen väldigt mycket annat också på Justitiedepartementets bord, nämligen hela civillagstiftningen. Den hann man ju inte med när man använde halva tiden till att styra rikspolischefen.
Inge Garstedt (M):
Det finns en viss skillnad. Fredrik Reinfeldt står på torget och berättar vad han har lyssnat in i det svenska samhället. Han pratar inte i telefon och säger saker och ting om den svenska polisen.
Jag tror att det är oerhört viktigt att man konstaterar att den svenska polisen har större resurser än man någonsin har haft och att det måste vara länspolischeferna som organiserar arbetet. Nu har man diskuterat Stockholm här. Jag tycker inte att man ska diskutera enskilda länspolisdistrikt i Stockholm.
Men i Stockholm är det 0,25 procent av totalen i en budget på 4 miljarder, 4 000 miljoner kronor, när man förändrar organisationen. Såvitt jag vet brukar man alltid i budgettider i alla sammanhang klaga på att man har för lite pengar.
Nu har justitieministern stått här och sagt att man kommer att se över resursfördelningsmodellen, som jag vet att man har diskuterat under många år, även om vi i Malmö och Skåne, som är hårt belastat, under den socialdemokratiska tiden tyckte att vi kanske hade för lite i förhållande till andra orter.
Det här måste vara någonting som man ger Justitiedepartementet en chans att arbeta vidare med, så att man får en väl fungerande polis. Vi vet att polisen i dag gör ett jättebra arbete. Åtminstone tycker jag det som moderat. Vi ska låta dem fortsätta med det och också slå vakt om de duktiga civilanställda som gör ett bra arbete hos polisen.
Inge Garstedt (M):
Det är viktigt, precis som Elisebeht Markström säger, att barnen uppmärksammas och får den hjälp och det stöd som de behöver. Sedan har det visat sig, åtminstone fram till nu, att det är väldigt svårt och komplicerat och medför väldigt mycket som man inte hade räknat med om barn betraktas som målsägande i en process. Då blir processen helt annorlunda.
Det som är viktigt är att man hittar metoder för att få barnen med, att barnen får hjälp och får den ekonomiska ersättning som de har rätt till. Hur man sedan ska göra det vet jag inte. Jag sade att man kan titta på det administrativt, men det är ingenting som man har sagt från departementet - jag vill klargöra det.
Däremot är det helt klart att man följer frågan väldigt noga för att se hur stort problemet är. Om det visar sig att det finns ett problem kommer man att på något sätt åtgärda det därför att man ser det som viktigt. Det är självklart att man anser att det är viktigt när man har skrivit ett antal motioner i ärendet och varit med i diskussionen tidigare.
Inge Garstedt (M):
Den här regeringen har valt modellen att man ska gå via sina kommuner när det gäller att få del av pengarna. Man kan välja andra modeller. Enligt det gamla systemet fick man pengar efter det att man följde trenderna och gick med på projekt av olika slag. Om man inte var inne i den projektsvängen fick man inte de extra pengarna. Vi tycker att det är ett säkrare system att samarbeta med kommunerna.
Jag vet att det var många organisationer som tyckte att det gamla bidragssystemet, där väldigt mycket låg i projekt, var besvärligt. Man drev en fråga, tyckte att den var viktig, låg kanske till och med i framkanten, låg där de tio åren innan, men fick inga pengar. Därför föredrar vi och alliansregeringen systemet med att samarbeta med kommunerna.
När det gäller våld mot kvinnor är samarbetet mellan rättsvårdande myndigheter, kommuner och andra inblandade oerhört viktigt.
Inge Garstedt (M):
Jag tackar Lena Olsson för de här frågorna. Vi kan börja med skolan. En stor del av de varsel som nu har lagts beror på ett minskat elevunderlag. Kommunerna har pengar för 2009. De måste självklart anpassa sin lärarkår till antalet elever framöver. Nu slår man ihop det här och säger att allting beror på den dåliga ekonomin.
Det är inte riktigt sant. När det gäller jämställdheten i skolan har jag alltid pläderat för att den är oerhört viktig. Jag skulle vilja ta Falu kommun som ett väldigt bra exempel. I Falun jämställdhetsmärker man skolor. Man har ett brett arbete kring jämställdhet som ger resultat, både i minskat våld och i bättre skolresultat faktiskt.
