KBLab/rixvox huggingface dataset:
Agneta Berliner (FP):
Konstitutionsutskottet ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning för att se till att grundlagarna följs. De orden har återkommit ett antal gånger med lite olika formuleringar under debatten. De kanske kommer igen senare också. Konstitutionsutskottet är inte ett forum för partipolitisk debatt. Konstitutionsutskottet är inte heller en arena för att knipa politiska poäng.
Konstitutionsutskottet är inte rätt plats för allmänt tyckande och tolkande - så borde det åtminstone vara. Berit Andnor framhöll nogsamt i sitt inledningsanförande att KU:s granskning inte ska styras av partibok. Flera av de ärenden som konstitutionsutskottet har granskat i år har trots detta behandlats på ett helt annat sätt av oppositionen.
Jag vill påstå att konstitutionsutskottet har använts för att spegla ett allmänt missnöje med en borgerlig regering. Inte ens i sitt inledningsanförande i dag kunde konstitutionsutskottets ordförande, Berit Andnor - som jag tror har lämnat kammaren för tillfället - avhålla sig från politiska kommentarer. Herr talman!
När det gäller det ärende som vi nu debatterar, statsminister Fredrik Reinfeldts förordnande av statsråd, har vår uppgift varit att granska om det faller under regeringens beredningsskyldighet. Granskningen har väldigt tydligt visat att så inte är fallet. Det finns inte någon beredningsskyldighet när det gäller regeringsbildningen.
Det finns inga särskilda krav i grundlagen för hur en statsminister ska gå till väga när han eller hon utser ministrar. Regeringsformen ger statsministern i övrigt stor frihet att själv bilda sin regering på det sätt som han eller hon anser vara bäst. Det är många som har tagit upp det. Någon praxis för hur detta ska gå till finns inte heller.
Olika statsministrar har använt olika metoder för att utse sina regeringar. Det finns alltså ingen mall, ingen lathund eller något standardformulär 1 A. Ansvaret för regeringen är statsministerns, och ansvaret för hur regeringen utses är statsministerns. Punkt!
Att sedan Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet vill ha detta på annat sätt är inte relevant. Det är klarlagt att det inte föreligger något beredningskrav. Det är också klarlagt att det finns olika arbetsmodeller. Granskningen av ärendet ger därför ingen anledning till något särskilt yttrande från utskottets sida. Herr talman! Ändå väljer oppositionen att reservera sig.
Jag kan bara konstatera att de krav som oppositionen hänvisar till i sin reservation inte finns uttryckta i vår grundlag. Det är något som oppositionen har kommit på under granskningen. Reservationen saknar därför konstitutionell bäring.
Om reservationen är ett uttryck för Socialdemokraternas besvikelse och frustration över valresultatet och över att det inte är en socialdemokratisk statsminister som utser regering är deras reservation inte desto mindre att beklaga. Konstitutionsutskottet är inte och ska inte användas som ett forum för allmänt tyckande eller tolkande. Låt oss hålla oss till vårt uppdrag.
Agneta Berliner (FP):
Jag ska försöka hålla mig till ämnet, men generellt sett, oavsett om det gäller RUT eller ROT, tror jag att socialdemokratin alltid kommer att vara mot de flesta skattesänkningar. Då kan man fundera på om det är så att ni kommer att avskaffa RUT-avdraget. Är det vad ni vill? Vill ni i så fall också avskaffa ROT-avdraget? Tillbaka till den internationella skattekontrollen.
I Skatteverkets äskande om mer pengar nämndes flera olika skäl till att man behövde mer pengar, men den internationella skattekontrollen, som vi faktiskt pratar om i dag, nämndes inte som ett skäl. Det fanns inte med. Det tycker jag tyder på att det inte anses att den här verksamheten faller utanför ordinarie ramar.
