KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Jag måste ändå beundra försvarsministern för hans ihärdighet i att undvika frågan varför man utsätter sig för att ha en formulering i det viktiga dokumentet, den försvarspolitiska inriktningspropositionen, och en annan i den utrikespolitiska deklarationen. Fru talman! Försvarsministern hävdar att det inte finns något nyhetsvärde i min beskrivning av situationen runt Östersjön. Det är möjligt.
Men det finns ett nyhetsvärde i att utrikesminister Ann Linde har en formulering och försvarsminister Peter Hultqvist har en annan. Varför gör man på det viset? Fru talman! Jag står på Peter Hultqvists sida. Jag tycker att det är den formulering som han hänvisar till och som är framtagen av en försvarsberedning med bred politisk och parlamentarisk uppslutning som är den centrala. Jag talar inte ned någon formulering.
Problemet är att Peter Hultqvists egen regeringskollega Ann Linde medvetet och utstuderat väljer att inte använda denna formulering. Då är frågan: Varför gör man så? Man utsätter sig ju för ett onödigt problem.
Man kunde, fru talman, ha hänvisat till någonting som inte bara Peter Hultqvist tycker är bra, utan som också Hans Wallmark och Pål Jonson tycker är bra - till någonting som moderater, centerpartister, kristdemokrater, socialdemokrater och miljöpartister tycker är bra. Fru talman!
Precis som Pål Jonson var inne på finns det nu flera stora frågor: Sveriges förhållande till Storbritannien, Sveriges långsiktiga förhållande till Finland bortom det fredstida, den säkerhetspolitiska linjen, där det råder viss oklarhet i regeringens olika styrdokument, och en Nato-option, som det finns en riksdagsmajoritet för. Allt detta borde landa i en och samma slutsats: Bjud in till breda parlamentariska samtal mellan riksdagens alla åtta partier!
Hans Wallmark (M):
Utrikesministern! Den tråkiga bieffekten av att vara utrikesminister är väl att man får möta parlamentariker som tar upp den ena konflikthärden och det andra sorgliga exemplet efter det andra. Det är ju sällan som vi kan komma med muntra saker. Vi diskuterade nyss Georgien, där mycket indikerar att det går i fel riktning, i Belarus ännu mer. Om Georgien ligger oss nära värderingsmässigt ligger det långt borta geografiskt. Nu, fru talman, pratar vi Belarus.
Nu är vi precis hemma. Det här är i det omedelbara närområdet.
Det var så många svenskar, så många politiska företrädare inklusive undertecknad och utrikesministern, som gladde sig åt den frihetstörst som synliggjordes på Minsks gator - det röda, det vita, det hoppfulla och det glada - och inte minst också de många kvinnor som stod i täten för kampen för rättfärdighet i Belarus.
Men månad har adderats till månad, och allt har blivit glåmigare, tristare, mörkare och brutalare med övergrepp, våldtäkter och förföljelse. Människor tvingas i exil eller går i frivillig exil.
Jag började lite glåmigt med att säga att en utrikesminister har mycket hårt framför sig men, håll i er nu, Ann Linde ska ha beröm. Det är under hennes tid som utrikesminister vi har fått Magnitskijlagstiftningen på plats i Europa. Jag kan märka en förändrad attityd från Utrikesdepartementets sida till utrikesminister Lindes fördel.
Det är bra. Låt mig också understryka det jag har gjort gentemot Kerstin Lundgren ett antal gånger: Jag tror att regeringen ska bereda sig på att det i de fortsatta processerna nog finns en majoritet för det Kerstin Lundgren är ute efter, vilket är att till regelverket för den europeiska Magnitskijlagstiftningen addera den omfattande korruptionen och penningtvätten. Kerstin Lundgrens beskrivning är passande.
Detta är blodomloppet i förtryckarnas ådror, och då kan det här behövas som nästa steg. Jag tror att det är centralt att man kan komma till val i Belarus under året. Vilken bedömning gör utrikesministern?
Kan vi förmå de politiska processerna i Belarus att landa i det? Det är bra om vi kan sända ett budskap till alla de frihetskämpar som nästan har hyvlats ned av Lukasjenko och hans mördarmaskiner och kan erbjuda något som är hoppfullt. Tanken på fria och öppna val skulle vara en sådan sak.
