KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Tryck- och yttrandefrihet är en av de grundläggande fri- och rättigheterna som våra medborgare har. Man är tillförsäkrad de rättigheterna, de friheterna, gentemot det allmänna, det offentliga. Det allmänna kan inte och får inte ingripa inom ramen för gällande lagar för att förhindra detta.
Under senare tid har vi fått åtminstone signaler om att det måhända görs sådana försök. Det är någonting som vi från konstitutionsutskottets sida har all anledning att titta närmare på.
Vi kommer också i särskild ordning att få granska de frågorna, dock inte i detta betänkande som ju rör framför allt motioner från den allmänna motionstiden 2005.
Jag vill dock betona, eftersom debatten är aktuell, vikten av att vi är tydliga när vi hävdar friheterna men också talar om ansvarstagandet, vikten av ansvar. Det finns signaler som säger att vi behöver skärpa lagstiftningen.
Vi från vår sida har, långt innan den senaste debatten, talat om behovet att se över tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna. Vi har gjort det mot bakgrund av att kunna hävda dem även i en ny tid, även med nya förutsättningar, att kunna värna och stärka yttrandefriheten för framtiden.
Då talar vi också om ett nytt mediesamhälle som de ska verka i. Vi har inte gjort det i akt och mening att vilja inskränka. Det är viktigt att betona.
Låt oss som sagt utveckla tryck- och yttrandefriheten, inte inskränka den.
Självklart måste det vara möjligt att hävda den friheten inom alla sektorer så att inte något område på grund av till exempel religion ska undantas.
Med detta sagt, fru talman, vill jag bara beröra några frågor i de motioner som behandlas i betänkandet. Jag tänker inte yrka bifall till den reservation som vi har under punkt 5, reservation 7, även jag självfallet står bakom den. Jag gör inte det mot bakgrund av att det är förenklad ordning.
Vi har vidare i betänkandet frågan om presstöd, som är en historia som ofta återkommer. Nu hoppas jag att den nya utredning som har presenterat sitt slutbetänkande ska ge förutsättningar för att kunna förnya och utveckla presstödet på ett sätt som gör det lämpat att möta framtiden.
Mot den bakgrunden vill vi inte i det här skedet göra något annat ställningstagande än konstatera att vi återkommer när utredningen ska behandlas. Sedan är det fråga om meddelarskydd, som Mats Einarsson har berört. Det är en viktig del av den offentliga sektorn.
Det är en central förutsättning för genomskinlighet, transparens, i vår offentliga verksamhet. Men vi vill från vår sida vara tydliga med att den offentliga sektorn inte ska vara hela samhället. Det finns intressen i den här kammaren som tycker att vi gärna borde göra hela den privata sfären offentlig. Jag förstår att man kan ha sådana önskemål.
Från vår sida har vi inte det intresset, utan vi vill särskilja och hålla de olika roller som finns tydliga. Den offentliga sektorns meddelarskydd ska värnas och hävdas, men vi behöver inte vidga det till att omfatta den privata sektorn. Där ska vi göra åtskillnad.
Kerstin Lundgren (C):
Man kan naturligtvis resonera som Mats Einarsson gör, att på alla områden där den offentliga sektorn är med och finansierar ska vi ha meddelarskydd och full offentlighet. Den offentliga sektorn finansierar en hel del med bidrag till enskilda personer. Vem vet om det kommer krav på offentlighet där?
Den offentliga sektorn handlar mycket med den privata sektorn och finansierar naturligtvis en hel del verksamheter på det sättet, oavsett om det är vägbyggen eller annat. Man kan i nästa skede hävda att vi ska ha insyn också där och att reglerna ska gälla även där.
I den mån som man från offentlig verksamhet avknoppar eller lägger ut till privata aktörer att sköta uppdrag åt den offentliga sektorn är det ett val man har gjort. Då har man överlämnat till den privata sektorn att driva till exempel friskolor eller andra verksamheter.
Det är en del som inte är offentlig verksamhet. Jag tycker att man måste vara tydlig med rågången däremellan. Inom offentlig verksamhet ska meddelarskyddet gälla, men privata aktörer har ett ansvar gentemot sina ägare. Där har vi en lagstiftning som i andra sammanhang är tydlig. Låt oss då hålla oss vid den och inte skapa den här typen av mellanformer.
