KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlgren (C):
Vi granskar självfallet kommissionens sätt att tillämpa kriterierna. Det betyder inte att vi underkänner ambitionen att få ned utsläppen - tvärtom. Det har inte varit några som helst svårigheter att få kommissionen att förstå det synsättet eller att i övrigt göra det.
Det som förvånar mig bland en del annat som tillkom i Per Bolunds inlägg är att det skulle vara ett argument mot vår linje att vi vill slå vakt om den svenska industrins konkurrenskraft. Det är självfallet tvärtom. Det är precis det vi bör göra. Gör vi detta rätt, har vi förutsägbara spelregler, kommer vi att kunna minska utsläppen och samtidigt slå vakt om den svenska industrins konkurrenskraft.
Gör vi det här med förutsägbara spelregler och lika villkor som andra länder, både i Europa och i andra delar av världen, kommer vi att kunna skapa förutsättningar för både förbättrad och stärkt konkurrenskraft och sänkta utsläpp. Men då är förutsättningen fortfarande att vi har EU som ett instrument. EU-medlemskapet är en förutsättning för att vi ska kunna påverka det system som vi har. Det är inte ett sätt att försöka dra bort debatten från det den gäller. Det är kärnan i det debatten gäller.
Vårt medlemskap är en förutsättning för att vi också ska kunna påverka det handelssystem som Per Bolund, precis som jag, vill ska fungera bra. Det är inte så att Miljöpartiet bara är EU-kritiskt - det är jag på många sätt också - utan Miljöpartiet vill verkligen lämna EU och därmed lämna det verktyg vi behöver för att kunna påverka handelssystemet. Debatten har klargjort mycket.
Den har klargjort att Miljöpartiet ändå har godkänt fördelningsplanen och egentligen har delat den argumentation som den svenska regeringen har fört. Jag ser fram emot ett fortsatt samarbete på området när det gäller både klimat och handel. Det kommer Sverige att behöva, och där har vi gemensamt höga ambitioner. Det har också den här debatten visat.
Andreas Carlgren (C):
Jan Lindholm har frågat mig om jag har för avsikt att omvärdera motivet till att stryka målet att inga akuta skador ska uppstå samt att riskerna ska minska för sena hälsoeffekter hos allmänheten till följd av exponering för icke-joniserande strålning.
Dessutom frågar Jan Lindholm mig om jag avser att vidta några åtgärder för att tydliggöra vilken instans som ska ha ansvaret för att följa riskerna med icke-joniserande strålning utanför UV-området. Slutligen frågar Jan Lindholm mig om jag har för avsikt att agera för att kunskapen om riskerna med icke-joniserande strålning utanför UV-området ska öka i vårt land.
Statens strålskyddsinstitut, SSI, är den myndighet som har ansvaret för övervakningen av strålmiljön i Sverige. SSI har dessutom ansvaret för miljömålet Säker strålmiljö.
Därav följer att jag anser det vara tillräckligt tydligt att det är SSI som har det övergripande ansvaret för att följa och informera om riskerna med icke-joniserande strålning. Det bedrivs mycket forskning, både i Sverige och utomlands, som bidrar till ökad kunskap om icke-joniserande strålning.
För att SSI ska kunna bilda sig en helhetsbild över forskningen tillsattes 2002 ett vetenskapligt råd hos SSI. Detta vetenskapliga råd följer kontinuerligt forskningen inom icke-joniserande strålning. Rådet lämnar rapporter till regeringen.
Det som rådet och annan forskning har konstaterat är att flera studier antyder en något ökad risk för tumör på hörselnerven vid mer än tio års användning av mobiltelefon. SSI konstaterar också att forskning på barn och ungdomar i stor utsträckning saknas.
SSI pekar också i sin forskningsplan ut icke-joniserande strålning som ett viktigt forskningsområde. Som jag skrev i svaret på Jan Lindholms fråga för någon vecka sedan var motivet till att ändra målet i SSI:s regleringsbrev att målet, så som det var formulerat, inte var realistiskt. Till icke-joniserande strålning räknas UV-strålning, det vill säga strålning från solen.
