KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, ministern, för reflexionen. Jag kan inte här försvara hur en annan ledamot inom Vänsterpartiet har uttryckt sig.
Jag står här för de ideologier och principer som Vänsterpartiet står för i enlighet med FN:s barnkonvention och kvinnokonvention samt de regler och normer som Sverige har format i sin läroplan.
Sverige är ett sekulärt land, det vill säga ett land där politik och religion är två skilda saker. Religionen är den egna tron. Ministern frågar om det kan få finnas en julstjärna. Ministern förespråkar den; den är en tradition. Men att ha religionen med som inriktning är farligt.
Det är fint och vackert med julstjärna. Stockholm är vackrast under julen eftersom det lyser. Man ska inte blanda ihop dessa saker. Att förespråka religion är en sak, men det är inte förenligt med vad ministern själv har sagt i olika sammanhang.
Ministern är skeptisk till olika religiösa skolor, men det har inte framkommit klart och tydligt. Är EU:s konventioner överordnade FN:s och svensk lagstiftning eller är det tvärtom? Det är viktigt. Sverige var det första landet i världen som ratificerade barnkonventionen.
Det är olyckligt att bara för att vi är med i EU flyttas demokratin från folket till ett större perspektiv. Det är lite farligt i detta sammanhang. Europa har ett helt annat mål. Det finns ett exempel i Storbritannien. I demokratins namn fick en ledamot inte ens komma in i landet därför att andra inte skulle bli sårade.
Religion och politik är farligt. Låt mig komma tillbaka till pudelns kärna. Frågan gäller Sverige. Ministern menar att det finns en skolinspektion i Sverige och att Skolinspektionen kan ha koll på vissa verksamheter. Men så är det inte.
Utbildningsutskottet har nyligen varit hos Skolinspektionen, och de menar att det har varit ett överflöde av dessa privata skolor. Det är viktigt att komma ihåg att Vänsterpartiet är emot utökningen av de privata skolorna. Det går inte att kontrollera dem.
Skolinspektionen säger att det är svårt för dem att komma in i skolorna och inspektera dem. Det är nästan omöjligt. Vi har exemplet under sommaren 2007 då Plymouthbröderna - mot Skolverkets förslag - fick rätt att starta skola.
Det är en religiös sekt som starkt förespråkar mäns överordning över kvinnorna. De äter i separata rum. Det är precis som i de delar av världen där religion är politik och religionen har en stark ställning. Religion måste vara ens egen tro, åtminstone i Sverige. Det är vad som förväntas. Vi från andra delar av världen har varit emot att religion är politik.
Vi blev styrda hela våra liv, till och med så att kvinnor uppfostrades till att bli halva människor. Det är farligt om Sverige ska gå den vägen. Det är på väg med den här regeringens politik - tyvärr.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag måste förtydliga mig igen. Jag har inte sagt att det är okej att skolans avslutning ska vara i kyrkan. Varför kan avslutningen inte ske i skolans lokaler? Varför ska vi följa en tusenårig tradition? Alla är inte kristna. Det blir rättvist för dem som inte vill följa med. De vill inte gå till kyrkan.
Det vill jag inte för mig eller mina barn; om de själva har valt att inte vara kristna, muslimer eller att utöva någon annan religion. Om man själv vill besöka kyrkan får man göra det. Jag måste också verkligen lyfta upp att det handlar om två helt olika saker, ministern.
Att föräldrar i Tensta, Rinkeby och andra förorter inte tillåter sina barn att gå på sex- och samlevnadsundervisning beror inte på att de tillhör en viss religion eller livsåskådning. Många är väldigt okunniga, och många är väldigt skeptiska med tanke på synen på kvinnans kropp och allt annat. Det handlar helt enkelt om en misslyckad migrationspolitik och integrationspolitik.
När folk migrerar och kommer hit måste man verkligen tala om vad som gäller i Sverige och hur det är i detta land. Man måste verkligen informera dem om mänskliga rättigheter, barnperspektiv och kvinnoperspektiv. Det finns människor som tänker: Ja, men det här är jag, och jag vill inte befatta mig med det svenska samhället. Men man ska inte generalisera - det är det som är farligt.
