KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Jag tror att interpellanten och jag kan vara helt överens om att vi inte är nöjda med den uppklaring som sker i de här ärendena. Enligt Brås statistik var det 80 anmälningar om våldtäkt i Kronoberg 2008 och 21 beslut om åtal, men det är naturligtvis inte tillräckligt. När man granskar detta måste man fundera över vilka svårigheter som finns.
Det är ofta så att man ute i landet, och det gäller kanske framför allt dem som har blivit utsatta, inte ser de förbättringar som sker. I Stockholm finns det till exempel en särskild akutmottagning för våldtagna kvinnor. Man kan komma till en sjukvårdsinrättning där de omedelbart vet vilken problematik man går igenom.
De gör rätt undersökningar som kan användas i den fortsatta utredningen och argumenterar och ger stöd för att man ska orka anmäla och driva sin rätt hos rättsinstanserna. Om motsvarande våldtäkt sker i Sveg, där jag är uppvuxen, finns inte den specialistkompetensen. Genom de här handlingsplanerna har regeringen infört är en rad konkreta insatser.
Det har vi gjort för att utjämna de stora skillnader som finns i kunskap och kompetens. I det arbetet har vi också sett till att personal inom domstolar, åklagare och poliser har fått utbildning i bemötande. Vi har faktiskt lagt ned 800 miljoner kronor under de senaste åren på de insatserna.
Att många av de här kvinnorna inte orkar anmäla beror på att de inte känner att man förstår dem eller på att de är rädda att få kränkande frågor. Det sätt som vi kan mota det på är att se till att personalen vet mer om den här typen av brott och brottsofferperspektivet så att man inte återupprepar någon form av kränkning mot de här kvinnorna. I sådana här ärenden är det naturligtvis bekymmersamt att det ofta finns bevissvårigheter.
Det är oftast bara två personer som har kunskap om händelsen. Ofta står ord mot ord. Det gäller därför att vi säkrar en effektiv bevissäkring, det vill säga att man tar rätt prover, att man dokumenterar och att man får kvinnor att så snart som möjligt vända sig till polis och sjukvård på rätt sätt.
Det har också gjort att åklagarna har känt att det finns ett behov av särskilda relationsvåldsspecialister som ansvarar för handläggningen av de här sexualbrotten. Interpellanten vill att vi ska ha en särskild granskningskommission för att titta på sexualbrottslagstiftningen. I mitt svar berättade jag att det pågår en utvärdering av sexualbrottslagstiftningen. Det är precis detta det handlar om.
Det pågår en utvärdering för att se om vi har nått de ambitiösa mål som finns i lagstiftningen, vilka svårigheterna är och hur tillämpningen ser ut. Min synpunkt är enkelt uttryckt att det som föreslås är redan på gång. Jag tycker att det är otroligt viktigt att få fram det här underlaget eftersom vi behöver ta ytterligare steg framåt för att människor ska känna sig trygga i att vi kan hantera också den här kriminaliteten.
Beatrice Ask (M):
När det först gäller PKU-registret är det Socialdepartementet som arbetar med frågan, och utredningen är inte färdig än, vad jag vet. När det gäller granskningen som Carina Adolfsson Elgestam efterfrågar har Utvecklingscentrum i Göteborg ansvar för metod- och rättsutveckling och rättslig uppföljning och tillsyn när det gäller sexualbrott.
Så sent som i februari kom de med rapporten om tvångsmedelsanvändning och beslutsfrister vid vålds- och sexualbrott i nära relationer och mot barn. De följer hela tiden upp och granskar våldtäktsärenden och annat och har kommit fram till en del synpunkter när det gäller metodutvecklingen. De har gjort inspektioner både 2005 och 2007.
Den senaste är en granskning av sex olika distrikt som de har gått igenom. I vart fall går de metodiskt till väga när de går igenom det hela. En synpunkt som kommit fram i en av de senare rapporterna är till exempel att polisen i större utsträckning måste förhöra misstänkta än vad man nu gör.
