KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl-Oskar Bohlin (M):
Socialdemokraterna gör i den här debatten en svag och utsatt grupp till ett politiskt slagträ genom oförmågan att hålla två tankar i huvudet samtidigt. Å ena sidan säger man att det är ett problem när illegala bosättningar upprättas och enskilda markägare får betala ett mycket högt pris.
Å andra sidan ska det förstås som ursäktligt på grund av omständigheter.
Det är en hållning som inte kommer att leda till något annat än att vi skapar ett stort samhällsproblem, ett problem där enskilda markägare får bära stora kostnader på grund av att staten helt enkelt inte kan göra det en stat borde kunna göra, nämligen garantera markägarna deras rätt att inte få sin egendom förstörd.
Låt mig övergå till att ställa några frågor om detta med företagsrekonstruktion och utredningen, för jag fick inte några bra svar från näringsministern tidigare i dag.
Vi ser hur man helt enkelt skrotar nästan alla utredningsdirektiv som fanns med i den tidigare utredningen för att sedan ersätta dem med en rad andra direktiv, bland annat att analysera och lämna förslag på hur utvecklingen av affärsmodeller inom cirkulär ekonomi kan underlättas för att underlätta för innovationer som bidrar till en hållbar utveckling. Ursäkta mig, men vad betyder det egentligen? Näringsministern hade inget svar.
Det här är att göra om en konstruktiv utredning om hur företagsklimatet kan förbättras, bland annat genom att se över reglerna för företagsrekonstruktion, och ersätta den med politiskt snömos, helt enkelt därför att man inte ville ha utredningen från början.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Reservationen handlar ju om att inte lägga onödig börda och onödiga kostnader på den enskilde markägaren. Det är ett problem som man väl i vart fall måste kunna erkänna finns. Erkänner man inte att problemet finns, då erkänner man inte att problemet finns - svårare än så är det inte.
När det gäller frågan om utredningen är det inte så att vi tycker samma sak bara för att man tillsätter en ny utredning med samma namn om den har helt andra direktiv - direktiv som ingen ens kan förklara vad de betyder. Det är att sätta djävulen i detaljerna och att inte ta frågorna på stort allvar.
Jag uppfattar att varken näringsministern eller Johanna Haraldsson kan ge mig ett svar på vad de nya direktiven faktiskt betyder i förhållande till de gamla. Det tycker jag är tråkigt för alla som värnar om entreprenörskap och att Sverige ska kunna vara konkurrenskraftigt även i framtiden.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att jag av bostadsministern precis fick en redogörelse för gällande rätt. Men jag fick över huvud taget inte svar på min fråga om vilka åtgärder bostadsministern tänker vidta för att det ska kunna bli lättare att bygga i sjönära läge där exploateringstrycket är lågt.
Jag ska villigt erkänna att det var en retorisk fråga. Jag tror nämligen inte att bostadsministern avser att göra ett enda dugg för att det ska bli enklare att bygga i sjönära läge. Jag tror snarare det rakt motsatta.
Bostadsministern refererar nämligen till de förändringar som gjordes 2009 och 2010 för att göra det enklare att få möjlighet att bygga i sjönära läge. Men den propositionen var bostadsministern emot. Socialdemokraterna reserverade sig här i kammaren. Och bostadsministern var då själv riksdagsledamot och satt och röstade emot. Jag menar att detta hämmar utvecklingen på landsbygden.
Vi har i dag 42 000 mil strand i det här landet. Det räcker tio varv runt jorden. Och bostadsministern menar att ingen människa ska kunna bo och bygga ett hus vid stranden. Jag menar att det är fel. Ska vi förstå det som bostadsministern säger som att den enda platsen i Sverige där det är lämpligt att bygga bostäder är där det redan i dag finns väl fungerande flygplatser?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag finner det underligt hur bostadsministern gång efter annan slår sig för bröstet och refererar till en gällande lagstiftning som han själv har varit motståndare till. Hans parti röstade mot förändringarna i strandskyddslagen, som syftade till att göra det enklare att bygga i sjönära lägen.
