Siv Holma (V):
Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 5 som Vänsterpartiet står bakom tillsammans med Miljöpartiet och Socialdemokraterna, nämligen Åtgärder i trafikens infrastruktur för cykling och Underlättande av kombinerade resor med cykel. Förra gången vi debatterade cykelpolitiken var den 28 april förra året.
Då hänvisade utskottsmajoriteten till att regeringen utsett en särskild utredare, Kent Johansson, med uppgift att se över de regler som påverkar förutsättningarna för att få fler att använda cykeln. Uppdraget skulle redovisas senast den 1 maj i år. Det har i dag gått nästan en månad sedan datumet passerade och ingenting hörs om utredningen.
Kanske det blev platt fall. Det verkar i alla fall ha blivit ett platt fall i stor tystnad. Utskottsmajoriteten abdikerar i betänkandet från sitt nationella ansvar och gömmer sig bakom den kommunala nivån genom att hänvisa till att det är kommunen som har det största ansvaret.
En intressant uppgift i betänkandet finner man i Trafikverkets rapport Transportsystemets behov av kapacitetshöjande åtgärder - förslag till lösningar till år 2025 och utblick mot år 2050 .
I rapporten anges en prognos för persontransporter mellan 2001 och 2020 som visar att antalet resor med alla färdsätt kommer att öka med 13 procent, medan cykelresorna under nämnda period kommer att öka med endast 1 procent.
Samtidigt visar undersökningar på att ca 20 procent av korta arbets- och fritidsresor med bil skulle kunna ersättas med gång och cykel. Rapporten visar att det till 2050 är realistiskt att 30 procent av de kortväga resorna skulle kunna ske med cykel.
Med starka styrmedel finns det alltså en potential att cykling till och med kan utgöra hälften av samtliga kortväga resor, förutsatt att infrastruktur, drift och underhåll anpassas. Det finns en jämförelse med att i Köpenhamn cyklar över 50 procent som har mindre än tio kilometer till arbetet eller studieorten.
Av dem som har mellan två och fem kilometer till arbetet alternativt studieorten cyklar 64 procent. Ser man på olycksutvecklingen för cyklister är det generellt sett en trafikantgrupp som är mycket utsatt. Skaderisken har beräknats till nio gånger högre för cyklister än för biltrafikanter.
Det är viktigt att ha i minnet. Fru talman! Fortfarande får cykeltrafiken ca 2 procent av statens anslag inom den nationella planen, men det är runt 10 procent av samtliga transporter som sker med cykel. Visserligen är siffran 10 procent en relativt gammal beräkning från 2006, men vi har inget färskare.
Trafikanalys skulle publicera en färsk resvaneundersökning i maj. Nu har nästan hela maj månad hunnit gå och ingenting finns att tillgå på Trafikanalys hemsida. Detta visar på ett tydligt sätt problematiken med den moderatledda regeringens cykelpolitik, och det är att det är mycket snack och lite verkstad.
Det återstår en hel del för regeringspartiernas företrädare att bevisa. Det räcker inte med att hänvisa till den kommunala eller regionala nivån. Det krävs mer offensiva åtgärder på nationell nivå från regeringens och riksdagens sida. Där vill Vänsterpartiet gå från ord till handling och göra offensiva satsningar för att underlätta användningen av cykeln som transportmedel.
Vi satsar också i vår budget upp mot 700 miljoner kronor mer per år än regeringen. Vi pekar på behovet av bättre cykelinfrastruktur i form av fler cykelstråk, cykelvägar och cykelparkeringar och bättre möjligheter att ta med cykeln på andra transportslag såsom buss och tåg.
Det finns dessutom behov av att fastställa en målsättning att halvera antalet allvarligt skadade cyklister fram till 2020. Detta för att ytterligare fokusera på arbetet med att öka trafiksäkerheten för cyklister. Fru talman!
Framför allt är det viktigt att synliggöra cykelns potential som ett framtidsinriktat transportmedel på kortare distanser. Det finns fem skäl för att ta vara på cykelns potential: För det första är den miljö- och klimatvänlig. Om fler cyklar är det lättare att nå de av riksdagen uppsatta miljökvalitetsmålen.
Det är framför allt målen om god luftkvalitet, begränsad klimatpåverkan och en god bebyggd miljö som berörs. För det andra kan den ge ökad trafiksäkerhet. Studier visar att ju fler människor som använder sig av cykel i stället för bil, desto färre olyckor och döda. Länder som har en hög andel cykeltrafik har lägre antal döda i trafiken än länder med liten cykeltrafik.
Detta förutsätter investeringar i cykelinfrastrukturen. Att andelen cyklister minskar, vilket det finns tendenser till i Sverige, kan jag inte tolka på annat sätt än att vi har stor brist på trafiksäkra cykelvägar. Stina Bergström nämnde 30-kilometersvägarna. För det tredje blir det billigare för samhället.
Inom transportpolitiken råder det alltid konkurrens om pengar mellan trafikslagen. Om en större andel av medlen går till cykeltrafiken skulle samhällets kostnader kunna minska eftersom det för kortare sträckor behövs cykelbanor i större utsträckning. Schablonkostnaden för en ny cykelväg per längdmeter är ungefär 1 200-1 300 kronor.
För det fjärde förbättrar man hälsan. Att många människor är fysiskt inaktiva skapar problem. Forskning visar på att det är regelbundenheten som främjar hälsan. Cykeln skulle i det sammanhanget kunna vara ett viktigt komplement. För det femte får fler chans att förflytta sig. Ett av de transportpolitiska målen är ökad tillgänglighet.
Barn och unga som saknar tillgång till bil kan kompensera detta genom att ges bättre förutsättningar för att använda cykeln. Fru talman!
Här har alltså regeringen, precis som vid det förra tillfället vi diskuterade cykelpolitiken, världens chans att göra mer verkstad av alla positiva ord i betänkandet om cykelns betydelse. Tänk bara detta att kunna få en ändring till stånd när det gäller städernas bebyggelse- och trafiksystem. I dag anpassas den i huvudsak utifrån biltrafiken.
Det borde vara en självklarhet att även cyklister ska kunna färdas på ett bra vägnät med god standard, bra vägvisning, tillfredsställande belysning och tillgång till cykelparkeringar. Här skulle den borgerliga regeringen kunna ha ambitionen att rejält öka anslaget till åtgärder i trafikens infrastruktur för cykling i budgeten från och med 2013.
Det måste vara enkelt och säkert för människor att ta cykeln och kunna byta till tåg och buss eller, om man så vill, kunna ta med sig cykeln på tåget eller bussen. Det behövs mer resurser för att stimulera utbyggnaden av fler cykelbanor, säkrare cykelöverfarter och fler klimatskyddade cykelparkeringar. Man behöver också underlätta för dem som vill ta med cykeln på tåg och buss. Fru talman!
För att få en bättre cykelinfrastruktur räcker det inte med de futtiga förstärkningar per år som har beskrivits här. Det behövs mer, och menar man allvar med att fler ska använda cykeln är det viktigt att initialt satsa rejält.