KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Britt Åsebol (M):
Min fråga går till kulturminister Amanda Lind. I dag har kulturutskottets ledamöter varit på ett mycket intressant verksamhetsbesök på en av de stora nationalscenerna i Sverige: Kungliga Operan, nationalscen för opera och balett. Operan har varit i bruk sedan den 18 januari 1773, då den första föreställningen gavs. Under 1800-talet betraktades operahuset som en av de vackraste byggnaderna i Stockholm.
1898 invigdes ett nytt operahus eftersom man blev tvungen att riva det gamla då det var för litet. Nu är också detta hus för litet. I dag arbetar ca 520 personer i hundratalet olika yrkesgrupper inom verksamheten, som har totalt drygt 300 000 besökare, varav ungefär 50 000 barn och unga.
Operahuset vid Gustav Adolfs torg i Stockholm är i dag ingen modern anläggning, utan den behöver restaureras. Alternativt behöver det byggas en ny. Min fråga till kulturministern är: När får Sverige en ny, alternativt nyrenoverad, nationalscen?
Ann-Britt Åsebol (M):
Tack, Azadeh Rojhan Gustafsson, för klargörandet! Det är skönt att höra att vi ändå har en trygg bas att stå på tillsammans i demokratin när det gäller de här sakerna. Jag hänger fortfarande fast lite vid det här. Vi moderater lade under året fram ett förslag i utskottet om att tillsammans försöka få ordning och reda på det här med vart bidragen går.
Vi var ganska ensamma; vi fick alltså inte stöd från Socialdemokraterna i fråga om att ha en ordentlig och sjyst genomlysning för att se att bidragen verkligen går åt rätt håll. Det är lite viktigt att politiken tar ledningen i det här, så att man inte bara överlämnar åt någon annan att göra det. Vi moderater har också lagt fram förslag i utskottet om att ha en myndighet.
Vi vill alltså dela på Folkbildningsrådet, så att det inte samtidigt är både en myndighet och en ideell organisation. Jag skulle vilja höra lite hur Socialdemokraterna ser på det. Kan man förena att vara både en myndighet och en ideell organisation?
Ann-Britt Åsebol (M):
Vänsterpartiet tar verkligen i någonstans från rötterna. Vad var det i detta som gjorde att vi fick den här väldigt konstiga vinklingen på debatten? Vi diskuterar ju civilsamhället, fru talman, och Vänsterpartiet hade i betänkandet inga som helst motionsyrkanden.
Ändå kommer man med både högt och lågt i debatten. Jag ställer mig lite frågande till hur det här egentligen gick till. Att prata historia med mig är väldigt bra att göra. Jag fyller 75 år nästa vecka. Jag har under många perioder haft möjlighet att se folk som har kommit till Sverige på olika vis. Jag växte upp under 50-talet när finländarna kom. De kom rakt ut i arbete.
Jag växte också upp under 70-talet när jugoslaverna kom och fick arbete utan någon sfi. Jag tror att det är bra om vi ser till att arbetsmarknaden fungerar. Det är det allra bästa sättet för folk att komma in i samhället. Det är där man lär sig saker, och det är där man får kontakter.
Det blir också en konstig bubbla man lever i som vänsterpartist när man säger att Moderaterna inte är ute i verkligheten. Det är ju där vi lär oss. Jag bor i en del av Sverige där jag varje dag är ute i verkligheten. Jag besöker etniska föreningar, och jag har hört precis vad de säger. De vill vara svenskar.
De etniska föreningarna är i många fall föreningar som förstärker det egna så till den grad att man inte kan eller orkar ta sig ur sin bubbla för att bli integrerad.
Det vore intressant att få höra på vad Vasiliki Tsouplaki grundar sin syn att Moderaterna inte befinner sig i verkligheten.
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag tror att det helt enkelt kan vara en generationsfråga. Det handlar om hur vi ser på saker och hur vi kan sätta in saker i ett längre sammanhang. Jag tror att man ibland har en viss erfarenhet när man varit med längre och sett konkret hur saker och ting har fungerat. Jag säger inte för den sakens skull att vi inte skulle ha väldigt mycket utbyte av varandra, trots att vi är från olika generationer.
