KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mathias Sundin (L):
Tack för svaret, statsrådet! Det var väldigt positiva besked, tycker jag. Låt mig fråga lite mer om utredningen. Tittar ni bara på ansvarsfrågan kopplat till trafikolyckor, eller finns det mer i den utredning som kommer den 1 april? Jag tycker att det är en bra inriktning att försöka göra det så teknikneutralt som möjligt.
Politiken rör sig i sitt tempo, och även när man håller hög fart är det mycket som ska tas med i olika utredningar. Man ska hinna svara på remisser och annat som behöver göras i en demokrati. Då kan det helt enkelt bli svårt att hinna följa med utvecklingen. Att man gör det så teknikneutralt som möjligt tror jag därför är väldigt bra.
Det kommer en hel del knixiga utmaningar framöver, framför allt när det gäller att synka det gamla och det nya systemet. Men det finns många stora fördelar med det. En som jag inte tog upp är att man kan se möjligheter för personer med funktionsnedsättning. En del personer med funktionsnedsättning kan i dag köra bil, men det är dyrt att anpassa bilarna.
För dem som inte kan köra bil är det en begränsning i deras liv att inte kunna transportera sig på det sättet. Den här typen av bilar kan dock göra körandet tillgängligt för fler, vilket är en mycket positiv sak och en frihetsutveckling för de personerna. Sedan har vi naturligtvis miljöaspekterna.
Blir de här bilarna säkrare och inte krockar så ofta behöver man kanske inte heller göra så stora och tunga bilar som avger stora mängder miljöfarliga utsläpp. Det finns många positiva effekter som kan uppnås. Låt mig återkomma till mina frågor. Gäller den kommande utredningen mer än personansvaret?
Hur uppfattar ministern att andra länder i EU och FN, där Sverige jobbar, ser på detta - finns det några tydliga motståndsfickor? Det är ju lätt att en sådan här debatt drar i väg åt fel håll, så att man får det att kännas som om de här bilarna är farliga, men så har debatten i Sverige hittills inte varit. Det är positivt. Men den kan ju ha blossat upp i andra länder.
Hur ser debatten och arbetet ut i de andra EU-länderna?
Mathias Sundin (L):
De socialdemokratiska debattörerna skjuter långsamt över hela skulden på den israeliska sidan. De säger att man borde utreda detta och att den kritik som finns ska tas på allvar. Absolut, men ni nämner inte vad som är orsaken till våldet och hur situationen är i dag och har varit under flera månader i Israel.
Vi ser dagliga knivattacker mot israeliska civila. Det finns ett antal hemska filmer att se från olika övervakningskameror i Israel där civilklädda personer går fram till israelisk militär, polis eller vakt och låtsas fråga till exempel om vägen. Helt plötsligt kommer det fram en kniv som det huggs vansinnigt med.
Då skjuter naturligtvis polis eller militär, det gör all polis och militär i sådana lägen. Så ser den situation ut som vi ser utspelar sig. Det har inte hänt en eller två eller tre gånger, utan det händer varje dag och har så gjort under flera månader.
Om man skulle översätta situationen till något annat land i världen, Europa eller Norden skulle vi lägga ett mycket större fokus på den grundsituationen. I sammanhanget ska man också komma ihåg att Israel är en fungerande rättsstat. Man har en högsta domstol och ett domstolsväsen.
Personer som misstänks ha begått brott ställs inför rätta enligt gängse rättsregler och enligt samma principer som gäller även i Sverige. Den israeliska högsta domstolen har också begränsat den militära underrättelsetjänstens möjligheter på ett mycket bra sätt, tycker jag personligen. Men Israel är en fungerande rättsstat. Rättsstaten är naturligtvis inte perfekt.
Det är inte så att man kommer åt precis all brottslighet, men man har en fungerande rättsordning. Det finns en viktig faktor till, tycker jag, och det är ledarskapet. Några gånger har det skett att israeliska civila angripit palestinska civila. Det är betydligt mindre vanligt förekommande än det motsatta, men vi har sett sådana fall, även nyligen.
