KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag har läst och letat efter någonting konkret i svaret. Frågan var vilka åtgärder som regeringen avser att vidta för att förbättra näringslivets förutsättningar i Västernorrland. Jag kanske har hittat ett embryo till ett svar när det gäller transportbidragen.
Det finns en ambition hos näringsministern att skapa ett sådant bidrag som ska kompensera företagen för deras avståndsnackdelar. Sedan talas det om en demonstrationsanläggning för etanolproduktion i Örnsköldsvik. Den är vi socialdemokrater mycket stolta över. Vi agerade både lokalt och på riksnivå för att få till stånd en sådan produktionsanläggning.
Det gläder mig faktiskt att även näringsministern tycker att det har gjorts ett bra jobb i fråga om den. Men vad är svaret? Det som händer just nu i Västernorrland när det gäller näringslivet är att vi har ett antal fabriker som kommer att stängas. Det handlar om sådant som vi faktiskt är bra på i Västernorrland och i hela Norrland.
Det är pappersbruken som läggs ned. I Utansjö pappersbruk är det fråga om ungefär 130 arbetstillfällen och i Wifsta pappersbruk 180 arbetstillfällen. Men det handlar inte bara om arbetstillfällena på fabrikerna. Det är många fler arbetstillfällen som berörs. Dessutom väljer regeringen att lägga ned en av Vin & Sprits fabriker.
Eva Sonidsson har nämnt Sandö. Sedan tillkommer all omorganisation inom statliga myndigheter. I min hemkommun försvinner kanske 200 statliga jobb. Då är frågan: Hur kan man förbättra näringslivsklimatet i Västernorrland?
När dessa myndigheter försvinner, försvinner kunder till småföretagare i Västernorrland. Det är kunder som är grunden i småföretagarnas kundkrets.
När en myndighet försvinner, försvinner möjligheterna för turistföretagen att anordna konferenser. Det blir svårare för dem eftersom vi inte har turistsäsong året runt. Det finns alltså problem som ministern inte tar upp.
Det är självklart att man ska jobba med egen kraft för att skapa ett bättre näringslivsklimat och för att skapa bättre förutsättningar. Det är självklart att man ska utgå från det som man är bra på. Men om benen slås undan hela tiden orkar man efter ett tag inte resa sig igen.
Och problemen är störst för småföretagen. För dem försvinner den största kundkretsen som finns i Västernorrland. Och det är där som det uppstår stora svårigheter för näringslivet i Västernorrland. Men i svaret berör inte näringsministern detta.
Jasenko Omanovic (S):
Ministern nämnde nu i sitt svar att det behövs ökade inslag av småföretagande i Västernorrland. Det håller jag med om.
Men statistiken visar att vecka 23 år 2005 var det 6 372 personer i Sverige som var arbetslösa som fick möjlighet att starta näringsverksamhet.
Samma vecka 2007 var det 2 977 personer som fick den möjligheten enligt Ams statistik. Vecka 23 år 2005 var det 417 personer i Västernorrland som fick denna möjlighet. I dag är det 189 personer.
Det är en halvering av möjligheten att starta näringsverksamhet. Regeringen tar bort förmögenhetsskatten, som ministern nämnde tidigare i en debatt, för att stimulera företagandet. Men för att kunna finansiera detta tar man bort möjligheten för arbetslösa att starta näringsverksamhet.
Man tar från dem som kanske bäst behöver och ger till dem som kanske minst behöver. Därmed inskränker man arbetslösa människors fria vilja att starta eget företag. Det påverkar Västernorrland väldigt mycket, och inte bara Västernorrland utan hela Norrland och stora delar av Sverige.
Det är bara på de dynamiska arbetsmarknaderna, som Stockholm, Göteborg och Malmö, som det är lättare, men inte heller där för alla. Vi har investerat så mycket i universitet. Vi har universitet i länet numera, vi har utbyggd infrastruktur, vi har bland annat satsat på bredband och vi har satsat på järnväg.
