KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Det är viktiga frågor som förs fram, men det är kanske fel land att föra fram grova anklagelser mot. Sverige är en av de största humanitära givarna till Irak. Vi gav 180 miljoner kronor i humanitärt bistånd förra året, och vi kanaliserade detta via UNHCR, World Food Programme, Unicef, alltså alla de organisationer som jag tror att Robert Hannah vill att vi ska använda oss av.
Jag vet inte hur stor del som har gått via Islamic Relief eller andra organisationer, men vi går huvudsakligen via FN-kanaler. Vi har fattat beslut om ett långsiktigt stöd på 40 miljoner för att stärka statsförvaltning, parlament och fria medier och också för att bygga upp en långsiktigt hållbar stat.
Vi har gett 35 miljoner till UNDP:s stabiliseringsfond som går in i de områden som har blivit befriade från Isil. Ett exempel är Tikrit, där universitet nyligen har öppnats med i dagsläget 16 000 nyinskrivna studenter. Vi stöder också minröjning i Irak med 15 miljoner kronor i år. Vi för en mycket aktiv politisk dialog.
Vi driver Alexandriainstitutet i Kairo, som för dialog mellan olika religiösa minoriteter. Ambassaden i Bagdad gör ett strålande arbete. Vi jobbar politiskt genom att tala om en inkluderande politik för att bygga för framtiden.
Vi satsar humanitärt och militärt med 35 militärer som bedriver utbildning bland annat i mänskliga rättigheter och i humanitär rätt. Vi driver också att Irak ska ansluta sig till Internationella brottmålsdomstolen så att de ansvariga för dessa krigsbrott ska kunna ställas till svars.
Om de inte ansluter sig måste man göra det via FN:s säkerhetsråd. Det är oerhört viktigt att de som har begått dessa horribla och fruktansvärda brott mot oskyldiga människor ska ställas till svars. Vi driver och ser den här frågan som oerhört allvarlig.
Vi för också en dialog med våra organisationer så att de ska nå ut till dem som bäst behöver det. Det är den principen som ska styra det humanitära biståndet. Annars finns det en risk för att man politiserar det biståndet, och då driver man i stället på konflikter.
Det finns ett skäl till att man har principen om opartiskhet när det gäller det humanitära biståndet eftersom det annars kan utsättas för större fara och attacker. Det kan också tas till intäkt för att det finns utomstående som försöker blanda sig i konflikter.
Det är väldigt viktigt att stå upp för den principen också till skydd för våra hjälparbetare ute i fält i väldigt svåra och farliga miljöer.
Inte minst när det gäller Isil- eller Daishockuperat område är det oerhört viktigt att dessa människor åtminstone ska ha en möjlighet att nå ut för att hjälpa dem som, så som Robert Hannah beskriver, lever under ett fruktansvärt förtryck, hot om våld och utsatthet.
När det gäller frågan om det pågår ett folkmord har utrikesministern sagt här i kammaren att det kan röra sig om försök till folkmord. Det viktiga är att vi ska se brottet och att alla stater har en skyldighet att skydda sina medborgare.
Isabella Lövin (MP):
Jag kan försäkra ledamoten om att Sverige i egenskap av en av världens största humanitära givare ständigt för den här dialogen med våra utförarorganisationer, FN-organisationerna och civilsamhällets utförare. Vi har till exempel Kvinna till kvinna, en svensk organisation som arbetar i regionen med att stärka kvinnors rättigheter.
Vi jobbar med mediefrihet och en lång rad viktiga insatser som ska bygga samhället i Irak inför freden. Vi för en dialog med premiärminister Abadi och hans regering om att föra en inkluderande politik gentemot landets olika folkgrupper och etniska och religiösa minoriteter.
Det är oerhört centralt också i kampen mot Daish och för stabiliteten i landet och Iraks territoriella integritet. Då handlar det också om budgetfördelning och hur oljeresurserna ska fördelas. Mycket riktigt är det så att flera av de här minoriteterna sakta men säkert försvinner ur landet eller dödas. Det är ett faktum.
Men vi gör vad vi kan från vår sida för att vårt stöd ska nå dem som bäst behöver det. Man kan inte definiera detta utifrån etnisk eller religiös tillhörighet, utan vi ska nå fram dit vi kan nå fram med de medel vi har på ett sätt som inte bidrar till konflikter utan hjälper människor där det går.
