Josefin Brink (V):
Jag tackar så mycket för svaret. Hillevi Engström säger i svaret att hon tar de problem som kan vara förknippade med att inte ha en fast anställning på största allvar. Det är åtminstone ett litet erkännande av att det finns sådana problem. Däremot har jag lite svårt att se på vilket sätt ministern tar de här problemen på allvar. Det är ju Hillevi Engströms regering som har underlättat för företagarna att erbjuda otrygga visstidsanställningar genom att införa den allmänna visstidsanställningen i LAS.
Till skillnad mot vad ministern säger i sitt svar är det faktiskt så att det inte krävs några objektiva skäl för att erbjuda den anställningsformen. Det är ju det som är ett av de stora problemen med allmän visstidsanställning. Den kan helt fritt användas för att täcka permanenta personalbehov med tillfälliga anställningar.
Det blir också ännu lättare eftersom Hillevi Engströms regering har sträckt ut tidsgränserna för när man kvalificerar sig till ett fast jobb så att man i dag i praktiken kan vara visstidsanställd nästan hur länge som helst utan att kvalificera sig till ett fast jobb. Det är precis denna utveckling vi nu ser - på delar av arbetsmarknaden. Det ser nämligen inte likadant ut överallt, utan vi håller på att få en större tudelning.
Det är framför allt unga människor utan högskoleutbildning som nu hänvisas till denna typ av otrygga anställningar. Mer än hälften av alla under 25 år har en otrygg anställning i dag. Tittar man på alla upp till 30 är det en av fyra som har en otrygg anställning. Framför allt är det unga kvinnor som får ha dessa jobb. Det är unga kvinnor som är timvikarier, provanställda och extraanställda.
Ofta jobbar de inom omsorgen, i vården, i handeln, på kaféer och restauranger och inom andra typer servicejobb. I dessa jobb är det faktiskt inte, som ofta hävdas, så att en otrygg visstidsanställning är en språngbräda vidare till en fast anställning, utan i dessa yrken utgör visstidsanställda en permanent och växande andel av personalstyrkan år ut och år in.
För detta betalar de anställda ett väldigt högt pris. Det är en ständig osäkerhet om man får behålla jobbet. I många fall vet man inte ens hur mycket man kommer att få jobba vecka för vecka eller kanske ens dag för dag. Man ska hela tiden finnas till hands, och man ska till lags. Man ska vara beredd att rycka in när chefen ringer. Om man tackar nej eller klagar kan man plötsligt stå utan jobb utan egentligen någon som helst motivering. Att detta är en tillvaro av ständig stress och oro vet till exempel jag själv mycket väl.
Jag har jobbat på detta sätt i många år och vet vad det innebär. Nu börjar också vetenskapen bekräfta den bild som alla som har upplevt eller upplever detta vet, nämligen att det är ett farligt sätt att leva. Den studie från Umeå universitet jag hänvisar till visar på ett tydligt samband mellan ohälsa och otrygga anställningar.
Bilden bekräftas också om man tittar på statistik från Arbetsmiljöverket, Ungdomsstyrelsen, Statistiska centralbyrån, Socialstyrelsen med flera. Man kan väldigt tydligt se att unga människors psykiska ohälsa, stress och ekonomi har försämrats kraftigt. Framför allt är det unga kvinnor som har fått sina livsvillkor försämrade.
Det är precis samma grupp som är överrepresenterad i de otrygga anställningarna och som återkommande är arbetslösa och lever i en otrygg situation.
Jag tycker inte att arbetsmarknadsministern riktigt har svarat på om hon tar dessa samband på allvar och tänker göra någonting åt situationen när vi nu har så mycket fakta på bordet om vad det faktiskt orsakar i termer av stress och ohälsa för en väldigt stor och växande grupp unga människor.