Hillevi Larsson har rätt i en sak, nämligen att det inte är vi i denna kammare som tillämpar lagen, men det är likväl vår skyldighet att förhålla oss till det faktum att lagstiftningen inte tillämpas så som våra intentioner med lagstiftningen var.
Intentionerna var att i större utsträckning än vad som var fallet kunna beakta lokala förutsättningar för att få ett jämnare exploateringstryck och för att kunna utnyttja de komparativa fördelarna med att bo på landsbygden. Jag nämnde tidigare att det finns 42 000 mil strand i landet. I mitt eget hemlän Dalarna finns 3 000 mil.
Det innebär att om så varenda mas och kulla vill bosätta sig vid en strand skulle det bli en halv kilometer strand till varje familj. Det säger något om hur mycket av den typen av mark som finns i landet.
Likväl har man vid varje tillfälle Miljöpartiet har fått chansen att säga sitt i frågan försökt strama åt och skärpa regelverket just därför att människor i mindre utsträckning, inte i större utsträckning, ska få möjlighet att bosätta sig i strandnära och natursköna lägen.
Jag menar att detta på sikt är ett problem för landsbygden, och jag skulle vilja att bostadsministern svarar på vad som är hans egentliga intention. Är det att gå fram med de åtstramningar ni röstade för när ni befann er i opposition, eller är det att försöka bejaka de intentioner som fanns när lagstiftningen kom på plats 2009-2010?
Vår intention var att det skulle bli lättare att bygga i strandnära lägen. I er reservation till den proposition som röstades igenom framgick det att om det finns en konflikt mellan landsbygdsutveckling och strandskydd ska strandskyddet äga företräde.
Ministerns uttalande i talarstolen om att värna landsbygdsutveckling är bara en chimär eftersom han inte förespråkar det i praktiken. Jag skulle vilja fråga bostadsministern vad han tycker om den skrivelse som kom in till regeringen från Sveriges Kommuner och Landsting i november. Man oroar sig för en rättsosäker utveckling.
SKL ser hur länsstyrelser runt om i Sverige, precis som Ola Johansson manifesterade genom att visa upp kartan tidigare, på ett rättsosäkert sätt snarare än att göra det enklare att få dispens för byggnation i sjönära läge förstärker strandskyddet.
Skyddet utökas till 300 meter i stället för 100 meter utan att över huvud taget redovisa några skäl för det. Det går helt stick i stäv med intentionerna för den i dag fyra år gamla lagstiftningen. Vad avser ministern att göra åt detta, eller välkomnar ministern utvecklingen?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag noterar att jag efter tre debattrundor fortfarande inte har fått ett svar från bostadsministern på vilka åtgärder han avser att vidta för att göra det enklare att bygga i sjönära lägen.
Jag kan inte tolka det på något annat sätt än att bostadsministern här bekänner färg för den politiska linje han under hela sin tid som riksdagsledamot har drivit, nämligen att det inte ska bli lättare att bygga i sjönära lägen utan snarare tvärtom nästan omöjligt. Det är den linje som Miljöpartiet har manifesterat under hela sin tid i riksdagen.
Det får väl anses som något betryggande att höra att bostadsministern i varje fall inte tänker göra någon revolution med den nuvarande lagstiftningen i det att han accepterar den.
Men det går inte att tolka det på något annat sätt än att bostadsministern avser att inleda de små stegens tyranni mot ett än mer svårtillämpat regelverk och ett regelverk som hindrar människor från att bosätta sig i sjönära lägen.
Jag konstaterar också att bostadsministern helt undviker att svara på frågan hur han ser på den kritik som Sveriges Kommuner och Landsting riktar mot de länsstyrelser som lättvindigt utökar strandskyddet från i dag 100 meter från stranden upp till 300 meter. Det slår naturligtvis hårt mot såväl boende som jordbrukare och turistföretag som har sin verksamhet inom denna gräns från en strand.
