KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Bouveng (M):
Finansministern hävdar fortfarande att RUT-avdraget är dyrt och att det finns bättre sätt att använda pengarna på - att det innebär en miljardkostnad. Men Konjunkturinstitutet, det finska departementet och det danska näringsdepartementet har konstaterat att skattereduktion för hushållsnära tjänster de facto innebär plus i statskassan. Även den europeiska organisationen Efsis undersökningar visar exakt samma resultat.
Man räknar på utbetald reduktion, ökade momsintäkter, ökade skatteintäkter från sysselsatta, undanträngning av jobb i andra branscher, lägre omkostnader för arbetslösa samt ökade skatteintäkter från kundernas förvärvsarbete. Alla visar exakt lika, nämligen att avdragen genererar mer intäkter än vad de kostar.
Vårt eget konjunkturinstitut sade 2005 att det svenska RUT-avdraget blir en plusaffär för staten när branschen sysselsätter 10 000 personer. I dagsläget jobbar 19 937 svenskar med hemservice. De kan, Monica Green och finansministern, välja fler lärare, fler hemtjänstassistenter, fler undersköterskor. Det är då vi får pengar.
Jag undrar om finansministern vill minska och förändra RUT-reformen trots att den ger plus i statskassan och bidrar till vår gemensamma välfärd. Eller gör finansministern denna förändring därför att hon i grund och botten har samma syn på denna sektor som Ali Esbati i Vänsterpartiet har? Jag kunde inte annat än rysa när jag hörde Monica Greens inlägg. Hon pratade om invandrarkvinnor och trygga jobb.
Ska de gå tillbaka till svarta jobb, otrygga anställningar utan pensionsintäkter över huvud taget? Adnan Dibrani är en gammal bankman, och det verkar som att bankmän har svårt att förstå hur näringslivet fungerar.
Helena Bouveng (M):
När jag började i riksdagen 2006 behövde jag hjälp med att få min mammas fönster putsade. Det var fönster som var otroligt vackra men svåra att få putsade. Jag vet inte hur finansministern har det just med fönsterputsning, men själv tycker jag att det är otroligt svårt. Hur mycket jag än gnor ser det inte speciellt bra ut när solen kommer fram. Jag ringde runt och hörde mig för hos en hel del firmor för att få hjälp. Jo då, det skulle nog gå bra. Vi kan komma inom en vecka. Det är inga problem.
När jag frågade om priset fick jag det. Jag tyckte det lät lite väl billigt. Jag ville försäkra mig om att det var mot faktura, det vill säga en vit betalning. Då blev det lite tystare i andra ändan av telefonen. Jag fick ett nytt nummer att ringa. Så där höll det på. Efter den sjätte kontakten fick jag äntligen napp, det vill säga möjligheten att få mammas fönster putsade mot faktura, alltså vitt. Fru talman!
I dag, 2015, räcker det med ett enda telefonsamtal. Frågan behöver inte ställas, för ingen har lust att utföra svarta tjänster längre. De allra flesta i dag som arbetar gör det enligt de lagar och regler som finns att följa på arbetsmarknaden. För företagare är det en lättnad att inte behöva få frågan om det är nödvändigt med faktura eller inte.
Det handlar inte om att behöva konkurrera med oseriösa företagare, utan det sker på sjysta villkor. Sjysta villkor innebär att människor tjänar in till sin pension, har möjlighet till föräldraledighet och sjukpenning och blir behöriga till akassa. Fru talman! Detta har inte varit en självklarhet vare sig hos den som ville köpa tjänsten eller den som sålde den.
När alliansregeringen tillträdde 2006 tyckte hälften av Sveriges befolkning att det var okej med svartjobb. Det var bara 49 procent som tog avstånd från det. I dag är det bara 5 procent av medborgarna som tycker att det är okej att människor arbetar svart. Förklaringarna till denna positiva trend kan vara många.
Men en stor del enligt bland annat Skatteverket är de åtgärder som har vidtagits under de senaste åren för att minska just skattefusk och inte minst RUT- och ROT-reformerna. Därför undrar jag om finansministern tror att det blir fler eller färre som tycker att det är okej att jobba svart efter de aviserade förändringarna i ROT- och RUT-reformerna.