Det välkomnar jag att vi har. Men vi måste kanske också se och förstå hur det har sett ut i ett längre perspektiv. Anledningen till att jag begärde replik på Vasiliki Tsouplakis anförande var att det var så väldigt många olika saker som kom upp i hennes anförande.
Det kändes bara som att det inte hörde ihop med de här sakerna. Jag förstår nu att ledamoten har läst vår motion och att det är det som är frågan i detta. Det här är ingenting som vi moderater inte har haft sedan tidigare.
Vi vill värna den enskilda personen och alla. Vi vill att de som kommer hit verkligen ska kunna komma in i en integration och en gemenskap. Det är väldigt viktigt. Det tror vi att man bäst gör genom att man lär sig svenska, kommer in på den svenska arbetsmarknaden och kan ta ansvar för sitt liv. Det är också en del av den politik som vi vill ha. Det är inte hela tiden någon annan som ska ordna allting, utan man har ett eget ansvar.
Det tycks inte finnas med i Vasiliki Tsouplakis anförande. Här behöver vi hitta en mer framgångsrik politik för att det ska kunna fungera. Det är den politiken som Moderaterna har lagt fram.
Ann-Britt Åsebol (M):
Vi har ju diskuterat de här frågorna tidigare. Jag tycker att det är viktiga frågor som Mikael Dahlqvist tar upp. Barns rättigheter ska stärkas. Här har både ledamoten Dahlqvist och jag goda erfarenheter från arbete med de här frågorna i många år. Vi har sett många exempel och också tillsammans varit ute på ett antal studiebesök som har handlat om att se till att barns rättigheter verkligen tas till vara.
Detta är en hjärtefråga för mig. Vi ska sätta barnen i centrum. Barnen ska få denna rätt, och lagstiftningen måste vara så robust i dessa fall att man inte ska behöva tvivla på det. Speciellt vi som också har varit kommunpolitiker vet ju hur lagarna tolkas på olika sätt.
Det hör till vår roll som lagstiftare att se till att vi har en robust lagstiftning som inte kan feltolkas av våra kollegor eller av tjänstemän ute i kommunerna.
Ann-Britt Åsebol (M):
Jag vill tacka ministern för förståelsen för branschen. Jag vet ministerns bakgrund, och jag förstår att ministern har förståelse för frågorna. Jag har som sagt varit ute mycket i besöksnäringen i Dalarna och har fått en hel del information och har fått höra berättelser om hur företagarna har upplevt den här perioden. En företagare säger: Vi är dränerade som människor.
Företagarna är ju ansvarsfulla. De har byggt upp sina verksamheter för att ge trygghet åt dem som arbetar för dem. Det är stora som små företagare. De olika stöden som gick att söka har av många upplevts som en byråkratisk process, och det har som sagt tagit tid att erhålla stöden. Just i besöksnäringen finns många små företag som inte har kompetensen att ge sig in i byråkratins djungel.
Många har varit tvungna att permittera större delen av sin personal, och i återstarten är det nu svårt att få ny personal. Dräneringen i branschen är mycket stor. Någon säger så här: Det är hysteriskt svårt att hitta personal, och branschen är tilltufsad. Man känner inte heller att man har haft ett riktigt stöd från regeringen.
Någonstans vill man ha ett hopp, men det har tryckts på av- och på-knappar lite för många gånger, vilket även ministern nämnde. Man har visserligen fått låna pengar av banken, men det är pengar som ska betalas tillbaka. Hjälpen har kommit, men den har kommit lite sent. Branschen är som sagt tilltufsad. Företagarna i besöksbranschen är kreativa.
Det här är människor som är vana att tänka utanför boxen, och de försöker få till många olika lösningar. Därför måste man ta dessa kommentarer på allvar, vilket ministern också antyder. De behöver hjälp, och de behöver den nu. De vill inget annat än att starta sin verksamhet igen, men de upplever att förutsättningarna inte riktigt finns där uppe.