Vi har satsat på att skapa grundförutsättningar för att den egna viljan att starta företag ska kunna växa hos människor. Men nu tar regeringen bort möjligheten för västernorrlänningar, i det här fallet, som är arbetslösa att starta eget företag. Så sent som i morse åkte jag taxi med en kille som var helt förtvivlad.
Han vill starta eget och köpa bil, och dessutom en bil som går på biobränsle, för att köra taxi. Men han får inte det. Han har inte möjlighet att starta själv. Han har inte de resurserna utan skulle behöva få hjälp av arbetsförmedlingen. Men det är jättesvårt. Det finns inte resurser på arbetsförmedlingen till detta. Här behövs stöd från staten.
Här behöver staten gå in och stötta den vilja som finns lokalt och regionalt. Men det verkar vara bättre att ta bort förmögenhetsskatten än att hjälpa människor att klara sig på egen hand och komma in på arbetsmarknaden.
När det gäller ökade inslag av småföretagande tycker jag att ministern borde gå tillbaka till regeringen och se över hur möjligheten ser ut på arbetsförmedlingen för att få starta näringsverksamhet. Man borde förbättra möjligheterna för de personer som verkligen behöver en sysselsättning och som har viljan att klara av det själva.
Jasenko Omanovic (S):
Näringsministern säger att så fort en socialdemokrat tar upp någonting så börjar man prata om Ams. Jag måste säga jag är stolt över Ams! Jag kanske inte är nöjd med det man har gjort alla gånger, men jag måste säga att jag är stolt över Ams.
Jag nämnde inte Ams för att jag är stolt utan för att de arbetslösa som vill starta egna företag vänder sig till Ams för att det finns möjlighet att därifrån gå vidare till Almi och andra organ som man behöver beroende på vilken verksamhet man ska starta. Det är inkörsporten och den ekonomiska försörjningen under tiden man startar företag.
Ofta har man ju knappa resurser när man är arbetslös, och man har kanske inte någon rik mormor eller moster, som näringsministern sade, som man kan låna pengar av. Därför nämnde jag Ams.
Om vi återgår till statliga myndigheter som näringsministern talade om vill jag säga att det självklart är så att omstrukturering och förändringar har pågått länge. Det behövs, för om man ska ge relevant service till invånare måste man se över verksamheten. Det slår dock illa för vissa kommuner.
Som jag nämnde kommer nästan 200 arbetstillfällen inom statlig verksamhet att försvinna i min egen hemkommun Härnösand. Det slår jättehårt mot den privata näringens småföretagare som har de här myndigheterna som sina kunder.
De utgör en grundkundkrets som nu försvinner, och instabiliteten för företagarna är jättestor. Återigen vill jag säga att jag hoppas att näringsministern gör någonting konkret.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Denna fråga debatterade vi den 17 november 2006.
När det gäller att konkret hjälpa basindustrin att få bra priser är min fundering i dag densamma som då.
I en del europeiska länder, exempelvis Frankrike och Österrike, finns i dag ett samspel mellan staten och företagen som utgår från ett samförstånd mellan parterna.
De förstår varandras villkor, och därför får dessa bolag bra, långsiktiga avtal och inte de rörliga priser som i dag gäller på marknaden.
Framför oss har vi en sommar som kan bli vacker och varm, vilket innebär att det blir problem för basindustrin när hösten kommer och vattenmagasinen är tomma. Då kan vi hamna i en situation som i fjol, när Utansjö bruk beslutade att lägga ned verksamheten och flytta till Sydafrika.
Det finns en fråga där vi är överens, och det är att det behövs en global överenskommelse när det gäller koldioxidutsläpp. Rottneroskoncernen flyttar jobben till Sydafrika, där man får el från kolkraft.
Det blir värre för miljön än att få el från vattenkraften i Norrland. Detta är ett problem.