Det vilar ett stort ansvar på individen att skydda sig mot denna typ av strålning. Det åligger SSI att öka allmänhetens kunskaper och medvetenhet om de risker som finns i samband med UV-strålning för att på så sätt minimera de skadliga verkningarna av UV-strålningen. Dessutom är inte SSI:s verksamhet grundad enbart på vad som står i regleringsbrevet.
Strålskyddslagens portalparagraf säger att syftet med lagen är att människor, djur och miljö ska skyddas mot skadlig verkan av strålning. Miljökvalitetsmålet Säker strålmiljö som SSI har ansvaret för är formulerat: "Människors hälsa och den biologiska mångfalden skall skyddas mot skadliga effekter av strålning i den yttre miljön."
Delmål 3 i Säker strålmiljö skrivs: "Riskerna med elektromagnetiska fält skall kontinuerligt kartläggas och nödvändiga åtgärder skall vidtas i takt med att sådana eventuella risker identifieras." Därav följer att jag inte avser att omvärdera mitt motiv till ändringen i SSI:s regleringsbrev men att det kan finnas anledning att se över målformuleringarna i regleringsbrevet så att missförstånd inte uppstår.
Andreas Carlgren (C):
För att det ska vara alldeles klart och tydligt ska jag säga att Jan Lindholm har ställt frågan därför att han tyckte att ett mål borde finnas kvar och inte ändras. Han tyckte att det skulle ha behållits. Nu är det bra att du erkänner att det i och för sig inte var ett realistiskt mål. Då har vi nått något slags enighet, och då är skillnaden mellan oss att jag tycker att man inte ska ha orealistiska mål, du tycker att man ska ha det.
Dessutom är vi också överens om att det inte hade löst det problem som du egentligen ville lösa med din interpellation. Det är mer ett slags symbolisk markering. Det tycker jag är fel sätt att driva politik på. Det ville jag bara konstatera. Sedan säger Jan Lindholm i nästa steg att regeringen tycker att man inte skulle formulera mål. Det är helt fel.
Vi tycker att man ska formulera mål. Vi behövde bara inte formulera ett dåligt mål, för det fanns redan bra mål formulerade. Dessutom fanns det tydliga krav formulerade i strålskyddslagen. För att det ska vara alldeles tydligt ska jag läsa in det i kammarens protokoll. Strålskyddslagens portalparagraf säger: "Syftet med denna lag är att människor, djur och miljö skall skyddas mot skadlig verkan av strålning."
Sedan säger § 2 inledningsvis: "Lagen gäller såväl joniserande som icke-joniserande strålning." Säg inte att vi inte var medvetna om att det gäller hela strålningsfältet! Det är precis det som täcks av lagen. Säg inte att vi tyckte att detta inte skulle gälla SSI! Det är just de här lagliga kraven som styr vad SSI har för skyldigheter.
Dessutom finns det, som jag säger i interpellationssvaret, alldeles särskilda mål formulerade i miljökvalitetsmålen som SSI har ansvaret för att formulera. Vi har satt ned foten, och vi har gjort ett ställningstagande som också gäller den bredare delen, både joniserande och icke-joniserande strålning.
Till sist säger Jan Lindholm att det är beklagligt att myndigheten säger att den saknar den kompetens den borde ha. Det är inte vad myndigheten säger. Den säger att den inte har kompetensen att utföra den typen av medicinska undersökningar som det skulle krävas i de enskilda fallen. Det är en medicinsk fråga och en medicinsk bedömning som ska göras, om jag nu kan tolka Jan Lindholms fråga rätt.
Påståendet att ett antal forskare nu skulle fly landet därför att den nya regeringen är så njugg har jag väldigt svårt att tro på över huvud taget, ska jag ärligt säga. Det finns ett vetenskapligt råd vid SSI som tillsattes för några år sedan. Det fortsätter att arbeta och konstaterar att det saknas en del forskning på området, precis som jag konstaterade i remissvaret. Påstå inte något annat, det blir bara konstigt. Det till och med står så i det skriftliga svaret.
Vi har dessutom ökat stödet till forskning vid SSI. För 2007 tilldelades SSI ytterligare 10 miljoner, öronmärkta för forskning. Det är medel som är öppna för ansökningar och som givetvis också kan användas för forskning som till exempel gäller elektromagnetiska fält.