De utvecklar detta hela tiden, och Riksåklagaren har också gett Utvecklingscentrum i uppdrag att utveckla metodiken och arbetssätten för att man ska bli mer framgångsrik i hanteringen av våldtäktsärendena.
Det är klart att en utredning av en viss lagstiftning, till exempel sexualbrottslagstiftningen, måste hämta in synpunkter från den oberoende granskningen som har gjorts. Utvecklingscentrum i Göteborg har i omgångar gjort ganska omfattande analyser av vilka ärenden man har lyckats bra eller mindre bra med. Det tycker jag är väldigt bra.
Interpellanten framförde att det finns mycket mer att göra, och det är ju helt riktigt. När det gäller till exempel bemötandet är det klart att alla har rätt att bli bemötta på ett respektfullt och kompetent sätt i en så svår situation som det är att ha blivit utsatt för en våldtäkt. Att verkligheten dock är en annan vet vi, därför att situationen är att det inte alltid finns utbildad personal.
Vi har problemet när det gäller sjukvården generellt att det är väldigt ojämn kvalitet över landet. Landstingen sköter både den ena och den andra sortens vård lite olika. Det var därför som det var så viktigt med regeringens arbete för att ta fram underlag, metoder, genomföra utbildning och ge verktyg för vårdpersonal att kunna arbeta på ett bättre sätt.
Man tar inspiration från de specialistmottagningar som finns, men i alldeles för liten utsträckning. Svaret på interpellationen är att ja, vi behöver granska ordentligt både vad vi gör rätt och vad vi gör fel och framför allt fundera över vad som behöver förändras.
Jag menar att Utvecklingscentrum i Göteborg och den utredning som pågår när det gäller sexualbrotten är svaret på den fråga som Carina Adolfsson Elgestam ställer. När det gäller Eva-Lena Janssons fråga om fler åtalsbegrepp utgår jag från att utredaren kommer med förslag av olika slag. Jag vill nog gärna se dem innan jag har en bestämd synpunkt om vad som ska göras. Men vi har definitivt en hel del frågeställningar framöver.
Jag vill också säga att jag har besökt Örebro och tagit del av det omfattande arbete som pågår där. Det är en väldigt allvarlig situation där jag tycker att man arbetar med all den intensitet som är nödvändig.
Beatrice Ask (M):
Jag har inga som helst problem att se att det är ojämnt när det gäller vårdens kvalitet och, i synnerhet, bemötande av brottsoffer, Carina Adolfsson Elgestam. Tyvärr är det så. Det var också bakgrunden till den handlingsplan med 56 olika åtgärder för sammantaget 800 miljoner kronor som vi satte i sjön. Det finns mycket att göra på detta område.
Vi har ett mer praktiskt förhållningssätt till hur vi ska arbeta med frågorna än vad oppositionen, eller i varje fall Socialdemokraterna, har. Ni är nu uppe i åtminstone fyra olika förslag på brottsrubriceringar. Det är givetvis intressant och något man måste titta på när man ser över lagstiftningen, men jag är inte säker på att det är lösningen för att vi ska kunna klara ut fler av de anmälningar som kommer när det gäller sexualbrott.
Däremot tror jag att det seriösa utvecklingsarbete som bedrivs inom till exempel Utvecklingscentrum i Göteborg är det sätt på vilket man kan förbättra metodiken och se vilken typ av bevissäkring som kan behövas. De gör att arbetet går framåt.
Det är också bra att polis och åklagare alltmer arbetar med specialutbildad personal för att hantera denna typ av ofta ganska komplicerade ärenden på rätt sätt. Bevissvårigheter kommer det dock alltid att finnas. Vad gäller PKU-registret vill jag inte föregripa den utredning som pågår. Jag kan dock erinra mig debatten när vi skulle använda det efter Estoniakatastrofen.