Då markerar den israeliska ledningen mycket kraftfullt. Premiärminister Netanyahu och andra politiska ledare markerar oerhört kraftfullt mot detta. Man dundrar allt man orkar, man tar kontakt med offren och så vidare. Den typen av ledarskap skulle jag vilja se från den palestinska sidan också.
I stället för att ibland säga sådant som att israeler och judar inte ska beträda vissa områden med sina smutsiga fötter borde man tydligt och alltid ta avstånd från den här terrorismen.
Mathias Sundin (L):
Jag ersätter Fredrik Malm, som tyvärr har fått förhinder. Jag ska försöka bära detta tunga ok. Jag tackar idrottsministern för svaret. Det är angeläget att lyfta upp dessa frågor. Det handlar om arbetstagares rättigheter i länder där skyddet är mycket svagt. Det handlar också om idrottsrörelsens förhållningssätt till mänskliga rättigheter.
Låt mig därför börja med det viktigaste: Fifa skulle givetvis aldrig ha beslutat att låta Ryssland och Qatar arrangera fotbolls-VM 2018 och 2022.
Men när beslutet ändå är fattat har dessa två länder möjlighet att motbevisa alla kritiker och visa att byggprojekt och andra förberedelser lever upp till internationell standard vad gäller rättigheter för dem som involveras i arbetet, transparens i hur man använder pengarna och att låta medier granska arbetet.
Tyvärr lever inte Qatar och Ryssland upp till detta på en enda punkt och motbevisar kritikerna. Tvärtom har deras agerande bekräftat de farhågor som vi hade och som kritikerna uttalade ända från början.
I Qatar har exempelvis 1 400 personer mist livet under byggandet av arenorna, och Ryssland har lagstiftat bort dessa arbetstagares rättigheter. Fifa är så korrupt, vilket vi har sett på sista tiden, att organisationen inte klarar av att sätta upp några rimliga gränser som vi kan acceptera.
Därför är det upp till stater och andra aktörer att höja sina röster och klargöra att det som ska arrangeras 2018 och 2022 är VM i fotboll och inte VM i slavarbete och människorättskränkning. Fru talman! Jag saknar konkreta ställningstaganden i svaret från ministern.
Bland annat säger ministern: "Sverige för konstruktiva samtal med Qatars regering om vikten av en social dialog. För att ytterligare kunna påverka Qatar i frågor rörande arbetarnas villkor i landet deltar också vår ambassad i Doha i olika social-dialog-konferenser." Jag har mycket svårt att se hur dialogkonferenser ska hjälpa de migrantarbetare som dör i Qatar eller inte har fått lön på upp till ett år.
Kanske kan konferenserna spela en positiv roll i vissa frågor, om man är väldigt konkret. Till exempel gäller det hbtq-personers rättigheter och rätten att engagera sig fackligt. Därför frågar jag ministern: Hur lyfter Sverige just dessa frågor i dialogen med Qatar?
Ministern säger också att vi inte kan bedöma hur situationen kommer att vara 2018 och 2022 i dessa länder. Det hävdar jag är fel. Det går mycket väl att bedöma detta till stor del. Qatar och Ryssland kommer med all sannolikhet att ha kvar sina repressiva lagar mot hbtq-personer även 2018 och 2022. Inget tyder på något annat.
Sveriges regering måste väl ändå ha en plan för hur man ska agera och höja rösten i dessa frågor.
Mathias Sundin (L):
Alternativet är ju naturligtvis inte att göra ingenting, utan alternativet är att göra mer. Framför allt bör man i detta läge höja rösten och vara konkret i dialogerna massmedialt. Jag begär inte att regeringen eller Gabriel Wikström ska fixa dessa problem. Men vi kan dra vårt strå till stacken.
Jag tycker att Margot Wallström tidigare i år visade vad det kan innebära om man markerar väldigt hårt, som hon gjorde mot Saudiarabien. Det skapade en situation som uppmärksammades internationellt. Nu gällde det något annat, men det går att göra även i dessa frågor. En minister och en regering har verkligen möjlighet att visa detta.