Det är forskningsansökningarnas kvalitet som kommer att avgöra om man får pengar eller inte, men säg inte att vi inte har tilldelat resurser när vi till och med har ökat dem.
Andreas Carlgren (C):
Forskningsresurserna till SSI har ökat. Det är forskningsansökningarnas kvalitet som naturligtvis avgör vad man får, men det är fullt möjligt att söka forskningsanslag också för de områden som jag tidigare nämnde.
Jag konstaterar att det inte alls är så som Jan Lindholm först påstod, att det var regeringsskiftet som gjorde att man flydde landet. Det framkommer att det var problem som uppstod långt tidigare. Än en gång: De hade inte lösts av en annan målformulering i regleringsbrevet. Det är det som var diskussionens kärna.
Det blir lite grann som att trolla med knäna att försöka ge intrycket att vi har löst problemet när det redan framgår av strålskyddslagen att den gäller både joniserande och icke-joniserande strålning.
Människors hälsa liksom djur och miljö ska skyddas mot skadlig verkan av strålning, och miljökvalitetsmålet gör tydligt att SSI har ansvaret för människornas hälsa och för att riskerna med till exempel elektromagnetiska fält kontinuerligt ska kartläggas och att nödvändiga åtgärder vidtas. Det framgår redan av styrdokumenten. Bristerna ligger inte i lagstiftningen. Bristerna ligger inte i styrdokumenten. Resurserna har ökat.
Öppenheten ligger självklart i att om det visar sig att det därutöver finns andra brister som regeringen ska åtgärda ska vi vara beredda att diskutera det. Men då ska vi inte göra det genom att ha dubbelformuleringar i målformuleringen, utan då ska vi ha andra lösningar. Sådana har inte framkommit i den här diskussionen, men jag ser fram mot att få nya förslag vid andra tillfällen.
Andreas Carlgren (C):
Det som Tina Ehn sade i sitt första inlägg bygger egentligen på missförstånd på två punkter, dels kommentaren att nu borde Sverige ompröva sitt ställningstagande när det gäller Österrike och den majs som man där har velat införa förbud mot.
Men det är en annan sorts majs än den det här är fråga om. Det ska vara klarlagt att de forskningsresultat som nu diskuteras inte gäller det österrikiska förbudet. Dels var det fel i fråga om Gentekniknämndens remissvar. Det genomfördes en remiss i två omgångar.
I första omgången tillstyrkte Gentekniknämnden det som hade sagts i de bedömningar som gjordes om den här majsen. I andra omgången konstaterade man helt enkelt att det statistiska underlaget inte räckte för att bekräfta de invändningar som hade presenterats. Gick vi i någon riktning var det snarast i den linje som jag talar för.
Det fanns partiståndpunkter som talade i en annan riktning, med det är inte det som kan vara avgörande när man bedömer en nämnds remissvar. Men än viktigare är naturligtvis principfrågorna bakom. Då menar jag att det inte handlar om ifall jag har förtroende för Efsa eller inte.
Det är inte några allmänna förtroendeförklaringar som avgör hur vi ska ställa oss när det gäller ställningstagandena, utan det är bedömningen av om de vetenskapliga fakta och rön som behövs finns. Varför är det så viktigt? I grunden menar jag att det ligger i de små staternas intresse och i allra högsta grad i miljöns intresse att vi slår vakt om den lagstiftning som finns inom EU.
Det är det som är läget. Det finns en lagstiftning som är fastställd. Det är den skarpaste reglering som finns i världen och mest långtgående när det gäller att ställa miljö- och hälsokrav på genmodifierade organismer.
Tänk bara tanken att vi skulle acceptera att det är okej att stater i de fall de själva så vill och tycker ska kunna frångå en totalharmoniserad lagstiftning.
Om vi skulle lyckas höja miljöribban i EU och lyckas införa lagstiftning till stöd för miljön och samtidigt knäsatte principen så att det skulle vara okej för stater att avstå att tillämpa de höjda ribborna i de fall man inte gillar dem skulle det inte ligga i miljöns intressen. Det handlar om en fråga där vi inte röstar på politiska grunder för huruvida vi ska acceptera den ena eller den andra majssorten, utan vi tillämpar en lagstiftning.