Jag tror också att det politiska spåret är väl så viktigt. Det är viktigt att vi för den här dialogen. Det är viktigt att vi stärker parlamentet och regeringskansliet och för en dialog kring hur fördelningspolitiken ska se ut i Irak för att man ska kunna ha ett långsiktigt hållbart demokratiskt samhälle. Sverige kommer, som jag har sagt tidigare, att stå fast vid att stödja Irak och dess minoriteter.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hans Linde! Vi delar verkligen analysen om vikten av sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter som en grundval för inte minst kvinnors men också hela familjers möjlighet att utvecklas.
Utvecklingen på det här området har också möjliggjort för kvinnor att i högre utsträckning delta i det ekonomiska livet, få makt över sin egen situation, gå vidare i utbildning och därmed lägga grunden för bättre möjligheter i livet för sina barn och hela sin familj.
Vi ser att stora utmaningar återstår, inte minst i Afrika, när det gäller antalet barn som föds som inte nödvändigtvis är planerade. Barnäktenskap och att flickor väldigt tidigt tvingas in i moderskap är ett stort hinder för utveckling.
Det kan handla om att stärka civilsamhället, som också jobbar för kvinnors rättigheter, för att det ska kunna driva politik och utveckling i de länder som det handlar om. Vi har nu gett Sida i uppdrag att utveckla en ny markör, så att vi tydligare ska kunna spåra hur mycket av svenskt bistånd som faktiskt går till SRHR-insatser.
Det är också någonting som vi ämnar driva inom OECD-Dac-kretsen. Det finns nämligen inte riktigt en jämförbarhet där, eftersom man inte rapporterar om SRHR. Genom att ha en särskild markör där skulle vi också kunna pressa på andra givare att leverera bättre i dessa sammanhang.
Sverige är också, till skillnad från andra givare, en givare som törs gå in i de mer kontroversiella sammanhangen när det handlar om hbtq-personers rättigheter och när det handlar om rätten till abort. Där kan man se en kvalitativ skillnad mellan hur Sverige och hur vissa andra givare agerar i dessa sammanhang.
De kanske koncentrerar sig mer på ren mödravård eller möjligen på preventivmedelstillgång och rådgivning. Vi har under mycket besvärliga budgetförhållanden under förra året ändå prioriterat värnandet av SRHR-frågorna.
Vi har ökat vårt stöd till bland andra UN Women, som är helt systembärande i dessa frågor. Vi har kvar vårt stöd till Unaids. Vi har också skyddat UNDP, som är den organisation som på marken faktiskt kan utföra dessa insatser och är helt systembärande för FN-systemet.
Vi har dessutom introducerat SRHR i tre nya landstrategier och antagit en ny regional strategi för hela Afrika söder om Sahara, helt fokuserad på SRHR. Vi prioriterar alltså detta. Jag kan inte säga att jag är nöjd med 7 procent, men vi måste också titta noggrannare på helheten.
Isabella Lövin (MP):
Låt mig först understryka att jag har svårt att se vi hade kunnat göra andra prioriteringar under förra året. Vi värnade SRHR-insatser klart och tydligt. De neddragningar som Hans Linde refererar till och som Sida gjorde under förra året baseras på ett missförstånd som jag väldigt gärna reder ut.
Sida fick ovanligt stora återbetalningar under 2014 och kunde därför under befintliga avtal betala ut sammanlagt 92 miljoner kronor till ett antal ramorganisationer i december 2014. Detta var alltså från ett anslagssparande, och om vi inte hade delat ut det hade det inte gynnat några organisationer alls. Däremot blev återbetalningarna under 2015 ovanligt små.
Det var ett mycket svårt budgetår, som vi alla minns, vilket inte möjliggjorde att motsvarande belopp fördes över till 2016. Det som nu upplevs som en nedskärning är i själva verket en extra tilldelning som var utöver anslag som annars skulle ha gått till de organisationer som arbetar med bland annat SRHR-frågor. Detta baseras alltså på ett missförstånd.
Vi värnade, som Hans Linde vet, SRHR-insatserna under ett extremt ansträngt budgetläge. Vi var tvungna att göra vissa tuffa prioriteringar. När det gäller Globala fonden är vi fortfarande en oerhört stor givare.
Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria är ensam fortfarande en av de absolut största utgiftsposterna i svenskt bistånd. Den låg på ungefär 800 mil-joner, och vi skar ett år ned till en halv miljard. 800 miljoner är det som vi ger till vårt största biståndsland, nämligen Afghanistan.