Jag undrar också hur vi på olika sätt kan hjälpa och bistå de belarusiska grupper som frivilligt eller ofrivilligt har behövt omgruppera. Huvudsakligen finns de i Litauen, men de finns även i Polen. Jag vet att den litauiska regeringen ser hur man kan ge exilbelarusierna någon from av diplomatisk status och vikta upp deras närvaro i Vilnius.
Jag tror att det är en väsentlig symbol att visa att vi står på de förtrycktas sida och inte på förtryckarens, Lukasjenkos, sida. Belarus och Venezuela har här en stor likhet, och det är att tiden är diktatorns bästa bundsförvant.
Hans Wallmark (M):
Jag tror precis som de föregående att vi alla i denna kammare är röda och vita i dessa frågor. Jag kan inte hitta någon i Sveriges riksdag som inte tar parti för den belarusiska motståndsrörelsens frihetskämpar. Fru talman!
Jag tycker att det är glädjande att det Socialdemokraterna närstående Palmecentret och den Moderaterna närstående Jarl Hjalmarson-stiftelsen har arbetat nära under många år och uppmärksammat olika former av samvetsfångar och politiskt förföljda. Därför är det rätt av utrikesministern att citera ur en fångad persons beskrivning av sin tillvaro. Och, fru talman, den som kan sin historia känner igen det.
Så har mördarregimer och diktaturer uppträtt i decennier, oavsett om det varit fascistkuppjuntaledare eller kommunistiskt förtryck. Det är det här som gör att det är oerhört väsentligt att vi står sida vid sida och att EU förmår att driva på för att inte knäcka den utsträckta rödvita ros som kommer från Belarus.
Jag vill upprepa mina frågor, nämligen: Kan vi förmå detta och hoppas att det går att organisera riktiga och rättvisa val som bekräftar att det är demokratianhängarna som i grunden har det belarusiska folkets förtroende och inte Lukasjenko?
Och: Kan vi göra mer för att stärka och uppmärksamma frihetskämparnas ställning utanför Belarus, till exempel de som befinner sig i Litauen och Polen, genom att förstärka deras diplomatiska status? Jag delar Kerstin Lundgrens bedömning att det är de baltiska länderna, särskilt Litauen, som har varit pådrivande här.
Jag är glad över att min partivän Gabrielius Landsbergis kan jobba med Sveriges utrikesminister i dessa frågor.
Hans Wallmark (M):
Det är bra att vi har röster som Edward Riedls som ger landet en röst i Sveriges riksdag, i det här fallet från Västerbotten och med det norrländska perspektivet. Låt mig därför addera det skånska perspektivet. Fru talman! Bromma är hela Sveriges flygplats. Det här är inte en exklusivitet för Stockholm.
Det är också oerhört viktigt att betänka att Stockholm är Sveriges huvudstad med alla de för- och nackdelar som det innebär för huvudstadsregionen. Sedan 1658 är inte Skånelands huvudstad Köpenhamn, utan det är Stockholm. Det innebär naturligtvis möjligheter för Stockholm men också belastningar.
Det är viktigt att se till hela landet, och då är Bromma en förutsättning för alla dem som bor i andra delar av Sverige att ta sig till och från sin huvudstad på ett relativt enkelt sätt. Allt tal från regeringens och regeringspartiernas sida får konsekvenser.
När man ifrågasätter Bromma sprider det med rätta oro i Umeå, i Visby, i Kalmar, i Ängelholm och i Helsingborg. Det är ungefär som när socialdemokrater kommer med löst tal om fastighetsskatten. Då griper det till i hjärteroten hos alla de svenskar som har eget hem eller villa. Därför är orden av betydelse. Fru talman!
Jag tror dessvärre att infrastrukturministern har rätt, nämligen att det kanske inte är pandemin som är skälet till att man vill lägga ned Bromma utan att det är Brommahatet, inte minst som det har kommit till uttryck av det andra regeringspartiet Miljöpartiet. Tyvärr är det så att Tomas Eneroths svar, fru talman, är helt renons på insikter om hur det ser ut i resten av landet.