De åtgärder som Riksrevisionen föreslår för att komma till rätta med ineffektiviteten är inte heller av direkt monetär natur, eller hur jag ska uttrycka det. Det handlar mer om att från ledningens håll ha fokus på internationell skattekontroll och arbeta systematiskt med frågorna, att prioritera dem helt enkelt.
Om vi ska hålla oss till ämnet är det väl inte det här som har lyfts fram när det gäller att man behöver mer pengar.
Agneta Berliner (FP):
Jag sade inte heller att det var Riksrevisionen som skulle gå in och äska pengar. Det sade jag inte. Jag sade att i Skatteverkets äskande om anslag fanns det vissa skäl, men just det som vi debatterar i dag fanns inte med där. Det var ingenting som Skatteverket tog upp som ett problem när det gällde att man behövde ha mer pengar.
Då får man faktiskt förutsätta att det här inte är ett område, om vi pratar om den internationella skattekontrollen och informationsutbudet, som egentligen behöver mer pengar, utan här handlar det om att man prioriterar och att man jobbar på ett helt annat sätt.
Om inte Skatteverket självt ens säger att man behöver mer pengar för att förbättra den internationella kontrollen finns det heller ingen anledning för vare sig regering eller riksdag att ge mer pengar till det området.
Phia Andersson (S):
Det är riktigt som Anna Bergkvist säger. Det är svårare vid ett valår. Detta har också tagits upp. Riksdagskommittén med instämmande av Författningsutredningen ansåg att budgetprocessen kan klaras även under valår. En ny majoritet hinner lägga in flera av sina prioriterade frågor i budgetpropositionen. Därutöver är det under valår möjligt att lämna budgetpropositionen något senare än annars.
Vidare kan smärre ändringar i budgeten göras i riksdagen, till exempel under utskottsberedningar. Om den nya regeringen inte hinner få med allt kan den återkomma med förslag under våren efter valet, till exempel i tilläggsbudgeten. Denna fråga är faktiskt utredd, men regeringen har inte kommit till samma ståndpunkt som ni, utan man har valt att prioritera politiken före de människor som berörs av besluten. Varför?
Phia Andersson (S):
Är det då en ny praxis vi ser där politiken går före de människor som berörs av politiken? Är det så att om man får ett förtroende i fyra år så behöver man hantera det på detta sätt? Det skrämmande är att detta fortsätter. Det var det som jag försökte peka på med Riksrevisionen. Detta är ett mönster som börjar växa fram.
Vi får inte ens yttra oss i utskotten för att man i kraft av sin majoritet kan rösta bort det. Vad är det vi ser? Det är särskilt det jag vill peka på. Och de som drabbas är inte några partier utan människorna som omfattas av besluten.
Phia Andersson (S):
Vi socialdemokrater yrkar bifall till förslaget i betänkandet, trots att utskottet avstyrker samtliga 33 motioner med hänvisning till Grundlagsutredningens arbete. Grundlagsutredningen har enligt sina direktiv att göra en utvärdering och översyn av hela valsystemet. Jag vill ändå ta upp en fråga som är väldigt viktig ur medborgarsynpunkt.
Den rör ett flertal motioner som behandlar frågan om partisymboler på valsedlarna. Flera personer har efter förra valet påpekat svårigheterna att skilja på de olika valsedlarna. Särskilt gäller det de personer som har nedsatt synförmåga. Socialdemokraternas valsedel har funnits i väldigt många år. Men ett nytt parti, Sverigedemokraterna, har en snarlik valsedel.
Hos dem som har tänkt rösta på Socialdemokraterna har rädslan varit stor för att ta fel valsedel. Dessutom fanns det vid förra valet, när jag själv åkte runt, högar med valsedlar i vallokalerna. Sverigedemokraternas valsedlar låg ibland precis jämte Socialdemokraternas. Ibland var de faktiskt blandade i samma hög.
Det är viktigt ur medborgarsynpunkt att man känner sig säker på att man kan identifiera valsedlarna och på att man lagt sin röst på det parti som man hade för avsikt att rösta på. En partisymbol på valsedeln skulle underlätta för människor att välja rätt valsedel.
