KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jörgen Andersson (M):
Pia Nilsson har det inte lätt i sin roll som oppositionsföreträdare. Det skulle ha kunnat vara mycket goda förutsättningar för detta i det läge vi befinner oss i, med en skuldkris som härjar runt omkring oss.
Det skulle ha kunnat vara så att Pia hade stått här och gett regeringen skulden för en arbetslöshet på 20-25 procent, en statsskuld på uppemot 100 procent av bnp och stora underskott i statens finanser. Men så är det inte i vårt land.
Vi har statsfinanser i balans, en låg statsskuld och fler som arbetar nu efter krisen än det var 2006 - 200 000 fler människor. Det här är relevant, fru talman. Även om Sven-Erik Österberg har en annan uppfattning är det här relevant.
Man måste sätta saker i ett sammanhang och man måste ha perspektiv på sina ståndpunkter. Utanförskapet har minskat. 150 000 färre förtidspensioneras mitt i krisen än före.
200 000 fler människor är i arbete under rådande skuldkris än det var 2006, före krisen. Totalt sett större skatteintäkter, faktiskt mer skatteintäkter på arbete än 2006 är det i dag. Det är en situation som skiljer sig helt och hållet från de allra flesta länder runt omkring oss.
Det tar jag som intäkt för att regeringens arbetslinje fungerar mycket bra, till och med i den värsta skuldkris vi har sett sedan 30-talet. Regeringens arbetslinje står mot Socialdemokraternas återställare.
Det är viktigt att ha det med sig när man lyssnar på Pia Nilsson, för man måste ha lite perspektiv på det hon säger. Fler arbetslösa är i arbetsmarknadsåtgärder nu än 2006. Mer än dubbelt så många är i utbildningsprogram nu än 2006.
Det är viktigt att ha det med sig.
Jörgen Andersson (M):
Vi är nog alla, precis som Börje Vestlund, väldigt oroliga, speciellt i det läge som vi nu befinner oss i med den skuldkris som finns runt omkring oss. Mitt tidigare inlägg gick ut på att sätta det perspektivet i relation till den raljerande ton som vi hörde från den socialdemokratiska sidan. Det betyder inte att det inte finns problem och att man inte måste ta dem på allvar.
Vi måste fortsätta att arbeta för att bryta allt utanförskap. Det handlar om att fortsätta arbetslinjen. Det handlar om att hjälpa människor till ett friskare liv genom rehabilitering och relevanta vårdinsatser. Det handlar om en aktiv jobbförmedling och bättre matchning på arbetsmarknaden.
Det handlar om att göra människor anställbara genom utbildningsinsatser. Jag vill påstå att alliansregeringen har varit framgångsrik i detta. Vi ser - det var därför jag tog upp det - att närmare 200 000 människor har återinträtt från ett utanförskap till ett inkluderande, friskare och berikande liv. Dessutom är fler i dag i utbildning än någonsin tidigare.
Detta arbete måste fortsätta. Där står en bevisat fungerande arbetslinje mot en socialdemokrati som nostalgiskt ser tillbaka på en ordning där man flyttade ut människor i ett permanent utanförskap, bort från arbetsmarknaden. Det är detta som vi inte vill tillbaka till. Vi måste fortsätta på den inslagna vägen.
För att ställa saker i relation till varandra är det faktiskt så att det är många länder som har en arbetslöshet på uppemot 20-25 procent. För svenskt vidkommande var antalet arbetslösa 336 000 år 2006. Nu är det 378 000. Men det är 200 000 fler i arbete.
Jörgen Andersson (M):
Det absolut viktigaste för att jobben ska komma till är att vi har en konkurrenskraft som står sig i ett internationellt perspektiv. Under alliansregeringens tid har svensk konkurrenskraft stadigt ökat till att närmast bli den mest konkurrenskraftiga i hela världen.
