KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
De flesta av oss har barn runt omkring oss, egna barn eller barnbarn. Vi följer dem i deras utveckling. Vi gläds när de mår bra, utvecklas och når framgång i sina liv. Vi känner oro och försöker finnas där när de behöver vårt stöd. Nästan samma känsla och samma handlingskraft har vi också när det gäller våra grannars barn. Det är det som gör så många av oss så stolta över vårt land.
Det är därför Sverige är så fantastiskt. Mottagandet av ensamkommande flyktingbarn och Vellingesammanbrottet sätter allt det här på prov. För mig är detta inte främst en partipolitisk fråga. Jag är helt övertygad om att alla riksdagspartier vill ha en annan ordning än den nuvarande.
Jag är helt övertygad om att de allra flesta svenskar är beredda att ge ensamkommande flyktingbarn med skyddsbehov en hjälpande hand. Situationen har länge varit ohållbar för de fyra transitkommunerna, däribland Billströms tidigare hemstad Malmö, men framför allt för de ensamkommande barn som det handlar om.
Det var också därför jag begärde och hade en debatt kring de här frågorna för exakt tre veckor sedan, samma dag som Vellingesammanbrottet. Då var inte statsrådet lika tydlig. Då var det Malmö som fick skäll av Billström.
Förslagen om extra transitkommuner, om att se över ersättningssystem och om att överväga en pliktlag var då kortsiktiga. Det var inga lösningar. Mindre än en vecka senare presenterade statsrådet Billström dem som lösningar på problemet. Jag tycker ändå att det är positivt. Det är ett fall framåt.
Något gott kanske kom ur Vellingesammanbrottet. Men i Billströms värld är fortfarande alla de här lösningarna, som vi debatterade för tre veckor sedan, kortsiktiga. De löser inte grundproblematiken. Det stod statsrådet och sade för tre veckor sedan.
Därefter har han också sagt: Om ingenting händer kommer hela systemet att falla ihop någon gång i mitten av december. Det är väldigt lite tid kvar. Jag har en fråga utifrån det uttalandet men också utifrån att de lösningar som presenteras bara är tillfälliga och kortsiktiga.
Vilka andra initiativ avser statsrådet att ta så att systemet på sikt inte ska falla ihop?
Luciano Astudillo (S):
Först vill jag säga till Ulf Nilsson att jag tror att det är tredje gången jag står i kammaren och debatterar frågan om ensamkommande flyktingbarn. Varje gång har vi avkrävts svar på lösningar. För tre veckor sedan hade jag en del förslag som jag resonerade kring. Dessa förslag avfärdades av statsrådet som tillfälliga och kortsiktiga och inte som några lösningar alls.
Det handlade om ersättningssystemet, och det var den kortsiktiga lösningen men ändå en lösning för den situation vi har i dag kring transitboende. Det handlade också om att se över möjligheten att stärka lagstiftningen på området så att man inte ska kunna neka att ta emot ensamkommande flyktingbarn. Allt det där resonerade jag kring, men Billström avfärdade det och tyckte inte att det var en lösning. Nog sagt om det.
Jag kan konstatera att det är ett underlag för de initiativ som tagits - bra! Välkommen! Vi ska noga följa detta, men i regeringens och Billströms egen bok var detta inte en lösning. Kom ihåg det! Vi ska följa om utredningen löser problemen långsiktigt men också om de här tillfälliga initiativen löser det akuta läget som vi har nu. För akut är det.
Jag har vänner som jobbar inom psykvården i Skåne, och de beskriver hur illa de här ungarna mår, hur de skär sig och hur de försöker ta sitt liv i ren desperation för att bli sedda och accepterade.
Det är med dem för ögonen som jag, inte i första hand som socialdemokrat utan som medmänniska, har slagits för att fler kommuner, även socialdemokratiska, ska ta ett ansvar. Det kommer jag att fortsätta göra.
