KBLab/rixvox huggingface dataset:
Egon Frid (V):
Tack statsrådet för svaret! Detta är för mig, mitt parti och många andra en viktig fråga, nämligen frågan om höjda försäkringspremier vid betalningsanmärkningar. Utgångspunkten är, och måste vara, att alla människor ska behandlas utifrån lika villkor.
Det är extra viktigt när det gäller möjligheten att avtala om försäkringar. För mig är det viktigt att sätta stopp för försäkringsbolagens orimliga höjningar av försäkringspremier och försäkringsbolagens godtycklighet gentemot utvalda grupper av människor.
Det finns särskild anledning att vara kritisk mot denna godtycklighet eftersom den är på gränsen till diskriminerande, vilket jag återkommer till.
Statsrådet säger att det i princip inte finns någon statlig kontroll av försäkringsbolagens premier utan att dessa bolags verksamhet ska bedrivas enligt god försäkringsstandard, vilket ska innebära att premien ska återspegla den risk som försäkringen innebär för bolaget. Så långt låter det bra. Men det är här frågorna måste komma och också ifrågasättandet.
Försäkringsbolagen tillämpar tydligen inte principen om god försäkringsstandard. Försäkringsbolagens godtycke leder till att det utgås från att personer med betalningsanmärkningar i sig skulle utgöra en större risk för försäkringsbolaget.
Är det då inte diskriminerande att hävda att personer med betalningsanmärkning skulle utgöra en större risk när de vill teckna en sakförsäkring, försäkra ett hem eller försäkra en bil? Är det större risk för att försäkringen behöver falla ut endast för att en person har en betalningsanmärkning?
Naturligtvis kan det inte få vara på det sättet, och naturligtvis ska det inte vara på det sättet heller. Detta är det ena klart tvivelaktiga beteendet från vissa försäkringsbolag. Det andra är att de efterfrågar kreditupplysningar för att de stöder sig på godtycket och diskrimineringen att personer med betalningsanmärkningar utgör en större risk.
Det är ju ett fel i sig, något som jag tror att ministern håller med om, att försäkringsbolagen efterfrågar kreditupplysningar när dessa egentligen bara får lämnas ut till den som på grund av förestående ingående av kreditavtal eller liknande anledning har behov av detta.
Att köpa en tjänst av ett försäkringsbolag är ju inte att ingå ett kreditavtal och borde inte heller kunna jämställas med det.
Alltså borde inte försäkringsbolagen få, eller ta sig, rätten att ta kreditupplysningar och på så sätt också sätta premien utifrån just att de finner att en kund har en betalningsanmärkning.
Ministern svarar att i vilken mån ett försäkringsbolag har rätt att få ut uppgifter om betalningsförsummelser enligt lagen först och främst är en fråga för Datainspektionen. Men vad anser statsrådet? Är det rätt eller fel att försäkringsbolagen begär kreditupplysning för att teckna en försäkring?
Egon Frid (V):
Jag fick en fråga från en tidning, vanligt förekommande här i riksdagen, om vad jag önskade min politiske motståndare i julklapp. Jag svarade att jag önskade insikt. Jag vill upprepa den önskan om insikt till Anti Avsan och till Beatrice Ask. När jag ställer en fråga här i riksdagen så fabulerar jag inte. Det här är ett generaliserbart samhälleligt problem.
Det finns intresseorganisationer som Fattiga Riddare och föreningen Insolvens, som mycket tydligt beskriver att det förekommer att människor diskrimineras i Sverige i dag. På grund av att man har betalningsanmärkning får man högre premier.
Försäkringsbolagen missbrukar sitt sätt att göra en riskbedömning när de sätter försäkringspremien och enbart använder kriteriet betalningsanmärkningar för att sätta en högre premie. De diskriminerar människor utifrån att man skulle ha ett större riskbeteende bara för att man har en betalningsanmärkning.
