KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för svaret. Ministern avslutade svaret med att säga följande: "Vildsvinspaketets åtgärder är långsiktiga och breda satsningar. Regeringens bedömning är att de tillsammans bidrar till att mer vildsvinskött når konsumenter och till en ökad jakt på vildsvin." När blir allt det som ska göras enligt vidsvinspaketet egentligen gjort?
När blir det möjligt att sälja vildsvinskött från jägare direkt till konsument? Att sälja vildsvinskött är inget nytt i den här världen, även om vi ännu inte kan göra det i Sverige.
Jag har ställt frågor sedan jag kom in i riksdagen, och jag vet att den andra interpellanten Johan Hultberg har drivit dessa frågor om att göra det möjligt att sälja vildsvin direkt från jägare till konsument i många fler år än så. Ändå tar det så lång tid. Jag tycker att det är anmärkningsvärt. Andelen vildsvin har ökat markant de senaste åren.
Med dem har också vildsvinsskadorna ökat. Många svenska bönder drabbas av vildsvin som bökar upp odlingsmark och äter upp grödor. LRF har redovisat att när de har frågat sina medlemmar om de har vildsvinsskador på sin mark svarar 70 procent ja. Sedan svarar 70 procent av dessa 70 procent att vildsvinsskadorna påverkar deras mående och framtidstro negativt.
Även skogsägare får sina marker förstörda. I dag slutar många jägare att jaga vildsvin när frysboxen är full eftersom allt vildsvinskött måste passera en vilthanteringsanläggning. Det finns därför få incitament för att få en ökad vildsvinsjakt eftersom regleringen av försäljningen av köttet är så komplicerad.
Det finns de som vänder sig till en vilthanteringsanläggning, men på en del ställen finns inte en sådan inom en någorlunda bra radie. En viktig faktor för att minska stammen är att möjliggöra försäljning av köttet. Vi vill ju också ha mer bra mat i landet.
Naturvårdsverket arbetar med en strategi för svensk viltförvaltning fram till 2029 där alla länsstyrelser i sina viltförvaltningsdelegationer ska besluta om regionala förvaltningsplaner för vildsvin. Jag själv har arbetat med den i Stockholm, och jag har precis pratat med ett gäng i Uppsala län som lyft fram liknande problem. I Naturvårdsverkets strategi lyfts fram i punkten Vägval 13 att det ska vara "enkelt och säkert att hantera den naturresurs som viltköttet utgör".
Hur menar ministern att myndighetens strategi kan vara möjlig när det i dagsläget inte är enkelt att hantera vildsvinskött? Jag ställde förra året en fråga till den tidigare landsbygdsministern när ministern kunde presentera ett förslag för att göra det enklare för enskilda jägare att sälja vildsvinskött. Först fick jag svaret att förslaget skulle komma på plats andra halvåret 2021. Sedan har jag fått svaret att förslaget ska analyseras i Regeringskansliet. Fru talman!
Regeringen har hållit på länge nog. Frågan har blivit utredd av Livsmedelsverket, och det finns andra länder att lära sig av. Regeringen har haft över sju år på sig att lösa frågan utan att ha kommit till avslut. Vad är det som tar så lång tid?
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för det utvecklade svaret! Det finns få vilda djur som ställer till det så mycket i naturen och trafiken och för lantbruket som just vildsvin. Konsekvensen av de omfattande vildsvinsskadorna kan vara att bönderna slutar odla spannmål och planterar skog eller annat på sina fält. Det innebär att självförsörjningsgraden i Sverige bara blir sämre och sämre. Mat och potatis är rätt viktigt för vår överlevnad.
Hur ska vi då klara oss i Sverige i händelse av kris eller krig? Det finns i dag ungefär 15 000 heltidsarbetande lantbrukare i Sverige. Det är de som går upp tidigt på morgonen, i ur och skur, och sköter om djur och jordbruk. Det kan inte vara så roligt, tänker jag, att komma ut på sin åker och se att grödorna är uppbökade, att åkrarna ser ut som om en jordfräs har varit ute hela natten och roat sig rejält. För lantbrukarna är situationen rätt så akut.