Frågan har tidigare behandlats i 1993 års vallagskommitté och 2003 års vallagskommitté, där det påpekades att det fanns en del praktiska problem med att trycka partisymbol på valsedeln. Bland annat angavs att utrymmet på valsedeln var begränsat.
Det är viktigt att Grundlagsutredningen tar upp frågan och försöker lösa de praktiska problemen med partisymbol på valsedeln till förmån för säkerheten vid väljarnas val av parti på valdagen.
Phia Andersson (S):
I betänkandet Kommunal demokrati behandlas 32 motionsyrkanden från de allmänna motionstiderna 2007 och 2008. Motionerna rör begreppet stad, kommunal revision, den offentliga partifinansieringen, det politiska förtroendeuppdraget och frågor om delaktighet, jämställdhet, pensionärsråd och trängselskatter.
Ett enigt utskott avstyrker samtliga motioner, men jag vill ändå lyfta fram den utredning av det kommunala partistödet som konstitutionsutskottet den 7 juni 2007 beslutade om. Där var uppdraget att se över det kommunala partistödet.
Utvärderingen leddes av Johan Lantto och redovisades i juni 2008 i form av en rapport från riksdagen kallad Utvärdering av det kommunala partistödet . Kommuner och landsting har sedan 1969 haft rätt men inte skyldighet att ge ekonomiskt stöd till partierna.
I förarbetena till kommunallagen 1991:900 framhölls att stödet bör ses som ett allmänt samhälleligt stöd för att förbättra partiernas möjligheter att utveckla en aktiv medverkan i opinionsbildningen bland medborgare och därigenom stärka den kommunala demokratin.
Då utvärderingen visar att det råder osäkerhet från både kommunernas och partiernas sida när det gäller utrymmet för att använda det kommunala partistödet föreslår ett enigt utskott att riksdagen tillkännager för regeringen att en översyn bör ske av kommunallagens bestämmelser om partistödet i syfte att undanröja denna osäkerhet. Fru talman! Jag som socialdemokrat vill med detta yrka bifall till utskottets förslag.
Phia Andersson (S):
Historien är också sådan att det tilläts två försök, Västra Götaland och Skåne. De har visat sig fungera väldigt bra, inte minst med Socialdemokraterna, Centern och Folkpartiet tillsammans. Västra Götaland är ett bra försök som visar på det.
Men processen har ändå kommit i gång genom att Jan-Åke Björklund har varit ute och samtalat. Värmland har lagt in om en ansökan, och då förstår inte Värmland varför man förlänger tiden och processen genom att gå genom Kammarkollegiet. Varför kan de inte få svar om de får påbörja samtal och samarbete med Västra Götaland, vilket är önskvärt för deras del?
Phia Andersson (S):
En sak har vi gemensamt, Ingvar Svensson. Vi undrar hur Ansvarskommitténs förslag stämmer överens med Halland och Gotland. Här är ändå processer i gång. Varför kom det inte tidigare att man skulle lägga in detta? Någon proposition har inte lagts fram, utan detta har hittills bara funnits på DN Debatt.
Man sade klart ifrån att detta kommer att ta längre tid än vad många trodde. Nu är de besvikna.
Phia Andersson (S):
Flera motioner i detta betänkande handlar om meddelarfriheten. Mycket är redan sagt i den frågan, men jag vill lyfta fram ett perspektiv som jag tycker kanske inte har belysts på samma sätt. Det är att man med meddelarfriheten säkrar kvaliteten för dem som är i behov av skattefinansierad service.
Det är så, herr talman, att alla anställda i kommuner och landsting har meddelarskydd. Det innebär att de har ett grundlagsskydd för yttrande- och informationsfrihet. De har alltså rätt att ta kontakt med massmedier och berätta om brister och missförhållanden i verksamheten utan att riskera repressalier från arbetsgivaren.
