Karin Thorborg (V):
Den 11 september 2001 har blivit en milstolpe i historien och förändrat samhället markant.
I paniken som följde har nya lagar och förordningar snabbt arbetats fram. Tyvärr har rättssäkerheten för den enskilda människan ibland fått stryka på foten, och åtgärderna har fått negativa följder för enskilda eller grupper. Människors frihet har begränsats, och samhället har blivit mer slutet och kontrollerande.
När Amnestys rapport om mänskliga rättigheter presenterades i går sade den svenske generalsekreteraren att hela rättssystemet har satts i gungning i kampen mot terrorister. I den blinda jakten på säkerhet har man tappat kompassen. Det förslag till sjöfartsskydd som vi ska debattera i dag innehåller delar som enligt oss är oacceptabla.
Vi är inte motståndare till säkerhetsåtgärder, men vi måste vara vaksamma mot en utveckling mot allt större rättslöshet för den enskilde. Regeringen föreslår att för att förebygga brott som utgör fara för säkerheten i samband med sjöfarten får den som uppehåller sig på ett fartyg eller i en hamnanläggning kroppsvisiteras.
För samma ändamål får väska, fordon, gods, rum och annat slutet förvaringsställe på fartyget eller inom hamnanläggningen undersökas. Det behöver inte föreligga någon som helst misstanke om brott för att få genomföra kroppsvisitationen. I likhet med flera remissinstanser tycker vi att det är att gå för långt. Varje individ har också ett grundlagsstadgat skydd mot detta i Sverige.
Undersökningarna måste stå i proportion till den faktiska hotbilden. EU-förordningen innehåller inte heller något krav på att utan hotindikationer genomföra kroppsbesiktningar. Enligt justitieutskottets yttrande får husrannsakan och kroppsvisitation ske i syfte att utreda brott.
Vår kritik mot de nu föreslagna bestämmelserna tar sikte på fall där det inte finns någon konkret brottsmisstanke och inte något att utreda. Det finns risk för att kroppsvisitation utförs i andra syften än att upprätthålla sjöfartsskydd. Enligt sjömännen och stuveriarbetarna själva är det helt acceptabelt att bära ID-handling och vara tvungen att visa upp den. Det är tillräckligt.
Sjömännens hytter är deras hem ombord och måste respekteras. Varför ska vi peka ut och kontrollera just deras hem? Vad skiljer deras bostad från exempelvis ett rum i ett stort hotellkomplex eller ett rum i ett höghus, som Carl-Axel sade nyligen?
Justitieutskottet håller med om kritiken när det klart uttalar att regeringen i de nu föreslagna bestämmelserna om undersökning av besättningens hytter gått för långt i sin avsikt att förhindra brott. I normalläget, det vill säga skyddsnivå 1, bör det inte införas någon möjlighet till genomsökning av besättningens hytter.
Förutom frågor som gäller den personliga integriteten har vi invändningar som berör sjöfarten och sjöfartsnäringen i stort. Det har gått väldigt snabbt med den här förordningen och lagen och införandet av den. Det har varit en mycket kort tid för färdigställande av skyddsplaner innan de nya reglerna träder i kraft och tillämpas.
Sveriges hamnar gör och har gjort ett stort arbete för att försöka fullgöra sina förpliktelser trots att riktlinjerna varit sena, ofullständiga och till och med motsägelsefulla. Förutom de stora ekonomiska kostnaderna i mångmiljonklassen har det inneburit att man har fått handla i blindo eftersom man inte har kunnat göra en bedömning av vilka konkreta krav som skulle komma att gälla.
Det är nya myndighetsuppgifter som har tillkommit för hamnarna. Förutom de polisiära uppgifterna ska de själva bestämma hamnområdet. Hamnen ska avgöra och avgränsa området och göra skyddsplanerna. Det kan leda till konflikter med kommunens planer när det gäller fritidsbåtar och rekreationsområden för invånarna.
Nu är det slutfiskat, slutpimplat och sluttittat, som en tidning i södra Sverige så träffande beskriver vad som kommer att ske. Taggtråd, stängsel och TV-övervakade grindar hindrar folk från att nå havet. Hamnarna blir slutna rum. Allvarligare är att det finns uppgifter om att 10-15 % av hamnarna antagligen inte hinner med att få fram skyddsplaner och vidta åtgärder.
De kommer att kunna straffas för överträdelse, och deras fartyg bli utestängda av andra länders hamnar. Kostnaderna kommer att drabba de mindre hamnarna hårt. De har redan svårt att klara sin ekonomi. Andra befarar att det kommer att bli kaos. Tanken med sjöfartsskydd är god, men hur kommer det att bli i realiteten? Det handlar inte bara om Sverige utan om internationell trafik. Det är inte bara hamnarna utan även fartygen som berörs.
Den 1 juli är deadline. Att ge dispenser till några kanske kommer att öppna Pandoras ask. Samtidigt befarar väldigt många att det kommer att bli en jättekonflikt. Även om hamnarna är godkända kan inte fartyg som inte är godkända anlöpa hamnen. På samma sätt kommer inte andra länders hamnar att ta emot fartyg som gått från en så kallad osäker hamn.
Vad jag har förstått vid samtal med ansvariga är det många båtar från andra länder som inte ens kommit så långt att de fått IMO-nummer. De har en lång väg att gå innan de blir godkända. De kommer alltså att bli stoppade utanför hamnarna, och lasten blir liggande på kajen respektive på båten. Hur långt har man kommit i andra länder? Hur har man tagit sig an det här problemet? Har andra länder gjort sin läxa lika bra som Sverige, eller ligger vi långt före de andra länderna?
Är det bara vi som lägger de här kostnaderna på sjöfarten? Det här förslaget får naturligtvis stora konsekvenser för sjöfarten och sjöfartsnäringen i Sverige. Vi menar att staten måste ta ett ansvar för vad som kommer att hända och vidta olika åtgärder för att inte näringen utan egen förskyllan går på ett stort bakslag. Det finns en stor risk för snedvridning av konkurrensen gentemot andra transportslag.
När kostnaderna ökar väljer man kanske ett annat transportslag. Öresundsbron vädrar säkert morgonluft just nu. Det svensk sjöfart behöver är draghjälp att växa och utvecklas och inte att belastas med fler och kostnadskrävande pålagor. Vi står givetvis bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall till reservationerna 3 och 4.