KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Jag vill börja med att be om ursäkt till Birgitta Ohlsson för att jag ställde frågor i slutet av replikskiftet. Jag är ovan vid riksdagens arbetsformer. Julia Kronlid är väldigt noga med att inte berätta att hennes budget är baserad på 0,75 procent av bni medan alla andras budgetar innehåller 1 procent.
Julia Kronlid försöker framhålla att Sverigedemokraterna har 8 miljarder som man undanhåller för att de ska gå till nödställda. I själva verket har inte Sverigedemokraterna de 8 miljarderna i sin budget över huvud taget.
Däremot är ni villiga att ta ytterligare 8 1⁄2 miljard från den mindre delen i budgeten, alltså från Sidas långsiktiga utvecklingssamarbete, för att ge vid humanitära akuta behov så som Julia Kronlid beskriver.
Precis som Julia Kronlid sa höjer regeringen också sin ambition för att hjälpa UNHCR, World Food Programme, Unicef och andra organisationer som gör livsnödvändiga insatser för att hjälpa flyktingar i närområdet. Men Julia Kronlids parti har inte några pengar för att ta emot de flyktingar och asylsökande som kommer till Sverige.
Dessutom vill ni ta pengar, 8 1⁄2 miljard, från det långsiktiga utvecklingsbiståndet och satsa dem på akuta insatser. Vad ska hända med de kvinnor, barn och män i Afrika och i Latinamerika som vi i dag hjälper via våra långsiktiga insatser? Har Julia Kronlid ett bra svar på den frågan?
Isabella Lövin (MP):
Det är ju enkelt att säga att man gör mycket mindre flyktingavräkningar när man inte har några pengar alls till flyktingmottagande i Sverige. Vi har en biståndsram som är på drygt 40 miljarder. Ni räknar över huvud taget inte med 40 miljarder från början, utan ni börjar någonstans strax över 30 miljarder. Då är det väldigt lätt att få det att framstå som att vi slösar bort pengar, men ni har ju inte de pengarna över huvud taget.
Hur ska ni ta emot de människor som redan är i Sverige, som har sökt asyl här och som har flytt från kriget i Syrien och Asads mördarbomber? Det är fattiga människor som i dag inte ser någon som helst framtid i det här området eller i flyktinglägren. Jag vet att Julia Kronlid har besökt flyktingläger. Jag har också gjort det. Många människor har suttit där i fyra år.
Deras barn går inte i skola, de är inte välkomna att starta en framtid i något av grannländerna, och de kan inte heller återvända. Vi kan inte klandra dem för att de söker sig en framtid någon annanstans, och nu är de här. Vi ökar kraftigt våra insatser till hjälp i närområdet. Det finns stora behov där; det är helt klart.
Men vi kan inte - som Sverigedemokraterna gör - ta en stor andel av vårt långsiktiga utvecklingssamarbete och avsluta det för att flytta över medlen till en annan budgetpost från ett år till ett annat. Det är inte ansvarsfullt. Sverige för en ansvarsfull biståndspolitik, och det är därför som vi är så oerhört uppskattade i världen. Vi betygsätts som att vi är i världsklass när man ser på kvaliteten på vårt utvecklingsbistånd.
Det ska vi vara oerhört stolta över.
Isabella Lövin (MP):
Tack för de uppskattande orden, Jakob Forssmed! Vi i Sveriges riksdag har en ganska stor samsyn om vad vi ska inrikta vårt bistånd på och att det ska vara en hög och ambitiös nivå på biståndet. Det krympande utrymmet för civilsamhället och för aktivister för mänskliga rättigheter är ett stort bekymmer och inger en stor oro.
Under mina resor på alla kontinenter möter jag inskränkningar i yttrandefrihet, inskränkningar i mötesfrihet och organisationsfrihet. Det är någonting som vi ser med stort allvar på. Vi jobbar också väldigt aktivt med det inom ramen för skrivelsen om demokrati och mänskliga rättigheter som kommer nästa år. Då får vi tillfälle att diskutera detta ytterligare.