Ovanpå allt detta - att deras grödor på många håll blir förstörda, vilket naturligtvis kostar både energi och pengar - har de också väldigt höga priser på både el och bränsle, vilket innebär en ohållbar situation för bönderna i Sverige, ett land som leds av Socialdemokraterna. Självförsörjningsgraden har alltså sjunkit till 50 procent. Varannan tugga som vi tuggar i oss är alltså importerad mat.
Här finns genom att möjliggöra försäljning av vildsvinskött från jägare direkt till konsument en möjlighet att främja mer jordbruk och få mer klimatsmart inhemskt kött i samma veva. Vad är det då som tar så lång tid? Vi fick nu veta att man eventuellt behöver förändra lagstiftningen gällande sekretessen och eventuellt även livsmedelsförordningen.
Jag tänker: Ska det ta två mandatperioder, minst? För min del tänker jag att man borde kunna göra det lite snabbare. Förslaget om att låta jägaren sälja direkt till konsument har diskuterats och debatterats i riksdagen länge, och ett tillkännagivande från en majoritet här i riksdagen kom till stånd under förra mandatperioden. Det känns som att frågan är utredd på höjden och på tvären.
Trots detta har förslaget inte blivit verklighet, och under tiden växer vildsvinsstammen. Man kan undra vad regeringen är rädd för. I andra länder säljs vildsvinskött från jägare till konsument, och det fungerar bra. Det handlar inte om att man inte skulle trikintesta köttet - det är nog alla med på att man ska och vill göra.
Det handlar om att kunna avyttra köttet direkt från en jägare till en konsument, efter ett trikintest såklart. Då undrar man: Vad är regeringen rädd för ska hända? Vad skulle hända i Sverige som inte har hänt på andra ställen, där man gör detta? Frågan är utredd. Jägarna är beredda. Konsumenter skriker efter sjyst, klimatsmart, närproducerat kött. Vad är det som gör att regeringen inte kommer till avslut i frågan?
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för svaret! Vi vill samma sak, säger ministern upprepade gånger. Jag tror att om Socialdemokraterna och regeringen verkligen hade velat hade man sett till att detta var på plats för länge sedan och inte låtit det dras i långbänk.
Den 16 mars 2021, det vill säga för elva månader sedan, skrev Livsmedelsverket på sin hemsida att de förslag till ny lagstiftning som man nu har lämnat till regeringen handlar om att göra det lättare för jägare att sälja vildsvinskött till konsumenter och att leverera vildsvin till butiker och restauranger. Jag tror inte att det bara är den storskaliga hanteringen via livsmedelshanteringsanläggningar som gör skillnad här.
Jag tror att det gör en enorm skillnad för varje enskild jägare att faktiskt kunna hjälpa till och skjuta av fler vildsvin om det ges möjlighet att avyttra köttet. Det är viktigt som jägare att man följer god jaktetik. Man vill ju inte skjuta och sedan inte kunna göra något bra med köttet.
Livsmedelsverket föreslog författningsändringar som skulle göra att jägare kunde få leverera små mängder vildsvin och vildsvinskött direkt till konsumenter och till livsmedelsbutiker och restauranger. Utgångspunkt för förslaget var att hålla nere kostnader och administrativa bördor för jägarna så långt det går utan att göra avkall på livsmedelssäkerheten. Där är ju alla överens. Det ska vara en bra livsmedelssäkerhet.
Men det är alltså nästan ett år sedan, och under tiden har det här förslaget analyserats på Regeringskansliet. Man kan ändå hoppas på att det blir en riktigt bra analys i alla fall. Frågan är när riksdagen får ta del av en proposition från regeringen. Jag undrar också: Kommer propositionen att behandla även problematiken med att det i vissa områden finns enorma mängder cesium i vildsvinen, så att många djur måste kasseras direkt?
Alexandra Anstrell (M):
Säkerhetsläget i vår omvärld förändras snabbt. Då behöver vi vara mer på tårna eftersom saker och ting händer. Jag menar att regeringen inte har varit det i dessa frågor. Ministern skyller mest ifrån sig på Reinfeldtregeringen, men den här regeringen har ändå regerat i snart åtta år och skyller ifrån sig på privatisering. Vore det inte bättre att kroka arm med näringslivet?
