KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Med anledning av påståendena vill jag ta upp att Sverige har i lag att vi ska bedöva våra djur, och vi driver frågan hårt i EU. EU har också ett generellt förbud mot detta. Men det finns undantag, av religiösa skäl, där detta har använts.
Det har missutnyttjats, vilket man från svensk sida har sagt är oacceptabelt, precis som Richard Jomshof säger. Hela tiden driver Sverige detta kraftfullt och tar upp det på möten. I Sverige har vi sagt att vi ska ha den lagstiftning vi har för djurhållning, att djuren ska bedövas före slakt.
Och det är fritt - när vi nu är inne på det ämne som vi hanterar i dag, det vill säga offentlig upphandling - att ställa krav när man tar in anbud. Det är alltså fullt möjligt att göra det, och jag anser att man absolut ska göra det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag kan inte motbevisa siffrorna. Jag har inte tittat på de här hemsidorna och vet inte vilka siffror som är riktiga och vilka som är oriktiga. Men detta är absolut ett ökat fenomen, vilket gör att regeringen sätter in krafttag. Den debatt som pågår om våra livsmedel, särskilt kött, kommer att påverka märkning och annat. Vi har också ställt krav på att det här köttet ska märkas.
Vid offentliga upphandlingar behöver man inte göra de här valen, utan man kan göra andra val i stället. Valet är upp till de upphandlande myndigheterna. Sedan styr vi inte över dem, men jag förmodar att de själva tänker på hur de ska göra det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag vill börja med att upprepa det som jag sade i mitt förra inlägg, nämligen att styrelsen lät en extern finansiell rådgivare, Merrill Lynch, göra en oberoende värdering inför köpet. Svaret blev att priset var rimligt. Det är också så, som några har varit inne på, att visst kan man ställa sina interpellationer, men som jag också sade i mitt förra inlägg arbetar riksdagens kontrollorgan med frågan. Konstitutionsutskottet har fått ett ärende med rubriken Begäran om granskning av förutvarande näringsministerns hantering av Vattenfall AB:s förvärv av Nuon.
Det politiska ansvaret är nu föremål för KU-granskning, och därför är det rimligt, tycker jag, att processen inväntas då granskning kommer att ske. Angående själva affären kan vi alla i efterhand säga att det utan tvekan var en dyr affär och att Nuon efter förändrade marknadsförhållanden inte har presterat vad man hade tänkt vid köpet. Men med det sagt vill jag påpeka att priset dock var i linje med flera förvärv i branschen som gjordes vid samma tid.
Köpet var inte på något sätt unikt för branschen, utan det var snarare tvärtom. Det är som finansmarknadsministern säger att det går att titta på en del och så plockar man ut en del av den och säger: Det är så här det är i verkligheten. Men så enkelt är det inte, utan det finns en helhet, och Vattenfall har både en historia och en framtid. Dessutom är det viktigt att poängtera att utmaningarna som Vattenfall står inför är mer omfattande än de nedskrivningar som man förknippade med Nuon.
Det finns såväl konjunkturella som strukturella förändringar på energimarknaden i dess helhet, som vi alla väl känner till, och det är utmaningar som man nu tar tag i. Angående historiebeskrivning, herr talman, vill jag till sist tala om att jag i går var med Anders Karlsson, riksdagsledamot från Socialdemokraterna, på ett energimöte i Skåne, inte alls långt från Barsebäck.
Backar man bandet och går tillbaka till Vattenfall under storskaliga expansionen ute i Europa som genomfördes under dåvarande S-regering och framåt ser man att det investerades i tysk kolkraft och kärnkraftverk. Detta skedde samtidigt som man avvecklade ett väl fungerande svenskt kärnkraftverk, nämligen Barsebäck, i förtid. Det var en enorm kapitalförstöring, och man hade inte alternativ på plats. Det, Mikael Damberg, är också en historiebeskrivning som behöver komma in i det hela.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag har lyssnat på de fyra interpellanterna i den här frågan om det kommunala utjämningssystemet. Jag funderar lite grann så här: När man tittar på en bild över Sverige, då undrar jag hur det hade sett ut här i dag om alla som är beroende av systemet hade funnit på plats.
