KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Lindholm (MP):
Jag tycker fortfarande att det är viktigt att vi har en korrekt verklighetsbeskrivning. Allianspartierna gömmer sig väldigt mycket bakom den globala ekonomiska krisen och påstår att den skulle ha varit ett jätteproblem för Sverige. I realiteten var det under en mycket kort period som den svenska ekonomin drabbades; Sverige gick väldigt väl genom krisen jämfört med i princip alla andra länder.
Så detta är inte ett skäl som kan användas för att försöka bortförklara att ni faktiskt försämrade den svenska ekonomin oerhört mycket - från 70 miljarder plus till 70 miljoner minus. Det var inget bra resultat. Detta måste vara med i potten när man talar om er mandatperiod. Det var bra att ni satte igång en hel del för att få en bättre nationell bild av vården.
Jag har inte sysslat med vård tidigare, men jag vet att vi hade en bra bild av hur vården såg ut i mitt landsting, där jag kommer ifrån. Detta har säkert bidragit. Vi har också konstaterat, vilket även Anna-Lena Sörenson tog upp tidigare, att en del av de åtgärder ni vidtog inte hade de effekter ni påstår. Vi har konstaterat att det finns andra problem.
Det hjälper inte att ta fram en massa dokument med en massa löften, utan man måste göra något handgripligt. Det är det vi har gjort. Jag vet inte - kanske kommer detta från de utredningar och de processer som ni satte igång. Vi kan dock konstatera att problemet är att det saknas kompetens. Vi har fokuserat på detta i stället: att se till att försörja vården med personal. Det tar lite tid. Under er tid gjordes inte detta, utan då gick folk från verksamheten.
Nu ser vi däremot till att faktiskt vidareutbilda och vidareutveckla så att de som jobbar i vården kan få högre kompetens. Detta tror vi egentligen är den viktigaste pusselbiten att tillföra nu. Tidigare, när ni regerade, kanske det fanns viktigare pusselbitar att tillföra, men nu är det kompetensförsörjningen som är den stora och viktiga åtgärden.
Jan Lindholm (MP):
Inte med ett enda ord har jag antytt att Miljöpartiet skulle vilja tillbaka till tiden före omregleringen av apoteken. Att man kritiserar en reform eller ett system som finns nu betyder inte att man vill tillbaka till läget innan. Ni kritiserar själva genom alla era motioner, Emma Henriksson, och ni har ända sedan omregleringen vidtagit ett antal åtgärder för att reglera och lösa de problem som ni upptäckte att omregleringen innebar.
Jag var väldigt tydlig i mitt anförande. Jag talade om att jag har uppfattat att vi tidigare har varit överens här i kammaren om det arbete som har pågått ända sedan omregleringen för att försöka hantera och lösa alla de problem som uppstod då. Detta har vi varit överens om - det är min uppfattning - och jag tror att vi egentligen är det fortfarande. Jag har inte på något som helst sätt antytt att vi ska tillbaka till tiden före omregleringen.
Däremot ser jag alla problem som vi har och som vi måste göra något åt, och jag redovisade många av dem. Vi arbetar med detta. Jag redovisade att det pågår utredningar och att det kommer förslag. Det kommer till och med förslag på detta område om en vecka, och regeringen kommer utifrån dessa att lägga fram propositioner och förslag om hur vi ska gå vidare med arbetet.
Det som är lite konstigt för mig är att ni inte verkar se problemen, fast ni skriver motioner om dem. När vi står här och debatterar är det precis som om de inte fanns. Vi har ju problem med apoteksverksamheten så som den är i dag. Vi har problem med tillgängligheten till läkemedel. Vi har problem med kompetensen på alla de apotek som vi har. Det finns mycket kvar att göra.
Jan Lindholm (MP):
Jag tycker att Emma Henriksson är skyldig mig en ursäkt. Den debattmetod som hon använder, att lägga ord i mun på folk, smutskasta, förtala, påstå saker och hitta på åsikter från sin debattmotståndare, är väl det dummaste man kan ägna sig åt? Man bör väl debattera det som man faktiskt har att säga varandra och inte bara komma med fantasier?
