KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det har nu tydligt berättats vad ärendet handlar om av tidigare talare. Jag skulle vilja säga att förslaget, som vi ser det, är väl avvägt i rimlig ordning för att man ska hitta lösningar för att ta till vara behovet av insyn och sekretess. Man ska också ha underifrånperspektivet. Som redan har påtalats här är det viktigt att man kommer ut på den lokala nivån.
Det är Jordbruksverket som genom regeringens förslag blir den myndighet vars förlängda arm går ut i regionen för att ta till vara och hitta den balans som man har talat om. Låt oss följa det arbete som sker efter detta beslut. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar Elisabet Knutsson för en intressant genomdragning. Jag vill backa bandet lite och koppla ihop med den förra debatten, som vi precis haft, där Elisabet Knutsson sa att Miljöpartiet är för en ökning av bnp. Men om man går igenom den budget regeringen lagt fram ser man att den leder till lägre bnp, som jag har förstått det.
Min fråga till Elisabet Knutsson är: Hur går detta ihop? Herr talman! All den goda elintensiva industri som Sverige har drar visserligen energi här på plats men är samtidigt ledande i världen och bidrar globalt till att det finns en teknik och smarta lösningar som gör att man får ned användningen av energi totalt sett. Det tycker jag är alldeles föredömligt, för vi har företag som måste gå vidare.
Vi har ett sådant i Skåne, i Höganäs, som jag nämnde tidigare. Både Elisabet Knutsson och jag bor i den regionen, och jag är lite intresserad av att höra Miljöpartiets syn på elintensiv industri.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag kan bara konstatera att det finns en skillnad mellan de styrande i regeringen - Socialdemokraterna och Miljöpartiet - eftersom de ser olika på de energislag som används. Industrin är beroende av en bas, och den basen måste det alltid finnas tillgång till så att man inte blir beroende av enbart väder och vind. Det kan skapa avbrott och stopp i industrin.
Med det sagt vill jag återgå till Almi, som var på tapeten tidigare. Jag trodde att Mattias Jonsson skulle ta ett inlägg mot mig. Jag ville säga att Alliansen satsar 68 miljarder på Almi i budgeten.
Ni i Miljöpartiet har också satsningar, Elisabet Knutsson, men ihop med S. Men samtidigt höjer ni skatten, och den höjda skatten på jobb och företagande är 40 gånger större än era satsningar. Jag undrar: Hur leder det till fler arbeten? Jag vill också höra hur ni ser på teknik, utveckling och innovation.
Såväl tåg som bilar och flyg kommer att utvecklas, och vi kan få massor av smarta lösningar framöver. Hur ser ni i Miljöpartiet på detta?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag skulle vilja återkomma till det svar jag fick. Men först vill jag ställa en fråga med anledning av de luddiga svar som har givits. Statsrådet Damberg har å ena sidan sagt saker och ting om ägardirektiven, å andra sidan inte. Jag vill bara vara tydlig med att jag vill ha ett besked om att ni enligt ordning och reda tänker inhämta riksdagens erkännande om någonting annat ska ges i framtiden.
Jag vill samtidigt fråga om vi då kan räkna med att det inte stängs några reaktorer - med tanke på att samtalen ska föras och man vill komma framåt i en gemensam diskussion. Med tanke på ägande av bolag vill jag också höra i vilka lägen man ska lämna bolag. Ska man göra det vid något tillfälle, som Socialdemokraterna ser det? Tänker man sådana tankar nu under de år som man sitter vid regeringsmakten?
Angående Vattenfalls utredning undrar jag om ni socialdemokrater tycker att det är en bra idé att vara inne och detaljstyra i frågor där ett bolag vill göra analyser med kunskap för framtiden.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill ställa en fråga angående aktivt, professionellt ägande som ska bidra till ökad välfärd. Ökad välfärd kommer av företagande och industri där människor arbetar. Socialdemokraterna och Miljöpartiet har under hösten gett lite olika besked.
