KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Eliasson (L):
1 000 företag och en intressant marknad, säger statsrådet. Ja, man kan också säga att det är 1 000 företag för att det är så viktigt med valfrihet, och många användare väljer många olika sorters anordnare. Behovet finns alltså där, och då bildas marknaden. Man kan vända på det på det sättet om man vill. Vi är helt överens om att kriminalitet i alla branscher ska bekämpas.
Kriminalitet och oegentligheter ska bort. Vi är helt eniga om det. Men det finns också gränser när man går in på den personliga valfriheten, och där är vi uppenbarligen inte helt överens. Statsrådet var inne på vad den förra regeringen gjorde eller inte gjorde. Det är sant att den förra regeringen, den borgerliga regeringen, gjorde en del bra saker men inte tillräckligt. Jag håller helt med om det.
Den parlamentariska utredning som kom 2008 hade många bra förslag. Jag beklagar djupt att inte alla genomfördes. Men det är så i en koalitionsregering. Jag tror att Åsa Regnér, om något statsråd, är väl medveten om att kompromisser har ett pris. Man ska komma överens. Det är positivt att Åsa Regnér står bakom principerna för den personliga assistansen.
Men jag skulle vilja vädja till regeringen att man skiftar fokus i praktisk politik och i stället börjar med statsministerns ord: "Det är solklart att människor med funktionsnedsättning som behöver assistans ska ha det - för att få ett värdigt liv, ett liv i frihet. Där kommer vi inte att vika oss." Det är ett citat av Stefan Löfven. Jag använder de orden också.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga riktar sig till kultur- och demokratiministern. Tidigt i den här mandatperioden beslöt ministern att anlita organisationen Rättviseförmedlingen som rekryteringsbyrå inför tillsättningen av bolags- och myndighetsstyrelser med mera. Detta har ministern och jag tidigare debatterat. Då gjorde vi det från en mer teoretisk synvinkel på mångfald, bredd och kompetens, eftersom beslutet då var alldeles färskt. Nu vill jag ta upp frågan från ett mer konkret perspektiv.
Rättviseförmedlingen har nu kommit med sin lista på kandidater, och genom medier har vi kunnat ta del av den. Min fråga till demokratiministern är om hon fortfarande, nu med facit i hand, står fast vid att beställningen från Rättviseförmedlingen ger mer mångfald, bredd och djup vid rekryteringen till viktiga statliga poster.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Rättviseförmedlingens definition av begreppet "mångfald" kan man enligt min mening se som mycket snäv. Mångfald handlar enligt dem enbart om sådant som hudfärg, ursprung, etnicitet och kön. Men är rättvisa verkligen att bedöma människor utifrån den här typen av medfödda egenskaper? Det räcker att ta en titt på deras listor.
De allra flesta som rekommenderas har till exempel en stark politisk slagsida. Det är väldigt ensidigt. Är detta kontroversiellt för en lobbyorganisation? Nej, inte alls. Men för en rekryteringsbyrå är det helt uppenbart så. Min fråga kvarstår. Anser ministern att Rättviseförmedlingen är en opolitisk förening som inte torgför politiska åsikter eller arbetar för annan agenda än mångfaldens?
De flesta verksamheter blir bättre av att det finns människor med olika perspektiv. Om detta är vi helt eniga.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till infrastrukturminister Anna Johansson. SJ AB har beslutat att dra in stora delar av nattågstrafiken till Jämtland. Fortsättningsvis kommer en turistanpassad nattågstrafik att finnas ungefär 90 dagar om året, om jag förstått saken rätt. Beslutet får stora konsekvenser för länets invånare, för besöksnäringen och för tillväxten i Jämtland och övriga Norrlands inland men också för miljön, då allt fler kommer att tvingas välja flyg i stället.
Av just miljöskäl är en utvecklad tågtrafik av stor betydelse. Många företag och organisationer har klimatmål och begränsar därför sina utsläpp. För dessa blir Jämtland nu svårare att nå. Det gäller resor både till och från Jämtland. Hur ser infrastrukturministern på detta?