Från socialdemokratiskt håll pratas det om en misslyckad politik. Jag är inte så säker på att vår omgivning håller med om det omdömet.
Eftersom jag vet att vår finansminister ogärna skryter alltför mycket om sina egna insatser får jag passa på att göra det åt honom, för det är faktiskt så att ekonomer runt om i Europa och från andra länder vallfärdar för att se hur det kan komma sig att Sverige klarar sig så bra när ingen annan klarar av det.
Hur kan det komma sig att svensk ekonomi går så starkt när alla andra går kräftgång? Jag är inte så säker på att dessa ekonomer håller med om att det i alla stycken är en misslyckad politik. Jag tror faktiskt att de hävdar motsatsen.
Jag vet också att Socialdemokraterna gärna vill bortse från vår omgivning och vad som händer runt omkring oss, för det passar inte riktigt in i deras retorik.
Sverige har en av de starkaste offentliga finanserna, inte minst i ett Europaperspektiv, och vi har faktiskt haft en tillväxt i sysselsättningen under den här djupa krisen, vilket finansministern tydligt redogjorde för tidigare. Jag vill därför gärna komma in lite på vad det är Socialdemokraterna vill.
Här i kammaren får man lätt intrycket av att de vill riva ned allting, göra om och ta bort alla reformerna och gå tillbaka till det gamla. Man drömmer sig tillbaka till en svunnen tid och vill ta bort de reformer som har skapat det unika förhållande och den unika situation vi har i Sverige. Är det vad Socialdemokraterna vill?
Ja, åtminstone får man det intrycket här i kammaren. Lyssnar man på Stefan Löfven får man lätt ett annat intryck. Där är det snarare så att man accepterar alla reformer som har gjorts och tycker att de är rätt bra. Möjligen kan det vara så att man kan tänka sig fortsätta på samma bana. Men vad är beskedet från Socialdemokraterna här i kammaren? Ska vi ta bort alla dessa reformer?
Ska vi ta bort jobbskatteavdragen, som var så viktiga och skapade de förutsättningar och den unika situation som Sverige befinner sig i med en ekonomi och finanser starkare än något annat land, och gå tillbaka till det gamla?
Jörgen Andersson (M):
Den här interpellationsdebatten har handlat om jobben och hur de kommer till i framtiden. Vi kom även in på regeringsfrågan, som är en mycket intressant fråga. Vad ska svenska folket förvänta sig? Vi har under alliansregeringens tid sett att man har fört en politik som har fungerat.
Vi är i hög grad beroende av omgivningen. Eftersom vi är ett exportland som exporterar en stor del till Europa är vi naturligtvis väldigt beroende av vad som händer där. Men trots den starka kris och den oro som har varit där har vi stått starka, som det har redogjorts för här. Jag har svårt att se någonting annat än att det är tack vare en politik som har fungerat. Då kommer vi till regeringsfrågan, som faktiskt är väldigt intressant.
Vad är alternativet? Vad ska svenska folket förvänta sig? Ska man välja någonting som man vet fungerar, eller ska man välja någonting som vägrar att ge besked? Å ena sidan ger man här i kammaren intryck av att allting ska rivas upp och allting ska bli som förut, men å andra sidan säger man i olika sammanhang motsatsen.
Ett tredje scenario är att vi får skattechocker på arbete och på företagande. Nej, jag tror nog att det är säkrast att hålla sig till det alternativ där vi vet vad vi får: en politik som fungerar. Det är det som skapar jobb, det är det som skapar konkurrenskraft och det är det vi har sett.
För svenska folkets skull måste vi hålla oss till den politik som fungerar.
Jörgen Andersson (M):
Jag skulle vilja börja med att återge några ord från en låt jag hörde på 70-talet när jag var ung och lyssnade på radion: Det händer att jag vaknar om natten och drömmer att Europa brinner. Det är kanske mer sant än någonsin.