Det finns inget resonemang, inget antagande, om hur detta med att stänga Bromma kommer att påverka andra delar av landet. Med Bromma påverkas sådant som turtätheten och prisbilden på biljetten.
Dessutom finns bara ett begränsat antal så kallade slottider, det vill säga de tider på morgonen och eftermiddagen då plan helst vill gå upp i luften eller landa.
Risken är stor att om det bara finns Arlanda med nuvarande kapacitet, och när väl trafiken kommer igång i större utsträckning, kommer det att bli svårare, krångligare eller sämre att ta sig från andra delar av landet till Stockholm - och än viktigare att ta sig från Stockholm till andra delar av landet. Fru talman! För någon dag sedan fanns en debattartikel i Svenska Dagbladet skriven av ett antal lokala moderata företrädare.
Det var Robin Holmberg i Ängelholm, Peter Danielsson i Helsingborg, Anja Tenje i Växjö, Pär Jönsson i Östersund och Anders Ågren i Umeå. De är reella röster för hela landet i kontrast till vår infrastrukturminister som visar sin likgiltighet för vilka konsekvenser en nedläggning av Bromma får. Fru talman!
Därför är jag glad över att flera partier i trafikutskottet har enat sig bakom ett initiativ. Man anser att trafikutskottet genom ett utskottsinitiativ ska rikta ett tillkännagivande till regeringen om att Bromma ska fortsätta att vara en modern flygplats och att beslut om Brommas framtid tidigast kan tas senare när flyget återhämtat sig och tillförlitliga prognoser avseende flygets utveckling kan göras. Fru talman! Det är tur att det finns röster som talar för hela landet.
Det gör inte infrastrukturministern.
Hans Wallmark (M):
Nu är ju inte det här någon tävling om att vara mest sympatisk, där det nog finns skäl att tro att infrastrukturministern ligger bättre till än moderata riksdagsledamöter, utan det här handlar om villkoren för hela landet. Det infrastrukturministern själv säger i sitt svar är ju att man ska ta fram en utredning som ska analysera hur Bromma flygplats formellt kan avvecklas. Det är det vi diskuterar.
Då är det så att de som kommer från Ängelholm och Helsingborg, från Umeå, från Visby och från Kalmar, de ställer frågor om detta. Hur påverkar det turtätheten? Hur påverkar det prisbilden? Hur påverkar det landnings- och starttider? Det kan man inte lattja bort på något sätt, utan det är realiteten för dem som måste ta sig till och från Sveriges huvudstad.
Och då är det så att Bromma och Arlanda, hitintills på ett ganska förnämligt sätt, kompletterar varandra. Sedan finns det en del dåliga erfarenheter i olika delar av landet. Till exempel har en konsekvens av corona varit att de nordvästskånska kommunerna har tagit över Ängelholm Helsingborg Airport. Det har utställts att de skulle kunna få stöd och hjälp från staten, men så har det inte blivit - inte en krona utöver de generella pengarna.
Man kan hänvisa till att det är fint väder i Skåne och att det är trevligt i Rebbelberga, fru talman. Men det hjälper ju inte, för när det kommer till konkreta åtgärder är det det som räknas. Om andra flygplatser får statligt stöd och Ängelholm Helsingborg inte får ett riktat statligt stöd är det klart att det påverkar.
Om man lägger ned Bromma och det påverkar turtätheten, prisbilden och landnings- och starttider påverkar det människor som bor i andra delar av landet men som i dag är i behov av Bromma. Det är det det handlar om, inte vem som är mest sympatisk. Där vinner ministern.
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till utrikesminister Ann Linde. Jag tror att många svenskars hjärta är med det kämpande folket i Belarus och följer den dagliga kamp från inte minst Minsks gator så som den speglas i medierna. Det är en frihetskamp. Det handlar också om en rödvit självkänsla och ett krav på rättfärdighet.
