Stefan Attefall (KD):
Jag vill börja med den siffra som Miljöpartiet återkommer till. Man säger att 14 000 jobb har försvunnit utanför Stockholm. De flesta av dessa jobb har försvunnit genom bolagiseringar av statlig verksamhet. Därmed definieras de inte längre som statlig verksamhet, men de finns fortfarande kvar. Eller också kan det bero på andra naturliga verksamhetsförändringar. Att använda den siffran ger en skev bild. Det är bra att få säga detta i kammaren.
Diskussionen om hur myndighetscheferna agerar i sina myndigheter och hur mycket tid de lägger ned på olika orter är viktig. Det gäller också ledningsgruppen. Den signalen hjälper jag gärna till med att skicka. Men man ska vara aktsam med att tro att det går att dra allting över en kam. Det finns många myndigheter som inte har särskilt stort behov av att ha verksamhet i Stockholm.
Andra myndigheter har oerhört mycket kontakter med Stockholm, andra myndigheter och departement, så det blir mycket tid i Stockholm. Det finns också vissa grenar i en verksamhet som gör att man måste ha ett lokalkontor i Stockholm. Det kan finnas uppenbara rekryteringsproblem för vissa funktioner på den ort som den huvudsakliga verksamheten bedrivs på medan den övriga verksamheten fungerar bra. Så det finns fall som man måste ha lite ödmjukhet inför.
Vi kan inte bortse från vissa fakta som påverkar detta. Återigen delar jag helt uppfattningen: En myndighetschef och ledningsgruppen i en myndighet som finns på en ort måste självklart leva med sin myndighet, leva på den plats där man har sin lokalisering och förlägga den huvudsakliga arbetstiden där.
Får man ersättning för pendling måste man enligt inkomstskattelagen uppfylla kravet att huvudsakligen vara på den orten - annars gäller inte de reglerna. Det vill jag gärna understryka. Det är viktigt att komma ihåg några saker när vi talar om statliga myndigheter. Vi har alltså under alliansregeringens tid minskat antalet statliga myndigheter med 96, från 468 till 372. En stor del av minskningen beror på att vi har gjort nationella myndigheter av många regionala myndigheter.
Länsarbetsnämnder har blivit Arbetsförmedlingen etcetera. Nu senast håller polisen på att omorganiseras. Många myndigheter har slagits ihop, och vi har tagit bort en del småmyndigheter. Allt detta har vi gjort för att skapa en effektivare struktur med mindre administrativa kostnader och kanske också rakare styrning för att få bättre fungerande verksamhet. Men vi har också plockat bort ett antal myndigheter. Vi har också något minskat antalet statligt anställda under denna period.
Vi finns i dag på 37 orter, och då har jag inte räknat med tingsrätter och lokala servicekontor, som finns på 100 orter i Sverige. Staten finns alltså representerad runt om i Sverige. Vi kan titta på hur stor andel av de statsanställda som finns i olika län.
Om vi ser till andelen statsanställda av befolkningen kommer först Uppsala, sedan Västerbotten, Norrbotten och Blekinge. Först på femte plats kommer Stockholms län. Vi är snarare underrepresenterade i Småland och sydöstra Sverige. Men det finns en ganska god spridning av statliga myndigheter över landet. Jag medverkar gärna till att den blir större, men man måste utgå från den verksamhet som bedrivs.
Riksrevisionen granskade ett antal utlokaliseringar i samband med försvarsbeslutet, och de konstaterade att när man flyttar befintlig verksamhet tappar man tempo och verksamhet. Kostnaderna blir högre än beräknat i kronor räknat. Dessutom tappar verksamheten de första, inledande åren ganska mycket kraft, kompetens och förmåga. Det tar ett antal år innan man är på banan.
Konsumentverket var en sådan myndighet, som i dag fungerar väl i Karlstad, men det var en ganska dyr resa dit. Det måste vi också beakta när vi diskuterar dessa saker. Som sagt var ska vi i samband med att nya myndigheter bildas självklart aktivt pröva lokalisering utanför Stockholm.