KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Persson (L):
Daniel Sestrajcic och Vänsterpartiet är regeringsunderlag till den rödgröna regering som nu lägger fram förslag om historiskt höga skattehöjningar. Min gissning är att i de förhandlingar som regeringen har fört med Vänsterpartiet har Vänsterpartiet inte varit de som hållit tillbaka de historiskt höga skattehöjningar som nu sker. Det illustrerar vilken syn Vänsterpartiet har på skattebetalarna och svenska företag och hur de ser på näringslivet.
Man får en känsla av att det ur ert perspektiv ses som en skattekista som ni kan använda för att finansiera de drömmar och önskemål som ni som politiker har. Jag har en helt annan syn på samhället. Det är företag och människor som skapar välstånd. Vår uppgift som politiker är att ge människorna förutsättningar att göra detta. Då är det extremt viktigt att vi har gynnsamma villkor för företag och människor.
Då kan aldrig lösningen vara att höja skatten på arbete och företagande som nu sker och som Vänsterpartiet är med och bidrar till. Det påverkar människor hela tiden i deras vardag varje dag. Det handlar om alltifrån hur mycket jag får jag behålla av det jag tjänar in när jag arbetar till hur dyrt det är att anställa någon och vilka möjligheter jag har att anlita någon som hjälper till med städning eller trädgårdstjänster i min vardag.
Det är verkligen någonting som slår i människors vardag och där Vänsterpartiet nu kraftigt bidrar till att försämra för människor. Lösningen är aldrig att slentrianmässigt höja skatter. Målet måste vara att få fler skattebetalare. Det är så vi långsiktigt stärker välfärden och finansieringen av välfärden. Jag har en mycket konkret fråga till Daniel Sestrajcic.
Om det nu är viktigt att människor jobbar i välfärden och att människor jobbar för att hjälpa till i välfärden, varför gör ni det då dyrare för offentlig sektor att anställa äldre människor som vill hjälpa till i välfärden och jobba som lärare eller sjuksköterska och som har passerat 65-årsgränsen? Varför är det så viktigt att höja skatten just för dem och göra det dyrare att anställa?
Mats Persson (L):
Statsrådet behöver inte för mig informera eller motivera varför id-kontroller har införts. Om detta är vi helt överens, och det är inte om detta interpellationen handlar.
Interpellationen handlar om, givet att det ska vara id-kontroller, hur id-kontrollerna kan utformas på ett sätt så att de som reser över Öresundsbron, i en arbetsmarknadsregion, till och från jobbet varje dag, kan göra det så att de inte kommer för sent hem från jobbet, så att de kan hämta barnen på förskolan eller i skolan - helt enkelt ha en väl fungerande vardag. Då säger statsrådet att det har gjorts förtydliganden i anvisningar till dem som utför id-kontrollerna.
Det må vara sant, men det har inte påverkat vardagen för de människor som varje dag åker tåget över Öresundsbron. De har fortfarande en halv timme till en timmes längre restid på väg hem snart 60 dagar efter det att id-kontrollerna infördes den 4 januari. Redan innan id-kontrollerna infördes den 4 januari fördes en intensiv debatt såväl i kammaren som i massmedierna om konsekvenserna.
Redan då spelades det in ett antal förslag på åtgärder så att kontrollen kunde ske på ett rimligare sätt så att människor inte kommer i kläm i sin vardag. I realiteten har regeringen haft mer än 60 dagar på sig att arbeta med frågan. Fru talman! Låt oss titta på det avtal som Sverige har med Danmark om Öresundsbron, som tecknades i samband med att Öresundsbron invigdes.
Avtalet stipulerar tydligt att det kan ske ett polisiärt samarbete över gränserna, även vid den typen av situationer där ett av länderna sätter upp gränskontroller mot det andra landets gräns. Det finns ett lagmässigt stöd, åtminstone på principiell grund, i avtalet med Danmark som undertecknades 1999. Fru talman!