Jag tror att det är viktigt att man har en ordentlig jämställdhetsutbildning för lärare. Det har man inte haft i den gamla lärarutbildningen. Vi får hoppas att det kommer in på ett helt annat sätt nu. Sedan handlade det om statistiken.
Det är väldigt viktigt att man har bra statistiska instrument så att man kan följa upp de brott som begås, så att man också kan kategorisera dem och följa deras väg genom rättsväsendet. Det jobbar man med i Justitiedepartementet, och det förbättrar man hela tiden. Lena Olsson sade att man skulle ha ett slutdatum. Man kan inte ha ett slutdatum för utvecklingsarbete. Det måste pågå hela tiden.
Inge Garstedt (M):
Lena Olsson tar upp frågan om slutdatum. För vissa typer av arbeten och utredningar måste man ha slutdatum. Men när det gäller utvecklingsarbete om sådant som förändras hela tiden, som statistik, har man naturligtvis inga slutdatum. Då skulle statistiken bli statisk, och det tror jag varken Lena Olsson eller jag vill att den ska bli.
När det sedan gäller rättsintyg etcetera har Nationellt centrum för kvinnofrid fått ett uppdrag som de också har genomfört. De har lämnat ut en handbok till sjukvårdande myndigheter för att man ska bli bättre på det här området. Jag tror att det är oerhört viktigt. När det gäller en kommission tror jag att man ska vara lite försiktig med hur många kommissioner man ska ha.
Däremot har regeringen i olika direktiv till myndigheter sagt att det är viktigt att det finns en kunskap. De ska återredovisa vad de gör kring de här olika frågorna om våld mot kvinnor, också redovisa vilka åtgärder de har vidtagit. Det är för att man ska kunna utvärdera och följa de bägge handlingsplanerna.
Handlingsplaner spelar ingen roll om ingen följer dem, om det är en bokhyllevärmare. Men den här regeringen vill se att de två handlingsplaner man nu har beslutat om på det här området följs. Därför är utvärderingen som sker kontinuerligt oerhört viktig.
Inge Garstedt (M):
Lars U Granberg tar upp frivilligorganisationerna. Det är väldigt spännande att Socialdemokraterna nu lägger så stor vikt vid dem. Vi upplevde ju under 70-, 80- och 90-talet hur Socialdemokraterna på olika sätt försökte begränsa frivilligorganisationernas arbete.
Nu pågår inom alliansen ett stort arbete med att utöka frivilligorganisationernas delaktighet i samhället på olika sätt, alltså den verksamhet som Peter Örn leder. Jag förstår att Lars U Granberg och Socialdemokraterna stöder detta arbete fullt ut.
Det var också intressant att Lars U Granberg tar upp detta med normer och attityder. De grundläggs ju i hemmen och i skolan.
Då kan man fråga sig: Hur har skolan och utbildningen under en socialdemokratisk ledning kunnat hamna i en sådan utförsbacke att vanliga tilltalsord inom skolan, både elever emellan och från elever gentemot lärare, är ord som man inte kan ta i sin mun i riksdagen?
Det vittnar ju om bristen på värdering när det gäller normer och attityder från Socialdemokraternas sida.
Inge Garstedt (M):
Lars Granberg säger att han är väldigt positiv till kooperativ verksamhet. Det är ju bra. Men jag tänker på övrig ideell verksamhet som finns. I min hemkommun var Röda Korset ute hos de gamla. Röda Korset fanns på sjukhuset för att hjälpa patienter som kom dit.
Men Socialdemokraterna och facket ansåg att det var verksamhet som man inte fick ägna sig åt. Det är ett exempel på hur man dödade ideell verksamhet under 70-, 80- och 90-talet. Det finns tusentals sådana exempel. Sedan har jag en väldigt stor beundran för det arbete som Lars Granberg, Johan Linander med flera utför i det manliga nätverket.
