KBLab/rixvox huggingface dataset:
Edward Riedl (M):
Jag tackar försvarsministern för svaret. För att den som lyssnar ska förstå frågan vill jag berätta att regeringen ska flytta samtliga flygtrafikledare i Umeå, Kiruna, Östersund och Malmö ned till Stockholm.
I denna debatt med försvarsministern tänker jag huvudsakligen uppehålla mig vid det som faktiskt berör Försvarsmakten, men för att den som lyssnar ska förstå helheten vill jag säga att det givetvis kommer att bli fler debatter på området - då med andra ministrar. Denna kväll debatterar vi dock som sagt det som rör Försvarsmakten.
Det som är viktigt att komma ihåg är att beslutet gäller dessa fyra flygplatser och att det är det samrådet har gällt. Från början var ambitionen att ha med även Visby, men då hade Försvarsmakten synpunkter. Som jag förstår det har man därför backat från detta. Men man bygger en anläggning i Stockholm, och den är alltså påbörjad redan. Därifrån ska 20 flygplatser kunna flygtrafikledas.
Personalen ska sitta i en byggnad i Stockholm, och på 20 flygplatser runt om i Sverige - det är en stor del av den kapacitet vi har i Sverige när det gäller flygplatser, ska tilläggas - ska man ersätta människor med kameror. Människorna ska sitta i en byggnad i Stockholm. Herr ålderspresident! Jag vill börja med att säga att jag absolut inte är någon militärstrateg - inte på något sätt.
Men om man samlar en stor del av landets viktiga förmågor i en och samma byggnad, på en geografisk plats, tänker åtminstone jag mig att sårbarheten ökar. Som sagt: Bygger man kapacitet för 20 flygplatser på en och samma plats måste sårbarheten rimligen öka, som jag ser det. Försvarsministern kanske har en annan uppfattning, och då får han gärna berätta det i debatten.
Jag har egentligen fyra frågor till försvarsministern. Den första är om ministern ser någon risk med att man samlar all denna förmåga i en byggnad på en och samma geografiska plats. Den andra frågan jag har till ministern är om han anser att detta beslut ökar eller minskar vår försvarsförmåga eller lämnar vår försvarsförmåga oförändrad.
Den tredje frågan har också på något sätt bäring på detta, och det är om ministern har någon kunskap om hur mycket pengar Luftfartsverket sparar genom denna typ av åtgärder.
Jag tänker mig nämligen att ett sådant här beslut har föregåtts av en del diskussioner i regeringen, och min sista fråga på detta tema är därför om försvarsministern eller någon annan minister har ställt den typen av frågor på något av regeringssammanträdena: Hur mycket pengar sparar man när man genomför denna förändring - om det nu inte är så att man tycker att detta är en förmågehöjande åtgärd?
Jag nöjer mig där och ser fram emot att få svar på dessa fyra frågor under debatten.
Edward Riedl (M):
Till skillnad från ministern tänker jag försöka hålla mig till det interpellationen egentligen handlar om och det jag vill fråga ministern. Men det är klart att man skulle kunna anlägga en mängd olika perspektiv på både det ena och det andra. Det är rätt omfattande förändringar man vill genomföra: Man samlar en stor del av de flygtrafikledare som finns runt om i landet.
Man bygger alltså i dag en funktion för 20 flygplatser i en och samma byggnad. Reservkapaciteten som ministern talar om, herr ålderspresident, är någon form av mobilt flygledartorn - någon form av glorifierad husvagn som ska stå ute på flygplatserna. I fara för kris eller krig ska man kunna flyga ut de flygtrafikledare som finns i Stockholm till alla dessa orter ute i landet så att man kan bibehålla kapaciteten.
Då får vi hoppas, herr ålderspresident, att vi blir ordentligt förvarnade, så att vi kan genomföra denna typ av manövrar. Anser ministern att det försämrar eller förbättrar vår försvarsförmåga och vår försvarsberedskap att man samlar så mycket viktig kapacitet på ett och samma ställe? Det är vad min frågeställning handlar om. Ministern kan välja att svara eller inte svara på frågan, herr ålderspresident, men jag tycker att det är rimligt att man som försvarsminister kan ha en synpunkt på detta.