Det är mot den bakgrunden jag har ställt interpellationen, dels utifrån den frustration som många av oss som verkar i Skåne känner inför att ingenting händer, dels för att försöka få klarhet i hur regeringens strategi ser ut och vilka åtgärder som regeringen tittar på. Jag är nyfiken på att få en bild av hur tidsplanen ser ut.
Vilka konkreta åtgärder vidtas nu, och hur ser tidsplanen ut för att få en eller fler åtgärder på plats så att pendlarna inte kommer i kläm utan kan röra sig på ett enklare sätt i Öresundsregionen? Hur ser tidsplanen ut framöver?
Mats Persson (L):
Det är med viss bestörtning man tar del av det här svaret och av svaret som ministern ger i debatten just nu. 60 dagar efter att id-kontrollerna infördes är vi nog många som hade förväntat oss att det skulle finnas en konkret plan, att åtgärderna redan skulle vara här eller att det åtminstone skulle komma svar i dag som innebar att det fanns en konkret tidsplan för hur detta skulle se ut.
Fru talman! Som jag sa tidigare är det inte så att frågan är ny. I diskussionen om att införa id-kontroller och med de kunskaper vi hade om att det redan fanns gränskontroller var detta ingen ny fråga. Det är en fråga som har varit på tapeten och uppe i debatten under ganska lång tid, och det är med stor besvikelse jag konstaterar att regeringen inte hanterar frågan med större kraft och inte har kommit längre i arbetet.
Det är klart att vi från oppositionens sida inte kan göra mer än att sitta på läktaren och titta på. Men vi kan ändå försöka driva opinionen och försöka lyfta upp frågan i den här kammaren. Det är klart att det är med stor besvikelse jag konstaterar att så lite har skett 60 dagar efter att id-kontrollerna infördes, men jag tackar för svaret.
Mats Persson (L):
Tack för svaret, socialförsäkringsministern! Jag noterar i debatten att ministern vid flera tillfällen har sagt att den massiva kritiken mot förslaget är överdriven och att man överdriver förslagets negativa konsekvenser.
Kritiken är ju massiv, inte bara från de mindre företagen och de större företagen, utan även från Sveriges Kommuner och Landsting, som är en offentlig arbetsgivare. Kritiken är massiv också från de organisationer som företräder människor som står långt från arbetsmarknaden eller som har en funktionsnedsättning. De känner oro över det förslag som regeringen och ministern nu har gått fram med. Vad innebär då detta förslag?
Förslaget innebär att en arbetsgivare som har en långtidssjukskriven får en ökad kostnad på någonstans mellan 12 000 kronor och 15 000 kronor varje år. Det är helt riktigt som ministern säger att förslaget också innebär att arbetsgivaren får en lägre kostnad, eftersom arbetsgivaravgiften ska sänkas. Den kostnaden motsvarar ungefär 50 kronor per månad och anställd.
Den som gör sin matematik inser att om man då har någon som är långtidssjukskriven ska man ha 25-30 andra anställda som går till jobbet varje dag för att kalkylen ska gå ihop för föreståndaren på förskolan eller småföretagaren som har ett plåtslageri.
Oavsett om det är en privat eller offentlig arbetsgivare är det den risken som de här organisationerna nu känner kommer att göra det svårare att bli anställd för den som har en funktionsnedsättning eller en sjukdomshistoria eller för den som har varit sjukskriven tidigare. Arbetsgivaren kommer att välja någon annan i stället för den som har den erfarenheten eller bakgrunden. Den kritiken tycker jag att vi ska ta på allvar.
Den kritiken pekar på att förslaget riskerar att skapa en arbetsmarknad med ännu högre trösklar, att arbetsmarknaden fungerar ännu sämre och inte sänker antalet sjukskrivningar. Redan i dag har arbetsgivaren, offentlig eller privat, starka ekonomiska drivkrafter att ha friska medarbetare.
Det är inte så att enhetschefen på förskolan eller småföretagaren inte märker av om någon anställd inte kommer till jobbet eller om någon anställd är sjukskriven. Det märks i verksamheten, och det finns redan i dag ett sjuklöneansvar som innebär kostnader för arbetsgivaren.