Delar finansministern min och Företagarnas oro för att svartjobben ökar och därmed att sjysta villkor på arbetsmarknaden äventyras?
Helena Bouveng (M):
Vi har interpellerat om förändringarna i både RUT- och ROT-reformerna tidigare, och vi kan se på exemplen från både Danmark och Finland att förändringar skapade en stor osäkerhet i branschen, vilket ledde till att det gick ned väldigt mycket.
Det öppnar upp möjligheter för oseriösa företagare att de facto fortsätta, men svart, så det är inte bara att det inte påverkar min mamma - som är 86 år, ska jag upplysa om - utan förändringarna öppnar faktiskt för oseriösa företagare. Herr talman! När arbetslösheten stiger ökar också risken för att fler börjar jaga snabba och lättförtjänta pengar. Man söker sig till svartjobb för att kunna betala hyran den månaden.
Det är ingen bra lösning, varken för den enskilda eller för statskassan. Särskilt oroande är det om det är en ung tjej eller kille som i ren desperation tar ett svartjobb som första jobb. Risken är då uppenbar att den unga hamnar i en negativ spiral som kan vara väldigt svår att ta sig ur. Vid den första anblicken kan pengarna vara lättförtjänta, men i verkligheten är de allt annat än det. Att få ett hyreskontrakt för första lägenheten blir svårt då man inte har någon inkomst att visa upp.
Att låna pengar till den bil som behövs för att ta sig till jobbet kan bli mer än kostsamt då reguljära lån inte går att få. Med höjda bensin- och dieselskatter kan det bli ännu dyrare att ta sig till jobbet. Semesterersättning, sjukersättning och pension ingår inte heller i denna anställning. Några betyg eller referenser får den unga inte med sig, och man får heller inte rätt till a-kassa vid arbetslöshet.
Dessutom riskerar den unga faktiskt böter, eftersom det är olagligt att jobba svart. När unga ska få sitt första jobb är det främst attityder till svartarbete som avgör hur troligt det är att man faktiskt tar ett svart jobb. Om man inte känner någon som jobbar svart eller om alla runt omkring tar avstånd från svartarbete är det förmodligen inte så troligt att man själv accepterar ett svart jobb.
Därför undrar jag vilka åtgärder finansministern är beredd att vidta så att våra unga människor inte ska välja den svarta arbetsmarknaden i jakten på sitt första jobb. Varför göra ingrepp i ROT- och RUT-reformen? Varför ta bort de halverade ungdomsarbetsgivaravgifterna, som så tydligt bidragit till att attityderna till svartarbete har förändrats så positivt och bidragit att våra unga faktiskt får ett vitt första jobb?
Helena Bouveng (M):
Jag vill återigen understryka vikten av förändringar i olika reformer. Jag tycker att Danmark och Finland är väldigt tydliga exempel på att förändringar skapar oro inom en bransch och öppnar upp för oseriösa företagare. Herr talman! Socialdemokraterna gick till val på Europas lägsta arbetslöshet, något som jag faktiskt inte tror att Socialdemokraterna tror på längre. Man tror till och med att arbetslösheten ska bli högre fram till 2018.
För att uppfylla löftet har nu en del kreativa socialdemokrater lyft tanken på att om inte statistiken talar för dem får de ändra på statistiken och ta bort alla unga och höja åldern för när man ska räknas som arbetslös.
Detta kan tyckas stötande, men det mest stötande är väl ändå frånvaron av politik som gör att jobben blir fler och närvaron av en politik som leder till att jobben blir färre: skattehöjningar, dubblerade arbetsgivaravgifter, chockhöjningar av bensin- och dieselskatter, oklara besked och kort framförhållning - löftesbrott efter löftesbrott.
Är det verkligen den vägen finansministern önskar att de unga ska ta in på arbetsmarknaden?
Helena Bouveng (M):
Statsrådet och jag debatterade detta för några veckor sedan. Men jag var ändå tvungen att gå upp i denna debatt. Som jag sa redan då gjorde Riksidrottsförbundet ganska bra spaningar 2010, tror jag att det var, då vi ökade försörjningsstödet med över 1 000 kronor. Det gav inte en enda ny aktivitet för barn i ekonomiskt utsatta familjer. Det hände ingenting.