Vill ni i Miljöpartiet skicka signaler till dem som arbetar om de långsiktiga spelregler som ni säger att ni vill ha? Vad gäller nu för bolaget Vattenfall? Jag hörde också en mening om att regeringen har fattat ett beslut. Har regeringen beslutat någonting nytt utan att komma till riksdagen? Är det så?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill fråga Mattias Jonsson om arbetslösheten. Det är intressant att höra att den skenat. Vi kan i ett globalt och europeiskt perspektiv titta på vad som hänt sedan finanskris och lågkonjunktur och allt som många länder varit med om. Då ser vi att vi har en topplacering på OECD:s lista när det gäller hur vi skött vår ekonomi.
Det har trots allt tillkommit 340 000 nya jobb, och i det perspektivet blir det som sägs lite märkligt. Folket ute i samhället verkar ha förstått vad som hänt men inte Socialdemokraterna. Jag har en fråga om arbetslöshet och hur vi skapar jobb. En del av den regionala tillväxten omfattar besöksnäring och turism.
Många får sitt första jobb via besöksnäringen - restauranger och hotell - på ställen som Almedalen på Gotland och, med tanke på sportlovet, Åre och Sälen. I er budget vill ni, Mattias Jonsson, ta bort det som är mindre kostnader för att anställa unga. Tiden för vårpropositionen närmar sig, och det skulle vara spännande att få veta lite mer om hur ni tänker om besöksnäringarna som skapar jobb.
Vart ska ungdomarna ta vägen? Vi har hört Anders Ahlgren från Centerpartiet tala om att besöksnäringarna är på väg att stängas ned.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Saker och ting går i cykler. År 2006 var det högkonjunktur, eller hur? Det var innan vi fick finanskrisen. Det är skillnad när folk sitter i utbildning och inte i arbetslivet i lägen då de bör vara ute. Har man sedan en lågkonjunktur ser det annorlunda ut. Det glömde Mattias Jonsson nämna. Jag tror inte att höga skatter på arbete leder till mer arbete.
För mig är det ologiskt. Det är inte bara vi i allianspartierna som anser att det här är märkligt, utan det finns rätt många organisationer i landet som ser med fasa på det här med för höga arbetsgivaravgifter för unga och redan meddelar att de kommer att ta ned det hela. Jag skulle vilja använda min tid även till att fråga om jämställdheten. Vi läser i papperen att ni tycker att jämställdhetsarbetet är bra och går framåt men att det finns mer att göra.
Jag nämnde i mitt anförande det här med välfärdssektorn. Här finns enligt mig en möjlighet för Sverige att växa, om man kan utveckla inte minst nya innovationer på industriområdet och vardagsinnovationer för människor. Det handlar också om företagande där kvinnor får möjlighet till nya arbetstillfällen på ett nytt sätt med ny arbetsmiljö och smartare sätt att arbeta. Där pratas det från er sida om stopp och förbud.
Jag skulle gärna vilja veta hur ni ser på de arbetena.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Statsrådet talar om regelverk. Någonstans har denna resa börjat. Det handlar om styrning, ledning och uppföljning. Oavsett om det gäller LOV, upphandling eller någonting annat är det viktigt att först förbereda det som man ska genomföra och sedan följa upp det längs vägen. Självklart är det så. Jag vill gå tillbaka och tala om innehåll och insyn.
När det gäller att säkra kvalitet för brukare är det detta som jag är ute efter, till exempel när det gäller de boenden som finns och som höjer livskvaliteten. Nära mig finns en kille som heter Pontus, som är helt beroende av omsorg dygnet runt. Han är 23 år, och när han var 20 år blev han helt förlamad och har inget tal. Han har tidigare varit på ett kommunalt boende som var mer institutionsliknande. Det är den vägen vi har gått i det här landet.
