Gudrun Schyman (-):
Jag tackar så mycket för svaret. Jag kan konstatera att vi på en del punkter är överens. Jag ställde tre frågor, och den ena var om vi är överens om att det finns en könsmaktsordning i vårt samhälle som konsekvent underordnar och diskriminerar kvinnor - en ordning vi brukar kalla den patriarkala maktordningen.
Vad jag förstår av svaret, även om orden inte finns här, är vi överens om detta. Jag frågade också om det här var acceptabelt. Vad jag förstår är vi överens om att det inte är acceptabelt. Jag ställde de här frågorna till statsministern, och jag vill passa på att säga att jag tycker att det är väldigt beklagligt att han inte svarar.
Jag säger inte det för att på något sätt förringa jämställdhetsministerns insatser och åsikter i den här frågan, utan för att jag tycker att det vore klädsamt för en feministisk regering att också ta fullt ut ansvar för sina åsikter och ställa upp med det främsta som man har i ledet - det är väl statsministern.
Det här är dessutom frågor som är departementsöverskridande, och det försvårar diskussionen att de finns spridda på så många olika departement. Det här är den fjärde interpellationsdebatten jag har på detta tema, och det är med olika ministrar varje gång.
Jag tycker att det faktum att den här frågan har blivit degraderad i regeringen - vilket jag anser att den har blivit det när den har flyttats från en minister med eget ansvar och flyttats från Statsrådsberedningen - är ett mycket oroande tecken. Tillbaka till interpellationen: Vi är alltså överens om hur det ser ut. Vi är överens om att det inte är acceptabelt. Frågan är om vi är överens om vad som behöver göras. Där är jag mycket mera osäker.
Det här interpellationssvaret ger inte alls vid handen vad som behöver göras. Det finns inte alls något konkret om hur någonting ska göras. Svaren är de jag har fått tidigare, att det som man inte tycker om ska bekämpas, att vi ska se till att fler kvinnor går från deltid till heltid, att vi ska se över strukturer, följa upp och analysera och så vidare.
Jag menar att vi har alldeles tillräckligt med kunskaper. Verkligheten ger oss alldeles tillräckligt med kunskaper. Universiteten ger oss alldeles tillräckligt med kunskaper. Kvinnojourerna ger oss alldeles tillräckligt med kunskaper.
Den offentliga hearing som arbetsmarknadsutskottet hade om lönediskriminering, som finns i en utmärkt rapport, där Medlingsinstitutet, Konjunkturinstitutet, Statistiska centralbyrån och JämO fanns med - som samtliga pekade på att lönediskrimineringen fortsätter och till och med ökar på en del håll - ger oss tillräckliga kunskaper för att göra någonting. Det är det som jag hade hoppats att det här svaret skulle ha utvecklat.
Vad är det vi ska göra när det gäller föräldraförsäkringen, lönediskrimineringen, de ofrivilliga deltiderna, den ökande otryggheten för kvinnor på arbetsmarknaden och arbetstidsfrågan? Alla de här områdena är kopplade till förhandlingen om tid och liv, på arbetsmarknaden och vid köksbordet.
Det är ju när det gäller detta komplex, skärningspunkten för den patriarkala ordningen, som vi måste se till att göra någonting. Vi ska inte bara avvakta och analysera och samla på oss ytterligare kunskap, för den har vi. Nu gäller det att ta konsekvenserna av kunskapen, och jag vill höra hur jämställdhetsministern ser på det.