Jakob Forssmed tar upp borttagande av skattereduktion på gåvor. Jag är fullständigt övertygad om att svenska folket ger från sina hjärtan och inte för att få avdrag på skatten. Man ger nog för att man ser att det finns ett behov, för att vi är rika och för att vi har möjlighet att ge.
En av de stora anledningarna till avskaffandet av skattereduktionen var också administrativa svårigheter när det gällde gränsdragningsproblem när man skulle avgöra vilka organisationer som var tillämpliga eller inte. Borttagande innebär alltså en minskad administrativ börda som gynnar gåvomottagandet. Jag skulle vilja passa på att fråga Jakob Forssmed om flyktingavräkningarna.
Vi har inte hört någonting från Kristdemokraterna om hur ni ser på att behöva dra en gräns när unikt många flyktingar kommer till vårt land.
Isabella Lövin (MP):
Politik är både att vilja och att välja. Regeringen har gemensamt lagt fram en budget med en lång rad mycket viktiga prioriteringar för framtiden och för Sverige gällande jobb, klimat, skola och vård och omsorg. Det har aldrig varit någon skatt på givmildhet; det har funnits en avdragsmöjlighet för givmildhet.
Denna avdragsmöjlighet har regeringen av olika skäl valt att avskaffa, givetvis även av prioriteringsskäl. Jag skulle vilja passa på att lyfta fram vad vi bland annat gör i stället inför nästa år.
Vi i Sverige vill se ett brett engagemang från civilsamhällsorganisationer och andra aktörer för att bygga för framtiden och för Agenda 2030.
Vi tillför 36 miljoner kronor till Sida för ett särskilt anslag, så att man ska kunna jobba med utbytesprojekt och utveckla olika typer av samarbeten där civilsamhället och andra aktörer direkt ska kunna bidra till hållbar utveckling. Det finns alltså många sätt att stärka viljan att göra gott i Sverige. Det handlar inte bara om att skicka in en summa pengar.
Man kan arbeta aktivt på många andra sätt, och det är också det som Agenda 2030 handlar om. Vad jag ser i Kristdemokraternas budget är det här någonting ni prioriterar ned i Sidaanslaget. Det finns alltså olika sätt att försöka bidra till hållbar utveckling. Vi står upp för vårt sätt.
Isabella Lövin (MP):
Till att börja med skulle jag vilja invända mot beskrivningen att Moderaterna ligger nära regeringens budgetförslag när det gäller biståndet. För det första arbetar vi nu ambitiöst för att komma upp till 1 procent av bni i enlighet med den nya beräkningsmodellen och EU:s nya direktiv. Det gör inte Moderaterna.
Ni ligger 820 miljoner kronor under oss. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Jag undrar hur ni tänker uppnå det nya enprocentsmålet.
Ni säger att ni inte tar någonting till klimatfonden, och det tycker jag också är oerhört anmärkningsvärt i en tid när vi verkligen behöver snabba och relativt dramatiska insatser för de allra mest utsatta och sköraste staterna, inte minst för de fattigaste människorna i de här staterna.
De ser nu vatten, matförsörjning och själva sina basbehov hotade på grund av klimatförändringar som går väldigt snabbt och naturkatastrofer som kommer i deras följd. Ni har heller inte meddelat någonting om hur ni ser på flyktingavräkningar. Vi har satt ett tak på 30 procent. Huruvida ni tänker ta 60 procent i er budget får svenska folket sväva i osäkerhet om. Hur vi prioriterar?
Det är precis som det har varit under alla andra år, Sofia Arkelsten. Vi vet inte hur många flyktingar som kommer att komma till Sverige under nästa år. Det här bygger på prognoser. Även om vi får ett mycket stort antal flyktingar nästa år kommer vi att ha ett tak på 30 procent avräkningar. Det blir inte mer. Men ni i Moderaterna har inte meddelat hur ni tänker göra.
Det vore väldigt bra för svenska folket att veta hur ni avser att göra.
Isabella Lövin (MP):
Jag noterar först och främst att Nya moderaterna inte anser att man behöver leva upp till Fredrik Reinfeldts löften i Paris 2009 när den gröna klimatfonden stod i fokus och de rika länderna lovade att betala 100 miljarder dollar om året från 2020. Det var Fredrik Reinfeldts regering som då ledde Sverige.