Stigmatiseringen är svår nog för människor som har en betalningsanmärkning utan att de ska diskrimineras ytterligare. Det är faktiskt så att Värmlands Folkblad i en artikel från den 1 november har namngett både Folksam och If.
Företrädare för båda dessa försäkringsbolag framträder och erkänner att de själva tycker att det är rimligt att sätta premier i försäkringar på detta sätt. Man tycker att människor med betalningsanmärkningar får ut mer av försäkringen än de betalar.
De menar att det är rätt att diskriminera gruppen som har betalningsanmärkningar eftersom den skulle ha ett större riskbeteende. Här menar jag att regeringens och statens tillsyn av all form av verksamhet riktad mot enskild i Sverige ska vara av en sådan grad att man inte tillämpar diskriminerande metoder som ytterligare stigmatiserar olika grupper i samhället.
Ett försäkringsbolag ska naturligtvis se till sitt försäkringskollektiv. Det ska vara riskbeteendet som fäller avgörandet för vilken premie man ska sätta. Det är inte den debatten vi för.
Det ska vara rimligt och rätt om man efterforskar att människor har betalningsanmärkningar när man sätter priset på premien för en försäkringstagare som till exempel vill ta en bilförsäkring. Som ministern redan tog upp kan det leda till att människor inte har råd att teckna försäkringar.
Det kan leda till att vissa människor lever oförsäkrade. Om man inte betalar sin bilförsäkring hamnar man hos Trafikförsäkringsföreningen.
Med dess avgifter hamnar en person på obestånd, en person med svag ekonomi eller en person med tidigare betalningsanmärkningar mycket snabbt hos kronofogden och får nya betalningsförelägganden. Klarar man inte av att betala sin trafikpremie på trafikförsäkringen klarar man definitivt inte av att betala avgiften till Trafikförsäkringsföreningen.
Detta är också någonting som Föreningen Insolvens klart ser i dag är att ett antal människor som vill teckna trafikförsäkring hamnar hos Kronofogdemyndigheten med betalningsföreläggande från just Trafikförsäkringsföreningen.
Egon Frid (V):
Det är bra att regeringen agerar i de här frågorna. Jag ifrågasätter inte det och säger inte att regeringen inte gör något alls. Men det är viktigt att belysa de här frågorna ytterligare. Det kan hända att trafikförsäkringen har blivit extra uppmärksammad på grund av att den höjning som skett av premien generellt av andra orsaker.
Det belastar människor med en utsatt ekonomi och en svag betalningsförmåga ytterligare. Då märks nästa höjning ännu mer som försäkringsbolagen gör för att man ifrågasätter betalningsförmågan. Man väger in det som ett skäl för att höja premien ytterligare.
Det är bra som ministern säger på slutet i svaret att man försöker att pröva att kreditupplysningslagen blir tillämplig även på Internetförfrågningarna. Det måste vara ett gemensamt intresse att begränsa de förfrågningarna så att de inte används på ett felaktigt sätt och missbrukas av andra än dem som har rätt att ta en kreditupplysning.
Jag hävdar bestämt att man inte kan jämställa att teckna en försäkring med att teckna ett kreditavtal. Det är inte samma tjänster.
Det är viktigt, och det är också därför jag har lyft fram frågan i interpellationen, att ministern och regeringen i sina diskussioner med Datainspektionen, Finansinspektionen och även Konsumentverket fortsätter att diskutera de frågorna.
Det handlar om på vilket sätt försäkringsbolagen har missbrukat sin ställning mot enskild person när man som i det här fallet använder betalningsanmärkningar mot en enskild person och väger samman det i en annan riskbedömning. Det borde inte vara samma sak. Jag menar att det är snudd på diskriminering.
Egon Frid (V):
Jag har även tidigare diskuterat sms-lån och snabblån med justitieministern, både genom interpellationer i kammaren och i form av skriftliga frågor, och jag vill ansluta mig till Christina Axelssons kritik av sms-lånen som företeelse. Att göra sms-lånen till en EU-fråga är lite märkligt, eftersom det är angeläget att här hävda nationell rätt.