Statsrådets kollega Hillevi Larsson säger att det är otroligt bra att man generellt höjer denna del. Men det funkade inte då vi höjde försörjningsstödet med 1 000 kronor. Det hände ingenting när det gällde utökade aktiviteter för barn, och jag tror inte att det kommer att funka nu heller. Vi kan nämligen klart se att barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer tar ett otroligt stort ansvar för hela familjens ekonomi.
Vi kan se att inte minst det äldre syskonet, precis som min kollega Saila Quicklund sa tidigare, avstår från sin idrottsaktivitet eftersom det vet att det finns skriande behov. Då avstår barnen hellre från till exempel en organiserad idrottsträning så att mamman inte ska ha det jobbigt. Det är nog här hela kärnan finns.
Tanken med fritidspengen var just att barn som lever i dessa familjer inte ska känna skuld eller skam för att pengarna går till någonting annat, till exempel vinterjackan, i stället för en idrottsaktivitet. Därför säkrade vi upp denna fritidscheck för barnen, så att de inte ska behöva känna skuld och dåligt samvete. Jag blir nästan lite beklämd. Vi vet nämligen att generella bidrag inte riktigt funkar.
Nu säger ni att man kan få ansöka om utökat försörjningsstöd. Då ska man gå till socialtjänsten igen och ansöka hos den socialsekreterare som man kanske flera gånger inte har varit helt överens med. Snacka om att gå med mössan i handen! Är man inte i en otroligt utsatt situation om man ska ansöka om detta?
Då kan jag inte låta bli att ställa frågan igen om statsrådet tycker att det är klokt att åter låta dessa barn känna skuld eller ansvarstagande för familjen. Tror statsrådet att det blir fler eller färre barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer som kommer att delta i organiserade fritidsaktiviteter efter att fritidspengen avskaffas?
Helena Bouveng (M):
Jag tror att vi ska vara helt överens om att det kanske viktigaste för de här barnen är att deras föräldrar har ett jobb att gå till. Tyvärr har vi nu en regering som driver en sysselsättningsdämpande politik - det skriver man till och med i sin egen proposition - med högre skatter och avgifter, och vilka är det som kommer att drabbas mest? Jo, det är faktiskt de här barnens föräldrar, som får stå en ännu längre bit från arbetsmarknaden.
Det kanske viktigaste är alltså egentligen att fler människor har ett jobb att gå till. Det är dock inte det vi ska tala om i dag, utan vi talar om fritidspengen. En vettig fritidsaktivitet innebär också en skyddsfaktor. Vi tog upp detta senast också. I stället för att gå och grusa på stan eller hålla på att strula är man med i en gemenskap, och jag tror att det är en otroligt viktig skyddsfaktor.
Många av de killar jag har träffat på stan har valt idrotten i stället för att begå mer eller mindre grova brott. Jag tror också att det är otroligt viktigt för de här föräldrarna att vara med i den gemenskap en organiserad fritid faktiskt innebär. Statsrådet sa att det var viktigt att gå på konsert eller bio, men jag tror att den organiserade fritidsaktiviteten är otroligt viktig. Du kommer nämligen med i en gemenskap där du kan träffa andra föräldrar och andra barn - där du är med i någonting.
Jag tror alltså att det är viktigt att den är just organiserad, annars kan det gå till både det ena och det andra. Jag hinner inte ta upp allting, men nu driver ni ju den här politiken som dämpar sysselsättningen. Det är svårt. Jag vill åter ställa frågan till statsrådet: Tror statsrådet att det blir fler eller färre barn i ekonomiskt utsatta familjer som får möjlighet att delta i organiserade fritidsaktiviteter?
Helena Bouveng (M):
Historiskt sett har det inte alltid varit givet vilket parti en företagare ska lägga sin röst på, om han eller hon enbart röstade utifrån sitt företagarperspektiv. Själv är jag född och uppvuxen i en entreprenörsfamilj. Mina klasskompisar tog det ofta för givet att jag var den inbitna moderaten, men på den tiden var jag inte helt övertygad.
