KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kristina Nilsson (S):
Jag förstår att Maj Karlsson önskar sig väldigt många saker. Det som vi har valt att göra nu är det som vi har en överenskommelse med Centerpartiet och Liberalerna om. Det har naturligtvis fått den högsta prioriteten. Sedan kommer det att behöva göras fler saker i framtiden. Praxis från domslut är ett stort problem, och det har jag sett under lång tid.
Sedan kan vi som politiker inte gå in och ändra praxis, utan vi måste ändra lagen. Jag är också rädd för att saker kan gå för fort och bli fel. Men de får naturligtvis inte heller dras i långbänk och inte komma på plats någon gång.
Men jag känner mig trygg med att min socialdemokratiska regering har samma uppfattning som jag i denna fråga, nämligen att vi vill säkerställa att LSS fungerar enligt de intentioner som fanns när lagen tillkom. Att allting sedan inte blir gjort i så snabb takt som kanske både Maj Karlsson och jag önskar emellanåt har jag egentligen inte så mycket att säga om.
Kristina Nilsson (S):
Jag håller med Maj Karlsson om det som hon anför om att ingen ska behöva vara rädd för att drabbas av detta, även om man naturligtvis är det av många orsaker ändå. Men ingen ska behöva drabbas orättfärdigt på grund av att LSS inte fungerar. Jag tycker däremot att det som vi nu gör i dag är precis det som Maj Karlsson efterfrågar. Vi justerar lagen för att försäkra att den ska fungera, nu i en smal kontext.
Det är precis som Maj Karlsson själv nämnde i sitt anförande: Om detta fungerar bra kommer det att visa att det är möjligt att stegvis förändra den här lagstiftningen, för att komma till det slutresultat som jag skulle tro att alla av oss, oavsett parti, vill komma till så småningom.
Vi vill nämligen självklart de här människorna väl; det är ingen i vare sig regeringen eller något parti som inte vill att dessa människor ska kunna få det så bra som möjligt och leva ett så drägligt liv som möjligt. Jag tycker alltså att det är bra att vi har kommit så här långt. Det är en kort bit på vägen och mycket återstår att göra, men jag är i alla fall glad att detta har kommit på plats.
Kristina Nilsson (S):
Som jag sa i den tidigare debatten kräver det mycket allvarliga läget med spridningen av coronaviruset att vi på alla områden försöker hitta framkomliga vägar för att skydda liv, hälsa och samhälle.
Som företrädare för regeringspartierna känner jag mig oerhört trygg med att regeringen på samtliga politikområden gör allt som står i dess makt för att ta samhället igenom denna mycket allvarliga och svåra situation.
Men det räcker inte att bara jag känner mig trygg, utan jag vill att samtliga partiers företrädare ska kunna känna trygghet med att regeringen faktiskt gör allt som är praktiskt möjligt för att skydda människors hälsa och liv och samhället.
Därför valde vi socialdemokrater att säga ja till detta utskottsinitiativ, som ursprungligen kom från Moderaterna, om en ersättning till särskilt sårbara individer i arbetsför ålder. Trots att jag var medveten om att regeringen redan hade ögonen på den här frågan och hade sett problemet tror jag att det är bra att vi tillsammans hjälps åt att ytterligare öka fokuset.
Jag får också här tacka för ett konstruktivt samarbete i utskottet som ledde fram till ett initiativ som vi kunde enas om. När vi har konstruktiva dialoger tar vi oss framåt. Det kanske vi kan dra lärdom av för framtiden.
Det som händer nu är, som Acko Ankarberg beskrev, att Socialstyrelsen på regeringens uppdrag snarast ska identifiera de riskgrupper som löper störst risk att drabbas av ett särskilt allvarligt sjukdomsförlopp om de skulle smittas av covid-19. Det kan handla om underliggande sjukdomar eller pågående behandlingar, till exempel.
Även barn, med tillhörande föräldrar såklart, och gravida med särskild risk ska identifieras. Självfallet önskar jag och förmodligen alla med mig att den här ersättningen ska komma på plats så snart som det bara är möjligt. Men det är viktigt att det blir rätt grupper som omfattas och att ingen grupp lämnas utanför som skulle ha behov av ersättningen.
