KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Lorena Delgado Varas har frågat mig om anledningen till att Sverige inte deltar i FN-förhandlingarna om företags ansvar för mänskliga rättigheter samt vad jag avser att göra för att Sverige ska införa bindande regler för att reglera svenska företags uppförande utomlands. Företag har ett stort ansvar för att respektera de mänskliga rättigheterna.
Men svaret på frågan är inte en ny konvention, utan bättre tillämpning av de befintliga regelverken. Det är bättre att fortsätta att slå vakt om FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter som antogs med konsensus 2011 samt OECD:s riktlinjer för multinationella företag som uppdaterades 2011.
Vi behöver fortsätta att verka för att fler länder antar handlingsplaner om företagande och mänskliga rättigheter - inte minst Ecuador och Sydafrika som är mest pådrivande för den här konventionen. Här har EU gått i bräschen. 16 av EU:s medlemsländer har redan antagit handlingsplaner. Sveriges handlingsplan har följts upp, och vi fortsätter att titta på de rekommendationer som Statskontoret lämnade i sin genomgång förra året.
För Sverige och EU har det i förhandlingarna i Genève också varit viktigt att en eventuell konvention ska vara utformad i linje med FN:s principer för företag och mänskliga rättigheter, de så kallade Ruggieprinciperna. Till exempel är det avgörande att alla företag omfattas, inte bara multinationella företag, vilket har förordats av vissa länder som varit drivande i förhandlingarna.
Jag vill understryka att om stater fullföljde sitt ansvar skulle man komma långt i arbetet med företagande och mänskliga rättigheter. En ny konvention som inte är helomfattande eller är förankrad hos merparten av FN:s medlemsländer och som på ett svårmotiverat sätt gör skillnad på olika typer av företag är därför inte rätt väg att gå. En sådan konvention kommer inte att få den effekt och slagkraft som vi behöver.
Vi behöver öka våra ansträngningar för att försvara och genomföra dess ramverk, snarare än att skapa nya normer. Ny lagstiftning kan ha långtgående konsekvenser som är svåra att överblicka. Innan man går vidare är det viktigt att vi skaffar oss en bättre bild av hur den obligatoriska hållbarhetslagstiftningen, som nyligen har införts, har fallit ut.
Vi för en dialog med företag och civilsamhällesorganisationer om till exempel hållbarhetsrapportering för mänskliga rättigheter och företagande. EU:s förordning om konfliktmineraler - guld, tenn, tantal och volfram - är ett exempel på detta.
I förhandlingarna om EU-förordningen drev Sverige på för obligatoriska regler för EU-importörer av dessa mineraler, så att deras import inte ska finansiera mineralutvinning som kan orsaka konflikter och enormt mänskligt lidande. Det förslag som Statskontoret har lagt fram är att regeringen bör tillsätta en utredning. Vi fortsätter att analysera det stora antalet förslag och rekommendationer.
Sedan får vi se hur vi eventuellt tar dessa vidare och på vilka sätt. Vi fortsätter också våra ansträngningar för den så kallade nationella kontaktpunkten, NKP. NKP har stark trovärdighet i fråga om att hantera olika ärenden som har inkommit.
Ann Linde (S):
Sverige har en egen handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. Där finns flera centrala komponenter som borde vara givna för länder som uttrycker ambitioner om hållbart företagande.
Hit hör en nationell kontaktpunkt, en obligatorisk hållbarhetsrapportering som är mer ambitiös än de direktiv som EU har, upphandlingslagar, den så kallade visselblåsarlagen och skärpta skrivningar avseende hållbarhet för våra exportstödjande myndigheter. Regeringens uttryckliga förväntan är att det svenska näringslivet följer de internationella riktlinjerna i alla länder.
Jag träffar väldigt ofta företag, och jag tycker att man har en mycket positiv inställning till detta från svenska företags sida.
Det är slående att många av de länder som varit mest pådrivande för en global konvention är stater som saknar relevanta nationella handlingsplaner och vars ambitioner för företagande och mänskliga rättigheter ofta ligger långt efter Sveriges och EU:s. Förutom initiativtagarna är det också andra länder.
