KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hannah Bergstedt (S):
Jag förstår att alliansföreträdaren och finansministern helst vill undvika det som debatten handlar om. Jag fick lite frågor kring gränsdragningsproblematiken. Det återkopplar till problematiken med behovet av läxor. Om det nu handlade om hjälp med att upprepa mattetabellen och den typen av läxor vore det en sak. Jag vet inte om alliansföreträdarna har varit ute i skolorna och har träffat föräldrarna.
Jag har barn i skolan, och det är tydligt att det är en annan typ av läxor vi pratar om. Därför blir gränsdragningsproblematiken ganska intressant. När regeringen införde RUT-avdraget sade man att det skulle vara till sådant som man kan göra själv. Är lärarjobbet något som var och en kan utföra själv? I min värld är det inte på det viset.
De allra flesta företagen har utbildade pedagoger och lärare som anställda. Om det är det som är behovet måste vi titta på skolan och vilka förutsättningar den har för att se till att varje barn har möjlighet att klara av sin skolgång. Alla barn har inte samma förutsättningar. Alla föräldrar har inte samma förutsättningar att stötta sina barn.
Det ska skolan kompensera för. Det är en av skolans grundprinciper, likvärdigheten i skolan. Att ha en skola som är likvärdig betyder ungefär att alla ska ha lika stora möjligheter att lyckas oavsett kommun, skola och bakgrund.
När ekonomi- och utbildningsforskaren Jonas Vlachos jämförde statens kostnader för läxsubventionen med en lärarledd skollektion blev slutresultatet att systemet är ineffektivt. Varje RUT-subventionerad timme kostar mellan tre och fyra gånger mer än en lärartimme per elev. Varför inte satsa de resurserna i skolan, som Anders Borg så brinnande talade för?
Varför är det sämre med jobb i skolan, kopplat till verksamhet i skolan? Regeringens satsningar talade Anders Borg om och om att förbättra skolresultaten. Faktum är att skolresultaten sjunkit sju år i rad. Påbörjat ett arbete, sades det. Det börjar väl vara dags att visa resultat?
12 000 elever lämnar skolan utan fullvärdiga gymnasiebetyg. Är det då läge att skattesubventionera orättvisor som gör att skillnaderna mellan elever ökar i skolan. Jag är mycket tveksam till det, Anders Borg. De länder som har högst skolresultat kännetecknas av att ha ett jämlikt skolsystem.
Om vi ska lyckas vända utvecklingen med de sjunkande skolresultaten behöver vi därför stärka jämlikheten i skolan. Alla elever ska lyckas, inte bara några. Staten behöver ta ett större ansvar, men då ska resurserna också bli tillgängliga för alla, inte bara för dem som redan har råd.
Trots vad Lars Beckman säger är det för den som saknar arbete dubbelt så dyrt att ha läx-RUT till barnen. Hur kan det vara rimligt? Det är inte föräldrarnas ekonomi som styr barnens behov.
Hannah Bergstedt (S):
Grisen blir inte fetare för att man mäter den ofta, sade Eva-Lis Sirén, som är förbundsordförande i Lärarförbundet. Jag tror inte att hon med det menade att vi skulle sänka kunskapskraven skolan. Däremot tror jag att hon menade att kraven på kunskap också måste mötas med möjligheter. Utbildning är en av våra viktiga insatser, som jag sade i mitt förra inlägg, för att barn och unga ska klara skolan och sedan konkurrera på en arbetsmarknad.
För att varje barn ska få det stöd som krävs måste klasserna bli mindre. Vi vill skapa mindre klasser med upp till fem barn färre per klass under de första skolåren. Det är bra både för elever som behöver en extra stimulans och för de elever som behöver extra stöd. Tidiga insatser i skolan ger också väldigt bra effekt.
Därför behövs det fler speciallärare och specialpedagoger i skolan så att alla som behöver kan få ett tidigt stöd. Vi vill investera 4,5 miljarder mer i skolan än regeringen. När det kommer till läxhjälp och läxstöd avsätter vi 100 miljoner till skillnad från regeringens 16.