Ministern säger att initiativ där basindustrin investerar i förnybar energi och elproduktion gläder henne. När jag träffar basindustrins företrädare får jag svaret att det är en överlevnadsfråga.
De säger att de är tvingade att investera i elproduktion men hellre skulle investera i den egna produktionen, i pappersbruk till exempel. Man skulle hellre investera för bättre kvalitet och bättre produktion, men det kan man inte göra. Med de elpriser som är på marknaden är man tvingad att investera i elproduktion.
Sedan november månad när vi diskuterade detta har Utansjö bruk, som numera inte har möjlighet att investera i elproduktion eftersom de har en mekanisk process, minskat sin förbrukning med 15 procent. Man gör alla ansträngningar för att klara av det, men när priset går upp till 40-45 öre per kilowattimme klarar man det inte.
I dag är elkostnaden nästan 35 procent av produktionskostnaden. Kostnaden för arbetskraften är 11 procent av produktionskostnaden. Detta är fortfarande problemet. Basindustrin behöver långsiktiga avtal.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan hålla med om att ett ökat utbud kan vara bra, men då har vi frågan om överföringskapaciteten mellan länder.
Problemet i dag är att elbolagen vet hur marknaden fungerar - att det är den sist producerade kilowattimmen som bestämmer priset på hela produktionen.
Man importerar kolkraft från Tyskland när det är som dyrast och exporterar vattenkraft när det är som billigast till andra ställen där det finns kolkraft för att kunna tjäna mer pengar. Det är stora hajar på en liten marknad.
De små fiskar som fanns, till exempel företaget Graninge i Västernorrland, försvann och är nu uppätna av de stora: Eon, Fortum och Vattenfall. De har nu hela marknaden. De konkurrerar med varandra.
Det är där som priserna tricksas upp - export och ökad överföringskapacitet. Kan man garantera att priserna kommer att gå ned, eller blir det bara ännu mer el till det högsta priset? Kommer man att säkra marginalen till sista producerade kilowattimme så att det blir den mest kostsamma kilowattimmen? Då får vi betala ännu högre priser.
Där vill jag få ett svar från ministern. Kan ministern garantera att överföringskapaciteten kommer att leda till att vi faktiskt får lägre kostnad, att det blir en elproduktion som inte är baserad på kol eller olja?
Kommer vi även i framtiden att kunna stärka bolagens möjligheter att jämt och ständigt ha högsta kostnad för sista producerad kilowattimme? Basindustrin gör mycket för elproduktionen.
De har inte samma marginaler som tidigare. Allt investeras i elproduktion i stället för att man investerar i pappersmaskiner för att konkurrera med andra företag runt om i världen med hjälp av bättre kvalitet. På sikt kan det bli problem för basindustrin.
I en artikel hävdar basindustrin i Norrland att det kan bli 7 500 färre arbetstillfällen i Västernorrland om vi fortsätter i den här takten. Det finns i dag 22 000 Pappersanslutna. De vill också ha ett svar på hur det blir med deras jobb framöver. Vi ska försöka jobba på alla fronter.
Basindustrin har sedan 90-talet inte ökat sin elförbrukning. Produktionen har ökat, kapaciteten har ökat men förbrukningen ligger stadigt sedan 90-talet. För hushållen och servicesektorn ökar det ständigt uppåt.
Man borde se över hur det går att förhindra en ökning och i stället minska elförbrukningen hos hushållen och i servicesektorn.
Jasenko Omanovic (S):
För bara en timme sedan avslutade vi hearingen om rehabiliteringen. Där sade statsrådet Husmark Pehrsson att vi måste välkomna alla i arbetslivet. Fru talman! Jag ställer upp på den retoriken.
Jag kan tänka mig att gå några steg längre än så och göra någonting konkret åt det. Riksdagen har redan fattat beslut om Finsam, finansiell samordning.
