KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helén Pettersson (S):
Jag konstaterar att den centerpartistiska miljöministern anser att det största problemet i vargfrågan i dag är att det finns två partier utanför regeringsställning, som eventuellt kan bli samarbetspartner med oss, som har en annan politik än S. Det är enligt min åsikt, herr talman, inte det största problemet med dagens vargpolitik i Sverige.
Det största problemet med vargpolitiken i Sverige i dag är att vi har en regering som har suttit i åtta år och bestämt över den här politiken men inte ett enda av de beslut som har fattats här i riksdagens kammare har blivit reell verklighet utanför. Det är fakta när det gäller vargpolitiken. Jag tycker att det är lite lågt att ifrågasätta S rovdjurspolitik.
Jag vet att miljöministern mycket väl känner till hur den ser ut. Hon vet mycket väl att vi är för en regional förvaltning av rovdjur. Det har vi varit hela tiden - det är ingen hemlighet. Ministern pratar om de enstaka vargföryngringarna inom renskötselområdet, för att återgå till den frågan.
Det är inte mer än ett och ett halvt år sedan som vi hade en interpellationsdebatt och pratade om Junselevargen. Då delade ministern min oro. Hon var bekymrad över den skada som Junselevargen hade ställt till med inom renskötselområdet och erkände det som ett problem. Hur tror ministern att det blir om vi ska ha minst 30 vargar i renskötselområdet?
Jag upplyste då, och kan göra det igen, om att samebyarna i Norrland går som smala band från fjäll ned till kust och täcker hela norra Sverige. Det finns inget område där vargen "gör minst skada" inom renskötselområdet när vi pratar om permanenta vargrevir.
Det är ingenting annat än det som Naturvårdsverket går ut och pratar om när man säger att det ska vara återkommande föryngringar innan man över huvud taget börjar prata om förvaltning i något av våra förvaltningsområden. Det är en annan fråga som ministern dök undan väldigt elegant. Jag har sagt det så många gånger förut i denna kammare, också till Lena Ek, men jag känner att jag måste säga det igen.
Jag vägrar tillhöra den politiska generation som tar död på den svenska rennäringen. Jag har aldrig hört någon borgerlig företrädare säga likadant. Nu börjar jag förstå varför. Minst 30 vargar i renskötselområdet är att ta knäcken på den svenska rennäringen.
Jag vet att miljöministern har tyckt att det varit jobbigt att ha EU flåsande i nacken när det gäller hur den svenska vargpolitiken har bedrivits de senaste åren. Jag kan försäkra miljöministern att det inte kommer att vara roligare att ha FN flåsande i nacken om hur vi behandlar vår ursprungsbefolkning.
Helén Pettersson (S):
Jag ska börja med något väldigt ovanligt, nämligen att tacka Staffan Danielsson för de fina orden. Något sådant har jag aldrig sagt i talarstolen tidigare. Staffan Danielsson oroar sig för att det ska komma en ny regering som vill ha fler vargar. Staffan, det är svårt att få en snabbare tillväxt än vi har just nu, för den är fri. Det händer ingenting med den här regeringen när det gäller vargfrågan.
Vill du att antalet vargar ska minska får du nog rösta fram en ny regering. Miljöministern talar om regional förvaltning. Jag håller med. Det är jätteviktigt. Det är viktigt att viltvårdsdelegationerna får möjlighet att vara med och besluta. Men om Naturvårdsverket går ut och säger att man får skjuta av max 5 procent av stammen i varje län, vad har då delegationen för roll?
Det spelar ju då ingen roll vad den beslutar, för man kan ändå aldrig ha en beståndsreglerande jakt. Vad innebär detta för det mellersta förvaltningsområdet? Vissa har tolkat det som att ingen jakt över huvud taget kan ske där förrän man har 30 vargar i norr och 30 i söder. Är signalen från regeringen att vi ska ha fri tillväxt i fem år?
Det är inte hållbart. Det är verkligen inte vad regeringen säger när man är ute och diskuterar. Då försöker man framstå som handlingskraftig och säger att man står på landsbygdsbefolkningens sida. Nu vet vi bättre. Det är fult att säga att någon ljuger.