Om man tittar på vilka arealer det handlar om kan man konstatera att det ibland, med otaliga vattendrag och 97 000 sjöar, blir ganska mycket mark som inte går att ianspråkta vare sig för boende eller för näringsverksamhet. Det är naturligtvis bekymmersamt för utvecklingen på landsbygden.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Den här frågan till finansministern har ställts därför att den har en grundläggande principiell betydelse. Den bottnar i möjligheten för samkönade par att skaffa barn. Min fråga till finansministern gällde hur hon ser på att vi har en förvaltningsmyndighet som agerar på detta sätt.
Politikens uppgift är ytterst att vara normgivande, att förmedla värderingar. Om inte politiken klarar av att göra det ägnar vi oss inte längre åt politik utan åt förvaltarskap. När jag hör finansministerns svar hör jag ett svar i hennes tidigare kapacitet som överdirektör på Skatteverket, snarare än en finansminister med visioner för sina myndigheter. Fru talman!
För att kunna åtgärda ett problem måste man först se problemet. Det är av finansministerns svar svårt att uttyda om hon över huvud taget ser att det finns ett problem i den här situationen. Jag ser att det finns ett problem i den här situationen. Det finns två fall som vi nu diskuterar. Båda fallen rör samkönade par. Det är nog tyvärr ingen slump.
Om det vore så att alla människor som skaffar barn utomlands hade problem med att få sitt vårdnadskap erkänt i Sverige skulle våra domstolar sannolikt vara ganska översvämmade med ärenden. Men så tycks inte vara fallet. Finansministern väljer i sitt svar att hänvisa till att lagstiftningen inte tillåter surrogatmoderskap i Sverige. Nej, så är fallet, och det är beklagligt.
Men nu handlar det inte om surrogatmoderskap i Sverige utan om barn som har kommit till genom surrogatmoderskap utomlands. Vi kan samtidigt konstatera att andra myndigheter, som Migrationsverket, inte har haft några som helst problem med att erkänna utländska domar om faderskap och vårdnadshavare.
Hur kommer det sig att Skatteverket har större problem med att acceptera faderskap än till exempel Migrationsverket har? Går det att utläsa ur den svenska lagstiftningen? Menar finansministern att man ska agera på det sättet? I finansministerns svar saknar jag också helt barnperspektivet.
Vi har sedan i oktober en regering som har talat sig varm för att barnkonventionen till varje pris ska införlivas i svensk lag. Var finns barnperspektivet i Skatteverkets agerande i båda de här fallen? Så länge som under ett halvår har man låtit barn stå utan vårdnadshavare. Det har inte funnits en person som har haft kapacitet att fatta beslut för det fall barnen skulle bli sjuka eller bara behöva medicin.
Det är naturligtvis helt oacceptabelt. Det som bekymrar mig är att finansministern inte ens verkar se problemet utan hänvisar till att adekvat lagstiftning inte finns. Det är att gömma sig bakom paragrafer, Magdalena Andersson, och inte se verkligheten för vad den är.
De svenska domstolarna har inget problem med att säga att faderskapsfrågan inte är svårlöst utan går att lösa med nuvarande rättsordning. Men Skatteverket väljer ändå att gång på gång inleda nya processer. Var är den socialdemokrati som en gång var i opposition mot samhällsproblem? Jag ser inget av detta i dagens debatt.
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är helt riktigt att Migrationsverket fastställer medborgarskap. Men ett fastställande av medborgarskap bygger också på att faderskapet erkänns. Detta görs av Migrationsverket utan problem.
Svea hovrätt konstaterar att svensk lag inte utgör ett hinder för att en utländsk dom som fastställer faderskap ska erkännas. Trots att Svea hovrätt konstaterar detta väljer alltså Skatteverket, när man inleder en ny process, att framhålla sin ursprungliga linje, nämligen att faderskapet inte går att fastställa.
