KBLab/rixvox huggingface dataset:
Arin Karapet (M):
Där kom det ideologiska förslaget att alla företag bör ha kollektivavtal. Jag har personligen inget problem med kollektivavtal, men jag tycker att de ska ingås frivilligt mellan arbetsgivare och fackförbund. Det är något som har tjänat svensk arbetsmarknad väl. Fru talman! Justitieministern hänvisar till den nya praxisen efter luciadomarna 2017.
Jag vet inte om justitieministern får kommentera en dom i ett enskilt fall, men det har skrivits om det i medierna, och Centrum för rättvisa har tagit fallet till Migrationsöverdomstolen för att pröva praxis. Det handlar om en person som var anställd på ABB.
Skälet till att personen inte fick förlängt arbetstillstånd var att den förre arbetsgivaren hade gjort en miss. Nu måste personen åka tillbaka till sitt hemland och därifrån skicka in en ny ansökan. Detta kostar pengar och medför mänskligt lidande för familjen, och ABB förlorar en duktig medarbetare.
Jag efterfrågar en flexibilitet här. Jag har inga problem att vara hård mot dem som inte sköter sig, och det vet justitieministern. Jag premierar den som gör gott, och den som gör ont ska få reprimander. När sådant här blir medialt skapar det polarisering. Det finns en annan debatt om personer som inte sköter sig och där vi har verkställighetshinder och därför står handfallna.
Men i ärenden där vi faktiskt kan påverka och göra rätt är vi inte tillräckligt snabba på bollen, och däri ligger min kritik.
Arin Karapet (M):
Tack, justitieministern, för svaret! Vi kan börja i den änden att det, helt ärligt, är alltför många som i dag befinner sig i Sverige illegalt, även om siffrorna när det kommer till det antal som har återvänt är höga. Man uppskattar att siffran är uppemot 50 000 människor.
I Migrationsverkets senaste prognos, som kom den 15 februari, prognostiseras att ungefär 14 000 ärenden kommer att lämnas över till polisen. Av dessa kommer 11 000 att avvika och gå in i det vi kallar för ett skuggsamhälle. Myndigheterna har inte koll på var de befinner sig - om det är i Sverige eller i en annan del av Europa - eller om de lever.
3 000 kommer att vara inskrivna med tvång, enligt prognosen. Jag menar att detta har pågått alltför länge i Sverige. Det är en av anledningarna till att vi har en polariserad debatt och att åtminstone ett parti här i riksdagen kan kapitalisera på det.
Debatten handlar egentligen om något helt annat, men man använder olika anledningar och skäl för att få igenom sin agenda. Jag menar att om vi ska ha ett samhälle där ett ja är ett ja och ett nej är ett nej måste de som bor i Sverige lita på systemet. Om de inte litar på systemet kommer den som fått ett ja att bli ifrågasatt från dag ett.
Oavsett om det är du eller dina föräldrar som kommit hit och om du är född här eller inte kommer det alltid att finnas någon form av misstro. Ett sådant samhälle vill inte jag leva i. För mig är det självklart att det inte är dem som söker sig hit som man ska slå på. Det är något fint att vilja söka sig till Sverige. Jag är armenier från Iran. Inget av de två länderna är något man söker sig till, utan man söker sig ifrån dem.
Jag kan göra jämförelsen med vad som är bra och fint med Sverige. Men för att vi ska kunna ha ett mottagande, allt från arbetskraftsinvandring till att hjälpa människor på flykt och dem som är mest utsatta, måste systemet vara robust och en tillit finnas. Just nu finns den inte.
Vi vet att Migrationsverket inte hinner med sina ärenden, att polisen går på knäna, att ett okänt antal myndigheter inte är samordnade, att det är brist på resurser inom polisen och att det är alltför lätt att avvika. När det är lätt att avvika går snacket på stan. Vi kan stå och säga vad vi vill här i denna kammare, men det finns en verklighet där utanför.
