Mikael Jansson (-):
Jag yrkar bifall till reservation 5. Vi diskuterar och ska lägga till handlingarna en skrivelse från regeringen om strategisk kontroll av krigsmaterielexporten under 2015. Vi kan se i statistiken hur den totala försvarsmaterielexporten har minskat under ett antal år. Man ska dock veta att kurvan är ganska taggig. Större exportorder kommer och går.
Framtiden för svensk försvarsmaterielexport ser ljus ut. Bäst betalt får den som tillverkar avancerade system. Det gör Sverige. Vi är ofta världsledande. Att Sverige är så framstående beror på våra duktiga ingenjörer men också på tidigare forskning som betalades av staten under kalla kriget.
Nu betalar exporten själv den forskning som krävs för att utveckla ny försvarsmateriel. Exportframgångarna kan bli mycket stora för flera svenska försvarsmaterielsystem som är starka på marknaden. Herr talman!
Intäkterna Sverige fick från exporten av den flygande radarn, Erieye, till Saudiarabien och Förenade Arabemiraten startade en panik i den politiska debatten för några år sedan. Man ska veta att Sverige har världens strängaste exportkontroll av försvarsmateriel efter Japan. Det gäller särskilt för krigsmateriel för strid. Vad gäller övrig krigsmateriel är kontrollen något mindre strikt.
Den flygande radarn, Erieye, det svenska alternativet till amerikanernas Awacs, räknas som övrig krigsmateriel. Dessa system är avancerade och betingar ett högt pris. När så ett antal av dessa system såldes till Saudiarabien och Förenade Arabemiraten drog siffrorna iväg.
Man kunde vinkla det hela och säga att Sverige exporterar krigsmateriel för många miljarder till icke-demokratier. En debatt flammade upp, och följden blev en parlamentarisk utredning om exportkontrollen och möjligheten att göra den ännu mer noggrann. Man ska dock inte glömma att vi har världens näst strängaste exportregim.
Det märker vi om vi jämför med andra länder. USA och en lång rad europeiska länder exporterade försvarsmateriel under åren 2005-2010 till Bahrain, Egypten, Libyen, Syrien och Jemen.
Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Cameron tillät år 2007 export av 70 Eurofighters till Saudiarabien, och Obama tillät år 2011 en exportorder på 60 miljarder dollar till Saudiarabien innehållande bland annat 84 F15-plan.
Det är min bedömning att en sådan export inte skulle kunna ske från Sverige med våra nuvarande riktlinjer. Detta rör krigsmateriel för strid. Den socialdemokratiska regeringen tog visserligen i början av 00-talet beslut om export av Robot 56 Bill till Saudiarabien, och nu är vi förpliktade till följdleveranser. Synen på Saudiarabien var vid denna tid annorlunda än i dag.
Det var ett dåligt beslut ur flera perspektiv. De effektiva robotsystemen togs nämligen från det svenska försvaret. Herr talman! Det visade sig att det svenska systemet för strategisk exportkontroll var bättre än många först hade trott.
När partierna valt ut sina starkaste nedrustare att sitta i Krigsmaterielexportöversynskommittén, KEX, dröjde det inte länge innan dessa insåg att det svenska systemet egentligen var bra. Det är som sagt det näst strängaste exportkontrollsystemet i världen. Att göra det svenska systemet ännu noggrannare var inte så lätt.
Nästan alla inser att de nya riktlinjerna bör byggas på det gamla systemet. Egentligen skulle vi klara oss väl med det system vi har i dag. Att vår exportkontroll redan i dag är relativt bra framgår av Amnestys rapporter. Men om vi ska ändra systemet vill jag klarlägga några synpunkter. Varje land har en plikt att försvara sitt territorium.
Det är en del av den moderna västliga världsordningen, som syftar till fred på jorden. Den hårda komponenten i ett lands försvar är det militära försvaret, som i sin tur är uppbyggt av förband, övningar och försvarsmateriel. Länderna utvecklar själva eller köper sin försvarsmateriel.
Eftersom Sverige var alliansfritt under kalla kriget utvecklade vi mycket av vår försvarsmateriel själva och var i hög grad självförsörjande. När det svenska försvaret sedan drastiskt nedrustades blev det nödvändigt för den svenska försvarsindustrin att satsa på export för att överleva.
I dag är det hos industrin endast exporten som frigör pengar för forskning för att utveckla ny försvarsmateriel. Svenska Saab exempelvis satsar 6 miljarder kronor på forskning, vilket är mer än KTH och Chalmers tillsammans. Det är få länder i världen som klarar att tillverka avancerad försvarsmateriel.