Luciano Astudillo (S):
Jag tackar näringsministern för svaret. Lite elakt skulle man kunna sammanfatta det med: många ord men få svar. Utgångspunkten för interpellationen är att småföretagen inte känner igen sig i den bild som Maud Olofsson försöker måla upp med sitt svar och alla ord.
Jag tror tvärtom att flera företagare fortfarande minns Centerpartiets och Maud Olofssons stora svek i början av mandatperioden med de höjda skatterna för de små företagen.
När man frågar småföretagen - det gjorde den rikstäckande organisationen Företagarna i höstas - kan man konstatera att de två viktigaste skälen till hinder för expansion under hösten var den svaga efterfrågan och bristen på arbetskraft. Låt oss börja med det första: svag efterfrågan.
Man kan konstatera att det är en direkt följd av finanskrisen och lågkonjunkturen, och det är inte mycket man kan göra åt det. Man kan göra en del, men konjunkturen är avgörande och efterfrågan kan komma i gång när konjunkturen vänder. Ett något annorlunda konstaterande är att de stora skattesänkningarna som gynnat dem som har det bäst i vårt samhälle skulle vara det som skapat en bättre efterfrågan.
Maud Olofsson och jag vet att så mycket som 60 procent av skattesänkningen har gått till oss som tjänar absolut mest. Det andra är brist på arbetskraft. I höstas var brist på arbetskraft det näst viktigaste skälet till att småföretagen inte känner att de kan växa, Maud Olofsson.
I början av 2008 redovisade Svenskt näringsliv en rapport som konstaterade att det hösten 2007 var så mycket som 90 000 arbetstillfällen - rekryteringsförsök - som inte blev av på grund av att arbetsgivare inte hade hittat rätt kompetens, det vill säga en rätt utbildad arbetare. Man fick alltså avbryta 90 000 rekryteringsförsök. Nu är läget lite annorlunda.
Vi har massarbetslöshet. Vi har inte färre arbetslösa. Ändå är brist på arbetskraft det näst viktigaste skälet till att våra små företag inte ser någon möjlighet att växa. I kompetensförsörjningsfrågan har ni sjabblat, Maud Olofsson.
När det nu vänder måste vi stå färdiga att möta med rejäla investeringar i omställningsutbildningar och arbetsmarknadsutbildningar som ger jobb. Ett nära samarbete med de små företagen i kompetensförsörjningsfrågan är oerhört väsentligt. I det svar som jag har fått finns bara en utredning. Är det inte dags att lägga om politiken?
Luciano Astudillo (S):
Jag tycker också att det är bra att man får behålla mycket av sina pengar. Jag tycker också att det är fantastiskt bra att man kan bli rik på sitt företagande. Det finns ingen motsättning där. Den lilla entreprenören har dock inte mycket att hämta hos Maud Olofsson och den här regeringen, och det vet hon. I samarbetet inom högeralliansen har hon inte kunnat genomföra sin politik, eller väldigt lite av den. Vi kommer att höja skatten för oss som tjänar mest; så är det. Det gör vi för att klara att finansiera den gemensamma välfärden.
Men när det gäller ungdomar kommer vi att rikta skattesänkningar mot de ungdomar som är arbetslösa, inte brett sänka skatten för de arbetsgivare som har många ungdomar anställda. Det ger inte fler jobb, men vår politik ger fler jobb. Det är en prioriteringsfråga.
Hade vi suttit vid makten hade vi också sett till att alla ensamföretagare som anställer en till skulle få en skattereduktion på upp till 15 procent. Detta om skatterna. Vi fick väldigt få svar om den långsiktiga kapitalförsörjningen. Jag hade hoppats att vi kunde resonera kring den. Vad finns det för nya tankar och idéer för att klara kapitalförsörjningen för de små företagen nu när det förhoppningsvis vänder?