Där ute är det väldigt lätt att gömma sig för de svenska myndigheterna och väldigt lätt att komma undan, därför att vi alltid gör undantag efter undantag. Jag tycker att det ska vara ett snabbt ja eller ett snabbt nej. Då minskar vi också det mänskliga lidandet för personerna. Jag har en fråga till justitieministern.
Det kom en utredning, Klarlagd identitet , som i mångt och mycket är positiv. Men Socialdemokraterna hade ett förslag i maj 2018, att Migrationsverket och Polismyndigheten ska få befogenheter att visitera och genomsöka it-verktyg. Dessvärre saknas detta i det förslag som utredningen kom fram till.
Är regeringen beredd att göra ett tillägg eller titta på sitt eget förslag? Det förslag som den själv kom med är väldigt bra.
Arin Karapet (M):
Jag ska vara uppriktig. En gång i tiden var båda våra partier överens i migrationsfrågan. Sedan luckrades det upp av olika skäl. Det var mycket som inte funkade, och vissa saker gjordes fel. Men nu är det 2019. Min kritik mot regeringen är att det går för långsamt.
Detta handlar inte bara om människor som söker sig till Sverige och får ett ja, utan det handlar också om hur vi har hanterat de migrationsflöden som vi har fått in de senaste 30 åren. Det som vi ser i dag är ett skuggsamhälle som växer upp. Oftast är det ungdomar med utländsk bakgrund som misslyckas i skolan.
De har inte svenska språket hemma, de har inte de färdigheter som deras klasskamrater med svensk bakgrund har, de har kanske aldrig har haft en svensk skolkamrat och de kanske hoppar av skolan. Det finns kulturella skillnader. Att komma till Sverige innebär inte att man blir omprogrammerad under en fem timmar lång flygresa. Där måste vi vara ödmjuka.
Jag själv, som är född här och har två fria akademiska föräldrar, kämpar med det ibland. Man frågar sig: Hur ska jag ta mig igenom det liv och det samhälle som jag befinner mig i? Och vart är jag på väg? Jag ska återgå till problematiken. Socialdemokraterna hade vissa bra förslag före valet.
Men efter regeringsbildningen glömmer de bort de bra förslagen och ger efter. Jag förstår att det är politik och att det ska kohandlas. Förbud mot kommunalt bistånd till personer utan rätt att vistas i landet är ett perfekt exempel. Personer som har fått avslag och som inte ska befinna sig i Sverige får kommunalt bistånd, det vill säga socialbidrag. Detta sticker i kommuninvånarnas ögon.
Det leder till att människor känner misstro till välfärden. De undrar om de kommer att få sin beskärda del när de behöver hjälp. Kommer människor att ha tilltro till myndigheterna och myndighetsutövarna? Detta skickar också en signal om att man kan komma till Sverige och inte behöver rätta sig efter våra lagar och förordningar, och om man avviker tillräckligt länge får man hjälp. Det är klart att människor ska få hjälp om de behöver akut sjukvård och om det handlar om liv och död. Det är en sak.
Men det är en annan sak att man ska kunna leva i ett skuggsamhälle, där bidragen riktas till barnen men där det är vårdnadshavaren som förfogar över pengarna. Det blir ett mischmasch och skickar helt fel signaler till samhället.
En av mina frågor till justitieministern är: Tänker Socialdemokraterna driva på för ett förbud för kommuner att ge socialbidrag till personer som inte har rätt att vistas i Sverige?
Arin Karapet (M):
Jag fick inte svar på min fråga om Socialdemokraterna tänker driva på om att införa ett nationellt förbud för kommuner att betala ut ekonomiskt bistånd till personer som illegalt befinner sig i Sverige och inte har rätt att vistas här. Den politiska debatten i Sverige handlar snarare om att man ska tala om helt andra saker än sakfrågan.