Vi är därför fortfarande en oerhört stor givare till Globala fonden. Men det är också viktigt att komma ihåg att Globala fonden inte har något arbete på marken. Det är en fond. Vi ansåg därför att det var mycket viktigare att värna de partner som har utförarmöjligheter på marken, alltså de partner som finns på landnivå. Då har vi Unaids.
Vi har också UNDP, UN Women och WHO som är systembärande och där effekterna skulle bli så oerhört mycket större om vi drog oss ur. Vi har verkligen haft en tuff situation när vi har varit tvungna att göra en prioritering. Inom ramen för det har vi verkligen värnat SRHR när det gäller Globala fonden.
När det gäller insatser för social och hållbar utveckling är det SRHR som har värnats av Sida enligt regeringens instruktioner. Prioriteringen kvarstår alltså. Det är också viktigt att se vad som är vad. Utbildningsinsatser som hjälper unga att gå i skolan förebygger även tonårsgraviditeter.
Och om vi satsar på hälsosystem är det en förutsättning för att hjälp till preventivmedelsrådgivning eller mödravård ska kunna levereras. Hjälper vi det civila samhället eller rättsinstitutioner hjälper vi också kvinnor som har utsatts för sexuella övergrepp eller liknande.
När det slutligen gäller den humanitära frågan är det en viktig aspekt, som vi också tog upp under det humanitära toppmötet, att kvinnor är extremt utsatta i flyktingsituationer. Sverige prioriterar redan det arbetet och kommer att fortsätta göra det, även genom att övertyga andra givare och genom att arbeta på systemnivå för att få organisationer att uppmärksamma och prioritera arbetet.
Isabella Lövin (MP):
Aldrig har vi haft så många människor i behov av humanitär katastrofhjälp som vi har i dag. Det rör sig om 125 miljoner människor i världen. 60 miljoner människor är på flykt, och vi har ett humanitärt system som är kroniskt underfinansierat. Sverige är ett av de tio länder i världen som står för 90 procent av allt finansiellt stöd till dessa 125 miljoner människor. Det är helt oerhört vilket ansvar vi tar.
Systemet är bara finansierat till hälften. Vad är det då som prioriteras av dem som är tvungna att leverera hjälpen på marken? Jo, man prioriterar mat, man prioriterar tält och man prioriterar vatten. Man prioriterar de mest elementära sakerna. Det första som faller bort är sådant som gör människors liv värdiga, till exempel utbildning och de sociala bitarna.
Vi är nu ordförande i ett initiativ som heter Call to Action, som just prioriterar sexuell och reproduktiv hälsa och kvinnors situation i humanitära situationer. Vi jobbar där för att få andra länder att förstå att detta är helt centralt. Kvinnor, flickor och barn är ju de som är allra mest utsatta i dessa katastrofsituationer när människor är på flykt.
Den sexuella utsattheten för kvinnor fortplantar sig också i generationer på grund av ofrivilliga graviditeter, social uteslutning och allt det som kan hända när kvinnan är offer flera gånger om - och även barnen. Det skapar ytterligare söndring i dessa situationer.
Detta är alltså oerhört viktigt, och det är viktigt att vi använder biståndet och vår politiska energi till att förhindra nya krig och konflikter från att uppstå. Det är också en prioritering i svenskt bistånd.
Isabella Lövin (MP):
Vi delar naturligtvis uppfattningen att om inte näringslivet och den privata sektorn tar ett ansvar och uppträder ansvarsfullt i utvecklingsländer kommer vi aldrig att se ett förverkligande av Agenda 2030. Biståndets roll är ändå en liten droppe i det enorma finansiella hav som rör sig globalt sett.
Om investeringarna leder till en ohållbar utveckling kommer vi aldrig att kunna komma vidare med biståndet som kämpar motströms. Vi ser en nödvändighet och en möjlighet att samarbeta med den privata sektorn, som också var en del av Sveriges delegation i förhandlingarna om Agenda 2030 och inte minst Financing for Development.
Vi behöver få genomslag för FN:s principer för mänskliga rättigheter inom företagandet och global hållbarhet för näringslivet som sådant. När det gäller Statskontorets kritik - om vi ska kalla det för kritik - tar vi påpekandena på allvar.
Jag vill understryka att det var regeringen själv som bad Statskontoret att titta på de olika roller som Sida nu har tagit när det gäller privatsektorsamverkan och Swedfunds uppdrag att helt och hållet ägna sig åt frågan och om det finns en komplementaritet. Det tyckte Statskontoret. Annars kunde man tänka sig att helt låta Swedfund ägna sig åt frågan.