Men jag kan förstå Mats Einarsson. Det är ett sätt att försöka knapra sig in i ett nytt system. Jag tycker att det vore bättre om vi blev bättre också inom den offentliga sektorn och jobbade mer med att försöka göra den mer öppen och tydlig.
Här finns det rätt mycket att göra, inte minst hör vi att det tystnar ute i den verksamheten också.
Kerstin Lundgren (C):
Vi pratar nu inte om yttrandefrihet i stort. Yttrandefrihet är en sak. Frågan gällde meddelarskydd. Det var det jag uppfattade att Mats Einarsson argumenterade för. Att man ska ha meddelarskydd i den offentliga verksamheten har vi sagt är just därför att vi på det sättet ska kunna ha bästa möjliga offentlighet inom det offentliga rummet. Det är viktigt att vi hävdar den delen.
Däremot har vi en privat sektor, och i den privata sektorn och den privata verksamheten gäller andra regler - också stiftade här i kammaren. Där gäller också andra grunder när det gäller meddelarskydd.
Vi tycker inte att det finns skäl att skapa ett mellansteg där man börjar prata om att meddelarskyddet ska gälla även privata aktörer som handlar med offentlig sektor. Det blir ju en väldigt märklig ordning. De privata aktörer som driver verksamhet för offentlig sektor kan ju också mycket väl ha ett annat uppdrag av sina ägare.
De behöver inte bara ha relation till en kommun. De kan också mycket väl också ha andra uppdrag. Det är någonting som vi inte styr över i det skedet. Så fru talman, låt oss hålla det offentliga offentligt och stärka den delen, och låt oss hävda yttrandefrihet generellt. Men vi ska inte ge oss in och diskutera offentliga system i den privata sektorn.
Kerstin Lundgren (C):
Sverige byggs av oss som bor och verkar i landet. Det byggs underifrån, men vår offentliga struktur byggs från ovan, från riksdag, från regering och från myndigheter.
I det här författningsbetänkandet för vi fram förslag om att nu ge den Grundlagsutredning som sitter ett öppet mandat att tänka nytt, att fånga en struktur och skapa en grund för människor att underifrån verkligen få bygga landet.
Det handlar om makt och möjligheter, regionalt, lokalt men också på riksnivå och utanför, i vårt fall i EU. Det handlar om att ta vara på olikheter och mångfald, att ge utrymme för lokala och regionala lösningar som ger en god grund för tillväxt. Det här är en fråga som både jag och Centern anser borde få plats i Grundlagsutredningen.
I reservation nr 1 under punkt 1 lyfter vi fram riktlinjer för ett federalt statsskick. Vi tycker att det finns skäl att nu göra upp med enhetsstaten och forma en annan struktur, bygga en flernivådemokrati som inte stannar vid landets gränser utan faktiskt tar fasta på att vi är medlem i EU.
Vi vill se ett statsskick där befogenheter är delade mellan stat och region men också lokalt. Det som inte är tydligt utpekat ska med automatik tillfalla kommunerna. Vi säger vidare att man lokalt och regionalt bör ha författningsrätt inom de områden där man själv verkar.
Det här skulle vara ett sätt att ge Sverige en ny grundlag anpassad för framtiden och inte för vår historia. Vi tycker då att både Ansvarskommittén och Grundlagsutredningen bör få mandat att fundera på detta.
Sedan finns det en annan punkt i detta betänkande som jag vill beröra, och det handlar om skydd för äganderätten, som redan tidigare berörts. Vi ser att det måste stärkas.
Vi har under den gångna mandatperioden kunnat se exempel på att grundlagen inte ger ett tillräckligt skydd för enskildas äganderätt och hur enkelt den kan sättas åt sidan när offentliga organ - riksdag, regering, myndigheter, kommuner - finner ett allmänt intresse att ingripa i äganderätten.
Det är ett allmänt intresse som ganska enkelt kan definieras och som definieras av dem som gör ingreppet med full förfoganderätt över det.
Vi ser också att när man gör den typen av ingrepp finns det inte heller en tydlig ersättningsnivå, en tydlighet för att ge människor som får sin äganderätt inskränkt en ersättning som är skälig utifrån ingreppet. Det här leder oss till slutsatsen att Grundlagsutredningen måste se över den del i kap. 2 som handlar om äganderätt.
