Beatrice Ask (M):
Jag ska inte ge mig in i en diskussion om sjukvården och skillnaden mellan sjukvård och rättsväsen. Vi har massor av tidsfrister också inom rättsväsendet. Så är det naturligtvis. Det gäller inom flera områden. Exempelvis ska man återkomma till målsäganden om hur ärendet utvecklas. Särskilt vid våldsbrott, sexualbrott och brott mot frihet och frid ska man återkomma inom 14 dagar.
Det finns ju riktlinjer av det här slaget. Det finns i hela rättsväsendet. Att tillföra ytterligare en tidsgräns tror jag inte löser problemet. Däremot har interpellanten en poäng i att vi har ett behov av bättre styrning och uppföljning. Ibland blir vi beskyllda för att ägna oss åt pinnjakt, därför att vi följer upp resultatet inom polisen ganska mycket, men faktum är att den största reformen i modern tid, sedan 1965, är just nu i görningen.
Det handlar om att omvandla 21 polismyndigheter och Rikspolisstyrelsen till en nationell polismyndighet. Bland annat syftar det till att skapa en bättre och mer enhetlig styrning av svensk polis. Det är inte så att vi inte ser det här problemet. Rättsväsendet jobbar på många olika sätt för att förbättra bemötandet av och informationen till brottsoffer.
Inom polisen har man tagit fram särskilda riktlinjer för ett mer enhetligt strukturerat och professionellt brottsofferarbete. Det finns också en handbok om information till brottsoffer som riktar sig till personal i polisen som kommer i kontakt med brottsoffer. Där framhålls bland annat att polisen har ett särskilt ansvar för att säkerställa att den som har utsatts för brott får återkoppling till hur ärendet utvecklas.
Det är inte så att man inte tänker på detta. Vissa ärenden har högre prioritet än andra. Så är det. I trängt läge prioriterar man brott mot person - sexuella övergrepp och annat - före vissa förmögenhetsbrott. Det kan man ha synpunkter på, men det finns alltid situationer där man måste prioritera. Det gör man även inom sjukvården.
Akuta olycksfall går före annan behandling, och så måste det vara. Regeringen har i regleringsbrevet för 2012 gett Rikspolisstyrelsen i uppdrag att redovisa vilka resultat man ser av insatserna för att förbättra brottsofferarbetet. Redovisningen, som jag kommer att få i höst, ska särskilt fokusera på vad man gör för att förbättra informationen till brottsoffer, såsom avses i interpellationen.
Riksdagen har också gjort två tillkännagivanden om detta, och vi kommer att återkomma till riksdagen i de frågorna. Det pågår mycket arbete, och jag vågar säga att på många håll fungerar det väldigt bra. Men det vi generellt har problem med är ojämnheterna inom polisen i Sverige. Det är olika i olika delar av landet, och förutsättningarna för arbetet är också olika.
Det är dock för ojämnt. Som medborgare måste man kunna förvänta sig att ärenden hanteras likvärdigt och med hög kvalitet och skyndsamhet, oavsett var man råkar bo eller var man blir utsatt för ett brott. Här finns mer att göra, och jag tror att polisreformen kommer att ha viss betydelse. Vi har mycket i gång för att förbättra detta.
Jag vill gärna säga att det finns balanser, men de är lägre nu än när jag tillträdde. Vi arbetar hela tiden med att öka trycket för att se till att ärenden inte ligger för länge. I många ärenden kallnar spåren, och då är skyndsamhet av särskilt stor betydelse.