Egon Frid (V):
Det är signifikativt för den här regeringen att ta speciella hänsyn och fördröja förslag som är radikala och som är viktiga för en stor del av människorna. I det här fallet är det evighetsgäldenärerna som vi diskuterar. I övriga fall har regeringen skyndsamt genomfört lagförslag och nya lagar och förändringar för människor som har drabbat oerhört negativt.
Sedan är det alltid intressant att se vilka perspektiv som dras fram i en sådan här diskussion. Att Gun Hellsvik som justitieminister i början av 90-talet lanserade skuldsaneringen berodde ju på den enorma finanskris som var då. Det fanns naturligtvis särskilda skäl till det. Vilken sittande regering som helst hade fått ta ansvar för att göra det.
Det fanns en stor skillnad mellan Sverige och andra länder. Finland genomförde till exempel absolut preskription på grund av finanskrisen i början av 90-talet. Och i Sverige har vi fått en skuldsaneringslagstiftning. Sedan var den förra regeringen inte overksam på det här området. Det är också justitieministern mycket väl medveten om.
Redan den 1 januari 2007 genomfördes det en reformerad skuldsaneringslagstiftning, och det var naturligtvis den förra regeringen som hade förberett det lagförslaget. Det måste vara ett personligt nederlag för justitieminister Beatrice Ask att inte få genomföra något lagförslag enligt delbetänkandet Vägen tillbaka för överskuldsatta under våren.
Om justitieministern verkligen har det engagemang i den här frågan som hon varje gång jag har haft möjlighet att debattera den med henne framhåller att hon har tycker jag att det borde vara en prioriterad fråga. Vi vet att Jan Ertsborns delbetänkande Vägen tillbaka för överskuldsatta presenterades i september 2008. Det är en avsevärd beredningstid som har gått sedan dess.
Jag, mitt parti och många är engagerade i den här frågan. Jag tänker på alla som jobbar med den här frågan ute i Sveriges kommuner. Jag tänker också på alla evighetsgäldenärer, alla som är på obestånd och som är beroende av en skuldnedsättning, en skuldavskrivning, och som är beroende av förebyggande åtgärder och mycket mer långtgående förslag som till exempel absolut preskription.
Det är inte konstigt att människor är förtvivlade och oerhört besvikna över att det inte är så bra och radikala och, som jag naturligtvis håller med om, progressiva förslag. En moderatledd regering orkar inte genomföra de här förslagen. Jag håller naturligtvis med ministern om att fallerade krediter bör innebära ett delat ansvar mellan borgenär och gäldenär.
Men som jag sade inledningsvis: Gäldenärerna bär en orimligt stor börda i dag i relation till borgenärsintressena. Det är det här som vi måste förändra, så att gäldenärerna får en avlastning i relation till borgenärerna. Den frivillighet som ministern efterfrågar ser vi ingenting av.
Då skulle borgenärerna ha haft förståelse för gäldenärernas situation, för de överskuldsattas situation, och i mycket större utsträckning ha träffat frivilliga överenskommelser. De gör inte det.
Vi är tvungna att få en lagstiftning som markerar att vi vill avlasta bördan för evighetsgäldenärerna, för de överskuldsatta, och sätta press på borgenärskollektivet, så att de faktiskt bidrar till att hjälpa människor som är på obestånd.