KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Lilliehöök (M):
Jag börjar med den sista frågan. Det är inte 2010 års budget som vi diskuterar här i dag. Det är också regeringen som lägger fram de förslagen. Det är inte jag som gör det här i talarstolen. Kommunernas ekonomi har varit väldigt expansiv. Det har möjliggjorts genom höga skatteintäkter.
Kommunernas verksamhet har ökat med kanske 5 eller 6 procent om året. Antalet årsarbetare har ökat med 10 000 och antalet anställda med ännu fler. I högkonjunkturen har det betytt att det har varit ganska svårt att hitta anställda. Det har blivit många deltider.
Det kan vara möjligt nu när en kommun vill vara försiktig att man kommer att ändra personalstrukturen. Det kan vara möjligt. Samtidigt ska vi veta att intäkterna för kommunerna fortsätter att öka. Det är inte så att de minskar som det låter här. Skatteintäkterna ökar fortfarande med 2-3 procent om året.
Förutom med de tillskott i budgeten som jag har redogjort för här betyder det ett väsentligt tillskott i budgeten för kommunerna under 2009 och också 2010.
Anna Lilliehöök (M):
När det gäller den fortsatta utvecklingen innebär alla de utvecklingsprojekt som jag har gått igenom en bättre skola. Jag vill fråga: Tycker inte även Socialdemokraterna att det är bra att vi äntligen satsar på en kunskapsskola som gör att fler går ut med fullständiga betyg och kan gå vidare?
Kvalitet i verksamheten betyder att färre patienter behöver stå och vänta i kö. Det handlar om att sätta verklighet bakom de orden. Även Socialdemokraterna sätter av pengar till detta. Är det inte det som är det viktiga - att verksamheterna fokuserar, effektiviserar och blir bättre? Som jag sade är det också ytterligt stor skillnad mellan kommunerna.
Det är inte alls säkert att det ska vara några generella tillskott till alla. Det är väldigt stor skillnad. Det är 60 stycken som sannolikt kommer att gå med underskott. Jag tycker att vi ska hålla alla dörrar öppna, för vi vet att det kommer tuffa tider nu. Naturligtvis måste man följa kommunernas ekonomi noga; det har också finansministern sagt.
Men det kan vara ett slöseri att just nu sätta upp generella bidrag och ge pengar till alla i stället för bara till de kommuner som visar sig behöva förbättra sin planering och hålla i ekonomin lite bättre. Det har vi inte råd med i dessa tider, utan nu gäller det att hålla i slantarna.
Anna Lilliehöök (M):
Det är särskilt viktigt att man fortsätter att arbeta med effektivitet och bättre verksamhet i dagens läge när vi kommer att gå mot en kärvare ekonomi. Ordning och reda i ekonomin är förvisso viktigt, inte minst när det gäller våra kommuner.
Jag menar att det faktiskt är ganska stor skillnad mellan olika kommuner när det gäller hur ekonomin sköts. Jag är helt säker på att det går att vidareutveckla verksamheten och göra den mer effektiv och även förbättra tjänsterna.
Jag tror att det är den viktigaste vägen att gå för att säkra både kommunernas tjänster och ekonomi. Då kanske svaret inte är generella bidrag utan något annat. Det är absolut viktigt att vi följer kommunernas ekonomi; det har finansministern sagt.
Och visst kommer de bistra tiderna att nå också kommunerna. Det är självklart. Då måste vi ha handlingsberedskap. Men det har vi bara om vi håller i pengarna, agerar försiktigt, tar steg för steg och inte rusar in med en massa snabba förslag. Det kommer att vara tillräckligt tufft ändå under det närmaste året.
Anna Lilliehöök (M):
Det har som sagt varit mycket goda år. Det kommer att bromsa upp, och skatteintäkterna kommer inte att öka med mer än 2-3 procent. Tillväxten kommer att bromsa upp. Vi kommer säkert att se många kommuner som kommer att försöka parera sämre tider. Om detta sker i alltför stor utsträckning ska man givetvis följa upp det.