Det beror på vilka förslag som finns på bänkarna. Jag måste markera att jag absolut inte vill sortera människor, att vissa är muslimer och vissa är från Botkyrka, Tensta eller Rinkeby, eller att det är dem som det handlar om.
Det här handlar om religiösa sekter, och oavsett vilken religion det är ska den inte ha någon inverkan, och barn ska inte indoktrineras i de här sekteristiska systemen. Det är det som det handlar om.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Min tanke när jag ställde min fråga var att skolkuratorernas situation är väldigt annorlunda nu när det är en svår ekonomisk situation för kommunerna i allmänhet och i synnerhet för religiösa eller privata skolor där det inte ens finns kuratorer.
Elevernas situation är väldigt annorlunda. De mår dåligt. Genom forskningen har vi gott om vetenskapliga bevis för att barns och ungdomars hälsa blir allt sämre. Nu blir det ännu värre. Jag har själv varit skolkurator, och jag har många vänner som är kuratorer både i Botkyrka och i Sollentuna. Banni har 800 elever i fyra skolor.
Terese har 700 elever och är enda skolkuratorn på 85 procent. Frågan är om det är en optimal arbetssituation eller om det verkligen är så att de här ungdomarna får det stöd som behövs. Jag vet att utbildningsministerns och hela regeringens målsättning - skolornas också naturligtvis - är att man ska uppnå uppsatta mål. Men går det att nå målet om man mår dåligt?
Nej. Jag var själv i går i en skola i Botkyrka där socialtjänsten har anmält två tjejer, sjuttonåringar, som mår jättedåligt. De kan inte koncentrera sig. Om det inte fanns en skolkurator skulle de inte alls få den möjligheten. Det finns många ungdomar i dag som rymmer.
Enligt en undersökning som Yvonne Sjöblom har gjort rymmer var 15:e ungdom eller slängs ut hemifrån. Det är gymnasieelever i åldrarna 17-20 år. Det är väldigt svårt i den här situationen.
Jag vet att utbildningsministern på årsstämman för drygt ett år sedan lovade att han år 2009 skulle se till att skolorna fick bättre elevhälsa och att det ska finnas en lag om skolkuratorer och skolsköterskor. Då är min fråga helt enkelt: När kommer utbildningsministern att infria detta löfte? Det är faktiskt dags.
Nu är vi i mitten av 2009, men fortfarande har inte detta skett. Det är väldigt viktigt att se till att ungdomar som ska nå sina mål mår bra. Hur ska de kunna göra det när man skär ned bland skolpersonal, lärare och skolkuratorer?
När det inte är lagstadgat byter man också personal inom elevhälsan. Det är lätt att ta bort eller att inte tillsätta när kuratorerna är sjuka. Det finns redan farhågor från BO och SSR.
Fackföreningarna befarar att det faktiskt är så att eleverna har lidit när några har varit långtidssjukskrivna och man inte har tillsatt vikarier på de tjänsterna. Det är ju ungdomarna som lider. Jag undrar vad utbildningsministern anser om detta, för jag har inte fått något riktigt svar på min fråga.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är glädjande att utbildningsministern i alla fall vill göra förändringar. Men jag ska också säga att det är väldigt viktigt att man inte blandar ihop professionernas roller. Det finns farhågor om att om en skola har en skolsköterska så räcker det med det.
Men det är inte alls så, för kuratorerna har ju en annan professionalitet. Då är man socionom. Är man sjuksköterska har man medicinsk utbildning. Det är två helt olika roller. Därför går det inte att blanda. Socionomen och sjuksköterskan har två olika professionaliteter.
Det är väldigt viktigt att se till att lagfästa att de här tjänsterna ska finnas. Om de inte har skydd i lagen kommer de att försvinna. Det har redan hänt i många kommuner, framför allt när det gäller de fristående eller vinstdrivande skolorna. Det finns så många beteckningar, men den formella beteckningen är friskolor.