Inte sällan pratade min pappa om respekt för den socialdemokratiska politiken, som i många stycken gjort att företagare hade bra och långsiktiga förutsättningar. Företagen kunde rekrytera bra medarbetare. Det var bra och sjysta villkor för den som arbetade, vilket ledde till att strejkdagar lyste med sin frånvaro.
Det resulterade i att Sverige som exportland fick ett starkt varumärke på en internationell marknad i form av kvalitet, pålitlighet och leveranssäkerhet. Respekten för ett hederligt dagsverke var otroligt stor. Men detta var i slutet av 60-talet och början av 70-talet. Respekten tog slut när min pappa en dag konstaterade att han betalade över 100 procent i skatt. Herr talman!
Det har hänt en hel del sedan dess med Socialdemokraternas politik. Men om vi ser på 2014 års valresultat var näringslivet inte helt avogt inställt till det socialdemokratiska partiet och den industrioffensiv som både statsminister Stefan Löfven och Magdalena Andersson gjorde före valet.
Till och med det tillväxtfientliga Miljöpartiet kunde uppfattas som lite framtidsinriktat, urbant och teknikvänligt - allt enligt en ledare i Dagens Industri. Samarbetspartiet verkar nu ha gjort en rejäl U-sväng. Herr talman! Förväntningarna fanns, även om en del förslag inte helt skulle falla i god jord. Förväntningarna har nu förvandlats till en supersågning av den rödgröna regeringens jobb- och näringslivspolitik.
Förväntningar och löften om innovationer, forskning och stärkt konkurrenskraft har nu förvandlats till besvikelse och osäkerhet. I den av Ipsos genomförda mätningen är det hela nio av tio näringslivstoppar som anser att regeringen gör ett dåligt jobb. Förtroendet för regeringens näringslivspolitik är i en riktig bottennotering där hela 90 procent av cheferna har dåligt förtroende för den förda politiken.
Det är en politik som uppfattas som spretig, inkonsekvent och otydlig. Jag undrar därför om finansministern tycker att det är viktigt att ha Sveriges näringslivs förtroende. Om svaret på den frågan är ja undrar jag vilka besked finansministern är beredd att ge i fråga om åtgärder som håller över tid för att våra företag ska känna trygghet i att våga utvecklas och att anställa.
Helena Bouveng (M):
Vid Ipsos mätning intervjuades 4 000 människor inom det befintliga näringslivet. Det är ingen liten undersökning. Man skulle kunna tycka att det skulle räcka för att den rödgröna regeringen skulle tänka om. Vad som är ännu mer oroande är att antalet svenska entreprenörer blir färre.
I en rapport av GEM, Global Entrepreneurship Monitor, som presenterades den 9 juni, visas att andelen svenska entreprenörer sjönk från 8,2 procent till 6,7 procent från 2013 till 2014. Framför allt nyskapandet av företag är oroväckande lågt. GEM är den största studien i världen som möjliggör internationella jämförelser av entreprenörskap.
Sverige har sedan mitten av 00-talet ökat sin andel av entreprenörer i befolkningen, men förra året bröts den uppåtgående trenden. Herr talman! Den svenska nedgången med 1 1⁄2 procentenhet 2014 är särskilt anmärkningsvärd om vi jämför Sverige med andra länder eftersom den svenska nedgången är större än i något annat jämförbart land. I många av dessa länder ökade i stället antalet entreprenörer.
Tappet i svenskt entreprenörskap drivs främst, tyvärr, av ett fall i andel entreprenörer bland kvinnor. Närmare 40 procent färre kvinnor var entreprenörer 2015 jämfört med året dessförinnan. År 2015 vågar jag inte ens tänka på med de aviserade förändringarna från regeringen.
Resultaten i den här rapporten visar således att osäkerheten om framtida regler inte bara påverkar existerande företag utan även morgondagens företag, något som exempelvis Nyföretagarcentrum i Habo, som jag träffade för ett tag sedan, underströk. Intresset för nyföretagande har aldrig varit så lågt som i år, trots en genuin tradition av nyföretagaranda i kommunen.
