KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
När Mikael Damberg beskriver det socialdemokratiska budgetalternativet, där man i och för sig inte är med på regeringens besparing just 2012, glömmer han att berätta att man kommande år inte tillför en enda krona utöver vad regeringen föreslår till gymnasieskolan. Ni accepterar ju alla besparingar på sikt. Förmodligen vara det för att krogmomsen inte räckte till det, för den räcker inte till allting.
Men, Mikael Damberg, jag har sagt det flera gånger och jag har sagt det till Sveriges Kommuner och Landsting att jag har är helt beredd - det finns ingen prestige från min sida - att nu följa detta. Jag och mina medarbetare kommer att följa detta tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting under nästa år för att se kostnader och utveckling för gymnasieskolan. Jag är beredd att göra nya bedömningar framöver om det skulle finnas underlag för det.
Det underlag som vi hittills har är det som Gymnasieutredningen har presenterat tillsammans med den bästa expertis vi har. Där säger man att det innebär kostnadsminskningar, och det finns en logik i det, för man redovisar varför det innebär kostnadsminskningar. Det blir ett väsentligt uppstramat programutbud, möjlighet att fylla upp undervisningsgrupper och klasser som annars är väldigt små, för så blir det när man har väldigt många valmöjligheter i skolan. Därmed blir det en kostnadsminskning med ungefär 1 1⁄2 procent av gymnasieskolans totala budget.
Jag bedömer att detta är fullt rimligt. Det är en prognos, och vi får se efter ett tag om det blev så eller inte. Då får vi vara öppna för att diskutera vad vi ska göra, och det är jag. Det finns ingen prestige från min sida i att precis denna siffra måste det bli, utan vi får se hur det utvecklas och ta ställning till vad vi ska göra då.
Jan Björklund (L):
Jag delar det mesta av det som interpellanten säger, med undantag för slutsatsen. Skolväsendet har en otroligt viktig roll i ett slags medborgarskapsutbildning. Det handlar om bildningsideal och allmänbildning. Skolans uppgift är långt ifrån enbart att förbereda eleverna för yrkesutövning. Det är dock olika i olika former.
Yrkeshögskolan är tydligt yrkesförberedande för unga vuxna. Lågstadiet är väldigt lite yrkesförberedande. Att läsa och skriva behöver man förstås kunna i alla yrken, men lågstadiet handlar om baskunskaper. På mellanstadiet och högstadiet handlar det om allmänbildning. Det är mycket orienteringsämnen, till exempel historia, religion och biologi.
Grundskolan är den obligatoriska skolan och måste stå för allt det som vi tycker att alla måste ha med sig. Det vi nu talar om är gymnasieskolan. Den hamnar mitt emellan i avvägningen mellan allmänbildning och förberedande för nästa steg i livet. Eleverna är 16-19 år.
Påbyggnaden med svenska och engelska och några saker till måste fortsätta, men gymnasieskolan måste också tillåtas vara yrkesförberedande. Man ska bli undersköterska, bilmekaniker och så vidare, och en del förbereder sig för högskolestudier. Gymnasieskolan måste få tillåtas sätta sin egen prägel.
Min kritik av den rödgröna gymnasiepolitiken ligger i att man i alltför stor utsträckning behandlar gymnasieskolan som grundskolans fjärde stadium. Men det är det inte. Gymnasieskolan måste tillåtas innebära en diversifiering och differentiering för eleverna. En del läser mycket krävande naturvetenskap för att de ska gå vidare på den inriktningen. Andra utbildningar är helt yrkesförberedande. Då hamnar man i en målkonflikt.
Hur mycket i dessa gymnasieprogram ska vara obligatoriskt för alla elever? Vad ska inte vara det? Vad ska vara valbart och inte? Här gick utvecklingen för långt. I den rödgröna gymnasiepolitiken blev gymnasiet alltför mycket en fortsättning på grundskolan. Det var så mycket som var obligatoriskt och gemensamt för alla. Ungdomar är olika.
Miljöpartiet har här en sund liberal inställning och medger att människor är olika. De har olika intressen och inriktning. Den socialistiska tanken att stöpa alla i en form har ni aldrig omfattat. Gymnasiepolitiken har dock i stor utsträckning utgått från det. Här är ett ämne som interpellanten är engagerad i, och då ska det läsas av alla. Sedan kommer det någon annan som tycker något annat ämne är viktigt, och då ska det läsas av alla.