Bland dessa är kompetensförsörjningen en. De upplever även de olika skatterna som en börda. Jag vill därför komma tillbaka till energiskatten. Låt mig göra ett par jämförelser.
Ett företag i besöksnäringen betalar i dag 34,7 öre per kilowattimme i elskatt, medan ett företag i tillverkningsindustrin bara betalar 0,5 öre per kilowattimme.
Under 2018 sysselsatte basindustrin, det vill säga tillverkningsindustrin, cirka 177 000 människor, vilket motsvarar ungefär 3,5 procent av det totala antalet sysselsatta i hela ekonomin, för att se det i ett större sammanhang. Tyvärr räknas inte besöksnäringen som en basindustri i skattehänseende.
Men jag har läst på någon hemsida att ministerns företrädare faktiskt sagt att besöksnäringen är en ny basnäring för Sverige. På SKR:s hemsida står det att turismen i dag är en av Sveriges basnäringar. Man anger att det inom basnäringarna finns 208 000 anställda, vilket alltså är betydligt fler än i tillverkningsindustrin.
Borde inte besöksnäringen ha samma elskatt som tillverkningsindustrin? Är ministern villig att arbeta för en lägre elskatt för den så viktiga besöksnäringen?
Ann-Britt Åsebol (M):
Tack, ministern, för debatten! Jag uppskattar den verkligen. Det här är en bransch, precis som ministern sa, där många av oss har börjat. Någonstans har vi blivit upplärda. Kanske har vi jobbat i köket på Domus och lärt oss branschen därifrån. Sedan har vi utvecklats. Oftast är det precis så.
Arbeten i den här branschen har man kanske en kortare period, och sedan fortsätter man någon annanstans. Men det behöver inte alltid vara på det sättet. Förra veckan var jag på Högfjällshotellet i Sälen. Där berättade en person jag pratade med att han började som smörgåsnisse, och i dag var han hotelldirektör. Det är så branschen gör, för branschen är duktig på detta med kompetensförsörjning.
Om människor kommer in i verksamheten har de möjligheter att genom utbildning bli också hotelldirektör. Jag hörde också en kommentar om att det är fler sökande till Sveriges mästerkock i tv än det finns kockar att få till restaurangbranschen. Så kockarna finns tydligen där ute någonstans. Och vi får hjälpas åt på olika sätt. Jag har min bakgrund inom skolvärlden.
Men vi får redan tidigt tala om att detta är en bransch där man kan ha en längre karriär och inte bara ett tillfälligt jobb innan man pluggar vidare. Det är också en viktig bransch, precis som ministern har sagt, för integrationen och för att få in människor till ett första jobb. Man kan faktiskt ha ett första jobb i den här branschen.
Jag tackar för den här debatten och hoppas och tror att ministern verkligen menar det han säger om att han följer branschen och utvecklingen för att se till att få en bra återstart. Sedan får vi hjälpas åt för att ha ett interaktivt samarbete med kommunerna när det gäller till exempel avgifter inom branschen.
Cecilia Brinck (M):
Som jag sade är det fundamentala skillnader mellan offentligt företagande och privat, inte minst när det gäller möjligheterna till förlusttäckning. De skillnaderna finns i hög grad på energimarknaden. Var går gränsen? Hur kan man utforma en lagstiftning som ger möjlighet för kommunala energibolag att agera utöver de gränser som kommunallagen i dag medger - det är ju det som är bekymret - men inte för andra?
Varför ska man göra det? Vad händer när det kommunala bredbandsbolaget - det finns många sådana i landet - plötsligt vill utöka sitt verksamhetsfält till kommunen bredvid eller kommunen bortom kommunen bredvid? Det blir otroligt svåra gränsdragningsproblem. De undantag som finns i lagstiftningen i dag är inte oproblematiska. Det finns situationer där de mer eller mindre uppenbart kommer i konflikt med framför allt lokaliseringsprincipen i kommunallagen. Det får man hantera inom ramen för den rättsordning som finns.