Den är för svagt omgärdad så som det ser ut i dag, och vi vill se en annan ordning i den delen. Detta, herr talman, är de två punkter som jag ville beröra och som jag kommer att stötta i den kommande omröstningen. Jag vill för enkelhetens och tidssparandets skull yrka bifall till bara reservation 1 under punkt 1. I övrigt står jag bakom betänkandet.
Kerstin Lundgren (C):
Om Mats Einarsson ägnade sina studier åt annat än den kommunistiska delen av världen skulle Mats Einarsson snart upptäcka att det finns många federala stater som har klarat uppdraget. Till och med Indien, som vi besökte, har en federal struktur. Man kan göra det på väldigt många olika sätt. Det finns många exempel på hur man kan bygga och förändra.
Belgien är ett av de senare exempel där man har förändrat sin ordning och byggt en ny struktur. Vi har från vår sida i den förenklande delen, herr talman, av det här betänkandet tagit med att vi önskar se ett demokratikonvent, ett grundlagskonvent, för att skapa formerna för en ny struktur vid sidan om Grundlagsutredningen.
Om Mats Einarsson är intresserad kan han rösta ja till reservation 1 under punkt 1 i eftermiddag, så får vi möjligheter att tränga in i, diskutera och granska hur vi ska forma en federal struktur. Problemet med Mats Einarsson är att han inte vill se någonting annat än enhetsstaten.
Det är enheten som är det centrala för Mats Einarsson, och han är väldigt stolt över just den delen i vår grundlag. Problemet är att det är en modell där det ser ut som att samhället byggs ovan, men det handlar ju om människor av kött och blod, om den lokala nivån. Det är där som verkligheten förändras, och det är där som Sverige byggs.
Vi vill ha en ordning också för den offentliga delen som svarar mot detta. Det är vad vi skulle önska att Grundlagsutredningen och Ansvarskommittén fick jobba med, för då skulle vi kunna skapa en struktur som inte ser bakåt utan framåt.
Kerstin Lundgren (C):
Där ser man vilken bild Mats Einarsson ägnar sig åt. Han tittar bakåt.
Jag söker framåt och försöker hitta vägar att kunna förnya vårt statsskick för att kunna möta en ny värld, en global miljö, där vi är en aktiv partner, där vi fogar det lokala till det globala och där vi skapar strukturer som gör det möjligt för människor att känna att de har makt att förfoga över sina egna frågor.
Problemet med Mats Einarsson är att han inte vill se att det finns en möjlighet att bygga på det sättet. Det är naturligtvis så att olika nivåer kan ha olika uppdrag, och de olika nivåerna måste naturligtvis utifrån sitt uppdrag också kunna komma överens med någon annan. Så gör vi ju i dag i ärlighetens namn, Mats Einarsson.
I dag kan kommuner komma överens om att gå samman och skapa en ny struktur eller så kan de komma överens om att lägga över frågor till landsting. Varför skulle det vara omöjligt för regionerna att komma överens med staten? Vi kommer ju från Sveriges sida överens med EU om vad EU får göra, lämnar över uppdrag och skriver någon form av avtal.
Varför skulle vi inte kunna jobba på det sättet även med vår svenska grundlag? Om man vill så kan man nog se, Mats Einarsson. Och jag är övertygad om att du har möjlighet att göra det, men viljan verkar saknas. Men röstar du rätt i eftermiddag kanske vi får möjligheter att fortsätta den analysen och den diskussionen.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hade inte tänkt begära replik, men när jag nu blev så tydligt apostroferad är det naturligt att fråga Barbro Hietala Nordlund om Socialdemokraterna tycker att det vore intressant att få den fulla bilden av hur en federal struktur för Sverige skulle se ut.
Varför inte ge mandat till Grundlagsutredningen och Ansvarskommittén att forma en sådan struktur som skulle innebära att vi hade möjligheter att föra den diskussionen under ordnade former? Socialdemokraterna och Barbro Hietala Nordlund säger att det ju är decentralisering.
Problemet med decentralisering, herr talman, är att någon lämnar ifrån sig makt, men den som gjort det kan genast ta tillbaka den om man inte är riktigt nöjd. Vi har sett åtskilliga sådana exempel.