Förslaget innebär med klinisk precision att det blir svårare för den som har en funktionsnedsättning, som har en sjukdomshistoria eller som tidigare har varit sjukskriven att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det står i skarp kontrast till den arbetsmarknad vi behöver skapa, där alla människor behövs, där alla har en roll att fylla, där trösklarna måste bli lägre, inte högre. Jag ställde tidigare en fråga som jag inte fick svar på.
Jag upprepar min fråga. Vad är det ministern ser som Sveriges Kommuner och Landsting, Svenskt Näringsliv och De Handikappades Riksförbund inte ser? Vad är det i deras kritik som ministern inte vill lyssna till? Vad är det i deras kritik som ministern menar inte håller eftersom regeringen avser att lägga fram och driva igenom detta förslag?
Mats Persson (L):
Det är tråkigt att ministern tycker att jag sysslar med floskler när jag tar upp den kritik som flera remissinstanser har fört fram i debatten. Förslaget leder till att trösklarna in på arbetsmarknaden blir högre. Förslaget leder till att arbetsmarknaden fungerar sämre. Det är inte mina floskler. Det är vad som står svart på vitt i de remissvar som har kommit in på regeringens förslag.
På vilket sätt blir det enklare att komma tillbaka till arbetsmarknaden när kostnaden ökar för arbetsgivaren att anställa och när risken för arbetsgivaren ökar? På vilket sätt blir det enklare att komma tillbaka till arbetsmarknaden i dag? Det är svårt att förstå hur det är tänkt att fungera. Ministern har varit tydlig i dag. Regeringen kommer att gå fram med förslaget.
Det var många som hade en förhoppning om att regeringen skulle dra tillbaka förslaget eftersom kritiken har varit så massiv. Samtidigt blir jag lite förundrad. Ministern säger att om det mot förmodan skulle vara så att arbetsmarknadens parter kommer fram med något annat förslag är regeringen beredd att dra tillbaka förslaget. Det har varit uppenbart utifrån reaktionerna att arbetsmarknadens parter inte kommer att lägga fram något annat förslag.
Men viktigast av allt: Jag undrar om regeringen tror på sin egen politik. Vem har egentligen ansvar för politiken i Sverige? Vem har ansvar för hur arbetsmarknaden och sjukförsäkringen fungerar? Jag trodde att det var regeringen, men regeringen säger att om någon annan lägger fram ett förslag kan regeringen tänka sig att dra tillbaka förslaget. Det är otroligt märkligt agerat. Jag konstaterar, herr talman, att svaret har varit tydligt.
Regeringen kommer att gå fram med förslaget, och min definitiva bedömning och den massiva kritiken från remissinstanserna visar att förslaget kommer att göra att arbetsmarknaden kommer att fungera sämre. Det är mycket olyckligt.
Mats Persson (L):
Det välfärden i Sverige behöver är engagemang. Vi behöver människor som varje dag vill förbättra verksamheter och göra det bättre för elever och patienter. Vi behöver människor som vill utveckla verksamheter, som kommer på nya idéer och som vill driva verksamheter framåt.
Jag är övertygad om att detta är drivkraften för de flesta rektorer och lärare på friskolor och för de flesta som arbetar i en fristående verksamhet inom sjukvård eller äldreomsorg. När man lyssnar på statsrådet kan man få intrycket att vinsten är den viktigaste drivkraften för dem som startar verksamheter. Det tror inte jag. Jag tror att drivkraften är att göra gott och att göra elever och patienter nöjda.
Det vi kan konstatera efter ett antal år med många nya välfärdsföretag i Sverige är att de bidrar mycket till att göra välfärden bättre. I undersökningar ser vi till exempel att de patienter som väljer privata vårdcentraler i regel är nöjdare än de som väljer offentliga. Med det vill jag inte säga att privat alltid är bättre än offentligt, för det kan se olika ut. Men i genomsnitt är dessa patienter väldigt nöjda.
