Lage Rahm (MP):
Jag vill yrka bifall till reservation nr 3 och reservation nr 6. Jag står givetvis bakom övriga reservationer från Miljöpartiet, men för att inte ta alltför mycket tid vid voteringen nöjer vi oss med att yrka bifall till reservationerna nr 3 och nr 6. I själva sakfrågan vill jag börja med att säga att vi nu debatterar immaterialrätt.
Det handlar mycket om upphovsrätt, men det finns många andra delar. Vi i Miljöpartiet menar att det är viktigt med immaterialrätt, och den är en omistlig del av ett bra samhälle. Samtidigt menar vi att vi inte har kommit till vägs ände där vi i dagsläget har den perfekta upphovsrätten eller den perfekta patenträtten.
Vi menar att dessa måste utvecklas så att det blir bättre för rättighetsinnehavare och att det finns en rättssäkerhet för alla människor i samhället, inklusive rättighetsinnehavarna. Tyvärr har det på senare tid kommit en mängd förslag och beslut som motverkar detta. Det som är mest känt är Ipred.
Vi har väckt en motion där vi menar att beslutet när det gäller upphovsrättslagen som fattades för nästan exakt ett år sedan i kammaren bör rivas upp.
Vi har sagt att detta inte är rimligt och att något annat måste göras. Utskottsmajoriteten har svarat att man visst inte måste göra som de vill men att det måste finnas något effektivt rättsmedel. Har den lag vi införde för ett år sedan verkligen varit effektiv?
I början gick den illegala fildelningstrafiken enligt vissa undersökningar ned en hel del. Den har nu gått upp igen rejält. Det var en kortvarig effekt. Sedan har vi frågan om det har utdömts några domar i enlighet med lagen. Man har inte lyckats komma dit än.
Sådant tar tid, men det är tveksamt om det är effektivt. Grundproblemet är att det är svårt att införa en lagstiftning som är effektiv och samtidigt rättssäker. Om vårt mål är att effektivt stoppa fildelningen kommer vi inte undan med mindre än införandet av en polisstat.
Det kan knappast vara det som EU menar med att vi är skyldiga att införa effektiva rättsmedel - eller hur den exakta formuleringen nu var. Problemet är att vi är tvungna att göra en avvägning. Den avvägning som finns nu fungerar inte. Dels ger den inte den effekt man vill ha, dels skapar den rättsosäkerhet och kränker människors integritet.
Förutom detta innebär den dessutom att Internetoperatören begränsar den tid uppgifter lagras. Det innebär att det blir svårare att begära ut IP-numren. IP-numren och adressuppgifterna kopplade till dem används inte bara till den här lagstiftningen utan även när grövre brott utreds.
Det kan handla om terroristbrott, barnpornografibrott och olika brott kopplade till organiserad brottslighet. Den typen av brottslighet är nu väsentligt svårare att utreda. Det är inte heller en bra effekt av detta. Nog om Ipred.
Vi har även en del andra frågor som vi ska ta ställning till. De handlar om hur vi ser på Internet i förhållande till andra delar av samhället. På Internet finns, som jag hoppas alla vet, sökmotorer.
Vi i Miljöpartiet menar att det är rimligt att det är tillåtet att bedriva sökmotorverksamhet. Tyvärr har det visat sig att det inte är helt uppenbart att det faktiskt är lagligt i dagens Sverige. Vi menar att det är rimligt att riksdagen gör en markering.
Det här är direkt jämförbart med till exempel en telefonkatalog i verkliga samhället. Man letar efter något, slår upp i ett register och får ett svar. Det är givetvis så att inte alla som står med i telefonkatalogen bedriver helt laglig verksamhet. Jag kan garantera att det finns människor som står listade i en telefonkatalog som också är brottslingar.
Icke desto mindre innebär inte det att den som ger ut telefonkatalogen därmed blir medhjälpare. Brottslingen får förstås hjälp, men det är inte ett brottsligt handhavande att ge ut en telefonkatalog. Jag kan inte se att det finns någon principiell teknisk skillnad mellan en telefonkatalog och en sökmotor i det hänseendet. Därför hoppas jag att riksdagen väljer att tydliggöra detta.
Något annat som också är tydligt är att Internetleverantörer tillhandahåller en viss infrastruktur, precis som Posten tillhandahåller infrastruktur. I båda fallen gäller det att skicka information på olika sätt. I några fall är det digital information, och i andra fall är det fysisk information.
Det måste ändå vara en rimlig utgångspunkt att de som tillhandahåller en infrastruktur som är viktig för samhället - jag hoppas att vi är alla ense om att båda dessa infrastrukturer är viktiga för samhället - inte ska göras ansvariga för det som faktiskt skickas. Det är fullständigt orimligt.
Det innebär att det i praktiken inte längre går att bedriva en verksamhet på ett bra sätt. Jag ska inte säga att det uppenbart är så att Internetleverantörer har gjorts ansvariga för trafiken, men vi är på väg mot ett gränsland där det inte är långt ifrån att de görs ansvariga.
Jag tycker inte att utskottsmajoriteten har gett något bra svar på den folkpartimotion som vi i Miljöpartiet har yrkat bifall till. Vi menar att det är rimligt att göra en översyn så att det går att garantera att Internetleverantörer har möjlighet till neutralitet och så att enskilda människors informationsfrihet också kan garanteras.
Det måste vara grunden i ett demokratiskt samhälle. Slutligen har vi frågan om ACTA. Det är fråga om förhandlingar om ett potentiellt handelsavtal. Dessa förhandlingar är hemliga. Det är vi alla här emot, och det uppskattar jag.
Jag hade hoppats att vi kunde komma längre, men det finns förstås andra länder som vill ha kvar hemligheten. Men jag menar att det är tveksamt att ställa upp på och föra förhandlingar som är hemliga på detta sätt.
Man kan visserligen säga att handelsavtal brukar göras upp i hemliga förhandlingar, men skillnaden är att detta också berör människors vardag och berör en hel del olika aspekter som påverkar människor direkt, till skillnad från till exempel tullnivåer i ett handelsavtal som kanske påverkar människor med olika pris på varor de köper.
Jag menar att det i en demokrati är rimligt och viktigt att medborgarna kan ta del av en diskussion och en debatt där man tillsammans kommer fram till vad som är bra för alla människor, inte att man ställer människor inför fullbordat faktum med ett redan färdigt avtal som sedan blir offentligt. Det är inte ett rimligt sätt att handha det.
Det finns inte heller någon praktisk möjlighet för riksdagen att säga nej till ett sådant avtal om det har godkänts av regeringen och människor inte har haft någon som helst möjlighet att debattera eller få insyn. Därmed vill jag, som sagt, yrka bifall till reservationerna 3 och 6.