I Europa har vi det så kallade sexnationssamarbetet, LOI, som rymmer de stora producenterna: Tyskland, England, Frankrike, Spanien, Italien och Sverige. Globalt har vi USA, Ryssland, Kina, Indien, Brasilien och andra.
De flesta producerande länder har komplicerade exportkontrollregler och -institut, men ändå exporterar de krigsmateriel för strid till mottagare i MENA-länderna och andra liknande tveksamma mottagarländer. Världsproblemet med vapen i fel händer har sällan med Sverige att göra.
Sverige behöver inte strängare exportregler, men det skulle vara bra om andra exportländer hann ifatt Sverige på området. I nuvarande svenska riktlinjer föreskrivs att export inte ska ske till länder i inre eller yttre krig eller i krigsfara eller till länder med grova och omfattande brott mot mänskliga rättigheter.
Exporttillståndet ska ligga i linje med svensk utrikespolitik och gynna Sveriges egen krigsmaterielförsörjning. Till detta kommer nu ett nytt kriterium: mottagarlandets demokratiska status. Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Herr talman! Förslaget till demokratikriterium är bra.
Precis som övriga kriterier ska det bedömas som en skala och ska tillsammans med övriga kriterier ingå i en helhetsbedömning. Inget annat land har demokratisk status som bedömningsgrund för exporttillstånd. Det skulle alltså göra oss unika, vilket i sig är känsligt för oss när vi ska utveckla materiel tillsammans med andra länder.
Det är viktigt att vår exportkontroll inte kraftigt avviker från andra försvarsmaterielproducerande länder. Förlorade exportmarknader är nämligen bara ett hot. Att svenska företag nekas tillgång till materielsamarbeten innebär ett lika stort hot.
Allt fler försvarsmaterielsystem utvecklas nu på grund av kostnaderna i samarbete mellan företag från olika länder. Dock kan demokratikriteriet, om det hanteras med försiktighet och klokhet, bidra till en noggrannare exportkontroll. Risken för felbedömningar blir trots allt lägre.
Ytterligare ett kriterium har tillförts, trots att det inte ingick i KEX uppdrag: PGU-kriteriet. Det innebär att vi i tillståndsbedömningen ska bedöma vad ett mottagarland har råd med och hur det ska prioritera sina resurser. Det är helt fel väg att gå. Ett PGU-kriterium bör alltså inte införas.
KEX föreslår snävare gränser för vad en följdleverans är. Det är inte helt lätt att se vilka konsekvenser detta får. Avgörande är att villkoren fortfarande förblir normala industriella villkor. Vi får inte avvika för mycket från andra länder och normal standard.
Transparens vad gäller beslutsprocessen för tillstånd för utförsel av krigsmateriel är inte lätt att åstadkomma. Affärs, utrikes- och försvarssekretess gör att underlag måste vara hemliga. Däremot kan den årliga skriften från Inspektionen för strategiska produkter, ISP, till riksdagen vara mer utförlig.
Att utkräva ansvar av Exportkontrollrådet, EKR, är fel väg att gå. EKR är bara ett råd till hjälp för ISP och regeringen. EKR får handlingar till möten, och efter mötena samlas handlingarna in igen. Efterkontroll har i princip inte kunnat utföras av ISP på grund av att det inte har varit efterfrågat eller ens budgeterat.
Om det införs kommer det att skärpa vår exportkontroll genom uppföljning av slutanvändarintygen på plats i mottagarländerna, ungefär på samma sätt som USA gör.
En på så sätt skärpt kontroll kan gynna vårt samarbete med andra viktiga länder, då de kan se att vi har bra exportkontroll som hindrar att vi okontrollerat sprider känslig teknik.
Till sist, i den sista skälvande timmen av KEX arbete, tillfördes ett annat förslag till lagstiftningen, nämligen begränsningar för utrikespolitiken i lag som en styrning för exportkontrollen. Det tycker vi inte är nödvändigt eller ens önskvärt. Herr talman! Det finns de som är beredda att låta svensk försvarsindustri gå under.
Om vi ska skärpa exportvillkoren för försvarsmateriel måste vi iaktta försiktighet. Om våra riktlinjer blir för olika andra länders och om vi slutar att garantera följdleveranser på redan beviljade tillstånd sätter vi vår försvarsindustri på spel. Det kan gå mycket illa.
Om den svenska försvarsindustrin går under får Sverige en dyrare försvarsmaterielförsörjning, och då kan vi inte längre byta till oss andra länders förstklassiga system. Dessutom kommer problemen med krigsmateriel i fel händer i världen inte att se bättre ut utan troligen sämre. Strategisk export-kontroll 2015 - krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden Herr talman!
Regeringen har ett stort ansvar för att skriva en bra proposition om nya riktlinjer för strategisk exportkontroll av krigsmateriel.