Sedan kommer ett tredje ämne som ska läsas av alla, för det är viktigt. Alla ämnen är viktiga. Jag tänker aldrig säga att ett ämne är oviktigt. Alla ämnen kan dock inte bli obligatoriska på gymnasieskolan. Då blir gymnasiet bara ett fjärde stadium i grundskolan, och så vill vi inte se det. Detta är jag beredd att försvara. Jag delar dock engagemanget och uppfattningen om det kreativa och det skapande i skolans arbete. Kritiskt tänkande och kreativitet är egenskaper som ska utvecklas.
Jag delar däremot inte uppfattningen att gymnasieskolan ska fyllas med ämne efter ämne som ska vara obligatoriska för alla elever. Då blir den till sist ett fjärde stadium i grundskolan, och det ska gymnasieskolan inte vara.
Jan Björklund (L):
Det vet inte jag. Det vet inte de. Det vet inte interpellanten. Det avgörs ju av hur eleverna väljer. Om det estetiska programmet på gymnasieskolan växer för att fler elever söker sig dit kommer det att behövas fler lärare där. Om antalet elever på programmet sjunker till samma nivå som när de rödgröna styrde behövs färre lärare. Vi kan inte utforma gymnasiet efter lärartjänsterna. Det måste väl ändå vara tvärtom.
Först bestämmer vi vilken gymnasieskola vi ska ha och vad eleverna ska lära sig, sedan får lärartjänsterna anpassas till hur eleverna väljer. Det motsatta perspektivet kan möjligen ett fackförbund för lärare ha, men inte riksdagen. Gymnasiet är till för eleverna och inte för lärarna. Jag uppfattade inte riktigt interpellantens svar. Jag ställde frågan: Om man vill prioritera upp det här ämnet, vilket ska då prioriteras ned?
Då säger interpellanten: Jag ska svara på det. Jag tycker att man ska ta in alla paletter. Det lät ju bra, men jag uppfattade inte svaret. Är svaret på frågan vad som ska prioriteras ned att man ska ta in alla paletter? Om jag säger till Skolverket att de ska prioritera upp det här ämnet och ta in alla paletter, tror jag att de ställer frågan: Vad menas? Om ett ämne ska få fler timmar på schemat måste ett annat ämne få färre. Det är den målkonflikt vi har.
Jag tycker alltid att det är intressant att diskutera att viktiga ämnen ska få mer utrymme, men diskussionen blir meningsfull först när man samtidigt berättar vilka ämnen som ska krympas. Om man inte vill förlänga skoltiden är det ett nollsummespel där man måste fördela timmarna mellan olika ämnen. En intressant diskussion blir det först när man är beredd att tala om vad man ska dra ned på.
Jan Björklund (L):
Jabar Amin har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till nödvändiga ändringar i skollagen för att fritidspedagoger även i fortsättningen ska vara ansvariga för verksamheten i fritidshemmen och vilka initiativ jag avser att ta för att kvalitetssäkra fritidshemmen. I och med den nya skollagen har en rad åtgärder införts för att stärka kvaliteten och likvärdigheten i fritidshemmet.
Fritidshemmets betydelse lyfts fram genom att fritidshemmen nu regleras i ett eget kapitel i skollagen. Även fritidshemmets syfte har förtydligats, där fritidshemmet inte längre bara ska vara ett stöd i elevernas utveckling utan ska stimulera elevernas utveckling och lärande genom att vara ett komplement till skolan. Den nya läroplanen gäller därför även för fritidshemmet, vilket markerar samhörigheten mellan skola och fritidshem.
Vidare har rektors ansvar för fritidshem tydliggjorts, och det anges i skollagen att huvudmannen har ansvar för elevgruppers storlek. Dessutom har det införts en bestämmelse om att eleverna ska erbjudas god miljö. Fru talman! Det är huvudmännen, kommunerna, som har ansvar för kvaliteten i fritidshemmet, och det är på det lokala planet som man avgör vilka resurser som ska tilldelas verksamheten.