Det finns också ett förbud för myndigheter och andra offentliga organ att efterforska källan till ett sådant meddelande. Herr talman! Detta är en mycket viktig del av vår demokrati och för granskningen av offentlig verksamhet, inte minst inom äldreomsorg, förskolor, barnomsorg och så vidare. Detta gäller dock inte om offentlig verksamhet övergår i privat regi.
Då finns inget meddelarskydd trots att det fortfarande är offentligt finansierad verksamhet. Privatanställda har lojalitetsplikt gentemot sina arbetsgivare, och brott mot denna utgör saklig grund för uppsägning.
Anställda har alltså helt olika rättigheter i identiska verksamheter i samma kommun beroende på om verksamheten är i offentlig eller privat regi. Det förekommer att kommuner och landsting beslutar om ett visst skydd för personalens meddelarfrihet hos privata entreprenörer som villkor för upphandlingar.
Men jurister menar att det inte spelar någon roll vad man ställer för krav i dessa avtal eftersom det grundläggande kravet på att privatanställda ska vara lojala mot sin arbetsgivare kvarstår. I en tvist i Arbetsdomstolen skulle enligt jurister sannolikt det företag vinna som straffar anställda som uttalar sig om de hävdar att det skadar företagets konkurrenskraft. Herr talman!
Även Riksrevisionen har påtalat problemet i granskningen Styrning av privat äldreomsorg där man såg stora brister. Där granskar man statens ansvar för att säkra kvaliteten i privat äldreomsorg, och där säger man bland annat att granskningen har visat att det kan vara svårt för personal i privat äldreomsorg att veta vad de får säga om sin arbetsplats.
Personalen får å ena sidan inte röja företagshemligheter, men å andra sidan är de skyldiga att anmäla allvarliga missförhållanden enligt lex Sarah. Till detta kommer att skyddet för yttrandefriheten gentemot arbetsgivare är oklart för anställda i privat verksamhet. Detta är vad Riksrevisionen har uttalat. Tidigare utredningar om meddelarskyddet finns.
Även om frågan har visat sig vara svår och komplicerad att lösa är det enligt vår mening oacceptabelt att skyddet på detta sätt uteblir beroende på i vilken form det allmänna väljer att bedriva verksamheten. En lag om skydd för meddelarfrihet i offentligt finansierad verksamhet i privat regi ska givetvis bygga på principen att denna så långt som möjligt ska vara densamma som för offentliganställda. Herr talman!
Regeringen bör därför se över frågan i syfte att lägga fram förslag till de lagändringar som behövs. Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservation nr 2.
Phia Andersson (S):
Jag har en väldigt konkret fråga till Andreas. Vi är överens om att integriteten är viktig. Men varför då hafsa igenom detta på det här sättet? Eftersom man inte lyssnat på JK utan lyssnat på Lagrådet undrar jag vad det var i Lagrådets motivering som den borgerliga majoriteten fastnade för.
Phia Andersson (S):
Jag vet att det inte fanns någon motivering över huvud taget. Däremot hade Justitiekanslern en ganska lång motivering, som jag faktiskt läste upp. Det är märkligt att man går på det man gillar bäst och inte tittar på att två instanser är oense.
Den ena, Justitiekanslern, är dessutom åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål samt regeringens juridiske rådgivare. Dessa två instanser säger nu olika saker. Detta kommer troligtvis att få en lagprövning. Man bara väntar på att kunna lagpröva det.
Vi kommer att ta beslut om detta först i morgon, troligtvis, och därför är det väl okej att Tidningsutgivarna tycker till i frågan innan riksdagen fattar sitt beslut. Det är helt legitimt. Men varför är det så att ni äventyrar hela detta lagförslag genom att senare kanske få en lagprövning som kommer att gå er emot? Varför, Andreas?
Phia Andersson (S):
Det är uppenbart att som man ropar får man svar. Var det så att frågan ställdes så att svaret blev givet? I så fall skulle det styrka en redan lagd uppfattning hos Per Bill. Dessa frågor ställdes inte: Är sjukvården viktig? Är det viktigt att det finns resurser till sjukvården framgent? Är tillväxt viktigt?