Jag tycker att det är farligt att ha ingången att det är vinsten som är problemet och att vinsten ska begränsas. Tyvärr har den rödgröna regeringen den ingången, och statsrådet är ju själv en ambassadör för det. Regeringen är tydlig med att vinst ska begränsas, att vinst är problemet och att vinst är fel. Då har man inte rätt utgångspunkt.
Utgångspunkten för oss politiker bör vara att se till att det finns tydliga kvalitetskrav, mycket uppföljning och spelregler som gör att alla har drivkraften att göra gott för patienter och elever - inte att begränsa eller förbjuda vinst. Man undrar onekligen varför det är så viktigt för Socialdemokraterna och Miljöpartiet i regeringen att just hoppa på vinsten.
I sin utredning pekar Handelsprofessorn också på att det blir väldigt dyrt för skattebetalarna om regeringen går fram med detta. Regeringen måste ju avse att gå fram med det. Regeringen hade inte gett detta tydliga uppdrag och utsett just Ilmar Reepalu, tidigare socialdemokratiskt kommunalråd i Malmö, till utredare om man inte hade velat gå fram med ett förslag som innebär att det ska införas begränsning eller förbud för vinster i välfärdssektorn.
Det innebär att svenska folket får betala kostnaderna för det. Det innebär att det blir skadestånd mot svenska staten som skattebetalarna ska betala. Jag upprepar min fundering och mina frågor: Vad är det som är så viktigt med att just begränsa vinst? Avser statsrådet att överge denna inriktning i politiken? Avser statsrådet att överge kravet på vinstbegränsning?
Mats Persson (L):
Statsrådet Ardalan Shekarabi talar om ansvar. Det är en sak vad man med ord säger, en annan vad man med handling gör. Bland det första regeringen gjorde när man tillträdde för ungefär ett år sedan var att kasta friskoleöverenskommelsen i papperskorgen och tillsätta Välfärdsutredningen med tydlig inriktning att utreda hur vinst kan begränsas eller till och med förbjudas.
När regeringen gör på det sättet uppfattas det inte som att regeringen bjuder in till samtal, utan det uppfattas av förklarliga skäl som att regeringen kastar tidigare gjorda överenskommelser i papperskorgen. Det var synd, för den överenskommelsen hade förutsättning att skapa stabilitet för dem som arbetar inom skola, vård och omsorg. Den hade förutsättning att skapa mer ordning och reda i välfärden. Det behöver vi inte mindre av utan mer. Nu är vi tillbaka på ruta ett.
När vi tittar framåt är det viktigt att statsrådet inser att utredningen i sig själv skapar en osäkerhet och får konsekvenser utanför kammaren. Att det tidigare socialdemokratiska kommunalrådet utreder vinstbegränsningar lägger en våt filt över hela välfärdssektorn.
Många välfärdsverksamheter undrar om de i framtiden kommer att kunna bedriva sin friskola, sin privata vårdcentral eller sitt hem för äldre och vilka konsekvenser detta får för verksamheten? Det innebär att de inte investerar i sin verksamhet, för de vet inte om verksamheten kommer att vara kvar i framtiden eller hur den kommer att se ut. Statsrådet och vi här inne behöver ta ansvar.
Verkligheten där ute förväntar sig det, och den förväntar sig att vi kastar direktivet till vinstbegränsningsutredningen i papperskorgen.
Mats Persson (L):
Min fråga riktar sig till finansminister Magdalena Andersson. Att ha ett jobb att gå till handlar om trygghet och möjlighet att få en plats i samhället. I dag är det framför allt två grupper som inte kommer in på arbetsmarknaden. Det är ungdomar utan utbildning och nyanlända som har låg utbildning. Just nu ser vi en ökad flyktinganstormning till Sverige, inte minst med människor från krigets Syrien som flyr till Sverige.