Man ägnar sig alltså åt domstolstrots. Man hänger sig fast vid den linje som man från början hade trots att både tingsrätt och hovrätt har sagt någonting annat. Det är beklagligt. Vi kan fundera över varför Skatteverket agerar på detta sätt. Skatteverket försvarar sig med att man vill ha ett prejudikat.
Då kan man fråga sig: Är det rimligt att använda små barn som juridiska slagträn för att få fram ett prejudikat när domstolen tydligt konstaterar att faderskapsfrågan inte är svår att avgöra.
Det går alldeles utmärkt att erkänna en utländsk dom och därmed fastställa faderskapet, fastställa vårdnadshavaren och därefter ta barn ur rättslöshet och därmed också bekräfta för detta par att man har faderskapet och är vårdnadshavare.
Det är märkligt att finansministern gömmer sig bakom att det saknas lagstiftning när domstolarna säger att lagstiftningen förvisso inte är utformad så att det är tillåtet med surrogatmoderskap här i Sverige men att det inte finns några problem när det gäller att erkänna faderskap och bekräfta vårdnadshavare när det gäller barn som har kommit till genom surrogatmoderskap utomlands.
Detta leder fram till frågan: Hur länge kan man gömma sig bakom att våra förvaltningsmyndigheter säkert tillämpar lagen så som den var tänkt? Jag tycker att det är ganska tondövt av finansministern att stå här i talarstolen och säga att hon utgår från att Skatteverket hanterar detta på ett riktigt sätt när vi har vittnesmål från verkligheten om att så kanske inte är fallet.
Det kanske behövs tydligare direktiv till Skatteverket eftersom de uppenbart är villrådiga om hur de ska hantera denna situation. I dag går detta ut över barn som inte har en vårdnadshavare i Sverige.
Vore det då inte bättre om regeringen klargjorde läget för Skatteverket, så att Skatteverket får klart för sig hur man ska agera i stället för att använda enskilda människor som testkaniner i domstol? Efter att domstolen har meddelat ett beslut lyssnar man ändå inte utan fortsätter hålla fast vid den linje man hade innan domstolsavgörandet till verkets nackdel kom. Det tycker jag är en märklig ordning.
Vad tycker finansministern?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag skulle i det här fallet vilja referera till ett enskilt fall för att ge ett exempel ur verkligheten.
Detta har domstolen alltså gjort. Men det är ganska uppenbart att det här inte har varit en röd tråd i Skatteverkets hantering av ärendet. Finansministern säger i den här interpellationsdebatten att hon välkomnar att det skapas en praxis på området.
Det hon då säger är, underförstått, att vi ska använda barn och presumtiva vårdnadshavare som bollplank, som slagträn för att utverka juridisk praxis.
Ett bättre sätt att hantera den här frågan vore om regeringen med en politisk markör faktiskt klargjorde för Skatteverket hur man ska gå till väga eller återkom till riksdagen med ett förtydligande av lagstiftningen på det här området så att barn och enskilda inte tvingas fara illa för att Skatteverket ska kunna bedriva Kafkaliknande processer mot enskilda.
Återigen: Politik handlar om värderingar. Jag hoppas att Magdalena Andersson tar upp den kastade handsken.
Carl-Oskar Bohlin (M):
När man lyssnar på den här debatten och finansministerns inlägg är det lätt att dra sig till minnes det gamla klassiska socialdemokratiska citatet om att vallöften i grunden är ett problem, eftersom folk uppfattar dem som just löften. Det är väl någonstans där vi har landat.
Det som klargjordes med all önskvärd tydlighet från Socialdemokraterna under valrörelsen var just potentialen i att kunna spara på offentlig verksamhet och därmed frigöra reformutrymme. I en intervju med finansministern som publicerades i SVT framhölls Danmark som förebild i enlighet med det finansministern nu påpekat.