Det hade säkert varit olika hur man ser på det hela och hur nära besluten man står. Jag skulle också vilja ta upp tillväxtfaktorn, som har diskuterats i beslutet. I går var det en lång interpellationsdebatt i kammaren om hur vi ska få fler bostäder i Sverige.
Den delen tycker jag är en av de parametrar som man kan titta på och fundera över. Hur hanteras den, och hur bygger man i Sverige för att komma vidare? Peter Norman har i tidigare interpellationsdebatter tagit upp att tillväxtfaktorn har varit och är ett bekymmer.
Det är klart att när man börjar en resa med att inte ta hänsyn till att det blir problem från början, då blir det bekymmer. Sedan kan jag instämma i interpellanternas bild av att det är trist och kanske sorgligt att beslutet tar tid. Jag hade också önskat att vi hade haft det här i dag.
Men jag har också hört Peter Norman beträffande den kommunala utjämningen och dess innehåll säga att om man blir sen i beslutet påverkar det den kommunala ekonomin. Jag vill visa på att det finns en stor förståelse för hur den kommunala ekonomin fungerar, till skillnad från vad jag har hört tidigare i dag.
Man arbetar alltså under ett år för att kunna ta hänsyn till utbildning, sociala delar, kultur och så vidare, med tillsättningar, avsättningar och resurser. Det arbetet börjar i juni, och man tar beslut i december. Det finns ett glasklart besked som har givits av regeringen. Det är datumet den 1 januari 2014 som är införandedatum.
Det kräver en tanke framåt, precis som interpellanterna har tagit upp. Det finns god tid att arbeta. Jag saknar att vi inte fick ett beslut som till nu. Men jag tycker ändå att det är viktigt att tillväxtfaktorerna kommer in bra i arbetet.
Om man skulle lyssna på interpellanterna hör man att det gäller vissa kommuner med moderat styre men inte resten av landet. Samtidigt hör jag Mats Pertoft från Miljöpartiet säga att i alla kommuner är alla politiker tillsammans, att det inte finns någon politisk skillnad. Då undrar jag: Hur tänkte ni då, om det inte finns någon politisk skillnad samtidigt som ett par kommuner utpekas? Jag kommer själv från den södra delen av landet.
Där finns det politiker av olika slag med olika kommuner som förlorar eller vinner på resan. Jag tycker alltså att det lite grann är att förenkla det hela genom att säga på det sättet. Jag skulle inte vilja använda de begrepp som Marie Nordén använder, som "ovilja" och "inte ha ambitioner", för de finns där, och man vill uträtta mycket och uträtta bra saker.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det var positivt att Leif Jakobsson tyckte att mitt inlägg var balanserat. Jag tycker att denna fråga bör balanseras. Bostadspolitik i all ära, men vi kanske inte är överens i alla delar. Om jag inte misstar mig bor statsrådet någonstans i Stockholmstrakten, vilket betyder att det finns en moderat från Stockholm här.
Det är en bra balans när man samtidigt har en Skånemoderat. Jag tänkte tala lite om gränserna eftersom två interpellanter har tagit upp denna fråga. Jag delar Leif Jakobssons syn, och vi såg ju att många danskar flyttade över till den skånska sidan för några år sedan. En del av dem har återvänt.
Jag tror att vår omvärld kommer att göra det mer komplext, och vi kommer att se större förflyttningar i framtiden. Frågan är viktig. I går hade vi en bostadsdebatt, och i eftermiddag kommer det att vara en debatt om arbete. Det finns ungdomar som bor i Sverige och jobbar i Köpenhamn där det i Sverige aldrig syns att de är i arbete.
Det är problematiskt, för då ökar arbetslösheten helt i onödan. Samtidigt finns det danskar som arbetar på till exempel Trelleborgs lasarett. Vi har ungdomar som kommer över till Sverige. Dessa kommuner har inte samma problematik med inflyttningen som andra kommuner som är boendekommuner har när det gäller barnomsorg och så vidare.