Vi ser det senast med Nobelpristagaren Svetlana Aleksijevitj som sitter i något som närmast kan liknas vid en frivilligt vald husarrest. Hon gör det bland annat med hjälp av en svensk diplomat, som är där för att skydda henne mot övergrepp från den belarusiska regimen. Det är detta vi ser i Belarus: våldets nakna ansikte. Det här kräver handling och åtgärd. Med besvikelse kan vi konstatera att EU än så länge inte riktigt har kunnat gå från ord till handling.
Därför önskar jag se en aktivare roll från svensk sida där vi tillsammans med likasinnade försöker göra mer för att driva på för sanktioner och krav mot Belarus.
Hans Wallmark (M):
Ett land som också har en hög aktivitetsgrad från både regering och opposition är Litauen, som ju är grannland till Belarus. De har efterlyst att andra länder också ska försöka göra mer om nu EU självt inte förmår att göra det som egentligen vore det mest nödvändiga, det vill säga att driva en sanktionspolitik. Skulle detta kunna vara något som Sverige skulle kunna samordna med andra länder, till exempel de baltiska, för att sätta ljuset på vikten av att man får en så kallad Magnitskijlagstiftning på plats?
Med en sådan skulle vi kunna straffa brott mot mänskliga rättigheter.
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till Peter Eriksson, biståndsministern, och tänker ta upp frågan om den flyttcirkus som regeringen har initierat. Det har varit omfattande turer runt Sidas val av nya lokaler, och sedan ett par år är det uppenbarligen en prioriterad fråga för biståndsmyndigheten med sitt ansvar för mångmiljardbelopp av skattebetalarnas pengar. Först var det Botkyrka i Stockholms län som var den tänkta platsen i stället för som i dag på Gärdet i centrala Stockholm. Det är något som minister Peter Eriksson har bekräftat för mig på en tidigare ställd skriftlig fråga.
Men nu visar det sig att redan i oktober 2018 hade Sida förhandlat med världens största bolag för fastighetsrådgivning, Cushman & Wakefield, om lediga lokaler i banken SEB:s tidigare lokaler i Bankhus 90 i Sundbyberg - också det i Stockholms län. Nu verkar man hamna där i tidigare banklokaler. På uppdrag av landets skattebetalare: Vad räknar regeringen med att spara på denna flytt?
Hans Wallmark (M):
Jag har flera kollegor i kammaren som inte kommer från Stockholm. Jag tror att merparten av oss inte uppfattar Sundbyberg, Gärdet och Botkyrka som hela landet. Men jag återkommer till den fråga som biståndsministern berörde mot slutet. Hur mycket är det tänkt att man sparar av skattebetalarnas pengar på myndighetsflytten?
Hans Wallmark (M):
Få här inne och få i Sverige har haft rösträtt i det amerikanska valet. Men det som sker i USA påverkar oss ändå i mycket stor utsträckning. Jag tror att många av oss i Europa kommer att vara glada och lättade när den 46:e presidenten svärs in, inte minst därför att det finns ett internationellt engagemang för FN, för WHO, för WTO och inte minst för Nato. Dock ska man komma ihåg att Trump och republikanerna fick lite över 70 miljoner röster.
Den fråga som anges som nummer ett i vallokalsundersökningar är ekonomin. Jag tror att ekonomin är viktig inte bara i USA utan även i Sverige. Det kom nya siffror om arbetslösheten i oktober - 8,8 procent. Närmare 173 000 personer är långtidsarbetslösa och har varit arbetslösa mer än tolv månader. Arbetslösheten stiger, och ekonomin är ett problem. Ekonomin påverkade det amerikanska valet.
Ekonomin påverkar också Sverige. Är statsministern orolig?
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till statsrådet Anna Hallberg. Från Bryssel kan höras att det nu finns ett investeringsavtal mellan EU och Folkrepubliken Kina på plats. Det är ingenting som vi har sett här i Sveriges riksdag. Möjligtvis har statsrådet tagit del av detta tillsammans med resten av regeringen. Man kan anlägga olika perspektiv på detta. Det är bra och viktigt att vi har rättvisa villkor mellan näringslivet i Europa och Kina, men samtidigt måste man ställa ett antal frågor.