Men det görs ju inte med den här typen av ganska tama svar, utan det kräver att man tar i och visar att detta absolut inte är acceptabelt. Att idrotten ska vara fri från politik kan jag hålla med om.
Men det här handlar inte om att lägga sig i idrotten utan hur dessa länder kränker mänskliga rättigheter för hbtq-personer, för arbetare och journalister. Här måste vi ryta ifrån. Vi kan också ställa väldigt konkreta krav i den dialog som förs.
Men ska dialogen få någon effekt måste den höras utanför mötesrummen nere i Doha.
Mathias Sundin (L):
Sverige, inte minst koncentrerat kring Stockholm, är oerhört framgångsrikt i det man kallar fintech, finansiell teknik, techbolag inom det finansiella området, startups. Även om man känner till många av bolagen blir man nästan lite förvånad över hur bra Sverige har levererat de senaste åren.
De senaste fem åren har Sverige tagit emot 18 procent av de investeringar som har skett inom det här området i hela Europa. Vilken andel av befolkningen har vi - någon procent? Vi presterar oerhört bra. Antalet anställda ökar också snabbt: plus 44 procent mellan 2010 och 2013. Jag antar att det har accelererat även de senaste två åren, även om jag inte har några siffror på det.
Ett sådant tecken gäller ett av betalbolagen, Klarna. Enligt en sammanställning för förra året som Linkedin gjorde av antalet nyanställningar i Stockholm låg de på topp-tio-listan tillsammans med bolag som H&M och den typen av traditionella stora svenska bolag, så fintechbolagen kommer nu upp även vad gäller anställda och inte bara beträffande investeringar och värderingar. Vi har en mängd sådana bolag.
Jag skulle kunna använda hela min talartid för att räkna upp dem. Klarna är ett av dessa som har gått väldigt bra. Trustly är ett annat, och Qapital och Tink är ytterligare ett par. Framför allt de två som jag nämnde senast påverkas ganska mycket av betaltjänstdirektivet. Det är ett stort direktiv.
De här tjänsterna gör att man som privatperson har möjlighet att få bättre koll på sin ekonomi. Man använder tjänsten för att logga in på sin bank eller samla information från sitt eget bankkonto och få sammanställningar av hur mycket man lägger på bensin, mat, restaurangbesök och så vidare. Man kan få ett uppvaknande när man tittar på dessa siffror.
Tillgång till den informationen är något som bankerna ofta inte alls tycker är kul att någon tredje part får. Även om det är deras kund som säger att det är helt acceptabelt att den informationen läses av är bankerna ofta rätt negativa till detta. Bankföreningen har haft ett antal olika uttalanden mot det.
Det är bra att det finns en utredare och att man förbereder förslagen till 2018. Men det finns en mer akut fråga i detta. Under tiden fram till 2018 ska bankerna enligt direktivet inte kunna hindra denna tillgång.
Bolagen har varit i kontakt med Finansinspektionen om detta. Finansinspektionen säger att om någon bank skulle hindra tillgång har de inte verktyg eller uppdrag för att stoppa detta, ge tillgång eller agera i den situationen. De behöver någon form av signal, någon form av direktiv eller något sådant från regeringen för att kunna agera i frågan.
Det mesta av detta införs 2018. Men just i den här delen ska man se till att tillgången finns redan i dag. Känner statsrådet till den här frågan? Vad har du i så fall gjort?
Mathias Sundin (L):
När det sker sådana här förändringar i stora delar av vårt samhälle, kopplat till just digitaliseringen, är det lätt att de aktörer som redan är etablerade stretar emot. Man kan tycka att de borde ha lärt sig av alla omgångar i historien, från Spinning Jenny och framåt, där man ser att det kanske är bättre att snabbt anpassa sig. Jag har dock lite hopp om det svenska bankväsendet.