Men i den här frågan skulle jag vilja säga att regeringen använder en mycket kvalificerad form av flexibel sanning när man talar om rovdjursförvaltning. Faktum kvarstår: Ingenting har hänt i vargfrågan under den tid ni har suttit vid makten.
Helén Pettersson (S):
Det är naturligtvis med stolthet som jag för andra gången på kort tid står i den här talarstolen och får prata om förstärkning av arbetstagarnas rättigheter i Sverige. Det är något som den nuvarande regeringen har tagit på allvar. Det har varit alldeles för många år utan den typen av förstärkningar i svensk lagstiftning.
I dag diskuterar vi arbetsmarknadsutskottets betänkande 11, Ett särskilt skydd mot repressalier för arbetstagare som slår larm om allvarliga missförhållanden . Det handlar om ett lagförslag som i folkmun av förklarliga skäl oftare kallas visselblåsarlagen. Propositionen har kommit till efter en utredning som tillsattes av den dåvarande borgerliga regeringen.
Den uppgift som den utredningen hade var just att hitta ett sätt att stärka skyddet för visselblåsare. Det gläder mig att vi i dag kommer att få en bred majoritet för det lagförslag som vi lägger fram. Syftet med lagen är att ge arbetstagare rätt till skadestånd om man utsätts för repressalier av arbetsgivaren om man har slagit larm om missförhållanden på arbetsplatsen av allvarligare karaktär.
Ingen arbetsgivare ska kunna bestraffa den anställda som blåser i visslan genom att till exempel omplacera, förändra lönevillkor eller inte förlänga tidsbegränsade anställningar därför att man har påpekat missförhållanden. Lagstiftningen gäller även inhyrd personal och tidsbegränsat anställda, och det är väldigt viktigt med tanke på hur dagens arbetsmarknad ser ut.
Man kan tycka att det borde vara en självklarhet att man, om man påpekar allvarliga missförhållanden på arbetsplatsen, inte ska straffas för det. Men det finns i dag inget eget lagskydd för det. Det är hög tid att vi i Sverige instiftar en sådan lag. Det finns ett visst skydd i annan lagstiftning sedan tidigare. Den här lagen är en förstärkning av det befintliga skyddet.
Som jag har sagt tidigare i flera debatter här i kammaren vilar en äkta demokrati på trygga medborgare. Att se och uppleva allvarliga missförhållanden men vara rädd för att avslöja dem därför att man kan bli straffad för det är inte en arbetsmarknadsmodell som skapar trygga individer - tvärtom.
I den nuvarande regeringens vilja att stärka den svenska modellen med starka parter på arbetsmarknaden och med trygga individer på jobbet är den här lagstiftningen en bit på vägen att skapa ett bättre samhälle för alla. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.
Helén Pettersson (S):
Jag trodde aldrig att det skulle hända. Men plötsligt gjorde det det. En sverigedemokratisk riksdagsledamot står och tar sig tolkningsföreträde i riksdagens kammare och förklarar för mig vad den svenska modellen är. Det är ganska komiskt.
Av Sällströms resonemang kan man tro att Sverigedemokraterna inte tycker att det finns behov av någon arbetsrättslagstiftning över huvud taget i det här landet, att det vore bättre att parterna själva sluter alla avtal om alla regler som ska gälla. Det är precis så Sällström säger i det här sammanhanget. Det tycker jag är anmärkningsvärt.
Den ramlagstiftning som vi har pratat om tidigare är precis vad vi diskuterar i dag. Det finns ganska många som jobbar på arbetsplatser utan kollektivavtal, kan jag avslöja för Sven-Olof Sällström. Där finns det behov också av en grundläggande lagstiftning som gäller för alla.
Oavsett om det handlar om semesterlagstiftning, visstidsanställningar och hur det ska regleras finns det en grund för svensk arbetsmarknad i arbetsrättslagstiftningen. Det är därför vi har den. Sedan har parterna möjlighet att i kollektivavtal teckna förändringar som gäller på de arbetsplatser där kollektivavtal råder. Detta är grunden i den svenska modellen.
Helén Pettersson (S):
Jag känner behov av att citera en gammal svensk skidhjälte, men jag ska inte göra det. Det är svårt att förklara för Sven-Olof Sällström när vi har så fundamentalt olika uppfattning om vad svensk lagstiftning används till på arbetsmarknaden.