Vilka åtgärder är finansministern beredd att vidta för att Sverige återigen ska ta en plats i tätklungan när det gäller nyskapande av företag, där människor vågar förverkliga sina affärsidéer till livskraftiga företag som bidrar till tillväxt och till att fler människor har ett jobb att gå till?
Helena Bouveng (M):
Det är anmärkningsvärt vilken liten förståelse vår egen finansminister har för nyföretagande. Undersökningen visar att det handlar mycket om tjänstenära produktion, som är otroligt beroende av långsiktiga regler men också bra skatteregler. Att de aviserade förändringarna av RUT och ROT har påverkat visas tydligt i undersökningen.
Finansministern säger i sitt svar att regeringen vidtar andra jobbskapande åtgärder än sänkta skatter. För att finansiera dessa åtgärder, strävan att öka sysselsättningen och att få in fler människor på arbetsmarknaden höjer man i stället skatten. Jag vet inte hur historiskt bevandrad finansministern är, men jag är övertygad om att Magdalena Andersson vet precis vad som hände på 70- och 80-talen, då man gjorde just detta. Sveriges ekonomiska utveckling stannade av.
40 år senare vill den rödgröna regeringen pröva samma lösning igen, en lösning som inte fungerade då och som inte kommer att fungera i dag. De aviserade skattehöjningarna kombinerat med tveksamheter kring Bromma flygplats, haveriet med Förbifart Stockholm och begränsade vinster i välfärden, som är tydliga löftesbrott, gör sammantaget att det inte är svårt att förstå varför osäkerheten bland landets företagare är stor, oavsett om det är stora eller små aktörer.
Därför vill jag fråga finansministern om hon tror att det blir fler eller färre som har ett jobb att gå till om landets företagare känner en osäkerhet och otrygghet med den politik som den rödgröna regeringen nu tänker bedriva.
Helena Bouveng (M):
Jag kan bara konstatera att Alliansen sänkte skatten för pensionärerna fem gånger. Det var ingenting som Socialdemokraterna lyckades med under ett väldigt långt maktinnehav. Herr talman! Hemtjänsten är en del av den allmänna välfärden.
Tanken är att äldre ska kunna bo hemma längre och så långt som möjligt kunna styra över sitt eget liv och vardag - makten över sitt eget liv även efter det att kroppen kanske fått sina törnar och orken inte riktigt är som den har varit förut. Socialdemokraterna, med Stefan Löfven och Magdalena Andersson i spetsen, lovade guld och gröna skogar i valrörelsen till Sveriges alla pensionärer.
Det är lite annat ljud i skällan i dag, och många är de pensionärer som känner sig mer än svikna av olika anledningar. I ett förslag från Socialdepartementet öppnar regeringen bland annat för att kommunerna ska kunna höja taket i hemtjänstavgiften med 220 kronor. Regeringen räknar med att kommunerna kommer att få in 148 miljoner kronor med denna avgiftshöjning. Den som får betala är den äldre. Herr talman!
I valrörelsen lovade Socialdemokraterna att skillnaden mellan pensionärer och löntagare skulle minska. Till följd av det har regeringen aviserat sänkt skatt för pensionärer med 50 kronor i månaden och ökat bostadstillägg för dem med lägst inkomst. Men lägger man ihop den ökade inkomsten med de ökade avgifterna går det jämnt ut för stora grupper av pensionärer.
Den rödgröna regeringen gör det vanliga tricket som man använder sig av mer än en gång, ger med den ena handen och tar med den andra. Det drabbar pensionärer med de lägsta pensionerna, oftast äldre kvinnor som tagit hand om hem och barn i hela sitt liv, som får stå för notan. De går inte ens jämnt upp. Många kommer till och med att gå back efter det att de höjda avgifterna för hemtjänst och andra kommunala tjänster höjts, om den rödgröna regeringens förslag går igenom.
Enligt departementet självt är det cirka var fjärde pensionär som kommer att drabbas av höjningen. Och svaret från pensionärsorganisationerna har inte låtit vänta på sig. Christina Rogestam, ordförande för SPF, säger att det är bedrövligt att det är de fattigaste pensionärerna och de som är högt upp i ålder och har stort behov av hemtjänst som drabbas av höjningen.