Jag menar att om inte den beslutsfattande församlingen - stat, kommuner, regioner och landsting - tar tag i de problem som vi har i dag kommer det att bli ännu värre i framtiden. De konsekvenser som vi i dag ser av integrationsproblemen beror delvis på att vi inte har haft kontroll över våra migrationsflöden. Fru talman! Jag skulle kunna ge samma kritik till justitieministern. Statsministern stod och sa: Mitt Europa bygger inga murar.
Sedan införde regeringen gränskontroller. Vi skulle kunna hålla på så där fram och tillbaka. Och vi skulle kunna sitta en hel helg tillsammans, justitieministern och jag, och bara kasta paj på varandra. Men det var inte därför som jag kandiderade till Sveriges riksdag, och det var inte därför som jag engagerade mig politiskt. Det gjorde jag för att jag såg att saker och ting inte funkade i vårt samhälle och för att jag ville ändra på det. Ibland har jag rätt, och ibland har jag fel.
Men det som vi ser i denna fråga är att Sverige sticker ut väldigt mycket jämfört med andra länder, det vill säga att vi har ett system som det inte finns någon större tilltro till. Det finns inga tydliga ja, och det finns inga tydliga nej. Är det ett nej kan man avvika. Avviker man har vi kommuner som säger: Hos oss kan du fått X kronor i bistånd. Det är ingen fara.
Problemet ligger hos staten, Polismyndigheten och Migrationsverket. Detta gör att det skapas en misstro mellan dem med utländsk bakgrund och dem som bor i detta samhälle. Det blir en ond spiral i samhället. När tänker justitieministern komma till kammaren med ett förslag, så att vi kommer till rätta med de svenska migrations- och integrationsproblemen?
Arin Karapet (M):
En rättvis och effektiv migrationspolitik kräver att ett nej är ett nej. Så ser det inte ut i dagens Sverige. Vi har tiotusentals människor som befinner sig i Sverige olagligt och som egentligen borde ha utvisats. En viktig men ofta bortglömd verksamhet inom Migrationsverkets arbete är förvarsverksamheten. Polisen och Migrationsverket bedömer att antalet platser måste fördubblas.
I Moderaternas och Kristdemokraternas budget, som antogs här i höstas, öronmärktes 100 miljoner kronor för att bygga ut antalet förvarsplatser. Nyligen sa migrationsminister Morgan Johansson att han vill avvakta med instruktioner om att bygga ut antalet förvarsplatser. Min fråga till migrationsministern är väldigt enkel: När tänker regeringen följa riksdagens beslut?
Arin Karapet (M):
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att migrationsministern recenserar alliansregeringen, som avgick 2014. Det är 2019 nu. Jag ser ett mönster, dels att migrationsministern inte vill ge instruktioner till Migrationsverket att bygga ut antalet förvarsplatser, dels att regeringen inte vill höja polislönerna, vilket finns i Moderaternas och Kristdemokraternas budget, som har antagits av Sveriges riksdag. När tänker regeringen följa riksdagens instruktioner?
Arin Karapet (M):
I dag ska vi debattera medborgarskapet. Låt mig börja med att säga att det svenska medborgarskapet inte är en kravlös gemenskap. Det svenska medborgarskapet behöver uppvärderas.
Det svenska medborgarskapet innebär en förpliktelse mellan staten och dess medborgare och mellan den enskilde medborgaren och staten, det vill säga att man ingår en form av gemenskap som innebär en del förpliktelser. Därför vill vi moderater att kravet på hemvist för medborgarskap ska öka från fem år till sju år.
Vi vill även koppla på krav på egenförsörjning, krav på kunskaper i svenska språket och krav på godkända resultat i grundläggande samhällskunskap. Det ska vara grunden för att få svenskt medborgarskap. Fru talman! Jag tänker fatta mig kort i den här debatten. Jag brukar tala mycket längre, men det är speciella tider just nu.
