Jan Lindholm (MP):
Civilutskottets betänkande 20 om bland annat umgängesstöd och regler för socialtjänsten för samtal med barn är ett betänkande som jag tycker innehåller många svårigheter. Regeringens förslag, som utskottsmajoriteten står bakom, har föranlett oppositionen att lämna tre reservationer och två särskilda yttranden.
Jag brukar ju, herr talman, inte ta kammarens tid i anspråk för att uttrycka mitt gillande av majoritetens texter, utan jag ser min uppgift som att hushålla med kammarens tid och enbart använda den för de frågor där vi har olika uppfattning. Det finns naturligtvis en risk med en sådan prioritering, nämligen att allmänhet och journalister som lyssnar kan uppfatta skiljelinjerna mellan partierna som mycket större än de egentligen är.
I verkligheten är de ju oftast ganska små. Jag tycker i det här fallet att både den proposition som regeringen har lagt fram och majoritetens text i själva betänkandet är precis så försiktiga som ämnet kräver, och det ska ni ha beröm för.
Frågor som berör föräldrarollen och som handlar om barnens rätt i konflikt med föräldrarnas behov och önskemål att styra är mycket ömtåliga frågor. Från Miljöpartiets sida så avstod vi från att skriva en följdmotion på den här propositionen efter att grundligt ha läst och diskuterat innehållet - och läst igen och igen.
Balansgången mellan när ett barn exempelvis ska kunna agera utan föräldrarnas insyn hos en myndighet och föräldraansvaret är svår att formulera tydligt i lagtext, precis som det är att definiera exakt när en gemensam vårdnad på grund av föräldrarnas konflikter riskerar barnets hälsa.
Med den korta tid som vi alltid har för att reagera på regeringens förslag och propositioner och de svåra överväganden som det i det här fallet handlar om ansåg vi oss inte kunna klara av att formulera alternativa lagtexter på ett sätt som vi kände skulle bli ett bra underlag för att ifrågasätta regeringens förslag på ett konstruktivt sätt.
Vi gör alltså från Miljöpartiets sida bedömningen att regeringen går fram med den försiktighet som krävs och att övervägandena i propositionen och betänkandet i huvudsak är ansvarsfulla. I den utredning som ligger till grund för propositionen för utredaren fram en uppfattning om att det finns ett behov av att reglera vårdnadshavarnas inbördes ställning.
Vi uppfattar att utredaren ser ett större behov av att reglera föräldrarnas inbördes ställning än vad regeringen gör. Vi delar faktiskt regeringens bedömning i den frågan. Vi ser nämligen problem med gemensam vårdnad om den ena vårdnadshavaren i alltför stor utsträckning ges en självständig beslutanderätt.
Men vi i Miljöpartiet ser också problem med den rätt som barnet kan förlora på grund av skilda uppfattningar hos vårdnadshavarna. Detta kan då till exempel hindra att barnet tillgodogör sig rättigheter som barnet har.
Vi har specifikt fastnat för den situation som uppstår när ett barn förvägras vård på grund av att vårdnadshavarna har olika uppfattning i fråga om barnets behov av den aktuella vården.
Vår uppfattning är att vården i vårt land är så professionell att risken att barnet skulle drabbas av onödig vård eller någon form av skadlig vård på grund av att det bara är den ene vårdnadshavaren som stöder besöket i vården är väldigt liten. Regeringen säger visserligen att man arbetar med den här problematiken, och man säger i betänkandet att man har för avsikt att snart komma med förslag.
Men vi menar från Miljöpartiets sida att den här frågan är så viktig att det borde ha funnits ett förslag i den här propositionen på hur den här typen av situationer ska hanteras.
Varje barn som inte får den vård som barnet har rätt till, och naturligtvis också behov av, på grund av tvister mellan vårdnadshavare menar vi är ett misslyckande från samhällets sida när det gäller vårt gemensamma och väldigt tydligt uttalade mål att ge alla barn samma möjligheter till ett rikt och fullt liv.
I den senaste barnrapporten, som Miljöpartiet har gett ut, slår vi fast att vårdnadshavare var för sig, självständigt, ska ha rätt att söka vård för barnet, trots att domstol beslutat om gemensam vårdnad. Vi menar att just den situationen faller inom ramen för de mänskliga rättigheter om rätt till vård som måste gälla alla, även barn till separerade föräldrar.
Jag vill, herr talman, lägga till att Miljöpartiet är väldigt angeläget om att just den här typen av frågeställningar inte ska drabbas av politiska låsningar eller någon form av prestigebelastningar som hindrar att problemen får en snabb lösning.
Det var därför som det satt väldigt långt inne för oss från Miljöpartiet att ställa oss bakom reservation nr 2 i det här betänkandet som jag också yrkar bifall till. Barnrättsfrågor är ett område där vi anser att det är väldigt viktigt att vi har samförstånd och att vi kan nå breda lösningar.
Det får inte vara så, menar vi, att ett regeringsskifte ska drabba barnens skydd, rättigheter och trygghet. Jag hoppas därför att det efter valet, oavsett vilket majoritetsunderlag som en ny regering får, ska vara möjligt att utveckla nya beredningsformer som gör att riksdagen kan fatta beslut med bredare majoriteter än vad som har varit möjligt under den här mandatperioden.
Ett regeringsunderlag här i riksdagen som inte får eller inte kan förhandla om regeringens propositioner med oppositionen i kombination med en regering som inte vågar samtala med oppositionen innan de lägger fram sina förslag innebär tyvärr att vi har en situation där det faktiskt inte är möjligt med samförstånd och breda lösningar. Och det är naturligtvis på sikt inte alls bra för landet.
I den föregående debatten visade Andreas Norlén på ett tydligt exempel där just den situationen uppstått. Förutsättningarna ändrades, som han påpekade, efter det att propositionen var framlagd. Då är situationen låst från regeringens sida, och det finns ingen möjlighet för riksdagen att hantera den nya situationen.
Vi menar från Miljöpartiets sida att det just när det gäller sådana fundamentala frågor som barnrättsfrågor, som tas upp i det här betänkandet, känns som ett extra stort nederlag att vi inte har ett sådant samtalsklimat - och i det här fallet tror jag att de politiska skiljaktigheterna är väldigt små.
Vi har inte de arbetsformer här i riksdagen som ger förutsättningar för att göra de, som jag tror, marginella justeringar som skulle krävas för att vi någon gång ibland skulle kunna visa att det finns ett brett underlag, att det finns ett samförstånd, när vi fattar beslut.