Christer Winbäck (L):
Om kvinnor i u-länder inte kan välja sina lagstiftare blir det inga satsningar på mödravård. Om yttrandefriheten förtrycks kan folkrörelserna inte förändra attityden till aids. Om makten ärvs från far till son blir kampen för det egna maktinnehavet viktigare än folkets väl och landets utveckling. Demokrati är grunden för fortsatt utveckling och möjlighet för ett land att självt kunna forma sin framtid.
Det är därför Folkpartiet vill att demokrati ska vara ett av huvudmålen för global utveckling. Dagens debatt handlar om EU:s ingångsvärden inför de kommande förhandlingarna i FN om global utveckling efter 2015. Global utveckling handlar inte bara om hur man ska se till att ingen lider brist på mat, vatten och tak över huvudet. Att vara fattig innebär också att lida brist på makt och valmöjligheter.
Demokrati och frihet är det viktigaste verktyget för att bekämpa fattigdom och skapa utveckling. Demokrati skapar också stabilitet och säkerhet i världen. Som liberaler kan vi aldrig acceptera ofriheten, förtrycket, diskrimineringen och lidandet. Demokrati är en hörnsten för en långsiktig utveckling som ökar människors möjlighet att försörja sig.
Det framhålls i utskottsbetänkandet att ramverket bör inriktas på utrotning av fattigdom i alla dess dimensioner, var den än finns, och att främja välstånd och välbefinnande för alla människor. Det är gott så, men det finns hinder på vägen. Utskottet pekar på att särskild hänsyn bör tas till konfliktdrabbade länder och sviktande stater.
1 1⁄2 miljard människor lever i konfliktdrabbade länder och sviktande stater som inte har uppnått millenniemålen. Varför då? En av orsakerna är väpnat våld som underminerar möjligheterna till utveckling. Frihet från våld i alla former måste därför vara en viktig beståndsdel för arbetet framöver.
Utskottet framhåller att hotet om en okontrollerad spridning av små och lätta vapen måste tas på stort allvar och att gränsöverskridande okontrollerad vapenhandel kräver särskild uppmärksamhet. Det finns ett nära samband mellan säkerhet och utveckling. Förtryck, konflikter och humanitära kriser gör att utveckling bromsar upp och stannar av.
Ett land som plågas av strider, konflikter, kriminalitet och väpnat våld har inte samma förutsättningar att skapa utveckling och välstånd för sina medborgare. Väpnat våld innebär också en stor belastning för hälso- och sjukvård och kostar mycket pengar. Dessutom drabbas offrens familjer av ökade kostnader, minskade inkomster och i vissa fall även av social marginalisering.
Konsekvenserna av väpnat våld stannar inte vid de omedelbara och uppenbara i form av spillda liv, bestående men och handikapp och långtgående psykiska trauman. Våldet kan också leda till långtgående konsekvenser för samhället. En stor spridning av handeldvapen skapar i sig osäkerhet, reell såväl som upplevd.
Det i sin tur skapar tryck på ökade kostnader för polis och rättssystem. I de fall staten inte klarar av att möta behoven av ökad säkerhet skapas andra lösningar för att försvara liv och egendom för att möta behoven, med risker att underminera staters våldsmonopol samt principen om säkerhet som en medborgerlig rättighet.
Väpnat våld inverkar också på staters produktivitet, såtillvida att majoriteten av offren kommer från den unga och produktiva delen av befolkningen och reducerar dessas möjligheter till produktivt arbete. Den minskade livskvalitet och ökade osäkerhet som följer av väpnat våld kan också inverka negativt på den privata investeringsviljan.
Totalt sett underminerar väpnat våld möjligheterna till utveckling och är därför ett direkt hinder för uppfyllelsen av millenniemålen - både dagens och morgondagens. I FN:s program för utveckling, UNDP, uppskattas den totala kostnaden för väpnat våld enbart i de länder som befinner sig utanför konflikt uppgå till 163 miljarder dollar årligen.
Men väpnat våld underminerar inte bara samhällens möjligheter till utveckling. Som en del av organiserad kriminalitet uttrycker våldet ett misslyckande från samhället när det gäller att erbjuda säkerhet. Det utgör ett hot mot den sociala sammanhållningen och riskerar i vissa fall också att bidra till subkulturer av straffrihet och maffialiknande säkerhetsarrangemang.
I samhällen drabbade av väpnat konflikt är konsekvenserna ännu djupare med flyktingproblematik, raserad infrastruktur och kollektiva psykologiska trauman där vägen till försoning kan upplevas som mycket lång. I dessa sammanhang utgör det väpnande våldet ett hinder även för humanitärt bistånd.
Det utgör också ett direkt hot mot biståndsarbetare och medverkar till att biståndsmedel måste användas till säkerhetsarrangemang och till att mildra de omedelbara konsekvenserna av våldet snarare än till utveckling. Herr talman!
Det är därför Sverige som en stor biståndsgivare måste se till att kampen mot den okontrollerade spridningen av små och lätta vapen fortsätter och intensifieras så att de mål som ställs upp och de medel som satsas ska få avsedd effekt och bidra till utvecklingen i världen. När det gäller den globala utvecklingen efter 2015 bör man ta fasta på alla länders ansvar för att bidra till en hållbar utveckling.
Oppositionen kommer naturligtvis att kritisera oss för vad vi glömt eller på några korta minuter inte har fått med här. Det innebär inte att det inte arbetas med FN:s resolutioner om kvinnors rättigheter, främjandet av jämställdhet och kvinnors roll i utveckling och rätt till fria och säkra aborter. Det innebär inte heller att frågor om mänskliga rättigheter, miljö och klimat, SRHR-frågor och hbtq i alla former är bortglömda.
Tvärtom ligger fokus mycket på att dessa frågor ska finnas och finns med som en naturlig del av allt utvecklingsarbete. Men denna gång koncentrerar jag mig på frågor som gäller våld, vapenkontroll och nedrustning.