Jag har i mitt anförande mycket tydligt talat om vilka problem som finns. Många av dessa problem kräver ytterligare styrning från samhällets sida för att vi ska få kompetens på apoteken och för att vi ska klara av kostnadsutvecklingen, som Emma Henriksson nu tog upp. Det behövs faktiskt många åtgärder från samhället för att klara kostnadsutvecklingen. Därför behövs det fler regleringar för att detta ska fungera och för att vi ska få en bra marknad.
För att vi ska få en väl fungerande kommersiell marknad krävs det ett starkt samhälle. Därför är detta i grund och botten en verksamhet som inte lämpar sig för kommersiella aktörer. Men vi vill ha kommersiella aktörer här. Då måste vi se till att skapa förutsättningar för det. Det gjorde inte ni i en ganska ogenomtänkt omreglering, Emma Henriksson. Ni skapade inte förutsättningar för kommersiella aktörer. Det är beklagligt, och det tror jag att ni har förstått.
Ni har ägnat tiden sedan dess åt att försöka hantera detta problem, och vi fortsätter att hantera detta problem. Förmodligen kommer vi så småningom att lyckas skapa en ordning på apoteksmarknaden så att vi kan ha många aktörer. Tyvärr är utvecklingen fortfarande sådan att vi får färre och färre aktörer på apoteksmarknaden. Det ville varken ni eller vi ha när detta skedde.
Förhoppningsvis kan vi komma dithän att nya aktörer kan komma in på marknaden, så att vi kan få en mångfald i stället för en ökad brist på mångfald. Jag tror att vi har samma mål. Men jag tycker att det är mycket fult att påstå någonting som jag inte har sagt i debatten.
Jan Lindholm (MP):
Moderaterna säger att propositionslistan är tom. Jag kan bara konstatera att det finns 182 propositioner uppräknade, varav 25 från Socialdepartementet. Sveriges befolkning växer. Vi har nu passerat 10 miljoner, och vi förväntas fortsätta att växa. Genomsnittsåldern fortsätter också att öka med tre och en halv timme per dygn, enligt Pensionsgruppens informationsmaterial.
Detta innebär att hälso- och sjukvårdens uppgifter hela tiden ökar. De svenska landstingens totala verksamhetskostnad var enligt siffror på SKL:s hemsida 318 miljarder 2015 och året därpå 331 miljarder. I år förväntas kostnaden landa på 348 miljarder kronor. Det är en ökningstakt på ungefär 5 procent. Verksamheter som expanderar så snabbt har ofta problem.
Det är svårt att växa fort. De senaste tio åren har hälso- och sjukvårdens personalbehov ökat med nästan 20 000 personer. I dag arbetar alltså ungefär 280 000 människor inom hälso- och sjukvården.
Åldersfördelningen bland de anställda inom hälso- och sjukvården är inte heller den mest lämpliga - det är nämligen väldigt många som inte har så långt kvar till pensionsåldern, och pucklar och ojämn fördelning i arbetskraften är aldrig riktigt bra för den som ska driva, sköta och fördela arbetet. Det är faktiskt så illa att 2015 var hela 1 300 personer anställda inom landstingen över 70 år.
Den här situationen har naturligtvis inte uppstått under bara några få år, utan det är årtionden av historia som ligger bakom. Jag ifrågasätter därför påståendet att det skulle handla om en akut kris. Det här är en utveckling som har pågått länge. Vården har dock många och stora problem.
Men de har alltså inte uppkommit akut, och jag menar att det inte heller råder någon verklig kris utom möjligen i Stockholm. Vi har i Sverige huvudsakligen en bra vård. De flesta patienter är faktiskt nöjda. Allt fler överlever efter cancer och hjärt- och kärlsjukdomar. Ingenting är dock så bra att det inte kan bli bättre. Man får inte heller glömma att Sverige förändras, och det gör vården också.
Nya specialiteter utvecklas, och specialisternas specialiteter blir allt smalare. Vården kan på det sättet också göra väldigt mycket mer i dag än för 20 år sedan, så det som då kallades högspecialiserad vård kan i dag ofta vara ganska vardagsnära verksamhet i vården.