Att vi skulle tjäna på bättre synergier och samverkan eller en bättre kommunikation mellan de två tar vi på allvar, och det kommer vi att återkomma till.
Vad gäller EBA:s kritik vill jag understryka att rapporten skrevs innan regeringen beslutade om den nationella handlingsplanen för företagande och mänskliga rättigheter och innan vi gav Sida instruktion att genomföra FN:s vägledande principer om företagande och mänskliga rättigheter i sitt privatsektorbistånd.
Även de analyser som gjordes av företag gjordes innan Sida hade hunnit införliva de här principerna i styrningen. Vi tycker givetvis att det är väldigt viktigt med uppföljning, konsekvensanalys och transparens.
Regeringen har instruerat Sida att bedriva verksamheten i enlighet med internationella riktlinjer och principer för hållbart företagande. Hur gör då Sida sin analys? Jo, man bereder projektförslag väldigt noggrant.
Man har nyligen uppdaterat sina riktlinjer för MR-analys när det gäller företagande och MR och man har ett ramverk för hållbarhetsbedömning av privata aktörer.
Riksrevisionen tittar på om Sida följer de lagar, förordningar och myndighetsinstruktioner som finns och gör en årlig uppföljning av hur Sida följer regeringens instruktioner. Swedfund har också mycket väl utarbetade system för risk- och konsekvensanalyser.
Man jobbar med både miljö- och social riskanalys under hela investeringsprocessen. Vi följer naturligtvis redovisningen noga, och regeringens instruktioner är tydliga.
Isabella Lövin (MP):
Hans Linde ställer många frågor. Jag ska försöka hinna med dem. Transparens är mycket viktigt. Vi ställer samma krav på privatsektorrelaterat bistånd som på allt annat bistånd. När organisationen Publish What You Fund kom med sitt aid transparency index 2016 hamnade Sverige på nionde plats av 46 givare, och vi fick högsta betyget väl godkänd.
Vi ska också vara stolta över att alla allmänna handlingar och all offentlig information om biståndet görs tillgängliga på den webbaserade informationstjänsten openaid.se. Där kan man följa när, till vem och för vilka ändamål biståndsmedel har betalats ut och med vilka resultat. Sidas beslut och bedömningar är offentliga också när det gäller samarbete med företag.
Alla insatser omfattas av transparensgarantin och publiceras på openaid.se. Det är sant att i en del fall kan svaren på vissa av frågorna utgöra affärshemligheter, och då kan det inte bli offentligt. Men det är klart att Sida granskar och har rutiner och processer för detta. Sida har att respektera offentlighets- och sekretesslagen.
När det gäller OECD-Dac-kriterierna för bistånd har vi varit mycket tydliga med att det ska vara additionellt när det handlar om privatsektorbistånd. Det ska endast gå till insatser som annars inte hade ägt rum. Vi ska alltså inte stödja företagens investeringar i utvecklingsländer. Det måste också vara obundet.
Sveriges bistånd är det i allra högsta grad. Alla länder har inte den principen utan kopplar gärna sina biståndsinsatser till sitt privata näringsliv. Det gör inte Sverige och ämnar inte heller göra.
Givetvis ska vi se till att mänskliga rättigheter, sociala förhållanden och miljömässig hållbarhet uppfylls i de insatser som vi gör med biståndsmedel och det allmännas medel. Det är något helt centralt som vi också påpekar i OECD-Dac-sammanhang.
Vad gäller mötet i höst fastställdes kriterierna och principerna vid ministermötet i februari. Det som återstår är på mer teknisk nivå. Principerna om additionalitet och att fattigdomsbekämpning ska vara huvudsyftet är redan etablerade.
På mötet var det tydligt att exportkrediter inte kommer att kunna klassas som bistånd. Det kan möjligtvis klassas som övrigt stöd men inte inom biståndet.
Regeringen har verkligen lyft upp fackliga rättigheter och anständiga arbetsvillkor som en central punkt inom biståndet. Vi har lyft in det i en lång rad strategier. Det var bra att Hans Linde nämnde detta. Det är givetvis ett komplement till privatsektorstödet. Arbetstagares rättigheter och möjlighet att organisera sig är helt centrala också för en balans.
Vi kan kalla det den svenska modellen, och det som ligger bakom begreppet global deal är att våra svenska framgångar på arbetsmarknadsområdet ska kunna exporteras.
Isabella Lövin (MP):
Regeringen har verkligen höjt ambitionsnivån vad gäller hållbart företagande och mänskliga rättigheter både nationellt och internationellt. Det är i helt i linje med vår nystart för politiken för global utveckling. Sverige är ett av de första länder som har införlivat FN:s principer för hållbart företagande och mänskliga rättigheter inom företagandet nationellt.