Är det viktigt att det finns arbetstillfällen där du bor? Är infrastruktur viktigt? Är det viktigt att det finns kollektivtrafik så att du får ett större arbetsmarknadsområde att söka arbete på? Om Per Bill hade ställt de frågorna tror jag att han hade fått ett annat svar. Därför undrar jag: Varför ställdes inte frågorna på det sättet?
Phia Andersson (S):
Det är väl ändå så att sjukvården är en av de viktigaste frågorna som svenska folket sätter på dagordningen? Att klara de utmaningar som sjukvården står inför och att kunna möta de nya forskningsresultaten kräver kanske en annan organisation. Om man går ut och frågar om det är någon som vill ha regioner är frågan faktiskt fel ställd. Det var det jag reagerade på.
Man bör nog fylla det med ett innehåll för att få rätt svar på den frågan. Är Per Bill fortsättningsvis beredd att gå ut och ställa frågan på det här sättet och kanske få andra svar än dem han ville ha?
Phia Andersson (S):
Att ta ett helhetsgrepp på denna fråga och våga släppa makt från den här församlingen och kanske ned på regional nivå för att skapa bättre förutsättningar försvåras av att man gör det del för del. Ansvarskommittén hade en helhetslösning som var väl värd att diskutera. Man behöver inte följa den slaviskt, men den var väl värd att diskutera.
Man trodde kanske att Jan-Åke Björklund åkte ut för att få underifrånperspektivet. Men visst är det så, Stefan Tornberg, att det är Centerpartiet som har fått backa i den här frågan och inte Moderaterna? Det kanske är Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna som har fått backa på ambitionen när det gäller hur man ville att regionbildningen skulle vara för att över huvud taget få igenom någonting.
Är det så?
Phia Andersson (S):
Inte ens under Axel Oxenstiernas tid funderade man över vad som skulle hända längre fram i tiden. Vad vi pratar om här är vad som kommer att hända om del för del tar ansvar alldeles själva. Det här pusslet ska ju ändå läggas av någon.
Jag var med under hela processen vid bildandet av Västra Götalandsregionen, men jag kommer inte ihåg att vi någon enda gång diskuterade hur det skulle bli för Norrland om vi gjorde det där. Någon måste väl ändå ta helhetsansvaret. Sedan finns det säkert justeringar efter den här regeringsperioden som behöver göras efter valet. Det är jag alldeles övertygad om.
Om det är just den här indelningen vad gäller Halland och Gotland i nuläget kan jag inte svara på, men ingenting är hugget i sten. Det är ändå självklart så att ni försvarar den här processen för att vi har ett samarbete med någon som inte vill. Har inte Centern större ambitioner, Stefan Tornberg?
Phia Andersson (S):
Jag måste säga att jag har lite svårt att förstå denna ständiga fråga. Är ni så oroliga att ni har gjort fel? Vi har faktiskt inte reserverat oss mot Halland och Gotland. Vad håller ni på med? Är ni så oroliga att ert eget förslag inte skulle hålla? Varför lägger ni då fram det? Problemet är att man kanske skulle ha tagit ansvar för den andra delen, som ni inte har lagt fram förslag om. De ville någonting där också.
Det fanns en folkvilja, men det var inte så enkelt. Är det inte så att man egentligen borde ha tagit ett helhetsgrepp? Man behöver inte gå slaviskt på Ansvarskommitténs förslag. Det var ett förslag. Det är ingen som har sagt - och det står ingenstans i vår reservation - att det var så det skulle vara. Men vi sa: Ta ansvar för helheten! Det är detta parlaments uppgift.
Anser inte ni moderater det också?