Det är det den svenska regeringen har företrätt, och det är det som också den tidigare regeringen företrädde, den regering som Miljöpartiet stödde. Den hade en lika klar och bestämd uppfattning på den här punkten och röstade också för att godkänna den majs som vi nu diskuterar, just av det skälet att vi vill upprätthålla ordningen enligt de lagar som gäller i EU. Det ligger i miljöns intresse.
Ska man frångå den här lagstiftningen, som är den skarpaste i världen, och införa skydd inom ett enskilt land måste det finnas vetenskaplig grund för det. Det har hittills inte presenterats, i det här fallet heller. Visar det sig vara så ska vi självklart ompröva det här.
Andreas Carlgren (C):
Det var en bred remissomgång som genomfördes. Den gjordes till en rad olika instanser. De som svarade var Gentekniknämnden, Läkemedelsverket, Naturvårdsverket, Livsmedelsverket, Svenska naturskyddsföreningen, Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges lantbruksuniversitet, Statens veterinärmedicinska anstalt, Kemikalieinspektionen och dessutom en enskild forskare vid Lunds universitet. Alla de svaren har vägts in i bedömningen.
Entydigt förespråkade majoriteten att man skulle acceptera den dokumentation som finns och inte anse att den dokumentation som därefter hade redovisats skulle förändra bedömningen. Det om remissomgången. Sedan till den större och viktigare frågan om principerna.
Det är alldeles entydigt enligt den lagstiftning som gäller på området att för att kunna införa ett förbud i ett land måste man kunna visa nya vetenskapliga rön. Man måste kunna visa att det har en vetenskaplig grund. I de fall som vi har röstat om under den tid som jag har varit miljöminister har det inte varit sådana vetenskapliga rön som har presenterats vare sig av Ungern eller av Österrike.
Då är Tina Ehns fråga: Skulle man inte kunna låta dem förbjuda i alla fall? Min principiella motfråga blir då: Tycker du det också om de skulle vilja sänka miljöribban? Är det okej bara i de fall de vill höja miljöribban?
Eller är det olika principer - att staterna ska kunna frångå lagstiftningen och bestämma på egen hand när Sverige tycker att det är rätt men att man ska stävja lagstiftningen när de vill att man ska göra det? Det är klart att det inte är någon hållbar linje. Det skulle inte i längden gynna små stater som just har intresse av lag och ordning inom ett gemensamt reglerat system. Det skulle framför allt inte i längden gynna miljön, tvärtom.
Det skulle riskera att den miljölagstiftning vi kommer fram till vartefter inom EU skulle falla samman därför att man inte behövde följa den.
Andreas Carlgren (C):
Jag menar envist att det inte är det som är frågeställningen. Då skulle vi kullkasta miljölagstiftningen och en rad andra viktiga lagstiftningar inom EU. Då skulle inte längre frågan vara om vi ska tillämpa lagstiftningen eller inte utan om vi i varje enskilt fall ska göra en politisk bedömning av om vi ska följa lagen eller inte. I det här fallet gäller det att det ska vara en tillämpning av lagstiftningen. Den linjen har Sverige konsekvent hållit fast vid.
Den förra regeringen gjorde det, det vill säga den regering som Miljöpartiet stödde, och den nya regeringen följer samma princip. Majoriteten av länderna inom EU väljer i stället att göra en rent politisk bedömning. Sverige menar att det inte ligger i miljöns intresse och att det inte ligger i de små staternas intresse.
Det är inte så enkelt att det är vetenskap som står mot vetenskap i det här fallet, utan det har presenterats nya uppgifter som ännu inte har testats fullt ut om de håller vetenskapligt. Det är därför hela mitt svar går ut på att de nu ska testas om de håller vetenskapligt. Skulle det visa sig att de håller vetenskapligt är det självklart att det då finns en grund för en omprövning. Då är det krav som lagen ställer uppfyllt.
Men om en vetenskaplig granskning - i det här fallet en statistisk vetenskaplig granskning - inte skulle hålla är inte lagens krav uppfyllt och då ska förbudet inte hävas. Lagen ska under alla förhållanden följas. Det är den svenska regeringens ståndpunkt. Den ligger i längden i miljöns intresse - också när det gäller genmodifierade organismer.