Vi vet att finanskriser och dåliga krediter inom bankväsendet gör att de små företagen fortfarande kommer att ha svårt att kunna växa och få fram pengar. Min andra fråga om kompetensförsörjningen blev till en allmänpolitisk debatt om utbildningssystemet. Som sagt: Det finns delar i det ni genomfört i utbildningssystemet som är bra och andra delar som är mindre bra.
Jag tycker inte att det är bra att ni bygger in återvändsgränder för dem som skaffar en yrkesutbildning. Det är bra att ha en gedigen yrkesutbildning, men det är också bra att kunna gå vidare. Där har ni stängt dörr efter dörr för dessa människor. Ni har ökat klyftorna och gjort det svårare för de unga som har sämre förutsättningar.
Luciano Astudillo (S):
Jag önskar fru talmannen och justitieministern en god fortsättning på det nya året. Jag tackar statsrådet för svaret. Jag hade dock hoppats på någon indikation på vilka ambitioner statsrådet har på detta område.
Bakgrunden till att jag flera gånger har debatterat kameraövervakning och trygghetskamerornas roll för att öka tryggheten på gator och torg är Malmö stads mångåriga kamp för att kunna installera kameror på den gågata vi kallar Stråket. Låt mig beskriva Stråket. Det utgör ungefär 1 procent av Malmös yta.
Det gjordes en undersökning mellan 2003 och 2005 där det konstaterades att 36 procent av alla fickstölder och väskryckningar, 37 procent av alla olaga hot och 24 procent av alla våldtäkter och våldtäktsförsök skedde på Stråket.
Följaktligen ville Malmö stad med stöd av Malmöpolisen, en bred politisk majoritet och en stor del av allmänheten installera kameror längs Stråket. Det fanns behov av en utredning. Vi har haft två lagar som reglerar detta. Tillämpningen har varit märklig. Malmö har fått avslag, medan Landskrona och Eskilstuna har fått bifall.
Det har funnits många frågor kring tillämpningen. Man har också haft behov av att belysa viktiga frågor kring integritet, inte minst med tanke på att tekniken sprungit i väg och ökat möjligheterna för kameraövervakning.
Min förhoppning var att man skulle ta tillfället i akt att öka möjligheterna för kommunerna att installera trygghetskameror om de bedömer att det skulle öka tryggheten för kommuninvånarna. Tyvärr landade inte utredningen där. Jag har respekt för att denna typ av frågor måste utredas.
Det är komplicerad materia, och det handlar om viktiga och känsliga integritetsfrågor. Erfarenheten är också att om man hastar med frågor blir det ofta fel. Då får man lappa, laga och reparera. Jag är ändå bekymrad. Utredningen landade inte där jag hade önskat.
Jag hade då hoppats att regeringen och Beatrice Ask åtminstone kunde skicka en signal om att man inte var riktigt nöjd på detta område. Nu är det snart val, och jag tror att det är tredje gången vi debatterar detta. Snart är mandatperioden över, och vi har fyra förlorade år för Malmös del vad gäller att kunna installera kameror för att öka tryggheten i staden.
Därför vill jag ändå fråga statsrådet: Har hon ambitionen att före valet lägga fram ett förslag som gör det möjligt för fler kommuner att installera trygghetskameror där de bedömer att behovet finns?
Luciano Astudillo (S):
Jag tackar för det trevliga samtalet med Beatrice Ask. Jag är något konfunderad över Inge Garstedts inställning och hennes nästan lite illvilliga sätt att prata ned Malmö på. Det verkar som om hon vill göra detta till någon sorts partipolitiskt käbbel. Jag har försökt föra det här samtalet på precis motsatt sätt med Beatrice Ask. Inge Garstedt vet att Malmö är porten in till Sverige.
Vi har narkotikainförseln som sker där, och det finns många andra skäl. Om jag hade varit på det humöret hade jag kunnat kritisera den borgerliga regeringens ökade klyftor, hur fattigdomen bland barn sprider sig och så vidare. Men jag vill ta det åt sidan, för jag tror att vi är överens om att det behövs ett visst arbete. Bra skolor är viktiga förebyggande insatser som måste till. Vi har olika lösningar på detta.