Den borde vara så snabb och funktionell att vi själva kunde justera sådana tråkiga företeelser.
Smarta affärsidéer uppfinns för att kunna kringgå lagstiftningen, och i dag missbrukas konsumentkreditlagen genom att dessa företag lägger sig på just mindre engångskrediter. Dessutom har lånen en avgift i stället för ränta.
Det är uppenbart att regeringen behöver agera mot denna snabbt växande företeelse. Den är ju så ny att ni knappast kan beskylla den tidigare regeringen för den, och nu är den i ett skarpt läge.
Med tanke på att det är unga konsumenter som genom de smarta affärsidéerna utnyttjas till att använda sådana nya kreditmöjligheter måste den nuvarande regeringen agera. Konsumenterna behöver hjälp och stöd så att de inte ska kunna få dessa krediter.
Det är naturligtvis bara att ansluta sig till de argument som Christina Axelsson och Jan Ertsborn använder när de beskriver företeelsen som sådan. Det visar vilka goda skäl det finns att vara kritisk mot den.
Givetvis vill de som kommit på den smarta affärsidén fortsätta att använda sig av den och tycker att en smart affärsidé ska stödjas i stället för att ifrågasättas, motarbetas och stoppas.
Det borde alltså vara möjligt att hävda att kreditprövning ska ske även vid mindre krediter. Jag hoppas att Beatrice Ask inte gör detta till en EU-fråga, utan att regeringen använder den nationella lagstiftningen för att stoppa de här företagen.
Alternativet är att ändra i lagstiftningen så att de inte har möjlighet att fortsätta att använda sig av dessa så kallade smarta affärsidéer.
Egon Frid (V):
Ja, det vore ju synd om frågan avgörs före utfrågningen i civilutskottet den sista januari, för då får vi ställa in vår utfrågning. Vi kan ju skjuta på den tills efter det. Jag förstår logiken i Anti Avsans resonemang där. Mitt inlägg ska heller inte missuppfattas. Jag vill förbjuda sms-lån som företeelse.
Jag tycker att det är beklämmande när kreditinstitut finansierar sin verksamhet med ytterligare spektakulära och tveksamma krediter, som sms-lånen är. Vi vet att det finns inkassoföretag som finansierar sin verksamhet, eller rättare sagt använder sin vinst till utlåning, via sms-lån.
Det tycker jag visar vilken låg och tveksam nivå som kreditmarknaden har hamnat på. Att den behöver regleras ytterligare genom en skärpt lagstiftning är uppenbart. Jag moraliserar inte över människor som tar sms-lån.
Jag moraliserar över företag, affärsverksamhet och kreditverksamhet som utnyttjar människor som befinner sig i en situation att de snabbt vill låna pengar. Då behöver samhället träda in för att skydda dessa människor och skapa förutsättningar för att detta inte ska fortgå och ske som i dag.
Då måste vi naturligtvis reglera detta genom en skärpt lagstiftning. Jag ser gärna en nationell skärpt lagstiftning som sedan kan anpassas vidare, så att vi med stöd av detta får en kommande EU-lagstiftning som naturligtvis också kommer att påverka Sverige. Sms-lånen är kanske inte lika gränsöverskridande som Internethandeln. Men snabbkrediter via Internet kan jämställas med sms-lån.
Men jag hoppas att regeringen skyndsamt förändrar lagstiftningen, så att sms-lånen kan stoppas.
Egon Frid (V):
Jag vill tacka miljöministern för svaret på Kent Perssons interpellation. Jag beklagar att Kent Persson inte kan vara här och ta interpellationsdebatten med ministern. Han har med kort varsel blivit sjuk i dag och kan inte fullfölja interpellationsdebatten. Jag har inte under dagen haft möjlighet att sätta mig in i sakfrågorna och ska inte ge mig in i den intressanta debatten med miljöministern i dag.
Jag får på detta sätt tacka för svaret.