Jag skulle vilja återkomma till det som jag frågade ministern om, huruvida han ser någon risk med detta eller inte. Möjligen kan ministern svara att han inte ser någon risk med detta, och då får jag helt enkelt acceptera det svaret. Om man genomför förändringar tycker jag att det är rimligt att fråga hur mycket pengar man sparar på detta. Eller är det en försvarshöjande åtgärd att samla all denna kapacitet på ett och samma ställe?
Herr ålderspresident! Ministern ställde en fråga till mig. Jag tänker svara på den frågan, för jag tycker att det är så man gör i en debatt. Jag har nu ställt några frågor till ministern för andra gången, och jag hoppas att han använder sitt nästa inlägg till att besvara någon av dem. Jag kräver inte att ministern på något sätt ska hålla med mig, men det är ju bra om man svarar på varandras frågor. Ministern frågade om det var min eller Moderaternas uppfattning som jag redogjorde för i talarstolen. Jag vill vara mycket tydlig med att jag ställer frågor till ministern som jag tycker är rimliga att svara på.
Det bygger nämligen upp kunskap för att ett parti ska kunna fatta beslut. Nu ställer jag dessa frågor till ministern.
Edward Riedl (M):
Jag måste ändå säga att det i ett demokratiskt land är rimligt att det valda parlamentet har möjlighet att ställa frågor till den regering som svarar inför riksdagen. Jag tycker att det är rimligt att man har den ordningen. Det är ingenting märkligt med att riksdagen riktar frågor av olika karaktär till regeringen.
Det som jag däremot tycker är märkligt, herr ålderspresident och ni som möjligen lyssnar på debatten i denna sena timme, är att ministern väljer att inte svara på relativt enkla frågor. Huruvida en åtgärd som är rätt omfattande i denna del ökar eller minskar försvarsförmågan tycker jag är en fråga som det är rimligt att en försvarsminister ska kunna svara på.
Jag noterar dock att jag inte kommer att få något svar på detta, och det får väl vara i sin ordning. Ett icke-svar, herr ålderspresident, är dock i någon mån också ett svar i det avseendet. Den andra frågan gällde hur mycket pengar detta sparar och om man har diskuterat dessa frågor inom regeringen.
Jag har full respekt för att försvarsministern inte vill röja interna diskussioner, men han hade ändå, herr ålderspresident, kunnat delge riksdagen huruvida det på detta sätt finns några stora pengar att spara på detta område. Jag tror, herr ålderspresident, att man gör stora förändringar. Frågan är hur mycket pengar man sparar och hur mycket flygsäkerhet man får för detta. Blir den bättre eller sämre?
Ökar eller minskar man försvarsförmågan? Det är ett pussel man kan lägga för att se om man ska vara för eller emot. Jag tror inte att det finns någon som är emot teknikutveckling i sig, men frågan är hur pusslet ser ut. Jag får tacka för att försvarsministern i denna debatt genom sina icke-svar har klarlagt att det inte finns särskilt mycket att bidra med från Försvarsmaktens sida vad gäller detta område, åtminstone inte via försvarsministern.
Edward Riedl (M):
Jag satt och lyssnade på debatten och kunde inte avhålla mig från att ställa några frågor till landsbygdsministern. Jag lyssnade på hans svar, herr ålderspresident, och jag tycker att mycket av det han säger låter klokt - låt mig säga det. Men det som blir mina frågor till landsbygdsministern är: Är det Sven-Erik Buchts uppfattning som det redogörs för i talarstolen? Är det socialdemokraten Sven-Erik Buchts uppfattning som det redogörs för i talarstolen?
Är det ministern Sven-Erik Buchts uppfattning som det redogörs för i talarstolen? Herr ålderspresident! Är det som sas i talarstolen uppfattningen hos den regering som ministern företräder och som han talar för i den här kammaren? För den som lyssnar och följer debatten ska jag tala om skälet till att jag ställer frågan. Det är klart att vi inte ska misstro varandra med flit i de här rollerna.