Jag har försökt fokusera på vad frågan handlar om. Den handlar om att ge kommuner större möjlighet att installera trygghetskameror där de ser ett behov. Det ökar tryggheten och det bidrar till att förebygga och lösa brott. Det är inte helt enkelt. Beatrice Ask tar upp mycket av de problem som finns. Ordning och reda är viktigt. Att utvärdera och följa är viktigt.
Men det är också viktigt att signaleffekten inte blir denna: Det är helt okej att butiker och banker får ökade möjligheter att sätta upp kameror för att skydda sina värdesaker, men när kommuner har en ambition att skydda allmänheten och sina medborgare är det helt andra villkor. Det riskerar att bli signalen. Vi kommer noga att följa detta.
Det här är nog inte den sista diskussionen om den här frågan, och det kanske är en av de frågor som påverkar valresultatet i Malmö. Där nere driver Moderaterna uppenbarligen en delvis splittrad linje.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret. Sverige är ett kreativt land. Många människor lever på sin kreativitet, skaparkraft och talang. Det skapar både jobb och tillväxt, men det skapar också fantastiska upplevelser för oss som får möjlighet att avnjuta dessa skapelser.
Handlingsplanen är en naturlig fortsättning på det som gjorts under lång tid för att stötta de kreativa branscherna i Sverige. Det finns ett inslag där som jag är beredd att ge mitt stöd fullt ut. Handlingsplanen kan också vara en plattform att samlas och samverka kring. Men det jag och många med mig efterlyser är nästa steg, inte den naturliga följden av det vi har gjort under många år tidigare med KK-stiftelsens stöd.
Vad är nästa språng för att verkligen ta till vara den enorma kreativitet som finns i vårt land, alla de kreativa, skapande och talangfulla människor vi har i Sverige? Det jag inte ser i handlingsplanen är de breda investeringarna och satsningarna för att stötta olika branscher. Dataspelsbranschen är i dag oerhört framgångsrik i Sverige.
De spel som produceras i vårt land skulle i filmbranschen beskrivas som Hollywoodfilmer. Vi har enormt många modeskapare. Det har vi diskuterat flera gånger, Maud Olofsson. Detta gäller också musikbranschen.
Trots det som hänt med teknikutveckling och digitalisering finns det ändå enormt många musiker som skulle kunna ge oss ett nytt musikunder, som det vi upplevde på 90-talet. Här finns enormt mycket att göra.
Jag ser inte i handlingsplanen de breda satsningarna och investeringarna för att möta möjligheten att göra Sverige till ett mer kreativt land. Ta skolan och forskningen till exempel! Ta exportstödet och medverkan på olika mässor ute i världen! Ta också den aktiva näringspolitiken branschvis på de här områdena!
Runt om i världen, också i våra nordiska grannländer, ser vi hur initiativ tas för att på det nationella planet följa upp allt det som görs av många duktiga företagare, kreatörer och skapare samt de regionala politiker och myndigheter som också jobbar med att lyfta de här branscherna. Jag efterlyser det nationella initiativet.
Vad ska vara drivkraften som ska hålla ihop allt detta? Planen i all ära - flera av initiativen där är bra. Möjligheten till samverkan finns möjligtvis. Men det som inte finns är detta: Hit ska vi, här är visionen och här är de breda satsningarna för att göra Sverige mer kreativt!
Luciano Astudillo (S):
Jag förstår att Maud Olofsson har varit oerhört pressad under den senaste tiden av många olika skäl. Jag konstaterade i mitt första inlägg att det inte finns anledning för Maud att vara dryg, som hon var när hon påstod att jag inte har läst programmet. Vi har debatterat och samtalat om denna fråga i snart fyra år.