Regeringen väljer tyvärr lite ensidigt att visa bilden att det i den gruppen enbart skulle vara högutbildade människor, medan den allra största delen av de flyktingar som kommer nu i själva verket har låg utbildning, vilket naturligtvis kräver att regeringen agerar för att skapa vägar in på arbetsmarknaden för den gruppen. Oberoende experter säger att vägen in handlar om enklare jobb, modeller med lägre ingångslön till att börja med för att kunna komma in och få ett entréjobb in på arbetsmarknaden.
Det är bättre att ha ett jobb att gå till än att gå arbetslös. Min fråga till finansministern är: Varför är det bättre att ha ett socialbidrag än att ha ett enkelt jobb att gå till?
Mats Persson (L):
Det är ingen som ifrågasätter vikten av utbildning och utbildningsinsatser. Men det som behövs nu är reformer på arbetsmarknaden som gör det möjligt för människor att få ett enkelt jobb, ett entréjobb in på arbetsmarknaden. Där stänger regeringen med klinisk precision alla vägar in genom att höja RUT-avdraget och genom att inte göra de reformer som behövs för att skapa lärlingsanställningar på arbetsmarknaden för människor.
Den fråga som många människor ställer är: Om man i dag inte har en utbildning och inte är motiverad att gå en utbildning, vilket jobb ska man då ta på den svenska arbetsmarknaden? Det regeringen gör nu i sin budget är att man stänger vägen och gör vägen till första jobbet längre genom att försämra RUT-avdrag, höja skatten på arbete och helt enkelt göra allt man kan för att motverka den utveckling som vi ändå vill se, med att det finns fler vägar in, fler entréjobb, fler enkla jobb.
Jag upprepar min fråga till finansministern: Varför är det bättre för människor att gå på socialbidrag än att komma in på arbetsmarknaden med ett enkelt jobb?
Mats Persson (L):
Jag ställer min fråga till Ylva Johansson. I går presenterade regeringen sin budget för kommande år. Finansminister Magdalena Andersson tömmer ladorna när regeringen lånar i en högkonjunktur. Det betyder att Sverige står dåligt rustat när nästa lågkonjunktur kommer. Det kommer att betyda ett hot mot välfärden när resurserna saknas.
Lika allvarligt är att det är uppenbart att regeringen saknar en plan för jobben och för hur människor med lite utbildning ska komma in på arbetsmarknaden. Från Liberalernas sida tycker vi att det är bättre att människor har ett jobb att gå till även om det jobbet har lägre ingångslön. Det är bättre än att gå sysslolös på bidrag. Det här säger Socialdemokraterna och regeringen nej till. Ett av Socialdemokraternas vallöften var traineejobben. I stället för riktiga jobb skulle ungdomar få praktiktjänster.
32 000 jobb utlovades. Det blev 118. Nästan 32 000 återstår. När överger regeringen traineejobben?
Mats Persson (L):
Regeringen lånar i en högkonjunktur. Det betyder att Sverige är dåligt rustat den dagen ekonomin vänder nedåt. Därtill saknar regeringen en plan för hur vi ska få fler jobb. Av 32 000 utlovade traineejobb blev det 118. 31 882 jobb återstår. När kommer de, Ylva Johansson?
Mats Persson (L):
När Vänsterpartiet begärde denna debatt var det nog många svenskar som förväntade sig av oss politiker att vi skulle debattera och diskutera hur vi ska kunna bekämpa och förhindra olaglig skatteplanering.
De förväntade sig nog att vi skulle ha en debatt om vad vi kan göra, hur vi ska göra och vilka konsekvenser det får - inte en debatt som präglas av politisk retorik och klasskampsretorik.
Jag tror att människor är väldigt trötta på höra det vi just hörde - politiker som använder händelser för att måla upp svarta och vita klasskampsorienterade bilder - när de egentligen vill att politiker ska ta problemet på allvar och presentera lösningar. Herr talman! Det är viktigt att rikta de kraftfulla åtgärder som behövs mot rätt nivå.
Liberalerna tycker att de internationella avtal som har påbörjats och kommer att komma är välkomna. Vi vill rikta ansträngningarna mot de banker och finansiella institut som hjälper till eller erbjuder olaglig skatteplanering.