Jag har förstått att ärendet ligger på finansministerns bord och att det är ett pågående ärende som han tittar på. Jag ser fram emot att det återkommer så småningom.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
I mitt förra inlägg nämnde jag kort att bemanningen under sommaren ses över. Man har tagit tag i detta i Region Skåne. Man ska använda sina resurser mycket bättre och se till att de som får en utbildning kommer direkt in vid förlossningen. Det blir fler händer direkt, i stället för att dessa tjejer gör andra saker och kommer ifrån det arbete som de sedan inte vill ta.
I Helsingborgs Dagblads ledare stod det i somras att när den sakliga och korrekta kritiken ersätts av felaktiga och överdrivna påståenden blir det svårt att hitta lösningar. En osaklig debatt riskerar att sluta i politiska låsningar. För att komma till rätta med problem som finns är det en förutsättning att man känner till dem och att det finns ett korrekt faktaunderlag att utgå ifrån.
Det finns uppenbarligen utrymme för att påpeka att debatten som förlorar sina rätta proportioner lätt kan bli kontraproduktiv. Där har både medier och politiker ett ansvar. Ett tydligt exempel på de många myter som finns, och som du hjälper till att sprida Marie, är att kvinnor tvingas föda i Köpenhamn. Sanningen var att en kvinna, en danska, åkte till förlossningen i Malmö och frågade om det fanns möjlighet för henne att föda i Köpenhamn, och om tiden räckte till för att hon skulle kunna ta sig dit.
Svaret var ja på båda frågorna, och hon åkte. Det får de till att man struntar i vården, att den nedmonteras och att det är gräsligt. Man använder en populism i debatterna som gör att vi får ett skräckscenario för de blivande föräldrar som ska föda barn. Jag tycker inte att det är okej. Jag har en fråga till Marie Granlund med anledning av interpellationen.
Vilka åtgärder avser Marie Granlund att vidta för att inte medverka till felaktig ryktesspridning så att föräldrar och deras anhöriga inte ska behöva oroa sig för tillståndet i den skånska förlossningssituationen i Malmö och på andra ställen? Jag tycker att det är beklämmande att man använder ord som gräsligt, kaos etcetera när det inte alls handlar om det. Var snäll och läs utredningen!
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det var två intressanta inlägg angående regeringsmakten tidigare och Vattenfall. Per Bolund talar om ideologi, och dessa interpellationer känns mycket anklagande. Det tycker jag är ett märkligt förhållningssätt. Jag vill ändå tala om att vi nu ska se detta i ett sammanhang av vad som händer. Det finns, som finansmarknadsministern har sagt, planer och åtgärder.
Utsläppen ska ned till 65 miljoner ton. Vattenfall ska vara ett av de ledande företagen i Europa. Vattenfall ska ha en större del investeringar i förnybar energi än andra bolag. Alla partier vill se lösningar. Varför har då denna diskussion om kolkraft uppstått? Kolkraft är ett dåligt alternativ som ingen just nu har önskat, men den är en del. Och de mål som har bestämts kommer inte att ändras.
De ligger kvar och Vattenfall jobbar för att uppnå dem. Då kanske man kan ha lite förtroende för vad Vattenfall ändå tänker uppnå. Det är ju dessa mål och ingenting annat som de ska följa. Sist men inte minst vill jag med anledning av det som Per Bolund sade ta upp frågan om utvecklingsbankerna. Sverige har en linje som man driver, och den handlar om hållbarhet. Hållbarhet står högt i värde. Men frågan är mer komplex än så.
Man måste också, trots Per Bolunds enkla lösning att bara stänga, ta olika hänsyn och göra avvägningar när det gäller fattigdomsbekämpning och ett lands förmåga att ta sig vidare och få ekonomisk tillväxt. Detta i sin tur kräver energiförsörjning och därmed tillgång till energi. Jag skulle vilja säga följande till Per Bolund: Världen är inte svart eller vit. Däremellan finns en gråskala som det är viktigt att ta hänsyn till.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar Maria Arnholm för svaret till Marie Nordén och Eva-Lena Jansson. Det är ett mycket viktigt arbete som regeringen har genomfört när man har gått i bräschen för att få en förändring till stånd i bolagen med detta målmedvetna arbete. Sverige har nio miljoner människor, och hälften av dem är kvinnor.