Det är viktigt att vi har perspektivet att vi befinner oss i ett oroligt läge där de allra flesta länder runt omkring i Europa har en oerhört besvärlig situation med stor arbetslöshet, stor skuldsättning och oerhörda problem med sina nationella finanser.
Jag tycker att det är viktigt att ha med det i den här debatten och jämföra med hur det ser ut för svensk ekonomi.
Tar man med det, har det som bakgrund och tittar på hur vi har klarat vår situation, skulle jag nog vilja påstå att det är den tydliga svenska politiken, med ansvarstagande för starka finanser tillsammans med arbetslinjen, som har gjort att vi befinner oss i ett helt annat läge än de flesta andra länder.
Med det som bakgrund blir det lite mer besvärligt för Socialdemokraterna att bedriva den opposition som man försöker göra här med att måla upp svensk arbetslöshetsstatistik som om den skulle vara dramatiskt mycket sämre än vad den har varit tidigare, utan att ta hänsyn till att vi befinner oss i en kris som har pågått i snart tre års tid.
Detta till trots visar den svenska arbetsmarknadsstatistiken - det kom ett pressmeddelande från SCB så sent som i dag - att svensk sysselsättning har ökat med 65 000 personer i jämförelse med samma period föregående år. Då blir det lite konstigt när man lyssnar på Socialdemokraterna.
Jag har full förståelse för att ni vill bedriva opposition - det ska ni naturligtvis göra - men man måste på något sätt vara lite ärlig mot statistiken. Annars blir det ganska tomt och innehållslöst.
Jörgen Andersson (M):
Om man slänger ur sig siffror och statistik utan att sätta det i något slags sammanhang kan det lätt bli lite tokigt. Den senaste statistiken kom i dag i ett pressmeddelande från SCB. Jag skulle då kunna hävda att sysselsättningsgraden är 71 procent, i stället för de 65 procent som Monica Green nämnde.
Det skiljer ganska mycket, fast hon säkert kan ha belägg för de siffror hon tar upp. Min poäng är att det är viktigt att man sätter det i ett sammanhang och jämför samma siffror med varandra över tid.
Gör man det kan man snart konstatera att vi har klarat oss oerhört bra i Sverige genom den svåra kris som många andra länder har tvingats förhålla sig till i Europa. Det är viktigt att man har med sig det och inte bara jämför över tid utan sätter det i ett sammanhang, i relation till omvärlden.
Det tror jag är den rådande utomstående bedömningen av de flesta.
Jörgen Andersson (M):
Den finansiella sektorn har blivit lovligt byte. Jag sällar mig till dem som kan konstatera att det definitivt har funnits vissa obalanser inom denna bransch, med ett högt risktagande som det kanske största problemet.
När man talar om att beskatta den finansiella sektorn och kanske framför allt om transaktionsskatten är det viktigt att bestämma vilket mål man har med en eventuell transaktionsskatt. Ska den stabilisera marknaden eller användas som skattebas?
Dessa två syften motverkar ju på något sätt varandra. Vi har erfarenhet av transaktionsskatt i Sverige. Vi hade en sådan under 80-talet.
Effekten blev att den drev ut mycket verksamhet ur landet, och den hade varken stabiliserande verkan eller gav upphov till en särskilt bred skattebas. Detta är viktigt att ha med sig.
Europeiska kommissionens uträkningar och värderingar av vad en transaktionsskatt skulle få för effekter på den europeiska marknaden visar att inom vissa delar av finansmarknaden kan man få en undanträngningseffekt på uppemot 90 procent av verksamheten.
I vissa fall kan det vara ytterst relevant att man tar bort en möjligen osund verksamhet och att den får förekomma någon annanstans. Det innebär dock inte att man får en större skattebas.
Branschen bidrar inte på något sätt till att betala för det den har åsamkat eller ställt till med om man har flyttat bort verksamheten och gjort den otillgänglig som skattebas. Det gäller att ha detta med sig.
