Annika Lillemets (MP):
Först vill jag tacka Amineh Kakabaveh för att hon står upp för hotade och utsatta barn och kvinnor genom att ställa dessa viktiga frågor till utrikesministern. Jag vill naturligtvis också tacka utrikesministern för att han har kommit hit för att diskutera dem i dag. Jag trodde först inte att det var sant när jag fick höra talas om det lagförslag i Irak som vi talar om i dag - den så kallade Jaafarilagen. Det är något som hör hemma mer i en mardröm än i verkligheten.
Men på fullt allvar föreslås nu att en lag ska införas i Irak som i ett slag skulle beröva barn och kvinnor deras mänskliga rättigheter. Det är en lag som bland annat skulle göra övergrepp mot barn lagligt genom att tillåta att flickor så unga som nio år får giftas bort. Den skulle tillåta våldtäkt inom äktenskapet, tillåta män att begränsa sina fruars rörelsefrihet och så vidare. Lagen är tänkt att gälla för den shiitiska majoriteten av Iraks befolkning.
Den skulle bryta mot ett antal FN-konventioner som Irak har ratificerat, för att nämna några. Det handlar bland annat om barnkonventionen. Den strider även mot en artikel i landets egen konstitution som förbjuder diskriminering och olika behandling av landets medborgare grundad på exempelvis religion och kön. Samtidigt öppnar konstitutionen, som antogs 2005, för att relationsfrågor kan få avgöras på religiösa grunder. Därav har detta varit möjligt.
Enligt landets nu gällande familjelagstiftning från 1959 är det rättssamhället som är ansvarigt för relationsfrågor och familjelagstiftning - inte religiösa ledare. Det är en relativt progressiv lag. Till exempel är äktenskap tillåtet från 18 år ålder, och undantag kan bara göras i speciella fall - då för flickor och pojkar över 15 år och efter domstolsbeslut. Detta ledde till att barnäktenskap minskade över tid.
Men tyvärr har trenden vänt, och en dramatisk ökning av unga flickor som gifts bort har skett i Irak. Det vore givetvis katastrofalt att legalisera detta. Lagförslaget har också väckt berättigat motstånd från många håll. Såväl irakiska som internationella kvinnorättsorganisationer och människorättsorganisationer, domare och inte minst religiösa ledare från både sunni och shia har protesterat.
Framför allt är det många irakiska kvinnor som kämpar på ett modigt och beundransvärt sätt för sina barns och sina egna rättigheter. De behöver verkligen vår solidaritet och vårt stöd. Nu gäller det att reagera och agera kraftfullt och att tala med hög och tydlig röst för dem som inte alltid kan göra sig hörda. Sverige har en tradition av att stå upp för mänskliga rättigheter i världen - en tradition som vi ska vara stolta över och leva upp till.
Det är bra att utbildningsministern tar upp frågan om Jaafarilagen i bilaterala möten med irakiska företrädare. Det är bra att Sverige ger stöd till irakiska MR-organisationer. Men räcker det? Vad har det lett till hittills? Finns det mer att göra? Är det kanske dags att utrikesministern höjer tonen? Här duger ingenting annat än klarspråk - riktigt tydligt klarspråk.
Det är, som Amineh Kakabaveh uttrycker det i interpellationen, barbari och legaliserad pedofili det handlar om. Vad händer egentligen på EU-nivå? Hur går det där? Räcker det att ta upp frågan på möten? Räcker det med verbala fördömanden eller uttalanden? Eller behövs det rent av något hot om något slags sanktioner när det handlar om så grova brott mot mänskliga rättigheter?
Sammanfattningsvis skulle jag vilja be utrikesministern konkretisera vad han har sagt och gjort hittills och vad han avser göra härnäst. Vad anser han behövs för att stoppa detta? Den irakiska regeringen har lämnat en proposition på lagen, men den har ännu inte beslutats om av parlamentet i Bagdad. Rimligen bör det gå att påverka den om trycket blir tillräckligt starkt.