Sven-Olof Sällström verkar inte ha insikt om hur många människor som arbetar på ställen där kollektivavtal inte finns. Det är inte så som Sällström andas här att man kan bara gå in och kräva ett kollektivavtal. Det är ett långt arbete och en lång kamp. Många av de branscher där just visstider och tillfälliga anställningar är vanliga är också branscher där det generellt sett finns en låg andel kollektivavtal.
Självklart behövs en lägstanivå i arbetsrättslagstiftningen - så även på det här området. Hur kommer detta att förändra villkoren på svensk arbetsmarknad, frågar Sven-Olof Sällström? Han svarar retoriskt på sin fråga: Inte alls. Men det är klart att det kommer att göra. Vi höjer lägstanivån för hur mycket man får utnyttja människor med tidsbegränsade anställningar. Det är ett stort steg och en klar förbättring. Det kommer att göra skillnad även om Sällström inte förmår se det i sin värld.
Det är också genom att anta lagen som vi faktiskt förhindrar EU att styra och reglera hur vi ska ha det. Det är vad som blir konsekvensen om vi inte antar lagstiftningen i eftermiddag. Det kan också vara viktigt för Sällström att reflektera över. Det vore också bra att se konsekvens hos Sverigedemokraterna i dessa frågor. Jag vet att man bland annat har lagt fram förslag om att öka undantagen i LAS från dagens två till fem.
Där tycker inte Sällström att parterna behöver ta något ansvar utan där ska lagstiftningen gå in. Det finns ingen röd tråd i Sven-Olof Sällströms argumentation.
Helén Pettersson (S):
Svaret på frågan är att jag absolut skulle kunna tänka mig att se över lagen om anställningsskydd och skärpa den på flera punkter för att förstärka den anställdes rättigheter. I förändringen av samhällsklimatet och i den globaliserade världen är det tuffare för företagare, men det är också mycket tuffare för de anställda, för arbetstagarna. De förlorar makt i de förändringar som sker.
Ofta är det svårt att bena upp vem som är ens arbetsgivare, och man är ganska utlämnad. Det som kan vara ett recept för att kunna hantera det är att ha starka fackföreningsrörelser som är en balans i den ojämvikt som finns mellan företag och anställda.
Jag ser gärna över LAS men i ett annat syfte än vad Désirée Pethrus önskar. Herr talman! Désirée Pethrus inledde med att det finns de som inte är nöjda efter uppsägningsförhandlingar. Så är det. Jag har varit med om det och varit föremål för förhandlingar där jag vet att inte alla i personalen var nöjda.
Men det är nästan omöjligt att driva uppsägningsförhandlingar där folk blir nöjda. Om vi inte hade denna typ av förhandlingar och man inte var tvungen att sätta sig ned med en företrädare för arbetstagarorganisationen, hur mycket skulle inte godtyckligheten öka då?
Är det inte bra att vi har ett sätt och en regel som minskar möjligheten för godtycklighet? Eller tycker Désirée Pethrus och Kristdemokraterna att det vore bättre om arbetsgivaren bara bestämde detta själv?
Helén Pettersson (S):
Det är klart att det inte är optimalt. Det var precis det jag försökte säga i mitt förra inlägg. Jag skulle vilja se över och stärka många delar av anställningstryggheten där jag tycker att det finns brister för de anställda. Jag tycker inte att vi har en balans på arbetsmarknaden i dag. Vi har inte två jämbördiga parter.
Arbetsgivarna, framför allt storföretagen, har ett stort övertag över de anställda - mycket beroende på en del av de anställningsformer som finns i dag och som jag tycker att man ska se över om de ska finnas kvar i samma utsträckning. Tidsbegränsade anställningar har jag ingenting emot. Jag tycker att det är viktigt att vi kan ha tidsbegränsade anställningar såsom vikariat och annat när så krävs.
I dag har vi även allmän visstid, som är en anställningsform som har missbrukats och som missbrukas i vissa fall. Jag är tveksam när det gäller hur den ska se ut i framtiden. Tyvärr tror jag inte att vi kan göra så mycket åt den med de majoriteter vi har i Sveriges riksdag i dag, men jag tycker att vi på sikt ska se över huruvida denna anställningsform, som är så lös, ska finnas kvar.