Samtidigt räknar Europeiska kommissionen med att det långsiktigt kan få effekter på den samlade bnp:n för EU 27-länderna på uppemot 0,5 procent. Det är ganska stora siffror. Detta är också viktigt att ta med i debatten.
Är det något som Europa behöver nu är det högre tillväxt och ökning av bnp, inte att man hämmar tillväxten. Det är helt fel.
Jag håller med finansministern om att det finns andra och bättre åtgärder för att stabilisera marknaden - givet att det inte går att införa en global transaktionsskatt, för då kanske det skulle finnas poänger med det. Jag tror dock att det är utsiktslöst.
Jag tror som sagt att det finns bättre sätt att skapa stabilitet på finansmarknaden än genom en transaktionsskatt.
Jörgen Andersson (M):
Jag ska väl inte förlänga debatten. Det känns som att vi har en konstruktiv diskussion med relativt stor samsyn i de här frågorna. Jag vill understryka att Sverige har en stor finansiell sektor. Den utgör drygt 5 procent av svensk bnp och har 140 000 anställda.
Det är viktigt att ha det med sig när man värderar om det är en bra eller dålig affär för svensk ekonomi att införa en transaktionsskatt. Som jag tidigare sade är det viktigt att man har klart för sig vilket mål man har med en eventuell transaktionsskatt. Har man målet att man ska ta in mer skatter är det en dålig affär, som vi har kommit fram till här.
Har man målet att man vill ha bättre stabilitet på den finansiella marknaden är det kanske en bra strategi. Som vi har sett och har erfarenhet av skulle detta av allt att döma driva ut verksamheten ur landet, och då skulle det kanske bli mer stabilt för svenskt vidkommande. Det är mycket möjligt att det skulle bli så.
Men vill man ha stabilitet tror jag att det finns bättre vägar att gå, och det verkar som om vi har en relativt stor samsyn om detta både från Socialdemokraternas sida och från ministerns sida. Jag har därför gott hopp om att vi kommer framåt i denna fråga och att det blir hållbara lösningar som skapar en bättre stabilitet på marknaden.
Jörgen Andersson (M):
I Ulla Anderssons värld är allting väldigt enkelt. Allting är väldigt svart eller väldigt vitt. Det känner vi till. Mycket av Ulla Anderssons frågeställningar tog jag därför upp redan i mitt anförande. När det gäller just skuldsättningen har en hel del gjorts för att försöka motverka att skuldsättningen ökar i en större omfattning.
Samtidigt ska man vara väldigt klar över att om man gör för mycket kan man i stället utlösa en bubbla som annars inte hade funnits. Det gäller ju att gå väldigt försiktigt fram. Att dra till med storsläggan för att komma till rätta med den problematiken är kanske inte riktigt vad man bör göra. Det finns andra aspekter som det är värt att fundera lite över.
Ulla Andersson pratar ofta om att vi borde ha fört en mer expansiv penningpolitik. Nu visar det sig under den här perioden - det pratade inte Ulla Andersson så mycket om - att det faktiskt inte alltid är så enkelt att få ut den effekten av en sänkt ränta. Transmissionsmekanismen har inte fungerat tillfredsställande i alla avseenden. Jag menar att Ulla Andersson förenklar det här resonemanget alldeles för mycket.
Vi vinner alla på att diskutera de här frågorna, för det är viktiga frågor, men det gäller också att nyansera diskussionen lite. Det finns många olika aspekter att ta hänsyn till. Att man skulle ta till alltför stora åtgärder för att komma till rätta med just hushållens skuldsättning kan få motsatt effekt.
Jörgen Andersson (M):
Vi kan börja med inflationsmålet som jag tycker att man bör se utifrån två perspektiv. Å ena sidan ska vi se hur det har sett ut på kort sikt, alltså de närmast föregående åren. Det ska hållas separat från å andra sidan lite längre sikt. Ulla Andersson pratar om att man inte har nått upp till det uppsatta inflationsmålet om 2 procent, varken på lång sikt eller på kort sikt, och det är mycket riktigt.
