Carl B Hamilton (L):
Tack, utrikesministern, för svaret. Som utrikesministern sade är detta en central fråga, och den kommer att finnas med under en överskådlig tid. Det gör det desto mera angeläget enligt min mening att ha en ganska bestämd och genomtänkt långsiktig strategi för hur man ska agera beträffande nedrustnings- och icke-spridningsfrågorna.
En av mina utgångspunkter är att Sverige är medlem av den europeiska unionen. Vi var tillskyndare av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi har upptäckt och erfarit att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är bra för Sverige, för svenska värderingar och egenintressen på ett sätt som jag tror inte alls var uppenbart när vi blev medlem i Europeiska unionen.
De farhågor om bundenhet och inskränkt handlingsfrihet i utrikespolitiken som fanns före medlemskapet har i praktiken visat sig vara överdrivna. Kraven på ständiga ställningstaganden i mycket fler frågor än förr när vi inte var medlem underskattades. Därmed underskattades också Sveriges inflytande i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Däremot menar jag att risken för en förlorad profil i utrikespolitiken, kanske under bördan av att hela tiden behöva ta ställning i så många frågor i flödet av frågor i utrikespolitiken inom EU, har visat sig mera berättigad. Därför menar jag att Sverige inom den europeiska unionen ska försöka exploatera den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som en hävstång för vissa intressen och värderingar.
Jag menar att just det här ämnesområdet - jag vill inte säga att det lämpar sig särskilt väl för det - är så angeläget att vi bör göra detta.
Vi bör göra detta till ett av de ämnesområden som vi ständigt återkommer till, tjatar om och prioriterar inom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik - även naturligtvis med hänsyn tagen till det som utrikesministern sade, att vi har två kärnvapenmakter inom den europeiska unionen, men icke desto mindre.
När jag ställde den här interpellationen var naturligtvis bakgrunden att jag visste att Blixkommissionen skulle lägga fram sin rapport den 1 juni. Låt mig göra klart att i en alliansregering skulle Folkpartiet inom utrikespolitiken göra just det jag har sagt, nämligen prioritera initiativ som syftar till att förverkliga Blixkommissionens rekommendationer för nedrustning och icke-spridning av massförstörelsevapen.
Vi ställer oss bakom Blixkommissionens rapport och inte minst, som jag nämnde, att vi ska använda vårt EU-medlemskap på ett mer systematiskt och genomtänkt sätt än vad Sverige har gjort hittills för den typen av frågor och för att förverkliga den typen av rekommendationer som Blixkommissionen har fört fram.
Blixkommissionens mål är bland annat förbud mot kärnvapenprov, att stater som har kärnvapen ska minska sitt innehav och sluta producera plutonium, höganrikat uran, för kärnvapen och därmed även minska risken för att terrorister skulle få möjlighet att använda kärnvapen eller tillgång till kärnvapen.
Därmed ligger det här ganska väl i linje med det arbete som nu är mycket aktivt inom Europeiska unionen och där det finns ett stort intresse bland många länder att motverka terrorism. Där har de visat sin handlingskraft och förändringsvilja på ett helt annat sätt än på många andra politikområden under de senaste åren.
Jag ber att få återkomma till de specifika frågorna om Iran och Nordkorea samt Indien och Pakistan i nästa omgång.