Vi talar ofta om ifall Sverige i framtiden ska ha ett flernivåstyre, där man trots allt styr från ovan, eller ifall vi ska ha en verklig flernivådemokrati där makt och befogenheter följer varandra hand i hand och där människor har möjlighet att verkligen styra över det egna rummet. Vi förespråkar och vill utveckla den senare modellen.
Låt mig kort säga något om äganderätten. Jag förstår att Socialdemokraterna tycker att den är tillräckligt skyddad, men vi ser att den angripits på ett ganska enkelt sätt där man inte behöver precisera vad de angelägna allmänna intressena är för något. Vi konstaterar att den utredning som skulle granska ersättningsanspråken, och som utlovades när riksdagen tidigare tog beslut om det, borde ha varit klar för ett år sedan eller till och med tidigare.
Den har dock inte kommit. Intresset från regeringens sida för att göra något på det området tycker vi är alldeles för svagt. Därför vill vi se ett tydligt uppdrag om att stärka äganderätten i grundlagen.
Kerstin Lundgren (C):
Ansvarskommittén har uppdraget att arbeta utifrån gällande grundlag och gällande struktur. Vi tycker att de bör få ett tydligt uppdrag att även jobba utifrån en annan modell. Vi vill inte låsa fast oss i dagens modell. Låt oss, herr talman, göra en federalistisk studieresa. Låt oss besöka en rad olika länder med federal struktur.
Det finns inte bara en modell. Det finns många olika sätt att forma en federal struktur. Gemensamt för dem är att de har ett flernivåtänkande, en flernivådemokrati - inte ett flernivåstyre där någon från ovan rattar och skruvar i de olika nivåerna utifrån eget tyckande, utan där man så att säga har en uppdelning.
Traktaträtt, herr talman, är det en så himla knepig historia? Låt oss tänka på Haparanda och Torneå, som alltmer växer samman och utvecklar en egen region uppe vid Nordkalotten. Visst vore det väl bra om de där uppe kunde hitta sätt att komma fram på och träffa överenskommelser mellan regionerna?
Visst vore det väl bra om regioner som Malmö och Köpenhamn fick växa sig samman och vi inte låste fast oss eller lät hindra oss av att det nationella intresset ska gå före. Där kunde vi i stället ge makt och möjligheter inte över alla områden utan inom de tydligt fastlagda områden som vi kommit överens om är just den nivåns uppdrag att sköta. Vore det konstigt, herr talman? Jag tycker inte det. Låt oss pröva.
Låt oss ta diskussionen. Socialdemokraterna har ju hittills velat stoppa den diskussionen när man lagt locket på i Grundlagsutredningen och sagt att den inte har det mandatet att jobba med. Det beklagar vi, men vi kan ändra på det i dag.
Kerstin Lundgren (C):
Jag begärde replik när Pär Axel Sahlberg var uppe och talade för att få klarhet i hur Pär Axel Sahlberg ser på ramkonventionen. Det låter, herr talman, som om Pär Axel Sahlberg tolkar den som om ramkonventionen vore identisk med språkkonventionen.
I språkkonventionen är det alldeles uppenbart att språket är identitetsgivande, men i ramkonventionen, som vi ju också de facto har undertecknat i denna kammare, herr talman, ingår frågor om religiös, språklig, traditionell eller kulturell tillhörighet som en grund.
Mot den bakgrunden skulle jag vilja veta varför Pär Axel Sahlberg och Socialdemokraterna inte vill omfatta sverigefinländarna som en grupp, som en nationell minoritet.
Vad är det för skäl som anförs, utifrån ramkonventionens tolkning, till att dela den sverigefinländska gruppen i två delar och ge den ena status av nationell minoritet?
Kerstin Lundgren (C):
Det blev i alla fall en liten bild. Jag trodde måhända att Pär Axel Sahlberg hade gjort en kostnadsberäkning och av det skälet kommit fram till att det inte var möjligt. Det som då är spännande, herr talman, det är att Pär Axel Sahlberg och Socialdemokraterna väljer att underteckna en konvention, ramkonventionen, men inte att låta den verka.