I mitt anförande hade jag ett resonemang om att det på kort sikt spelar en väldigt stor roll hur ser ut i vår omvärld. Vi styrs väldigt mycket av vad som händer där. Vi har problem med transmissionsmekanismen, som jag var inne på. Det finns en rad olika parametrar som har betydelse där.
Tittar vi på lång sikt kan vi notera att man enligt Riksbanken själv har försökt att resonera lite kring varför man inte når upp till inflationsmålet. Där finns ett glapp på ungefär 0,6 procent. Hälften av det glappet utgörs av att man har gått från en väldigt hög räntenivå till en väldigt låg räntenivå i samhället. Det förklarar ungefär 0,3 procent av det gapet.
När det gäller det andra gapet resonerar man om att det kan ha att göra med att det har varit en väldigt stark produktivitetsutveckling under den perioden. Det är klart att man kan titta bakåt på vad som är orsakerna, men det måste vara mer lämpligt att titta framåt på vad man ska göra åt det och vilken roll som Riksbanken ska ha. Det pågår rätt många utredningar redan nu som tar upp just de här frågorna.
Jag tycker att det är lämpligt att invänta resultatet både från den remisstiden och från de slutsatser man drar av de utredningarna.
Jörgen Andersson (M):
Jag tycker att det är synd om jag misstolkade Jacob Johnson. Jag trodde att vi var någonting på spåren när det gäller en gemensam syn på ägandet. Det gör mig lite ledsen att det inte är så. Samtidigt sade jag redan i mitt huvudanförande att vi kanske inte drar samma slutsatser av problemformuleringen.
Jag kan hålla med Jacob Johnson om att det finns ett problem i att vi har alltmer av kollektivt ägande på aktiemarknaden och på finansmarknaderna och att det kan skapa problem i sig.
Jag är helt övertygad om att det finns en risk för att det faktiskt ligger till på det sättet som Vänsterpartiet förklarar i sin motivering om större risktagande och mer skattesmitning och mindre av ansvarstagande från aktiva ägare. Jag tror att vi har gynnats mycket av att ha aktiva ägare. Det där har förändrats över tid, visst är det så.
Men faktum är att det finns uppgifter om detta, så att man skulle utreda hur det ser ut har jag svårt att se poängen med. Dessutom har det funnits förslag som försöker komma till rätta med de problemen. Jag nämnde investerarsparkontot som ett exempel. Riskkapitalavdragen är ett annat exempel.
Jag hoppas att vi till slut om vi pratar en stund till kan dra samma slutsatser och att även Jacob Johnson kan glädjas åt de förslag som är presenterade och redan genomförda till viss del. Det ska nog gå bra det här, så att både du och jag får en glad påsk till slut.
Jörgen Andersson (M):
Vi delar som sagt var problemformuleringen. Jag ser inte riktigt poängen med en sådan utredning som Jacob Johnson föreslår. Jag tror att det finns poänger i problemformuleringen, och jag tror att det finns ett värde i att man försöker komma till rätta med det här. Investerarsparkonton, som jag nämnde tidigare och måste ta upp en gång till, tycker jag är ett steg i rätt riktning.
Riskkapitalavdragen är ett annat steg i rätt riktning. Det finns säkert fler åtgärder man kan vidta så att människor tar ett eget större initiativ och tar ett större ansvar i sitt eget sparande och blir mer aktiva i sitt eget ägande.
Jag tror att vi har mycket att vinna på det, och jag tror att om Jacob Johnson och jag kan enas kring att åtgärderna är viktigare för att komma till rätta med problemet än att ytterligare försöka beskriva problemet ska det nog till slut finnas en enighet i hur vi kommer framåt i den här frågan.