Vi har diskuterat dataspelsbranschen, modebranschen, design, musikbranschen och de små företagens villkor. Engagemanget och idéerna har funnits där. Jag har lyft upp de goda exemplen runt utbildningar, inte minst på högskolorna, till exempel Kreatör plus. Vi vet att bara för att du är en duktig kreatör behöver du inte vara en bra entreprenör.
Den typen av utbildningar är oerhört viktiga för att klara sig själv, att kunna flyga med egna vingar, att kunna leva på den talang man är duktig på.
Jag efterlyser - och det saknas i programmet - den nationella samlingen, att precis som finländarna starta Creative Industries Finland, eller som i Österrike, eller som britterna med Cool Britannia som sedan följdes upp med Creative Britain, att på riktigt, på allvar, tro på branschen.
Fler ska kunna leva på sin talang och kreativitet. Det är bra initiativ som saknas. Det har jag sagt till Maud Olofsson flera gånger. Det ska vara en naturlig följd av det som gjorts tidigare.
Men nästa steg har inte blivit de breda satsningarna och investeringarna så att Sverige kan bli ett mer kreativt land där fler kan leva på sin talang, inte minst unga människor.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att tacka Sven Otto Littorin för svaret. Jag hade förvisso hoppats på ett mer offensivt svar, men tyvärr är Littorins svar lite undfallande. Han till och med försöker förminska det problem jag beskriver i interpellationen. Den här debatten handlar inte i första hand om huruvida bemanningsföretagen är bra eller dåliga. Bemanningsföretag kan vara väldigt bra.
Mycket tyder på att de har bidragit till att sänka tröskeln för grupper som har en svag position på arbetsmarknaden. De har bidragit till att ge företagen ökad flexibilitet, inte minst där det finns stora svängningar i order, varor och efterfrågan. Det är himla positivt att den möjligheten har funnits för att klara konkurrensen. Så har det varit till exempel i det fall som jag beskriver i min interpellation, Euromaint.
Med all respekt för att statsrådet inte vill prata om det här exemplet vill jag berätta lite hur det sett ut på det företaget. Den 3 december informerades företagets alla 91 anställda i den här verkstaden om att de varslas om uppsägning.
Alla anställda, många med 20-30 års erfarenhet och specialkompetens på just det här området, fick välja mellan uppsägning och att gå in i ett bemanningsföretag. Företaget har redan under lång tid haft en låg grundbemanning, för så är det inom den branschen.
Med fackets goda minne har man träffat en uppgörelse om en så låg grundbemanning som 30 procent, och så har man kunnat komplettera med de övriga 70 procenten för att klara svängningarna i efterfrågan. När de anställda informerades om detta var orderböckerna fulla fram till mars nästa år. Ändå gör man den här omvandlingen av företaget.
Man säger upp alla och erbjuder bemanningsföretag som alternativ. Det kunde ha varit bara Euromaint, men så är det inte. Det är det fall som ligger mig närmast eftersom jag bor i Malmö och har blivit kontaktad av fackföreningsrörelsen där. Men under senare tid har vi sett allt fler företag som använder bemanningsföretagen på ett sätt som aldrig var tänkt i lagen.
Det är kärnan i den här frågeställningen. Vi får allt fler signaler om att bemanningsföretag används på ett sådant sätt att man som arbetsgivare kan kringgå LAS, MBL och annan skyddslagstiftning. Det borde bekymra en svensk arbetsmarknadsminister, inte förminskas i ett väldigt platt svar.
Därför vill jag ställa frågan igen: På vilket sätt avser ministern att agera för att säkra att bemanningsföretagen inte används för att underminera den svenska arbetsmarknadsmodellen och därmed LAS, MBL och annan skyddslagstiftning?
Luciano Astudillo (S):
Det är fantastiskt bra att bemanningsföretagen har anammat den svenska kollektivavtalsmodellen och själva medverkat till att ha kollektivavtal i sin bransch. Teckningsgraden är, precis som Littorin säger, hög, och det är positivt.