Så får vi inte glömma att den geografiska och demografiska utvecklingen i Sverige gör att det på många platser i landet är svårt att upprätthålla hög kvalitet eftersom det inte finns underlag för det. När Kristdemokraterna säger att man ska ha samma vård överallt kan man därför tolka det som att man inte tillåter folk att bosätta sig var som helst.
Det går faktiskt inte att ha den bästa vården på varje plats i landet. Den bästa vården kan bara finnas på ett ställe - den som är näst bäst är bara näst bäst. Jag tycker därför att den diskussionen är lite märklig.
Jag menar att den vård som den utbyggda primärvården inte klarar av måste samlas vid mycket större enheter om man ska kunna upprätthålla den kompetens som jag anser att både personal och patienter har rätt att kräva, för det är också en arbetsmiljöfråga.
Jan Lindholm (MP):
Allianspartiernas företrädare verkar leva väldigt långt från verkligheten, eller också får de inte sitt pussel att gå ihop. Å ena sidan berättar man att operationsköerna är långa, å andra sidan säger man att alla ska få göra sina operationer på det ställe där den bästa kompetensen finns. Ni ska alltså lägga ned alla andra operationskliniker i landet än just det bästa stället. Fascinerande information!
Jag hoppas att ni inte menar allvar med vad ni säger. Ni påstår att det är oacceptabelt att man bosätter sig så att man inte har tillgång till den bästa vården i sin närhet. Jag tror faktiskt att svenska folket vill bestämma var man bosätter sig, oavsett hur de offentligt finansierade verksamheterna ser ut och är placerade och distribuerade i landet. Herr talman!
Det har påpekats att vi har gott om sjuksköterskor och läkare här i landet men att vi trots det har problem. Jag har redogjort för många av de orsaker som jag tror ligger bakom att vi har de problemen. Vi behöver självklart utbilda fler eftersom vi har en ålderspyramid inom vården. Detta är ett problem som har uppstått under lång tid och kommer att ta lång tid att åtgärda.
Risken är att stora insatser med utbildning nu leder till att vi får nya pucklar - detta är jättesvårt. Det är en samhällsingenjörskonst som inte är lätt att hantera, och ännu svårare, kanske, när man har många privata aktörer på marknaden. Vi vet att ungefär 80 procent av vårdens resurser går till patienter som har någon kronisk sjukdom.
Från vår sida menar vi att det är viktigt att vi försöker se till att de vårdbehoven kan flyttas från sjukhusvården till den patientnära vård som i första hand kan ges inom vad vi i Sverige kallar för primärvård.
Jan Lindholm (MP):
Jag ville med mitt anförande visa att när ni berättar vad ni vill erbjuda väljarna och tar samma pengar räcker de inte till. För det ena partiet vill göra en sak, det andra partiet vill göra en annan sak, det tredje partiet vill göra en tredje sak och det fjärde partiet vill göra en fjärde sak. När man beskriver den tänkta visionen på detta sätt, med fyra olika varianter att disponera medlen, räcker pengarna inte till.
Man kanske inte måste ha fyra gånger så mycket pengar, men man måste kanske ha dubbelt så mycket pengar för att kunna genomföra samtliga förslag från er. Jag är säker på att ni kommer att kunna förhandla ihop er och kan komma överens om precis vad som helst. Men vad blir det för något? Det är ju det väljarna är intresserade av. Väljarna får dock inga besked från er, eftersom de får se tre olika visioner. Ingen vet vad resultatet av detta blir.
Det kanske inte blir någonting av det som Moderaterna vill eller det som Kristdemokraterna vill. Om man väger samman dessa poster hamnar ni nästan på varje post ungefär där regeringen ligger. Men några vill ha jättemycket mer, och några vill ha jättemycket mindre. Det kanske blir en rödgrön politik av er kompromiss efter valet. Det är möjligt.
Det var detta jag ville förmedla, för jag tycker att debatten blir så skev när man berättar om saker som inte alls hänger ihop, och det gör inte era budgetförslag. De hänger inte ihop på något sätt. Det skiljer 16 1⁄2 miljard mellan det nedersta och det översta budet. Att rösta på er är som ett lotteri, tycker jag. Det här var ambitionen med mitt anförande.