Jag tycker faktiskt inte att det finns någon anledning att ha ettåriga provanställningar. Jag tycker heller inte att provanställningar går att jämföra med till exempel instegsjobb. Instegsjobben handlar om en ganska liten grupp jämfört med provjobben, som handlar om alla anställda som kommer till ett arbete på arbetsmarknaden.
Där kan jag inte alls se varför man ska behöva ha ett år på sig för att se om personen verkligen är den som bör ha jobbet eller inte. Jag tycker att man måste kunna se det redan efter sex månader.
Helén Pettersson (S):
Jag tackar Désirée Pethrus för frågorna. Vi har trygghet och flexibilitet på den svenska arbetsmarknaden.
Skulle man då råka missa sms:et eller inte kunna jobba den dagen - man kan ha någonting annat att göra även när man är arbetslös, till exempel inbokade möten - vet man att man riskerar att helt bli struken från den lista med sms-nummer som arbetsgivaren tänker höra av sig till nästa dag. Vissa kallar det för flexibilitet. Jag kallar det för otrygghet.
Och jag skulle gärna se att vi hade fler trygga människor, precis som jag sa. Jag är riksdagsledamot, precis som Désirée Pethrus. Vi ägnar oss åt lagstiftning i den här kammaren. När det gäller arbetsrätten är det, precis som jag sa i mitt huvudanförande, viktigt att vi har en stark grund som är lagstiftad.
Sedan kommer parterna överens i de frågor där de kan. Det är inte min roll att recensera vad som står i olika kollektivavtal, även om man gärna skulle vilja göra det ibland. Lika lite tänker jag recensera det första utkast till förslag som man nu har kommit fram till för att förhandla med Svenskt Näringsliv om.
Om parterna kommer överens kommer inte jag att vara där och peta, vilket jag inte heller gör i andra frågor där de kommer överens, för det är det den svenska modellen bygger på.
Helén Pettersson (S):
Behövs det inte andra anställningsformer än sms-anställningar? Jo, det behövs, och det finns. Det finns en massa anställningsformer som är anpassade efter branscher i gällande kollektivavtal utifrån branschernas förutsättningar. Det är jättebra anställningsformer för just de branscherna. Tänk om vi skulle kunna använda dem bättre än sms-anställningarna! Behöver vi en ny anställningsform?
Désirée Pethrus säger att Socialdemokraternas åtgärder inte har lett till resultat. Jag vet inte om Désirée Pethrus lyssnade när jag i mitt huvudanförande berättade om hur det vänder på svensk arbetsmarknad, hur ungdomsarbetslösheten går ned, hur långtidsarbetslösheten går ned och hur arbetslösheten i allmänhet går ned. Jo, Socialdemokraternas politik gör skillnad.
Vi såg ingen som helst förändring åt det hållet under de åtta år då Kristdemokraterna och de övriga allianspartierna regerade Sverige och lade fram sin arbetsmarknadspolitik. Då hade vi en väldigt hög arbetslöshet. Vi fick stöd från EU för att hantera vår ungdomsarbetslöshet. Det är en skam att vi hamnade i det läget i Sverige. Detta har vi vänt.
Jag vill också påpeka att vi har haft regeringsmakten i två och ett halvt år och har lyckats få siffrorna att vända. Allting kommer inte att ske på en dag, men det är på väg åt rätt håll. De mekanismer som vi har fungerar, men vi behöver finslipa dem.
Vi behöver fokusera på de personer som står långt ifrån arbetsmarknaden för att de ska kunna komma in. Det löser vi inte genom generella anställningsformer med försämrad anställningstrygghet.
Helén Pettersson (S):
Jag vet inte riktigt hur jag ska tackla detta. Jag vet inte om Katarina Brännström har lidit av selektivt hörande eller bara har valt att inte höra vad det är jag har stått och sagt i mitt anförande och i det tidigare replikskiftet. Nej, jag är inte nöjd med allt på svensk arbetsmarknad. Jag var rätt tydlig med det. Jag var också tydlig med att trenden har vänt.