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Den sista delen visste jag inte om än. Det är glädjande om det har kommit ett sådant beslut. Självklart är det inte möjligt för statsrådet eller andra ansvariga politiker på riksnivå att besluta vilken trafik SJ eller andra bolag ska köra.
Däremot kan regeringen, precis som Anna Johansson sa, tillföra mer resurser till den pott hos Trafikverket som betalar stöd till upphandlad trafik och på så sätt underlätta för nattågstrafik till Norrlands inland och till andra delar av Sverige. Avser regeringen att göra detta för att underlätta mer tågtrafik till alla delar av landet och upprätthålla goda kommunikationer?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga är av allmänpolitisk karaktär och riktar sig till närings- och innovationsminister Mikael Damberg. Regeringen vill slopa kravet på hiss för att få fart på byggandet. Det sa bostadsminister Mehmet Kaplan i går i DN. Anledningen skulle vara att man ska få fram billiga hyresrätter för asylsökande. Det är angående det här uttalandet som jag inte riktigt förstår regeringens intentioner.
Regeringen säger sig ju sätta tillgänglighet och antidiskrimineringsfrågor väldigt högt på dagordningen. Självklart behövs det mer och snabbare byggande. Om detta är vi väldigt överens. Men det finns annat att göra än att backa utvecklingen genom ett agerande som utestänger och exkluderar. Vi har ju redan ett ganska otillgängligt bestånd i våra äldre flerbostadshus.
Min fråga är: Är det verkligen regeringens intention att öka otillgänglighet och exkluderande inom ett så grundläggande politikområde som boende?
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Bostadsbyggandet måste givetvis öka. Detta har vi liberaler också lagt fram en rad viktiga förslag om. Jag har naturligtvis förståelse för att vi kan har väldigt olika syn på vad som är verkningsfulla åtgärder för att åstadkomma detta, och det är egentligen inte det som i grunden är min fråga.
I grunden handlar det om kommunal planering med tid från processtart till första investering och till de ekonomiska riskerna i byggandet. Att bygga otillgängligt och segregerande, kan det verkligen vara svaret, även om vi lever i en mycket pressad tid där vi behöver lösa dessa frågor? Detta vore inte att utgå från alla människors lika värde och rättigheter, anser jag.
Min fråga kvarstår alltså: Menar regeringen verkligen att alla människors lika värde och rättigheter inte gäller bostadspolitiken?
Bengt Eliasson (L):
Jag vill ställa en fråga av mer allmän karaktär till statsrådet Mikael Damberg. Det borde vara en självklarhet att alla kan delta i samhället. Så är det inte fullt ut i dag. För den som har funktionsnedsättning är mötet med hinder som skapar utestängningar en alltför vanlig upplevelse. En av framgångsfaktorerna för att få till stånd en positiv utveckling av tillgängligheten är tydligt ledarskap. Regeringens verktyg för myndigheter när det gäller att visa detta ledarskap är regleringsbreven.
För innevarande år saknar jag i många av regleringsbreven en tydlighet om tillgänglighet, som regeringen talade så väl om i regeringsförklaringen 2014. Min fråga till statsrådet är vilka konkreta åtgärder regeringen avser att initiera för att sätta bättre fokus på arbetet med tillgängligheten, först i myndigheternas egna verksamheter och sedan inom respektive verksamhetsområde.
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag har full förståelse för detta. Men då kanske statsrådet kan ta med sig frågan. En enkät från Myndigheten för delaktighet 2015 redovisar att 22 procent av myndigheterna har backat 1 eller 2 poäng när det gäller tillgänglighetsarbetet. 37 procent står stilla, och det är fortfarande bara nio av de 257 som uppfyller kriterierna.
Då är frågan om regeringen eller statsrådet kan lyfta denna fråga för att sätta bättre fokus på detta.
Bengt Eliasson (L):
Jag vill ställa en fråga till kulturminister Alice Bah Kuhnke. Regeringen ersätter nu det gamla filmavtalet med en helstatlig filmpolitik. Av remissinstanserna välkomnar 70 procent att regeringen lämnar filmavtalet. Jag har hört statsrådet själv säga det ett antal gånger. Det kanske stämmer. Jag har inte räknat pinnar, men jag har läst en hel del remissvar. Många och också jag vill verkligen modernisera filmpolitiken. Det är vi helt överens om. Det är sant.