När det gäller hur vi ämnar prioritera är det väldigt klart och tydligt beskrivet i budgetpropositionen var våra prioriteringar ligger. De ligger på klimat och miljö, jämställdhet, freds- och statsbyggande, demokrati och mänskliga rättigheter. De prioriteringarna är oerhört tydliga. Det är utifrån det vi navigerar.
När det gäller hur budgeten eventuellt kommer att bli vet Sofia Arkelsten precis som vi att enligt budgetprocessen så som den ser ut är ingenting hugget i sten förrän vi vet hur många flyktingar som kommer till vårt land. Kommer det färre blir det mindre avräkningar.
Det är egentligen inte meningsfullt att lägga fram ytterligare en budget, och sedan får vi ändra och revidera den igen. När vi lade fram budgetpropositionen som nu ligger på bordet utgick vi från de prognoser som Migrationsverket kom med i juli. Då såg man framför sig 73 000 flyktingar nästa år. Nu har man reviderat upp det kraftigt. Så ser verkligheten ut.
Det beror på kriget i Syrien och talibanerna i Afghanistan. Det är inte regeringen som trixar, utan det är omvärlden som förändras.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Hans Linde, för frågan! Turkiet har tagit ett oerhört stort ansvar för flyktingar från Syrien och är i dagsläget det enda land som tar emot nya flyktingar från Syrienområdet.
Vi ser att Jordanien och Libanon är ansträngda till bristningsgränsen och i dag försöker minimera antalet eller till och med hindra flyktingar för att komma in i landet. Turkiet tar ett mycket stort ansvar.
Vi ska vara oerhört tacksamma och glada att de gör det och tar ansvar för sina grannar på det sätt som de beskriver att de gör. Sverige bidrar. Vi är en av de absolut största kärnstödsgivarna till de humanitära organisationerna. Vi har gett ett stort bidrag till Syria Recovery Trust Fund inom ramen för Världsbanken.
Vi ser också ett värde i att vi deltar i de olika EU-fonder som nu sätts upp för att stödja befolkningen och flyktingar i närområdet. En av poängerna med att gå in handlar om att vara med och påverka inriktningen på dessa fonder. Där är Sverige givetvis redan en stor givare.
Genom vårt EU-medlemskap går våra pengar öronmärkta in i EU:s biståndsbudget. På det viset betalar vi men får inget inflytande över hur fonderna används. Med vårt bidrag till Turkietfonden får vi också en plats vid styrelsebordet och kan påverka inriktningen. Det är oerhört viktigt.
Isabella Lövin (MP):
Sverige driver ett antal väldigt viktiga principer i sammanhanget. En av de principerna är att vi inte villkorar vårt bistånd. Biståndet ska vara oavhängigt och självständigt.
Vi går inte tillsammans med vissa av de andra givarländerna och använder bistånd som en underförstådd påtryckning eller rentav en utpressningsmetod för att få vissa länder att göra vissa saker. Långsiktigt utvecklingsbistånd eller humanitärt bistånd är neutralt. Det måste vara principen.
Det är också den principen som vi driver i EU-kretsen och som vi är väldigt tydliga med när vi diskuterar med andra medlemsländer inom EU-kretsen. Det gäller också den så kallade Dacfähigheten. De pengar som ska betalas från biståndsbudgeten ska uppfylla de kriterier som finns uppsatta inom OECD:s utvecklingskommitté, Dac.
Det är någonting som vi har möjlighet att driva extra hårt när vi ingår i fonden. Vi är stora givare via olika kanaler. Det är många initiativ som nu tas för att stärka och hjälpa människor i regionen. Vi ser att det finns ett akut behov av att nu göra det. Miljontals barn går inte i skolan.
Miljoner människor kan inte åtnjuta sina mänskliga rättigheter, helt enkelt. De får inte arbetstillstånd och kan inte skapa sig en framtid. Det är viktigt att vi försöker överbygga flyktinglägersituationen till en mer långsiktig situation där man skapar arbetstillfällen, där barn kan gå i skolan och människor kan se att de kan skapa sig en framtid.