Men låt mig ändå påminna om en debatt för en vecka sedan, herr ålderspresident, då miljöministern i samma regering stod här i talarstolen och mycket tydligt och upprört deklarerade att hon minsann talade för hela regeringens uppfattning. Och hon hade en helt annan uppfattning än den, vem det nu är, som ministern företräder under kvällens debatt har. Det lät helt annorlunda.
Då var tongångarna i stället att det skulle vara så stora kostnader förknippade med att ersätta markägarna att det var alldeles omöjligt. Därför skulle regeringen fortsätta på den inslagna vägen. Herr ålderspresident! Då kan jag bara konstatera en sak: En av de två ministrarna kan inte tala för regeringen eftersom de uppenbart har två olika positioner. Det skulle jag tycka vore både lämpligt och rimligt att ministern svarar på.
Edward Riedl (M):
Låt mig börja med att säga att jag vet att regeringen har höjt beloppen, för regeringen har som ambition att ha mer avsättningar. Vi moderater har sänkt därför att vi vill att man ska göra mindre på det här området, och därför har vi mindre pengar till det. Skälet är att vi redan har skyddat mest skog i hela EU. Det finns alltså inget skäl till att Sverige ska gå ännu längre än vad vi har gjort. Det är själva bakgrunden till detta.
Jag svarade nu ministern på hans fråga, herr ålderspresident och ni som lyssnade. Landsbygdsministern ställde en fråga och jag svarade på den. Jag har en fråga tillbaka till landsbygdsministern. Landsbygdsministern och miljöministern som företräder samma regering har två olika uppfattningar, men båda hävdar att de företräder regeringen. Det, herr ålderspresident, är helt orimligt. Min fråga är: Är det landsbygdsministerns svar här i dag, som jag förvisso tycker är mycket bättre, som gäller, eller är det miljöministerns svar som gäller?
Båda kan ju inte gälla samtidigt för samma regering. Jag svarade på ministerns fråga. Kan ministern svara på min mycket enkla fråga? Är det din uppfattning här i dag i talarstolen som gäller, Sven-Erik Bucht, eller är det miljöministerns? Ni har olika uppfattning.
Edward Riedl (M):
Tack, ministern, för svaret! Kvarkenprojektet innebär bland annat en ny färja som ska drivas med gas och efterföljande investeringar i hamnmiljö för att just kunna driva en färja med gas.
Före EU-inträdet fanns ungefär 1 miljon resande per år mellan Umeå och Vasa - givetvis till följd av billiga biljetter tack vare taxfreeförsäljningen. Efter inträdet, med en mycket sämre färja, sjönk antalet resande till 45 000 årsresenärer.
Låt mig säga, fru talman, att innan detta skedde var det ett stort utbyte mellan Västerbotten och Österbotten, de olika delarna av Sverige och Finland. Det rörde utbildning på universitetet, personalförsörjning till Norrlands universitetssjukhus, sjukvårdssamarbeten och turism. Allt detta drabbades - förutom också godstransporterna.
Tack vare ett ökat regionalt engagemang, inte minst från Umeå kommun, finns i dag en lite nyare, något bättre och säkrare färja. I dag finns ungefär 200 000 årsresenärer. Minst lika glädjande tar också godstrafiken stor fart. Mellan 2016 och 2017 ökade godstransporterna med 16 procent.
Det är 10 mil sjövägen mellan Umeå och Vasa. Om man åker runt hela Bottenviken är det landvägen 80 mil. Det spar mycket tid och pengar att ta vägen över havet. Det finns från den statliga sidan i Finland ett starkt engagemang och en stark vilja, och man önskar svensk hjälp i detta.