Vid resursfördelning är det viktigt att man tar hänsyn till skollagens bestämmelse om en god miljö och till betydelsefulla kvalitetsfaktorer som elevgruppernas storlek och sammansättning. Fritidspedagogerna utför ett viktigt arbete. De bidrar med sin kompetens till att erbjuda eleverna en meningsfull fritid och till att stimulera deras utveckling och lärande.
För att stärka det pedagogiska uppdraget i fritidshemmen anges i den nya skollagen att det är lärare eller förskollärare som är behöriga för viss undervisning som ska bedriva undervisningen. I fritidshemmet ska lärare eller förskollärare som har en utbildning med inriktning mot arbete i fritidshem undervisa. Regeringen har infört en särskild utbildningsinriktning mot arbete i fritidshem inom grundlärarutbildningen som nu startat.
Fritidspedagoger med en äldre examen som är inriktad mot enbart fritidshem ges från och med nästa år möjlighet att gå en kompletterande utbildning inom Lärarlyftet 2. Regeringen har som nämnts ovan vidtagit flera åtgärder för att kvalitetssäkra fritidshemmen. Frågan om fritidspedagogernas ansvar för verksamheten i fritidshemmen bereds för närvarande i Regeringskansliet. Regeringen avser att återkomma i frågan. Fru talman!
Sedan interpellationen ställdes för snart två månader sedan och svaret formulerades har jag meddelat att vi avser att återkomma med en förändrad bestämmelse som innebär att fritidspedagoger med äldre examen också har rätt att ansvara för undervisning i fritidshemmen.
Jan Björklund (L):
Låt oss först bara klara ut att vi talar om två olika frågor. Den ena är om fritidspedagoger som har en äldre examen - och med äldre examen menas de examina som utdelats fram till och med nu, alltså innan reformen - ska bli legitimerade. Mitt svar på den frågan var och är: Nej, det är inte regeringens avsikt. Det är lärare som ansvarar för undervisningen i skolan och i förskolan som, om de uppfyller kriterierna, ska vara legitimerade.
Fritidspedagoger är inte lärare. Fritidspedagoger har ett mycket viktigt arbete, men de är inte lärare. Regeringen kommer inte att föreslå att fritidspedagoger ska omfattas av lärarlegitimationen. Det finns en lång rad andra grupper i skolan som också har en lång akademisk utbildning och som inte heller är legitimerade, till exempel syokonsulenter - alltså studie- och yrkesvägledare - skolpsykologer, elevvårdspersonal och så vidare. De har långa akademiska utbildningar bakom sig, men de är inte lärare och omfattas inte av lärarlegitimationen. Fritidspedagoger är inte lärare.
Det är en mycket viktig arbetsgrupp, men de är inte lärare och omfattas inte av lärarlegitimationen. Det är detta som många har varnat för, alltså att legitimerar man en grupp kommer fackförening efter fackförening att vilja att just deras grupp också ska bli legitimerad, men man måste sätta gränser. Lärarlegitimationen omfattar lärare och förskollärare. Det har riksdagen bestämt. Det är precis rätt som sades här att Miljöpartiet var det enda partiet som hade en annan uppfattning när riksdagen fattade detta beslut.
Gunilla Svantorps parti och Vänsterpartiet var mycket tydliga med att det ska vara just den här avgränsningen som regeringen föreslog. Ingenting har inträffat som har ändrat detta sedan riksdagen fattade beslutet, utan det vi känner till i dag kände vi också till då. Det är dock inte detta som interpellationen handlar om, utan den handlar om fritidspedagogernas ansvar för fritidshemmet.
Jag tycker, efter att ha analyserat detta under hösten, att det bör ske en justering av lagstiftningen på det sätt som också Jabar Amin, uppfattar jag det som, förespråkar i sin interpellation. Jag meddelade före jul att regeringen kommer att föreslå en sådan förändring.
Det innebär att de som har en äldre fritidspedagogexamen inte måste gå en kompletterande utbildning, utan de kan med sin äldre examen vara ansvariga för undervisningen på fritidshemmet och leda fritidshemmets verksamhet.