Då har han haft daglig verksamhet och avlastning. Sedan två tre år tillbaka är han på en privat verksamhet som drivs av en kvinna om har startat assistansverksamhet i Jämtland. Hon driver också verksamhet i Kalmar, och hon har ett boende i Skåne. Jag kan rekommendera statsrådet att göra ett besök hos henne. Hon är en av de mammor och anhöriga som har sett bristerna i det vi har och har velat utveckla någonting annat och någonting bättre på ett annorlunda sätt.
Därför har hon startat denna verksamhet. Hon hade aldrig kunnat ha tre verksamheter i dag om hon inte hade fått pengar över som hon kan satsa. Från början tog hon lån på sitt hus för att kunna göra detta och för att kunna uppnå en mycket bättre livskvalitet för dessa människor. Det som jag vill säga med detta är att vi behöver fler sådana goda exempel. Om dessa verksamheter är privata, kommunala eller landstingsdrivna spelar inte mig någon roll. Men det är jätteviktigt att de får fortsätta verka, och vi vill inte att man ska slå undan benen på dem.
Skillnaden här är att människor bor i ett kollektiv och kan anställa assistenter. Det gör att det blir en långsiktighet i fråga om personalen. Personalen trivs jättebra. Det är fler i personalen där än i den kommunala verksamheten, om jag nu ska göra den jämförelsen. När det gäller känslor och beröring är det viktigt för Pontus att få massage. På det kommunala boendet skulle han ha fått massage. Men man har aldrig hunnit så långt. Man har inte haft tid.
När de ringde från det privata boendet och frågade om det var okej att Pontus fick massage varje dag för att de märker att han mår bättre och får en bättre livskvalitet av det var det självklart. På många ställen i vårt land pågår sådan verksamhet. De behöver få pengar över, alltså det som vi kallar vinster.
Man får inte slå undan benen för dessa verksamheter när man diskuterar att det ska vara fråga om ordentlig verksamhet. Självklart ska man ha det. Men vi kan inte stänga dörren för det som pågår i dag, där framför allt kvinnor har lagt ned stor möda och tagit lån för att driva verksamhet.
De har inte gjort det för att sko sig på någon annan utan för att de är väldigt många som driver väldigt bra verksamhet på ett annorlunda sätt med lösningar som är bra såväl för dem själva som personal som för dem som de är till för.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Nej, vi har inte rätt att svika medborgarna. Men det har vi inte rätt att göra oavsett vilken verksamhet det handlar om. Mångfalden måste, som ni säger, få växa. Jag är jätteglad att statsrådet tar upp att det är mångfald som gäller. Statsrådet använde mycket tid till att tala om insynen som ett begrepp.
Men även om det finns insyn och man kan anmäla inom det offentliga, bör vi också titta på missbruket där. Det finns undanhållande av information inom organisationen. Det bekymrar mig. Ibland tror jag inte att det handlar om insyn utan att det handlar om andra faktorer som gör att man har detta förhållningssätt. Det är trist och tråkigt. Alla ärenden som kommer upp och som kan hanteras ger lärdomar. Dessa ärenden är trista och tråkiga, och vi vill inte ha dem.
Men när de sker ger de stora lärdomar för att öka kvaliteten hela vägen. Problemet i denna fråga tycker jag är att det finns en ideologi. Nu är inte Vänsterpartiet med i debatten, men jag träffade en kvinna i veckan som berättade att hon hade träffat någon som hade sagt: Det spelar inte någon roll hur bra verksamhet som finns. Vi vill inte ha privat verksamhet i alla fall.
Vi vill ha allt inom det offentliga. Det är en sorts ideologi som skapar spännvidden i ena änden av denna debatt. Självklart ska vi ha bra verksamheter. Jag ska nämna ytterligare ett exempel om barnmorskor som har jobbat med att föra ut verksamhet som tidigare har funnits på sjukhus, där vi har tappat kunskap. Dessa barnmorskor gör i dag ett arbete med tuber och slangar på små barn som kommer dit.