Jörgen Andersson (M):
Det är bra att Peter Persson lyfter upp den här frågan och ger oss tillfälle att diskutera utanförskapet. Jag tycker också att det är bra att Peter Persson har tagit till sig begreppet utanförskap. Som Fredrik Schulte nyss var inne på har utanförskapet varit väsentligt bredare än bara omfattat dem som har räknats som arbetslösa.
Vi kommer från en annan ordning. Vi kommer från en ordning då man gömde människor i utanförskap så att de inte räknades som arbetslösa. Vi måste kraftsamla för att ta itu med utanförskapet.
Det är bra att det finns även på Socialdemokraternas agenda, och det är bra att även Peter Persson diskuterar dessa frågor. Det krävs nämligen en del kraft och mod, och det krävdes kraft och mod för att faktiskt ta itu med detta 2006.
Det stora utanförskapet handlade om den stora förflyttningen av människor från arbetsmarknad till arbetslöshet och till ett annat utanförskap i förtidspensionering och långa sjukskrivningar. Men när man tar itu med sådana problem skapas nya problem.
Det innebär stora utmaningar när människor kommer från ett stort och långt utanförskap och ska förberedas för att åter inträda på arbetsmarknaden. Det innebär stora utmaningar för människor som har varit länge i ett utanförskap att få möjlighet att återigen träda in på arbetsmarknaden. Då behövs många åtgärder.
Det handlar om fler och bredare vägar tillbaka till jobb - där man satsar på lärlingsplatser, praktikjobb och yrkesutbildningar - och där man ser att alla jobb är viktiga. RUT och ROT tror jag har varit oerhört viktiga för att ge möjligheter till fler att få ett arbete. Då är det viktigt att man har en politik så att jobben växer till.
Det är viktigt att man underlättar för att nya företag ska kunna startas och för att företagen ska kunna växa. Då är det bra att vi diskuterar dessa frågor så att vi verkligen kan se skillnaden mellan den politik som Peter Persson står för och den politik som förs från regeringens sida.
Då duger det inte att lägga ytterligare bördor på företagen i form av stora skattekostnader, skattechocker, i storleksordningen 30 miljarder. Hur ska det kunna skapa fler arbeten, och hur ska det kunna göra att företagen växer och fler företag startas?
Jag tror att det är bra om Peter Persson funderar över hur det ska se ut för att jobben ska växa till. Det räcker inte med att bara tala om statistik och gömma sig bakom siffror, utan man måste ha en politik för att faktiskt ta itu med de problem som finns bakom siffrorna.
Jörgen Andersson (M):
Låt oss tala om dem som har tvingats bort från allt hopp och all framtidstro. De är alla dem vi vill ge en ny chans och vill rusta för nya möjligheter. Det är inte enkelt; det ska sägas. På en redan tuff arbetsmarknad är det absolut en utmaning. Men svaret är inte att vi kan ge upp om de människorna.
Vi kan inte gå tillbaka till en ordning där vi sjukskriver människor och flyttar ut människor i förtidspensionering för att vi inte orkar ta itu med utmaningarna. Svaret måste vara en ökad konkurrenskraft där Sverige skapar konkurrenskraft för svenska företag i en global marknad och en global miljö.
Där har vi sett att Sverige har haft framgång. Det ska sägas i en kontext av de utmaningar som till exempel stora delar av Europa står inför och där vi ser en global kris som skapat enorma utmaningar för stora delar av världen. Det förenklar inte situationen.
Men vi måste ändå ha det med oss när vi tittar på hur svenska företag klarar att konkurrera. Det visar sig att den förda politiken har ökat konkurrenskraften för svenska företag. Det visar sig också att vi har klarat av att få fler människor i arbete trots den stora utmaning som har funnits.
Det finns de som har svårare att komma in på arbetsmarknaden än vad andra har i denna miljö. Då måste svaret vara att vi breddar möjligheterna och ökar chanserna för de människor som har de största utmaningarna.