Det är en synnerligen besvärlig fråga av det enkla skälet att om vi använder det fel riskerar vi att människor inte låter ta prov på sina barn. Det vore förödande eftersom PKU-registret i vissa sammanhang är mycket användbart. Men jag ska som sagt inte föregripa det arbete som pågår på Socialdepartementet.
Beatrice Ask (M):
Jacob Johnson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att polisen inte ska uppträda diskriminerande mot personer med utländsk bakgrund. Han har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa högsta möjliga trovärdighet när det gäller hanteringen av anmälningar mot polisen. Avslutningsvis har han frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att polisen ska ha tillräcklig utbildning om hur polisen bör agera på ett sakligt och icke-diskriminerande sätt.
Poliser ska självklart alltid visa respekt för alla människors lika värde. Regeringens målsättning är att fler poliser ska arbeta i yttre tjänst och vara närvarande på tider och platser där de bäst behövs. Detta arbete handlar i allt större utsträckning om ömsesidig respekt och dialog med medborgare i samhället och inte minst med ungdomar.
Kraven på att polisen ska kunna bemöta människor med olika erfarenheter och i alla sammanhang på ett professionellt sätt är därför höga. Jag är övertygad om att den stora majoriteten av alla poliser också lever upp till dessa krav. Inom polisen bedrivs ett aktivt arbete med mångfalds- och värdegrundsfrågor. Bland annat har polisen arbetat fram en gemensam värdegrund under 2008.
Den fastställdes av rikspolischefen i januari 2009. Av denna framgår att poliser ska genomföra sitt uppdrag professionellt och skapa förtroende hos allmänheten genom att vara engagerade, effektiva och tillgängliga. I polisens grundutbildning är det polisiära bemötandet och etikfrågor centrala delar under hela studietiden. Dessutom ingår utbildning i mänskliga rättigheter och diskrimineringslagstiftning.
När personer anmäler att enskilda polisers agerande uppenbart strider mot polisens uppdrag eller beslutade regler och riktlinjer är det viktigt att det finns en stor trovärdighet i hur dessa anmälningar hanteras. I utredningen Summa summarum förordas en ordning där internutredningsverksamheten samlas i en särskild organisation inom Rikspolisstyrelsen.
Utredningens slutsats är att det utöver en förtroendeskapande effekt inte finns några andra skäl som talar för inrättandet av en helt fristående internutredningsmyndighet.
I likhet med utredningens bedömning anser regeringen att en väl fungerande och förtroendeingivande organisation kan skapas inom polisorganisationen om verksamheten organiseras på så sätt att den blir tydligt avskild från den övriga operativa verksamheten. Mot denna bakgrund har regeringen gett Rikspolisstyrelsen i uppdrag att lämna förslag på en sådan ordning. Rikspolisstyrelsen har i maj 2009 redovisat sitt uppdrag.
Förslagen bereds för närvarande i Regeringskansliet. Avsikten är att förordningsändringar som gör det möjligt för Rikspolisstyrelsen att inrätta den nya organisationen ska kunna beslutas i början av nästa år. I sammanhanget kan också nämnas att det numera finns en möjlighet att anmäla poliser för diskriminering till Diskrimineringsombudsmannen. Enligt diskrimineringslagen gäller diskrimineringsförbudet även de som omfattas av lagen om offentlig anställning.
Diskrimineringsförbudet tar sikte på bland annat den anställdes uppträdande och språkbruk.
Beatrice Ask (M):
Frågan som rör en fristående myndighet kan man naturligtvis ha olika uppfattningar om, Jacob Johnson. Jag vill påpeka att det här har drivits från riksdagen från alla partier i olika avseenden och olika konstellationer, och det har utretts i flera omgångar. Den senaste utredningen lägger ett förslag som inte innebär att man förordar en särskild myndighet.