Det är också viktigt att komma ihåg att Socialstyrelsen inte har i uppdrag att utforma det ekonomiska stödet. Detta behöver därför snarast ske efter att riskgrupperna har identifierats. Det här får inte bli fort och fel; det måste bli skyndsamt och rätt.
Vad jag kan förstå är det inte enkelt att titta på hur andra länder har löst en sådan här fråga, för jag har inte hittat något land som har den här typen av ekonomisk ersättning av den form vi diskuterar i utskottet i dag, det vill säga till friska personer i arbetsför ålder som får avstå från arbete utanför hemmet i syfte att skydda mot smitta och som får ekonomisk kompensation från staten.
Det här är oerhört viktigt och bra, och jag är glad över att vi gemensamt fortsätter det här arbetet. Men det kommer inte att vara klart med det beslut som vi fattar i dag, utan arbetet måste fortsätta. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Kristina Nilsson (S):
Jag konstaterar att Camilla Waltersson Grönvall talar med emfas om utförarkommunernas problem just i den här situationen. Jag saknar en analys av de äldres situation och möjlighet att kanske kunna vistas i sin sommarstuga och få sin hemtjänst som de har rätt till. Vi har inte på något sätt uppmanat kommuner att bryta mot lagen.
Vi litar på att de gamla som har hemtjänst själva kan göra bedömningen. Är det lämpligt att jag åker till mitt sommarställe eller inte? Jag känner mig väldigt trygg med att våra kloka äldre kan göra den bedömningen och se vad som är bäst både för dem och för deras omgivning.
Jag tycker att Camilla Waltersson Grönvall fastnar lite i frågan som om det vore ett faktum att alla äldre reser kors och tvärs i dessa tider och kräver att få hemtjänst lite överallt. Det gör de inte. Det finns ingenting som tyder på det. Det var bra att det fanns ett socialdemokratiskt kommunalråd som Camilla Waltersson Grönvall kunde hänvisa till.
Men jag har inte sett någon statistik på att Falkenberg är särskilt belastat i den här situationen. Vi måste ändå kunna titta på helheten. Jag skulle gärna vilja veta: Vad säger Camilla Waltersson Grönvall till den äldre som tycker att den på ett säkert sätt kan besöka sin sommarstuga i Falkenberg trots att den har en liten hemtjänstinsats?
Kristina Nilsson (S):
Jag är övertygad om att de gamla kommer att få den hjälp de behöver även detta år. Camilla Waltersson Grönvall säger själv att många inte kan ta sina sommarstugor i bruk på grund av avståndet. Det är precis det jag försökt säga hela tiden. Vi kan inte lagstifta om ett problem som vi inte har sett om det över huvud taget har uppstått. Det är viktigt att vi alla tar ett eget ansvar i pandemin.
Det är fel att man ska diskutera på ett annat sätt bara för att du har tillgång till hemtjänst eller har en funktionsnedsättning. Vi måste kunna lita på att alla vi tillsammans i Sverige tar ansvar för att följa myndigheternas rekommendationer. Om jag skulle säga ja till det lagförslag som ni har lagt fram skulle jag säga: Den här gruppen klarar inte av att ta eget ansvar, så här måste vi gå in och lagstifta just precis för dem.
Vi har en massa argument för att det redan finns när det inte finns någonting som visar att det har en tendens att bli på det här sättet. Det uppstår också många fler frågor utifrån lagförslaget. Det finns människor med hemtjänst som har valt utifrån sitt eget ställningstagande att isolera sig i sin sommarstuga.
De ser att det är bättre för både deras eget skydd och andras skydd än att de kanske vistas i storstadsområden som Stockholm. Vad ska vi säga till dem? Ska vi säga: Åk hem? Nej, det tycker jag är helt fel. Det är synd att det finns en majoritet för förslaget. De gamla är fullständigt kapabla att fatta besluten själva och göra det bästa av den speciella situation som råder.
