KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Hillevi Larsson har frågat mig om jag är för eller emot lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam och när jag kan förväntas presentera ett förslag för att bekämpa könsdiskriminerande och kränkande reklam.
Med stöd av regeringens bemyndigande den 27 juli 2006 tillkallade dåvarande statsrådet Jens Orback en särskild utredare för att göra en kartläggning av utvecklingen och omfattningen av könsdiskriminerande reklam i Sverige och lämna förslag till hur lagstiftning mot sådan reklam skulle kunna utformas samt redovisa för- och nackdelar med dessa förslag.
Uppdraget omfattade även att beakta andra möjligheter att komma till rätta med könsdiskriminerande reklam, till exempel genom näringslivets egna självreglerande organ. Utredaren överlämnade den 15 januari 2008 betänkandet Könsdiskriminerande reklam - kränkande utformning av kommersiella meddelanden och presenterade där bland annat en lag med förbud mot könsdiskriminerande reklam.
Regeringen har helt nyligen beslutat att inte gå vidare med utredarens lagförslag med förbud mot könsdiskriminerande reklam genom att lägga betänkandet till handlingarna. De övriga förslag som utredaren lämnat kan genomföras utan föregående remittering av betänkandet.
Skälet är att det lagförslag som utredaren lämnat kan komma att stå i strid med tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, och jag är inte beredd att i det här skedet ta upp frågan om eventuella ändringar i grundlagarna för att kunna lagstifta mot könsdiskriminerande reklam. Jag tror inte heller att man genom lagstiftning uppnår den effekt som är önskvärd och jag är även av det skälet inte beredd att nu driva frågan om lagstiftning vidare.
Näringslivets etiska råd mot könsdiskriminerande reklam, ERK, inrättades av branschen för snart 20 år sedan för att motverka könsdiskriminerande reklam men också som ett alternativ till lagstiftning. Deras uppgift är att genom vägledande beslut motverka könsdiskriminerande reklam och bidra till hög etisk standard hos annonsörer och reklamproducenter. Utgångspunkten för deras bedömning är Internationella handelskammarens, ICC:s, grundregler för reklam. Jag välkomnar den debatt som utredningen har väckt.
Flera frågeställningar har ställts på sin spets. Vilken roll spelar reklamen? Vilken människosyn förmedlas i kommersiella budskap? Jag upprörs som de flesta andra när kvinnor, men även män, i reklam förlöjligas eller framställs på ett kränkande eller stereotypt sätt. Att näringslivets egenåtgärder fungerar och är effektiva är mot den bakgrunden av största vikt. Jag uppmanar därför reklambranschen och näringslivets aktörer att ta de initiativ som är nödvändiga för att utveckla de organ som arbetar med övervakning och självsanering.
Att viljan finns visar det förslag som Sveriges Annonsörer nu förbereder med andra inom näringslivet om att inrätta en branschfinansierad reklamombudsman. Jag kommer med intresse att följa utvecklingen på området och kommer om det behövs vidta åtgärder, men jag är inte beredd att nu driva frågan om ett lagförbud.
Nyamko Sabuni (L):
Jag och många med mig kan bara konstatera att det är en gråzon med denna lag om den är i strid med grundlagen eller inte. Den som tror på denna lag måste i så fall utreda huruvida man bör förändra grundlagarna eller inte. Det Hillevi hänvisar till är tobaks- och alkoholreklam som inte får visas. Det är en sådan sak som man har gjort.
Man har uttryckliga bestämmelser i grundlagarna att den typen av reklam inte är tillåtet. Det man måste göra är att rådda med yttrandefriheten för att i så fall lagstifta mot könsdiskriminerande reklam. När man inser det måste man fatta beslutet om man vill göra det eller inte. Tror man att den här lagen om könsdiskriminerande reklam är det mest effektiva sättet att arbeta mot könsdiskriminerande reklam får man fatta det beslutet och gå in och rådda med yttrandefriheten.
Men jag tror inte att lagen är det mest effektiva medlet att använda sig av, och i det här fallet värnar jag hellre yttrandefriheten än en lag mot könsdiskriminerande reklam. Yttrandefriheten är väldigt viktig. Hillevi Larsson säger att den lag som finns i våra grannländer inte har raserat yttrandefriheten i dem. Nej, den har inte gjort det. Vi kan också säga att lagarna mot att göra reklam för alkohol och tobak inte heller, kan vi känna, har raserat vår yttrandefrihet.