Jag vet nämligen att det är oerhört viktigt med manliga förebilder, att män arbetar med de här frågorna. Det är en jätteinsats ni gör. Men sedan är det väl fullständigt självklart att det, om vi har en skola som tillåter att man tilltalar varandra med ord som hora med mera, är något fel på den skolan.
Därför är jag väldigt tacksam över att höra att Lars Granberg tycker att det är positivt med de förändringar som alliansregeringen nu gör i skolan, som ska kunna återställa ordning och ge lärare och också eleverna verktyg för att handskas med detta plus ordentliga planer mot mobbning etcetera.
Inge Garstedt (M):
Mehmet Kaplan tar upp bristande samtycke vid våldtäkt. Det är en oerhört viktig fråga. Ser man tillbaka på handlingsplanen sades det där att regeringen skulle tillsätta en utredning. Nu är ju utredningen tillsatt.
Låt mig citera: I utredarens uppdrag ingår vidare att utreda och ta ställning till om det nuvarande kravet på tvång som grund för straffansvar för våldtäkt bör ersättas med krav på bristande samtycke. Utredaren ska i denna del oavsett ställningstagande i sak lägga fram författningsförslag.
Jag antar att Mehmet Kaplan inte vill ha lagstiftning utan utredning. Nu pågår det en utredning om detta, och det är oerhört viktigt.
Jag tycker att det är intressant att konstatera att den dåvarande regeringen, som instiftade den lag vi har i dag, tydligen inte hade tittat tillräckligt mycket på genusforskningen för att inse att män och kvinnor reagerar olika i olika utsatta situationer.
Jag tycker att det är bra att man i den här utredningen kommer att ta hänsyn till detta. Den här lagstiftningen, även den nya, liksom mycket annan lagstiftning i vårt land bygger på manliga normer och värderingar.
Inge Garstedt (M):
Jag tycker att justitieministern på ett utomordentligt sätt redovisade varför det är så viktigt att fokusera på verksamheten och på resultaten.
Om det efter tolv år av socialdemokratiskt styre har varit dålig budgetdisciplin och otydliga beslutsregler och man inte vet var besluten ligger formellt och praktiskt, då är det väl verksamheten och resultatet för medborgarna som är viktigt?
Det tycker jag att justitieministern illustrerade på ett utomordentligt sätt. Alla vi som har jobbat ute i näringslivet på olika sätt vet vilken kraft och tid som omorganisationer tar. Det blir ingen verksamhet. Man diskuterar vilket rum som man ska ha, vilken avdelning som man ska tillhöra och hur det ser ut. Det gynnar inte de svenska medborgarna.
Det som gynnar de svenska medborgarna är fler poliser och kraven på resultat. Det har man bland annat kunnat se genom att till exempel misshandelsfallen inomhus har blivit fler i statistiken, men det beror på att mörkertalen successivt försvinner när fler anmäler.
Det är precis detta som man vill eftersträva, och det är detta som justitieministern har poängterat genom att säga att verksamheten måste gå före organisationen.
Inge Garstedt (M):
Det är ganska spännande att historieperspektivet numera är rätt så kort här i riksdagen. Jag har för mig att man under väldigt många år i denna kammare fick föra diskussioner om ekonomisituationen i början av 1990-talet. Det var liksom ingen treårsperiod, utan det var väl fråga om en tioårsperiod när man förde upp det på agendan.
Det är spännande att historieperspektiven ändras. Nu är tre år tydligen en väldigt lång tid. Jag tycker att justitieministern på ett alldeles utomordentligt sätt har talat om att det väsentliga för den här regeringen är att öka tryggheten i Sverige. I det ligger också att man fokuserar på polisens verksamhet.
När man kan säga att en stor utredning om en nationell myndighet eller inte är gratis, inte kostar resurser eller energi, har man aldrig varit med om att göra stora organisationsutredningar. Låt oss nu fokusera på det som är väsentligt: tryggheten för människor. Detta är mycket viktigare än organisationsfrågan.
Sedan kan man undra varför Socialdemokraterna inte gjorde så mycket under sin tolvårsperiod. Varför får vi städa? Varför är fängelset i Malmö kasst? Varför gjordes ingenting på civilrättens område?