Dessa länder måste ta sitt ansvar för företagande och mänskliga rättigheter och inte gömma sig bakom en konvention som är begränsad till transnationella företag. Redan i dag har vi flera privata aktörer som har lämnats ut och kritiserats, vilket i sig fungerar som ett förtäckt skydd för de nationella och statliga bolag som konventionen inte skulle omfatta.
Till detta kommer att flera av FN:s största medlemsländer har ställt sig vid sidan av förhandlingarna. Regeringen har fortsatt höga ambitioner och vill verka för globala lösningar för att komma till rätta med orättvisor, diskriminering och exploatering som finns i skärningspunkten mellan företagande och mänskliga rättigheter.
Ann Linde (S):
Av flera skäl menar regeringen att en ny global konvention om mänskliga rättigheter och företagande fortfarande inte är rätt väg att gå. Det som krävs är rätt tillämpning av befintliga regelverk. Jag vill också erinra om att den hållbarhetsrapportering som vi har inte är frivillig utan fastställd i lag.
Här handlar det om att få länder att slå vakt om och fullt ut genomföra FN:s vägledande principer för företagande och mänskliga rättigheter. Den antogs med konsensus av FN:s råd för mänskliga rättigheter 2011. Dessutom måste existerande nationell och internationell lagstiftning och regelverk gällande korruption tillämpas på alla nivåer.
I sak finns det problematiska faktorer som bidrar till min tveksamhet till att Sverige ska skriva på den här globala konventionen. Tidigt stod det klart i förhandlingarna i Genève att en eventuell konvention skulle bli svår att utforma i linje med FN:s vägledande principer för företagande och mänskliga rättigheter. Det särskilt problematiska är just att det inte omfattar alla företag utan endast inriktas på multinationella företag.
Som ni känner till, inte minst här i Sverige, förekommer både statliga och nationella företag i diskussioner som gör sig skyldiga till olika övergrepp. Att undanta dem från en global konvention skickar helt fel signal om staters ansvar för sina egna företag. Dessutom riskerar en sådan här lösning att skapa ett ojämlikt ekonomiskt spelfält.
Vi har från EU:s sida efterlyst en mer transparent process, inte minst för att slå vakt om den etablerade praxis som FN-förhandlingar har haft under flera decennier. Sverige närvarade också vid den fjärde förhandlingsrundan, och vi bidrog till den gemensamma EU-positionen. Dess huvudbudskap är att fortsätta att verka för företagande och mänskliga rättigheter men inte primärt genom nya, bindande konventioner.
En del har därför tolkat EU:s inställning som en återhållande kraft inom hållbart företagande, när det är tvärtom: Unionen står för en ambitiös ansats. I dag har 16 av EU:s medlemsländer antagit nationella handlingsplaner för företagande och mänskliga rättigheter.
EU är också i färd med att utarbeta en omfattande lagstiftning standardiserat kring hållbara finansmarknader, och Sverige håller på att uppdatera sin handlingsplan för mänskliga rättigheter för att bli en plattform för hållbart företagande. EU och Sverige är alltså en stark politisk röst för mänskliga rättigheter över hela världen.
Ann Linde (S):
Hade det varit så enkelt som att den här konventionen skulle lösa problemen med företagande och MR hade vi naturligtvis skrivit på den. Men vi tror att det är tvärtom. Vi tror att det är ett skynke att skydda sig bakom för dem som faktiskt inte vill hålla reda på sina egna företag och på privata företag utan bara anser att det ska gälla multinationella företag.
Jag tackar Åsa Eriksson för detta. Det har gått bra - so far. Vi gjorde en hel rad insatser. Jag åkte till USA och talade med finansdepartementet och utrikesdepartementet.
En ny lagstiftning, om den ska vara bindande, kan få konsekvenser som är väldigt svåra att överblicka. Innan vi tar ett sådant eventuellt steg måste vi därför skaffa oss en bättre bild av den faktiskt obligatoriska hållbarhetslagstiftning som vi precis har infört. Vi för en sådan dialog med företag och civilsamhällesorganisationer om hållbarhetsrapportering, MR och företagande så att den ska bli mer effektiv.