I flera år har vi tjatat om att inrätta Totalförsvarets näringslivsråd, och regeringen har utrett och utrett frågan. Nu till sommaren avser ministern att kalla samman rådet. Men varför har det tagit sådan tid? För min del tycker jag att det är bra att kunna gå till apoteket på kvällskvisten när ungarnas feber stiger och inte behöva passa öppettiderna mellan 9 och 18 - som det var tidigare.
Det känns lite som att ministern och regeringen glatt håller i alla dessa utredningar när det krisar, men jag tror inte att de är särskilt hälsosamma att äta. De kan i och för sig ge lite värme om man eldar dem när elen går, men de kan inte användas som drivmedel i vare sig brandbilar eller sjukhusets reservaggregat. Man måste besluta om saker och ting, inte bara utreda. Sedan behöver insatser göras, och besluten måste följas upp så att det blir som man har tänkt sig.
Jag kan berätta att läget inte ser så bra ut där ute vad gäller elförsörjning, mat, drivmedel eller sjukvårdsmateriel. Det råder inte heller så bra koll på försvarsmaterielen så att den finns på rätt plats vid höjd beredskap, enligt Riksrevisionens granskning. Herr talman! Försvarsberedningen var överens om att Sverige behöver bygga upp en bättre försörjningsberedskap vad gäller livsmedel för att kunna förse både civilbefolkningen och Försvarsmakten med nödvändiga förnödenheter vid höjd beredskap och ytterst krig.
Många år har gått. Vad har det blivit sedan dess? Hur mycket bättre har vår försörjningsberedskap blivit under en socialdemokratisk regering? Det blev en tummetott.
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för det utvecklade svaret! Det är skönt att vi är överens om problembilden. Tyvärr är vi inte det om insatserna. Om regeringen och ministern är redo att vända på varje sten för att komma framåt undrar jag varför regeringen och ministern inte vill vända på stenen med slöjan under sig. Vi behöver ta tag i de här problemen, fru talman, så att kvinnor och flickor i Sverige inte förtrycks genom slöjan.
Det är helt galet att hälften av världens befolkning kan förtryckas genom en slöja. I våra skolor och förskolor ska barn fostras till demokratiska medborgare, och all utbildning ska enligt skollagen "förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska samhället vilar på". Vi måste vara tydliga med att svensk lag och mänskliga rättigheter gäller alla här i Sverige.
Det finns inga undantag, oavsett vilken religion man har eller vilken kultur man kommer ifrån. Då blir det märkligt, fru talman, om vi tillåter förtryck av småflickor som tvingas täcka håret och gå i heltäckande kläder redan på förskolan. Det sexualiserar flickorna och lägger ansvaret för mannens brister på småflickor. Tack, men nej tack, säger jag till det.
Frihet och ansvar att själv kunna påverka sin vardag och att kunna försörja sig själv är grunden till jämställdhet. Jag vill se ett samhälle där alla människor ges samma möjlighet att nå sin fulla potential. Då behöver vi stå upp mot kvinnoförtrycket och aldrig någonsin acceptera de parallella samhällen som nu vuxit fram. Bland annat hemma hos mig i Haninge kan det synas, liksom runt om i Stockholm.
Vi har statistik som visar att varenda kommun runt om i det här länet är drabbad av hedersvåld, och det breder ut sig än mer. Regeringen, ni måste göra mer! Varför vill ni inte vända på varje sten?
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för svaret! Det svenska FN-bidraget i Mali har under flera år utgjorts av ett underrättelseförband med huvudsaklig placering i Timbuktu. Nu har den svenska styrkan etablerat sig i staden Gao i landets östra delar. Sedan tidigare finns och kommer även fortsättningsvis att finnas en nationell stödenhet för logistik med placering i Bamako.