Det är helt nödvändigt om vi ska kunna se ett uppfyllande av Agenda 2030, de globala mål som världen så högtidligt antog förra året. Detta kommer att bli fullständigt omöjligt om vi blundar för eller ser mellan fingrarna med giriga vinstintressen i fattiga länder som gynnar korruption eller struntar i miljömässig eller social hållbarhet på ett sätt som göder konflikter.
Det finns alltför många exempel på hur multinationella företag som har en omsättning som är långt större än ett fattigt lands hela bnp mycket lätt förhandlar till sig villkor som är fullständigt oanständiga vad gäller miljömässig och social hållbarhet. Det kan vara att flytta hela byar eller att förstöra stora havsområden.
Här är det viktigt att vi driver på från Sverige, inte minst genom EU, för att företag ska uppträda ansvarsfullt och anständigt. Genom politiken för global utveckling har vi ett helhetsperspektiv i den svenska regeringen.
När det gäller fackförbunden är det givetvis oerhört viktigt att vi stöder sjysta fackförbund som fungerar med sant demokratiska metoder, men vi ska inte blunda för att det kan finnas kriminalitet eller korruption inom olika delar av samhället.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill börja med att be om ursäkt om jag i mitt svar har misstolkat den attityd som interpellanten har i klimatfrågan. Jag gläds åt att interpellanten inte tycker att vi ska vänta och se.
Jag gläds också åt det parlamentariska arbete som sker inom Miljömålsberedningen, där vi har en bred enighet över blockgränserna kring ambitiösa miljömål och kring att Sverige ska bli koldioxidneutralt till 2045. Det är ett föredöme för resten av världen.
Så sent som för två dagar sedan framhöll jag detta, liksom energiöverenskommelsen om 100 procent förnybart till 2040, i Bryssel.
Vi kan jobba tillsammans och se de gemensamma intressen som Sverige har och det ansvar vi också har i och med att vi har de bästa förutsättningarna med en mycket stor tillgång till förnybar energi och ett fredligt samhälle med ett näringsliv som är intresserat av att delta i den här omställningen. Om inte vi kan, vilka skulle då kunna?
Det stämmer inte att jag inte skulle ha läst Finanspolitiska rådets kapitel som handlar om klimatfrågan. Här finns det ett påstående som säger att det inte finns något empiriskt stöd för Miljömålsberedningens påstående att det skulle stärka Sveriges konkurrenskraft med en striktare klimatpolitik.
Jag vill nämna ett exempel som användes flitigt av den tidigare regeringen och som handlar om när Sverige 1991, som ett av de första länderna i världen, introducerade en koldioxidskatt.
Det var då väldigt omdebatterat om Sverige skulle gå före, vilka konsekvenser det skulle få för svenskt näringsliv och om inte hela landet skulle hamna bakom alla andra på grund av den här så kallade straffskatten. Men sedan dess, 1991, har utsläppen minskat med 25 procent och bnp ökat med 60 procent.
I dag framhåller näringslivet mycket ofta de striktare regler som Sverige har haft på lagstiftningsområdet som en absolut konkurrensfördel. Vi är ju ett exportberoende land. Som minister för internationellt utvecklingssamarbete upplever jag att man efterfrågar smarta svenska miljö- och tekniklösningar och innovationer på det här området.
Här är det lagstiftning och målsättningar som har skapat stabila planeringsförutsättningar för svenskt näringsliv som i sin tur har drivit de här frågorna framåt. Det andra som är direkt felaktigt i Finanspolitiska rådets rapport är att vi har minskat våra satsningar utomlands.
Som ansvarig minister för det här området vad gäller klimatarbetet via biståndet har jag mycket klara besked att ge: Det har vi inte. Vi är en av de absolut största givarna till Anpassningsfonden, Gröna klimatfonden och fonden för de minst utvecklade länderna. Vi jobbar via Sustainable energy for all. Vi har introducerat förnybar energi i en lång rad bilaterala biståndsstrategier.
Vi jobbar med det regionalt i Asien, Oceanien och Afrika söder om Sahara. Vi ingår i initiativet Power Africa, som ska förse 600 miljoner människor med förnybar energi. Här har Sida utlovat att bidra med 1 miljard dollar inom tio år. Det här är exempel på hur vi satsar där det är billigare, men vi måste också gå före. Vi som kan har ansvar att göra det.