Magdalena Andersson talade med finansministern, Mikael Damberg skrev brev till sina motsvarigheter och nu har det blivit avlistat, som det heter. Just nu är det alltså ingen fara. Men om man inte sköter sig kan sanktioner återinföras igen.
Den diskussionen för vi också med andra länder. EU:s förordning om konfliktmineraler är ett exempel på hur Sverige har påverkat. Vi drev på för obligatoriska regler för EU-importörer av dessa mineraler och lyckades med det. Däremot tror vi inte att man ska öppna upp det nu. Det var nämligen jättesvårt att få den här konfliktmineralsförordningen, som alltså blev bindande lag.
Detta är en mycket viktig fråga.
Öppnar vi upp den riskerar vi att förlora det som vi har vunnit. Om vi först får igenom denna förordning kan vi sedan ta ett annat steg. Men vi ska inte öppna upp den, för då är risken att det inte blir något över huvud taget. Statskontoret har lagt fram förslag om att regeringen bör tillsätta en utredning för att se hur det har gått med alla de här frågorna.
Vi håller på att analysera detta, för det är väldigt många förslag som Statskontoret har kommit med. Vid sidan av detta vill jag understryka hur viktiga regeringen tycker att dessa förslag är, och vi kommer att återkomma i höst med nya och ännu bättre förslag.
Ann Linde (S):
Jag tackar Hans Wallmark för frågan, gratulationen och särskilt de fina orden om skåningar; det uppskattas. När EU:s läkemedelsmyndighet EMA skulle flyttas från Storbritannien till ett annat EU-land kom de nordiska länderna redan från början överens om, innan de hade påbörjat kampanjerna, att varje land skulle köra själv.
De nordiska länderna skulle inte ha en gemensam nordisk kandidatur, utan varje land skulle köra själv. Sedan försökte vi ha kampanjer så gott det gick, och vi hade ett stort engagemang i Sverige - i Stockholm och Uppsala som var vårt förslag till var den skulle ligga. Tyvärr kom vi inte fram.
Vi kan konstatera att Danmark inte röstade på oss i den första omgången. Men ingen vet hur vi röstade sedan, eftersom vi valde att hålla det hemligt med anledning av utrikessekretess.
Ann Linde (S):
Jag tackar Aron Emilsson för frågan. Det är roligt att vi har flera riksdagsledamöter som är engagerade i de nordiska frågorna. Gränshindersfrågan och gränskontrollerna är en svår fråga - det tycker jag att man ska erkänna.
Det nuvarande beslutet är ett tremånadersbeslut som gäller till den 11 maj. Motiveringen är densamma som vi nu har haft i flera år: Det är brister i kontrollen av Schengens yttre gräns som gör att detta allvarliga hot mot allmän ordning och inre säkerhet tyvärr kvarstår.
Berörda medlemsstater har tidigare fattat beslut om sex månader i taget, men med detta beslut synkroniserar vi oss med övriga länder som har gränskontroller. Det är Polismyndigheten som avgör hur stort det ska vara, och regeringen har följt dessa förslag.
Ann Linde (S):
Jag tror att en av de viktigaste sakerna är att vi förstärker gränskontrollerna i Schengenområdet så att vi inte behöver känna oro för att det ska komma personer som har onda avsikter till våra länder, oavsett om detta sker via Danmark, som nu har varit aktuellt, eller Sverige. Man har nu sett framsteg i EU för att göra den yttre gränsen mycket säkrare.
Jag tror att detta är en av de viktigaste frågorna.
Ann Linde (S):
De länder som Sverige har diplomatiska förbindelser med deltar som regel officiellt på nationaldagsmottagningar, ofta på ministernivå. Detta gäller också de länder som har en syn på till exempel demokrati, mänskliga rättigheter och kvinnors ställning som vi inte delar. I detta fall var det jag som representerade på Irans nationaldag.
Naturligtvis tog jag upp mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och så vidare, precis som vi alltid gör när vi har samtal med Iran. Men mitt deltagande var också ett uttryck för Sveriges och EU:s starka stöd för bevarandet av den kärntekniska överenskommelse, JCPOA, som förhindrar utvecklingen av iranska kärnvapen. Denna är nu under hård press efter att USA har dragit sig ur.
Jag understryker: Jag deltog i nationaldagsfirandet.