Sverige deltar också i Task Force Takuba, som är en multinationell specialförbandsstyrka som är en del av den pågående franskledda insatsen Operation Barkhane. Det svenska bidraget till Task Force Takuba är en helikopterburen snabbinsatsstyrka som bland annat kan rycka ut vid oförutsedda händelser. Den svenska enheten består av ungefär 150 personer.
Försvarsmakten har haft verksamhet i Mali sedan 2014. För ungefär 60 år sedan frigjorde sig Mali från kolonialmakten Frankrike och blev ett självständigt land. Omvandlingen från kolonialstyre till demokratiskt styre har varit lite svår och har länge kantats av statskupper och inre stridigheter. I år går den senaste konflikten in på sitt nionde år.
När den maliska militären i slutet av maj i år grep presidenten, premiärministern och försvarsministern och förde dem till en militärbas i Kati, strax norr om huvudstaden Bamako, var det ännu ett bevis på hur komplex och djupgående konflikten i landet är. För statskuppen var långt ifrån den första i landets historia utan var i själva verket den andra på mindre än ett år.
Nu rapporterar internationella medier att många i Mali är upprörda över den ökande osäkerheten i landet. Det ska förekomma regelbundna protester mot bland annat att den franska militären är där, och den anklagas för att inte ha gjort någon skillnad i kampen mot jihadisterna. De som protesterar kallar närvaron av franska soldater för en ockupation och kräver att de snabbt ska lämna Mali. Fru talman!
Det här blir lite svårt när man ska stödja en regering som egentligen är en militärjunta. Att verka för dialog är ju fantastiskt när det funkar, men just nu blir det faktiskt bara värre i Mali. Vi har försvarsmaktspersonal som varit i och är i Mali och gör ett fantastiskt jobb. Om någon av dem lyssnar - tack!
Men med tanke på läget i landet och alla insatser vi gör och har gjort undrar jag: Hur avser ministern och regeringen att utvärdera detta med tanke på resultatet i Mali och även andra internationella insatser, exempelvis i Afghanistan?
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för det fylliga kompletterande svaret. Läget ser ut som det gör i Mali, det vill säga att grundkonflikten ligger i att det finns stora kulturella skillnader inom staten Malis gränser. Vem och vilka som har suttit på den reella politiska makten - de i den södra delen av landet - har fått stor inverkan på de övriga grupperna i Mali, framför allt i de norra delarna, utan att de har påverkat särskilt mycket.
För kultur sägs äta organisation till frukost. Förtroendet för staten har, av förklarliga skäl, legat på en låg nivå i stora delar av landet. De insikter jag fick med mig från Mali när jag var där för drygt två år sedan var att de civila och militära insatserna inte går i takt. De insatser som görs i dag, och som har gjorts, är inte tillräckligt synkroniserade.
Det behövs bättre civila insatser, just så att kulturen inte kan äta organisationer till frukost. Nu styrs landet av en militärjunta, och enligt uppgift ska militärjuntan i Mali ha bett ryska Wagnergruppen om hjälp.
Wagnergruppen är alltså, fru talman, en paramilitär grupp som har satt in legosoldater i flera konfliktdrabbade områden de senaste åren, bland annat i Syrien, Ukraina och Libyen. Det sägs att gruppen har nära band till Kreml.
Rysslands utrikesminister Sergej Lavrov ska ha bekräftat att Mali har vänt sig till ett privat militärt företag i Ryssland för att be om hjälp att bekämpa jihadistgrupper. I min värld är det då inte rimligt att den svenska styrkan i Mali fortsätter att utföra samma uppgifter i landet om Wagnergruppen faktiskt sätts in i Mali.
Sverige har med sitt stora bistånd och med sitt långtgående arbete i Mali ett starkt varumärke i landet, och det vore synd om ett sådant varumärke skulle förknippas med Wagnergruppen. Det beror bland annat på att Wagnergruppen är som den är och därför att det kan eskalera våldet i landet än mer. Jag var tidigare inne på att vi tydligt kan se bristen på synkronisering mellan civila och militära insatser. Det hjälper inte Mali.
Insatserna måste bli mer synkroniserade. Om Mali inte kan skapa ett demokratiskt styre kan landet inte lyckas. Jag undrar hur ministern har verkat för att just de civila insatserna ska gå i bättre takt med de militära insatserna. Hur ser ministerns planer ut för detta framöver?