Det har remissbehandlats på sedvanligt sätt, och en majoritet av remissinstanserna delar uppfattningen att man inte bör inrätta en särskild myndighet men däremot göra om organisationen och förändra hur man hanterar den här typen av misstankar om brott begångna av poliser.
Det där är den sedvanliga ordning som vi brukar ha, men den sakkunskap som finns i form av utredningar och remissarbete som vi brukar lägga stor vikt vid både i riksdag och i regeringar i Sverige talar emot den ståndpunkt som Jacob Johnson har just nu.
Jag tycker att de här olika utredningarna är förtjänstfulla i den bemärkelsen att de faktiskt har brottats med den här problematiken på ett väldigt seriöst sätt, och jag har respekt för det sättet att arbeta på även om det inte alltid blir några löpsedlar om det, vilket en del tycker är det viktigaste.
Den andra delen i interpellationen rör bemötande, och jag tror att när det gäller ungdomar har vi ett problem, för många ungdomar har en bild av polisen som innebär att man känner ett behov av konfrontation eller ett avståndstagande. Då tror jag inte att det finns några enkla vägar, utan det handlar om att ha fler poliser, att arbeta nära och att jobba med sin kompetens när det gäller att möta ungdomar.
Utbildningen är självklart otroligt central när det gäller detta. Vi kommer också framöver att ändra svensk polisutbildning, men vi har en utbildning som innehåller mycket undervisning och träning i bemötande. Ett problem vill jag ändå lyfta fram. Det är antagningen.
Vi skulle behöva många fler poliser med invandrarbakgrund och förortskompetens än vad vi har i dag. Vi har fått en liten förbättring rent statistiskt, men den är väldigt liten och antalet ligger på en låg nivå från början. Jag tycker att det är ett problem. Ett av skälen till att det är så är att polisutbildningen är otroligt populär, och det gör att det bland annat krävs väldigt höga teoretiska betyg för att komma in på polisutbildningen.
Många invandrarungdomar har tyvärr en del svårigheter i grundskola och gymnasium av olika skäl, och de söker inte i samma utsträckning till utbildningarna. Antagningen slår inte direkt ut dem, men vi har en lägre andel ungdomar med invandrarbakgrund som söker, och det är ett bekymmer. Därför är jag väldigt glad över det arbete som vissa polismyndigheter bedriver för att öka intresset för att söka polisutbildningen.
Jag tror att vi behöver en akademisk polisutbildning framöver, men jag vill gärna säga att antagningen till akademisk utbildning inte med automatik löser den svårighet som vi har att få invandrarungdomar bättre representerade bland nya poliser.
Beatrice Ask (M):
Jag är glad att Jacob Johnson tagit upp dessa frågor, för bemötandefrågor är oerhört centrala. Det handlar om förtroendet för den myndighet som ju kan ingripa i människors frihet. Polisen har alldeles särskilda möjligheter att göra det. Det är farligt om vi får en situation där stora grupper, och även enstaka människor, känner att polisen inte agerar på rätt sätt.
Därför är bemötandefrågorna centrala, och därför är jag glad för det värdegrundsarbete som Rikspolisstyrelsen med stort allvar tagit sig an. Det gäller också den uppföljning av värdegrunden som de avser att arbeta med. Likaså är det viktigt att fundera över utbildningsfrågorna i perspektivet av att bemötandet är viktigt. Jag tror att man ibland ska säga sådant som är självklart.
Många av poliserna är utbildade för länge sedan och finns där ute, men man behöver inte ha utbildning för att uppträda som folk. Jag blir arg när professionella vuxna människor som är ute och arbetar med personer som hamnat i svåra situationer, eller i mötet med ungdomar, inte uppför sig som folk. Man ska bemöta sina medmänniskor med respekt och utföra sitt arbete på ett professionellt sätt.
Det kräver ledarskap på alla nivåer i polisorganisationen. Det kräver också kurage av kolleger och andra medarbetare att våga säga ifrån när man inte orkar eller begriper att uppföra sig på ett anständigt sätt. Polisen finns där ute. De är förebilder för många ungdomar. De måste bete sig på samma sätt som de själva vill bli bemötta, annars vinner man ingenting.