Ann Linde (S):
Jag återupprepar att jag deltog i nationaldagsfirandet, inte i 40-årsfirandet av den islamistiska revolutionen.
Men som vi ser på det har den isoleringspolitik mot Iran som flera länder förespråkar inte lett till någonting gott utan tvärtom till en mycket osäkrare värld och till sämre förhållanden när det gäller mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter, som är någonting av det som vi främst måste understryka i våra relationer med Iran.
Ann Linde (S):
Tack, Patrik Engström, för den mycket viktiga frågan! Låt mig börja med en positiv exportnyhet. I går kom siffrorna från SCB om 2018, och exporten har ökat med 10 procent. Det vi också kan se när det gäller bilar är att vår export till flera andra länder, till exempel Kina och Tyskland, ökar kraftigt, med uppemot 70 procent. Däremot minskar exporten till USA med 28 procent.
Jag tror att detta har att göra med risken för biltullar. Det som har hänt är att man har presenterat en utredning för president Trump. Vi vet att den innehåller förslag men inte exakt vad det är för förslag. Det kan finnas en risk för 25-procentiga tullar på hela motorsektorn.
Det skulle innebära att vi riskerar att förlora 4 000 jobb i Sverige, varav 3 000 i västra Sverige. Självklart är det ett strängt läge.
Ann Linde (S):
Låt mig säga två saker. För det första har EU aldrig någonsin haft så många frihandelsavtal som antingen är färdigförhandlade, ska börja implementeras eller är på gång. Till exempel är Japan-avtalet som kom den 1 februari det största frihandelsavtalet någonsin.
För det andra finns det en rörelse från flera olika länder om att bryta stilleståndet i Världshandelsorganisationen. Det blir svårt, men det finns ändå en vilja.
Ann Linde (S):
Det är väldigt viktigt att vi har EU med oss när det gäller Gui Minhais möjlighet att bli fri - han är inte bara svensk medborgare utan också EU-medborgare. Jag är mycket glad åt att kunna konstatera att EU hela tiden har ställt upp för oss.
Redan tidigt gav man stöd till Sveriges kamp för att få Gui Minhai fri. Och direkt efter Tucholskyprisets utdelande kom ett uttalande från EU:s utrikestjänst om att man helt ställer sig bakom Sveriges agerande och Sveriges krav. Vi har också tagit upp frågan med EU-medlemsländerna.
Jag kan konstatera att både president Macron, när han träffade Xi Jinping i november, och förbundskansler Merkel, när hon gjorde sin resa till Kina, har tagit upp Gui Minhai. För att försäkra mig om att det inte blir någon förändring med den nya kommissionen tog jag i måndags, vid ett bilateralt möte med den nya kommissionären Josep Borrell, upp frågan om Gui Minhai.
Jag informerade honom om läget och försäkrade mig om att han inte hade någon annan inställning än den som hans företrädare Federica Mogherini hade haft. Jag fick en försäkran om att han kommer att fortsätta att se till att EU ger stöd. Det är mycket viktigt. Vi påminner alltid, så fort det är några stora delegationer på gång, om att man också bör ta upp EU-medborgaren Gui Minhais fall.
Ann Linde (S):
Tack, Håkan Svenneling, för frågan! När det gäller hur den feministiska utrikespolitiken kommer till uttryck i skrivelsen kan jag säga att vi lyfter fram de utmaningar som finns för jämställdheten i Kina. Vi kommer att fortsätta att ha en dialog med Kina när det gäller jämställdheten och de områden där det skiljer sig åt, för det gör det.
Inom den feministiska utrikespolitiken tar vi upp frågan med alla länder som vi besöker, och vi gör det i alla multilaterala sammanhang. Vi inkluderar jämställdhetsarbetet i Agenda 2030, där vi också har en dialog med Kina.
Här kommer alltså regeringens syn på både den feministiska utrikespolitiken och det som vi tycker brister i Kinas jämställdhetspolitik upp. De fackliga frågorna är naturligtvis en prioritering för regeringen, bland annat genom det arbete som vi gör med Global Deal.