Alliansregeringen, precis som ministern beskrev, valde att ställa sig bakom den första och ursprungliga ansökan till detta projekt. Man skickade inte med några pengar, precis som ministern beskriver. Låt oss vara ärliga i detta. Men jag var med när projektet slutförhandlades, och det var inte alldeles enkelt. Det infrastrukturministern visste i alliansregeringen var att om del ett genomförs kommer det längre fram längs vägen att kosta pengar.
Då måste staten vara högst delaktig. Detta ändrades när regeringen byttes. Den här regeringen har två gånger, i olika delar i Kvarkenprojektet, valt att inte hjälpa till. Det kan man klä hur man vill, men den här regeringen vill inte satsa på Norrland.
Låt mig påminna den som lyssnar på debatten om att den inställning regeringen har i dag om att inte stötta färjetrafiken mellan Umeå och Vasa, mellan Sverige och Finland i den nordliga miljön, inte fanns före valet. Den som var trafikpolitisk talesperson, Anders Ygeman, lovade ett starkt engagemang om Socialdemokraterna skulle få regeringsmakten. Det starka engagemanget har nu resulterat i, så som jag uppfattat det, två nej till att hjälpa oss.
Kom också ihåg att färjeförbindelsen längre söderut mellan Sverige och Finland fortfarande har möjlighet till taxfreeförsäljning om man stannar till vid Åland, vilket gör att det finns betydligt bättre färjeförbindelse däremellan. Fru talman! Vår vilja är att den här regeringen tar det ansvar man rimligen borde ta för Norrland och ser till att också vi har en fungerande färjeförbindelse till vårt östra grannland Finland.
Edward Riedl (M):
Jag har hört fler ministrar än infrastrukturministern tala om hur jobbigt det var att ta över Europas mest välskötta ekonomi efter finanskrisen. Men, som sagt, vi kan spara det både till andra debatter och till valrörelsen. Jag skulle vilja fråga ministern, när han nu säger det, hur han vill att Umeå ska skriva sin ansökan.
Om han nu avser att vara med och stötta detta skulle jag vilja höra ministern förklara hur han skulle vilja att ansökan skrivs. Om det är fel på ansökan skulle ju ministern kunna hjälpa åtminstone sina partikollegor i Umeå kommun och i Umeå kommunfullmäktige att skriva ansökan så att det blir rätt.
Låt mig påminna om - där gissar ministern rätt - att jag absolut inte vill förstatliga vare sig hamnar eller färjor. Det tror jag faktiskt inte att ministern heller vill om jag ska vara helt uppriktig. Däremot är det på det sättet att den färjetrafik som finns i södra Sverige och som passerar Åland åtnjuter helt andra förutsättningar än den som finns i Norrland.
Utifrån det tyckte den svenska alliansregeringen före valet att vi skulle vara med och satsa på detta. Ministerns egen partikamrat Anders Ygeman, som då var trafikpolitisk talesperson, förhöll sig till samma regelverk som den här ministern säger gör det omöjligt. Ändå lovade han ett starkt engagemang från en tillträdd S-regering. Det engagemanget, kan jag konstatera, finns inte längre.
Två gånger har man sagt nej till detta. Trots att man före valet lovade, trots att alliansregeringen var med och lovade och trots att den finska regeringen var med och lovade säger den här regeringen nej inte bara en utan två gånger. Det är fakta. Det får ministern mycket gärna svara på. Allra helst får han svara på om han har några tips på hur ansökan ska skrivas så att den här regeringen kan tänka sig att satsa i alla fall någon krona på Norrland. Det andra har vi inte sett mycket av, fru talman.
Edward Riedl (M):
Jag ska inte upprepa varför detta är viktigt. Låt oss i stället komma till pudelns kärna: Hur löser vi det här? Jag tror att man måste konstatera en sak. Lösningarna måste få se olika ut i Stockholm och i Norrlands inland. Det är skillnad på extrem glesbygd och storstadsmiljö. Det är också skillnad på hur man kan lösa saker rent praktiskt.