Vissa kommuner har god långsiktig planering. De har samlat i ladorna under de goda åren, gjort stora investeringar och satt av till pensionerna så att de kan klara en nedgång i intäkterna ganska väl. Sedan finns det andra som har levt med mycket små marginaler och kanske inte har hållit i kostnaderna på samma sätt. De kommer kanske att göra inbromsningar.
Vi ser inte det än, men vi kanske kommer att se det under nästa år. Som jag säger kommer det att bli ett kärvt år, och regeringen följer det här noga. Låt oss se till att vi gör de riktiga sakerna - de saker som behövs i det här läget!
Vi har inte råd att göra fel saker och att låta bli att arbeta för effektivitet, bättre planering av utgifterna och hur man agerar i kommunerna.
Anna Lilliehöök (M):
Jo, naturligtvis. Jag har försökt att redogöra för att alliansen har prioriterat ett antal åtgärder i sin budget som kommer att ge väsentliga tillskott till kommunernas ekonomi.
Dessutom läggs ett antal förslag fram i budgeten som gör att välfärdstjänsterna inom sjukvården, skolan och omsorgen kommer att förbättras och få betydliga tillskott. Det sker kanske inte just inom det utgiftsområde som vi talar om i dag, utan det kommer i andra delar av budgeten.
Det är väldigt viktigt att vi ser till att de välfärdstjänster som utförs i kommuner och landsting ges utrymme, att de har kvalitet, att det går att få tjänsterna utförda, att det går att komma till vårdcentralen och att det går att komma till sjukhuset för att få sin behandling. Allt detta är åtgärder som ingår i de förslag som vi tar ställning till i dag.
Anna Lilliehöök (M):
Jag vill påminna om den politik som alliansregeringen har fört under två års tid. Den har gett många fler jobb och färre i utanförskap. Den har betytt att kommunerna har fått mycket mer pengar och kunnat expandera verksamheten med ca 5-6 procent per år.
Det är den politiken som också i fortsättningen lägger grunden för att kommunerna ska få skatteintäkter och många i arbete. Varje år i denna debatt har olyckskorpar sagt att nu kommer kommunerna att få det mycket sämre och att behoven av socialbidrag kommer att öka.
Denna gång kommer det att bli så. Behovet av socialbidrag kommer att öka, men det har inte gjort det än. Kommunerna ligger ganska långt efter utvecklingen inom till exempel industrin.
Vi hoppas alla att de väldigt omfattande åtgärder som vi har vidtagit under hösten, bland annat på finansmarknaden och för industrin, ska stabilisera, men det vet vi inte. Därför menar jag att det är viktigt att vi tittar på detta mycket nyanserat och följer utvecklingen.
Vi måste vänta, följa och se vilka åtgärder som är de rätta i ett visst ögonblick. Det är inte som vanliga år i år. Det går inte att veta exakt hur man ska planera för 2010. Låt oss nu bedöma och följa situationen, som finansministern har sagt. Även statsministern har betonat att vi måste följa utvecklingen i kommunerna.
Vi har faktiskt inte sett att det har drabbat kommunerna ännu. Det kommer säkert, och det måste vi följa.
Kenneth G Forslund (S):
Till att börja med vill jag tacka arbetsmarknadsminister Hans Karlsson för svaret, och jag gläds åt den enighet som präglar i vart fall oss två i synen på arbetstidsdirektivets utformning och det orimliga i en 65-timmarsarbetsvecka. Samtidigt måste jag erkänna att jag förfäras över verkligheten.
Jag inser min okunskap på området och att det förslag som EU-kommissionären Stavros Dimas har presenterat faktiskt innebär att det införs ett tak som i dag, såsom jag uppfattar det utifrån vad arbetsmarknadsministern sade, inte finns. Det är alltså egentligen så att arbetstiden såvitt jag förstår kan vara i någon mening obegränsad.
Men om vi ändå fokuserar på tanken om 65-timmarsveckan och sätter in den i det perspektiv och den verklighet som vi lever i just nu, med diskussioner om Saab, Opel, Trollhättan, Rüsselsheim och så vidare, finner vi att detta diskuteras mellan arbetsgivare både i svenska och i andra europeiska företag.