Det handlar för övrigt inte om 40 miljoner utan om 44,1 miljoner som vi disponerar till hälso- och sjukvården. Jag ville bara rätta till siffran. Vi tycker att vi har bidragit kraftfullt till att öka resurserna till hälso och sjukvården under mandatperioden. Vi tror att det har betydelse hur mycket resurser man lägger på hälso- och sjukvården. Vi har för övrigt inte varit med och gjort några neddragningar, som Kristdemokraterna påstår.
Jan Lindholm (MP):
Det är svårt att bemöta sådan här argumentation, som jag tycker saknar verklighetsförankring. Det har inte skett några neddragningar. De kostnadsminskningar som har skett har skett på grund av tillämpningen. Emma Henriksson tillhör ett parti som satt i regeringen före förra valet och inte gjorde någonting åt det här, fastän vi redan då visste att den här lagstiftningen var ihålig. Vi visste att den var ihålig redan när den antogs 1993.
Vi visste att den inte skulle funka när den väl skulle bli prövad i domstolar. Sedan har just det skett. Vi har satt igång den process som krävs. Vi är inte intresserade av att man hastar fram lösningar som inte håller för prövning i domstolar. Vi vill ha en lagstiftning för den här gruppen när det gäller LSS.
Vi vill ha en lagstiftning som håller för prövning i domstol, så att man vet att den faktiskt fungerar, och vi har satt igång ett arbete för detta. Men det tar tid. Under tiden försöker vi reparera de skador som uppstår så gott det går. Vi har börjat med det arbetet.
Jag tycker att det är lite orättvist att skylla detta på den här regeringen, för det är ingenting som är nytt sedan den tillträdde, utan det är problem som vi har känt till ända sedan LSS kom till. Processen att ta fram en ny lagstiftning som fungerar och håller hade man behövt starta för tio år sedan. Sedan frågar Emma Henriksson vad Miljöpartiet vill på det här området. Jag inledde med att berätta vad vi vill på området.
Vi har väldigt höga ambitioner. Vi tror att en av orsakerna till att vi har problem i dag är att vi har haft åtta år med alliansregering då man inte har satsat på professionen och inte har satsat på den utbildning som vi nu lägger pengar på. Orsaken till att vi saknar personal är ju att det inte har utbildats personal, och det tar en mandatperiod. Det tar fyra fem år att utbilda personal. Vi kommer att ha bättre lösningar efter nästa val.
Jan Lindholm (MP):
Ni börjar kanske tycka att jag är tjatig. Men den rödgröna feministiska regeringen arbetar faktiskt systematiskt och målmedvetet för en långsiktigt hållbar välfärdspolitik. Äldrefrågorna är kanske det område där detta förhållningssätt är tydligare och viktigare än på många andra områden - men kanske inte när det gäller miljö- och naturresursområdet.
I detta motionsbetänkande om äldrefrågor behandlas totalt 99 olika yrkanden, och de har samlats i 17 olika beslutspunkter, eller politikområden, och det har blivit 23 reservationer.
Men det betyder inte att äldrefrågorna skulle vara mindre viktiga än socialtjänstfrågorna, som vi diskuterade tidigare, bara för att det är färre beslutspunkter och färre reservationer. Det är verkligen viktiga frågor.
Ansvaret för äldrefrågorna ligger huvudsakligen hos kommunerna, och denna regering har sett till att kommunerna har fått avsevärda förstärkningar av sin ekonomi under denna mandatperiod för att de bland annat ska kunna öka sina ambitioner på äldreområdet. Det som vi från riksdagen kan göra handlar, förutom att skjuta till resurser, om att förenkla, utveckla och förbättra lagstiftningen.
Bland annat har regeringen arbetat med att förenkla för kommunerna att arbeta med biståndsprövningar när det gäller de äldres behov. Det handlar om att kunna frångå kommunallagens regler om likabehandling, så att man utan en omständlig utredning kan ta beslut om enklare insatser för äldre, det vill säga det som kallas för förenklad biståndsprövning.
Förslaget om förenklad biståndsprövning för äldre lades på riksdagens bord i går - den 20 mars, så som det står i propositionslistan. Man har alltså hållit tidtabellen.