Men för varje sådant steg vi tar urholkar vi yttrandefriheten, och då är det väldigt viktigt att veta vilka effekter man får av de lagar man inför när man går in och begränsar och inskränker yttrandefriheten. Vilka effekter får det? Jag menar att de effekter vi skulle få av den här lagen inte går upp emot den inskränkning vi eventuellt då skulle behöva göra när det gäller yttrandefriheten.
Vi har hanterat frågan i riksdagen tidigare. Den har hanterats i samband med nuvarande marknadsföringslagen, då justitieutskottet har uttalat att den här lagen inte skulle vara förenlig med grundlagen därför att man redan då funderade på om inte marknadsföringslagen också skulle innehålla bestämmelserna om könsdiskriminerande reklam. Lagutskottet har fällt precis samma kommentar, och flera andra jurister och sakkunniga säger samma sak.
Det är just den osäkerheten jag pratar om. När man har två olika experter som tycker olika saker måste man faktiskt in och säga: Då gör vi förändringar i grundlagen som är tydliga och som säger att det ska vara förbjudet med den typ av uttryck som könsdiskriminerande reklam faktiskt förespråkar.
Nyamko Sabuni (L):
Det pågår en hel del verksamheter inom näringslivet självt. Nu har man utannonserat en reklamombudsman som ska jobba mer effektivt utåt sett opinionsbildningsmässigt och också få större resurser för att kunna hantera anmälningar som kommer in till den nya reklamombudsmannen. I betänkandet finns det ytterligare förslag som utredaren har lämnat och som jag är beredd att titta på och bereda vidare.
Där det går att gå vidare kommer jag också att kunna göra det. Jag tror att Konsumentverket till exempel kan få uppgifter som att följa upp den här typen av reklam, kartlägga omfattningen och kanske se hur utvecklingen framåt ser ut. Det finns nog en hel del uppgifter som man kan lägga på Konsumentverket, också att opinionsbilda kring den här typen av frågor. Vi talar om könsdiskriminerande reklam som en jätteviktig jämställdhetsfråga, så pass viktig att en del till och med skulle kunna vara beredda att urholka yttrandefriheten.
Jag måste säga att detta är en viktig fråga, men för jämställdhet tror jag att yttrandefriheten är ännu viktigare, därför att jag tror inte att den här lagen skulle få effekt. Men om vi inte hade haft yttrandefrihet i vårt land, så att kvinnor före oss faktiskt kunde tala om de orättvisor som fanns i vårt samhälle mellan män och kvinnor utan risk för repressalier, hade vi aldrig haft den utveckling vi ser i dag i vårt samhälle.
De här friheterna måste värnas och utvecklas så mycket som möjligt, men det kan inte handla om att vi ska in och inskränka den ena friheten efter den andra därför att det finns fenomen i samhället som vi tycker är olämpliga. Det finns mycket som är olämpligt, men det kan vi bekämpa med hjälp av opinionsbildning, konsumentmakt och så vidare. Vi har i dag informationsteknik som kan hjälpa oss.
Ser man någonting olämpligt kan man kommunicera med tusentals människor om bojkott av varor, tjänster eller företag. Det företag som inte inser att detta är otidsenligt att använda sig av - om det nu handlar om nakna kroppar, sexistiska budskap eller förlegade könsroller - kommer inte att finnas kvar länge på marknaden. Du och jag, Hillevi Larsson, har som medborgare och som konsumenter väldigt stor makt att kunna avgöra det.
Nyamko Sabuni (L):
Jag har tillbringat mycket tid i Södertälje både som privatperson, som riksdagsledamot och som statsråd. Jag har varit i Södertälje, jag har träffat de här människorna, jag har pratat med dem och jag inser deras problem. Frågan är vem som har skapat dessa problem. Det svaret skulle jag vilja få av Kerimo om han hade haft något inlägg kvar. Det har han tyvärr inte. Regler ska förändras.