På senare tid tycker jag att man har börjat ta detta på allvar. Man har börjat investera ganska mycket i den här typen av nya bolag. Men man har nog en mycket lång resa. Det är mycket teknik inom bankvärlden som är mycket gammal. Det är svårt att få tag på programmerare, därför att detta var någonting som programmerades på 80-talet. Därför är det viktigt att dessa nya aktörer inte stängs ute från detta.
Från Bankföreningen har det, åtminstone enligt medierna, varit många mycket negativa signaler kring bland annat detta direktiv, PSD2. I någon artikel har detta direktiv likställts med phishing. Det är minst sagt en ganska bisarr jämförelse.
Jag förstår att man inte tycker att det är superkul att andra aktörer kan jobba med detta så att man konkurrensutsätts hårt. Men sådant är livet i en marknadsekonomi. Då får man anpassa sig.
Vi har nu en viktig period fram till januari 2018 för att se till att Finansinspektionen, om det finns några banker som vill sätta käppar i hjulen för dessa nya bolag och om det är otydligt vem som ska agera mot detta, har möjlighet att agera. Finansinspektionen säger att de inte riktigt har mandat att gå in. Detta måste tydliggöras.
Jag hoppas att det sker snabbt när utredningen kommer och att du och regeringen tar tag i den frågan snabbt. Dessa bolag som växer upp är naturligtvis sköra. De har inte de resurser som bankerna har. De kan inte vänta två år på att få fler kunder.
De är hela tiden nära att inte kunna ta in mer kapital, inte få mer pengar och inte kunna fortsätta sin verksamhet, även om de haft en mycket positiv tillväxt och många av dem fungerar bra. Då är det jätteviktigt att få uppbackning från lagstiftaren, naturligtvis, men också från regeringen, så att de har detta stöd.
Det handlar inte om att man ska gynna dessa företag särskilt utan om att alla måste följa reglerna - bankerna och dessa nya bolag.
Så fort denna utredning presenteras - det är inte lång tid kvar - hoppas jag att du tar tag i denna specifika fråga och ser till att Finansinspektionen får ett tydligt mandat att agera i denna fråga.
Mathias Sundin (L):
Jag tackar för detta och instämmer i att vi har en enorm möjlighet här, inte bara just för att, som Per Bolund säger, världen stöps om nu i fråga om digitaliseringen utan för att vi inom så många olika områden - näringslivsområden och andra - ligger mycket långt fram. Vi har många framgångsrika företag inom musikområdet, inom fintech och andra sorters startups inom spelvärlden, för att räkna upp några.
Några av dem har möjlighet att bli de nya riktigt stora bolagen, liksom dem som vi känner sedan 100 år tillbaka i det här landet. Dessa nya företag har kanske möjlighet att bli ännu större eftersom de kanske blir helt globala på ganska kort tid. De blir plattformar som dominerar en bransch över hela världen. Dessa möjligheter är svindlande när man tänker på dem.
Vi har, som sagt, en mycket bra chans. Då är det jätteviktigt att vi från politiken, och naturligtvis från näringslivet och från andra delar av samhället, backar upp denna utveckling utan att gynna någon särskild part eller driva utvecklingen i någon särskild riktning. Men vi måste, inte minst, plocka bort hinder när sådana uppstår.
Det kan handla om de appar och tjänster som ger privatpersoner tillgång till sina bankuppgifter på ett bra och pedagogiskt sätt, så att de ser hur mycket de har till fredagsbion. Om de aktörer som arbetar med detta hindras av de etablerade aktörerna kan de snubbla de kommande åren. Konkurrenterna finns i andra delar av världen, till exempel i London, som just inom detta område är vår främsta konkurrent här i Europa.
David Cameron sliter i dessa bolag och gynnar sina egna på olika sätt. Det gäller därför att regeringen verkligen står upp här och ger positiva signaler. Jag hoppas se agerande också framöver.