Det har andra barnmorskor slutat med, men de har tagit på sig detta ansvar. Det underlättar också för sjukvården. Det är ett bra exempel på hur detta kan hjälpa till i utvecklingen. Det finns massor av gott där ute. Jag hoppas att statsrådet tar det med sig.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill börja där Boriana Åberg slutade. Detta är en viktig fråga. Det handlar om arbetspendling i ett område där det redan är fullt på såväl vägar som järnvägar och där vi nu behöver se en cirkulation. Icke desto mindre är detta en nationell och en internationell fråga.
Alliansregeringen gick, som Jonas Jacobsson Gjörtler sade, ut med besked om att man nu har satt ned foten i frågan om en tunnel mellan Helsingborg och Helsingör och att man har utsett förhandlingsparter. Därmed har man också på något sätt satt den i en bana framåt. I denna bana har man nu talat om att man tänker sig en färdig förbindelse år 2035, vilket också nämns i Sverigebygget.
Jag har en önskan till infrastrukturministern när man tittar på det här med tanke på nationell och internationell utveckling för Sverige och Öresundsregionens stora del i detta för nya jobb, tillväxt och näringsliv. Det handlar också om färdigställande av Fehmarn bält-förbindelsen till 2021. Min önskan är att man inte pausar frågan utan verkligen har den på banan med den vikt den har för hela landet och för framtiden.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag ser fram emot förhandlingarna och samtalen med Danmark, infrastrukturminister Anna Johansson, och att vi nu får en bra lösning på något som annars kan bli en tillväxtpropp. Jag hoppas att vi inte behöver se den proppen, utan jag ser fram emot att ni nu tar steg i rätt riktning för att öka Öresundsregionens kraft och därmed den nationella och internationella styrkan för Sverige.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar näringsministern för svaret. Det är bra att näringsministern uttrycker regeringens höga ambitioner inom området hållbart företagande och att man förväntar sig att bolagen följer de internationella spelreglerna. Jag ser det som en fortsättning på det arbete som är gjort.
År 2007 var Sverige under alliansregeringen första land i världen att införa GRI-rapporteringen, den internationella standarden för hållbarhetsrapportering utifrån utmaningar och hur man agerar för att leva upp till riktlinjer och ägarpolicy. Det följdes 2012 av att det togs nya steg för att stärka hållbarhet som en viktig angelägenhet. Regeringen lyfte då in frågan om bolagsstyrningen genom att ge styrelsen i uppdrag att utarbeta strategiska hållbarhetsmål.
Redovisningen från bolaget innehöll mycket, bland annat policyer för etik, jämställdhet och miljö samt miljöledningssystem enligt IFRS, International Financial Reporting Standards. Man lämnade också en hållbarhetsredovisning enligt GRI. Som näringsministern var inne på i sitt svar finns också en handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter.
Tar vi in Telia Sonera i detta verkar bolaget, precis som näringsministern säger, på marknader med hög risk. Det är bekymmersamt. Även om näringsministern tar upp att man ser effekter säger han också att man kommer att fortsätta att möta utmaningar på dessa marknader. I och med det fortsatta arbetet med hållbarhetskriterierna är det tufft att som statligt bolag befinna sig på en högriskmarknad.
Det är tufft för alla bolag och företag, men det ställer extra höga krav på de statliga bolagen. Telia har tidigare väckt reaktioner i vårt land, bland annat i Stockholm när det gäller muthärvor. Det kommer att vara stort tryck från opinionen, och världen blir bara mer och mer komplex för varje dag som går.