Alla samhällsresurser från Försäkringskassan, arbetsförmedlingen, landstinget och kommunen ska samordnas så att ingen ska behöva hamna mellan stolarna. Det ska omfatta alla. I dag har vi 550 000 förtidspensionärer. Den siffran är känd.
När man tittar på vilka behov de har ser man att de kan passa in i Finsammodellen. De har inte längre någon arbetsgivare utan ofta är det är samhällets ansvar. Frågan är varför regeringen inte följer det beslut som riksdagen har fattat om 5 procent.
Varför skriver regeringen inte in i regleringsbrevet att man ska avsätta 5 procent till Finsam? Därmed skulle fler få en chans att komma in i arbetslivet. Fler förtidspensionerade och fler sjukskrivna ungdomar skulle få chans att komma tillbaka.
Om man tittar bara på förtidspensionärerna ser man att av 550 000 är det nästan 35 procent som har grundskola eller lägre utbildning. Vad är det då som krävs?
Statsrådet påpekar när det gäller de åtgärder som man har vidtagit för Finsam att andra åtgärder som regeringen vidtar kommer att leda till fler in i arbete. Om man tittar på de här personerna kan man undra vad de kan behöva. Vad kan de här 35 procenten behöva? De kanske kan behöva en utbildning på komvux. Där är det färre platser. De kanske kan behöva en arbetsmarknadsutbildning.
Det finns färre sådana utbildningar. Hur ska regeringen få ihop det här? Det är en fråga. Statsrådet nämner också rehabiliteringsinsatser. Det man har gjort är att i budgeten beskriva så jättefint att det är 3,4 miljarder som man satsar under de kommande tre åren.
Men egentligen ommöblerar man i budgeten så att man flyttar 1,5 miljarder från Försäkringskassan till företagshälsovården. Återigen är det så att de här personerna inte omfattas av företagshälsovården. Det är ingen företagare som kommer att ta ansvar för de här personerna.
Det är en samhällsförpliktelse att satsa för att få tillbaka de individerna i jobb om vi ska vara överens om detta inte bara retoriskt utan också praktiskt och i praktiskt arbete. Vi måste välkomna alla in i arbetslivet. Därför är frågan: Tänker regeringen satsa de 5 procent som riksdagen beslutar om till finansiell samordning?
Jasenko Omanovic (S):
Statsrådet sade att jag har sagt att jag vill att alla ska omfattas av Finsam. Jag vill att alla ska komma tillbaka till arbetslivet även om de har en restförmåga på 10 procent, men vi har inte en arbetsmarknad som tar emot dem. Där finns det en del problem.
Men låt oss fokusera på finansiell samordning. Oavsett om det är tre eller fyra parter som är inblandade finns det ett behov av rehabilitering.
Om man konstaterar att det finns färre kan man gå vidare i den riktning där man kan söka vidare hjälp eftersom behoven ligger inom det området. Nu har vi 550 000 förtidspensionärer och många ungdomar som inte har klarat av gymnasieskolan som har fått svårigheter.
De hittar inget jobb eller är långtidssjukskrivna. Där behöver vi få in resurser. Därför vill jag få ett svar från ministern. Kommer regeringen att anslå dessa 5 procent till Finsam? Och hur kommer regeringen i så fall att förhålla sig till riksdagsbeslutet om 5 procent?
När det gäller att möblera om i budgeten för företagshälsovården nämner statsrådet att det bara är 200 miljoner. Ja, det är 200 miljoner nästa år, men under treårsperioden handlar det om 3,4 miljarder. Det blir 1,5 miljarder från Försäkringskassan.
Jasenko Omanovic (S):
Tack, ministern, för svaret! Det är bra att man utgår ifrån barnens bästa. Det håller jag med ministern om, men jag håller inte med om så mycket mer än så. Det ministern pratar om är att föräldrarna ska ha mer tid för sina små barn.