Men finansministern konstaterar också i intervjun att förhoppningen är att kunna frigöra uppemot 10 miljarder kronor som skulle kunna hjälpa till att finansiera vallöften. Då får väl dessa 10 miljarder uppfattas åtminstone som en ambition om ett vallöfte.
Det är därför man kan fundera över det märkliga i att finansministerns svar är så uppenbart befriat från siffror. Hon listade ett antal tänkbara effektiviseringsområden.
Jag tänker nu till exempel på det här med Statens servicecenter - att alla myndigheter ansluts till lönerelaterade tjänster och att de också får utveckla ett så kallat e-arkiv. Men vän av ordning frågar sig då hur många miljarder som finns nedbäddade i denna effektiviseringsåtgärd. Vad kan vi räkna hem från denna specifika åtgärd?
Ska vi uppfatta den lista finansministern presenterat som uttömmande? Är det 10 miljarder som finns att hämta hem här, eller kan vi vänta oss mer genomgripande åtgärder? När avser i så fall finansministern att presentera den kompletta listan?
Vi får förmoda och hoppas att den nuvarande regeringen står vid sitt vallöfte och genomför effektiviseringsåtgärderna innan man går över till att höja skatten för vanligt folk som arbetar. Min fråga är helt enkelt: Ska vi uppfatta det som den uttömmande listan? Hur mycket kan varje effektiviseringsförslag i listan beräknas ge för statens del?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag vill börja med att återvända lite till den förteckning av effektiviseringsförslag som finansministern presenterade i sitt svar inledningsvis. Man talar om att förändra upphandlingsverksamheten och att centrala perspektiv i den nya upphandlingsstrategin ska vara ekologiska och sociala hänsyn.
Det är naturligtvis gott att man har det perspektivet. Men är det per definition så att man uppnår effektiviseringsvinster i miljardklassen av att öka det ekologiska perspektivet när man genomför upphandlingar? Vidare kan det vara intressant att lyfta blicken och titta på den konstellation av partier och stödpartier som regeringen vilar på.
Det har tidigare nämnts härifrån talarstolen att man kan ifrågasätta genomförandet av symboliska satsningar på att rusta upp miljonprogram där det i storleksordningen skulle handla om 700 kronor per lägenhet. Man kan också fråga sig vilka signaler det sänder till hyresvärdar som håller sitt bestånd i skick och som ser till att tillhandahålla en god boendestandard för sina hyresgäster.
Har regeringen bestämt sig för att premiera kommuner som inte har tagit ansvar för sitt fastighetsbestånd? Därefter kan man fråga sig om den principiella frågan att stänga Bromma flygplats verkligen är bra ur ett effektiviseringsperspektiv.
Bedömningar gör gällande att det skulle kunna kosta så mycket som 1 miljard bara att sanera marken där det nu ligger en väl fungerande flygplats för att man senare skulle tvingas bygga ut en annan flygplats någon annanstans. Är det att ta ansvar för skattebetalarnas pengar, Magdalena Andersson?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Jag tackar näringsministern för svaret.
Att lägga ned en utredning med ett flertal konkreta utredningsuppdrag för förbättring av entreprenörskapsklimatet och sedan tillsätta en ny utredning som man i huvudsak fyller med luft, ge den ungefär samma namn och hoppas på att ingen ställer några följdfrågor är möjligen en smart politisk strategi.
Jag tog mig dock tiden att läsa de kommittédirektiv ni gav den nya utredningen och kan konstatera följande: I stället för att på djupet utreda hinder i det svenska skattesystemet som riskerar att skapa problem för entreprenörskap i Sverige väljer man att bara göra en komparativ studie och titta på hur skattesystemet ser ut i andra delar av världen.
Det är jättebra - om man samtidigt förenar det uppdraget med att ta till sig av lärdomarna och tillämpa det man finner utomlands i det svenska skattesystemet. Ni har dock helt strukit uppdraget att utvärdera det svenska inkomstskattesystemet. I den delen blir en komparativ studie närmast meningslös.