Mathias Sundin (L):
Tack för svaret, statsrådet! Det här gäller just en ny transport- och kommunikationsteknik - hyperloop. Idén till den föddes i USA ur en frustration över höghastighetståg. Man tyckte att det kostade väldigt mycket, och man fick inte så mycket snabbhet för pengarna.
Vi känner igen lite av den debatten här i Sverige också. Då tog Elon Musk fram ett förslag om detta som han kom att kalla hyperloop. Han brukar lite skämtsamt säga att det är en blandning mellan rörpost, ett airhockeybord och en Concorde, allt i ett.
Det är vagnar, eller poddar som det kallas, som transporteras i rör. I röret råder nästan vakuum, vilket gör att luftmotståndet är väldigt lågt, och man kan med eldrift driva de här vagnarna väldigt effektivt och väldigt snabbt. Man ska komma upp i hastigheter på över 1 000 kilometer per timme.
De beräkningar som har gjorts inledningsvis är att kostnaden i alla fall är betydligt lägre än för höghastighetståg, men vi vet naturligtvis hur det är med alla infrastrukturprojekt, och infrastrukturministern vet förmodligen mer än någon annan att det gärna drar iväg. Det finns inga garantier kring hur låga kostnaderna är, men det är ändå en väldigt intressant teknik som har tagits fram. I de här hastigheterna skulle det ta statsrådet 30 minuter att åka hem till Göteborg från Stockholm.
Att åka ned till Malmö härifrån skulle ta ungefär 40 minuter, och härifrån ända upp till Luleå skulle ta en timme. Det är ju ingenting som man ens skulle komma i närheten av med höghastighetståg, även om vi naturligtvis kommer att behöva fler spår i Sverige. Av min beskrivning låter det hela kanske bara som en kul idé som någon nisse i Kalifornien har klurat ut. Men det är seriösare än så.
Det första förslaget togs fram av ingenjörer på rymdföretaget Spacex och elbilstillverkaren Tesla. I Obamaadministrationen har man blivit väldigt intresserad av detta och satt ett forskarteam att titta på de grundläggande beräkningarna: Kan det här i teorin fungera? Infrastrukturministern i USA följer detta nära. Den slovakiska regeringen har initierat ett projekt kring detta.
Här på KTH i Sverige finns det ett intresse liksom på MIT i USA, och en mängd olika forskargrupper runt om i världen jobbar nu med att förädla och ta fram den här reformen. Bara för några dagar sedan genomfördes det första livetestet av tekniken i Nevada. Vad jag tycker är att regeringen skulle kunna spela en aktiv roll i det. Naturligtvis kan och ska vi inte fatta några beslut om att bygga något sådant här.
Det vore mycket oseriöst i det här läget när tekniken är så ung. Däremot kan vi bidra till utvecklingen forskningsmässigt. Om man inte ens vill lägga några pengar på det kan man be Trafikverket titta på tekniken. Det finns ju också projekt här i Sverige, Åland och Finland om att bygga en hyperloop mellan länderna, seriösa projekt där det petas in lite pengar.
Svenska staten skulle kunna spela en roll i att driva på den här utvecklingen. Vi ska inte låsa oss vid den på något sätt men att göra i alla fall det. Svaret från statsrådet är till viss del positivt men ändå negativt just när det gäller kärnan. Varför är det så?
Mathias Sundin (L):
Jag tror att det är viktigt att man verkligen lyfter blicken när man tänker på den här tekniken. Det är klart att den inte skulle passa in i vårt nuvarande transportsystem rätt av så att man bara jackar in den någonstans, utan det är ett nytt sätt att transportera som använder ny teknik för att binda ihop ett land. Man kan tänka sig hur snabbt man skulle kunna komma vidare ned mot kontinenten.
Infrastruktursystem i en nation är naturligtvis någonting oerhört komplext. Men just därför är det viktigt att lyfta blicken ibland och se vad som finns vid horisonten - eller inte ens så långt bort - för att inte låsa in sig i det gamla systemet hela vägen.
