Caroline Helmersson Olsson (S):
Den här debatten har sin utgångspunkt i 51 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Det har ju hänt en del sedan dess. Efter Yrkesprogramsutredningen och Gymnasieutredningen har regeringen nu i två lagrådsremisser redovisat hur man vill gå vidare för att förbättra gymnasieskolan.
Vi förväntar oss en proposition till riksdagen senast i april, och vi kommer att få anledning att både debattera och besluta om gymnasieskolan som helhet i maj. Det är det främsta motivet till att jag vill yrka bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på samtliga motioner, även om många av dem är både bra och intressanta.
Jag vill ändå föregripa den kommande debatten och säga några ord om hur jag ser på gymnasieskolan. Gymnasieskolan är grunden för industrins och välfärdens kompetensförsörjning. Den är också en bas för rekrytering till högre utbildning och har ett uppdrag att bilda för livet. Vi har ju en del utmaningar med detta, som har lyfts fram tidigare i debatten.
Trots många bra saker som kom med gymnasiereformen Gy 2011 var kommunikationen och debatten om reformen inte bra. Faktum var att man ville fördjupa och utveckla yrkesutbildningarna och återinföra ett lärlingsspår. Bra så, men vilka signaler sände man ut till lärare och elever? Detta har tidigare tagits upp av andra talare från vår sida.
Därför tänkte jag passa på att ta chansen att lyfta fram Alliansens ståndpunkter i det hela. Förre utbildningsministern trummade in frasen att alla inte kan bli akademiker i människors öron och huvuden. Jag tycker att han hade fel. Vi måste ha höga förväntningar. Höga förväntningar ger bra resultat enligt forskning.
Jag tror faktiskt att alla kan, men alla vill inte. Och vi har ju ett jättestort behov av gymnasialt utbildade yrkesarbetare i det här landet.
Jag tycker att det var en väldigt dålig signal att skicka ut när man samtidigt införde lägre intagningskrav till yrkesprogrammen och tog bort normen att högskolebehörighet skulle ges på yrkesprogrammen - man kunde välja till ämnen. Dessutom beskrev ministern lärlingsutbildningen som ett spår för skoltrötta.
Lärlingsutbildning är ett väldigt bra spår för många, men det är inte ett spår för skoltrötta. Verkligheten har visat att detta har fått konsekvenser. Yrkesprogrammens attraktivitet har sjunkit, och vi har nu ett alldeles för lågt söktryck till yrkesutbildningarna.
Därför har regeringen valt att satsa på att utveckla yrkescollege, satsat pengar tillsammans med Svenskt Näringsliv och LO på att marknadsföra och informera om yrkesutbildningar och yrkestävlingar. Man satsar på en försöksverksamhet med branschskolor och avsätter 30 miljoner för att utveckla det arbetsplatsförlagda lärandet.
Man har också tillsatt en SYV-utredning och infört obligatorisk prao i åttan och nian. Regeringen har också tagit fram 51 olika yrkespaket för framför allt yrkesvuxutbildningen men också för gymnasieskolans introduktionsprogram.
Påbyggbara sådana, på tal om flexibilitet, är viktigt för det livslånga lärandet, så att man kan gå vidare i sin utveckling och ta många olika vägar framåt till arbete. Ett statsbidrag införs för gymnasielärlingar även på introduktionsprogrammen.
I nästa debatt kommer vi att diskutera rätten till komvux, så att man senare i livet kan få en chans att ta sig in på högre utbildning. Det gläder mig förstås att regeringen nu går vidare med lagrådsremissen om grundläggande behörighet ska ingå i alla yrkesutbildningar som norm. Man ska ha möjlighet att välja bort ämnen, men man är garanterad att kunna läsa dem om man vill.
Det gläder mig också att de flesta politiker och näringslivsföreträdare insett att det som Jan Björklund införde inte var så lyckligt. Moderaterna har exempelvis i betänkandet en motion om att stärka elevers möjligheter att läsa in grundläggande behörighet. Det hedrar dem, tycker jag. Fru talman! En annan utmaning vi har är att för många inte fullföljer sin gymnasieutbildning.
En gymnasieutbildning är en vattendelare på arbetsmarknaden, och all kraft vi har bör gå till att alla ska få och kunna genomföra en sådan på olika sätt och i olika steg i vissa fall. Regeringen aviserar en annan lagrådsremiss om några viktiga åtgärder, bland annat att alla ska ha en mentor, att rektor på ett tydligare sätt ska utreda frånvaro och att det ska bli en bättre övergång mellan grundskola och gymnasium.
Introduktionsprogrammen är, som många har sagt, en utmaning. De rekryterar i dag fler ungdomar än yrkesprogrammen. En del åtgärder för att förbättra kvaliteten har redan vidtagits genom att 300 miljoner kronor tillförs årligen från och med i år. Nu går vi vidare med att förbättra övergången mellan de introduktionsprogrammen och de nationella programmen.
Förslaget är att även de ungdomarna ska få en garanterad undervisningstid. Ett estetiskt ämne föreslås bli obligatoriskt i den lagrådsremiss som ligger ute nu.
Det ger faktiskt gymnasieskolans program en bred gemensam kunskapsbas och stärker lärandet i såväl praktiska som teoretiska ämnen. Det är så mycket som har framförts här i talarstolen, och jag antar att jag kommer att få någon replik så att vi kan fortsätta debattera det. Men jag vill nu kommentera en del. Alla har tagit upp ämnesbetygen, och där är vi helt överens.
Statsrådet Ekström har nu aviserat att en utredning ska tillsättas. Jag tror verkligen att frågan behöver utredas, inte minst eftersom vuxenutbildningen också är kursbaserad. Där finns nog mycket att fundera över, men vi är överens. Moderaterna lyfter fram en ökad satsning på branschskolor, och det tror jag behövs.
Det är ju ett enormt söktryck till den försöksverksamhet som ska starta i år. Detta kommer vi nog att behöva satsa på ännu mer. Frågan om lärlingarna har jag redan berört, och även Christer Nylander tog upp den.
Den borgerliga regeringen tillsatte en utredning, men branschen var inte så pigg på att ta ett större ansvar utan tyckte att branschskolor skulle vara en bättre väg att gå. Men naturligtvis ska vi fortsätta att diskutera lärlingsfrågan. Enligt mig är ett av de mest intressanta yrkandena i betänkandet Moderaternas om förbättrad dimensionering av platserna. Att de vill stärka styrningen är jätteintressant, och jag håller med.
Skolkommissionen sa inte mycket om gymnasieskolan, men man sa att det är en nödvändighet med ett starkare nationellt ansvar för gymnasieskolans finansiering, dimensionering och lokalisering. Min talartid är slut, men kanske vill Maria Stockhaus diskutera denna fråga med mig i ett replikskifte.