Vi har de rätta mekanismerna, men vi måste och ska förfina och fokusera, så att vi når de individer som behöver hjälpen bäst. Om någon har hört någonting annat från min mun i kammaren i dag tror jag inte att det beror på mig. Är vi nöjda med den svenska arbetsrätten? Varför har vi inte gjort någonting?
Katarina Brännström sa i sitt anförande att det inte har kommit några propositioner och att alla verkar nöjda. Ärligt talat är det den här mandatperioden som det har legat åtminstone tre propositioner på riksdagens bord som har hanterat arbetsrätt i olika former. Vi har haft en proposition om att inte missbruka staplande av visstidsanställningar. Vi har haft en proposition om visselblåsare.
Vi hade en proposition som hade med en del om krav på kollektivavtal vid offentlig upphandling som tyvärr röstades ned av Alliansen och Sverigedemokraterna. Den här regeringen har tagit små steg för att stärka arbetsrätten. Men den har tagit större steg än någon annan regering i modern tid. Stå inte här och säg att det inte har kommit några propositioner och att ingen vilja finns från regeringen på det arbetsrättsliga området. Det är helt enkelt fel.
Resten får jag återkomma till i mitt nästa replikskifte, så att jag inte blir avhuggen igen.
Helén Pettersson (S):
Det är många bollar i luften. Det handlar om både hur vi ska tackla arbetslösheten och hur vi vill att arbetsrätten ska se ut, och så vidare. Det är lite mycket att samla ihop på två minuter. Har den socialdemokratiskt styrda regeringen inte gjort någonting när det gäller att hantera arbetslösheten? Det har vi gjort. Vi har till exempel tagit bort jobbcoacherna. Vi har gett tydliga uppdrag till Arbetsförmedlingen för hur man ska jobba med arbetslösa.
I detta nu jobbas det på Arbetsförmedlingen med hur det ska se ut. Vi har stor variation av olika subventionerade anställningsformer som är anpassade efter individen och inte generella lösningar för etniska grupper eller åldersgrupper. Det pågår mycket. Vi har 90-dagarsgarantin som vi har infört, genomfört och är väldigt nära att ha rott hem vid det här laget. Det är klart att det händer mycket saker.
Lösningen är inte att sätta in en ny anställningsform i lagen om anställningsskydd med lägre lön eller sämre anställningsskydd. Det finns så mycket annat man kan göra, vilket vi gör, och det ger resultat i arbetslöshetsstatistiken. Det har skett så små saker i propositionerna, sägs det. Jag säger att det är små steg, men det är steg som är tagna. Vad gäller visselblåsarlagen var det den borgerliga regeringen som tillsatte utredningen, absolut. Det var bra.
Vi var också överens om det när vi fattade beslut här i kammaren. Likadant är det med visstiderna. Problemet med dem var att där hade den borgerliga regeringen förhalat. Den ville inte ens fatta det beslutet. Det tog vi tag i och gjorde när vi kom till makten. Säg inte att det inte läggs fram propositioner om arbetsrätten och att det inte finns en vilja, för det finns det.
Helén Pettersson (S):
Jag känner att det är många frågor som upprepas. Det kanske är jag som har ett problem med att jag är otydlig i mina inlägg. Jag ska försöka att vara tydlig den här gången. Det jag sa var att när man hör orden "trösklar på arbetsmarknaden" komma från en borgerlig politiker ska man dra igång sina varningslampor. Det handlar bara om att de vill sänka löner och/eller försämra anställningstryggheten.
Det är inte den socialdemokratiska regeringens lösning på arbetslöshetsproblemen. Begreppet "sänka trösklar" används, som Centerpartiet har gjort under många år, för att det ska låta som att det är klart att det finns trösklar in till arbetsmarknaden. Det är någonting som är ett hinder, och det är inte bra. Vi ska fila ned dem och ta bort dem. Vi sänker löner. Det är inte vår väg.
Jag säger samtidigt att det finns problem. Jag valde lite komiskt att kalla det för svängdörrar i anförandet. Det finns problem med att komma in på svensk arbetsmarknad.