Detta visste oppositionen när man vid justeringstillfället valde att formulera ett tillkännagivande även i denna fråga. När Moderaternas företrädare står här i talarstolen och säger att man är särskilt glad över tillkännagivandet när det gäller det som redan ligger på riksdagens bord, undrar man hur oppositionen funderar.
Den problembeskrivning som har föredragits här från talarstolen är till stora delar, skulle jag vilja påstå, resultatet av två år med allianspolitik.
Jag tycker att det är minst sagt märkligt att oppositionen väljer att göra ett tillkännagivande när det redan finns ett färdigt förslag från regeringen. Fru talman!
Egentligen är jag kanske inte så förvånad över det i mitt tycke mycket ansvarslösa hanterandet av riksdagens verktyg som oppositionen har ägnat sig åt. Att överutnyttja tillkännagivanden gör att värdet av dem minskar.
Jag kan erkänna att jag ibland har funderat över om oppositionen i de olika utskottsgrupperna har någon sorts informell, för oss okänd, tävling om vilken utskottsgrupp som kan åstadkomma flest tillkännagivanden.
Därför skulle jag vilja sammanfatta dagens tre debatter på socialutskottets område med orden: Fy, fy, fy - tre gånger fy för ett ansvarslöst utnyttjande av riksdagens skarpaste form av kritik av regeringen.
Tillkännagivanden ska tillämpas med omsorg och eftertanke, så att de inte urvattnar verktyget till ren meningslöshet.
Jan Lindholm (MP):
Anders W Jonsson tillhör tyvärr dem som bidrar till att försöka blåsa upp inställningen att LSS-lagstiftningen skulle vara hotad. Jag beklagar det. Om Anders W Jonsson lyssnade på den politiska debatten skulle han förstå att det inte finns något parti som vill hota LSS-lagstiftningen. Vi försöker försvara den, men vi har olika roller som oppositionspartier och regeringspartier. Vi måste ta ansvar för processen.
Det är skillnaden. Jag har varit oppositionspolitiker själv, så jag vet att det finns rollfördelningar. Sedan tycker jag att det är lite magstarkt att komma här och säga att vi ska ta avstånd från förslagen. Utredningen kommer med sina förslag i oktober - vi får diskutera det då.
Jan Lindholm (MP):
Jag har väldigt svårt för den debatteknik som Anders W Jonsson håller på med, att liksom tala om vad motståndaren säger och tycker och så vidare. Jag besöker många kommuner runt om i landet, och jag träffar många funktionshindrade. Jag vet exakt och precis lika väl som Anders W Jonsson hur de här förändringarna slår, och jag vet att det började redan den förra mandatperioden. Jag vet att LSS har urholkats och att det är en process som har pågått länge.
Jag är jättekunnig på det området, ska jag tala om. Jag kan jättemycket om hur människor drabbas. Det betyder inte att det finns några partier här som inte vill att intentionerna som fanns från början, 1993, ska finnas kvar. Det betyder inte det, utan vi försöker ta ansvar, vilket Anders W Jonsson inte har gjort. Han har inte tagit ansvar för att försöka förstärka lagstiftningen så att de grundläggande intentionerna från 1993 kan leva kvar. Vi försöker göra det.
Vi tillsatte en utredning 2016 som har ambitionen att se till att vi får en lagstiftning som håller för de här prövningarna, för vi såg att den inte gjorde det. Det är det vi arbetar med. Att sedan komma och prata om budget hit och dit - det här är en rättighetslagstiftning, Anders. Glöm inte det! Det är en rättighetslagstiftning.
Jan Lindholm (MP):
Jag tackar Bengt Eliasson för frågan. Jag tog upp de många företagen - som har blivit betydligt färre, och många är inte aktiva - för att jag ville ha ett underlag för att visa på det som jag tror har skett. Det startades många företag, och i början var det ganska mycket fiffel och pengar som försvann ut ur systemet.
Att utredningar visar att fusket har minskat tror jag hänger ihop med att större företag har en större del av marknaden och att de minsta har försvunnit eller är inaktiva eftersom det inte är lika lukrativt längre och det krävs mer juridisk kompetens.