Tyvärr hade ministern inte tid att delta i budgetdebatten om familjepolitiken. Där framkom att det inte alls behöver vara så. Från majoritetspartierna framkom att föräldrarna kan köpa tjänster i stället.
De kan köpa en barnflicka som kan ta hand om barnet medan föräldrarna kan jobba upp till 120-140 procent i stället för bara 100 procent.
Då är frågan: Varför pratar man bara om mer tid för barnen när det som egentligen gömmer sig bakom vårdnadsbidraget är att få tjänsten som subventioneras med skattemedel - kommunala skattemedel i det här fallet - och sedan kunna kombinera detta med hushållsnära tjänster, som ministern påpekade?
Det kan vara så att en ung, ensamstående mamma på 23 år som har blivit arbetslös och har ett barn som är två år i stället för att pendla 100-140 mil kan tvingas att ta ett jobb som barnflicka hos en familj som först subventioneras med vårdnadsbidraget och sedan med avdraget för hushållsnära tjänster.
Dessutom är hon 23 år, så de får sänkta sociala avgifter också. Det är alltså en trippelsubventionering. Då är frågan hur detta hjälper jämställdheten. I Norge var 96 procent av dem som nyttjade motsvarigheten till vårdnadsbidraget kvinnor.
I Tyskland är det en kristdemokrat, en sjubarnsmamma, som är familjeminister. Hon väljer att kvotera föräldraförsäkringen. De familjer där bara mamman nyttjar föräldraförsäkringen får tolv månader, men de familjer där pappan tar ut föräldraförsäkringen får fjorton månader.
Det är en kristdemokrat som satsar på barnomsorg och på att fler pappor ska ta ut föräldraförsäkringen. Det är klart tydligt i Tyskland att förebilden är Sverige, men inte den nuvarande regeringen utan den förra regeringen och den politik som bedrevs tidigare i Sverige.
I Tyskland vill man komma bort från vårdnadsbidraget. Varför införa en trippel skattesubventionering för de föräldrar som har råd på bekostnad av dem som kanske tvingas pendla 140 mil?
Vi har hört om en del fall där just den förälder som jobbar har jobbat inom barnomsorgen. I det här fallet ska man kanske bli barnflicka i stället för förskollärare på en förskola.
Jasenko Omanovic (S):
Ministern var tydligen inte uppmärksam när jag även tog upp Norge som exempel. Jag ska återigen betona att 96 procent av dem som tog ut motsvarigheten till vårdnadsbidraget i Norge var kvinnor. Nu har vi löst det problemet också.
I Tyskland väljer man att kvotera två månader och öka föräldraförsäkringen med två månader i de fall där papporna också tar ansvar för barnet. Jag måste ta upp det eftersom det är en minister som är kristdemokrat som driver den linjen. Jag undrar om ministern här har någon information om det.
Har man informerat sig om hur man gör i Norge och varför? Vad är det som driver kristdemokraterna i Norge att kvotera pappadagar? Utskottsledamöter från majoritetssidan i socialförsäkringsutskottet påpekade bland annat att man kan köpa tjänster.
Man kan köpa en barnflicka för de här 3 000 och de ytterligare subventioner som jag redan nämnt. Men ministern pratar om att ha mer tid med sina barn.
Är det så att vi i riksdagen får ledamöter som kommer att rösta i övertygelsen om att folk kommer att köpa tjänster för de här 3 000 samtidigt som vi har en minister som tror att folk ska ha mer tid med sina barn? Vad är det egentligen som kommer att gälla framöver?
Kommer man att köpa tjänster för de här pengarna, eller kommer man verkligen att ha tid? Är det en idé bara från ministern att man ska ha tid med sina barn medan ledamöterna i riksdagen, på majoritetssidan, tycker någonting helt annat?
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar både Veronica Palm för att hon har väckt den här frågan igen och statsrådet för att han svarar, och på det sätt han svarar, med lite mer än bara vårdnadsbidraget. Jag har sagt det tidigare i kammaren, och får säga det en gång till nu, att familjepolitiken är ett område som ger oss politiker möjlighet att skapa framtidstro.