Phia Andersson (S):
Hade det varit så att vi inte hade accepterat detta hade vi väl reserverat oss i den delen. Jag förstår inte frågan. Läs reservationen! Har man inte gjort det förstår jag varför Anne-Marie Brodén säger som hon gör, men om ni läser ser ni att vi inte har reserverat oss mot Gotland och Halland.
Vi säger att ni borde ha tagit ett ansvar för den del ni inte har några förslag om, och i den delen reserverar vi oss. Jag förstår inte er fråga. Jag tror att oron ligger hos er själva.
Phia Andersson (S):
46 000 anställda har de senaste fem åren övergått från offentlig till privat regi. Det är inte så att det är för de privatanställda som vi har förstärkt meddelarskyddet. Det var för kommunala bolag.
Vi socialdemokrater ville i vår reservation ge regeringen till känna att man bör se över den här frågan. Då hade det väl ändå varit som att slå in en öppen dörr, eftersom ni moderater själva har haft en utredning och kommunstyrelsens ordförande i Helsingborg är den som har lett en arbetsgrupp och har tittat på just det som du nämner.
Det kommunala handlingsprogrammet ska ju ni moderater diskutera nu under Sverigedagarna i maj och klubba på partistämman i höst. Hade det ändå inte varit som att slå in en öppen dörr att gå med på att regeringen vid lämpligt tillfälle, precis som det står i reservationen, skulle se över de privatanställdas meddelarskydd?
Phia Andersson (S):
Det är så att jurister har sagt att de där avtalen är underordnade lojalitetsplikten, att man inte får röja affärshemligheter. Kan ett företag påvisa att det har skadat dess konkurrenskraft blir den anställde troligtvis uppsagd.
Om man tystar i privat verksamhet är det kanske inte så konstigt. Vi från Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har reserverat oss och sagt att riksdagen ska ge regeringen till känna att regeringen i lämpligt sammanhang bör utöka skyddet till att omfatta även anställda i offentligt finansierad privat verksamhet.
Jag förstår inte hur det kan vara att gå händelserna i förväg när man redan på partistämman ska fatta ett beslut i den här riktningen. Varför skulle ni inte kunna tillgodose att det här tillkännages för regeringen, när ni ändå är inne på samma tankegång?
Phia Andersson (S):
Här nämns Yttrandefrihetskommittén. Jag var den person som lade fram förslaget att titta på frågan om meddelarskyddet inom ramen för Yttrandefrihetskommittén. Nu har vi hållit på i flera år, och vi tittar fortfarande på grundlagsmodeller vad gäller tryck- och yttrandefrihet. Vi har försökt att ta fram tre nya modeller.
Yttrandefrihetskommitténs tidsfrist går ut i december i år. Då ska vi samtidigt titta på hela gamla TF och YGL. Vi vet att vi har ingen tid för det. Jag tittade på en intervju med Jan Björklund.
Han påtalade att reglerna för meddelarskyddet behöver ses över i fråga om offentlig verksamhet som övergår i privat regi, till exempel friskolor.
I intervjun påtalades det att man här i kammaren har sagt nej till sådana förslag i tidigare debatter. Då sade partiledaren för Folkpartiet: Man kan tänka om ibland - eller hur? Hur hade det varit om ni hade gjort det i dag och gett regeringen frågan till känna?
Då skulle det kunna bli ett tilläggsdirektiv och en längre tidsfrist i Yttrandefrihetskommittén - om ni vill att frågan ska lösas där. Det har jag velat i flera år. Men det är inte möjligt. Kan ni tänka er att gå med på att ge regeringen frågan till känna?
Phia Andersson (S):
Jag behöver inte säga det en gång till: Den tiden finns inte. Det krävs en insats. Yttrandefrihet är viktigt, men ibland behöver man ta ansvar för sina yttranden. Man kan inte som partiledare säga att det är en viktig fråga, och sedan när det finns en chans att göra någonting inte göra något.
Har ni för avsikt att lägga fram ett tilläggsdirektiv till Yttrandefrihetskommittén och utöka tidsfristen så att även den frågan kan belysas? Är det er avsikt?