Egon Frid (V):
Tack för svaret, handelsministern, i denna sena timme.
Jag skulle inledningsvis vilja säga att Ewa Björlings svar är utförligt, men det är en idealisering av frihandeln som naturligtvis är kännetecknande för Moderaterna i den svenska regeringen och moderaterna inom Europaparlamentet och tillskyndarna av frihandel.
De organisationer som jobbar för ökad folkhälsa i utvecklingsländerna idealiserar inte frihandeln på samma sätt och idealiserar inte heller WTO- och GATS-förhandlingarna på samma sätt.
Interpellationen har sitt ursprung i att jag var tillsammans med fyra andra parlamentariker från Sveriges riksdag på en resa i EU där vi studerade europeisk alkoholpolitik den ena dagen och den globala utvecklingsekonomin den andra dagen.
Vi träffade bland annat European Public Health Alliance, Eurocare, Concord Europe och Action Aid. Det är fyra organisationer som jobbar för folkhälsofrågor i Europa och globalt. Vi besökte också DG Trade, Generaldirektoratet för handel i EU.
Deras vision är att stödet för tillgång till marknaden gynnas före folkhälsomålen i utvecklingsländerna.
Det är lite signifikativt för vilken utveckling som är på väg inom WTO- och GATS-förhandlingarna och GATS-avtalen.
Handelsavtalen är ju förknippade med alkoholpolitiken i EU och globalt, och detta har uppmärksammats tidigare, bland annat här i riksdagen på en konferens i somras. Det har också uppmärksammats genom de mål för folkhälsan och för en effektiv alkoholpolitik som Världshälsoorganisationen har satt upp.
Där slår man fast att de förhandlingar som sker inom WTO och GATS krockar med WHO:s mål för en förbättrad folkhälsa.
Det finns komponenter i GATS-förhandlingarna som till exempel direkt påverkar tjänstehandeln inom alkoholpolitiken.
I utvecklingsländerna kan det direkt påverka antalet försäljningsställen, vilka krav man får ställa på utskänkningsstället och om man får begränsa antalet försäljnings- och utskänkningsställen. Det ifrågasätter begränsning av försäljningen, tiden för försäljningen, marknadsföringen av alkoholen och det offentliga försäljningsmonopolet. Detta är några exempel.
Andra tydliga exempel som vi ser runt om i världen är den aggressiva marknadsföring som frihandeln för med sig när det gäller tobak och alkohol i utvecklingsländerna, till exempel Indien där det finns jättetydliga exempel på detta. Man kan också studera den ökade alkoholreklam som finns i Sverige och Europa.
Egon Frid (V):
Jag tror inte att Ewa Björling kan övertyga mig på den punkten och inte heller de organisationer som jobbar för en ökad folkhälsa. Jag ser också vad de frihandelsambitioner som Ewa Björling står bakom är på väg att orsaka när det gäller en global handel.
Jag kan stödja att en ekonomisk utveckling är viktig för den sociala utvecklingen i alla länder, inklusive handeln i utvecklingsländerna. Men vi måste också kunna särskilja och diskutera vilken typ av handel som är fruktbar.
Vi vet att den ökade frihandeln och tillgång till marknader som man efterfrågar inom EU är applicerbar på den globala frihandeln och öppenhet till marknader som WTO och GATS sätter upp.
Det innebär att utvecklingsländer som har velat skydda sin egen marknad, av folkhälsoskäl till exempel, är hänvisade till att ta bort sina egna tullar för att få tillgång till handelsavtal, bilaterala stöd och en fortsatt handel.
Det finns företrädare för regeringen och för Ewa Björlings parti som hyllar att det är på det här sättet. De säger att det är upp till länderna att välja - de vet ju vad de har att rätta sig efter.
Men den aggressiva handel och marknadsföring som just tobaks- och alkoholindustrin bedriver för att lägga nya marknader under sig och för att nå nya målgrupper för sin expansion och sin produktion och försäljning av skadliga varor har inga hämningar och begränsningar.
