Sven Otto Littorin (M):
Ja, svaret kommer i budgeten. Jag tror att Sven-Erik övertolkar min statssekreterare lite. Jag kan bara konstatera att risken för överhettning i ekonomin har avtagit kraftigt. Det kan man säga med en viss förståelse för hur snabbt saker och ting kan ändras. Vi hade ju debatter om bristyrkesproblematiken för bara några månader sedan.
Då varnade Sven-Erik Österberg och hans kolleger för bristyrken och flaskhalsar som skulle driva upp inflationen. Låt oss återgå till den grundläggande frågan. I det här läget finns utrymme och krav på fortsatta strukturella reformer.
Vi måste fortsätta att arbeta för att sänka den strukturella arbetslösheten och öka den strukturella sysselsättningen, det vill säga den som är oberoende av konjunkturen - oberoende av om oljepriser eller citronpriser går upp eller ned. Det är detta vi har satt oss före, och därför ser vi nu att den här nedgången kommer att drabba arbetsmarknaden mindre än annars.
Exakt hur mycket det är får väl de ekonomisk-politiska forskarna titta djupare på framöver. En sak är oerhört tydlig, och den ska jag fortsätta att arbeta med. Det har väl också en del interpellationsdebatter i dag visat. Det handlar om att arbeta för de allra svagastes möjligheter att komma tillbaka på arbetsmarknaden, att med ett individuellt anslag förbereda varje enskild person för mötet med arbetsmarknaden. Det måste göras med bredd.
Sven-Erik säger att det inte finns resurser. Det finns 13 miljarder i jobb- och utvecklingsgarantin och i jobbgarantin för unga. Det finns en palett av insatser och åtgärder. Inom ramen för dessa garantier kan man naturligtvis vikta om i den mån det finns behov av det för att korta den enskildes väg tillbaka till arbetsmarknaden. I grunden tror jag att Sven-Erik och jag är överens om att det är en bra idé.
Sedan vill naturligtvis varje myndighet med självaktning ha mer resurser och kan ibland på goda grunder säga: Här fattas det; här skulle vi vilja ha mer. Det är klart att mitt svar tillbaka till dem är: Ja, kom med välgrundade budgetunderlag! Då ska vi naturligtvis överväga det. Men inriktningen måste vara just en väl fungerande arbetsmarknad för dem som har kort tid i arbetslöshet, en väl fungerande myndighet, Arbetsförmedlingen, som ägnar sig åt att förmedla arbeten som mål.
Det är naturligtvis viktigt för dem med kort tid i arbetslöshet i kombination med sådana saker som till exempel - och det gör jag mycket reklam för bland mina europeiska kolleger - trygghetsavtalen, omställningsavtalen på svensk arbetsmarknad. Det tycker jag är en lysande uppfinning som egentligen är svaret till fransmän och andra som gärna ser europeiska skattemedel gå till olika system för att hantera omställning just i Frankrike. Man kan säga till dem: Det finns faktiskt alternativ.
Det finns partsägda försäkringslösningar och avtal som hanterar omställning på arbetsmarknaden. Det är alldeles lysande. Vi ska arbeta med de svagaste på arbetsmarknaden. Vi ska se till att deras steg tillbaka blir så litet och lätt som möjligt och att de trösklar som har stått i vägen ska bli så små som möjligt. Vi kan ta många exempel. Men jag konstaterar bara att 60 procent av förtidspensionärerna säger att de har någon typ av arbetsförmåga kvar och att de gärna vill vara med på arbetsmarknaden.
De vill kanske inte vara 100 procent på det gamla jobbet eller på det gamla jobbet över huvud taget. Men de ska inte känna sig övergivna av oss utan känna att de har en möjlighet att vara med. Då måste vi naturligtvis sänka trösklarna och göra det enklare, minimera risken för den enskilde förtidspensionären. Det handlar om att våga försöka. Det ska vi jobba vidare på. Det som är lite intressant är kontrasten.
Sven-Erik Österbergs parti har föreslagit 7 000, tror jag att det var, fler praktikplatser, flera platser i arbetsmarknadspolitiska utbildningar. Om det är svaret på frågan var de nya jobben ska komma tycker jag kanske inte att det är alldeles fullödigt.