Men även om många är överens om att det behövs något nytt är kritiken massiv mot finansieringen, styrformen och innehållet i regeringens nya filmpolitik. Statsrådet har många gånger talat om vikten av dialog och förankring. Hur är det nu med det? Är det inte dags att börja om och tillsätta en bred filmutredning där alla får komma till tals och komma med sina förslag om hur den nya filmpolitiken ska se ut?
Bengt Eliasson (L):
Jag kan försäkra kulturministern att jag har läst väldigt många av remissvaren, dock inte riktigt alla men nästan. Det är precis som ministern säger. De visar i stort sett samma sak: Ja, vi behöver något nytt, men inte det som ligger på bordet. Man vill vara med och besluta, diskutera och leverera. Det gamla filmavtalet hade nått vägs ände. Vi liberaler vill definitivt inte tillbaka. Hur ska man ersätta det?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till idrottsminister Gabriel Wikström. I årets budget anslår regeringen 64 miljoner kronor till idrottsrörelsen för arbete med integration av nyanlända, utan någon vidare specifikation eller regelverk. Idrottsrörelsen i dag innefattar ungefär 3 miljoner medlemmar och ungefär 600 000 ideella ledare.
Att nästan hälften av den svenska idrottsrörelsen i dag består av kvinnor medför nödvändigtvis inte att flickor och pojkar, kvinnor och män idrottar på samma sätt och under samma förutsättningar. Tvärtom har en relativt omfattande idrottsforskning visat att idrotten i sig och i vilka former den utförs alltjämt påverkas av ojämlika idéer om kvinnligt och manligt. Min fråga till statsrådet gäller hur anslagsgivningen kopplat till jämlikhet och integration, som jag nämnde, följs upp av regeringen.
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet! Vi vet att det finns stora skillnader i mer eller mindre slutna föreningsmiljöers hanterande och arbeten i dag. Det finns också så kallade riskmiljöer för radikalisering, särskiljande och också ojämlikhet och ojämställdhet, och det förstärker utanförskap. Min fråga kvarstår: Följer statsrådet upp i bidragsgivningen det som jag nämner?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Aida Hadzialic. Antalet tolkar är i dag alldeles för litet. Ett särskilt stort problem är bristen på kontakttolkar som används när nyanlända ska etablera kontakter med svenska myndigheter och organisationer. Detta blev väldigt tydligt när jag för några veckor sedan besökte Migrationsverket, några boenden, Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan.
Regeringen har avsatt 20 miljoner kronor till ökad utbildning för kontakttolkar. Det verkar dock som att dessa pengar har träffat snett och att inte särskilt många kontakttolkar kommer ut i arbete. Hur säkerställer ministern att fler kontakttolkar verkligen utbildas?
Bengt Eliasson (L):
Debatten på kulturpolitikens område är intressant, och den speglar de ideologiska skillnaderna och var linjerna går.
Jag vill fortsätta på den linje som flera andra varit inne på, nämligen kultursamverkansmodellen och synen på den del av kulturen som sker på lokalt och regionalt plan, där den enligt min mening hör hemma.
Jag har en förtröstan och förlitan på att kompetensen för de lokala förutsättningarna är större ute i landet än i huvudstaden. Liberalerna och regeringen skiljer sig åt när det gäller pengar för detta men även i grundsynen på vad kultursamverkansmodellen innebär.
Kritiken som kommit fram just nu handlar om att styrningen från staten via Kulturrådet och att dess rättningar av de lokala kulturplanerna blir hårdare och hårdare. Finansieringen har backat eller legat stilla.
Jag vill höra vilken syn kulturministern har på att förhållandet inte är tvärtom, det vill säga att styrningen blir svagare och finansieringen högre.
Bengt Eliasson (L):
Jag noterar med glädje att kulturministern har uppfattat vår satsning på hela landets kultur genom bland annat kultursamverkansmodellen. Jag tycker dock att hon är svaret skyldig vad gäller den lokala kompetensen.