Isabella Lövin (MP):
Lotta Finstorp har frågat mig hur jag säkerställer att hjälp kommer flyende kvinnor till del och vilka konkreta åtgärder jag har vidtagit som riktas specifikt till flickor och kvinnor. Det finns för närvarande omkring 60 miljoner tvångsfördrivna människor i världen. Uppskattningsvis hälften av flyktingarna är kvinnor. En växande andel är också barn.
Sverige är det femte största givarlandet i världen av humanitärt stöd, vilket syftar till att rädda liv, lindra nöd samt upprätthålla mänsklig värdighet hos flyende människor och andra nödlidande. Det humanitära biståndet har traditionellt sett inte tagit hänsyn till kvinnors och mäns, flickors och pojkars olika behov vid naturkatastrofer eller konflikter.
Det har emellertid förändrats under de senaste åren. Sverige har haft, och fortsätter att ha, en pådrivande roll i detta viktiga förändringsarbete. En av regeringens främsta prioriteringar inför det humanitära världstoppmöte som äger rum i Istanbul i maj är därför kvinnors och flickors särskilda roll i humanitära kriser.
Sverige är även sedan årsskiftet ordförande i Call to Action on Protection of Girls and Women from Gender-based Violence in Emergencies. Det är ett internationellt initiativ som syftar till att förbättra hur könsbaserat våld hanteras vid humanitära kriser. Det svenska humanitära biståndet är behovsbaserat och styrs av de humanitära principerna om neutralitet, opartiskhet och oberoende.
Att se till olika gruppers, inklusive kvinnors och flickors, särskilda behov är också en integrerad del av det svenska humanitära biståndet. Kriser kan förstärka den ekonomiska, sociala och politiska diskrimineringen av kvinnor och flickor, vilket begränsar deras tillgång till hjälpinsatser och stöd eller gör dem mer utsatta för sexuellt och könsbaserat våld.
Vidare kan det vara viktigt att särskilt skydda kvinnor och flickor mot ökad utsatthet för människohandel. I genomförandet av humanitära insatser är det dock viktigt att inte endast se kvinnor som offer. Kvinnor är också viktiga aktörer vars inflytande kan bidra till ett mer effektivt humanitärt hjälparbete.
Sverige driver alltså aktivt frågan om jämställdhet som en prioriterad fråga inom det humanitära biståndet. Jämställdhetsperspektivet ska vara integrerat i de specifika humanitära insatser som Sverige stöder, från den första behovsbedömningen till den slutgiltiga uppföljningen. Särskild prioritet ges till förebyggande arbete och skydd mot sexuellt och könsbaserat våld.
Sverige stöder även specifika insatser, exempelvis genomförandet av UNHCR:s globala strategi mot sexuellt och könsbaserat våld samt att särskilda genderrådgivare kan skickas ut i fält för att stärka den humanitära responsen.
Jämställdhet är även en viktig fråga för Sverige inom styrelse- och påverkansarbete när det gäller de humanitära organisationerna samt i alla andra humanitära forum.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill tacka Lotta Finstorp för möjligheten att diskutera de här viktiga frågorna, som vi absolut inte får glömma. Vi har i dag en värld med fler krig och konflikter än på länge. Över 60 miljoner människor är på flykt.
Att kvinnor och barn är särskilt utsatta i flyktsituationer är något som vi måste ta på allra största allvar. Sociala strukturer bryts oftast sönder när man är på flykt. Det leder till att de allra svagaste grupperna, ofta kvinnor, är de mest utsatta.
Det gäller inte bara i flyktsituationen utan i världen. Som flykting lever man utan rättigheter och i en utsatt situation. Jag har rest mycket under ett och ett halvt år som minister.
Jag har träffat många flyktingar, många kvinnor, och sett den utsatta situation som de här människorna lever i. Om man är i ett flyktingläger och dessutom blir förföljd, misshandlad, utsatt eller hotad inne i själva flyktinglägret finns det ingenstans att ta vägen.