Kristina Nilsson (S):
Behovet av en bättre lagstiftning kring vilka åtgärder som kan vidtas vid en pandemi är väldigt tydligt för oss alla. Vi konstaterar att den lagstiftning som använts fram till i dag inte har fungerat väl. Det är därför välkommet att socialutskottet är enigt om att en sådan lagstiftning bör komma på plats så snart som det bara är möjligt.
Huvudsyftet med en sådan lagstiftning är naturligtvis att hindra smittspridning utan att lägga onödiga begränsningar på sådant som faktiskt kan genomföras på ett smittsäkert sätt. Verksamheter ska självfallet kunna fortgå i största möjliga utsträckning, men i de fall där detta inte är möjligt ska verksamheter kunna begränsas. Lagen behöver helt enkelt bli träffsäker.
Den behöver reglera allmänna sammankomster som demonstrationer, gudstjänster och teatrar, offentliga tillställningar som nattklubbar och loppmarknader samt handelsplatser och kollektivtrafik. Med tanke på hur det såg ut förra sommaren behöver kommunerna även få möjlighet att besluta om förbud att vistas på särskilda platser, till exempel en badstrand. Fru talman!
Jag är glad att Centerpartiet har lagt fram detta initiativ i socialutskottet. I samband med att vi behandlade det i utskottet presenterade regeringen ett förslag som till största delen var likalydande med det som Centerpartiet just lagt fram. Vi visste att ett förslag var på väg; det hade vi kännedom om. Det som hade kommunicerats var dock att det möjligen skulle träda i kraft till sommaren.
Nu vet vi att regeringens ambition är att lagstiftningen ska vara på plats redan den 15 mars. Det kan självfallet tyckas att det tar alldeles för lång tid och att detta borde kunna göras effektivare och snabbare, men det är inte enkla frågor som ska hanteras. Åtgärderna ska vara förenliga med vår grundlag, vara proportionerliga och så vidare.
Regeringen måste kunna agera snabbt vid behov utan att riksdagens inflytande begränsas vid mer ingripande åtgärder såsom förbud eller nedstängningar. Slutligen, fru talman, konstaterar vi i initiativet också att frågan om ersättning, det vill säga kompensation som ska ges till de verksamheter som berörs, är angelägen.
Jag vill här i debatten betona att det är just detta som regeringen har arbetat hårt med fram till dags dato, att kompensera med anledning av pandemin i sina extra ändringsbudgetar. I sammanhanget tycker jag också att det är rimligt att nämna att det självfallet inte är enbart näringsidkare som är i behov av kompensation i en krissituation, som en pandemi faktiskt är.
Även löntagare, civilsamhälle och föreningar kan behöva kompenseras. Att vi är överens om att alla beslut som rör den ekonomiska processen ska tas i våra ordinarie beredningsformer, alltså i den ordinarie budgetprocessen, tycker jag känns tryggt. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag.
Kristina Nilsson (S):
Vi har ägnat väldigt mycket tid i den här kammaren och i många andra sammanhang åt att diskutera driftsformer. Men vi har kanske inte kommit så långt framåt genom att ständigt stöta och blöta detta med vilken driftsform som är effektivast. Det är viktigt att utgå från medborgarnas behov. Valfrihet är viktigt för medborgarna.
För mig betyder valfrihet att man kan välja mellan offentliga och privat drivna vårdcentraler, välja utifrån geografi och vad man har närmast till eller välja utifrån var den läkare eller diabetessköterska finns som man har störst förtroende för. Det tycker jag är viktigt. Jag vet inte riktigt vad Karin Rågsjö är ute efter när hon frågar om just det här.
Jag tycker att 82 procent i privat regi låter som en mycket hög siffra. Jag känner inte riktigt igen den. Det är möjligt att den siffran är från Region Stockholm. Där kanske det kan vara på det sättet. Det är intressantare att diskutera kvaliteten för medborgarna än att diskutera exakt driftsform.
Sedan kan jag naturligtvis tycka att man behöver se problemet med att de privata väljer att etablera sig i områden där det kanske redan finns en god tillgänglighet till primärvård i stället för att etablera sig där behovet är som störst. Men det tycker jag är en fråga som man får arbeta med att lösa på ett annat sätt.