Att kulturministern lyfter fram att enskilda myndigheter är fristående gläder mig också, men samtidigt går det mycket signaler i politiken just nu. Man går förbi både den politiska debatten och riksdagen genom att i stället styra med signalpolitik.
Jag tänker exempelvis på sammanslagningen av världskulturmuseerna och andra satsningar, där pengar skickas i stuprör till fristående myndigheter. Det är ett faktum att kultursamverkansmodellen styrs allt hårdare av staten.
Rödpennan går allt flinkare fram över de lokala kulturplanerna och anger vad de ska innehålla och åstadkomma. I stället hade man kunnat låta alla 21 regioners blommor blomma - jag tror att ministern kanske kan uppskatta sådan retorik.
Bengt Eliasson (L):
Jag ska först och främst reda ut de finansiella krumbukterna. I och med att filmpolitiken nu ligger helt och hållet inom statens hägn beror en stor del av det som ser ut som minusposter i vår budget på att vi inte tror på den filmpolitik regeringen skapat. Vi vill i stället ha en helt annan finansiering för detta, vid sidan av, och vi pekar på ett antal sådana delar.
Jag ska dock inte gå in på detaljerna i det här. Det är alltså en bred förklaring. Vad vi gör när vi säger att vi litar på de regionala kompetenserna handlar om just detta att göra statliga stöd sökbara och väljbara för de lokala företrädarna.
Det blir alltså upp till den lokala och regionala kompetensen, som faktiskt förstår sina egna förutsättningar, att använda statliga medel till det som passar på hemmaplan. Det ska inte bestämmas från Rosenbad.
Vi ser hellre ett stöd som träffar rätt efter de lokala kompetenserna än ett stöd som träffar Stockholms innerstad, där ett ganska litet antal personer får ta del av det museiutbud och annat specialutbud som finns lokalt här. Detta innebär inte spridning i hela landet.
Bengt Eliasson (L):
Att lita på de regionala kompetenserna är ett kärnvärde för oss, och plusvärden till detta behövs. Vi lägger, som sagt, ganska mycket pengar just för att pressa valfriheten ut i landet i alla dess delar. Låt oss ta museerna som exempel, eftersom Niclas Malmberg lyfte fram dem.
Liberalerna och jag själv välkomnar naturligtvis de museer som vill erbjuda fri entré - det är inte tu tal om detta. Det är ett sätt att öka människors tillgång till kulturarvet. Det måste dock vara upp till respektive museum att avgöra om och hur detta ska ske, och det måste vara upp till fler museer än de få som staten äger och driver.
Regeringens reform träffar en väldigt liten geografisk del av landet och en väldigt liten del av befolkningen. Vi menar att detta inte är gott nog. Det är därför vi har lagt in ett plusvärde utanför kultursamverkansmodellen, som träffar exakt de som har bäst kompetens att veta hur man vill göra.
Detta är en väldigt viktig del i det hela - att ha en bred kultursamverkansmodell med stor frihet för hela landet att jobba med sina regionala och lokala områden, men att sedan lägga till plusvärden som behövs.
Mot detta ställde regeringen centralisering, beslutande över de lokala kompetenserna och en statlig styrning som vi inte har sett på väldigt länge i svensk kulturpolitik.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar Aron Emilsson för frågan och inspelet. Det är inte så förskräckligt länge sedan vi också hade en litteraturkanon - dock inte en kulturkanon i sverigedemokratisk tappning - som en del av vår politik, inte minst i skolorna och i utbildningarna. Vi har på senare år tagit bort detta.
Vi har gått vidare i - och även breddat - dessa delar, för vi har sett problemen när man snävar av och vill forma någon form av fast struktur i den levande och utvecklande materia som kulturen och litteraturen är. Då måste man ha ett mycket mer levande koncept och format än en fast lista. På detta sätt har vi alltså gått vidare i vår politik.
Vi har utvecklat bildningsdelen, utbildningsdelen och kulturdelen med att låta detta vara levande materia, där man öppnar upp och ger möjligheter för att ta del av en bredd, variation och - framför allt - ständig förnyelse i de kulturella uttrycken.