Jag var i Dadaab i Kenya, på gränsen till Somalia. Där fanns det ett skyddat boende inne i lägret. Kvinnor som förföljs eller misshandlas av sina anhöriga, av sina män, inne i lägret kan flytta in i det skyddade boendet. De har ingenstans att ta vägen.
De kan inte flytta tillbaka ut i lägret eftersom de till och med kan dödas där, de kan inte komma in i samhället i Kenya eftersom inga flyktingar tillåts arbeta där och de kan inte återvända till Somalia eftersom situationen är som den är där. De är alltså flyktingar i en flyktingsituation.
Sverige och andra länder har ett stort ansvar för att ta emot kvotflyktingar som är just de allra mest utsatta i lägren. Kvinnor tvingas till prostitution för att kunna försörja sig själva och sina barn. Männen är borta, kanske döda eller i krig.
Man gifter bort sina döttrar för att man är desperat. Man har ingen chans att försörja sina barn. Det här är verkligen desperata situationer där kvinnor har en väldigt svår - för att inte säga outhärdlig - tillvaro. För oss i regeringen handlar det om att försöka att hjälpa kvinnor.
Precis som Lotta Finstorp säger handlar det också om att ge människor en egen kraft att själva förändra sina liv, vara delaktiga i konfliktförebyggande arbete och krishantering och se till att de är delaktiga när freden väl kommer. Som en feministisk regering med en feministisk utrikespolitik driver vi 1325 mycket hårt.
Vi har tagit initiativ till kvinnliga fredsmäklarnätverk, både i Norden och i våra samarbetsländer. I det humanitära arbetet ser vi till att få in det här perspektivet i allt policyarbete. Det är också högst prioriterat när det gäller det humanitära toppmötet i vår.
Isabella Lövin (MP):
Tack för frågeställningarna, Lotta Finstorp! Jag är inte så säker på att vi har möjlighet att förändra de grundläggande strukturer som gör att det är män som oftast har en friare roll och mer resurser.
Därmed befinner de sig i en könsmaktsordning där det är fler pojkar och män som har möjlighet att ta sig till Europa och tryggheten undan krig, våld och konflikter. Så ser verkligheten ut.
Det som Sverige gör när det gäller biståndet och kvotflyktingar är att vi kräver att det ska vara en väldigt jämn könsfördelning mellan män och kvinnor på de kvotflyktingar som vi tar emot. Sedan arbetar vi oerhört aktivt just med könsperspektiv och att stärka kvinnor i flyktingsituationer.
Det gör vi genom att insistera på att sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är oerhört viktiga och en livsnödvändig komponent i de humanitära insatserna. Sverige har sedan den 1 januari ordförandeskapet 2016 i Call to Action, som jag tidigare nämnde.
Det är ett initiativ för att se till att man vid varje humanitär respons ska ha den policy, det system och de mekanismer som krävs för att minska risken för könsrelaterat våld. Man ska speciellt uppmärksamma kvinnors utsatta situation så att man på det sättet stärker kvinnor.
Vi har också ett Gender standby capacity project som vi stöder via Orcha. Det handlar om att skicka ut erfarna genderrådgivare för att stärka humanitär respons. Nu talar jag väldigt mycket om de humanitära insatserna. Lotta Finstorp talade om krig, konflikter och krigshärjade länder i allmänhet. Det är klart att det där finns en skillnad.
Regeringen har prioriterat högre att man ska jobba med konfliktförebyggande åtgärder och med de allra sköraste staterna. Vi har hela tiden kvinnor och kvinnors rättigheter som ett genomgående tema, och det är prioriterat i alla våra insatser. Det är ganska naturligt eftersom kvinnor är mer utsatta, men kvinnor har också en enorm potential.
Lotta Finstorp nämnde att kvinnor inte får vara delaktiga i fredssamtal och i fredsprocessen. Det är ju väldigt ironiskt eftersom de som har startat kriget inte kan vara de som utformar freden.
Kvinnor behövs också som deltagande i kontakten med samhället i stort, vilket gör freden mer långsiktigt hållbar.