Med en ny teknik är det naturligtvis en mängd olika problem och utmaningar man behöver lösa när det gäller säkerhet och allt möjligt, bland annat hur det påverkar landskapet. Men vi vet ju att tåg i alla fall i dag har väldigt stor påverkan på landskapet och på städer. Där det går tåg blir det ofta någon form av linje eller mur, synlig eller osynlig, genom en stad.
Det här binder ihop människor med snabba transporter men kan också dela upp på detta sätt. Tanken här är bland annat att man ska ha det på pyloner så att det inte får lika stor påverkan på landskapet på själva marken, men man kan också ha det i tunnlar eller under marken på något annat sätt. Som jag sa tidigare: Jag föreslår inte på något sätt att regeringen ska gå in i det här och satsa järnet.
Jag förstår fullkomligt att man inte vill det. Men när sådan här utveckling sker är det viktigt med signaler. Man behöver inte pumpa in en massa pengar i detta, men det är viktigt att man tar det på allvar och bidrar till utvecklingen. Det betyder inte att man låser sig vid att det här ska vara det sätt vi bygger på om fem tio år, men man bidrar till utvecklingen. USA:s regering klarar av detta alldeles utmärkt. Man bidrar till utvecklingen; man är inte låst vid det här på något sätt.
Den slovakiska regeringen gör samma sak. Nu ser vi att det poppar upp en mängd olika initiativ. Det pumpas in mycket pengar - ett av de här företagen tog alldeles nyss emot tre kvarts miljard för utveckling av den här tekniken. För dem som investerar i sådan här teknik och forskning är det naturligtvis viktigt med signaler - vad säger regeringen om det här? Är man negativ eller positiv? Tar man till sig detta? Finns det någon möjlighet att något sådant här byggs?
Det påverkar naturligtvis deras investeringsbeslut. När det gäller projektet Sverige-Åland-Finland har jag ingen aning om hur realistiskt det är eller om det kommer att bli någonting av det, men positiva signaler gör att man kan ta det vidare. Nu har man gett i uppdrag till KPMG att göra en idéstudie om det här. Jag tror att de första idéerna ska presenteras i Almedalen.
Det är jättebra att regeringen inte avfärdar det här fullständigt, men jag tror att man kan ha en aktivare roll i utvecklingen än att bara titta på. Det krävs faktiskt inte mycket. Det här är en av många framtidsfrågor där regeringen kan driva på. Jag hoppas att framtiden inte tar slut nu bara för att framtidsministern fick sparken.
Mathias Sundin (L):
Vi är helt överens om att politiken inte ska sätta den här tekniken före en annan och så vidare. Det är inget sådant jag föreslår. Vad jag föreslår är att man har en positiv attityd till detta, att man ger till exempel Trafikverket - det kanske finns någon mer lämplig instans - i uppdrag att titta närmare på den här tekniken för att se hur den skulle kunna användas i Sverige. Det betyder inte att man sedan ska bygga den. Det är som sagt en ung teknik; vi vet inte vart den tar vägen.
Men vad som har skett nu, och det är väl ett tecken i tiden, är att hyperloop har blivit ett globalt projekt som tusentals människor i många olika länder bidrar till att utveckla. Regeringar och stater måste alltså inte vara den drivande kraften som står för majoriteten av jobbet här. Det sker ändå.
Men för att människor ska vilja bidra till och se möjligheter i det här och för att det ska investeras pengar - det går ändå åt en hel del - är regeringar och stater viktiga eftersom det är de som sedan ska bygga detta. Det kan finnas viss privat finansiering, men den här typen av tunga investeringar i infrastrukturen står stater för. Jag tycker att du säger så många rätta saker, Anna Johansson. Det är bara agerandet som saknas.
Jag tror att vi står mitt i ett skifte i fråga om självkörande bilar, mycket billigare tillgång till rymden och mycket annat inom kommunikation och transport runt om i vår värld. Då har regeringen och du som statsråd möjlighet att agera på den här utvecklingen - inte styra och dirigera den men driva på den och vara en positiv faktor. Du säger rätt saker, men agera också!