Där finns inte skolkuratorer och där finns inte elevhälsa. Det funkar inte. Jag har faktiskt fått några brev från olika delar av landet.
En kvinna som heter Pia Isacsson säger att hon själv har hälsat på i mer än 15 friskolor i södra Sverige, Skåneregionen, och i de flesta saknas elevhälsovård, framför allt skolkuratorer. Därför är det viktigt att lagstadga detta så att det finns ett skydd.
Jag ska ge några exempel. Ett sådant exempel är ungdomar som är utsatta för hedersproblem. Om det inte hade funnits skolkurator i den skola jag besökte i går skulle de inte ha upptäckts. Det handlar om tilltro till en vuxen som lyssnar, som arbetar under sekretess och som vet hur problemen ska hanteras.
Jag var inte där i min egenskap av riksdagsledamot utan som socionom och gammal kollega. Ett par tjejer kom fram och sade: Amineh! Vi vill prata med dig. Det visade sig att de hade varit utsatta hela livet - 17 år. Nu ville de bli befriade. Tack och lov för att det fanns en skolkurator som lyssnar. En lärare har inte tid.
Det förstår jag. Även om de har tid kan de inte alla samhällets koder för att hjälpa ungdomarna. Situationen i Sverige, liksom i många andra länder, har försämrats, framför allt när det gäller kommunerna med alla skattesänkningar som regeringen har genomfört. Det innebär också nedskärningar i olika tjänster.
De ska finnas, men de finns inte kvar. Jag hoppas verkligen att utbildningsminister Jan Björklund får regeringen med sig i fråga om den lag som han utlovade för ett år sedan. Det är vad många förväntar sig, både socionomer och fackföreningar. Det här gynnar ungdomarna mest.
Då kan de mål uppnås som stadgas i skolans läroplan.
Amineh Kakabaveh (-):
När man lyssnar på Sofia Larsen blir man lite förbannad eftersom hon anklagar oss i oppositionen för att inte satsa någonting utan bara lova. Precis som de första talarna sade har denna högerregering minskat skatterna för de rika.
De fattigas högre skatter går till dem som redan har, och man fördelar resurserna utifrån dem som har det bäst ställt. Det är inte vår politik. Vänsterpartiets politik bygger på rättvisa och fördelning.
För att Sofia ska få höra det igen kan jag säga att vi tillsammans med Miljöpartiet och Socialdemokraterna har satsat 100 miljoner mer än högerregeringen på utbildning och förstärkning av studie- och yrkesvägledning på gymnasiet.
Vi i Vänsterpartiet lägger 745 miljoner kronor mer än regeringen i anslag till stöd för vuxenutbildning. När det gäller ungdomslyft har vi 545 miljoner kronor till det, och det innebär 10 000 fler platser på komvux och 700 fler platser inom yrkeshögskolan.
Detta är en satsning, och det är också ett bevis på att vi har en mycket bättre politik när det gäller rättvisa och resurser. Vad har ni gjort? Jo, klassklyftorna ökar, och sorteringsskolan är ett faktum. Varje gång man är i ett område som Hässelby gård och Botkyrka - överallt - säger människor att det är en sorteringsskola.
De fattiga är kvar utan resurser, utan vuxna och utan stöd, och lärarna har inte rätt utbildning.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tycker att det är lättare sagt än gjort. I alla fall jag träffar varje dag 200-300 elever i olika eftersatta och socialt utsatta områden, och där ser man verkligen vilken effekt högerregeringens politik har haft på fattiga människor. Det är inte konstigt att vi satsar 5 miljoner på feministiskt självförsvar.
Mäns våld mot kvinnor kostar nämligen så mycket mer - tio gånger mer än 5 miljoner. Vi satsar i Sverige och i världen eftersom det är viktigt att flickor vågar stå på sig, vågar andas och kan gå ut utan att vara rädda. Det ska man satsa på när de är barn. Det är viktigt för oss att satsa på ungdomarna.