Jag var tydlig, fru talman, och jag hoppas att ministern uppfattade det, med att jag alltså inte är emot att staten följer upp att man får det man betalar för. Jag tycker tvärtom att det är bra. Med det sagt vill jag understryka att det inte får bli minuthets, jakt, ökad byråkratisering, att man krånglar till det och att den som har snöröjt i 30 år ska ta nytt körkort och ha ny skandinavisk kompetens för att kunna snöröja.
Allt det här stör, krånglar till och gör att det blir färre som det faktiskt är möjligt att sluta avtal med både för staten och för enskilda. Med de långa avstånd som det ibland är blir det lite märkligt om man ska sitta och köra de här tunga fordonen kors och tvärs i ödemark när man lika gärna, med viss försening, kan snöröja de andra bitarna också som inte hör till det statliga vägnätet. Givetvis ska det ske i dialog med Trafikverket.
Men det är samma människor - och det är det, fru talman, som allt handlar om - som bor inne på det enskilda vägnätet som sedan ska ut på det statliga vägnätet. Det är därför som det är bra att samordna detta när man ändå håller på. Alla är överens om att det vore bra om man kunde lösa det på det sättet. Det är det jag vill att vi ska åstadkomma: se till att vi nyttjar de resurser vi har i samhället på ett klokt sätt. Det omöjliggörs om man har en alldeles för rigid inställning. Det är här problemet dyker upp, fru talman.
Det blir lite bedrägligt när ministern talar om att man inte bötfäller tio minuters försening om det inte blir systematik i det hela. Men problemet är att när det snöar på det statliga vägnätet snöar det även på det enskilda vägnätet bredvid, och om man då ska klara av att snöröja både det enskilda vägnätet och det statliga vägnätet blir man försenad varje gång man gör det eftersom man måste snöröja varje gång det har snöat.
Det är här som jag menar att man måste ha en ökad flexibilitet när det gäller glesbygd. Man bör ha tydliga krav från statens sida om att man ska få det utfört, men man kanske i dialog med dem som snöröjer och med de människor som bor där måste vara lite mer flexibel för att de människor som det ytterst handlar om, våra medborgare, ska få den bästa service och kvalitet i detta som vi kan åstadkomma.
Min inbjudan till ministern står fast. Jag tolkar det som att ministern med stor glädje vill komma upp till Åsele och träffa de människor det handlar om. Inbjudan kommer alltså att skickas.
Edward Riedl (M):
Eftersom ministern har nämnt det några gånger vill jag vara tydlig med att jag inte är för att vi ska ändra ansvarsfördelning eller att vi inte ska ha någon uppföljning. Jag har försökt vara hyggligt tydlig med de delarna. Fru talman! Jag har däremot sagt att det är klokt att tänka att lösningarna kan se lite olika ut beroende på om man befinner sig i Stockholm eller i glesbygd. Det bör man ta på stort allvar.
Ofta sätts regelverken utifrån storstadens förutsättningar och perspektiv, och sedan ska det på något sätt hanteras av människor som befinner sig i en annan miljö. Det är inte alltid lyckosamt. Jag tror i stället att vi ska använda de resurser vi har på ett klokt sätt.
Det finns med andra ord inget egenvärde i att inte hitta kloka och smarta lösningar som är till gagn för alla när det gäller att snöröja det statliga vägnätet åt människor som ska nyttja det men som befinner sig i det enskilda vägnätet. Det handlar i slutänden om den lilla människan, som finns i den miljön och som också ska ha möjlighet att ta sig till och från den. Jag tycker absolut att företagen ska göra rätt för sig. Jag och statsrådet är helt överens även när det gäller detta.
Men det kan, återigen, inte gå ut över de kloka lösningarna som tidigare har fungerat. Man borde kunna ha kvar dem även i framtiden. Det är min poäng. När det gäller vitesföreläggandena gäller det vid enskilda överträdelser. Men problemet är att när det snöar snöar det varje gång på samma sätt. Snön kommer att landa oaktat om vägen är statlig eller enskild, och man måste snöröja båda delarna varje gång. Det är det som är utmaningen.