Är det rätt tid för detta med tanke på det skymningsläge Folkrepubliken Kina drar ned över Hongkong med gripna människor och nu senast också en stängd hemsida på grund av de nya säkerhetslagarna? Är det rimliga avvägningar i det här avtalet? Och kan vi lita på att Kina upprätthåller ett avtal? Det som händer just nu i Hongkong bygger ju på att Kina struntar i det avtal som konstituerar principen om ett land, två system.
Vilken är regeringens bedömning, och delar statsrådet mina farhågor?
Hans Wallmark (M):
Jag delar fullt ut bedömningen att frihandel är oerhört centralt. Därför är naturligtvis de aspekter som statsrådet lyfter fram oerhört viktiga. Men det hon då bortser från är de aspekter som jag lyfte fram, nämligen om vi kan lita på att Kina håller ett avtal. De bryter ju andra avtal. Det ser vi också i den internationella handelsprocessen och WTO. Mänskliga rättigheter berörs. Någonting vi kan se i dag är det skymningsläge som Folkrepubliken Kina representerar med det som händer i Xinjiang och det som riktar sig mot frihetskämparna i Hongkong.
Frågan är: Är detta rätt tid?
Hans Wallmark (M):
Jag vänder mig till utrikesministern. Det naturliga hade varit att vi hade ställt frågor om Ryssland och Navalnyj, men vi är några ledamöter som kommer att ha en särskild debatt med utrikesministern i morgon, så jag sparar den frågan till morgondagen. Därför tänkte jag ställa en fråga med anledning av det svaga parlamentariska stöd som regeringen har i Sveriges riksdag och de ganska stora säkerhetspolitiska utmaningar vi står inför.
Det handlar om att vi fortsätter att fördjupa det säkerhetspolitiska samarbetet med Finland, och det handlar om vår relation med Storbritannien nu när landet har lämnat EU i och med brexit. Det handlar om en eventuell så kallad solidaritetsförklaring som ska rikta sig mot Storbritannien. Det handlar om utarbetandet av en ny nationell säkerhetsstrategi från regeringens sida, och slutligen handlar det om att en stor majoritet av Sveriges riksdag har ställt sig bakom tanken på en Nato-option.
Borde inte en regering med svagt parlamentariskt underlag bjuda in till partiöverläggningar?
Hans Wallmark (M):
I december 2020 fattade den här riksdagen med en övertydlig majoritet beslut om att ställa sig bakom tanken på en Natooption. De fem partier som stod bakom det har alla på olika sätt uttryckt tanken att regeringen borde bjuda in till breda säkerhetspolitiska överläggningar med utgångspunkt från att just samma regering saknar stöd i viktiga säkerhetspolitiska frågor. Fru talman!
December 2020 - det innebär att hela den månaden försvann det året liksom alla tolv månaderna 2021. För någon dag sedan öppnade Socialdemokraterna upp för att bedriva någon form av säkerhetspolitisk analys under trycket av att det nu går väldigt fort i Finland. Fru talman!
Kenneth G Forslund säger: Varför kan vi inte prata, samtala och bedriva diskussion kring saker som Nato? Sanningen är ju den att Socialdemokraterna i 14 månader har ägnat sig åt att undvika det. Då måste man fundera på åt vilket håll det kritiska fingret ska peka - mot andra eller mot en själv.
Sedan återkommer Kenneth G Forslund till att det här med en Natooption skulle vara en omsvängning som skedde under väldigt kort tid. Det är inte sant. Fyra partier har drivit detta långt tidigare i riksdagen. Det som hände var att ett femte parti anslöt sig. Jag tyckte att det var bra. Men om man nu ska prata om omsvängning kan jag säga att jag har bedrivit försvarsförhandlingar med regeringen sedan 2014.
När kom ni på att 2 procent av bnp var en lagom nivå för svenskt försvar?
Hans Wallmark (M):
Jag vill understryka att jag har förhandlat med Socialdemokraterna och regeringen sedan 2014, och tanken på 2 procent har aldrig funnits fram till presskonferensen för några dagar sedan. Jag tycker att det är bra, men vi behöver diskutera när det ska införas. Moderaterna har sagt 2025, och andra partier ligger i samma härad.