Jag håller med om och tycker att jag försökte säga i mitt anförande att det är jättestor skillnad mellan lagens intentioner och vad vi politiker vill och det stöd man får i dag. Det är därför som vi, till skillnad från vad ni gjorde under er tid vid makten, aktivt försöker ändra på detta.
Vi har tillsatt en utredning för att se över hur vi kan få en LSS-lagstiftning som håller, så att de intentioner som ligger bakom också kan klara domstolsprövning. Är det inte tillräckligt tydligt uttryckt vad som faktiskt gäller kommer vi så småningom att få problem med att det vi vill ska bli praktik inte blir det.
Jag håller med om att det är ett jätteproblem att det är så stor skillnad mellan vad tanken med lagstiftningen är och vad som faktiskt levereras. Folk far illa på grund av det, och det är därför vi är oroliga och jobbar med detta.
Jan Lindholm (MP):
Jag tror inte att det kommer några tilläggsdirektiv, för vi är rädda att det ska försena processen. Jag vet att tilläggsdirektiv har diskuterats, men jag bedömer att det skulle vara till nackdel för brukarna. Vi vill ha en så snabb process som möjligt.
Jag kan erkänna att jag inte är nöjd med utredningsdirektiven. Men alla erfarna politiker vet att det är ovanligt att man inte har den typen av skrivningar eftersom Finansdepartementet, som är tredje statsmakten eller något sådant, har oerhört stort inflytande på alla dokument som går ut från Regeringskansliet.
Det normala är därför att ha formuleringar som ska säkerställa att offentliga medel inte spenderas på ett ansvarslöst sätt. Detta kan uttryckas på mer eller mindre bra sätt, men här handlar det om en rättighetslagstiftning.
Visst kan en sådan formulering påverka utredningens förslag, men syftet är i grund och botten att säkerställa att lagstiftningen från 1993 klarar att prövas i domstol och att dessa rättigheter ska gälla. Det är grundtanken. Jag har inte den texten här, men jag vet att ni citerar just den del som har med ekonomin att göra.
Jag förstår det, för det är tacksamt för oppositionen att göra det. Men i alla utredningar som skedde under er tid fanns detta med i nästan alla utredningsdirektiv, för det är en hållhake som systemet kräver.
Jan Lindholm (MP):
Låt mig ge ett väldigt kort svar på frågan. Vi har en diskussion om detta i partiet. Jag vet att det finns många som tycker att vi skulle kunna öppna för värdmoderskap. Nu vet Anders W Jonsson att vi har regelverk för hur vi lagstiftar i landet. Den här utredningen har inte gett något underlag för detta. I dagsläget finns det alltså inga förutsättningar för att lagstifta om detta. Jag vet inte var vi kommer att landa i frågan.
Men för tillfället har vi alltså inget underlag för att ta ett beslut om detta. Det som vi lyfter fram som vårt problem med värdmoderskap är de risker som det innebär. Även om jag känner till egna exempel på att man i en nära vänkrets kan hitta relationer som är bra vet jag inte om det, så att säga, har förekommit någonting under bordet i de fallen.
Som några av de föregående talarna har sagt är det svårt att säkerställa att kvinnan inte utnyttjas. Tyvärr har vi ju ett samhälle där kvinnor ofta utnyttjas på olika sätt, och vi vill inte medverka till att detta sker. Därför behövs det ett gediget arbete där man verkligen kan ta fram en lagstiftning som heltäckande garanterar, med hundra procents säkerhet, att kvinnor inte blir utnyttjade.
Den dag vi kommer dit tror jag att vi kan ha den här diskussionen på ett konstruktivt sätt igen.
Jan Lindholm (MP):
Jag tycker nog att Barbro Westerholm beskriver situationen rätt bra. Vi har i princip en positiv inställning till altruistiskt värdmoderskap. Det är bara det att vi inte ser möjligheten i dag, och vi tror att det är en ganska lång väg dit. Vi är inte säkra på att vi någonsin kan nå dit och att vi verkligen kan få en lagstiftning, ett regelverk, som gör att man kan garantera att kvinnor inte utnyttjas. Så är läget.