Kristina Nilsson (S):
Det finns säkert goda anledningar att titta över den utredningen igen. Det är möjligt att det kommer att hända framdeles, men det kan jag inte svara på i dag. Jag tycker precis som Karin Rågsjö att det är enormt viktigt med valfrihet för vårdtagarna. Jag håller också med om att etableringsfriheten ställer till med problem. Men jag tycker att vi gemensamt behöver fundera kring hur vi gör det som är bäst för medborgarna och det som medborgarna efterfrågar och vill ha.
Jag tror inte på någon enkel lösning, till exempel att man bara förändrar etableringsrätten. Det tror jag inte skulle göra saker och ting nämnvärt bättre. Men det är som sagt en komplex fråga. Det här med nätläkarna är en fråga i sig. Jag tog i mitt huvudanförande upp att det tydligt visar på att det finns ett behov hos medborgarna.
Samtidigt kan jag och Karin Rågsjö säkert vara eniga om att det styr resurser från de mest multisjuka och sköra äldre till oss som kanske är lite friskare och inte riktigt har lika stora behov. Det är klart att det är ett problem. Det här tycker jag att vi tillsammans ska jobba vidare med i utskottet på ett öppet och klokt sätt.
Kristina Nilsson (S):
Det är en väldigt intressant fråga som Acko Ankarberg Johansson tar upp. Vi vet hur det ser ut i dag med styrningen. Vi har ett regionalt självstyre. Man fattar beslut själv i många delar. Hur ersättningssystem ska vara riggade är oerhört komplicerat.
Jag har själv jobbat inom sjukvården under många år, och jag har sett hur de ersättningssystem som utformats styrt vården på ett sätt som de som sjösatte systemen kanske inte riktigt hade tänkt sig. Det här är en ytterst intressant men komplicerad fråga. Självfallet behöver vi titta på det utifrån perspektivet med digitalisering. Sedan vet jag inte hur det ska vara med grindvakt.
Jag är inte så säker på att medborgarna behöver grindvakt i så väldigt hög utsträckning. Jag tror till exempel att det skulle kunna fungera utmärkt om jag kunde boka en tid hos en läkare på vårdcentralen digitalt utan att först prata med en sjuksköterska. Men dit känner jag att det åtminstone i min egen region är en mycket lång väg kvar.
Kan vi med det vi beslutar här om ersättningssystem på något vis driva utvecklingen på ett positivt sätt är vi naturligtvis beredda att diskutera det.
Kristina Nilsson (S):
Jag tyckte inte att det var någon direkt fråga i Acko Ankarberg Johanssons anförande här senast. Jag konstaterar helt enkelt att jag är glad över att tillhöra ett utskott där vi ofta hittar gemensamma vägar framåt och gemensamma lösningar på svåra problem och att vi kan göra det över både blockgränser och partigränser. Det gör vi också ute i regionerna. Där styr till exempel Kristdemokraterna tillsammans med Socialdemokraterna i Jönköping.
Det tycker jag är ett positivt exempel att lyfta fram på en region som gör väldigt mycket bra. Det jag skulle vilja ta upp i sammanhanget är dock att jag ofta hör från kristdemokratisk sida - kanske inte från Acko Ankarberg Johansson - i medierna och dylikt det ständiga ropet på förstatligande.
För mig är det lite svårt att förstå att man å ena sidan tycker att vi ska göra stora ingripanden i vården och att staten ska ta över när man samtidigt i många regioner genomför omfattande privatiseringar och uppsplittringar av vård och vårdval som inte alls gynnar enhetlighet och likvärdighet. Jag får det inte riktigt att gå ihop.
Jag är glad över att vi kan samarbeta på ett bra sätt i socialutskottet och förhoppningsvis komma framåt så småningom.
Kristina Nilsson (S):
Vi kan diskutera tidigare utredningar fram och tillbaka. Det är möjligt att det kanske inte var det bästa att lägga ned den utredningen - det kan jag inte svara på i dag - men jag önskar att vi kunde titta på vår egen politik och fundera på om det är något i våra ställningstaganden som kanske inte har lett till en positiv utveckling i äldreomsorgen. Jag tänker till exempel på privatiseringar av hemtjänst.