Jag skulle dock säga att det i framtiden är önskvärt att allt fler har undervisningskompetens i ämnen på lågstadiet i kombination med att de samtidigt kan verka på fritidshemmet, därför att det möjliggör så mycket större pedagogiska samordningsfördelar i arbetet mellan skolundervisningen och fritidshemmet. Det är önskvärt men det är inte längre ett krav, utan även de som har en äldre examen får ansvara för detta. Legitimation avser vi inte att införa.
Där står vi fast vid det beslut som regeringen och Socialdemokraterna var överens om förra året i riksdagen.
Jan Björklund (L):
Vi gör nu den lagförändring som jag uppfattar att interpellationen handlade om. Jabar Amin kan visst inte riktigt vara glad över att det han vill blir uppfyllt, utan han måste vara kritisk och kritiserar det ena efter det andra. Det går tydligen inte att säga: Tack, vad bra! Vi är överens. Men jag säger det gärna. Vi är överens om det här, och det är bra. Sedan fyller Jabar Amin på med ytterligare sju frågor om brev jag inte har fått och så vidare. Jag ska besvara dem när jag har fått brevet. Det lovar jag.
Min grundläggande inställning är att den reform som gjordes på 1990-talet där man försökte gifta ihop lågstadiet och fritidshemmen var rätt tänkt. Tidigare var ungarna några timmar på förmiddagen på lågstadiet och sedan gick de ett antal kvarter till en ny byggnad, fritidshemmet, med helt annan personal, och där var de på eftermiddagen innan föräldrarna kom och hämtade dem. Det var en ganska konstig samhällsorganisation vi hade. Nu har vi slagit ihop skolan och fritidshemmet.
De är under samma tak och i samma byggnader. Ofta är de i olika lokaler i byggnaden, men det är samma rektor som är ansvarig. Jag vill att man jobbar ännu mer intimt. I tanken med den nya lärarutbildningen ligger att man blir både lågstadielärare och fritidspedagog samtidigt. Läraren och fritidspedagogen är samma person, inte två olika personer.
Alla blir inte det, men en del kan välja en sådan utbildningsinriktning, och jag tror att det är klokt för lågstadiets och fritidshemmens framtida utveckling att vi gör så. Jag uppfattar att de förslag som Jabar Amin nu lägger fram - jag har kanske inte uppfattat dem i detalj - egentligen går ut på att vi ska sträva efter att lågstadieläraren och fritidspedagogen också i framtiden ska vara olika personer. Jag tror att det är dumt att göra så. Nu har vi gjort den här reformen. Sedan måste vi hitta övergångsbestämmelser för alla dem som har en äldre utbildning.
Det går alltid att skruva och justera, och vi har just aviserat att vi tänker göra det här. Man kan jobba vidare med detta, men den långsiktiga strävan bör vara att den person som är fritidspedagog också kan gå in och undervisa i skolämnen i skolan, både för att få en heltidstjänst och för att få ytterligare integrering mellan skolan och fritidshemmet.
Jan Björklund (L):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att integrera it-användningen i pedagogiken och utjämna skillnaderna för it-användningen i undervisningen. Den svenska skolan styrs bland annat genom de nationella mål, riktlinjer och kunskapskrav som riksdagen och regeringen har beslutat om i till exempel skollagen och läroplanerna.
I de nya kurs- och ämnesplanerna för grundskolan från 2011 respektive för gymnasieskolan förtydligas vikten av digital teknik som verktyg i undervisning och lärande. Enligt skollagen ska också eleverna i grundskolan och gymnasieskolan utan kostnad ha tillgång till böcker och andra lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning.
Riksdag och regering anger däremot inte hur dessa mål ska nås, utan det bestämmer skolhuvudmännen och skolorna själva. Hur it-användningen ska integreras i pedagogiken är därför en fråga för lärare och skolhuvudmännen. Regeringen beslutade i början av oktober om en digital agenda för Sverige.
Där framhålls att läroplanernas mål är att eleverna ska erhålla den digitala kompetens som behövs i dagens samhälle och att skolans huvudmän - kommuner och fristående aktörer - har ansvar för att läroplanerna följs. Regeringen ser positivt på att skolans huvudmän samverkar med andra berörda aktörer så att målet nås med god kvalitet i hela landet.