Andreas Carlgren (C):
Ulla Löfgren har frågat mig vilka konkreta regelförenklingar jag avser att ta initiativ till för att påskynda miljöprövningsprocesserna för gruvnäringen i Västerbotten. Inom regeringen pågår just nu ett intensivt arbete för att förenkla och förtydliga miljölagstiftningen för att minska de svenska företagens administrativa kostnader.
Regeringen har som mål att företagens administrativa kostnader för samtliga statliga regelverk ska minska med minst 25 procent till hösten 2010. Avsikten är att regelförenklingsarbetet ska leda till en märkbar förändring i företagens vardag. Etableringar i gruvverksamhet prövas enligt både minerallagen och miljöbalken.
Enligt minerallagen ges bearbetningskoncession om en fyndighet sannolikt kan tillgodogöras ekonomiskt och om fyndighetens belägenhet och art inte är olämplig. Vid denna prövning tillämpas både de grundläggande och de särskilda bestämmelserna om hushållning med mark och vatten i 3 och 4 kap. miljöbalken.
Vid den senare mer detaljerade tillståndsprövningen enligt miljöbalken tillämpas inte hushållningsbestämmelserna i miljöbalken då detta redan skett vid koncessionsprövningen enligt minerallagen.
Denna ordning bedöms vara praktisk och effektiv för utvinning av de mineral som är industriellt användbara och vars framletande genom prospektering och utvinning är komplicerad och resurskrävande tekniskt, ekonomiskt och miljömässigt.
Jag instämmer med Ulla Löfgren att varje nytt gruvprojekt även fortsättningsvis ska föregås av en ordentlig miljöprövning, och jag bedömer att det finns möjligheter att förenkla miljöprövningen av olika verksamheter.
Regeringen avser inom kort att besluta om en utredning med uppdrag att se över och föreslå förändringar för ett mer samordnat system för miljökonsekvensbeskrivningar. Syftet med en sådan översyn ska vara att förbättra samordningen mellan bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i 6 kap. miljöbalken och andra lagar, bland annat minerallagen.
Avsikten är att en sådan samordning ska minska onödigt dubbelarbete och öka effektiviseringen av prövningen. Samma utredning kommer också att ges i uppdrag att se över instansordningen för prövningen av de största miljöfarliga verksamheterna - de som kallas A-verksamheterna.
Detta bedöms bidra till att handläggningen både vid länsstyrelserna och vid domstolarna kan effektiviseras. När det gäller handläggningstiderna i miljödomstol har även den tidigare regeringen genom propositionen En effektivare miljöprövning - det var proposition 2004/05:129 - genomfört en rad förenklingar.
Regeringen avser att under 2008 utvärdera om de under 2005 beslutade förändringarna har medfört kortare handläggningstider.
Andreas Carlgren (C):
Vi är helt överens, Ulla Löfgren och jag, om hur viktigt det är att verkligen ha en bra miljöprövning och att den ska se till att man klarar miljökraven. Det är dock också viktigt att säga att miljöprövningen ska testa att man klarar miljökraven. Den ska inte vara till för att testa om man klarar segdragen och i värsta fall olidlig byråkrati.
Därför är det regeringens mening att vi verkligen ska se till att minska företagens administrativa kostnader med minst en fjärdedel till hösten 2010.
Vi har också, med det arbete som regeringen lägger upp, tänkt gå igenom och också kvantitativt noga följa upp att vi verkligen har lyckats nå det målet. Jag ska också se till att vi bidrar med vår del på miljöområdet. Det ligger i miljöns intresse att vi lyckas med det.
Ulla Löfgren frågade mig om vi nu också planerar förenklingar i förordningarna som gäller när man söker tillstånd för miljöfarlig verksamhet. Det stämmer helt! Vi har förberett ett beslut som vi ska se till att fatta inom kort. Det ska leda till enklare regler samtidigt som vi upprätthåller de rätta miljökraven.