Vi har under de senaste veckorna kunnat se hur just arbetstidens förläggning och andra villkor blir föremål för anbud från olika fabriker och någonting med vars hjälp man spelar ut arbetstagare mot varandra på olika håll på arbetsmarknaden. Sannolikt både inom Sverige och i det europeiska perspektivet spelas man ut mot varandra.
Det är i det perspektivet viktigt att vi har gemensamma europeiska regler och att få ett arbetstidsdirektiv som begränsar arbetstiden till de i genomsnitt 48 timmar som vore det rimliga.
Även om 65-timmarsformuleringen möjligen skulle vara något slags förbättring i förhållande till dagens gränslösa tillstånd, måste målet ändå vara att få en gemensam regel för hela den europeiska arbetsmarknaden om 48 timmars arbetsvecka.
Jag tror också att detta är viktigt inte bara för arbetstagarna utan att det faktiskt finns ett värde i detta också för företagen. För företag som är seriösa och har en hög ambition för både process och produktkvalitet tror jag att det här är en viktig fråga.
Jag skulle i detta sammanhang vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsministern om det nu gällande arbetstidsdirektivet, som är några år gammalt. Förutsättningarna i det nya, utvidgade EU är möjligen bättre för att i dag hitta stöd för den så att säga svenska linjen från kanske oväntat håll.
Pressen på villkoren gäller ju framför allt oss i den del av Europa som har ganska goda villkor, och jag tror att det kan finnas ett intresse bland dem som har sämre villkor att faktiskt stödja oss i arbetet för att få gemensamma villkor.
Jag undrar hur regeringen och arbetslivsministern går vidare med arbetet på EU-nivå för att få bort möjligheten till undantag från regeln om 48-timmarsvecka.
Kenneth G Forslund (S):
Man anar att den formulering som nu har föreslagits av EU-kommissionen om 65-timmarsregeln jämfört med i dag, när det inte finns något tak, skulle kunna innebära att en 65-timmarsgräns om den blir verklighet skulle kunna bli normerande på den europeiska arbetsmarknaden, i varje fall i många länder.
Detta gäller i synnerhet i en tid som vi nu möter med en stark konkurrens från låglöneländer. Det finns naturligtvis betydande argument och i viss mån frestelser för att se till att behålla arbetstillfällen och produktion även i de länder som har relativt goda löner och goda villkor.
Sedan är frågan: Går det att komma överens om ett nytt arbetstidsdirektiv? Den bild som Hans Karlsson förmedlar här av diskussionerna på ministerrådsmötena visar ett ganska splittrat fält. Vågar du dig på någon bedömning: Kan vi komma överens mellan dessa 25 medlemsstater om en gemensam syn på detta?
Kan det i så fall bli en överenskommelse som även vi i Sverige känner är duglig och att vi kan leva med den? Eller ska vi hålla oss fast vid det nu gällande arbetstidsdirektivet? Är det för övrigt möjligt?
Kenneth G Forslund (S):
Då vill jag bara än en gång tacka för svaret. Jag tycker att det låter som om den linje som regeringen håller och driver är den rimliga, kloka linjen. Jag är alldeles övertygad om att Hans Karlsson kommer att hålla fast vid den också, så länge det bara går. Sedan får man naturligtvis, som i alla förhandlingar, alltid se var man kan landa i en överenskommelse.
En fråga ställde jag dock i sammanhanget som jag inte fick något svar på. Det arbetstidsdirektiv som gäller i dag: går det att behålla det? Om man upptäcker att det inte går att nå enighet om ett nytt, kan man backa tillbaka i så fall och säga att det gamla, nu rådande, får fortsätta leva?
Avslutningsvis vill jag bara starkt uppmana till detta: Fortsätt nu arbetet för att få bort möjligheten till undantag från att det är 48 timmars arbetstid som ska vara det rimliga måttet för arbetstid i Europa!
Kenneth G Forslund (S):
Jag noterar att Gunilla Carlsson mycket snabbt river av punkten om Nato och enkelt konstaterar att alliansen har skrivit ihop sig i den här frågan. Den skrivningen låter kanske inte så hållbar när man lyssnar på debatten här mellan partierna i alliansen. Du sade i ditt inledningsanförande att det är fem partier av sju som står bakom den svenska säkerhetspolitiska linjen.