Det är också bra att Littorin tillsatt en utredning om implementeringen av EU-direktivet om bemanningsföretag, för vi hade ett läge där svenska bemanningsföretag för att de anammat kollektivavtalsmodellen riskerade att hamna i en situation där de blev utkonkurrerade av bemanningsföretag från andra länder. Det är otidsenligt. Det är inte detta diskussionen handlar om, och jag hoppas att vi kan hålla det vid sidan av.
För mig handlar det om att vi under en lång tid har haft en utveckling med fler och fler bemanningsföretag i landet. Det behöver inte, som jag sade, vara negativt. År 1994 hade vi ungefär 5 000 anställda inom bemanningsföretagen. År 2000 hade det ökat till 42 000, och 2008 var vi uppe i nästan 60 000 helårsanställda i bemanningsföretag. Signalen är glasklar där ute.
Allt fler återanställs via bemanningsföretag. Man väljer att ta in alla vikarier via bemanningsföretag i stället för att själv ta ansvar för de anställda. Jag återkommer till det som min interpellation handlade om, nämligen Euromaints tillvägagångssätt där man ersatte all sin personal med personal från bemanningsföretag. Internationellt är detta en stor debatt.
Vi ser hur arbetsgivare i land efter land väljer att hyra in en större andel av sin personal från bemanningsföretag. Vi var i Sydkorea med utskottet i början av mandatperioden. Där kunde 20-30 procent kunde vara inhyrd personal. En svensk arbetsmarknadsminister måste vara glasklar och säga: Dit ska vi inte.
Då räcker det inte att säga att man ska vänta och se hur domen blir. Arbetsmarknadsministern måste säga att han är beredd att skicka tilläggsdirektiv till utredningen för att tydliggöra att bemanningsföretagen inte ska användas på ett sätt som det inte var tänkt från början när vi öppnade för bemanningsföretagen att vara med och medverka till en mer flexibel arbetsmarknad.
Det måste vara budskapet från Littorin i dag. Vi socialdemokrater är beredda att göra detta. Det har vi sagt på en kongress. Vi är beredda att göra det till en valfråga. Det ska Littorin vara medveten om. Signalen måste vara glasklar. I Sverige ska vi konkurrera med kompetens och inte med ökad otrygghet.
Då räcker det inte att säga att man ska avvakta domen och kanske möjligtvis göra något. Då måste signalen vara glasklar nu.
Luciano Astudillo (S):
Littorin passade på att drämma till Socialdemokraterna som han brukar göra i sina slutrepliker. Där gjorde han en miss. Jag vill tacka för det här samtalet. Utgångspunkten är viktig. Bemanningsföretagen är bra i vissa fall. De har bidragit till att sänka trösklarna för grupper som har svårt att komma in på arbetsmarknaden.
De har ökat flexibiliteten för företag som behöver anpassa sig efter konjunkturen. Så länge det finns frågetecken för hur man implementerar och använder bemanningsföretag äventyras allt som är bra. Då sprider sig en otrygghet på svensk arbetsmarknad. Det är inte bra.
Vi får fler och fler signaler från flera delar av landet både när det gäller återanställningar efter krisen och när det gäller hur man byter ut hela personalgrupper. Frågan växer. Det är viktigt att det är klockrent när det gäller LAS, MBL och annan arbetsmiljö. Vi socialdemokrater kommer att följa detta noga.
Som rödgröna är vi inte rädda att säga att vi kommer att titta på detta. Det är länge sedan lagstiftningen implementerades och det är för många frågetecken just nu. Det är viktigt att förtydliga lagstiftningen om det behövs. Människor ska känna sig trygga. Signalen är glasklar. I Sverige ska vi konkurrera med kompetens, inte med ökad otrygghet.
Vi socialdemokrater förväntar oss att arbetsmarknadsministern agerar efter det.