Miljöbalkskommittén lade redan för några år sedan fram ett förslag om att man skulle kunna förbättra miljöprövningen. Där sades att det bästa var att prövningen i första instans skulle ske på länsstyrelsen, helst några länsstyrelser, och att man där skulle kunna ha så bra kompetens att man sedan kunde låta miljödomstolen koncentrera sig mer på renodlad tvistelösning.
Jag tycker att det är en mycket intressant inriktning, för då kan man se till att väntetiderna blir kortare. Vi kan se till att det finns rätt kompetens på rätt ställe och att man ändå kan upprätthålla de miljökrav som är viktiga. När nu regeringen inom kort tillsätter en utredning för att arbeta igenom hela synsättet med miljöprövningen kommer det att vara en viktig grund för utredningen.
Andreas Carlgren (C):
Först vill jag ta upp Ulla Löfgrens kommentar om de okoordinerade reglerna och prövningarna. Det är ju en av de saker som vi nu äntligen försöker se till att göra någonting åt, bland annat när det gäller miljöbalken och plan- och bygglagen, där vi arbetar för att samordna det här mera mellan lagstiftningarna.
Där har jag redan under det första riksdagsåret också lagt fram en principproposition till riksdagen som beskriver en enklare och tydligare instansordning där det blir färre led när man överklagar. Detta lägger redan i starten grunden för mindre byråkrati. Det är också svaret när det gäller frågan om Naturvårdsverket. Det stämmer att Naturvårdsverket har lagt fram förslag till regelförenklingar.
Det stämmer också att Miljödepartementet har utarbetat en rad förenklingar när det gäller tillståndspliktiga verksamheter, och vi kommer inom kort att kunna ta det beslutet. Det är väl också den kommentar jag har till Börje Vestlunds fråga. Det var kanske lite svårt att förstå bakgrunden. Man brukar ju säga att det är bra att se till att ha torrt på fötterna när man hoppar på.
Jag kan bara konstatera att man så tidigt som 1999 tillsatte en utredning om den nya miljöbalken, men de förra regeringarna, i pluralis, lyckades inte ordna den under två mandatperioder. Nu kommer vi att lägga fram det förslaget under vår första mandatperiod. Vi har dessutom redan lagt fram en proposition i riksdagen som lägger grunden för detta.
När det gäller en del av regelförenklingarna lades förslagen fram för ett par år sedan. Den förra regeringen hann aldrig lägga något sådant ordentligt förslag. Vi kommer att göra det, förmodligen under mitt första ministerår. Jag har alltså ett ganska gott kredd att visa upp. Jag tycker att det var ett alldeles utmärkt anförande som Börje Vestlund höll, och jag tycker att det gärna kan skickas vidare till de tidigare statsråden i de förra regeringarna, som då leddes av Socialdemokraterna.
Andreas Carlgren (C):
Jag ska svara på Ulla Löfgrens frågor. Det stämmer att jag inte kommenterade kravet på förenkling och samordning, framför allt när det gäller miljökonsekvensbeskrivningen. Det är mycket riktigt så att den utredning som vi inom kort ska tillsätta också ska titta på just samordning av miljökonsekvensbeskrivningarna enligt olika lagar.
Det är meningen att utredningen ska vara klar i och med utgången av 2008 för att vi sedan ska kunna förbereda och lägga fram förslaget. Eftersom jag tycker om både Västerbotten och Norrland är det klart att jag ser fram emot att komma dit. Stockholm ser jag ofta; det är en fin stad. Nu säger Börje Vestlund att vi är ense om ambitionerna, och det är ju gott det.
Då är det möjligt att skillnaden helt enkelt bara ligger i förmågan att kunna göra någonting åt ambitionerna. Jag konstaterar att vi redan börjat lägga fram förslagen. De finns i riksdagen. De beslutas vid departementet. Vi kommer inom kort med ytterligare förslag. Under denna mandatperiod kommer vi att kunna lägga fram de förslag som den förra regeringen inte klarade av att lägga fram ens under två mandatperioder.
Jag tror därför att det i den jämförelse som kommer att göras när vi närmar oss nästa val blir ganska uppenbart för svenska folket vilka som både hade ambitionen att förenkla och dessutom förmågan att genomföra förslagen, att göra något i verkligheten.