Men det är två partier som faller ifrån vad gäller framtiden för den säkerhetspolitiska linjen i fråga om Natomedlemskapet. Det kräver något lite mer reflexion och debatt än vad Gunilla Carlsson ägnade det alldeles nyss. Situationen i Darfur upprörs vi alla över.
Det är en fruktansvärd situation, och det är oerhört frustrerande att se att vi inte kan komma åt den på ett ordentligt sätt och bryta den händelseutveckling som finns där. Det här är en svår fråga att hantera rent praktiskt.
Jag tror att den närmaste tiden, förhoppningsvis, kommer att leda framåt i denna fråga och att man ifrån FN:s och det internationella samfundets sida kan agera mera konsekvent och handfast i Darfur.
Kenneth G Forslund (S):
Hörde jag rätt sade Gunilla Carlsson att man hade en gemensam syn inom alliansen på Nato men lite olika takt. Riktigt så har jag inte uppfattat situationen. Jag har uppfattat att Centerpartiet och Kristdemokraterna, i den mån vi ska diskutera det i termer av takt, i så fall står helt still. Där är takten noll. Det är i och för sig väldigt digitalt.
Darfurkonflikten är en konflikt som helt riktigt förlamar hela världssamfundet. Sverige är en del av det. Det är en oerhört frustrerande situation. Jag hoppas verkligen att vi kan komma framåt och komma till lösningar i den konflikten. Det finns vissa öppningar, men det går oerhört långsamt. Visst är detta något som diskuteras både inom Socialdemokraterna och i Sverige.
Inte minst i EU-nämnden bidrar Gunilla Carlsson själv till att ständigt lyfta fram frågan och även i andra sammanhang, exempelvis här. Visst finns det en diskussion. Det är inte så att vi sitter tysta och bara tittar.
Kenneth G Forslund (S):
Agne Hansson pekar på den ambition som han står bakom om att öka det svenska engagemanget i internationella uppdrag. Det är också det som kommer att ske i och med att vi sätter upp snabbinsatsstyrkan 2008.
För att ha resurser till att klara det engagemanget planeras det nu för omfördelningar inom försvarsbudgeten för att möta den ökade uppgiften internationellt, bland annat genom neddragningar på Försvarshögskolan. Det är alltså omdisponeringar inom bland annat försvarsbudgeten.
Jag tror att Agne Hansson om några år kommer att kunna se att Sverige har ökat sin ambition och i vart fall väsentligt närmat sig det mål som Agne Hansson pekar på om 2 000 personer som deltar i olika internationella uppdrag. Samtidigt ska man komma ihåg det historiska perspektivet på detta.
Det finns inget land som sänt så många, i relation till sin folkmängd, på internationella uppdrag som just Sverige. Det finns inget annat land som har en så hög andel av sin befolkning som har varit engagerad i internationella uppdrag. Vi har en stolt tradition på det här området, och den ska vi fortsätta med. Vi har gott hopp om att vi ska öka vår ambition. Jag tycker också att det är för lite med dagens 700.
Jag vill ta tillfället i akt när vi har Agne Hansson här och fråga: Hur ser Agne Hansson på den som jag upplever inbyggda konflikten i alliansen kring Nato och Natofrågan? Hur ska ni hantera den i en eventuell framtida borgerlig regering?
Kenneth G Forslund (S):
Jag delar Agne Hanssons uppfattning att det är viktigt att vårda den säkerhetspolitiska doktrin som vi har. Jag hoppas att det även i framtiden kommer att finnas en bred uppslutning bakom den. Samtidigt inser jag den inbyggda konflikten i att ha ett samarbete som inkluderar partier som aktivt vill driva frågan om en Natoanslutning.
När det gäller miljöfrågan håller jag med om att det är en säkerhetspolitiskt oerhört central och viktig fråga nu och i framtiden. Tillgången till vatten exempelvis, som Lotta Hedström tidigare pratade om, och också avsaknad av miljöförstöringar är oerhört centralt.