Det måste vi enträget och ständigt arbeta med. Sedan har vi den särskilda problematik som vi varit inne på, nämligen när en polis blir anmäld för ett brott. Hur hanterar vi det? Det är riktigt att vi nog har olika åsikter om det. Jag lutar mig mot det gedigna utredningsarbete som gjorts och utgår från att remissinstanserna har viss erfarenhet av hur man ska göra detta på bästa sätt.
Beatrice Ask (M):
Marie Nordén har frågat mig varför jag inte är beredd att fullfölja planerna att bygga fängelset i Östersund trots regeringens upprepade löften om stora satsningar i rättsväsendet. Thomas Bodström har frågat mig om jag avser att ge klartecken till Kriminalvården för att anstalterna i Östersund och Haparanda ska byggas. Jag har valt att svara på frågorna i ett sammanhang. Regeringen fullföljer i budgetpropositionen för 2010 satsningen på rättsväsendet.
Det är den mest omfattande satsning som någonsin gjorts på rättsväsendets område. För Kriminalvårdens del har detta medfört att regeringen tillfört myndighetens anslag nära 1,6 miljarder kronor under innevarande mandatperiod.
Det anslag för Kriminalvården som regeringen föreslår i budgetpropositionen för 2010 är ca 2,5 miljarder kronor högre än anslaget 2004, vilket innebär att anslaget under denna period har ökat med mer än 50 procent.
Under samma period har en stabilisering av klienttillströmningen skett, och det genomsnittliga antalet inskrivna klienter vid häkten och anstalter är i dag ungefär detsamma som för fem år sedan. Regeringens krav är att de betydande belopp som tillförs ska användas till att upprätthålla kvalitet, effektivitet och säkerhet i Kriminalvårdens verksamhet.
I vilka byggnader och på vilken plats det ska ske är en fråga för Kriminalvården. Den tidigare regeringen ställde i samband med den försvarspolitiska propositionen 2004 ut ett löfte om att Kriminalvården skulle bedriva verksamhet i bland annat Östersund, som ett sätt att kompensera för nedläggning av försvarets verksamhet, vilket var ett löfte utan beslutsunderlag och finansiering.
Faktum är att den förra regeringen aldrig ens gav något formellt uppdrag till Kriminalvården att upprätta en anstalt i Östersund. Jag tycker att det är häpnadsväckande att ange en sådan sak till riksdagen utan att sedan följa upp det med ett uppdrag till myndigheten.
Jag har hela tiden varit tydlig med att det är Kriminalvården som bäst avgör var anstalter och häkten bör placeras och att det därför är Kriminalvården som ska ansvara för detta, inom de ramar som riksdag och regering bestämmer. För hyreskontrakt som är längre än sex år krävs regeringens medgivande till hyrestiden. Det är alltså kontraktens längd som regeringen prövar i det sammanhanget.
Kriminalvårdens ansvar är att bedöma om de utökade ekonomiska ramarna bör användas till verksamhet i Östersund och Haparanda. Om Kriminalvården vill teckna hyreskontrakt som är längre än sex år i Östersund och Haparanda utgår jag från att myndigheten gör en korrekt hemställan om ett medgivande till hyrestiden. En sådan hemställan har inte inkommit.
Beatrice Ask (M):
Det som Thomas Bodström ibland kallar för kris skulle jag lika gärna kunna vända på och säga att jag har fått städa upp inom polisen, åklagarväsendet och även Kriminalvården, som det ser ut, efter företrädarna. Jag är inte beredd att säga att det är något problem att göra det. Men det är så här när det gäller Östersund och Verksmon: Socialdemokratiska regeringen lovade saker. Men det finns inga beslut.