En sak till som jag kan nämna som vi gör är att se till att kontantstöd och pengar som flyktingar får ges till kvinnorna. Det ger kvinnan kontroll över familjens resurser samtidigt som man stärker kvinnans ställning gentemot manliga släktingar. Det kan vara väl så viktigt i den situationen.
Isabella Lövin (MP):
Det är riktigt att regeringen har ett mycket stort hälsobistånd. Närmare 4 miljarder om året går till olika insatser på hälsoområdet, delvis inom våra bilaterala strategier med olika länder. Här har vi värnat och speciellt inriktat oss på de allra fattigaste och de sköra staterna med ett fokus på SRHR.
Sedan finns det flera olika faciliteter som specifikt är inriktade på hälsa. Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria är en av dem.
Regeringen har tyvärr i ljuset av de stora flyktingavräkningar vi gör varit tvungen att hitta något att skära ned på, och det här är en fond som enligt vår bedömning är väl finansierad. Sverige står för drygt 3 procent. Man kan jämföra med Unaids, där Sverige är en mycket stor givare, eller UN Women.
Det skulle få enormt stora konsekvenser om Sverige skar ned på de organisationerna. Vi har i ett kärvt budgetläge valt det minst onda. Detta är ingalunda den enda kanalen för svenskt bistånd på hälsoområdet, och absolut inte den enda vad gäller SRHR eller specifikt för kvinnor.
Där har vi tvärtom värnat det i den utsträckning vi mäktat med. Vi har också tydliggjort i regleringsbrevet till Sida att det är så regeringen vill se det.
Isabella Lövin (MP):
Först vill jag få klargöra för frågeställaren att stöd till utbildningssektorn eller utbildningsdepartementet inte ingår i den strategi för Palestina som regeringen beslutat om för perioden 2015-2019. Det finns alltså inget öronmärkt svenskt bistånd till de skolor som frågeställaren här nämner.
I mitt interpellationssvar från den 5 maj 2015 redogjorde jag för innehållet i samarbetsavtalet mellan Sverige och Palestina som bland annat omfattar ett antal partnerskapsprinciper. Bland dem finns ett ömsesidigt åtagande att verka för demokratisering och ökad respekt för mänskliga rättigheter samt jämställdhet i Palestina. Efter erkännandet av Palestina har Sveriges relation till Palestina fördjupats.
Detta ökar möjligheten för Sverige att få gehör för våra synpunkter när det gäller palestinskt agerande. Sverige ställer i genomförandet av biståndet krav på god kontroll och respekt för mänskliga rättigheter, på kamp mot korruption, på arbete för jämställdhet och på fortsatt reformarbete. Sverige har regelbunden utvecklingspolitisk dialog med det palestinska ledarskapet.
Generalkonsulatet i Jerusalem följer upp varje enskilt program, som alla är rättighetsbaserade. Sveriges stöd till den palestinska myndigheten kanaliseras via EU. EU leder, å alla medlemsstaters vägnar, uppföljningen av stödet till den palestinska myndigheten genom den så kallade Pegasemekanismen.
Den omfattar olika typer av sektorstöd med tydliga mål och indikatorer, exempelvis hälsostöd inom den sociala sektorn. Uppföljningen av biståndet är rigorös. Den svenska regeringen har varit tydlig i sitt avståndstagande från terroristhandlingar.
Regeringen har klargjort att de palestinska knivdåden är förkastliga och måste fördömas av alla, att våldet måste få ett omedelbart slut och att den senaste tidens våldsamheter visar att situationen är ohållbar. Regeringen är tydlig i dialogen med företrädare för såväl Palestina som Israel om vikten av att ta avstånd från våld och hatpropaganda och annat agerande som för parterna längre ifrån varandra.
Regeringens ambition är att Sveriges bistånd, utöver uppsatta mål, ska bidra till att motverka hatpropaganda och uppvigling.
Jag ska slutligen referera vad FN:s generalsekreterare Ban Ki Moon har sagt: Hela det internationella samfundet måste vara mer engagerat än någonsin i att aktivt hjälpa palestinier och israeler att återskapa förtroendet och uppnå en varaktig fred innan det är för sent.