Jag delar finansministerns uppfattning att skolan och utbildningen är viktig och att kraven ska vara höga. Men jag menar också att vi måste möta upp det med möjligheter som gör att alla får tillgång till en god utbildning. Vi kan inte ha ett system som är beroende av att föräldrar ser till att deras barn klarar skolan.
Om vi använder skattepengar till läxhjälp måste vi också satsa på dem vilkas föräldrar inte kan göra ett aktivt val.
Hannah Bergstedt (S):
Vi har naturligtvis ingenting emot att folk som är över 65 år fortsätter att jobba, vilket kan förstärka deras pension. Men hur lönsamt måste det vara för arbetsgivaren? Kan inte de friska pensionärernas arbetsgivare vara med och finansiera borttagandet av skatteskillnaden mellan lön och pension? Vi börjar med att ta bort denna skatteskillnad underifrån, bland dem med de lägsta pensionsinkomsterna där andelen kvinnor är störst.
Jag är säker på att en genusanalys skulle visa att de arbetande pensionärerna fortfarande domineras av män. När det handlar om att människor ska orka och klara av att jobba längre är en av de främsta åtgärderna som vi ser, framför allt när det handlar om kvinnor, att se till att människor orkar jobba ända fram till pensionsåldern. I dag har vi nämligen ett stort problem med att många arbetsgrupper inte ens klarar av att jobba fram till pensionsåldern.
Därför tror jag att om vi ska göra som även finansministern lyfter fram, jobba längre, är en av de absolut främsta åtgärderna som vi kan vidta att se på arbetsmiljön för de människor som i dag inte klarar av att jobba ända fram till pensionsåldern.
Hannah Bergstedt (S):
Om vi ska få människor att arbeta längre och mer tror jag, precis som Helena Bouveng, att det är viktigt att de har möjlighet att ställa om. Det är också en av de saker som skiljer oss och den tidigare regeringen, alltså att vi har fokus på dem som saknar arbete och på dem som är i behov av omställning.
Helena Bouveng, du refererade tidigare till mitt anförande och sade att vi fokuserar på bidrag. Men vi ser naturligtvis till exempel sjukförsäkringen och a-kassan som omställningsförsäkringar. I den politik vi för handlar det naturligtvis om att människor ska kunna omutbilda sig till lediga jobb. Det gäller naturligtvis människor oavsett ålder och kön.
För att människor ska orka arbeta och leva längre är dock den absolut effektivaste metod vi kan ägna oss åt att se till att ha en riktigt bra arbetsmiljö. Då klarar vi av att arbeta länge, och vi klarar att fortsätta även om vi vill jobba efter pensionen.
Hannah Bergstedt (S):
För mig som bor på landsbygden i den norra delen av landet blir det tydligt att varje gång det skett en olycka på E10:an mellan kusten och Kiruna påverkas lastbilstransporterna och därmed LKAB:s förutsättningar. Varje gång malmtransporterna står stilla kostar det miljarder.
Jag hävdar bestämt att det är absolut nödvändigt att ha en politik som säkerställer att vi klarar av att göra de nödvändiga investeringar i till exempel underhåll av järnväg och utbyggnad av nya transporter som garanterar att vi klarar av att leverera till våra kunder i Sverige och i Europa.
Under förra mandatperioden konstaterade vi att det var ett stort bortfall för några av våra absolut största leverantörer och exportörer. Man klarade inte av vare sig järnvägsunderhåll eller utbyggnad av de snabba transporter som vi behöver för att vara konkurrenskraftiga i ett internationellt perspektiv.
Som jag nämnde i mitt tidigare anförande lyftes det till exempel inte ett finger för att bygga ut Norrbotniabanan, ett av de stora infrastrukturprojekt som kommer att kunna innebära att vi som bor uppe i Norrbotten, där vi har stora avstånd, klarar av att säkerställa att företagen får den konkurrenskraft de behöver. Det innebär också jobb i hela Sverige.