Jag tycker att vi ska försöka lösa det i samförstånd, och där det händer. Jag tycker inte att man behöver vara rigid i tolkningar eller annat. Kom och lyssna på människorna! Jag tar på mig att försöka ordna det. Jag ska försöka vara så till mötesgående jag kan med datum så att ministern får många datum att välja på. Kom och lyssna! Jag tror att många av lösningarna finns där.
Edward Riedl (M):
Jag ska besvara ministerns fråga, och jag hoppas att ministern gör mig samma tjänst och besvarar den fråga som jag bad henne att komma till riksdagen och svara på. Svaret på frågan om bensinskatten är att vi moderater kommer att återkomma i valrörelsen, och jag kommer givetvis att göra allt jag kan för att vi både ska stoppa överindexeringen och, förhoppningsvis, få till ett skattestopp på bensinen. Men det kan vi återkomma till i valrörelsen.
Min fråga till ministern gällde inte tekniken och hur riksdagsarbetet funkar. Jag har hyggligt god koll på det, fru talman. Min fråga till ministern var om regeringen avser att försöka få igenom kilometerskatten innan mandatperioden är slut. Möjligen kan man skönja svaret att ministern inte vet. Det är möjligen så, och då kan hon ju säga det: Jag vet inte om vi kommer att göra det. Det är i så fall svaret på frågan; annars är det ja eller nej.
När det gäller tekniken kring den illojala, som ministern beskriver det, konkurrensen skulle jag vilja säga den olagliga konkurrensen. Om man inte betalar skatter och avgifter och inte följer lagar och regler är det olaglig konkurrens och inte illojal konkurrens. Jag tycker att det är viktigt att säkerställa att det finns en skillnad mellan dessa. Vi är överens om att vi bör få en större regelefterlevnad.
Min fråga till ministern är bara hur ytterligare skatter på de svenska åkerierna ska lösa problemet med dem som kommer utifrån och redan i dag fuskar. Varför skulle de betala ytterligare en skatt när de inte betalar de andra skatterna och avgifterna och inte följer de lagar och regler vi har? Jag tycker att det är bra om man kan få till någon form av transponderlösning och att regeringen överväger den lösning vi moderater har säkerställt sedan tidigare.
Det jag skulle vilja fråga ministern till sist är: Hur mycket går det att överföra från lastbil till väg och järnväg? Det är ungefär 57 procent, och de sista procenten är extremt dyra. Och på vilket sätt är detta styrande för bättre miljö, fru talman? Det tycker jag att ministern borde svara på.
Edward Riedl (M):
Ministern sa att man alltid lär sig något nytt, och det är givetvis ömsesidigt. Jag lärde mig att bilolyckor med örn har fördubblats. Det låter som en mycket ovanlig sorts olycka, men den existerar. En stor andel av de här olyckorna är svåra att förutse, precis som ministern säger, och jag har inte på något sätt försökt hävda någonting annat.
Vad jag däremot säger är att en relativt stor del av dem trots allt rör vissa vägsträckningar, och polisen har tillsammans med dem som bedriver eftersök och så vidare ganska god koll på var dessa extra utsatta områden finns. Det är där det är möjligt att göra någonting om man jobbar i de regionala råden. Jag försökte skriva ned vad ministern sa, herr talman.
Dåligt deltagande trodde han inte det var, men han skulle inte se positivt på om det var så. Han skulle efterhöra hur det var, men hans bild var att det inte var så. Finns det brister skulle han påpeka det. Det är också min uppmaning till ministern. Det är väl bra. Jag är en dålig politiker när det gäller att tolka orden; jag tycker om ja eller nej, klart och tydligt.
Men jag tolkar det ändå, herr talman, som att ministern avser att ta tag i detta. I Västerbottens regionala viltolycksråd är det flera år sedan man hade något deltagande från Trafikverket, och det vore bra om de var där. Jag ska inte gå in i diskussionen om hur jobbigt det måste ha varit för den här regeringen att ärva Europas mest välskötta ekonomi. Den kan vi spara till en annan debatt. Men det måste ha varit mycket plågsamt för regeringen.