Carl Bildt (M):
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder med anledning av olika av honom citerade uttalanden jag avser att vidta för att stärka bilden av att svensk utrikes- och säkerhetspolitik ligger fast i enlighet med formuleringen om att Sverige är militärt alliansfritt. Svaret på den direkta frågan är att jag inte avser att vidta några sådana åtgärder. Men låt mig lite utförligare redovisa skälen till detta.
Under lång tid har det funnits en strävan att definiera Sveriges säkerhetspolitik med en enkel formulering. Under det kalla krigets decennier talade vi om alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig även om detta sedan ofta förenklades till bara neutralitetspolitik.
Det var en politik som var rationell och riktig utifrån den tidens säkerhetspolitiska förutsättningar, även om den verkliga politikens verkliga innehåll kanske doldes på ett sätt som ibland var demokratiskt tveksamt. Från början av 1990-talet blev det uppenbart att vi knappast längre kunde tala om neutralitetspolitik i och med att vi strävade efter att genom medlemskapet i Europeiska unionen vara med och bygga en ny freds- och samarbetsordning i vår del av världen.
I det sammanhanget ersattes också den något bredare formuleringen om alliansfrihet av den smalare om militär alliansfrihet. Ett viktigt skäl till detta var att vi ju anslöt oss till en politisk allians som också hade betydande ambitioner när det gällde utrikes- och säkerhetspolitik. I dag används termen militär alliansfrihet för att säga att vi inte är medlemmar av Nato. Så är det - och så kommer det under överskådlig tid att förbli.
Begreppet kan ha sitt värde för att säga just detta, men som allomfattande beskrivning av vår säkerhetspolitik är detta begrepp i dag självfallet för fattigt. Att beskriva vår säkerhetspolitik enbart med konstaterandet att vi inte är med i Nato torde knappast ses som en fullständig bild.
En formulering som fångar inriktningen av vår säkerhetspolitik i detta skede är Försvarsberedningens formulering om att Sverige inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat medlemsland i Europeiska unionen eller ett annat nordiskt land. I detta ligger också en förväntan att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas. I utrikesdeklarationen 2008 konstaterades att det råder bred enighet om detta.
I detta ligger att en neutralitetsoption inte är möjlig vid en konflikt i vår del av världen. I den ligger också en inriktning på samverkan för att hantera de olika säkerhetspolitiska utmaningar som kan uppkomma i detta område, och i den ligger då också självklart att detta är någonting som vi på olika sätt har anledning att sträva efter att på olika sätt förbereda och förstärka.
Det nära och omfattande samarbete vi har med Nato handlar framför allt om förberedelser för och medverkan i olika freds- och stabilitetsoperationer i mer avlägsna områden. Fler svenska soldater tjänstgör i dag utomlands i Natoledda operationer än i sådana ledda av FN eller Europeiska unionen. Hur detta kommer att se ut i framtiden vet jag inte.
Naturligt är att EU-operationer successivt kommer att öka i relativ betydelse. Alldeles självklart kommer vi fortsatt att vara beredda att medverka i FN-ledda operationer. Allt talar dock för att Nato kommer att fortsätta sin omvandling till en organisation som i sin dagliga gärning i hög grad är inriktad på operationer av just detta slag, i avgörande fall efter uppmaning av FN:s säkerhetsråd.
Samtidigt som vi också genom utbyggd samverkan utvecklar vår förmåga till medverkan i freds- och stabilitetsoperationer i olika delar av världen har vår säkerhetspolitik självklart en viktig roll när det gäller stabiliteten i vår del av Europa. Vi har ett ansvar för att i olika situationer och gentemot olika utmaningar och hot kunna övervaka och värna vårt territorium.
Men även om detta vårt eget ansvar självfallet kvarstår orubbat tror jag dock att vi i allt högre grad kommer att samverka med våra närstående grannländer när det gäller såväl övervakning - det kan gälla såväl sjö- som luftområden - som konkret krishantering och när det gäller värnandet av de intressen som ju i hög grad är gemensamma. Den utveckling av ett närmare säkerhets- och försvarspolitiskt samarbete mellan främst de olika nordiska länderna som nu diskuteras ska ses också i detta perspektiv.
Med tiden tror jag att det kommer att bli allt viktigare. Det är mot denna bakgrund som jag är tveksam till om det är meningsfullt att försöka beskriva vår säkerhetspolitik enbart på det enligt min mening lite begränsade sätt som Peter Hultqvist vill. Vi har ett ansvar för att värna vårt territorium, och vi har en strävan efter att i samverkan med andra värna fred och stabilitet i vår del av världen.
Samtidigt ska vi vara beredda att i ökande grad också ge bidrag till freds- och stabilitetsoperationer i världen i övrigt.