Ibland kan man få uppfattningen att näringslivet är enögt när man tittar på hur de väljer ut vilka som ska sitta i bolagsstyrelserna. Det landar i att jag gärna tittar på valberedningarna och tänker på hur de söker. De borde börja arbetet med att berätta för valberedningen att de ska söka efter lämplig kompetens som finns i hela befolkningen. Det borde vara ett bredare arbete än i dag.
Det känns lite grann som att de tittar i inre cirklar och tittar på redan kända personer som har uppdrag på flera ställen. Eva-Lena Jansson nämnde artiklar i medierna om att Maria Arnholm, Peter Norman och Anders Borg har varit ute och diskuterat frågan om kvotering och sade att det inte är samma positiva syn här inne i riksdagens kammare som det är där ute.
Frågan är vad som är en positiv syn. Jag skulle önska att man inte behöver kvotera. Det är inte den lösning som jag vill se. Det borde finnas ett engagemang, och man borde se på tillväxt och Sveriges möjligheter framåt genom att säga att det finns otroligt många bra kvinnor som har samma kompetens och ofta kanske mer kompetens än flera män har som får dessa uppdrag. När det gäller Anders Borg är det klart att han menar allvar.
Men jag hoppas att det aldrig kommer så långt att han ska behöva komma till kammaren med dessa förslag, utan jag hoppas verkligen att vi ska kunna se en förändring som gör att våra bolag tar sig själva i kragen och söker vidare. Det tror jag är lösningen för att hitta bra kompetens.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag delar jämställdhetsministerns syn när det gäller lagstiftning. Det är den sista vägen jag skulle vilja gå. Eva-Lena Jansson jämförde med Norge, men där har det ju visat sig att de börsnoterade bolag som har tagit in kvinnor genom kvotering har fått en sämre utveckling än de bolag som har gått före på sitt eget sätt. Jag tycker alltså att kvotering är långt ifrån den bästa idén.
Jag tycker att man får ta upp också det när man pratar om Norge, för det utelämnas - man säger att det har gått så bra och att de införde kvotering, men det har egentligen inte gått så bra. Antingen lämnar de börsen eller också har de sett att andra bolag, som inte har tvingats till detta utan gjort det på egen hand, har kommit mycket längre i utvecklingen.
Jag tänker på Maud Olofssons projekt ihop med Almi, där kvinnor utbildades för att sitta i bolagsstyrelser och där så många sökande var helt överkvalificerade. Det visade sig att den kompetens vi talar om redan finns där ute.
Om man nu talar om alla artiklar som finns kan man uppmana pressen - kanske Dagens Industri - att fylla sina sidor med alla de kvinnor som finns där ute, för att få i gång debatten rejält. Angående vad Boriana Åberg sade håller jag med om att det finns en bredd som också behöver diskuteras - vi talar just nu om bolagsstyrelser och kvotering, men vi behöver även prata om hur vi får kvinnor att växa upp längs vägen.
Det gäller både bolag och ute i företagen, och det gäller sist men inte minst LO. Varför stöttar S-kvinnorna LO i det här med att begränsa kvinnors möjligheter? Det skulle jag vilja ha svar på. Jag tänker bland annat på den offentliga sektorn och möjligheterna där.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Lise Nordin får det att låta i sin interpellation som om det är frid och fröjd på energimarknaden, vilket det långt ifrån är. I den målande bild hon beskriver framställs Vattenfall som den stora ondskan, och det är väldigt långt från sanningen.
Alla energibolag har stora bekymmer att brottas med - det har vi redan talat om i den tidigare debatten här - och vi ser en hel energimarknad som har förändrats på mycket kort tid. Detta är en oerhört komplex situation. Vi är inne i en energiomställningsfas, men det går inte att bortse från att kolkraften är en del i denna för att säkra Tysklands energiförsörjning.
Det beror just på beslutet som Tyskland har fattat om att avveckla kärnkraften helt till 2022. Trots stora subventioner till förnybart i landet går det inte att trygga energiförsörjningen. Därför måste man under en period ha kolkraft för att komma framåt.