För att stärka lärarnas kompetens att använda it i undervisningen på ett genomtänkt sätt har kraven i den nya lärarutbildningens examensbeskrivningar förtydligats när det gäller lärares pedagogiska användning av modern teknik. Vidare erbjuder Skolverket, som en del i sitt uppdrag att främja utvecklingen och användningen av it i skolan, kompetensutveckling i praktisk it för pedagoger och skolledare.
Inom ramen för detta uppdrag arbetar Skolverket också med att tillgängliggöra digitala lärresurser. Regeringen följer utvecklingen på detta område genom det uppdrag som getts Skolverket att följa upp it-användningen i förskola, skola och vuxenutbildning. Uppdraget ska redovisas till Regeringskansliet vart tredje år, nästa gång senast i april 2013, alltså om drygt ett år .
Jan Björklund (L):
Jag vet inte om Monica Green försade sig, men jag noterade vad hon sade: Det är många som kräver en it-strategi i skolan. Hon nämnde särskilt it-branschen. Det är jag övertygad om. Jag kan berätta att läromedelsbranschen kräver en läromedelsstrategi för skolan. Jag kan berätta att de som levererar mat till skolan kräver en livsmedelsstrategi för skolan. Det finns ingen som tjänar pengar på en viss sak som inte tycker att samhället borde använda ännu mer pengar på deras grej - jag lovar att det är så!
Men det räcker inte att branschen tycker att vi ska göra det, utan det måste vara skolan som anser att det är viktigt utifrån läroplanens mål. Därför har vi i Sverige mycket höga it-investeringar i skolan varje år. Vi har mycket bra kunskapsresultat när det gäller digital läsning och digital användning. Ja, det varierar något mellan olika skolor. Monica Green kanske tänker sig att det ska regleras i en strategi så att det blir exakt likadant i alla skolor, och så blir det också.
Vi har redan de allmänna målen, målsättningarna. I OECD:s utvärdering ligger vi bland de högsta i världen när det gäller digitala resultat i skolan. Det är på andra områden vi ligger efter. Vi har en it-strategi. Den står i läroplanen, och den är mycket tydlig. Det hjälper inte att lyfta ut den ur läroplanen, Monica Green. Det ni efterlyser finns redan. Vi har lyft ut dessa bestämmelser i ett eget dokument.
Jag lovar att det inte kommer att göra någon stor skillnad att man skriver det på ett särskilt papper i stället för i samma papper där allt annat om skolan står. Tvärtom försvagar det styrningen i skolan. It i skolan är viktig it-användning, av flera skäl. Det är viktigt därför att elever ska kunna lära sig att använda it som ett redskap resten av livet. Tekniken förnyas efter hand, men man lär sig grunderna. Det är det ena. Det andra är att man kan använda it i själva undervisningen.
För en del moment i undervisningen är det sannolikt till och med lättare att lära sig genom it än på annat sätt. Men det OECD säger nu, för att vi ska bli en ännu bättre it-nation i skolan, är att elevernas kunskaper att värdera informationen på nätet är det som måste lyftas upp, och det står i fokus för regeringens politik.
Jan Björklund (L):
Esabelle Dingizian har frågat mig dels om jag avser att ta några initiativ för att stimulera samverkan mellan skolan och näringslivet/arbetsmarknaden, dels om jag avser att vidta några åtgärder för att förändra lagstiftningen på området. Det är viktigt att samverkan mellan skolan och arbetslivet fungerar. Det är bland annat mot denna bakgrund som regeringen har valt att reformera gymnasieskolan.
Ett av de centrala syftena med den nya gymnasieskolan, som startade hösten 2011, är att elever som går ett yrkesprogram ska få en utbildning av hög kvalitet och därmed en bra start i yrkeslivet. Eleverna kan efter ett yrkesprogram få en yrkesexamen.
Regeringen har vidare gett Statens skolverk i uppdrag att inrätta nationella programråd för varje yrkesprogram som bland annat kommer att ha till uppgift att analysera kvaliteten i det arbetsplatsförlagda lärandet. Det finns också reglerat i gymnasieförordningen att det för yrkesprogrammen ska finnas ett eller flera lokala programråd för samverkan mellan skolan och arbetslivet.
