Veronica Palm (S):
Jag vill börja med att säga att det inte är några fel på bostadsministerns ambitioner. Bostadsministern vill att det byggs mer i Sverige, och han sätter upp höga ambitioner. Problemet är att man inte kan bo i bostadsministerns ambitioner. Sverige behöver fler bostäder. Bostadsbristen ökar för varje år. Bostadsbyggandet är för lågt i Sverige.
Det leder till att unga människor tvingas tacka nej till högre studier för att de inte kan flytta till den plats där de har kommit in på utbildningen. Det innebär att företag inte kan rekrytera rätt arbetskraft för att rörligheten på bostadsmarknaden är för låg och för att människor inte kan flytta dit jobben finns.
Sverige har inte råd att slösa bort unga människors begåvningar och innovativa och engagerade företagares vilja att anställa människor. Sverige har inte råd att tacka nej till den tillväxt och de jobbmöjligheter som bostadsbristen ger hinder för.
För alla och envar är det uppenbart att regeringen har misslyckats med bostadspolitiken liksom den har gjort med jobbpolitiken, kunskaperna i skolan och på en rad områden. Men nu är vi här för att diskutera bostadspolitik. Vad gör då jag som oppositionsföreträdare? Jag skulle kunna luta mig tillbaka, fnissa lite och peka finger. Men som socialdemokrat vill jag inte göra det.
För mig är det viktigare att Sverige går starkt framåt än exakt vilket parti som föreslår något. Jag sträcker ut en hand och säger: Låt oss sätta oss ned. Du spottar ur dig utredningar, bostadsministern. Vi sätter oss ned och ser till att du som är företrädare för en minoritetsregering får igenom dina förslag i riksdagens kammare. Det är att ta ansvar, men ministern tackar nej. Vad gör man då?
Då går man vidare och lägger fram förslagen i riksdagens kammare. En majoritet i riksdagens kammare säger: Det är sorgligt men sant. Den här regeringen har misslyckats med bostadspolitiken. Den klarar inte av att genomföra alla de utredningar den sätter i sjön till att också bli förändringar på bostadsmarknaden. Vi kan hjälpa regeringen, säger riksdagen.
Den fattar ett beslut om att ge regeringen till känna - som det heter på riksdagsspråk - att regeringen ska tillsätta en utredning, en kommitté, för att helt enkelt genomföra och få lite verkstad när det gäller bostadspolitiken. Jag blir därför väldigt förvånad när jag hör bostadsministerns svar.
Det som bostadsministern hänvisar till är precis alla de utredningar och uppdragen som bostadsministern har ägnat de senaste åren åt. Han hänvisar dessutom till en kommitté som mycket väl var känd för riksdagen när vi beslutade om att tillsätta en genomförandekommitté. Jag är förvånad över svaret. Det som ministern ger som svar är precis det som är problemet.
Problemet är att vi har en minoritetsregering som förvisso har goda ambitioner men att vi inte får något gjort. Riksdagen säger: Vi är beredda att ta ansvar och hjälpa till. Då väljer regeringen att helt enkelt avstå från det. Jag är förvånad över att den gör det. Vi brukar inte göra så i det här landet. Vi brukar göra saker tillsammans. Det jag är mest förvånad över är att kommittén inte tillsätts trots att det finns ett riksdagsbeslut bakom.
Min fråga kvarstår: Tillsätts kommittén?