Det finns även en reservation i betänkandet som handlar om att skydda minderåriga som riskerar att bli bortgifta.
I dag kan föräldrar som planerar att gifta bort sina unga döttrar - det förekommer även att man gifter bort söner, men det är mestadels flickor det handlar om - befria sina barn från det svenska medborgarskapet och på det sättet helt och hållet ta bort svenska statens möjligheter att försvara de minderårigas rättigheter och få hem personerna tillbaka till Sverige.
Vi vill att ärenden där en förälder vill befria sitt barn från det svenska medborgarskapet ska prövas i svensk domstol.
Arin Karapet (M):
Tack, Jonny Cato, för frågan! Moderaternas inställning är: Vi är för arbetskraftsinvandring, men det ska gå till på rätt sätt. Vi måste också motverka illegal arbetskraftsinvandring. Det vi ser är hur man använder spårbyten i asylärenden. När man har fått sitt ärende prövat ända upp till högsta instans kan man åberopa verkställighetshinder, såsom spårbyte.
Det är vad vi vill titta över. Som du vet är Moderaterna mer marknadsliberala än vad Centerpartiet någonsin har varit och kommer att vara. Men vi gör det på rätt sätt. Man ska följa de lagar och regler som vi har satt upp. Vi är för arbetskraftsinvandring, men det ska ske på rätt sätt.
Arin Karapet (M):
Som Jonny Cato vet är vi mitt i en migrationsutredning, och Jonny Cato sitter i den utredningen. Alla partier går in med sina ingångar. Det ska landa någonstans i augusti nästa år. Det vi har sagt är att vi är beredda att titta på det här.
Vi ser problemet med att man utnyttjar själva tanken med spårbyte. Tanken med spårbyte var att förenkla integrationsprocessen. Det vi ser nu är att vissa utnyttjar det för att använda det som ett verkställighetshinder. Från början sökte man asyl, men man hade inte asylskäl. Då använder man spårbyte som skäl. Det är ett problem.
Vi måste skilja asylinvandring från arbetskraftsinvandring, och det är det vi moderater vill göra.
Arin Karapet (M):
Jag tycker att det är smaklöst och skamlöst att använda Förintelsen i en diskussion om hur några partier i vår kammare sätter sig ned för att diskutera sakpolitik. Jag kan informera Rasmus Ling om att jag själv är ättling till överlevande från det första folkmordet på 1900-talet, det vill säga folkmordet på armenier. Den nuvarande regeringen lovade 2014 att man skulle erkänna folkmordet på armenier, seyfo.
Det har man inte lyckats med. Men att Moderaterna sätter sig ned med Sverigedemokraterna för att diskutera gängkriminalitet, migrationspolitik och kärnkraftspolitik är tydligen skandal. Jag tycker att Rasmus Ling bör gå tillbaka till skolbänken, läsa sin historia och lära sig vad som har hänt i Europa. Det är inte bara Förintelsen.
Och genom att ni använder Förintelsen som slagträ förminskar ni det som skedde på 40-talet. Fru talman! Innan jag svarar på Rasmus Lings fråga och innan man ens kan ta upp detta som ett argument i den här kammaren angående vad Moderaterna vill tycker jag att regeringen bör erkänna folkmordet på armenierna, seyfo.
Arin Karapet (M):
Det märks på svaret från Rasmus Ling att man vill flytta fokus från vad den här debatten handlar om. Moderaterna går som parti in i Migrationsutredningen. Vi är för att sätta upp ett volymmål och ställa krav på anhöriginvandring. Om det är fler partier som är för den politiken tänker vi sätta oss ned med dem och samtala och bilda en majoritet i den här kammaren i den frågan.
Om Rasmus Ling är så bekymrad över vilka partier som sitter med vilka partier tycker jag att han ska tänka på att hans parti sitter med Vänsterpartiet. Vänsterpartiet har stöttat kommunismen, som har orsakat 100 miljoner offer. Jag tycker att man ska göra sin hemläxa innan man använder slagträn mot sina motståndare. Jag hade förväntat mig ett hederligt replikskifte. Det blev ohederligt, men tack för mig.