Bengt Eliasson (L):
Jag började mitt anförande med att säga att Sverige ska vara öppet, välkomnande, nyfiket och intresserat av omvärlden. Det är just därför - om vi nu ska koka ned det till det kulturella området - som vi menar att rörligheten och öppenheten här måste prägla mer än en fast lista som lever över tid. Självklart är det så att det finns stora verk och ett arv som är viktigt att bevara och att bära med sig.
Men även detta omformas och förnyas i nya kontexter hela tiden. På kulturens område har de internationella impulser som kommer till oss - både med människor som flyttar hit och i utbytet med omvärlden - präglat oss genom årtusenden. Öppenheten och mångfalden har varit, och är, avgörande för Sveriges samlade välstånd, för vår kreativitet och för vår inneboende kulturella kraft.
Vi får inte glömma att det som vi i dag känner som svensk kultur och det svenska kulturarvet har skapats i intima samtal och utbyte med omvärlden genom årtusenden. Sverige behöver öka sitt engagemang i det internationella kultursamarbetet, inte minska det. Herr talman! Vi får aldrig glömma att det som skapas i dag är morgondagens kulturarv.
Det förnyas ständigt och är i ständig förändring. Jag vill att vi alla ska följa med i och vara en del av det.
Bengt Eliasson (L):
Först vill jag bara kommentera de domar som Mikael Dahlqvist har återkommit till under hela den här debatten. Det är sant att domarna finns där. De kan inte förbises. Men den senaste dom som har fått förödande konsekvenser är från 2012. Av någon outgrundlig anledning implementerades den av Försäkringskassan först 2016.
Innan dess ansåg Försäkringskassan att det inte var möjligt att ta den i anspråk, just för att den skulle få för stora konsekvenser. Detta är Försäkringskassans egna citat. Det här är ett bekymmer. Det betyder att när regeringen öppnar slussportarna i sitt regleringsbrev blir det möjligt att använda sig av domarna för att effektuera politiken. Det är inte rimligt, enligt min mening.
Sedan kommer vi till de andra delarna om att ta ansvar för politiken. Jag tycker att Emma Henriksson har haft väldigt bra repliker i den här talarstolen. Hon visar på möjligheterna för personer som nu får avslag. Alltmer arbete riktas nu in på att beskriva personer inom assistansen som oseriösa och mer eller mindre kriminella.
Assistansberättigade målas ut som potentiella fuskare och assistansanordnare som kriminella bidragsberoende. Det är ett problem. Det är nämligen det som gör att man nu kan driva denna politik vidare, där man faktiskt mycket effektivt drar ned i stället för att öka och göra så att fler människor har möjlighet till assistans.
Jag vill ställa en motfråga till Mikael Dahlqvist: Vad gör egentligen Mikael Dahlqvist med sitt fagra tal från partikongressen?
Bengt Eliasson (L):
Statsbudgeten bygger på en rad antaganden. Det blev väldigt tydligt i vårpropositionen i går. Budgeten bygger på en neddragning på detta område. Man räknar kallt med minskade utgifter på mellan 1⁄2 och 1 miljard på detta område för att få ihop det på sista raden. Det blev väldigt tydligt i går. Vad ser man för samhällseffekter?
Ja, SKL vittnar om en tydlig övervältring på kommunala budgetar just nu inom detta område. På punkt efter punkt - det gäller åtgärd efter åtgärd - vittnar kommuner, landsting och regioner om att kostnader nu i rask takt vältras över på dem i stället. Man kan bortse från kostnaderna och se till personer. Det är personer som ställs åt sidan. Vad skulle regeringen kunna göra?
Ja, självklart har regeringen i sin hand att göra halvhalt i fråga om dessa åtgärder. Man kan omedelbart se till att det bromsas upp för att hinna med att göra en analys. Det var inga problem att på några få månader stänga Öresundsbron och fatta beslut här i riksdagen. Det tog väldigt kort tid, för ett knappt år sedan, att ta fram den lagstiftningen.