Frågan om åtgärder för att förhindra korruption inom svenska statliga bolag framöver besvaras med att bolagen kommer att fortsätta möta utmaningar. Men eftersom marknaderna i Asien är vanskliga skulle jag vilja ha lite fler tankar om hur det ser ut och om möjligheterna att verka där.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Näringsministern var först inne på Telia Soneras del i det svenska samhället. Visst finns där en samhällsfunktion som är viktig. Det får hanteras på ett annat sätt, om man nu gör något val. Jag tänker på AP-fonderna. Ministern var inne på att man jobbar i en kontext i andra länder. Då har man sagt: När är det dags för exit? Vad är det som gör att ett bolag är där?
Påverkar det de gör där en hel nation på ett annat sätt? Jag tycker att det är bra att svenska företag är med. Det har funnits kritik mot att de är det till stor del, men det är också en väg framåt då de faktiskt påverkar andra att göra något annat. Man får se om och när en sådan exit blir aktuell. Om vi backar bandet lite är denna debatt inte ny, utan vi hade den också under den förra perioden.
Sådana frågor kommer alltid upp, och de ska hanteras. Under finansmarknadsminister Peter Norman diskuterades Telia Sonera fram och tillbaka. Frågan behöver hållas levande. Då tänkte regeringen, i alla fall enligt Peter Normans utsaga: Är det möjligt att med dessa ramar göra det man gör i den kontext man lever i? Det var väl bara en tanke ut för att tänka vidare.
Nu byter vi lite fokus och går in på handlingsplanen för mänskliga rättigheter, men det gäller ju näringssidan. Visst finns det företag i Sverige. Jag tror också att hållbarhet är något som människor kommer att köpa. Ibland når politiken inte fram medan företagen gör det, såsom Puma. Vi har företrädare på idrottssidan som kan sprida saker och ting så att folk använder skor som är hållbara och så vidare. Ett exempel i Sverige är Tailor Store, som planterar skog och bygger byar.
De säljer skjortor, och de har hela kedjan med anställning och ansvar. Jag ser positivt på den utvecklingen för företagande. Jag hoppas att det håller sig nu med bolagen, och jag kommer att följa frågan noga.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag riktar min fråga till statsrådet Ardalan Shekarabi. I Dagens Industri finns en artikel med rubriken "Miljarder till spillo". Artikeln handlar om offentlig upphandling. I artikeln konstaterar man att de stora vinnarna i upphandlingarna är de stora företagen. Detta visar på det vi redan vet, nämligen att det är få företag som deltar i upphandlingar jämfört med hur det skulle kunna vara.
Ju färre leverantörer som deltar desto dyrare blir varor och tjänster till kommuner, myndigheter och landsting. Vi går miste om smarta lösningar som ser ut på olika sätt och därmed god ekonomisk hushållning med skattemedel. Vad avser regeringen att göra för att fler företag, såväl små som medelstora, familjeföretag, ensamföretagare, ska kunna leverera så att företag växer i en konkurrens som leder till bra och riktiga priser?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Den delen av arbetet låter bra. Det finns en del i paketet från regeringen som är på väg, nämligen en utredning om att i stället låsa fast företag till en fond. Helt plötsligt likställs kvalitet med kollektivavtal. Det finns en hel del företag i vårt land som inte har kollektivavtal. Den 5 juni ska statsrådet besöka Malmö.
Malmö är en stad där inte ens företag med kollektivavtal som deltar i upphandlingar duger, utan i stället preciseras villkoren så att det går att sikta in sig på ett och rätt kollektivavtal. Ministern har tidigare sagt att det inte ska vara så. Vad tänker ministern göra för att åtgärda detta och se till att vi inte hamnar på fel väg?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det finns mycket man kan diskutera om hållbart företagande, men jag tänkte hålla mig till de delar som Anna-Caren nämnde: utstationeringsdirektiv och offentlig upphandling. Det kommer snart en proposition som handlar om just upphandling.
Den innehåller juridiska delar som säger att företag - vi kan ta byggsektorn som exempel - ska ha samma villkor här hemma i Sverige som i andra länder. Så blir dock inte fallet. De svenska företagen kommer att beläggas med större krav än de utländska.