Hannah Bergstedt (S):
Jag vet inte om Erik Andersson har uppmärksammat de utmaningar som vi står inför. Erik Andersson frågar sig vem det är som får betala. Men vad händer om vi i dag inte tar ansvar för att minska den klimatpåverkan som till exempel kadmium och kväve har på övergödningen i våra hav och sjöar?
Flygskatt har införts av Tyskland, Storbritannien och ett antal andra länder. Vad får det för konsekvenser om vi i dag inte tar detta ansvar? Vem är det då som får betala? Jo, det är mina barn och barnbarn, det vill säga kommande generationer. I dag har vi ett betänkande som i första hand innehåller reservationer om vad man inte ska göra.
Jag skulle vilja fråga Erik Andersson vad det är ni vill göra åt de problem vi står inför. Vem kommer att få betala om vi inte tar ansvar för det här i dag?
Hannah Bergstedt (S):
Vi kan konstatera att bristen på lönsamhet inom många delar av energisektorn i grunden beror på priset på elmarknaden. Sedan är behovet av högre säkerhetskrav, som blev effekten efter olyckan i Fukushima, en belastning för kärnkraften. Alltjämt återkommer långsiktighet i dialogen med sektorn.
Om jag förstod frågan rätt är det viktigt när det kommer till energifrågan att vi hittar blocköverskridande långsiktiga överenskommelser. Det är ett område där det återkommande framförs kritik. Därför torde svaret på denna fråga vara att det självklart är viktigt att vi jobbar med långsiktighet även när det kommer till energiförsörjning och kärnkraftsfrågan.
Att förslaget bearbetas i just Energikommissionen är en del av detta.
Hannah Bergstedt (S):
På kort sikt är ett av de viktigaste besluten för att säkra elförsörjningen att riksdagen river upp beslutet om att avveckla effektskattsreserven. Vi anser att den ska förlängas efter 2020.
När det kommer till frågan vem som ska hantera detta och vad den rödgröna regeringen anser i frågan, konstaterar jag alltjämt att vi är en minoritetsregering som dessutom vill ha breda blocköverskridande överenskommelser i en så pass viktig fråga som energifrågan. Jag konstaterar, efter vad som framkommit från representanterna från den borgerliga sidan, att man har ganska svårt att komma överens.
Centerpartiet har köpt regeringens politik, Moderaterna och Kristdemokraterna vill köra en återställare och Liberalerna vill avskaffa den helt. Om vi ska tala om långsiktiga överenskommelser och spelregler på området behöver vi se till att jobba i Energikommissionen. Det är där förslagen ska komma och besluten ska tas.
Hannah Bergstedt (S):
Ministern trycker på lärarnas roll och deras förutsättningar, och jag delar den uppfattningen. Utvärderingen som gjordes 1999 ger faktiskt ministern rätt. Där talade nämligen särskilt rektorerna om att de önskade att fler av deras lärare hade sexualundervisning som en del av sin utbildning.
Detta baserar sig på uppfattningen att sexualundervisningens kvalitet just beror mycket på den individuella lärarens kunskap och engagemang i frågan. Undersökningen understryker alltså lärarens kompetens och att den är central för att man ska få en fullgod sexualundervisning som är normkritisk.
Normer och värderingar förändras ju som bekant, och de förändras av kunskap. Vi i min generation - där många i dag faktiskt är lärare - fick till exempel lära oss i skolan att mödomshinnan existerade. I dag vet vi att det inte är sant. Vad jag menar är att det vi lär oss i skolan sitter i ryggmärgen, och blir jag lärare följer den kunskapen med mig.
Det krävs ganska mycket för att man ska ändra sig, och i det ligger i grunden kunskap. Därför handlar det inte bara om att lärarna har kunskap när de kommer till skolan, utan även vidareutbildning är otroligt viktigt. Det händer nämligen mycket på det här området. Det är fortfarande väldigt få lärare som har läst någon kurs som är kopplad till det här ämnet. Det är faktiskt bara lärarna i årskurs fyra till sex som har detta i sin lärarutbildning.