Det har man lyckats göra hittills. Vi tycker att det är vettigt att invänta vad utredaren kommer fram till. Om vi måste titta på lagstiftningen efter det får vi naturligtvis göra det.
Cecilia Brinck (M):
Jag har svårt att se kommunallagens regler om kommunernas ansvarsområde och kompetens som onödig detaljreglering. Fundamentet för det kommunala självstyret är att kommunernas uppgifter är tydliga och avgränsade. Om kommunerna eller landstingen träder utanför den maktsfär som är fastlagd i kommunallagen inträder vissa sanktioner som rättssystemet står till tjänst med.
Det är möjligt att man i Finland har en annan syn på detta. Jag känner inte till den finska lagstiftningen när det gäller kommuners självstyre, men så mycket vet jag som att den kommunala verksamheten är finansierad på ett helt annat sätt i Finland än i Sverige. Det finns andra stora skillnader också. Det kan vi inte påverka i den här kammaren. Jag tror att det är viktigt att vi försvarar det kommunala självstyret och att vi ser till att gränserna upprätthålls och är så tydliga som möjligt.
Cecilia Brinck (M):
De motioner som behandlas i betänkandet berör, som vi också nyss hörde, enormt viktiga frågor. Vill man vara lite högtidlig, och det kan man kanske kosta på sig att vara då och då, berör de det som är själva kärnan i vårt demokratiska system, nämligen de allmänna valen.
Finns det något som är viktigare i en representativ demokrati än de regler som styr medborgarnas möjligheter att påverka politiken, medverka i den politiska processen och att utöva den mest centrala av alla medborgerliga rättigheter, nämligen rätten att delta i fria, säkra, rättvisa allmänna val? Det är det som detta handlar om.
Motionerna aktualiserar ett stort antal frågor med anknytning till valsystemen, både stora frågor och något mindre stora frågor. En av dessa rör problemen med elektronisk röstning, vilka Billy Gustafsson på ett förtjänstfullt sätt nyss redogjorde för. Det är en knepig men intressant fråga som vi ska återkomma till. Det finns också förslag som rör valsedlarnas utformning, proceduren för omval och proportionalitet, för att nämna några exempel.
Billy redogjorde nyss i större detalj för dessa frågor och för hur de har behandlats inom ramen för Vallagskommitténs arbete. Herr talman! Det faktum att ett enigt utskott avslår samtliga motionsyrkanden betyder inte på något vis att vi finner dessa frågor mindre angelägna eller att vi tar avstånd från alla de förslag som motionärerna formulerat.
De frågor som tas upp är, som vi har hört, i nästan samtliga fall föremål för behandling i annan ordning, främst inom ramen för Vallagskommitténs arbete. Vi menar att det arbete som pågår där inte bör föregripas och förslår därför avslag. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Bengt Berg (V):
Från Vänsterpartiet yrkar vi bifall till reservation 1 som handlar om visning av dolda museiföremål till allmänhetens fromma. Herr talman! Det är en brokig samling ärenden som finns i dagens kulturbetänkande 10, från arkeologiska utgrävningar, Visby ringmur till flyttning av Kiruna stad och EWK-museets framtid.
Det är med andra ord mycket att stå i. Det visar också att viktiga kulturarvsfrågor finns i vitt skilda väderstreck. Jag har tidigare med kulturministern debatterat de arkeologiska fornfyndens utsatthet när utgrävningarna läggs ut på marknaden.
I dagens Dagens Nyheter presenteras en ny bok som verkar mycket intressant. Den heter Försvunnen värld och handlar om den största arkeologiska utgrävningen någonsin i Sverige och är skriven av Maja Hagerman. Det handlar alltså om de utgrävningar som har gjorts norr om Uppsala när E4:an dras fram.