Om det är tvångsförflyttning av människor och kommunarrest såsom Socialdemokraterna har föreslagit vi pratar om så kommer vi inte att göra det. Men vi har förändrat regelverk, och det finns inga hinder för att flytta. Däremot behöver de nyanlända människorna få information om vilka möjligheter som finns. Det arbetet pågår för fullt, framför allt i Södertälje. Jag ser fram emot att det blir ännu bättre snart.
Men om det är regelverken för kommunarrest som du vill förändra så kommer det inte att bli så, åtminstone inte så länge jag är ansvarig för de här frågorna.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med Christina Axelsson om de problem hon beskriver. Monica Green har också beskrivit dem i sin interpellation, som var ställd till justitieministern men har överlämnats till mig som har ansvar för ungdomspolitiken. I mitt svar beskriver jag väldigt mycket av det som händer. En sak är att jag inte tror att vi enbart kan jobba mot nätmobbning.
Jag tror att mobbning är ett uttryck för att i det här fallet barn och unga inte förstår att respektera sina medmänniskor, att ha respekt för varandra. Då tror jag att det värdegrundsarbete som pågår i våra skolor är en viktig bas att utgå från. Föräldrarna har ett ansvar hemma, men också vi som vuxna medmänniskor i samhället har ansvar för att överföra värderingar till barn och unga.
Myndigheten för skolutveckling har fått 10 miljoner som satsas i skolor för att utbilda lärare i evidensbaserade och forskningsbaserade programmetoder för hur man kommer till rätta med mobbning. Där ingår också mobbning på nätet. Datainspektionen jobbar med de här frågorna. De har en hel hemsida där barn och unga kan få reda på mer just när det gäller kränkningar på nätet.
För Allmänna arvsfondens medel har vi sagt att man ska prioritera projekt som handlar om våld, kränkningar och också om mobbning som det beskrivs i frågeställningen. Det är väldigt många som jobbar med de här frågorna. Medierådet forskar kring barns och ungas medievanor. Jag skulle vilja säga så här: Det kommer aldrig att vara nog. Jag tror att mobbning kommer att ta sig olika former och olika uttryck.
Man kommer att kunna använda sig av olika tekniker. Jag kan beklaga om vi aldrig kommer att komma till rätta med det. Men jag skulle vilja ställa motfrågan till Christina Axelsson: Vad utöver det som görs i dag saknar du och tycker att regeringen bör titta närmare på? Väldigt mycket görs. Vi måste följa upp. Vi måste lära oss vad som funkar och vad som inte funkar. Vi måste blicka utåt, också till andra länder, och se vilka metoder som används. Men för tillfället har vi gjort väldigt stora satsningar.
Är det så att det finns ytterligare någonting som borde göras som regeringen ännu inte har gjort skulle jag uppskatta att få höra förslag på ytterligare åtgärder.
Nyamko Sabuni (L):
Christina Axelsson menar att mer måste göras och att vi måste upp till bevis därför att den förra regeringen fick kritik på detta område. Jag menar att mer redan har gjorts. 10 miljoner satsas faktiskt på evidensbaserade arbetsmetoder. Det betyder att metoder som visat sig ge resultat nu ska spridas och läras ut i våra skolor för att lärarna ska kunna kommunicera med barnen om de här frågorna och också för att lärarna ska kunna hantera de här frågorna.
Jag sade återigen att föräldrarna har det yttersta ansvaret. Det är klart att föräldrarna kan behöva utbildning, och det får de också via Medierådet. Bland annat kan föräldrarna delta och få information om just hur den nya medievärlden och Internet fungerar så att de vet vad barnen pysslar med när de är uppkopplade.
Men ett samtal mellan en förälder och ett barn måste inte bygga på beprövade forskningsmetoder som det till exempel måste göra inom skolans ram när en lärare ska prata med flertalet barn. Där är det viktigt med arbetsmetoder som fungerar för ett samtal. Men hemma ska man väl inte behöva forskningsbaserade metoder för att kommunicera med sina barn om de värderingar som man ändå tycker att vårt samhälle ska vila på.
