Josef Fransson (SD):
Jag vill inledningsvis börja med att yrka bifall till reservationerna 9 och 16. Sverige har kanske världens mest omfattande och djupgående djurskyddslagstiftning. Det är något som jag tycker att vi ska vara stolta över. Man kan bedöma en nations moral efter hur den behandlar sina djur, sade Mahatma Gandhi. Jag tycker att det ligger mycket i det. Vi vill så klart alla ha ett gott djurskydd.
Men svenska livsmedelsproducenter har redan en stor ekonomisk börda, vilket resulterar i att produktionen förläggs till länder där man över huvud taget inte bryr sig om djurens välmående. Som bekant är det inte förbjudet att importera kött som har producerats under usla omständigheter ur djurskyddssynpunkt.
Vi i Sverigedemokraterna vill arbeta fram ett förslag till lagstiftning som ger bästa möjliga djurskydd och samtidigt stöder vårt hårt ansatta svenska jordbruk. Som alla känner till har vi dock i praktiken små möjligheter att styra över vårt eget jordbruk i Sverige i och med EU-medlemskapet.
Om vi i Sverige vill värna djurvälfärden blir det som bekant problematiskt ur konkurrenshänseende med de extra kostnader som svenska lantbrukare får bära som lantbrukare i andra länder slipper. Det enda riktiga borde förstås vara att ställa samma krav på djurskydd på de animaliska produkter som vi importerar som de krav som ställs på våra egna lantbrukare.
Annars blir självfallet vår djurskyddspolitik kontraproduktiv, och produktionen flyttar till ställen där kraven och således kostnaderna är lägre. Ute i kommuner och landsting råder stor oklarhet om ifall man tillåts upphandla livsmedel som tar hänsyn till miljö- och djurskyddskrav. Konkurrensverket säger nej, medan Miljöstyrningsrådet är av motsatt uppfattning.
I ett aktuellt rättsfall har ett grossistföretag dragit Sigtuna kommun inför domstol, med hänsyn till EU-rättsliga principer.
Kraven som Sigtuna kommun ställde vid upphandlingen är åtminstone enligt mig högst rimliga, nämligen att djuren får transporteras högst åtta timmar till slakt, att antibiotikabehandling ska ske endast när det är veterinärmedicinskt motiverat och att djuren ska vara bedövade före avblodning.
Man ska förvisso vara försiktig med att föregå utslaget i detta mycket intressanta rättsfall. Men jag gissar att vi i vanlig ordning får vika ned oss för våra överhögheter nere i Bryssel.
Sverigedemokraterna ställer sig bakom motionsyrkandet från Miljöpartiet om att Sverige i WTO-förhandlingarna ska driva på för att djurskyddskrav inte ska betraktas som handelshinder utan att samma djurskyddskrav ska gälla för djur och animaliska produkter som importeras som för djur som föds upp i Sverige. Det är viktigt inte minst med tanke på hur vi ser att ritualslaktat kött alltmer letar sig in i den svenska handeln och i svenska skolmatsalar.
Det är kött där djurens halsar under grymma former skärs upp medan djuren fortfarande lever och är vid medvetande. Det har redan talats en del om kastrering av smågrisar. Det tänker också jag tala om. Vi har ställt oss bakom motionen om ett förbud mot obedövad kastrering av smågrisar.
Mer än 4 000 smågrisar genomgår detta plågsamma ingrepp varje dag. Alliansregeringen försvarar denna mycket plågsamma metod med argument och kostnadsskäl. Jag förstår argumentationen, men jag har svårt att acceptera argumentet. Obedövad kastrering orsakar självklart stor smärta och är något som Sverigedemokraterna inte kan acceptera, trots den eventuella kostnadsökning som ett förbud innebär.
Svensk grisnäring går redan på knäna, och det kan inte skyllas på några andra än på alliansregeringen. Enligt LRF kommer jordbrukssektorn att få pålagor i fråga om energi och diesel under de närmast kommande åren med upp till 1 miljard per år - sätt det i relation till de relativt små pengarna för kastreringen!