Det är en självklarhet att de har rätt att gå ut utan att vara rädda för att bli överfallna. De ska inte behöva ha nyckeln i ena handen och mobilen i den andra när det är mörkt. Vi vill skapa ett samhälle där det finns möjlighet för alla att andas. Det tycker vi är viktigt. Vi är stolta över vår politik när det gäller skatterna.
Vi vet att det är skatterna som ger möjligheter. Ni sänker skatterna och ger inte heller kommunerna möjlighet att bedriva sina verksamheter. Precis som svenska folket tycker vi att det är viktigare att satsa på skattefinansierade verksamheter än att sänka för de rika och att de fattiga ska betala för 20 procent av Sveriges rika människor. Det är det vår politik bygger på - rättvisa.
Vi tycker att det är viktigt att satsa på de små, för de är vår framtid. Det har vi också tydligt gjort klart. Jag behöver kanske inte upprepa en gång till hur mycket Vänsterpartiet vill satsa, enskilt och tillsammans med de rödgröna, för det är tydligt och klart: 100 miljoner mer än regeringen.
Amineh Kakabaveh (-):
En politik är trovärdig när man även i sådana kriser som den Sverige och andra länder hamnat i satsar på barn och ungdomar. De är vår framtid. I stället för att satsa på barn och ungdomar har högerregeringen minskat deras möjligheter att utbilda sig och arbeta.
Vi har många ungdomar som är arbetslösa i områden som redan är socialt och ekonomiskt utsatta. I stället för att ge resurser drar man in pengarna. Man ger inte pengar till kommunsektorn. Man sänker skatterna.
Verksamheten inom den kommunala sektorn är skattefinansierad, vilket gör det möjligt att utbilda människor som ska finnas i bland annat skolorna. De behövs där. Nu har dock högerregeringen sagt upp många lärare och andra vuxna inom den kommunala sektorn. Samtidigt är många ungdomar arbetslösa. Vad har regeringen gjort?
Ingenting. Man säger att det är ekonomisk kris och att vi inte kan stå utanför den.
Det är lätt att stå i talarstolen och säga till svenska folket vad man har gjort och inte gjort, men folket vet eftersom det är de som arbetar, det är de som befinner sig i verksamheterna och ser effekterna av högerregeringens politik vad gäller unga, vuxna, äldre, de resurssvaga, de i ekonomiskt eftersatta områden.
Särskilt gäller det ungdomarna. Man har bland annat dragit in 600 miljoner kronor från komvux.
Amineh Kakabaveh (-):
Fredrik Malm påpekade att Vänsterpartiet vill få bort lärlingsutbildningarna. Fredrik Malm och alla andra vet att regeringens satsningar sker på vissa ämnen. Det vi vill är att kärnämnena ska lyftas. Alla elever ska få samma möjlighet att utöka sin kunskap i alla ämnen, och inte bara när det gäller att räkna och skriva. Detta är viktigt.
Därför vill vi ha fler lärare, mer utbildad personal och fler pedagoger inom skolorna. Då ger man möjlighet till rätt kunskap, likvärdig kunskap och omfattande kunskap. Det är också viktigt.
Det andra som Fredrik Malm påpekade var att jag lyfte fram vad som skrivs om andelen lärartid för studenter i högskolan enligt den rapport som har kommit. Ni klagar på vad vi gjorde för tre eller sex år sedan tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, men frågan är: Vad har ni gjort?
Ni pratar hela tiden om att ni satsar på kvalitet i högskolan, men i dag har tre av tio heltidsstuderande mindre än sex timmar lärartid. Ni talar hela tiden om att ni vill satsa på kvalitet, på skolan och på högskolan, men vad har ni gjort?
Varför har ni inte förbättrat detta? När vi satt vid makten fattade vi beslut om minst nio timmars lärartid. I dag är det mindre än sex timmar. Vad säger Fredrik Malm om detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Problemet är er politik, Fredrik Malm. Det är tillfälliga satsningar. Det vi i Vänsterpartiet vill tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet är att det ska vara långsiktig utbildning och långsiktiga satsningar inom välfärden och utbildningen. Det är det som är det viktigaste.