Jag uppskattar omsvängningen, men det är inget annat än en omsvängning. Jag kan hålla med om att realiteten har förändrats i mycket snabb takt - även om man, om man ska vara efterklok, ända sedan Rysslands invasion av Georgien 2008 och den illegala annekteringen av Krim 2014 har sett ett kraftigt försämrat säkerhetsläge.
Detta har också lett till den slutsats som Försvarsberedningen inte utan diskussion landat i om att ett väpnat angrepp mot Sverige inte kan uteslutas. På en konferens i Sälen argumenterade den socialdemokratiska statsministern och utrikesministern till och med emot detta innan man justerade bilden så att det blev klarhet. Fru talman!
Sanningen är att en majoritet i riksdagen drev igenom detta om en Natooption i december 2020. Jag är väl medveten om att det har varit en pandemi, men både fru talmannen och utrikesutskottets ordförande vet att det har förekommit en mängd möten, också med sekretessbelagda uppgifter, från december till i dag.
Pandemin kan dessvärre inte användas som bortförklaring för att man inte har fört den typ av säkerhetspolitiska samtal som nu till slut kanske kommer till stånd i morgon. Det är viss fördröjning på slutaren i den kameran, från december 2020 till februari 2022 - men desto mer glädjande att det nu säger klick.
Hans Wallmark (M):
Ibland tar världshistorien åratal på sig att förändras. Ibland förändras världshistorien varje minut. Vi är nu i en sådan tid i och med Rysslands invasion den 24 februari 2022 och krig mot Ukraina. Den 16 februari hade vi en utrikespolitisk debatt här i kammaren. Det är inte kolossalt länge sedan.
Då utvecklade Håkan Svenneling Vänsterpartiets synpunkter. Jag tror - rätta mig om jag har fel - att det var i ett replikskifte med Kerstin Lundgren om att Warszawapakten avvecklades som Vänsterpartiet beklagade att Nato inte gjorde samma sak vid samma tidpunkt. Jag ser att det sitter en skolklass på läktaren.
Jag ska därför berätta att man ska komma ihåg att Warszawapakten var något som Sovjetunionen tvingade andra länder att ingå i. Det var en tvingande krigsallians. Nato är ett gemensamt fredsfördrag som länder självmant och självständigt ansluter sig till. Har Håkan Svenneling och Vänsterpartiet ändrat uppfattning om att Nato borde ha avskaffats?
Det är Nato som det ukrainska folket vädjar till om hjälp med soldater och framför allt ett flygförbud när Ryssland i dag fäller ett regn av bomber och missiler, av död, över Ukraina.
Var står Vänsterpartiet i den kamp om död och liv som nu förs i Europa mellan det fria ukrainska folket och Putins trupper?
Hans Wallmark (M):
Håkan Svenneling argumenterar ju som en del brottslingar gör i förhållande till brottsoffer. "Jag skulle egentligen inte ha utfört den här kriminella handlingen, men jag blev så provocerad av någonting." Men så kan man faktiskt inte resonera. Fru talman! Jag ska fortsätta historielektionen. Nu vänder jag mig från klassen direkt till ledamöter av denna kammare.
Det som hände efter andra världskriget var att kommunisterna, Sovjetunionen, lade land efter land under sig, bland annat Östtyskland. Man införlivade Estland, Lettland och Litauen. Ungern gjordes till ett lydprotektorat. Även Rumänien och Bulgarien drabbades.
Det är klart att när stridsvagnar rullade in i europeiska huvudstäder reagerade västliga demokratier på ett mycket naturligt sätt: Vi måste ha en försvarsallians så att stridsvagnarna inte rullar in även i vårt land. I dag attackerar Putin Charkiv, Mariupol och Kiev på samma sätt.
Jag delar därför synpunkten att det var en bra dag då den tvångsmässigt hopsnickrade Warszawapakten avskaffades. Men jag delar inte synpunkten att det skulle vara en bra dag om Nato också avskaffades - tvärtom. En bra dag vore den dag Sverige ansluter sig till Nato, fru talman.
Jag måste ändå ställa den viktiga frågan: Ser inte Vänsterpartiet den stora skillnaden mellan en försvarsallians bestående av fria demokratier och självständiga stater som säger "En för alla, alla för en" och Ryssland och dess krigsmakt?