Regeringens strategi om entreprenörskap i utbildningssystemet innehåller ett flertal åtgärder som syftar till att förstärka samarbetet mellan skolan och arbetslivet. Ett särskilt statsbidrag för att främja entreprenörskap inom utbildningsområdet betalas ut under åren 2010-2015. I budgetpropositionen för 2012 aviserar regeringen ett nytt initiativ när det gäller samverkan med arbetsmarknaden.
Regeringen avser att i samverkan med representanter för näringslivet ta initiativ till en satsning där ungdomar ges möjlighet till praktik inom tekniksektorn. Satsningens inriktning bör utformas i nära dialog med berörda aktörer. Regeringen beräknar att 20 miljoner kronor avsätts under 2013 och att 40 miljoner kronor avsätts per år 2014 och 2015.
När det gäller frågan om lagstiftning anser jag att läroplanen är tydlig: Rektorn ansvarar för att samverkan med skolor och arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning. Att återgå till den ordning som gällde före 1994, där staten talade om exakt hur samverkan med arbetslivet skulle se ut, är inte rätt väg att gå.
Det är bara på den lokala nivån som kunskapen finns om vilka behov varje enskild elev har på detta område. I stället vill jag lyfta fram den roll som studie- och yrkesvägledarna har i skolan. I den nya skollagen gjordes ett förtydligande som är av vikt för eleverna inför deras framtida yrkesval, nämligen ett tydligare krav på studie- och yrkesvägledning. Skollagen anger att alla elever i alla skolformer ska ha tillgång till studie- och yrkesvägledning och att den som ger detta ska ha en utbildning avsedd för sådan verksamhet.
Mot denna bakgrund avser jag för närvarande inte att ta initiativ till ytterligare lagstiftning gällande praktisk arbetslivsorientering i skolan.
Jan Björklund (L):
Interpellanten påstår att jag skulle vara nöjd. Det kan hända att det har förbigått interpellanten att vi just nu reformerar hela den svenska utbildningspolitiken för att vi är gravt missnöjda med hur det fungerar. Det vi är missnöjda med är de reformer som Miljöpartiet har legat bakom. Att alla ska bli högskolebehöriga på gymnasieskolan har ju varit en kärnmodell, och är det fortfarande i den motion som Miljöpartiet har väckt i höst. Alla ska tvingas bli högskolebehöriga, även yrkeselever.
Ingenting har skapat en så stor utslagning i det svenska skolväsendet som tanken att alla måste bli högskolebehöriga. Alla ungdomar vill inte bli akademiker, och ett samhälle fungerar inte om alla är akademiker. Vi måste också ha yrkesutbildningar. Tro inte att det kan ersättas med en veckas prao på högstadiet! Det fungerar inte så. Det är ett stort misslyckande i den svenska skolpolitiken att så många ungdomar slås ut. Det beror inte på bristen på prao.
Det beror på ett feltänk att man ska skapa jämlikhet genom att stöpa alla i samma form. Dess värre har Miljöpartiet anslutit sig till den tanken, som ju Socialdemokraterna stod för. Det är därför vi nu gör om hela den svenska gymnasieskolan. Precis som Roger Haddad är jag förvånad över Miljöpartiets inställning. Varje månad besvarar jag interpellationer från Miljöpartiet där man pekar på något problem i svensk skola. Så kräver Miljöpartiet att jag ska lagstifta mer.
Varför har ni då kommunaliserat den svenska skolan? Varför ska jag lösa alla de här problemen? Jag är för att vi ska återförstatliga skolan. Det säger jag varje gång jag har tillfälle. Då kan staten styra mer. Men så fort ett problem uppdagas ropar ni på att jag ska lagstifta. Men varför är ni då för en kommunal skola? Varför ska inte kommunerna ta ansvar för detta? Interpellanten hänvisar sedan till 80 miljoner i Miljöpartiets budget.
Det tråkiga är att ni finansierar detta genom att kraftigt höja skatterna på att anställa ungdomar i Sverige. Arbetsgivaravgifterna ska höjas med 16 miljarder för dem som anställer ungdomar. Det kommer att slå ut ungdomar och öka ungdomsarbetslösheten. Det problem som interpellanten pekar på finns, och det är just på grund av vår insikt om att detta problem finns som vi nu lämnar den miljöpartistiska gymnasieskolan.