Jag ska citera några rader ur denna artikel som är skriven av Lars Linder. Där står följande: "E4-utgrävningen är en stor framgång för svensk arkeologi, men det är inte säkert att det blir några fler av samma omfattning. En ny utredning vill ge byggherrarna större kontroll över den arkeologiska processen."
Vi menar att det innebär ett stort hot att avhända sig den fackliga kompetens som arkeologkåren besitter när det gäller att hantera vårt kulturarv. Det visar att det hela kan komma att vila på en ganska bräcklig grund. Herr talman!
Det finns andra dolda skattkammare som har med vårt kulturarv att göra, nämligen de samlingar av konst och föremål som våra museer har i sitt förvar. Tillsammans med våra socialdemokratiska och gröna vänner vill vi i Vänsterpartiet skapa en utökad visning av dessa museiföremål. Vi pekar även på behovet av att digitalisera samlingarna.
Även jag vill säga några ord om reservation 4 i kulturutskottets betänkande. Den handlar om en mörk fläck i vår svenska historia, nämligen den transatlantiska slavhandeln. Knappast något om detta har behandlats i våra historieböcker. Tvärtom har vår karibiska koloni på S:t Barthelemy betraktats som ett pittoreskt inslag i vårt förgångna.
Det finns alltför mycket att göra på detta område, och det måste göras. Sveriges tystnad måste brytas och ursäkt framföras till dem som drabbats. Vänsterpartiet menar att en fristående och oberoende forskning på detta tema ska stöttas. Men vi anser att en sådan forskning inte ska vara knuten till statsmakten. Därför kan vi inte heller yrka bifall till reservation 4 med anledning av Gustav Fridolins motion.
Men vi vill, som sagt, stödja olika initiativ för att öka och sprida kunskapen om Sveriges delaktighet i den transatlantiska slavhandeln.
Bengt Berg (V):
Då skulle jag kunna befria herr Hoffstedt från dålig nattsömn genom att säga att mitt stora önskemål vore att inte heller denna sponsring behövdes. Det är inte heller någon stor procent av de totala kostnaderna som kommer från sponsringspengar, har jag förstått av vår kulturminister. Vad jag minns kanske det var 6-7 procent.
Om detta nödvändiga ont innebär att man runt om i hela landet kan se flera stora, viktiga och i folkintresset oumbärliga sportevenemang till exempel, då tummar jag på min principfasthet.
Bengt Berg (V):
Jag sade alldeles nyss att det vore bra. Men jag är inte den som är ekonomidirektör på Sveriges Television och har inte total inblick i de siffrorna.
Det avgörande i frågan är inte principen att det inte ska vara sponsring i allmänhetens television, utan det viktiga är att om det hänger på dessa sponsringsmiljoner är det desto viktigare att de kommer till och att programmen kan ses runt om i Sverige.
Bengt Berg (V):
Tack för ditt anförande, Christer! Det finns några frågor som jag gärna skulle vilja ha svar på, om det går på kort tid. Förutsättningarna för att man över huvud taget ska bedriva läsfrämjande är ju att det finns böcker. Förutsättningen för att det ska finnas böcker är att det finns författare.
På de senaste 20 åren, tror jag, har författarpenningen stått helt still, i realiteten sjunkit. Det är ett krav från många svenska författare, framfört i en av våra stora tidningar i lördags, tror jag, att vi måste se till att den följer med den allmänna kostnadsutvecklingen. Jag skulle vilja veta din syn på just den saken.
Vi lever i ett kommersiellt samhälle. Jag är medveten om det. Jag är dock inte helt medveten om att det är de kommersiella bolagen som pressar priserna mest, utan bidragande till det är det statliga litteraturstödet bland annat.
Då undrar jag om din och Folkpartiets syn är i total samklang med till exempel Moderaternas när det gäller biblioteksfrågan.
Bengt Berg (V):
Biblioteken är inte genomkommersialiserade i vårt fosterland. Jag vet det. Jag vet också att det pågår vissa experiment, inte minst i Nacka. Då kan jag precisera frågan: Vad tycker du om att man ska lägga ut verksamheten på entreprenad till privata aktörer?