Det betyder att stora bolag som finns på exportmarknaden kan ta sig utanför landet och konkurrera, men de små och medelstora företagen som regeringen säger sig värna har inte en chans. Jämfört med andra kommer de att beläggas med ännu större krav som de måste uppfylla för att kunna delta.
Eller också får företag från andra länder en fördel gentemot svenska företag när det gäller att bygga och verka i Sverige. Jag har förstått det som att det var just detta man inte hade tänkt sig från regeringens sida.
Därför är det rätt anmärkningsvärt att man gör sådana juridiska skrivningar i en upphandlingsproposition som ska främja hållbarhet och göra det möjligt för svenska företag att exportera och sälja både inom och utanför Sverige. Jag skulle vilja att Anna-Caren förklarar hur det här hänger ihop.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
För 800 eller troligtvis 1 000 miljarder om året säljer små och medelstora företag produkter och tjänster till det offentliga. Det handlar om våra skolor, vår äldreomsorg och vår sjukvård. 60 procent av de företagen har avtal som är goda. Det är sjysta företag i det lokala näringslivet med bra produkter. De har inte det som kallas kollektivavtal. De har någonting annat; det heter bara någonting annat.
De anställda kan ha högre löner och längre semester. Jag skulle vilja veta i slutrepliken från Anna-Caren Sätherberg: Vad är regeringens politik för detta? Man utestänger nu lantbrukare, familjeföretagare och ensamföretagare från att delta, sälja, kunna växa och få de här tjänsterna på plats. 1 000 miljarder om året finns det möjlighet att utöka företagandet med.
Dessutom: Om man börjar hos den människa som det berör när det handlar om färdtjänst eller sjukresor och bestämmer vad hon ska kunna få när hon ska åka, då uppnår man även bra villkor för de anställda. Det gäller att börja i rätt ände och beskriva en resa som inte gör att folk ska springa eller resa runt i regionen när de ska till rehab och så vidare.
Börjar man i den änden, med den lilla människans behov, uppnår man också de anställdas möjligheter. Är detta någonting som Anna-Caren Sätherbergs parti kommer att titta på? Besöksnäringen är väldigt viktig, och den kommer att växa. Det är en av de största näringar vi har, och jag ser fram emot att utveckla det arbetet. När Anna-Carens regering lämnar in 2018 kommer vi att vara beredda att överta det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tänkte uppehålla mig vid offentlig upphandling. Även om jag fick svar tidigare av Anna-Caren Sätherberg tänkte jag att Miljöpartiet skulle få svara på frågan. Det är mycket som händer, och det görs mycket gott. Det finns gnosjöanda, företag och god handel. Det är bra. Det nämndes också ett kraftfullt verktyg i upphandling.
Ett kraftfullt verktyg kan användas för att uppnå stora mål i positiv riktning. Det kan också lätt slå sönder det som håller på att byggas upp. Jag känner stark oro över vad som händer på upphandlingsområdet med tanke på den politik som Miljöpartiet säger sig driva.
Svenska företag på landsbygden i Sverige försöker att komma in i offentlig upphandling i större utsträckning eftersom människor efterfrågar närproducerade och lokalproducerade produkter. Dessa företag har dock inte kollektivavtalsliknande villkor. Varför? Jo, för att de är en annan typ av företag. De driver lantbruk och är familjeföretag eller ensamföretagare.
De arbetar efter säsong. Tyvärr växer inte växterna, faller inte regnet och skiner inte solen så under året att man kan gå upp klockan sju och gå hem klockan fyra, utan man måste arbeta på ett sätt som får hjulen att snurra i vårt land.
Om andemeningen är att öka antalet små och medelstora företag som kan sälja dessa produkter till de svenska kommunerna, landstingen och regionerna undrar jag hur detta ska vara möjligt när ni nu utestänger dem med era kollektivavtalsliknande villkor och därmed sätter stopp för att de ska kunna finnas.