Är det rimligt att det ska finnas 50-60 företag som jobbar med detta på Östermalm? Vad gör det med äldreomsorgen och äldreomsorgens personal? Är det rimligt att de extra pengar som Vänstern och Moderaterna med flera nu föreslår inte går till det som de är avsedda för? Är det rimligt att de går till vinster i stora bolag? Jag tycker att man måste kunna titta på sin egen politik och fundera: Vad har vi gjort historiskt sett?
Har det verkligen lett i rätt riktning? Är det något som vårdpersonalen har önskat sig? Jag känner inte riktigt att Mats Sander förstår min fråga. Jag undrar om Mats Sander ser någonting som Moderaterna behöver tänka om kring när det gäller äldreomsorgen i stället för att tala om vad vi har gjort för fel eller vad andra partier har misslyckats med och så vidare. Finns det någon form av självkritik hos Moderaterna?
Kristina Nilsson (S):
Jag vill utifrån Karin Rågsjös anförande ställa ett par frågor. Naturligtvis kommer finansutskottets initiativ att diskuteras vid ett senare tillfälle, men jag har ändå en del funderingar om det. För det mesta delar jag Karin Rågsjös uppfattningar om äldreomsorgen.
Det finns många gemensamma nämnare i våra partiers respektive politik. Men när Karin Rågsjö pratar om vurmen för marknadslösningar och vinster i välfärden undrar jag om Vänsterpartiet nu har någon plan för hur det förslag som de har lagt fram i finansutskottet om mer pengar till äldreomsorgen verkligen ska fungera ute i kommunerna.
Har Vänsterpartiet gjort upp med Moderaterna om hur pengarna ska användas så att de inte går till det som Karin Rågsjö nyss nämnde att hon är väldigt mycket emot? Jag har ytterligare en fundering. Det vore jättebra om kommunerna kunde anställa fler sjuksköterskor. Men de visar redan på stora budgetöverskott för 2021. Jag tolkar därför att bristen inte beror på en brist på pengar.
Kan det vara så att det helt enkelt inte finns sjuksköterskor att anställa? Hur ska de snabbt kunna tas fram under 2021?
Kristina Nilsson (S):
Det låter bra att Karin Rågsjö och Vänsterpartiet har haft långa diskussioner med Kommunal och så vidare. Men det jag egentligen frågade efter är om Vänsterpartiet har haft långa diskussioner med Moderaterna om hur de här pengarna ska användas för att stärka äldreomsorgen. Jag noterade att Tobias Baudin pratade om hälsoscheman, ett väldigt märkligt begrepp som jag har försökt sätta mig in i och förstå.
Det låter som någonting väldigt hälsosamt och bra. Men när jag tittar på den delen kan jag inte se annat än att det handlar om att försöka maximera uttaget ur personalens tid på ett sådant sätt att verksamheten ska tjäna så mycket som möjligt på det. Det handlar inte om att vårdtagarna ska tjäna så mycket som möjligt.
Det handlar inte om att personalen ska få en så bra arbetsmiljö som möjligt eller kunna utföra sitt jobb så bra som möjligt. Det handlar helt enkelt, som jag ser det, om att maximera vinsten. Är det ändå inte lite märkligt att Vänsterpartiet gör upp om att satsa mer pengar tillsammans med ett parti som vill så oerhört mycket annorlunda?
När jag lyssnade till Mats Sander från Moderaterna konstaterade jag att de inte var beredda att ompröva en enda sak i den politik de fört under de senaste 20 åren. Sedan vill jag också passa på att ställa frågan till Karin Rågsjö: Finns det något i Vänsterpartiets politik som Vänsterpartiet är berett att ompröva?
Ska vi kroka arm tror jag att vi alla verkligen måste försöka tänka igenom vad vi kan ompröva och hur vi ärligt kan se till att det blir bättre i äldreomsorgen, herr talman.