Därför menar vi att det är viktigt att satsa på eleverna redan från början, så att det finns utbildade lärare som har ett jobb som är kontinuerligt och inte bara tillfälligt i vissa ämnen. Vi vill att de ska lära sig alla kärnämnena.
Hela utbildningsprogrammet bygger ju på att man lär sig kärnämnena och satsar på dem. Det är viktigt att komma ihåg detta. Självklart står vi i Vänsterpartiet för dem som är socialt utsatta och som annars inte kommer till tals, varken här i talarstolen eller någon annanstans. Vi är väldigt stolta över att företräda dem, och det kommer vi fortsätta att göra.
Tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet kommer vi att satsa på skolan och utbildningen på alla nivåer. När det gäller lärartiden i högskolan konstaterar Högskoleverket att resurserna per student ligger kvar på samma nivå som 1998. Det är väldigt viktigt att komma ihåg det.
Så många år har gått, ett decennium, och fortfarande är resurserna på den nivån. Så påstår man här i talarstolen att man satsar. Visst, de satsningar ni har gjort är bra men de är inte tillräckliga. I så fall skulle det inte komma någon sådan rapport om bristande möjligheter och resurser.
Amineh Kakabaveh (-):
Ulrika Carlsson talar gott om internationaliseringen av utbildningarna i Sverige utan att ens nämna att beslutet att införa avgifter för utländska studerande äventyrar hela förslaget.
Det går stick i stäv med regeringens ambition om internationalisering, att svensk utbildning ska vara attraktiv för studenter från världen över. Vilka ska betala de 70 000 svenska kronorna för att söka sig till Sverige?
I många delar av världen, till exempel Storbritannien, Kanada och USA, där språket är engelska, finns bättre universitet. Tror ni verkligen att folk kommer att göra detta? Det är inte bara Vänsterpartiet som har dessa farhågor.
Vår kritik är befogad, och SFS, Saco, TCO och andra aktörer, till och med lärosäten och Högskoleverket, anser att kritiken är befogad. De befarar att kvaliteten kommer att försämras genom att folk inte kommer att söka sig till Sverige för att studera.
Man gör skillnad mellan studenter och studenter, mellan dem som kan betala och dem som inte kan betala. Hur ser ni på detta? Det är lätt att hävda att Sverige är bra. Visst är det bra att Sverige är generöst, så generöst att människor kan komma hit och berika vårt land, vår utbildning och vårt arbetsliv.
Dessa människor är investeringar för Sverige. Vad tycker Ulrika Carlsson om detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Problemet kan inte lösas via stipendier. De är orättvist fördelade. De rika studenterna kan söka stipendier medan de fattiga studenterna inte har möjlighet till detta. Det är inte lösningen på problemet. Ulrika Carlsson menar att kvaliteten ska gå före konkurrensen.
Kvaliteten försämras inte i utbildningen därför att det finns tillgång till gratis studier i Sverige. Snarare är det tvärtom. Jag har många vänner och bekanta från Iran, Turkiet och andra delar av världen. De vill gärna stanna i Sverige. De vill få arbete och stanna i Sverige. De vill inte åka vidare.
Även om de skulle åka tillbaka till sina hemländer är de faktiskt ambassadörer för vårt land Sverige. De berikar sina hemländer. Det finns många studenter inom teknologi, till exempel inom Ericsson, som vill stanna, eller så åker de till sina hemländer och är ambassadörer för Sverige. Vad är det för fel i detta?
Jag förstår inte varför Sverige ska begränsa dessa möjligheter för människor som vill stanna här eller åka tillbaka till sina hemländer och berika dem. Jag har också en fråga om kvalitet. Vi från de rödgröna satsar 400 miljoner på kvalitet.
Just nu har kvaliteten försämrats. Undersökningar från till exempel TCO visar att det inte finns lärartid för studenter. Det är viktigt att ni gör förbättringar. Vad anser ni om den rapporten?
Amineh Kakabaveh (-):
I går var jag på Uppsala universitet och träffade studentkåren, som alla brukar göra. Då träffade jag och Lage Rahm forskare, representanter från den akademiska världen, som hyste vissa farhågor.