Arin Karapet (M):
Vänsterpartiet är det parti som är bäst på att vara och spela upprörda i den här kammaren. Sanningen är att det är de som förordar en ansvarslös migrationspolitik. Man lovar i princip en förtäckt amnesti. Moderaterna är ett parti som vill ha ordning och reda.
Men återigen, Christina Höj Larsen: Du kan inte beskylla mig för att Stefan Löfven vill ta bort värnskatten för de allra mest välbärgade. Det är ert parti som har släppt fram Stefan Löfven. Då får ni ta ansvar för det. Det ansvaret kan inte jag bära, för jag röstade nej till Stefan Löfven.
Arin Karapet (M):
Jag fick inget bra svar; jag fick ett klassiskt politikersvar. Det enda jag kan konstatera är att det just nu är Vänsterpartiet som är tydligast - om att de är för en amnesti - i denna fråga. Om lagen var så dåligt utformad röstade ni alltså igenom en lag som var dåligt utformad och skickade ut dessa ungdomar i ovisshet. Min fråga till er är: Hur ska ni reda ut det?
Är ni för en amnesti, eller stänger ni dörren för en amnesti? Jag frågade inte om något annat förslag eller om något annat alternativ, utan frågan är: Är ni för eller emot en amnesti?
Arin Karapet (M):
Det var bland andra Miljöpartiet som röstade igenom gymnasielagen. I efterhand vet vi att den inte fungerar, så vad är den andra lösningen? Är det att vissa ska få vänta i fyra fem år, som en del har fått göra? Alla som omfattas av den tidsbegränsade gymnasielagen har fått sina asylskäl prövade. Min fråga är därför: Vad är lösningen? Är det en amnesti?
Om det inte är en amnesti kan ni svara nej på frågan och säga att lösningen inte är en amnesti. Jag förstår inte att det kan vara så svårt att svara ja eller nej på en fråga.
Arin Karapet (M):
Låt mig påminna migrationsministern om hur det lät när Stefan Löfven stod här och läste upp sin första regeringsförklaring den 3 oktober 2014: "Sverige ska ha en human asylpolitik och vara en fristad för dem som flyr undan förföljelse och förtryck. En bred uppslutning kring migrationspolitiken är en styrka för vårt land. Alla Sveriges kommuner ska ta ett solidariskt ansvar för flyktingmottagandet.
Mottagandet förstärks med ytterligare resurser till sfi och möjligheter för nyanlända att komplettera sin utbildning. Överenskommelsen om migrationspolitiken ligger fast. Breda uppgörelser i riksdagen inom migrationspolitiken kommer att eftersträvas." Ni accepterade alltså Alliansens politik. Nu riktar ni udden mot oss. Var är det egna ansvaret? Flyktingkrisen började på sommaren.
I oktober gav regeringen efter, detta efter påtryckningar från oppositionen. Herr talman! Jag tycker att det är väldigt intressant. I debattartiklar, på sociala medier och i tv-intervjuer propagerar Socialdemokraterna för en stram och begränsad migrationspolitik. Men varenda gång de kommer till den här kammaren trycker de på den knapp som leder till generösare flyktingpolitik. Hur vill migrationsministern ha det?
Arin Karapet (M):
Jag läser den näst sista meningen igen: "Överenskommelsen om migrationspolitiken ligger fast." Ni accepterade alltså den politiken. Det krävdes fyra partiledare från oppositionen som kom och knackade på er dörr och bjöd in sig själva för att regeringen skulle ta tag i det. Jag tror inte att det är så lätt att sitta i samma regering som Miljöpartiet. Det blir mer interna möten än möten där man ska verkställa något.