Sedan vill jag också skicka med till den här bokutredningen att det är mycket viktigt att den tar med väldigt många olika aspekter som helt enkelt har med böcker och läsande att göra. Det gäller inte minst Bonniers väldigt dominerande roll inte bara när det gäller att ge ut böcker utan också distribution. Monopoliseringen går mer och mer i en riktning.
Bengt Berg (V):
Herr Flanking! Jag blir nästan rörd till tårar när jag hör dig säga ord som folkbildning och folkrörelse. Det är precis så man minns Centerpartiet, detta vackra landsbygdsparti. Men jag tycker att ni har övergivit mycket av de här idealen. Jag skulle helt enkelt vilja fråga dig: Kan du inte se någon fara med att till exempel biblioteken i Nacka - inte alla - drivs i privat regi?
En debattör frågade förut: Hur kan det löna sig att låna ut böcker gratis? Det gör det ju inte. Därför kommer biblioteken givetvis att bli någonting annat än bibliotek - de bibliotek som vi som ännu tror på folkrörelsen och folkbildningen menar ska vara bibliotek.
Sedan pratar du om Litteraturutredningen vars främsta syfte, enligt dig, är att öka läsglädjen, läsviljan och läsutbredningen i landet. Då skulle jag bara vilja fråga: Vet vi inte vilka grupper i samhället som inte nu läser?
På vilket sätt kan en utredning råda bot på att LO-anslutna män läser betydligt mindre än kvinnor till exempel och att barn i vissa miljöer inte alls har samma tillgång till böcker som andra barn? Vet vi inte redan väldigt mycket? Är det inte dags att vi sätter in insatserna där de verkligen behövs, om vi nu tror på ord som folkbildning och läsandets glädje?
Bengt Berg (V):
Jag grät inte med bägge ögonen hela tiden under min meddebattörs anförande, utan det var bara en stund i början. När det gäller skillnaden mellan privata och allmänna bibliotek kan man också blicka tillbaka i historien och se vem det var som byggde upp de små arbetarbiblioteken. Vem var det som gjorde bibliotek där man tillsammans kunde finna läsandets glädje och där man hade studiecirklar och så vidare?
Även på den tiden, i arbetarrörelsens barndom, fanns det givetvis privata bibliotek, men där släpptes kanske inte gemene man och kvinna in. Det finns alltså en viss skillnad i traditionen, och jag tror att det kommer att finnas en väldigt stor skillnad på sikt om detta vinsttänkande kommer att erövra ny mark inom biblioteksvärlden. Ett ben i varje läger har herr Flanking.
Jag önskar verkligen att du kan sprida det av folkbildning som finns kvar i Vänsterpartiet till dina alliansvänner.
Bengt Berg (V):
Jag skulle vilja börja med en mycket personlig kärleksförklaring till filmen som en del av mitt engagemang för att biograferna ska blomstra och leva över hela landet. Jag ser det naturligtvis också som en kulturpolitiskt viktig regional satsning. Jag kommer från ett litet samhälle i norra Värmland.
Jag är så gammal att jag till och med fanns före tv:n, och då betydde filmen extra mycket. Den öppnade helt andra världar för mig och många som bodde i det inre av norra Värmland.
Jag vill tacka kulturministern för svaret. Jag tror att det är mycket som vi är överens om, dock inte allt. Vi menar att det är väldigt bråttom med den här reformen för att det statliga stödet till Filminstitutet ska kunna användas till att delfinansiera utbyggnaden och tillgängligheten för värdefull kvalitetsfilm över hela landet.
Om man ser det isolerat kan det tyckas vara väldigt mycket pengar. Samtidigt måste man helt enkelt se det som en kulturell infrastrukturinvestering, för att ta till ett charmigt ord.
Det är också, som jag sade förut, en rättvisesak, en demokratisk rättighet att vi med teknikens hjälp ska göra filmkonsten tillgänglig för alla runt om i Sverige.