Alexandra Anstrell (M):
Det svenska engagemanget i Mali går att spåra tillbaka till 2004, då Sverige tog fram en tvåårig strategi för internationellt utvecklingssamarbete med landet. Strategin kom att förlängas i nästan tio år tills en ny var på plats för perioden 2015-2020. Sverige öppnade en egen ambassad i landet 2011.
Under en period i samband med militärkuppen frös man biståndet, men sedan 2013 har Sverige gett Mali 2,2 miljarder kronor i bistånd. Därutöver finns det sedan 2014 svenska soldater och poliser på plats genom FN-styrkan Minusma. Sverige har också skickat soldater via Task Force Takuba och deltar i insatser via EU, till exempel EUTM.
Jag tänker, fru talman, att om man alltid gör som man alltid gjort blir det också samma resultat. Jag tänker att det behövs prestigelösa diskussioner om internationella insatser generellt och i detta fall Mali specifikt. Mer av samma verkar ju inte funka. Det är inte så enkelt, säger ministern, och det håller jag verkligen med om. Det är det heller ingen som tycker.
Det är också därför vi moderater flera gånger har lyft fram att vi behöver en exitstrategi så att det här går att göra på ett ordnat sätt. Men det har regeringen inte velat lyssna på. Mali har under årens lopp fått ett massivt bistånd och insatser från Minusma, Task Force Takuba och EUTM med mera. Ändå har det alltså inte blivit bättre. Vi behöver se över hur vi kan nå ett bättre resultat. Samtidigt behöver vi titta på vår verksamhet här hemma och hur detta tillsammans kan synkas bättre.
Om vi fortsätter som tidigare, ja, då blir resultatet troligen detsamma. Jag undrar om ministern och regeringen tänker utvärdera det här på något annat sätt så att vi på ett bättre sätt får med oss resultatet som lärdomar för framtiden.
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för detta. Vad är det som ministern faktiskt kan slå sig för bröstet för och säga: Det här har vi nu faktiskt beslutat om, och det har faktiskt blivit på riktigt - mer än bara utredningar? Jag tar gärna en särskild debatt om vem som påbörjade nedrustningen av Sveriges försvar. Det är bara att bjuda in till det så kommer jag. Jag lovar. Denna debatt handlar ändå om civilt försvar och skyddsrum just här och nu när det är Morgan Johansson som ansvarar för frågorna.
Det civila försvaret måste faktiskt stärkas, inklusive befolkningsskyddet. Jag har fortfarande inte hört någonting om detta med evakuering. Men ministern kanske kommer till det i sitt sista inlägg. Problemet med dessa frågor är att det bara har utretts och utretts, men regeringen kommer aldrig till skott.
Barbro Holmbergs utredning om struktur för ansvar, ledning och samordning inom civilt försvar på central, regional och lokal nivå, som är så välbehövlig, överlämnades för över ett år sedan. Och det verkar vara först nu som regeringen har kommit på att den finns. Jag tycker att det är allvarligt. I remissvaren på utredningen kom bland andra Försvarsmakten in med några synpunkter om att det civila försvaret måste stärkas eftersom det är en förutsättning för att det militära försvaret ska fungera.
Vi kan alltså inte bara växla upp det militära försvaret, utan vi måste också synka det med det civila. Varför stoppades denna utredning i malpåse, Morgan Johansson? Den senaste tiden har det riktats skarp kritik mot regeringens arbete med det civila försvaret. Det är fullt förståeligt, för ingenting har hänt. Och nu är vi i ett kraftigt försämrat säkerhetspolitiskt läge. Det behövs ett antal förbättringar. Vi behöver ett nationellt säkerhetsråd. Vi behöver införa en modern civilplikt.
Det näringslivsråd som vi har pratat om och som har utretts tre gånger har fortfarande inte kommit på plats. Vi behöver gå i takt med det militära försvaret, och vi behöver göra det nu. Det faller faktiskt en tung skugga över regeringens bristande ansvarstagande för denna fråga som är så central för Sveriges nationella säkerhet.