Vattenbrist och miljöförstöring är faktorer som skapar osäkerhet och konflikter och driver folk från sina normala bostadsplatser. Det är ett hot som det pratas alldeles för lite om och som kanske till och med är underskattat. Jag delar oron och åsikten att detta är någonting som vi måste arbeta med.
Sedan kanske vi ser lite olika vägar för hur det ska ske. Möjligen värderar vi det som redan görs lite olika och tycker att vi gör det vi klarar och det som är rimligt eller möjligen att vi borde göra ännu lite mer av det vi redan gör, som vi nog alla tycker är bra.
Men jag delar Agne Hanssons engagemang för miljön och uppfattningen att miljön är en viktig säkerhetspolitisk dimension.
Kenneth G Forslund (S):
Jag får väl tacka för de värmande orden. Jag inser att jag kanske tar en risk genom att göra det, men ibland får man ta klivet ut i det okända.
Jag tycker att det är viktigt att ha Natodiskussionen, därför att även om jag är benhårt emot ett Natomedlemskap tycker jag inte att den svenska offentliga debatten tjänar på tystnad och möjligheten att mytifiera och mystifiera vad svensk säkerhetspolitik är, borde vara och skulle kunna vara.
Det är nämligen det som man öppnar för om man stänger dörren för debatten om Nato. Jag tycker att det är viktigt att ha den debatten. Jag inser också intellektuellt att vi lever i en ständigt föränderlig värld. Vi kan aldrig vara deterministiska. Det vore oerhört farligt, därför att om man har ett deterministiskt synsätt kan man inte hantera en ständigt löpande utveckling.
Gör bara inte misstaget - jag vill göra det tydligt för Cecilia Wigström - att tro att det skulle vara så som Lotta Hedström försöker insinuera, att det finns ord som säger en sak och en mask som döljer någonting annat. Det är inte det det handlar om.
När det gäller problemen med Vänstern och Miljöpartiet, som Cecilia Wigström målar upp, är det riktigt att vi inte har en gemensam uppfattning om försvarsfrågor och EU-frågor. Därför har vi också sagt att dessa inte ingår i samarbetet. Det är också en väsentlig skillnad i hur vi bygger vårt samarbete och har byggt det under de senaste åren. Det är inte en trepartiregering.
Jag har ändå uppfattat att högeralliansens avsikt är att bilda en fyrpartiregering om ni vinner valet. Då har man tagit in konflikten i regeringen på ett annat sätt. Det blir svårare att hantera.
Kenneth G Forslund (S):
Jag hann helt enkelt inte med att besvara frågan om ett utvecklat samarbete med Nato.
Jag antar att Cecilia Wigström avser den diskussion som nu förs mellan å ena sidan Sverige och flera andra länder och å andra sidan Nato om möjligheten till ökat inflytande vad gäller gemensamma uppdrag som Sverige deltar i, Natoledda fredsskapande och fredsframtvingande operationer. Om det är det som avses är jag klart positiv.
I sitt inledningsanförande ställde Cecilia Wigström den något retoriska frågan vad det är för fel på att Sverige och Australien samarbetar, om det finns något fel i det. Jag kommer inte ihåg den exakta ordalydelsen, men ungefär så frågade hon. Nej, det finns inget generellt fel i att Sverige och exempelvis Australien samarbetar. Det avgörande är vad vi samarbetar om.
Om det exempelvis hade varit fråga om att samarbeta om att sända trupp för en invasion av Irak för tre år sedan hade det varit fel. Däremot finns det säkert en lång rad andra uppgifter som vi på ett rimligt och hållbart sätt kan samarbeta om.
Jag är alltså positiv till det som nu diskuteras om ett ökat svenskt inflytande över exempelvis de Natoledda operationer som Sverige deltar i. Cecilia Wigström framhöll tidigare att de aldrig varit så samspelta som nu inom högeralliansen. Sätter man in det i ett historiskt perspektiv kanske det säger mer om hur det varit än om hur det kommer att vara. Det återstår att se.