Vi har initierat en dialog om förstärkt gemensam värdegrund. Där kommer skolorna också att vara en viktig part, men inte bara skolorna utan också ungdomsorganisationer. Jag tycker precis som Christina Axelsson att det är viktigt att de här frågorna gång på gång diskuteras, att värderingarna gång på gång överförs till nya generationer, för jag tror inte att de reproduceras av sig själva, utan det handlar om vuxengenerationens ansvar att hela tiden överföra de här värderingarna till unga.
Det är ytterligare en sak. Vi jobbar inom Regeringskansliet med en forskningspolitisk proposition som ska bli klar till hösten. Där kommer också att finnas möjligheter för forskarvärlden att få ytterligare tillgång till medel för att kunna forska också kring mobbningsfrågor och mobbning på nätet. Vi gör väldigt mycket.
Jag kan fortfarande beklaga, men oavsett hur mycket vi gör tror jag inte att vi någonsin kommer att uppleva ett samhälle där ingen mobbas. Det som är viktigt i det här fallet är att det finns vuxna som ser, att det finns vuxna som kan sätta stopp när det händer och att det finns vuxna och myndigheter som barn kan vända sig till i den mån de behöver hjälp och stöd. Men, som sagt, vi kan bara överföra värderingar när vi kan kommunicera med barnen inom skolan, inom organisationsvärlden och allra viktigast i våra egna hem.
Vi som vuxna måste kommunicera med våra barn. Det är det jag ser att vi kan göra. Tror Christina att det finns ytterligare saker att göra som faktiskt kan få slut på detta fenomen är jag idel öra och lyssnar till det.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med Christina Axelsson om att samverkan mellan lärare och föräldrar är viktig, framför allt på detta område. Jag kan bara önska att föräldrar hade mer tid att samverka ännu mer med skolan. Men det är inget som man behöver satsa pengar på, utan det handlar snarare om att föräldrarna ska ha tid. Föräldrautbildningar finns. Medierådet erbjuder den typen av utbildningar runt om i landet. Där handlar det också om tid.
Man ska få livet att gå ihop, och det är inte alltid säkert att man hinner gå på de utbildningar som eventuellt hålls på dagarna när man själv är på sin arbetsplats. Det är klart att det kanske finns möjligheter att hitta sätt att hålla den typen av utbildningar på kvällar och helger, men det handlar mer om tid än att det skulle saknas resurser eller utbildningar för föräldrar att delta i. Det pågår ett beredningsarbete inför forskningspropositionen.
Vi kommer inte att styra forskningen på det sätt som Christina Axelsson och Monica Green efterfrågar i interpellationen. Det kommer att finnas mer pengar till forskning. I de discipliner där det forskas i dessa frågor kommer det att ges större utrymme att fortsätta att forska i frågorna. Men det är forskarna själva, lärosätena själva, som ska välja vad de vill forska om.
Det här fenomenet är så pass viktigt, och vi ser att det tar sig nya uttryck och att nya tekniker används, att jag inte alls är orolig för att den forskning som finns kan bli till och med bättre och mer därför att behovet blir större och större. Jag kan bara önska att forskningspropositionen ska innehålla så pass mycket pengar att det räcker till forskningen, men exakt vilken typ av forskning det ska vara fråga om kommer varken jag eller någon annan i regeringen att styra över.
Nyamko Sabuni (L):
Det är jättebra att Luciano är nöjd med urban utvecklingspolitik. Jag har aldrig sagt att vi inte ska behålla det som är bra med den så kallade storstadspolitiken. Vi bygger utifrån det som storstadspolitiken gjorde, men vi ändrar på lite saker. Det blir inga projektpengar. Det är inte något problem. Tvärtom är det väldigt många kommuner som ändå eftersträvar att få teckna utvecklingsavtal med staten utan att dessa pengar finns med i bilden.
De inser ändå att det viktigaste sker när myndigheterna får en bättre styrning och kan göra skillnad lokalt på det område som de är satta att arbeta med. Det gäller till exempel Arbetsmarknadsverket, Ams, skolmyndigheter och så vidare. Det är bara lokalt man kan avgöra exakt vad det är man vill ha stöd och hjälp med för att få bättre resultat i de områden som klassas som utanförskapsområden.