Ungefär 6 procent av alla lärare har läst en kurs som är kopplad till sexualundervisningen. Tittar man till exempel på de olika universitet som har lärarutbildningar ser man att tillgången på kurser kopplade till normkritisk sexualundervisning varierar ganska ordentligt.
Vi kanske är överens om att lärarens roll är viktig för kvaliteten i sexu-alundervisningen och likvärdigheten, och vi är samtidigt medvetna om att väldigt få har detta som en del av utbildningen. Läroplanen är utformad så att detta ska ingå inte bara i ett specifikt ämne utan i flera.
Jag förstår att detta är något som redan är väldigt styrt, men min fråga är: Vilka andra möjligheter ser ministern och regeringen att vi har för att tillgodose att elever får kunskaper i normkritisk sexualundervisning genom att lärare har den kunskapen med sig i bagaget när de möter våra elever?
Hannah Bergstedt (S):
När vi nu ser detta problem, delar uppfattning om det och inser vilka brister som brist på normkritik skapar måste vi också ta ansvar för att den här förändringen ska ske. Ingenting händer ju, som bekant, av sig självt. Jag har väldigt höga förväntningar på en feministisk regering.
De åtgärder som görs på till exempel det straffrättsliga området är viktiga för att kvinnor ska våga anmäla sexualbrott. Detta ämne är dock betydligt mer komplext. Det handlar i grunden om hur vi ska minska antalet övergrepp.
När det handlar om ett sådant här ämne - som är betydligt svårare att lagstifta om - får ämnet mycket mindre utrymme i debatten, trots att vi vet att det bästa vore om detta aldrig hände och kvinnor aldrig blev utsatta på det sätt som sker i dag.
Därför blir det desto viktigare att vi har en seriös och allvarlig diskussion om vad vi kan göra och att vi gör allt vi kan. Vi har utvärderat, vi har tittat och vi har identifierat problem. Men jag stod i den här kammaren för två sedan, när ministern hette Jan Björklund, och det har inte hänt särskilt mycket sedan dess. Därför är mina krav och förväntningar på en regering som kallar sig feministisk att man ska vidta fler åtgärder.
Det är bra med utvärderingar, och det är bra med uppdraget att genomföra det nationella skolutveck-lingsprogrammet, men man måste också säkerställa att sexualundervisningen ingår i denna del. Detta är mitt medskick till ministern och regeringen: Ta den här frågan på allvar! Om vi ska lösa detta på sikt är det här vi ska börja.
Hannah Bergstedt (S):
Tack, övriga deltagare i debatten! Nu kommer det lite nya åhörare. Vi får väl konstatera att det som ligger till grund för plastpåseskatten är ett EU-direktiv om att minska antalet plastpåsar med 90 kassar per person. Det handlar alltså om att minska nedskräpningen till följd av användandet av plastkassar. Nu är jag 45 år.
När jag växte upp var detta med plastpåsar ingen stor grej. När man åkte till butiken var det ganska självklart att man hade med sig sina kassar. Jag kan ta mina egna mor- och farföräldrar som exempel. För dem var det givet att man inte använde en plastkasse, utan man hade med sig egna, ofta hemsydda, kassar. Detta har folk gjort i generationer.
Mina föräldrar har gjort på samma sätt, och jag själv använder min farmors sydda kassar när jag åker och handlar. Nu har vi hört ett par interpellanter nämna den fiskala delen, alltså den finansiella delen, när det gäller denna skatt. Men huvudsyftet med skatten är ju egentligen inte att få in pengar utan att förändra ett beteende.