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för det utvecklade svaret! Jag tänker fortfarande att det beslut som regeringen fattat innebär en väldigt stor omorganisation eller omstrukturering men egentligen inte ger svar på vem som tar ledartröjan när det blåser. När det gäller föreskriftsrätt tänker jag på vad man kan göra i stället för att säga att det inte funkar. Behöver man ändra lagar är det just det vi gör i den här kammaren, och då hade man haft tid på sig under året sedan den här utredningen kom att ta fram förslag på det.
Alternativt kan man bara erkänna att man inte vill ha föreskriftsrätt och är nöjd som det är. Ministern är ganska duktig på att slå sig för bröstet för de satsningar som görs på det civila försvaret just nu. Men man får inte missa att Försvarsberedningen, som sammanträtt nu under våren, från början inte hade något uppdrag om det civila försvaret. Det har en väldigt pådrivande opposition arbetat fram för att vi ska få till satsningar på det civila försvaret i år.
En fråga som regeringen inte arbetat med alls under mandatperioden är skyddsrum och befolkningsskydd. Detta trots det allvarliga säkerhetsläge som vi har i vår omvärld. Vi har i Sverige ungefär 64 000 skyddsrum. I dessa beräknas 7 miljoner människor få plats. Vi är ju några fler. Många skyddsrum är eftersatta och har inte renoverats eller kontrollerats på länge.
Även om det är fastighetsägaren som ansvarar för skyddsrummen är det staten som ska kontrollera att de håller rätt standard. Det har alltså inte skett. En majoritet av skyddsrummen har inte kontrollerats på tio år. Evakueringsplanerna är inte heller uppdaterade. Detta inger inte trygghet. Det medför en påtaglig risk för svensk totalförsvarsförmåga, då vi inte har full kontroll över vår beredskapssituation och befolkningsskyddet. Det ska komma en utredning i höst som ska komma fram till nya saker.
Men vilket arbete sker på området under tiden? Hur många nya skyddsrum har ministern sett till att det byggs, och hur står det till med kontrollerna av de befintliga skyddsrummen? Man har avsatt pengar, men har man sett till att de verkligen har gått till det man har bestämt? Så till min favoritfråga just nu, fru talman: det utlovade näringslivsrådet. Ministern lovade i en tidigare debatt att det skulle komma till sommaren, och nu - efter tre utredningar - har regeringen aviserat att det ska startas.
Statssekreteraren berättade i går att det nu bara är ett almanacksproblem innan det kan dra igång. Gott så! Problemet är bara att ministern har startat ett näringslivsråd utan näringsliv. Vad ska ministern med ett näringslivsråd utan näringsliv till? Är det bara för syns skull?
Alexandra Anstrell (M):
Jag håller med om att det finns två olika sorters människor. Det kan också vara de som utreder och de som har handlingskraft. När det gäller skyddsrummen hänvisar ministern till just en utredning. Men jag tänker att under tiden den utredningen pågår finns det faktiskt 64 000 skyddsrum som har ett behov. Då kan man också göra saker som man redan vet behöver göras medan utredningen pågår. I min värld är det skillnad på att hålla på och utreda och att faktiskt ha handlingskraft. Det är en helt annan sak. Fru talman!
Generaldirektören för MSB sa i går att man förespråkar en ökning av budgeten för 2023 med 6,2 miljarder, för 2024 med 8,8 miljarder och för 2025 med 10 miljarder. Bara för den del som handlar om att stärka kommuner och regioner skulle det krävas 1,6 miljarder 2023. Är detta summor som regeringen och ministern ställer sig bakom och har för avsikt att arbeta vidare med? Jag tänker också på målen. Det är en fråga som jag tycker är jätteviktig. Hur ska detta bli som man har tänkt sig?
Man måste sätta upp mål - det finns inga tydliga mål för kommuner och regioner. Inte heller finns det utskrivet vad de ska uppnå när det gäller det civila försvaret. Vad är kommunernas och regionernas ansvar, och vad går staten in med? Om man inte vet vart man ska, hur ska man då veta när man har kommit dit?