Det är därför och i det sammanhanget som brunkolsbrytningen är ett sätt att skapa bränsle från de kraftverk som redan finns i landet och som utgör baskraft för ett fungerande Tyskland. Med denna kunskap om hur energimarknaden hänger ihop blir det därför förvånande att ta del av Lise Nordins interpellation, som målar upp en märklig bild av bolaget Vattenfall. Det är ju faktiskt så att de arbetar för att minska koldioxidutsläppen.
Vi har redan tagit upp att det finns en problematik med de energislag man använder, men man arbetar med ny teknik för att göra dem bättre. Det kanske är så att Vattenfall är ett av de bolag som tar större ansvar för att göra dem bättre när man nu behöver dem under en övergång. Som jag tog upp tidigare i interpellationsdebatten med Per Bolund tycker jag att det är oerhört viktigt att förstå i vilket sammanhang allt det här händer.
Man kan inte, som jag ser det i alla, bara rycka ut en del ur sammanhanget och från den ena dagen till den andra tala om att det här är lösningen, för så är det ju inte. Det fungerar inte så att man från den ena dagen till den andra bara kan plocka ut en del som grunden för att saker och ting ska fungera.
När det uppkommer nya konsekvenser och man arbetar mot mål måste också ett bolag som Vattenfall kunna få fatta sina beslut för att under en övergång och i en process klara de mål som inte har förändrats på något sätt. Och styrelsen måste vara de som fattar besluten. Annars kan vi lika gärna lägga ned detta med bolag, för då är det ju någon annan som ska bestämma.
Då är det kanske Lise Nordin som vet hur det här ska vara. Vi kan inte heller som politiker och ägare i sak gå in och styra, även om Lise Nordin verkar tycka det, i den vardagliga diskussionen om vilka Vattenfall diskuterar med och hur man agerar. Det finns fortfarande mål som ska uppfyllas, och man arbetar med sin hållbarhet. Och alla här inne eftersträvar ju samma mål, det vill säga att det ska bli hållbart. Det är det mål som gäller.
Varken jag eller Lise Nordin kan eller ska ha förhållningssättet att det är vi som styr vardagen i bolaget Vattenfall, som jag ser det. Det finns de som är proffs på att göra det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag börjar där Lise Nordin slutade. Det finns tydliga mål från ägaren till Vattenfall. Vattenfalls omställning är en fråga som Vattenfalls ledning ska svara på och arbeta med utifrån de satta politiska målen. Det blir en mycket märklig situation om politiken och Lise Nordin ska gå in och röra i den vardagliga hanteringen och besluten om verksamheten. Det är feltänkt.
Lise Nordin tar själv upp att det finns tydliga mål för vad Vattenfall ska uppnå i sin interpellation: att generera marknadsmässig avkastning och att vara ett ledande bolag bland jämförbara europeiska bolag i utvecklingen till en ekologiskt hållbar energiförsörjning. Ingenting av det har förändrats. Men det finns ett sammanhang. Det händer saker och ting på energimarknaden. I detta sammanhang har Vattenfall sagt att man vill göra på ett annat sätt.
Man ser på situationen, och man ser på marknaden. Man säger sedan: Så här tänker vi. Som jag har förstått det på Vattenfall vill de arbeta med utsläppsrätterna så att de ska fungera. Jag vill fråga Lise Nordin om hon är emot detta. Per Bolund tar upp att det finns ett mönster. Ja, det finns ett mönster i den politiska diskussionen, Per Bolund. Miljöpartiet placerar en fråga utanför dess sammanhang, som jag ser det.
Detta är en del i det hela, men allting hänger ihop. Det finns stora bekymmer. Detta är komplext, och det handlar om konjunkturer. Men Tyskland har valt att ta en snabb väg för att ställa om från kärnkraften, och detta slutar 2022. Det är inte någon enkel lösning. På vägen behöver man göra saker och ting som leder framåt, och den fossila energin är ett måste i omställningen.
Vi kan beklaga att så är fallet.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Anna Wallén började berätta om det lilla exportberoende landet med grundbultarna sysselsättning och välstånd. I mitt anförande lyfte jag fram samspelet mellan det lilla företaget och den lilla människan, där allting börjar, och hur det hela utvecklas och hjulen börjar snurra, vilket leder till handelspolitik och export. Jag får fylla på Helena Lindahls frågor.