Inge Garstedt (M):
När det gäller FRA var det saker och ting som förekom, precis som när det gäller den lagstiftning vi pratar om. Signalspaningen, alltså FRA, hade förekommit i alla tider, och den var totalt oreglerad.
Det var ett sätt för Sverige att fånga upp information mellan Sverige och utlandet, och det är någonting som är oerhört viktigt för vår säkerhet, för världens säkerhet och för bekämpande av terrorism. Det skedde under din tid som justitieminister, Thomas Bodström. Det var bara det att det var totalt oreglerat.
Riksdagen hade ingen insyn, och ingen annan myndighet hade insyn. Det vi gjorde var att reglera, så att riksdagen stiftade lagen kring detta och så att man fick en insyn och visste vad som hände. Jag måste säga att jag tycker att det är ett utmärkt sätt att behandla Sveriges människor och Sveriges riksdag på. Du kanske hade velat fortsätta ha det socialdemokratiskt oreglerat, men det vill inte vi.
Inge Garstedt (M):
Jag måste säga att jag är förvånad över att Thomas Bodström står i talarstolen och skrämmer Sveriges medborgare genom att säga att FRA-lagen är mer integritetskränkande och att man avlyssnar alla samtal. Det var vad han sade tidigare. FRA-lagen är viktig för terroristbekämpningen. Det gjordes i Sverige tidigare.
Vi har nu reglerat lagen. Socialdemokraterna hade det totalt oreglerat under sin tid vid makten. Också vi tycker att trafikdatalagen, som diskuteras i den nu aktuella motionen, är viktig. Samtidigt är det viktigt att beakta de principiella integritetsfrågor som finns kring lagen. Det har Vänstern och Miljöpartiet tyckt tidigare.
Nu tycker de att det viktigaste egentligen är att det blir en lag och inte en förordning; detta framgår om man läser motionen. Från alliansens sida tycker vi att det är oerhört viktigt att se till att vi får en lagstiftning som så lite som möjligt kränker den personliga integriteten samtidigt som den uppfyller sitt syfte, nämligen att bidra till brottsbekämpningen.
Inge Garstedt (M):
Jag diskuterar mycket gärna antalet vårdbiträden och sjukvårdsbiträden från denna talarstol, men jag har lite svårt att få in det under det motionsbetänkande som rör polisen. Jag avstår därför från det i denna debatt. Möjligen kan jag konstatera att kommuner och landsting har fått ganska mycket pengar.
När det gäller antalet civilanställda fanns vid årsskiftet 2006/07 enligt de siffror jag har 7 208 anställda, och vid årsskiftet 2009/10 var antalet 7 600. För mig innebär det att antalet har ökat.
Jag tycker att det är bra att Lena Olsson talar om kvalitet och effektivitet. Det tror jag att vi alla vill ha såväl vid polisen som vid alla andra verksamheter som finansieras över skattepengar. Det ska vara så bra det över huvud taget är möjligt för dem som ska tillgodogöra sig verksamheten.
Beträffande stängning av anstalter vid Kriminalvården är det självklart att om man har anstalter som är gamla, dåliga, inte fyller arbetsmiljökrav med mera får man se till att bygga nya som fyller kraven och är bra för alla parter. Då ska man givetvis lägga ned de som inte behövs.
Vi har i dag fler anstaltsplatser än vi hade 2006-2007.
Inge Garstedt (M):
Det vi vill framgår mycket tydligt av utskottets ställningstagande, Lena Olsson. Där står att detta EU-direktiv väcker flera principiella frågor och att det är viktigt att frågorna beaktas i det fortsatta arbetet. Vi kommer naturligtvis att implementera det, men det ska göras på ett så rättssäkert sätt som möjligt.
Vi är överens om att det ska implementeras. Frågan gäller takten. Vänstern vill göra det lite snabbare eftersom de kommit överens med Socialdemokraterna om det. Dessutom vill de att det ska vara en lag i stället för en förordning.
Vi har andra EU-direktiv som också har tagit tid att implementera i svensk lagstiftning eftersom det inte är så lätt alla gånger. Det gäller till exempel direktivet om människohandel. Också det kommer, men man måste göra det i relation till svensk lagstiftning.