Jag tänker att om mina far- och morföräldrar och mina föräldrar kunde klara av att ta med sig kassar till butiken när de skulle handla vore det väl konstigt om det inte skulle vara möjligt att begära det också av vår generation och av er generation, ni som sitter på läktaren lyssnar. Det kan inte vara helt omöjligt att ändra ett beteende. Hur har då effekterna av skatten sett ut?
Naturvårdsverket konstaterar att försäljningen av plastpåsar har minskat. Det har varit för att papperskassarna har ökat kraftigt, precis som vi har hört här tidigare. Även om det gäller sämre och tunnare kassar är det en minskning av plastanvändandet.
Och icke att förglömma: Huvudsyftet har faktiskt varit att minska nedskräpningen. Detta är på individnivå. Men tittar vi på en högre nivå kan vi se att till exempel också kommunernas användning av plast minskar och övergår till annat material. Det ser vi när det kommer till exempelvis återvinning av sopor.
Hur ser det då ut med användningen - hur ofta använder vi de papperskassar som vi köper? Sifo har gjort en undersökning, och det visar sig att bland dem som har svarat på undersökningen är det nio av tio som säger att de har med sig kassar som de köpt tidigare.
Även om skatten nu beskrivs som både ett ekonomiskt och ett miljömässigt misslyckande kan vi se att det hände något med oss som konsumenter när skatten infördes. Vi ändrar vårt beteende. Kunde tidigare generationer klara av att ta med sig tygkassar tror jag att vi skulle kunna klara av att göra det i framtiden också.
När det kommer till innovationskraft och att göra viktiga saker för miljön är plastpåseskatten en mycket liten del. Den stora påverkan handlar om industrin, för att nämna något. Jag kommer från Norrbotten, ett av de län som verkligen har gynnats av regeringens klimat- och miljöpolitik. Vi har legat i framkant.
I stället för att säga som Reinfeldt, att basindustrin är "basically gone", har regeringen vågat satsa på innovation och utveckling, så att vi är världsledande i klimatomställningen. Det är en lite större fråga än bara detta med plastpåseskatten, som ju är en liten detalj i sammanhanget. Det vill jag bara få sagt.
Hannah Bergstedt (S):
Självklart påverkar en tygkasse också miljön. Men det är alltid bättre att använda det man redan har än att köpa något nytt. Det är en enkel modell för hur vi påverkar vår miljö och vår omgivning.
Har man något hemma att bära hem sin mat i som man redan äger och har använt är det bättre än att köpa något nytt, oavsett om det är plast, papper eller tyg. Även om inte alla i kammaren har varit med om att återanvända och återbruka saker brukar jag tänka att våra tidigare generationer borde vara trendguruer just nu. Den ökade snabba konsumtionen är något som har hänt på två generationer.
Att syftet att ändra vårt beteende skulle vara så förkastligt har jag lite svårt att förstå mig på. Det är väl klart att detta att bruka och använda det man redan har är ett bra ideal i stället för att köpa och konsumera nytt, om det inte är nödvändigt. Jag har svårt att se det just när det handlar om att bära hem mat. Precis som ministern säger är det här inte min favoritfråga när det handlar om vad vi kan göra i fråga om klimatpåverkan.
Det finns mycket viktigare frågor, och jag tror att vi kommer att återkomma till dem i kammaren senare. Vi ska inte glömma bort att det här var Liberalernas favorit i januariöverenskommelsen. Om det - gud förbjude - blir en borgerlig regering efter nästa val kommer den konstellation som sitter här och har tagit interpellationsdebatten att få lösa frågan tillsammans med sina kamrater, tänker jag.
Men det är kanske lika tomt som de 5 kronorna vid pump. Man hade chansen i december, men det här är tomma ord. Man står här och agiterar, men när man verkligen har chansen gör man ingenting. Ni hade kunnat plocka bort skatten om ni hade velat.
Hannah Bergstedt (S):
Jag vill börja med att påminna Lars Beckman om att jag har suttit i den här riksdagen så länge att jag har varit med under alliansregeringens tid också. Och när det kommer till fastighetsskatten, som det talas om att den ska återkomma, vill jag bara påminna er om att Anders Borg, som då var finansminister, i efterhand har sagt att det kanske inte var så klokt att ta bort den skatten. När man sitter i till exempel ett samarbete får man ibland ge sig.