Jag förstår inte hur skattehöjningar kan vara lösningen på allt. Man kan tycka att skattesänkningar är dåligt, men hur kan skattehöjningar lösa de problem som räknas upp? Alla människor, inklusive unga, får höjd skatt, företag ges krångligare och svårare regelverk, företag i välfärden motarbetas, valfrihet motverkas, energi blir dyrare och så vidare.
Det blir 27,3 miljarder i skatt på företagande medan näringspolitiken får 630 miljoner. Det saknas en del nollor däremellan. Jag vill gärna höra Anna Wallén utveckla detta.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Helena Lindahl var inne på hur mycket besöksnäringen omsätter. Många unga jobbar där. Anna Wallén tog själv upp att det är svårt att komma ut på arbetsmarknaden. Det problemet fanns långt före alliansregeringen. Vi behöver därför underlätta för unga att komma ut på arbetsmarknaden.
Varför tror ni att det blir lättare om ni höjer arbetsgivaravgifterna för unga? Anna Wallén talade om utbildning. Nu avviker jag kanske från ämnet, men jag ska berätta om min hemkommun Bjuv. Via byggnadsnämnden valde Socialdemokraterna att stoppa den skola som hade bäst resultat från att finnas kvar. På tre veckor fick barnen lämna sin skola på grund av ideologi.
Det är tragiskt. Jag saknar ord för att beskriva vad jag tycker om det. När saker fallerar måste man göra om och göra rätt. Vänsterpartiet var också inne på att förhindra, försvara och stoppa. Man ska ta tag i de problem som finns och lösa det där och då i de fall där saker och ting missbrukas. Man ska inte lägga ned bra verksamheter som leder vidare i samhället. Det är dåligt. Det finns mycket att säga om bostadspolitiken.
En sak man kan säga är att svaret inte är att ge bidrag till något som blir mycket dyrare, utan svaret är att få marknaden att fungera.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det var intressant att Annika Lillemets kom in på det här med komparativa fördelar, för jag hade på mitt papper skrivit frihandel, Adam Smith och Ricardo. Kakfabriker nämndes. De ska stängas, och man ska byta recept. Jag undrar hur det skapar mer tillväxt. För mig ser frågan annorlunda ut, om vi nu ska utgå från kakorna.
Det betyder att man arbetar fram nya lösningar för drivmedel, transporter, teknikutveckling och sådant ni själva var inne på, för att lösa problem man ser och samtidigt kunna behålla jobb och ge folk det de efterfrågar. Uppenbarligen finns det nämligen en efterfrågan på de här kakorna. Frågan är alltså: Ska man använda TTIP till att skapa möjligheter, eller ska man förbjuda, stoppa och avveckla?
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Onödiga effekter, transporter och egenvärde - nej, jag vill säga tvärtom. Med den politik Miljöpartiet för förstår jag att man vill höja kilometerskatterna och höja skatterna på transporter över huvud taget. På något vis tror jag inte att timret flyger ut ur Sverige av sig självt, utan man måste ha transporter. Jag vill alltså inte riktigt kalla det ett egenvärde, utan det är en viktig del av och komponent i det svenska företagandet.
Jag nämnde i mitt anförande den lilla företagaren och hur det här börjar, alltså att det växer från den lilla människan som startar, driver och utvecklar någonting. Jag skulle vilja höra Annika Lillemets svar när det gäller en näringspolitiksskatt på 27,3 miljarder från regeringen och 630 miljoner på näringspolitiken. Det är högre skatt, och företagen ges krångligare och svårare regelverk. Välfärdssatsningar motarbetas.
Annika Lillemets nämnde att man vill exportera teknik, och med tanke på hur man resonerar undrar jag hur man ser på det här med välfärdsteknik och välfärdsidéer som kan komma människor till del. Det kan ge bättre lösningar inom det medicinska området, inom omsorg och så vidare. Där finns det andra länder som är intresserade, och nu stoppar man möjligheten till valfrihet.