När en del av en grupp i Sverige, som skulle kunna klassificeras enligt ramkonventionen som en nationell minoritet, själva identifierar sig på ett sätt väljer Pär Axel Sahlberg och en majoritet i denna kammare att utan något egentligt skäl bortse från det och konstaterar bara att de tolkat det på det sättet.
Det tycker jag strider mot den signal och det budskap som ramkonventionen de facto har, nämligen att självidentifikation är ett centralt inslag.
Om den sverigefinländska gruppen, oavsett språk, betraktar sig som en enhet som vill bli sedd, vill få möjlighet att se sig som en enhet, vore det rimligt - om vi inte vill bygga från ovan, vilket Pär Axel Sahlberg tidigare försökte ge bilden av - att ställa upp på den reservation som vi yrkat bifall till.
Kerstin Lundgren (C):
Jag hoppas att Gustav Fridolin kan vara ense med mig om att EU kommer att fortsätta även om Sverige skulle lämna EU. Det verkar ju, fru talman, som om väldigt många av Europas länder söker sig till EU. Vi blev för inte länge sedan ytterligare tio medlemmar i EU. Förhandlingar pågår för att öppna EU för hela Europa.
Den nya konstitutionen vill vissa använda som ett medel för att göra detta möjligt. Andra säger: Låt oss säga nej till den konstitutionen därför att då stoppar vi utvidgningen av EU. Varför vill Gustav Fridolin sälla sig till dem som vill stoppa möjligheten för hela Europa att vara med i EU? Fru talman!
När Gustav Fridolin och Miljöpartiet säger att man vill säga ja till utträde, vad är det utträde till? Vad är alternativet för Gustav Fridolin? Vad innebär det för Sverige?
Kerstin Lundgren (C):
Det är spännande att lyssna till Gustav Fridolin, som säger: Låt oss säga till EU att om ni fortsätter . Men, fru talman, är det inte oss det handlar om? Är det inte den här kammaren som bestämmer? Är det inte vi som har makten att dela med oss makt till EU, därför att vi på det sättet ger Sverige en starkare röst i utvecklingen för Europas framtid och för EU?
Vi vill inte stoppa något land som vill bli medlem i EU, säger Gustav Fridolin. Men just bristen på en ordnad struktur för detta, som öppnar vägen så som den nya konstitutionen skulle ha kunnat göra, innebär ju att man stoppar. Man vet att på det sättet kan man spjärna emot.
Det är precis enligt den modellen som man har sett de nationalistiska rörelserna och andra grupperingar agera i andra länder. Man ser konstitutionen som ett hot mot det egna självbestämmandet på alla punkter, och man ser framför allt att man inte vill ha vissa länder med. Fru talman! Gustav Fridolin talade om en annan värld som möjlig. Javisst, den är möjlig.
Men då måste vi ha modet att våga samarbeta, våga ge upp beslutsrätt på vissa ställen för att vinna mer. Det är just det som EU handlar om, fru talman, och det är mot den bakgrunden märkligt att Gustav Fridolin inte vill vara med. Men det låter lite grann som om Miljöpartiets relation till EU är ungefär som Miljöpartiets relation till regeringsfrågan.
Ska man bestämma allt själv och stå där ståtligt och visa sin fana, eller ska man kliva in och ta ansvar också för lite jobbigare beslut? I regeringsfrågan verkar Gustav Fridolin ha bestämt sig för att ta den andra vägen. Varför inte göra det också när det gäller EU, för Sveriges, Europas och för den delen för de globala möjligheternas skull?
Kerstin Lundgren (C):
Jag kan hålla med Billy Gustafsson i fråga om hans tvivel om vad som skulle hända om vi lämnade EU såsom Miljöpartiet och Vänstern förordar. Jag kan också hålla med Billy Gustafsson om att EU är ett verktyg. Och frågan är hur det ska användas. Beträffande fel politik tycker vi att det bedrivs fel politik även här i Sverige och skulle vilja ändra innehållet i den. Men det innebär inte att vi vill lämna Sverige eller säga upp Sverige.
Det lät ett tag nästan som om det fanns de som tyckte det, dock icke Billy Gustafsson. Jag skulle vilja ställa två frågor till Billy Gustafsson. Den ena är: Om väljarna ger er möjlighet att bilda regering med Miljöpartiet och Vänstern, bedömer då Billy Gustafsson att Vänstern och Miljöpartiet får igenom sitt krav på en folkomröstning om EU, eller kommer de att få ge sig?