Men det handlar inte om att lönerna är för höga eller att anställningstryggheten är för stor, även om man kan luras att tro det när man lyssnade på Fredrik Christenssons anförande om hur vår starka lagstiftning låser in människor på arbetsplatser så att de är tvungna att vara kvar på ett jobb som de inte trivs med för att de inte kan lämna det. Vad är det för lagstiftning som Centerpartiet refererar till som gör att de inte kan lämna sitt jobb?
Såvitt jag vet är det ganska vanligt att man gör det och att man kan det. Jag tror också att det är nyttigt att man byter jobb när man inte trivs på sitt jobb.
Helén Pettersson (S):
Jag tror att vi har helt olika bilder av lösningen på problematiken med att många människor vantrivs på sitt jobb. Jag tror att många människor vantrivs på sitt jobb för att de inte känner sig trygga där. Jag tror att många människor under lång tid möjligen kan ha känt sig inlåsta eftersom det inte har funnits så många andra alternativ.
Vi har haft en borgerlig regering som har dragit ned mycket på vuxenutbildning och möjligheten att omskola sig och byta jobb om man känner att man inte trivs på sitt jobb. Detta försöker vi nu åtgärda för att man ska ha möjligheten att byta jobb även i vuxen ålder om man vantrivs eller har gjort fel val när man var tonåring och valde gymnasielinje. Det här är en av de saker som driver mig. Det handlar såklart om utbildningsfrågor.
Vill vi ha lågkvalificerade jobb i större mängd än i dag i Sverige? Nej, vi har försökt att komma ifrån det. Vi har försökt att skapa bättre utbildningar för människor i Sverige för att de ska kunna ta högre kvalificerade arbeten så att Sverige ska kunna konkurrera på en världsmarknad. Att gå tillbaka och skaffa hissvakter och hembiträden - vad är det för framtidsväg för ett land 2017?
Jag ser helt andra lösningar på de problem som vi har i dag. Det handlar om utbildning, om förutsättningar att finnas och stå stark på arbetsmarknaden, om att ha en lön som man kan leva på, om att utveckla sin egen roll i samhället och om att ta del i samhällsbygget. Det är den socialdemokratiska framtidspolitiken.
Helén Pettersson (S):
Ja, vi anser att det är rimlig tid för ikraftträdandet. Det är inte alls ovanligt att vi under våren stiftar lagar i kammaren som träder i kraft redan den 1 juli. Det är inte alls ovanligt att man har kort tid för implementering av ny lagstiftning. Många av de tidigare debattörerna i talarstolen har ju hänvisat till remissvaren till detta lagförslag.
Det finns inte en enda remissinstans som har ifrågasatt ikraftträdandet av lagstiftningen. Därför blev jag förvånad över reservationen från de borgerliga partierna. Jag kan också påminna om tidigare år när de borgerliga partierna har varit väldigt snabba att anta ny lagstiftning och nya regler, inte minst när det har gällt sänkning av a-kassan för enskilda personer.
Det förslaget bereddes knappt över huvud taget. Den lagen trädde i kraft på en gång. Sedan har vi stupstocken i sjukförsäkringen. Det fanns ingen större tid för omställning för de enskilda individerna. I sådana fall är omställningen för enskilda individer betydligt större, mer omfattande och hårdare än vad det är att implementera en ny lagstiftning om huvudentreprenörsansvar i byggbranschen. Nej, jag tycker fortfarande att det är helt rimligt att införa detta den 1 augusti.
Helén Pettersson (S):
I vissa remissvar är man angelägen att lyfta diskussionen, men det gäller inte samtliga. Det kan man också anse vara något förvånande. Jag noterar att varenda gång som vi i kammaren vill förstärka arbetstagarnas, de enskilda löntagarnas, rätt vänds det från de borgerliga partierna som någonting som drabbar företag. Jag önskar att vi kunde se helheten.
De som nu drabbas är enskilda individer. De som drabbas av den osunda konkurrensen i byggbranschen i dag är framför allt de små seriösa företagen. Den här lagstiftningen är också preventiv och till för att också skydda de små seriösa företagen så att de har en chans att hävda sig på marknaden. Nej, detta är inte något som vi gör för att vara taskiga mot småföretag, tvärtom.
Det här gör vi för att skapa en sund bransch.