Kristina Nilsson (S):
Jag har en fråga till socialminister Lena Hallengren. Under pandemin har vi många gånger hört hyllningar av hälso- och sjukvårdspersonalens viktiga arbete. Det är naturligtvis helt riktigt att vi lyfter och hyllar dem. Jag skulle också vilja lyfta fram arbetet inom äldreomsorgen. Också där har man gjort mycket bra arbete, många gånger under väldigt svåra förhållanden, för att klara av det här med pandemin.
Men vi ser att det har väckts frågor om till exempel läkarmedverkan i äldrevården. Det ser väldigt olika ut över landet. Därför skulle jag vilja fråga hur ministern ser på läkarmedverkan inom äldreomsorgen.
Kristina Nilsson (S):
Även min fråga går till socialminister Lena Hallengren. För mig är det oerhört angeläget att de skattemedel vi avsätter till vård och omsorg verkligen används till det. Den uppfattningen tror jag att större delen av svenska folket delar med mig.
Den senaste tiden har vi sett rapporter om vård- och omsorgsföretag som har tagit emot statliga coronastöd samtidigt som ägare och ledning tjänat stora pengar, till exempel genom bonusar. Jag tycker att man kan säga att detta vittnar om dåligt omdöme och att det är omoraliskt, men jag tycker att frågan är större än så. Den sätter fingret på att vi behöver få bättre insyn i hur våra skattemedel används.
I regioner och kommuner gäller offentlighetsprincipen. Därför blir min fråga till socialministern: Är ministern beredd att ta fram förslag om att detta även skulle kunna gälla privat vård och omsorg?
Kristina Nilsson (S):
Tack, socialministern, för svaret! Ja, utifrån det socialministern anförde tänkte jag precis att hela utskottet gemensamt har sagt att detta är oerhört viktigt. Det är viktigt att det granskas vart pengarna går, och i vissa fall ska de återbetalas om de inte har gått till det de är avsedda för, till exempel när det gäller regeringens satsningar på äldreomsorg. Därför tycker jag att det borde finnas en öppning för att lägga fram ett sådant förslag. Då undrar jag: Är ministern beredd att göra det i närtid?
Kristina Nilsson (S):
Jag tackar Acko Ankarberg Johansson för frågan. Jag är överens med henne om att det behövs fler vårdplatser. Men vårdplatser är inte bara platser och sängar, utan det handlar naturligtvis också om personal. Det viktigaste är faktiskt personalen. Därför tror jag att det är oerhört viktigt att vi fortsätter att satsa på vårdpersonalen.
Vi behöver se till att fler vill utbilda sig, att de får möjlighet att göra det och att de kanske får möjlighet att specialisera sig. Men det är också oerhört viktigt att se till att vården är av en sådan karaktär och har en sådan arbetsmiljö att de som faktiskt finns i vården i dag vill vara kvar där. Vi är därför helt överens om att det behövs mer luft i sjukhusorganisationen.
Vägarna dit får vi försöka komma överens om så småningom.
Kristina Nilsson (S):
Jag har själv varit verksam inom både hälso- och sjukvård och äldreomsorg, och jag har noga följt utvecklingen de senaste 25 åren.
Jag är av den uppfattningen att vi har gjort många politiska misstag under årens gång, till exempel när kanske även vi socialdemokrater för mycket bejakade new public management-styrning och denna typ av industriella modeller.
Eftersom vården är av en helt annan art än att till exempel reparera bilar är sådana modeller inte bra för hälso- och sjukvården. Marknadsstyrning och fragmentisering är också saker som jag tycker att alla politiska partier kan fundera på om det är det bästa sättet att ta hälso- och sjukvården framåt.
På Acko Ankarberg Johanssons fråga hur jag tänker medverka till att ta denna utveckling i en annan riktning kan jag säga att vi är helt överens om att det inte enbart handlar om pengar även om pengar också naturligtvis behövs. Ska vi ha ett system med mer luft kommer det att kosta mer, och då måste vi vara beredda att skjuta till mer resurser.
Men på det stora hela tänker jag ändå att det är personalen som är det viktiga. Ju mer som vi tillsammans kan göra som hjälper personalen, stärker personalen, förbättrar arbetsmiljön, stärker möjligheterna till utbildning, vidareutbildning och kompetensutveckling, desto längre kommer vi att komma.