Men återigen: Vi fick gymnasielagen, och vi fick generösare anhöriginvandring. Det är lapptäcke efter lapptäcke. Nu har vi en migrationsutredning. Stefan Löfven har gått ut och sagt att Socialdemokraterna är för en stram migrationspolitik. Det står fortfarande på er hemsida att ni gick till val på det. Kommer ni att bidra till en stramare och mer begränsad migrationspolitik än den vi har i dag? Är det vad utredningen kommer att resultera i?
Eller blir det en generösare politik som går Miljöpartiets och Vänsterpartiet väg?
Arin Karapet (M):
Sverige befinner sig i ett exceptionellt läge. Det är sprängning efter sprängning. Det har blivit vardag och norm i vissa delar av det Sverige som vi både älskar och lever i. Jag misstror inte att inrikesminister Damberg vill stoppa detta, men frågan är om regeringen har förmågan. Tydligen inte.
Ungefär 187 sprängningar har skett bara i år, enligt Brå. Det är 187 sprängningar för mycket. De är kopplade till den gängkriminalitet och de dödsskjutningar vi kan se, och utvecklingen är sådan i Sverige att vi måste titta bakåt. Vilka är orsakerna till detta? Migrations- och integrationspolitiken har helt och hållet fallerat.
Det är många som bär det ansvaret. Vi har en situation där män med utländsk bakgrund skjuter ihjäl män med utländsk bakgrund. Sprängningarna och bombdåden är ett nytt steg där man tänjer på gränserna. Man har börjat skrämma varandra med sprängningar, och barnfamiljer riskerar sina liv.
Det är inte längre en gänguppgörelse i ett garage klockan tre på natten, som vi kunde läsa om på 90-talet. Det var ljudisolerat, och den som var först in på morgonen upptäckte det. Nu sker det mitt på dagen, mitt på kvällen, och stora delar av centrala gator i Malmö spärras av. Min undran till inrikesministern är: Har regeringen förmågan att sätta stopp för detta?
Har regeringen viljan att sätta stopp för detta? Vad tänker regeringen göra i det akuta läge vi är i nu? Detta är inga frågor om straffskärpningar eller lagskärpningar. Frågan är vad man kan göra här och nu och vad man vill göra, vad man ämnar göra, för att se till att dessa kriminella krafter låses in så att vanligt folk åter kan känna trygghet när de går på våra gator och torg.
Arin Karapet (M):
Tack, inrikesminister Mikael Damberg, för svaret! Jag tackar för svaret även om jag inte är nöjd med det. Det räcker inte till. Regeringen har haft makten, Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet har haft makten, de senaste fem åren. I Sverige brukar vi alltid peka finger och säga att ni gjorde detta 2006 eller 2014. Jag vill inte gå in i en sådan diskussion.
Detta handlar om att jag är i opposition och Socialdemokraterna i regeringsställning, fru talman, och den som är i regeringsställning är den som bär det yttersta ansvaret. Det regeringen saknar är snarare krisinsikt. Varje krona slösad på familjevecka eller friår visar att man inte tar medborgarnas säkerhet på allvar.
Det är inte längre en gängskjutning eller ett gängmord, utan det är sprängdåd och bombdåd mot flerfamiljshus mitt i centrala stan.
När medborgarna inte känner sig trygga, när medborgarna börjar tas gisslan av rädslan för att förlora livet, då minskar tilltron till oss politiker och den rättsstat och demokrati som tjänat Sverige väl. Min fråga är återigen: Vad tänker inrikesministern komma med till Sveriges riksdag som vi kan ta ställning till här och nu?
När det gäller fler poliser säger jag ja till fler poliser. En god vän till mig är en av de 515 personer som anställdes i går och som i dag stolt bär sin polisuniform och vill göra Sverige till ett tryggare och säkrare land. Men vad tänker inrikesministern komma till kammaren med för att vi ska kunna ta ytterligare steg för att sätta stopp för den våldsspiral som har tagit Sverige gisslan?