Skulle det öka säkerheten för Sverige att gå med i Nato? Nej, jag tror inte det. Jag tror, precis som Holger Gustafsson och Kristdemokraterna, att det tvärtom skulle försämra Sveriges möjligheter att aktivt bidra i exempelvis medlingsuppdrag i samband med internationella konflikter. Vi har en stark fördel genom vår alliansfrihet.
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar Lotta Hedström för frågan och för att hon ger mig en ingång som jag knappt vågade hoppas på när jag hörde hennes anförande. När det gäller vart Sverige är på väg är just det som hon läser ur betänkandet belysande.
Om vi sätter in detta i ett historiskt perspektiv, vilket är viktigt, blir frågan hur Sverige skulle agera i dag jämfört med hur Sverige agerade 1940 när Norge och Danmark invaderades av Tyskland.
Skulle vi i dag kunna säga, och moraliskt stå för, att vi inte kan komma Norge och Danmark till hjälp i en sådan situation? Jag anser inte det. Jag anser till och med att det var moraliskt tvivelaktigt att agera som vi gjorde 1940.
Det som är avgörande mellan det som står i betänkandet och att vara medlem i Nato är att vi där beskriver en ambition. Natos artikel 5 är fast, och den är låst till när och hur det hela ska gå till. Jag tycker att det som står där är bra eftersom det ger oss möjligheten att vid varje tillfälle besluta hur det ska gå till och i vilka fall det ska ske.
Det är bra att vi förklarar vår solidaritet med andra länder i exempelvis EU, såsom vi har gjort, och att vi pekar på att vi har möjlighet att delta i alla former av internationellt samarbete i de delar som gäller ömsesidigt stöd till försvar mot väpnat angrepp. Tack, Lotta Hedström, för frågan!
Kenneth G Forslund (S):
Självfallet ska Sverige självt definiera vad som är dess militära alliansfrihet. Det ska inte någon annan göra. Det tror jag att även Lotta Hedström inser är det rimliga. Sedan har vi olika syn på världen och säkerhetspolitiken. Det är sannolikt en av orsakerna till att jag och Lotta Hedström är medlemmar i två olika partier. Det är väl gott och riktigt så långt, och det är också därför vi kan ha en debatt om världen och säkerhetspolitiken.
Jag tror att det bidrar till att föra frågan framåt och vidareutveckla den svenska säkerhetspolitiken. Att göra detta till något slags pågående smyganslutning till Nato, eller att dra slutsatsen att det i själva verket skulle vara än mer bindande än artikel 5, den uppfattningen delar jag inte.
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Magdalena Andersson! Huruvida jag ska glädjas åt utredningen när den presenteras ska jag avgöra när jag ser vad som står i den. Om det går i den riktningen är jag gärna med och gläds över utredningens resultat. Vi socialdemokrater i Bohuslän och andra partier i Bohuslän har länge drivit frågan.
Vi har en speciell situation med många människor som kommer till oss under framför allt sommarhalvåret. Där har den här situationen varit påtaglig under många år. Det ska ärligt sägas att det har tagit lite tid att öka förståelsen i resten av vårt ganska stora parti om att det här är en situation som måste tas på allvar.
Den får framför allt i de befolkningsmässigt små kommunerna stora konsekvenser ekonomiskt och praktiskt. Man har också bekymmer med att lösa det här resursmässigt. Bortsett från pengarna har man bekymmer med att få fram tillräckligt med personal mitt i sommaren för att kunna klara vård- och servicebehoven.
Nu är vi ett läge där det inte bara är socialdemokraterna i Bohuslän som yrkar bifall till vår motion, utan vi kan yrka bifall till en reservation och har hela den socialdemokratiska riksdagsgruppen med oss. Det ser jag som ett framsteg, och jag tycker att det är bra att vi har lyckats driva det så här långt. Jag ser fram mot utredningens resultat.
Kenneth G Forslund (S):
Jag ska glädjas den dag jag vet vad jag har att glädjas åt. Om det kommer ett bra utredningsförslag som går i den här riktningen kan jag i alla fall bocka av ett bra förslag som den borgerliga regeringen har lyckats lägga fram under sina hittills två och ett halvt år. Kanske det kan komma fler bra förslag under resten av mandatperioden också - man ska aldrig utesluta någonting.