Det är också viktigt att åtgärderna vidtas med balans för den företagsamma småföretagaren som ska kunna verka på lika villkor med sjyst konkurrens. Reglerna får inte innebära att denna företagares vardag blir mer krånglig eller försvåras. Denna balans är viktig att hålla fast vid.
Jag noterar att regeringen har lagt fram en del förslag i arbetet mot internationell skatteflykt och olaglig skatteplanering som riskerar att ge ökad administration för enskilda företagare. Det vore djupt olyckligt.
Vi ska givetvis titta på förslagen och analysera dem noga, men Liberalernas besked är tydligt: Vi kommer inte att gå med på åtgärder som innebär att enskilda företagares vardag försvagas och försämras. Vi kommer dock att ställa upp på alla förslag som läggs fram som handlar om att försvåra olaglig skatteplanering och att banker och finansiella institut ska ta sitt ansvar. Vi har också presenterat egna förslag på detta område. Herr talman!
Detta arbete handlar också om de statliga bolagen. Här är staten antingen majoritetsägare, enskild ägare eller stor ägare. Svenska folket äger dessa företag. Man kan ha synpunkter på om det är rimligt, men nu har vi en ordning där svenska folket är delägare eller fullt ut äger bolag. En del är verksamma i andra länder; andra är enbart verksamma i Sverige.
Är de statliga bolagen verksamma i andra länder är det otroligt viktigt att de agerar ansvarsfullt och följer de internationella regler som finns. Just nu förekommer diskussioner, misstankar och debatter, även i internationella medier, om statliga bolag. Telia är ett exempel där vi inte vet hur det ligger till. Men diskussionen är tydlig, och det råder osäkerhet kring hur statliga bolag har agerat.
Min fråga till Magdalena Andersson ställs med anledning av näringsministerns uttalande, som andas något helt annat än vad Magdalena Andersson gör. Magdalena Andersson har väldigt hög svansföring i skattemoralsfrågor, men Mikael Damberg signalerar något annat. Hur ska regeringen säkerställa att statliga bolag agerar ansvarsfullt, och hur viktigt tycker finansministern att detta är?
Liberalerna är fullt inriktade på att vi ska presentera åtgärder som löser problemen, inte syssla med klasskampsretorik.
Mats Persson (L):
Den här debatten har åtminstone handlat om tillit, att människor litar på den ekonomiska politiken, att människor litar på skattepolitiken. Det är klart att det är en viktig debatt, inte minst i ljuset av att vi nu har en finansminister som lånar i högkonjunktur och i ljuset av att vi har den debatt som vi har om Panamaskandalen.
För att tilliten ska kunna finnas kvar är det otroligt viktigt att vi politiker vidtar åtgärder inte minst när det gäller att komma åt olaglig skatteplanering. Det är också viktigt därför att det aldrig ska vara acceptabelt att bedriva olaglig skatteplanering. Det kan aldrig vara tillåtet. Herr talman! Samtidigt är det viktigt att säga att den enskilda företagaren inte ska komma i kläm när åtgärderna genomförs.
Det är viktigt att vi riktar fokus mot rätt aktörer och rätt instanser - inte mot de företagare som försöker göra rätt för sig.
Från Liberalernas sida har vi i debatten tydligt pekat på behovet av internationella överenskommelser och att vi på punkt efter punkt flyttar fram positioner men gör det på ett sätt så att den enskilda företagaren inte drabbas av ökad regelbörda och ökad byråkrati. Olaglig skatteplanering kan aldrig accepteras. Det är ett hot mot tilliten i det svenska samhället.
Det ska med kraft bekämpas att människor undgår skatt och medvetet sysslar med olaglig skatteplanering. Herr talman! Debatten har på ett tydligt sätt visat att det finns de som väldigt gärna pratar klasskampsretorik och att det finns vi andra, som gärna pratar om vilka konkreta åtgärder vi kan vidta för att nå hela vägen fram.