Vi har tagit fram lagstiftning på väldigt kort tid under höstriksdagen också. Men här behöver man ha långsiktiga analyser och en utredning som gör att det i bästa fall finns lagstiftning på plats 2019 för att förändra detta område. Det här är inte rimlig regeringspolitik, Mikael Dahlqvist. Detta är en neddragning, och det är en kraftig indragning i fråga om människors friheter.
Frihet måste försvaras.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér. Niklas, Mikael, Arne, Elias, Patric, Karin, Micke, Selma och Stefan - det här är några av de väldigt många fler personer som jag har träffat och som vi har läst om i dagspressen.
Det är personer som är i behov av tidskrävande stöd och insatser och som har nekats eller förlorat den statliga assistansersättningen. I dag kom den rapport som statsrådet har begärt från Inspektionen för socialförsäkringen, ISF, där man granskat den tolkning av regler och praxis från domstolar och annat som Försäkringskassan tillämpar.
ISF rekommenderar regeringen att överväga om lagstiftningen retroaktivt står i överensstämmelse med LSS. Min fråga till statsrådet är: Vad händer nu?
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag ser fram emot detta arbete. I debattartiklar efterlyser statsrådet dialog. Bland annat som ett svar på det bildade jag i går ett nätverk bestående av alla partier här i riksdagen just för att kunskapa och kunna ha en dialog. Jag konstaterar dock att statsrådet inte vill möta brukarorganisationer, komma till socialutskottets hearing och så vidare.
Hur tänker sig statsrådet dialogen?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke. Nu är processen med att uppfylla tillkännagivandet från denna kammare om att utreda hur den framtida finansieringen av public service ska ske på gång. Det är bra och välkommet. Samtidigt närmar sig nu en ny tillståndsperiod för public service-bolagen. Jag förutsätter att det just nu sker en avstämning.
Dessutom ska ett nytt arbete med att ta fram ett avtal för en ny tillståndsperiod ske. Dessa delar är intimt förknippade med finansieringen. Min fråga är: Hur tänker kultur- och demokratiministern när det gäller att foga samman dessa tre processer till en?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till folkhälsominister Gabriel Wikström. I dag kan anställda i Sverige få friskvårdsbidrag för att spela ishockey, gå på gym, curla, bada örtbad och bedriva andra hälsosamma aktiviteter - men inte för att rida. Redan för nio år sedan sa riksdagen ja till att göra ridning avdragsgillt som friskvård. Men beslutet skickades av något skäl aldrig till Skatteverket, och reglerna har sedan dess inte ändrats.
Inför valet 2014 sa alla partier utom Vänsterpartiet ja till ridning som friskvård. Regeringen har lovat en beredning under denna mandatperiod, men nu tycks frågan åter sitta fast någonstans på vägen. Min fråga är helt enkelt: Vad händer i denna viktiga fråga?
Bengt Eliasson (L):
Tack, folkhälsoministern, för svaret! Ja, ridsporten har också en närliggande och viktig funktion, nämligen som rehabilitering och habilitering för personer som vill komma tillbaka efter skador eller sjukdomstillstånd och för personer med funktionsnedsättningar. Att göra ridsporten till friskvård skulle även stärka denna del. Sannolikt skulle utbudet och möjligheten att kunna ta del av detta öka för många.
Avser ministern att bredda friskvårdssatsningen till även dessa personer?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér. I höstas bytte Försäkringskassan utbetalningssystem från förskottsutbetalningar till efterskottsbetalningar månadsvis för den som har rätt till personlig assistans. Just nu är det ett mycket bekymmersamt läge för många privata och kooperativa assistansanordnare. Det handlar om att Försäkringskassan inte förmår att betala ut ersättningen i tid.
Följden har blivit att det brister i löneutbetalningar. En del har tvingats att ta dyra lån och riskerar att gå i konkurs. I slutändan är det den enskilda brukaren som blir drabbad när assistans uteblir. Min fråga till statsrådet är: Känner statsrådet till problematiken och vad kommer statsrådet att göra för att säkerställa att våra välfärdssystem fungerar som det är tänkt?