Jag har lite svårt att förstå hur näringsministern resonerar. Han säger att man inte kan utreda det här på Näringsdepartementet för att kompetensen saknas och att detta bör göras av någon som har den specifika kompetensen att utreda skattefrågorna. Men den tidigare utredningen, som näringsministern var med och lade ned, låg på Finansdepartementet.
Det näringsministern gör, fru talman, är att säga att man lägger ned den utredning som ligger under Finansdepartementet och sedan säga att man inte längre kan utreda detta eftersom utredningen nu ligger under ministerns eget departement, Näringsdepartementet. Det är ett ganska märkligt cirkelresonemang som i slutändan riskerar att drabba Sveriges entreprenörer.
Man flyttar alltså fram datumet för när utredningen ska vara presenterad. Hur menar näringsministern att vi får snabbare resultat på det sättet? Vad gäller frågan om sänkningen av aktiekapitalet har det i flera utredningar redan konstaterats att detta är den kanske viktigaste tröskeln att sänka för att låta fler människor kunna starta företag i det här landet.
I dag fyller kravet om 50 000 kronor för start av aktiebolag en väldigt liten funktion som borgenärsskydd, vilket traditionellt har ansetts vara argumentet för detta. I dag utgör detta i stort sett bara en tröskel för människor som vill starta och driva företag.
Hur kommer det sig att näringsministern inte ens vill titta på den här frågan, som har bedömts vara så viktig för att ge möjligheter för fler att starta och driva nya företag?
Carl-Oskar Bohlin (M):
Det är klart att frågan är bredare än bara ett skatterättsligt perspektiv. Det är just därför jag är så besviken över att se hur man har skrotat flertalet bra, konkreta kommittédirektiv för den nya utredningen i jämförelse med för den gamla. Låt mig ta några exempel för att försöka synliggöra avsaknaden på konkretion i regeringens nya kommittédirektiv.
I de tidigare direktiven fanns bland annat med att den skulle utföra en analys med anledning av Världsbankens granskning av det svenska företagsklimatet, kartlägga det svenska innovationsstödet, utvärdera sammanslagningen av Almi och Innovationsbron och hitta problem och kilar i det svenska inkomstskattesystemet som drabbar entreprenörer.
Dessa direktiv har nu bytts ut mot till exempel: analysera och lämna förslag på hur man kan förbättra möjligheterna att utveckla lösningar på samhällsutmaningar genom innovation och entreprenörskap. Fru talman! Jag måste fråga näringsministern: Vad betyder det i konkreta termer?
Precis som jag poängterade tidigare är det viktigt att göra en internationell utblick och se hur det ser ut i andra länder. Problemet är bara att ni inte tänker göra någonting med det. Den utredare ni har tillsatt har inte uppdraget att se över det svenska skatteregelverket i jämförelse med hur det ser ut i andra länder.
Uppdraget är bara: Redogör för hur det ser ut på andra håll runt om i världen. Det direktiv ni tog bort var att de facto gå in och penetrera det svenska regelverket och se: Hur ser det ut? Återkom med konkreta förslag, och återkom med författningsförslag och regeländringsförslag. Den nya kommittén saknar helt det uppdraget.
Det är skillnaden, Mikael Damberg, mellan den tidigare regeringens konkreta ambition att förbättra entreprenörskapsklimatet i Sverige och den nya regeringens reptrick. Man lägger ned en utredning med konkreta direktiv. Man tillsätter en ny utredning som man förvisso har den goda smaken att ge samma namn men som man fyller med i huvudsak luft.
Väldigt få av de direktiv som finns med i er nya utredning innebär någonting konkret. Näringsministern får gärna svara mig på vad det konkret innebär att analysera och lämna förslag på hur man kan förbättra möjligheterna att utveckla lösningar på samhällsutmaningar genom innovation och entreprenörskap.
Han får gärna också, för den delen, lämna förslag på hur utvecklingen av affärsmodeller inom cirkulär ekonomi kan underlättas. Detta får näringsministern gärna återkomma till.