Lotta Finstorp (M):
Ministern avslutade med det som jag tänkte säga. Jesper Skalberg Karlsson sätter fingret på den viktiga frågan om ungas dåliga mående. Precis som Jesper Skalberg Karlsson påpekade är definitionen av vad som ingår i psykisk ohälsa otroligt bred.
Det gäller att hålla kvar rutiner så länge man bara kan och att man får stöttning och hjälp av lärare, elevvårdspersonal, arbetsgivare eller närmsta chef. Det är stigmatiserande, precis som ministern säger. Jag tror att arbetsgivare, arbetsledare och lärare måste få hjälp med kunskap och verktyg. Hur gör man?
Hur pratar man med någon som mår dåligt i själen och som har det tungt över bröstet? Det är en jättesvår fråga, för man har inte vuxit upp med att prata om det. Om någon bryter benet vet man ungefär hur lång tid det tar innan gipset är borta. Men man vet inte det när någon mår dåligt i själen. Forte gjorde en kunskapssammanställning 2015.
De menar att det är väldigt tydligt att arbetsplatsen måste vara involverad för att den sjukskrivna medarbetaren ska komma tillbaka i arbete eller, om det handlar om skola, i studier på ett bra sätt. Denna kunskapssammanställning pekar också på flera vetenskapligt dokumenterade friskfaktorer i arbetet som minskar risken för psykisk ohälsa.
Det är ju där någonstans vi måste börja - när man väl blir sjukskriven eller inte kan gå tillbaka till skolan har det gått för långt. Det handlar till exempel om förebyggande arbete, om gott ledarskap och om balans mellan krav och kontroll samt mellan ansträngning och belöning. Det handlar också om att det finns resurser på arbetsplatsen, så att man känner att det arbete som man ska utföra är rimligt och realistiskt sett till de resurser som är kopplade till detta.
Jag blir alltid frustrerad när jag ser att det är ofta är kommuner, landsting och regioner som sticker ut bland arbetsplatserna när det handlar om psykisk ohälsa och sjukskrivningar. Det är ju vi politiker som är arbetsgivare där. Vi borde kunna arbeta ännu bättre förebyggande med dessa frågor. Arbetsmiljöverkets föreskrift spelar en väldigt viktig roll.
Jag kommer inte riktigt ihåg om den kommer att utvärderas - det vore bra om ministern kunde svara på det. Hälso- och sjukvården behöver ytterligare stärka sin kapacitet för att identifiera och behandla olika typer av psykisk ohälsa i hela spektrumet, vilket lyfts fram i både svenska och internationella studier. Då kan man undra varför detta inte görs på ett adekvat sätt i Sverige. Det kanske sjukskrivs för mycket i dessa diagnoser.
Kanske är sjukskrivning fel väg att gå, precis som vi har diskuterat. Det hela måste naturligtvis också vara väldigt individuellt utformat. Det går fort att tappa tillhörigheten till arbetsplatsen eller till skolan. Att ha kvar några timmar i veckan, att få ett anpassat schema och att vara med kamrater utifrån hur man mår gör att man kan komma tillbaka mycket snabbare. Det vore jättebra med en kommentar till detta.
Vidare tycker jag att det är oroande med de regionala skillnaderna. De fortsätter att finnas, vilket vi har sett i statistiken i decennier. Det är helt orimligt - det är ju inte så att människor i vissa delar av Sverige är mer sjukliga än människor i andra delar, utan det finns ett systemfel i det här. Det vore intressant om ministern ville säga någonting om det.
Jag undrar också om Försäkringskassans och Socialstyrelsens utredning om regionala skillnader. När blir den klar? Den kanske har kommit - jag vet inte.