Anders W Jonsson (C):
Sjukvårdsministern sa: Hur kan mindre resurser till vården ge bättre vård? Det där är ett av de vanligaste socialdemokratiska argumenten. Tittar man på perioden 2006 till 2014 så javisst, vi sänkte skatten med 140 miljarder. Men 2014 var det år då vi fick in absolut mest skattepengar i det här landet. Bara landstings- och kommunsektorn hade 200 miljarder mer 2014 än vad de hade 2006.
Vi såg till att det tillfördes mer resurser till hälso- och sjukvården, delvis genom höjda statsbidrag men inte minst genom att väldigt många fler människor kom i arbete. Sjukvårdsministern säger att privatisering inte är lösningen. Men vad jag gör när det gäller primärvården är att peka på exemplet Norge. De hade en precis lika bedrövlig situation i mitten av 90-talet som vi hade. Bara hälften av befolkningen hade tillgång till en fast läkarkontakt.
Där var det en handlingskraftig arbeiderpartiregering under Jens Stoltenberg som sa att det är fullständigt oacceptabelt att svenska stafettläkare skär guld med täljkniv och erbjuder en dålig sjukvård och en dålig primärvård till den norska befolkningen.
Stoltenberg drev igenom en kraftfull reform som gör att de i dag ligger i topp - 98 procent av den norska befolkningen har fast läkarkontakt i primärvården, låt vara att i stort sett hela den norska primärvården är privat i dag. Men där ansåg man målet, en fungerande primärvård, vara viktigare än en dogmatisk socialism som innebär att allt det privata ska bort. När det gäller de satsningar som sjukvårdsministern pekar på är utbildningssatsningen förstås jätteviktig.
En sådan satsning gjorde vi under alliansregeringens tid också. Läkarutbildningen ökade från 900 till 1 400 per år, och det var även ökningar på de andra områdena. Vi står bakom det. Vi tycker att det är helt rätt. Vi behöver utbilda fler, och inte minst behöver vi ta till vara alla de kompetenta sjuksköterskor, barnmorskor, läkare, tandläkare och apotekare som i dag kommer från andra länder. Men det är inte det som är lösningen på de svenska problemen. Sedan var det frågan om de riktade satsningarna till förlossningsvården.
Ja, förlossningsvården i Sverige har problem, men dem löser man inte med specialdestinerade bidrag. Jag har ringt runt och pratat med flera vänner och kollegor som i dag sitter som verksamhetschefer på kvinnokliniker och bedriver förlossningsverksamhet. Jag har frågat vad de använder pengarna till, om de till exempel höjer lönerna. Nej, Anders, säger de. Jag måste begripa att de inte kan höja lönerna för ett tillfälligt statsbidrag. Då undrar jag var de gör i stället, om de anställer fler barnmorskor. Nej, säger de.
För det första borde jag veta att det inte finns barnmorskor att anställa, och för det andra kan de inte för ett tillfälligt statsbidrag anställa mer personal. Den kostnaden finns kvar den dag statsbidraget försvinner. Då undrar jag vad de använder pengarna till. De säger att de förnyar maskinparken, investerar i nya apparater och gör tillfälliga utbildningssatsningar för befintlig personal.
Men det är inte tillfälliga statsbidrag som kommer att lösa de stora bekymren i den svenska förlossningsvården. Det allvarligaste hotet jag ser i dag mot den svenska sjukvården är vad regeringen tillsammans med Vänsterpartiet driver på, nämligen att rycka undan benen för den delen av svensk hälso- och sjukvård som bedrivs privat. 40 procent av den svenska befolkningen har valt en privat hälsocentral.
Stora delar av dem kommer inte att kunna leva vidare i ett läge där Reepaluutredningens förslag genomförs. Jag har besökt Söderhamnsfjärdens Hälsocentral. Det är en fantastiskt bra verksamhet. Jag frågade dem hur de kommer att göra. De säger att ett alternativ är att investera stort i fastigheter, men det vill de inte göra. De har berett sig på att kunna stänga verksamheten inom tre månader.
Om det är något som verkligen skulle skapa kris i den svenska hälso och sjukvården är det just att Reepaluutredningens förslag går igenom. Mitt absoluta råd till regeringen är att se till att lägga utredningen i papperskorgen. Det finns tillräckligt stora utmaningar i svensk hälso- och sjukvård utan att ännu mer förvärra situationen.