Den andra frågan gäller tankepausen. Billy Gustafsson har beskrivit att det nu är en tankepaus. Den upphör om ungefär två månader då det är europeiskt rådsmöte och ska klaras ut vad vi tycker. Det är inte så långt kvar i förhållande till hela historien som har varit. Jag skulle därför vilja fråga Billy Gustafsson: Har Socialdemokraterna tänkt åtminstone preliminärt färdigt under den här pausen?
Och var står Socialdemokraterna i frågan om vad som ska hända med det konstitutionella fördraget?
Kerstin Lundgren (C):
Det här är ett betänkande som också kan ses mot bakgrund av den debatt som vi hade i kammaren i förra veckan när vi pratade om författningsfrågor. Vi är intresserade av att förnya vår svenska modell, vilket kammaren väl känner till, fru talman. Vi är intresserade av att utveckla inte ett flernivåstyre utan en flernivådemokrati.
I det sammanhanget är regionerna en viktig del. Vi vill stärka det lokala självstyret med även ett regionalt självstyre, med tydlighet och möjlighet att på regional nivå besluta över frågor som man jobbar med.
Vi ser också i det sammanhanget, fru talman, att regionerna är en oerhört viktig kraft om vi vill utveckla Sveriges ekonomi.
En fungerande regional tillväxtpolitik skulle kunna utvecklas om vi samlar ansvar för många av tillväxtåtgärderna och gör regionerna till kraftfulla aktörer för Sveriges utveckling. Det gör det möjligt att ta vara på olikheterna i vårt land.
Det gör det möjligt att stärkas utifrån de regionala förutsättningarna. Ibland talar man om att det finns en tillväxtens regionala logik - en logik som vi vill ta fasta på.
Vi ser, fru talman, att Skåne och Västra Götaland alltjämt lever - om än på lite nåder från den här kammaren. Det har blivit försöksverksamhet som har fortsatt med försöksverksamhet.
Vi vill skapa kraftiga incitament för att främja bildandet av nya regioner, och vi vill ge dem som finns möjligheter och befogenheter inte bara när det gäller sjukvård utan också när det gäller näringslivspolitik. Det handlar om ansvar för infrastruktur, arbetsmarknadspolitik, kulturpolitik och så vidare. Det är områden som i många delar staten i dag styr över.
Fru talman! I takt med att Sverige regionaliseras är det självklart att länsstyrelsernas roll måste omdefinieras och renodlas som de statliga aktörer de är.
Vårt grannland Finland har arbetat för att kraftsamla regionalt med olika strukturer för att öppna dörrarna för tillväxt och möjligheter för utveckling i landet.
Vi vill ta fasta på det också och pekar i vår reservation nr 1, den enda reservation som finns i det här betänkandet och som jag också vill yrka bifall till, på möjligheterna att utveckla regionala tillväxtkontor över hela landet som kan ta över en lång rad av dessa funktioner.
Skåne och Västra Götaland skulle redan i dag kunna ha den möjligheten. De borde få överta de här tillväxtorienterade myndighetsuppgifterna som staten i dag svarar för. Med en tydlig signal från den här kammaren senare i dag skulle detta kunna förverkligas mycket tidigare än vad som har varit den gamla planen. Fru talman!
Med det yrkar jag bifall till reservationen om regional demokrati och regional styrka för tillväxt i hela landet.
Kerstin Lundgren (C):
Jag ska inte göra den här debatten onödigt lång, men med anledning av Helene Peterssons inlägg vill jag ändå väcka frågan: Varför vänta till 2010 på att göra en tydlig struktur som ger möjligheter för fler jobb i landet? Fru talman!
Vi behöver få en ordning där vi kan kraftsamla för tillväxt och nya jobb. Om vi har det i fokus, varför då låta Region Skåne och Västra Götaland vänta till 2010 på att få de här tillväxtfaktorerna inom sitt hägn?
Genom att göra som vi föreslår i reservationen till det här betänkandet skulle man nu kunna kraftsamla där till gagn för hela landet i stället för att fortsätta med flernivåstyre och flernivådemokrati, fru talman.