I skrivelsen har vi valt att ta upp det via att vi kräver att ILO-konventionerna ska skrivas under. Det står mycket tydligt i skrivelsen. En av ILO:s kärnkonventioner gäller rätten till facklig organisering. Därmed anser vi att vi har tagit upp frågan om rätten till facklig organisering också i Kinaskrivelsen.
Ann Linde (S):
Jag undrar om Håkan Svenneling har sovit den senaste veckan. Vi har presenterat den nya exportstrategin, som för övrigt inte innehåller några prioriterade länder som Håkan Svenneling gjorde en poäng av i sitt anförande.
Dessutom har det varit en presskonferens i dag, som det har refererats till i många medier, både om den nya exportstrategin och om den nya plattformen när det gäller hållbart företagande med mänskliga rättigheter, fackliga rättigheter, klimatinitiativ och allt som har med det att göra. Det enda som jag kan göra är att säga till Håkan Svenneling: Åk hem och läs på så får du se att du inte behöver ställa frågor som vi redan har svar på.
Ann Linde (S):
Tack, Hans Wallmark för frågorna. Tack också för den roliga liknelsen med lackaskar som jag hoppas att jag kan få använda om det inte finns upphovsrättsliga regler kring det. Självklart står regeringen bakom principen om ett land och två system. Hongkong har en självstyrande ställning och ett fristående politiskt och juridiskt system.
Det är i enlighet med den grundlag som finns i Hongkong. Vi har upprepade gånger påpekat att vi vill att de mänskliga fri- och rättigheterna ska skyddas enligt denna lag.
När regeringen har gjort resor till Kina har vi också medvetet besökt Hongkong, talat med dissidenter och talat med fackliga representanter just för att ge stöd till Hongkongs möjligheter att behålla sin självstyrande ställning och de mänskliga och medborgerliga rättigheterna.
Beträffande svenskt näringsliv och vilka åtgärder som vi vill vidta för att skydda Sverige mot denna typ av säkerhetsrelaterade hot när det gäller företagsförvärv, infrastruktur och så vidare pågår det en lagstiftningsprocess nationellt och ett arbete på EU-nivå med anledning av precis de frågeställningar som Hans Wallmark tar upp.
Vi nämner dock inte enskilda länder i dessa processer. Säkerhetspolisen och andra myndigheter har sedan ett antal år framfört att det finns risker med utländska uppköp av företag som bland annat bedriver känslig verksamhet. Det har också uppmärksammats inom EU. Det finns en EUförordning som reglerar ett fördjupat område i fråga om detta.
Ann Linde (S):
En sak i taget. När det gäller uigurerna och Xinjiang har vi varit mycket tydliga. Bland annat har vi på svenskt initiativ i FN:s universella granskningsmekanism tagit upp att det finns en oro över situationen i Xinjiang. Vi har också medverkat till ett antal resolutioner.
Senast nu i oktober var det 23 länder inklusive Sverige som särskilt tog upp situationen i Xinjiang och vår oro över och vår kritik mot den. När det gäller näringslivet var jag inne på de olika utredningar som finns om detta. Jag tror också att det är mycket viktigt med det kunskapscenter som inte är färdigt än utan fortfarande bereds inom regeringen.
Företagen har ofta för lite kunskap, och vi vill kunna medverka till att företagen får mer kunskap så att de kan förstå varför kinesiska aktörer har intresse för deras företag och ibland vilka regler som gäller för kinesiska företag, till exempel att man alltid måste kunna återrapportera till staten om staten vill det.
När det gäller frågan om de dubbla medborgarskapen har Säkerhetspolisen tagit upp till exempel risken för spionage. Det har varit två fällande domar i Sverige, en som gäller tibetaner och en som gäller uigurer, i fråga om just flyktingspionage. För vår del är det tydligt.
Om du är svensk medborgare är du svensk medborgare, även om du också har ett kinesiskt medborgarskap. Då gäller de rättigheter du har som svensk medborgare - men Säpo håller också koll.
Ann Linde (S):
I frågan om EU:s strukturerade dialog med Hongkong, om parlamentarikerna ska inkluderas eller ej, kan jag inte svara än. Jag vet inte om EU har satt några begränsningar för om till exempel frivilligorganisationer ska ingå.