Luciano kanske inte inser att när man avskaffar förmögenhetsskatten är det ett led för att se till att vi ger förutsättningar och möjligheter för flera jobb och bland annat förlänga den högkonjunktur som han talar om. Den talar Socialdemokraterna ofta om. När vi säger att det skapas jobb nu under borgerlig regering beror det bara på konjunkturen och ingenting annat. De jobb som skapades under Socialdemokraternas regering var Socialdemokraternas förtjänst.
Jag tror att ni får vara lite konsekventa här. Jag kan i varje fall säga att alla bedömare säger att en tredjedel av de jobb som skapas beror just på regeringens politik. Fastighetsskatten var en orättvis skatt. Den slog fel. Den avskaffas inte, utan den förändras för att göras lite mer rättvis. Det behövs ytterligare åtgärder på integrationsområdet. Det inser vem som helst. Vi har precis gjort vårt första år.
Det är väl ingen som någonsin har påstått att det utanförskap som vi ärvde skulle vara löst efter ett år. Det är väl ens ingen som påstår att det utanförskap som vi ärvde kommer att vara löst efter mandatperioden. Det kommer att vara bättre och bli bättre, men problemet kommer inte att vara löst. Så djupt är problemet. Ni tog över när det fanns ungefär tre utanförskapsområden. I dag har vi 157 enligt de parametrar som Folkpartiet mäter utifrån när vi tog över.
Det kommer att ta tid. Det handlar om många människor i utanförskapet. Visst behövs flera åtgärder. Vi avser att återkomma med flera åtgärder i vårpropositionen. Det kan jag försäkra Luciano Astudillo. Sedan vill jag säga något om förmögenhetsskatten. Socialdemokraterna var med och medverkade till att de allra rikaste i Sverige inte behövde betala förmögenhetsskatten. Nu ser vi till att alla slipper göra det.
Vi hoppas att pengarna ska användas till att utveckla vår arbetsmarknad och vårt näringsliv. Det är tanken.
Nyamko Sabuni (L):
Monica Green har frågat mig vad jag tänker göra på de många eftersatta områden där jämställdhetsprojekt behövs och vad jag tänker göra för att i fortsättningen de medel som avsätts på jämställdhetsområdet ska användas. Under 2007 har jämställdhetspolitiken fokuserats på arbetet för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Den handlingsplan som tagits fram mot mäns våld mot kvinnor är ett exempel på ett arbete som krävde ett års beredningstid för att den önskvärda kvaliteten skulle uppnås.
Nu när handlingsplanen är beslutad pågår arbetet för fullt med att genomföra insatserna. Vidare har ett omfattande arbete om jämställdhetsintegrering i kommuner och landsting satts i gång. Regeringen förbereder också en handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Insatser är alltså på gång inom flera områden. Jag har varit noga med att alla insatser ska hålla hög kvalitet, och förberedelserna har därför tagit tid. Detta har gjort att alla medel inte använts inledningsvis.
För 2008 har 400 miljoner kronor anvisats för ändamålet, och medel beräknas även för 2009 och 2010.
Nyamko Sabuni (L):
Det är spännande att få debattera jämställdhet och jämställdhetsanslaget med Monica Green. Skillnaden mellan oss är att hon kallar sig för feminist och att jag inte kallar mig för feminist. Men hon tillhör också det parti som satt i regeringen under förra mandatperioden. Jag försöker tala om hur beredningsarbetet i Regeringskansliet går till. Vill man ha kvalitet tar det tid.
Jämställdhetsarbete är ett arbete som berör många olika politikområden och många olika departement. I beredningsarbetet leder de processerna till att det tar lång tid. Monica Green säger att jag vid slutet av året pytsade ut 100 miljoner till kommunerna. Ja, det tog tid att bereda innan pengarna kunde betalas ut till kommunerna.
Hade det varit så att man hade kunnat bereda politik, propositioner och skrivelser utanför Regeringskansliet, det vill säga i opposition, hade man väl gjort det. Sedan hade man bara kunnat lämna in dem när man övertog makten. Men så fungerar det inte i vår demokrati. Först tar man makten, sedan bereder man politik inom Regeringskansliet med departementen. Intresset som Monica Green har visat för jämställdhetspolitiken har aldrig visats tidigare. Jag undrar hur det kommer sig. Låt mig blicka tillbaka på den förra mandatperioden.