Det är inte bara framtidstro, utan även det som vi gör nu påverkar Sverige om 20 år. Familjepolitiken i dag påverkar hur Sverige kommer att se ut om 20-30 år. Därför protesterar vi socialdemokrater högljutt. Det är ingen som efterfrågar det här, som Matilda sade nyss. Det är ingen, förutom möjligen Kristdemokraterna.
Frågan är om hela alliansen egentligen står helhjärtat bakom förslaget. Man kan tänka så här.
Svenskt näringsliv gör rankningar när det gäller näringslivsklimatet i kommunerna, och man hör ofta lokala näringsidkare säga att det som är viktigt för företagsklimatet i kommunen är bra barnomsorg: Det är bra barnomsorg vi behöver.
Man hör aldrig någon företagare säga att det är bra med vårdnadsbidraget för att det får bort fruntimmer från arbetsmarknaden. Jag har aldrig hört någon företagare säga det. Kanske någon från kd har hört det.
Därför tycker jag att man måste se helheten, och den familjepolitik som vi har i dag är för framtiden, för Sverige i framtiden. Vad är det då som skiljer detta från den norska modellen? Statsrådet påpekar att det ska främja arbetslinjen.
Då tänker jag på den familjepolitiska debatt som vi hade här i riksdagen. Vad sade borgarna då? Ja, de sade så här: Det här bidraget ska man kunna använda för att köpa tjänster, en barnflicka hemma. Då kan man främja arbetslinjen, men det blir inte mer tid för barnen.
Föräldrar kommer inte att få mer tid för sina barn, utan då kommer de att köpa tjänsten. Så kan man förstås främja arbetslinjen, om man köper tjänsten. Men, återigen, det är inte alla som har råd att köpa de här tjänsterna, att ha en barnflicka hemma. Statsrådet tar upp jämställdhetsbonus.
Jämställdhetsbonus, alltså det förslag som nu kommer från regeringen och som är känt hittills, känns som en sådan uppfinning som ingen kan förstå förutom möjligen uppfinnaren själv. Så krångligt är det. Och så har alla instanser som har tittat på förslaget sagt hittills.
Vi hörde en debattör från den borgerliga sidan säga: Tänk om vi kunde slippa ställa grupper mot varandra! Men då skulle jag kunna säga: Tänk om vi hade obegränsat med resurser! Om vi hade det hade jag sluppit att ställa grupper mot varandra.
Men nu är det så, fru talman, att vi inte har obegränsat med resurser. Resurserna är begränsade.
Jasenko Omanovic (S):
Vi hörde här Eva Johnsson använda fyra minuter till att prata om hur kvinnor ska använda vårdnadsbidraget, fyra minuter och inte en enda gång nämna att en man av alla dessa män som är föräldrar skulle kunna använda vårdnadsbidraget.
Då har vi fått bekräftat det som vi socialdemokrater är oroliga för. Det är att det är kvinnorna som kommer att lämna arbetsmarknaden för att vara hemma med barnen. Vi hörde här också att 78 procent av LO-föräldrarna vill ha mera tid med sina barn.
Och så blir det hokus pokus. De får vårdnadsbidraget för att ordna det, för att få mera tid med sina barn. Då får de 3 000 betalt i månaden för att vara med sina barn. Det är det som LO-föräldrar förtjänar om man pratar med den borgerliga alliansen. Det är 3 000 kronor i månaden för en LO-förälder för att kunna vara mera med sina barn.
Vi hör här statsrådet som säger att vissa, fru talman, använder det som vi gemensamt finansierar, som om förskolan bara är för en liten del av barnen.
Jag undrar om statsrådet har någon uppfattning om hur många barn som faktiskt går i förskola, hur många föräldrar som använder den gemensamt finansierade offentliga barnomsorgen. Det är inte vissa.