Jag tar med mig Kerstin Lundgrens fråga och tittar på den, men jag är inte beredd att just nu säga det ena eller det andra eftersom jag vet för lite om detaljerna om vilka som deltar i den strukturerade dialogen. Flera ledamöter har tagit upp frågan om Taiwan.
Sverige har goda förbindelser med Taiwan. Vi har under många år verkat för att Taiwan kan samarbeta med olika multilaterala organisationer såsom WHO, WTO, Asiatiska utvecklingsbanken och Internationella olympiska kommittén.
Taiwan har också deltagit som observatör i det högsta beslutande organet i WHO, Världshälsoförsamlingen. Därför välkomnar regeringen en utveckling där Taiwan kan delta på flera områden, till exempel genom att få observatörskap i WHO.
Ann Linde (S):
Det ställdes frågor om screening. EU:s förordning är vi tvungna att genomföra. Den trädde i kraft den 11 april och ska vara på plats i oktober nästa år. Sedan finns den egna nationella screeningen. De har båda varit oerhört omdiskuterade. Vi har inte haft ett sådant system i Sverige förut. Det var ungefär 16 länder i EU som hade det tidigare, men inte Sverige.
Det beror bland annat på att om det finns ett nationellt system är man underkastad vissa regler som man inte är om det inte finns ett system. Jag är inte beredd att säga att vi ska påskynda detta. Dessa frågor är så oerhört komplicerade, och eftersom vi inte har haft systemet alls tidigare är det bättre att frågan blir riktigt ordentligt utredd hellre än att vi inte tar itu med alla detaljer.
Dessa frågor är inte lätta. Jag har varit mycket involverad i dessa frågor under flera år, och jag tror att det är bättre att se till att det blir rätt från början än att skynda på. Men jag håller med Kerstin Lundgren om att detta är angeläget.
Därför är jag glad att vi till slut kommit fram till att detta måste komma på plats.
Ann Linde (S):
Jag tackar Margareta Cederfelt för de viktiga frågorna. Låt mig börja med observatörerna i Ukraina. Jag är också medveten om att man försöker göra så att våra "monitorer" över huvud taget inte ska få tillträde. Man vill till och med ta bort missionen.
Jag kan försäkra Margareta Cederfelt att vi inom ramen för ordförandeskapet kommer att arbeta för att observatörerna ska fortsätta att få både politiskt och ekonomiskt stöd. Det är samma sak med den georgiska missionen. Jag känner inte till att man aktivt arbetar för att få bort den missionen på samma sätt som jag känner till att man gör så med den som finns i Ukraina, men vi vill att den ska fortsätta att arbeta.
Jag håller helt med om att vi måste hålla vårt fokus på den europeiska säkerhetsordningen. Jag vet att olika länder har tagit upp frågan om att minska det fokuset och i stället lägga fokus på frågor som vi inte anser är särskilt viktiga.
Samtidigt får vi vara observanta på att andra länder kan säga att sådant som vi tycker är viktigt - till exempel mänskliga rättigheter, inklusive hbtq-personers rättigheter - inte är viktigt, och därmed försöker de tysta oss när vi tar fram de frågorna.
Här gäller det att både hävda att de frågor vi tar upp är viktiga och behålla fokus på den europeiska säkerhetsordningen.
Ann Linde (S):
Precis som Margareta Cederfelt säger anser jag att demokratifrågan är viktig. Jag har själv besökt områdena, och jag har sett taggtråden och de militära gränsposteringarna. Jag har sett hur illa människorna som lever i områdena behandlas. De lider av att de inte har en normal, trygg och säker situation. Det är mycket viktigt att OSSE inte lämnar dessa områden.
Organisationen för säkerhet och sam-arbete i Europa En sak som jag också tycker är viktig är att man inte avslutar sanktioner eller minskar det politiska trycket efter en viss tidsperiod.
Det ska inte vara så att om man är aggressiv mot eller annekterar ett annat land blir det fråga om sju, åtta eller tio år ute i kylan och sedan blir allt som vanligt igen. Jag anser att vi ska hålla kvar trycket till dess situationen har lösts; alltså inte släppa på trycket.
Jag tror att vi är eniga om att behålla Georgien högt uppe på dagordningen.