Den förra regeringen avsatte 40 miljoner till särskilda jämställdhetsåtgärder. Men jag upptäckte att det egentligen inte var 40 miljoner, för hälften av dessa pengar gick till myndigheten JämO. Bara hälften av pengarna blev kvar. Använde den förra regeringen upp dessa pengar? Det visar sig att så inte skedde.
År 2002 hade man ett anslag på 25 miljoner som skulle användas till särskilda jämställdhetsåtgärder, 18 miljoner användes. År 2003 hade man 20 miljoner, 11 miljoner användes. År 2004 hade man 23 miljoner, 10 miljoner användes. År 2005 hade man 19 miljoner, 8 miljoner användes. År 2006 hade man 5 miljoner, 2 miljoner användes.
Inte ens för så lite pengar kunde man med den kunskap Monica Green har om vilka åtgärder för jämställdhet som behövs i vårt samhälle klara av att använda pengarna på de låga nivåer som det innebär.
Jag har i alla fall lyckats, Monica Green, att under första året med regeringen fatta beslut om särskilda jämställdhetsåtgärder som kostat 48 miljoner kronor - förutom de 100 miljoner som har gått till verksamheterna i kommuner och landsting - för att vara sjyst och jämföra. Hur kan man då ha mage att säga: Varför används inte pengarna? Idéerna finns, men de måste beredas.
Hur kommer det sig att du, Monica Green, med alla de idéer som fanns hos dig inte kunde se till att din regering kunde genomföra dessa olika åtgärder under den tid när ni hade möjlighet att göra det? Tolv år hade Socialdemokraterna på sig att genomföra alla dessa jämställdhetsåtgärder, men vi kan se att pengarna blev kvar i kassan. Det är beklagligt.
Nyamko Sabuni (L):
Det är klart att det är jätteviktigt att vi blickar framåt och berättar vad vi ska göra - och kanske också att vi berättar vad vi har gjort det senaste året. Det var den långa listan jag försökte läsa upp för att mina meningsmotståndare ändå skulle inse att regeringen har jobbat och jobbar väldigt mycket med jämställdhetsåtgärder. Och återigen: För den närmaste tiden tror jag att det behövs väldigt mycket åtgärder, till exempel när det gäller skolan. Det är där det ändå börjar; förskolan och grundskolan. Där måste man lägga en grund för jämställt tänkande.
Det är ändå det som är den framtida generationen. Vi jobbar på en handlingsplan mot prostitution och människohandel. Det är en annan produkt. Jag är övertygad om att det finns mer som ska och kan göras när det gäller en jämställd arbetsmarknad. Jag återkommer till det. Jag har precis nämnt allt det viktiga men vill återigen påpeka att det inte räcker att prata. Politik måste beredas, och att bereda tar tid. Jämställdhetspolitik är framför allt tvärsektoriell politik.
Det betyder att vi måste involvera flera olika departement. Bara att ta fram handlingsplanen Mäns våld mot kvinnor involverade fem sex departement. När man jobbar tvärsektoriellt, vilket är nödvändigt, tar det tid att bereda politiken. Vad kan vi i Regeringskansliet göra mer för att bli bättre på jämställdhetsintegrering i den politik som presenteras för riksdagen? Vi jobbar med detta. Jag tror inte att vi är fulländade.
Inte ens den förra regeringen var fulländad på detta område. Det här är processer där vi hela tiden blir bättre och bättre. Vi behöver bli bättre på att använda statistik i högre utsträckning. Det kommer att hållas utbildning av enhetschefer för att de ska bli bättre på detta och kontrollera och se till att de för in de här perspektiven i de beredningsdokument de får. Det är framför allt viktigt att ha flyttat ansvaret till enhetscheferna. Tidigare låg ansvaret hos den som senast ankommit till enheten.
Den fick ta ansvar för de här frågorna. Nu är det viktigt. Det är en strategisk fråga och den måste enhetscheferna ansvara för. Det tycker jag är en mycket bra reform som vi har genomfört i Regeringskansliet. På det sättet tror jag också att vi bättre kan garantera att vi blir bättre på jämställdhetsintegrering i de övriga politikområdena.