Den erfarenheten har också de som tillhör allianspartierna. När det gäller förslaget om att sänka energiskatten till 5 kronor vid pump vill jag säga att kommissionen har föreslagit förändringar av detta fyra gånger och fått det nedröstat. Man ska alltså ha 27 medlemsländer med sig.
Jag vet att det i denna debatt också har funnits människor som har suttit på departementssidan, och jag vet därför att denna kunskap finns. Sannolikheten för att detta går igenom är liten, även om vi nu har skickat in en ansökan. Men då kan man lätt få intrycket att syftet med detta snarare är att hålla kvar en konflikt över valet än att faktiskt lösa de problem som hushållen står inför nu med de kostnader som de har.
Det finns ju förslag som går att genomföra nu och som får effekt för hushållen, till skillnad från det som med stor sannolikhet inte går igenom, åtminstone om vi ska utgå från hur det har sett ut tidigare. Jag kan inte låta bli att fundera på en sak. Tror ni verkligen inte att klimateffekterna kommer att påverka oss alls? Översvämningar och torka påverkar redan nu våra företag i Sverige.
Ska vi fortsätta att blunda för det som faktiskt händer kommer detta slutligen att få ännu värre konsekvenser. De ger stort mänskligt lidande, och de ger också effekter för svensk ekonomi.
Hannah Bergstedt (S):
Från basically gone till världsledande i den gröna omställningen - utan en regering som hade vågat satsa på att utveckla basindustrin hade kanske Reinfeldt fått rätt. Nu riktas världens ögon mot Sverige, och i den norra landsändan har vi växtvärk. Att växa snabbt har sina utmaningar. De investeringar som kommunerna nu behöver göra för att växa både snabbt och hållbart kommer att kräva en hållbar finansieringsmodell.
Länsstyrelserna ska klara av att avgöra miljömålsärenden rättssäkert utan att det blir en hämsko för utvecklingen i kommunerna. Jag tänker på personalförsörjningen och konkurrensen mellan näringsliv och myndighet, kommun och region. Detta ökas vid en tillväxt. Kraftförsörjningen är inte att förglömma. Med de satsningar som genomförs kommer elkraften att behöva öka.
Sverige och Norrbotten är i ett guldläge. Vad ser näringsministern som regeringens prioriterade insatser? Industriklivet har varit betydelsefullt. Vad är nästa kliv för regeringen?
Hans Hoff (S):
Enligt dagens lagstiftning är det fullt möjligt för försäkringsbolagen, precis som jag tidigare har sagt och som Mats Odell sannolikt också vet, att chockhöja premierna med uppemot 100 procent för alla som har betalningsanmärkningar bara med motiveringen att man har en betalningsanmärkning.
Mats Odell och regeringen anser att den som är missnöjd med detta ska driva det vidare, men det är klart att bolagen har rätten på sin sida. Frågan är om det är skäligt och om det är rimligt att försäkringsbolagen har den typen av möjligheter. Jag tycker inte det.
Jag tycker att man borde kunna göra en översyn där man går igenom de olika kriterierna för att sätta premierna. Jag skulle vilja rekommendera Mats Odell att söka lite på nätet i dessa frågor. Man ser att lokaltidningar runt om i Sverige lyfter fram det ena mer konstiga fallet än det andra. Människor drabbas i hela Sverige, och det växer vecka för vecka.
Jag tror att den här frågan kommer att återkomma till Mats Odell, kanske inte från min sida, men den kommer säkerligen att återkomma på många andra sätt till Mats Odell och regeringen. Jag hoppas att Mats Odell, som förhoppningsvis har ett inlägg till, kan öppna för att titta på det här. Det vore inte så dumt. Eller riksdagen kunde gå vidare och titta på frågan.