Det finns inga pengar. Vi har varit väldigt tydliga redan från första dagen med den nya alliansregeringen: Det är myndigheten som ansvarar inom de ramar som ges. Ingen myndighet har procentuellt fått sådana förstärkningar som just Kriminalvården. Det är ramen för diskussionen.
Det är otroligt viktigt när det gäller de stora investeringar som man måste göra i kriminalvårdsanläggningar att ha ordning och reda på papperen. Jag kan berätta för Thomas Bodström, om han inte har noterat det, att jag har bestämt att vi ska genomföra en särskild revision av de senaste byggprojekten. Det är alldeles nödvändigt.
Jag vill försäkra mig om att de medel som skattebetalarna lägger på detta används på ett anständigt och bra sätt och att man följer de riktlinjer och regler som gäller för statlig verksamhet. Det är oerhört nödvändigt.
Det är inte så att man som minister bara kommer överens om och gör verbala satsningar eller att man helt plötsligt hoppar in och fattar de roliga besluten, strör löften omkring sig och säger att man får fixa det. Det får vara lite ordning och reda. Inom Kriminalvården har man nu en arbetsgrupp som tittar på de planer man har.
Krister Hammarbergh berättade en del om utredningen om effektivitet och styrning, och det har gjorts en del andra, och den genomlysning som vi har gjort i olika avseenden. Den visar att det finns väldigt mycket mer att göra för att få träffsäkerhet i prognoser och annat. I motsats till Socialdemokraterna är alliansregeringen varsam.
Vi tänker inte bygga fängelser som inte behövs. Beläggningssituationen framöver är sådan att vi ligger på 90 procent för anstalterna och 80 procent för häktena. Vi förnyar strukturen successivt, vilket är nödvändigt. Men vi kan inte bara bygga med stora insatser utan att veta att vi gör rätt.
Kriminalvården är den professionella myndighet som ska ta det yttersta ansvaret för den typen av byggnationer. Nu är jag uppvuxen i Jämtland. Jag har till och med bott i Östersund. Jag vet mycket väl hur lurade de känner sig däruppe. Jag förstår alla som är upprörda över att det plöjts ned miljontals kronor, och de undrar om det blir någon anläggning. Det kan man verkligen fundera över. Det får arbetet inom Kriminalvården utvisa.
Det är ändå så att jag som justitieminister har ansvar för att se till att myndigheten arbetar på ett genomtänkt sätt och att man också tar ansvar för de prioriteringar som måste göras. Det är ingenting som man bara far runt och lovar dem för att man tror att det är enklare rent politiskt. Jag tänker ta mitt ansvar i det fallet.
Beatrice Ask (M):
Skulle någon deltagare gå utanför det regelverk som gäller ingriper sittande talman, vilket jag inte har gjort i dagens debatt.
Beatrice Ask (M):
Fredrik Lundh Sammeli har frågat integrations- och jämställdhetsministern om hon avser att verka för att regeringen skyndsamt tar ett helhetsgrepp om sms-lånen och deras verkningar för svaga konsumentgrupper. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen avser att inom kort besluta om en lagrådsremiss med förslag till åtgärder för att motverka de problem som sms-lånen fört med sig.
Förslagen innebär ett stärkt skydd för låntagarna i flera avseenden. Det föreslås skärpta krav på information, bland annat om den effektiva räntan, och skärpta krav på kreditprövning. Vidare föreslås en skyldighet för kreditgivaren att förklara kreditavtalet och dess verkningar för konsumenten. Konsumenten föreslås också få rätt att ångra ett kreditavtal.
Dessa förslag är integrerade delar i det nya konsumentskyddet som bör leda till att bland annat problem med överskuldsättning på grund av sms-lån minskar. Dessa förslag har remitterats, och så gott som samtliga remissinstanser anser att förslagen är väl avvägda. Regeringen vill motverka problemen med överskuldsättning utan att skapa onödiga svårigheter för de långivare som agerar seriöst och för de konsumenter som uppskattar denna form av kreditgivning.