De som inte har någon tjänstepension lever redan i dag med små marginaler, och då kommer den rödgröna regeringen med en höjning. Jag kan hålla med Rogestam om att det är bedrövligt. Därför vill jag fråga finansministern om det är rimligt att de ca 300 000 fattigpensionärerna ska få det ännu tuffare. Hur rimmar det med regeringens uttalanden om att stötta de mest utsatta?
Helena Bouveng (M):
Tack, finansministern! Det var starka ord. Men nu är det inte bara fattigpensionärerna som får det sämre utan även flera andra äldre. Den ogifta Ingrid, som arbetat i 35 år och har en snittpension på 16 600 kronor, får med regeringens förslag 77 kronor mindre i plånboken, trots en skattesänkning på 50 kronor. Doris har jobbat halvtid i 20 år.
Hon får 6 kronor mindre i plånboken, trots sänkt skatt på 50 kronor. Bernt, som arbetat i 40 år och har en pension på över 17 000 kronor, förlorar 209 kronor, trots sänkt skatt på 50 kronor och höjt bostadstillägg men höjda avgifter för hemtjänst och särskilt boende. Herr talman! Sveriges pensionärer hade en förhoppning om att Socialdemokraterna skulle hålla sina vallöften.
De gav ett vallöfte om sänkt skatt för alla pensionärer och därmed mer pengar kvar i plånboken. Nu kan vi se att det blir precis tvärtom. Inte nog med det, herr talman, i de rödgrönas förslag ligger också ett slopande av äldreboendegarantin. Äldre par som levt hela sitt liv tillsammans ska inte längre kunna känna trygghet i att få vakna upp tillsammans om ett särskilt boende är nödvändigt.
Maten, som kanske är en av de viktigaste glädjeämnena, prioriteras inte längre då man vill ta bort måltidslyftet i äldreomsorgen. Inte nog med det, löneskatten för dem som väljer att arbeta efter 65 återinförs. Det var ingenting som hördes i valrörelsen, det vill säga att ni skulle höja skatten för pensionärer som vill arbeta längre. Herr talman!
Frågorna är många och oron är stor ute i landet bland Sveriges pensionärer, oavsett om du bor hemma, bor på särskilt boende eller om du har valt att stanna kvar i förvärvslivet som antingen egen företagare eller anställd. Därför undrar jag om finansministern kan förstå denna oro och besvikelse bland landets pensionärer. Och är det seriöst att gå till val på att sänka skatten för pensionärer när sänkningen mer än äts upp av höjda omkostnader?
Helena Bouveng (M):
Det är glädjande att Socialdemokraterna sänker skatten någonstans - med hela 50 kronor. Som jag konstaterade innan sänkte Alliansen skatten för pensionärerna fem gånger. Man inte bara sänker skatten. Man höjer också skatten för de personer över 65 år som valt att arbeta vidare, den omtalade silverskatten.
Genom att höja skatten på arbete riskerar man att bryta den positiva trenden att allt fler äldre väljer att stanna kvar på arbetsmarknaden även efter att 65-årsdagen är passerad. Andelen personer över 65 år är nu historiskt hög. 100 000 fler seniorer är yrkesverksamma i dag jämfört med 2006. Särskilt stark är denna utveckling bland kvinnor.
Ny statistik från Eurostat visar att Sverige har EU:s snabbast växande sysselsättningsgrad bland personer i åldersgruppen 65-74 år. Sedan 2006 har sysselsättningsgraden ökat med över 6 procentenheter, vilket är den största ökningen bland EU-länderna. Det är en fantastisk utveckling som jag tror och hoppas att finansministern likt mig anser vara otroligt glädjande.
Det är en utveckling som dessutom är nödvändig då vi blir allt fler som lever ett fullt liv långt upp i åldrarna. Det talas om att 45 år har blivit 65 år. Varför väljer finansministern att äventyra denna positiva trend? Varför väljer regeringen att svika även den arbetande andelen av pensionärerna? Finns det några pensionärer som kan lita på den sittande regeringen?