Peter Hultqvist (S):
Jag har skrivit interpellationen utifrån den verklighet jag upplever i Borlänge och i Dalarna i övrigt. I Borlänge kommun som jag kommer från kan vi för de senaste fem åren se en kraftig befolkningsutveckling. Det handlar om ett plus på 2 300 invånare. Drygt 500 av dessa utgör ett positivt befolkningsnetto.
Prognosen är att Borlänge fram till år 2020 växer från 49 250 invånare till 52 200 invånare. Framför oss ser vi alltså en fortsatt expansion. En ökande andel äldre och en stor ung generation kommer att ställa krav på både nyproduktion och ombyggnad av bostäder. Grunden för denna utveckling är en expansion inom näringslivet.
Man är inne i en stark omvandlingsfas. Ikea investerar nu i ett nytt varuhus. Samtidigt blir Borlänges position som knutpunkt för kommunikationer allt starkare. Nytt resecenter, logistikpark, kombiterminal och nytt industriområde är några exempel. Det sägs ofta att det är kommunerna som måste ta ansvaret för nyproduktion av bostäder.
Jag kan bara konstatera att vi alltså har en kommunal planering som är väldigt omfattande. 20 detaljplaner är färdiga och beslutade, omfattande 750 bostäder. Det handlar om 500 lägenheter i flerbostadshus och 250 lägenheter i grupphus och styckebyggda småhus. Man kommer dock inte riktigt i gång med nyproduktion, och frågan är vad detta beror på.
Vi har exempelvis i Tunabyggens kö - det är det kommunala bostadsföretaget - 7 000 anmälda. Det reella behovet ligger kring 1 200-1 300. Jag har egen erfarenhet av och en del funderingar kring detta. Jag har suttit i HSB Dalarnas styrelse sedan 1989. Jag har också varit ansvarig i en koncernbolagsstyrelse för vårt kommunala bostadsföretag under många år som kommunstyrelseordförande.
Det jag märkte är att man blir försiktig. Kostnaderna är höga. Man måste ha en förhandsteckning och känna en säkerhet i projektet innan man vågar starta. Det blir stora krav på säkerhet i dessa projekt, och ett oerhört högt kostnadstryck leder till höga insatser för bostadsrätter eller höga hyror för hyresrätter.
Det är oftast inte tillgången på mark som har varit problemet, i alla fall inte där jag har befunnit mig, och inte heller bristen på kommunala planer. Det är i stället just kostnaderna det handlar om. Vad gör man då i detta läge? Jag tycker att vi som det ser ut i dag bara står och stampar. Vi har en nyproduktion på ungefär 20 000 per år. Vi skulle behöva komma upp i 35 000-40 000 lägenheter per år om det skulle vara bra.
Vi ser också att den situation jag beskriver i Borlänge finns i andra, liknande städer. Borlänge är alltså inte unik som kommun, och det är därför jag vill ta upp det som ett exempel här i kammaren. Jag tror att ett sätt skulle vara att gå in med investeringsstimulanser för byggande av hyresrätter och studentbostäder. En sänkt byggmoms som kostar staten ca 1 miljard kan vara ett sätt.
Detta system är prövat tidigare och har av Boverket bedömts som träffsäkert. Det är svårt att utforma denna typ av system. Det är inte enkelt. Men man måste på något vis nu försöka söka sig fram och se att det finns mer som måste göras än att gå via olika regelförändringar och administrativa system, vilket jag tycker att regeringen ägnar sig åt, och inse att det kanske behövs direkta stimulanser, typ sänkt byggmoms, för att nå resultat.
Är man beredd att ta sådana initiativ?