Dessa pålagor läggs dessutom på Europas redan högsta dieselskatt. Jag kan utan omsvep säga att jag är oroad över svenska grisfarmares möjligheter till verksamhet i Sverige. Grisfarmare tvingas dagligen att lägga ned. Det är med sorg jag ser att vår livsmedelsproduktion successivt flyttar till andra länder.
Men med tanke på att vi i Sverige är ganska ensamma i Europa om att fortfarande kastrera helt obedövat blir det ganska ihåligt att hänvisa till konkurrensskäl i just denna fråga. Här ligger nämligen länder som Norge, Danmark, Tyskland och Nederländerna och många andra länder långt före Sverige.
Jag är faktiskt övertygad om att vi kommer att kunna lösa frågan om kastrering på ett sätt som tillfredsställer alla parter, men det är uppenbart att pressen från en samlad opposition krävs för att landets verkställande makt ska agera. I Schweiz har man löst grisböndernas merkostnad med en fond som till största delen finansieras av detaljhandelskoncernerna. Kanske kan detta vara en modell även för Sverige.
Eller så kan vi kanske göra som LRF föreslår och inrätta en djurvälfärdsersättning som kompenserar bönderna för deras djurskyddsåtaganden. Så länge vi är bakbundna av EU och inte kan ställa krav på att djuren behandlas väl när det gäller de livsmedel vi importerar tycker jag att detta är en högst intressant tanke. Herr talman! Sverigedemokraterna vill verka för att minska de sträckor som djur transporteras till slakt.
Det är ganska uppenbart att vi egentligen är ganska eniga om den här frågan, alla ledamöter av miljö- och jordbruksutskottet. Det har inte minst motionsbehandlingen och debatten i dag visat. En fråga som dock inte vunnit majoritet i utskottet är frågan om exportbidrag när det gäller levande djur. EU betalar tragiskt nog ut subventioner för transporter av djur över mycket långa sträckor. Detta kan aldrig vara acceptabelt.
Landsbygdsminister Eskil Erlandsson har förvisso uttalat en hållning från regeringens sida, att exportbidragen ska avvecklas, men fram till så har skett tycker jag faktiskt att det är fullt rimligt att Sverige helt sonika tackar nej till dessa subventioner. Dessa subventioner bryter mot alla intentioner från partierna i Sveriges riksdag gällande djurtransporter. Jag ska också beröra frågan om minkfarmning och minkarna.
Det har varit en mycket het fråga, som alla vet. Det är många mejl i inkorgen. Minkfarmning i Sverige är en fråga som väcker starka känslor och har så gjort under lång tid. Sverigedemokraterna är i nuläget inte beredda att stödja de motioner som är väckta i ämnet, som åtminstone enligt min uppfattning syftar till indirekt näringsförbud, även om man inte vill säga det rakt ut.
Vi är faktiskt inte helt avvisande mot ett förbud mot minkfarmning, men då måste detta rimligen gälla all pälsfarmning. Och är det ett förbud man vill ha är det ärligare att säga det än att hela tiden komma med fler och fler påbud som långsamt stryper pälsindustrin.
Ett avgörande problem är dock att så länge vi inte har ett förbud mot import av päls skulle ett förbud mot svensk pälsfarmning snarare öka än minska djurens lidande, eftersom det skulle gynna till exempel den kinesiska pälsindustrin, som arbetar med fruktansvärda metoder och där djuren ibland till och med flås levande. Det enda sättet för Sverige att i realiteten påverka efterfrågan på päls är att förbjuda import och försäljning.
Det här är nog en fråga som vi får anledning att återkomma till. Om några månader kommer ju den statliga utredning där man bland annat tittar på minkarnas förhållanden. Men tills vidare avvaktar Sverigedemokraterna. Det gör vi innan vi agerar på något sätt i den här frågan.
Till sist, herr talman, måste det sägas att det är glädjande att Sverige inom en snar framtid kan få se en lagtext som uttryckligen förbjuder tidelag och sexuella övergrepp på djur. Frågan har debatterats tidigare, inte minst under förra mandatperioden, då regeringen var motvillig till en stark lagstiftning.
Denna gång, efter många om och men, är dock utskottet samlat i denna fråga, och detta är, som sagt, glädjande.