Villkoren för utländska forskare som kommer från delar av världen som vi ger bistånd till genom Sida är väldigt dåliga. Det arbete de utför hemma är ett helt annat än det de utför i Sverige, men de får samma lön som de får i hemlandet.
Det kan vara något land i Afrika eller Asien, utanför EU i alla fall. Det är orättvisa och ojämlika förhållanden och villkor. Frågan är vad ni gör. Tänker regeringen utreda situationen för forskare från andra delar av världen?
Är det verkligen acceptabelt att man betalar bistånd i form av detta utbyte och att de ska få en sämre situation här i Sverige?
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar Sofia Larsen för svaret. Problemet är hur man tolkar "drägliga förhållanden". Det är orättvisa och ojämlika förhållanden. Om en forskare kommer från Iran är lönen i hemlandet kanske 100 000 toman, ungefär 1 000 svenska kronor, och så blir lönen densamma i Sverige.
Det är en väldig skillnad när det gäller inkomstkällan. Hur skulle man kunna jämna ut det? Det är en fråga som är väldigt viktig. Jag hoppas verkligen att den kommer att utredas. Jag har en annan fråga också.
Vad gör regeringen för att snedrekryteringen ska jämnas ut när det gäller kön, klass och etnicitet när människor söker sig till de olika forskarutbildningarna?
Det är fler män som söker, och det är också till exempel en överrepresentation av sökande med annan bakgrund än arbetarklass. När jag sökte till Stockholms universitet för två år sedan skulle man ha haft finansiering i två år, och man skulle ha kontakt med en professor.
Hur ska jag skaffa den kontakten med en professor som kan ta emot mig? tänkte jag. Det finns sådana exempel i dag också. Hur ska vi, eller snarare ni, göra för att detta ska jämnas ut, så att det blir bättre med snedrekryteringen?
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar socialministern för svaret. Göran Hägglund har svarat att regeringen har reglerat att ge hälso- och sjukvård till asylsökande barn som håller sig undan verkställandet av utvisning. Problemet kvarstår. Vård ges inte på lika villkor.
Det viktigaste för vård på lika villkor är att man ska få vård utan att man behöver betala i efterhand.
FN:s barnrättskommittés kritik gäller de papperslösa barnens situation och uttrycker oro över att barn som aldrig har ansökt om uppehållstillstånd i Sverige har rätt endast till akut sjukvård och till en mycket högre kostnad än andra barn.
Barnkommittén uppmanar för tredje gången regeringen att se till att papperslösa barn ges samma rätt till hälso- och sjukvård och utbildning som andra barn i Sverige. Kommittén är också mycket bekymrad när det gäller frågan om skolgång för de papperslösa barn som gömmer sig för att inte utvisas samt för de barn som aldrig har sökt uppehållstillstånd.
Det är positivt att Socialdepartementet, enligt socialministern, har initierat en dialog med frivilligorganisationer kring barnrättskommitténs rekommendationer.
Fru talman! Det är snart två år sedan regeringen lovade att vidta åtgärder när det gäller de gömda flyktingbarnens skolsituation. Tyvärr har vi fortfarande inte sett något resultat.
I Sverige är det upp till den enskilda rektorns goda vilja om dessa barn ska få gå i skolan, trots att staten enligt barnkonventionen ska se till att alla barn som befinner sig i detta land får utbildning. Tyvärr får jag varje dag flera samtal från desperata flyktingar i olika delar av landet som berättar hur utsatta deras barn är.
Den irakiska flyktingorganisationen har dagligen varit i kontakt med mig och mina kolleger och vittnat om polisens förhållningssätt till dessa barn när de är i skolan eller kommer till sjukvården.
Detta är en skam för vårt land som för 20 år sedan skrev under barnkonventionen som garanterar barn trygghet, skolgång och sjukvård. Detta borde verkligen tas på allvar.
Min fråga är: Vad avser socialministern att göra för att barn som befinner sig i denna situation så fort som möjligt får dessa grundläggande mänskliga rättigheter? Detta borde vi ha gjort för länge sedan.