Det är olyckligt när WTO och GATS på det här sättet försöker, under så gott som hemliga förhandlingar, föra utvecklingsländer bakom ljuset på det här sättet och hyllar offentligt, utåt, detta som en lyckosam frihandel som är en förutsättning för en global ekonomisk utveckling.
De organisationer som är aktiva på det här området kan tydligt redovisa vilka skadeverkningar den här handeln för med sig. Man kan dra paralleller. Vi hade en debatt tidigare i dag med Anders Borg om införselkvoterna i Sverige och Sveriges möjligheter att föra en självständig alkoholpolitik gentemot Europa.
Det är överförbart på utvecklingsländernas möjligheter att föra en självständig nationell folkhälsopolitik gentemot frihandeln och den globala handeln inom WTO- och GATS-förhandlingarna. Man har samma begränsningar där och samma krav på sig att följa de förhandlingsresultat som man kommer fram till för frihandeln.
Hyllningen till frihandeln, den blåögdheten som Ewa Björling visar som handelsminister och beskrivningen av hur vackert och fint det är bakom WTO- och GATS-förhandlingarna och deras resultat stämmer inte med den information och de konsekvenser som de europeiska folkhälsoorganisationerna redovisar.
Det vore klädsamt om regeringen och handelsminister Ewa Björling verkligen tar deras oro på allvar.
Egon Frid (V):
Nej, jag säger inte emot mig själv. Jag konstaterar faktum, som ministern dessutom själv ger stöd för i sitt eget svar. Så länge reglerna är icke-diskriminerande påverkar de inte.
Men när de blir diskriminerande, alltså protektionistiska för att stödja till exempel folkhälsan, för att stödja nationella beslut till skydd för socialpolitiken i ett land, får man inte längre bedriva den nationella politiken. Detta kan man jämföra med den svenska i dag icke fria nationella alkoholpolitiken. Det var den parallellen jag gjorde.
För att skydda den sociala utvecklingen i ett utvecklingsland kan det finnas intresse för att skydda sin handel och sin nationella politik för att värna folkhälsan. Och det får man inte göra med de GATS-regler som finns i dag.
Sedan finns det naturligtvis, och det är någonting vi behöver skilja på, positiv handel för ett utvecklingsland och negativ handel, som leder till social utslagning.
Vi kräver en annan möjlighet för utvecklingsländerna att agera utifrån nationella förhållanden när det gäller handel med de varorna.
Egon Frid (V):
Tack så mycket, finansminister Anders Borg, för svaret! Jag hade förra året vid den här tiden en interpellationsdebatt med folkhälsominister Maria Larsson om införselkvoterna. Jag har nu gjort en resa i Bryssel ihop med NBV, Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet. Vi var fem parlamentariker från riksdagen på en resa där för att studera europeisk alkoholpolitik och kopplingen till Sverige.
Därför hade jag önskat att få diskutera införselkvoterna en gång till med folkhälsoministern här före jul. Men jag är tacksam över att få diskutera och debattera införselkvoterna också med finansminister Anders Borg, med ett skattefokus på problematiken i stället.
Jag kan samtidigt passa på att berömma Anders Borg för det uttalandet han tidigt gjorde om att det är bättre att arbeta än att supa. Det är någonting som jag till fullo delar. Jag önskar att ingen super, och alla har rätt till arbete. Där är vi hundraprocentigt överens.
Sedan närmar vi oss nu en tid, julen, då folk hellre ska vara lediga och inte supa än behöva arbeta och supa. Vi hoppas att alla får en vit jul och kan vara lediga utan att supa.
Sedan måste en regering, vars uppgift är att värna folkhälsan, med kraft bekämpa och stoppa inflödet av billig alkohol till följd av dessa helt orimliga införselkvoter. Debatten handlar ju om vad regeringen säger och vad regeringen gör.
Regeringen har varit tydlig med att man är för en restriktiv alkoholpolitik och att man också verkar för en fortsatt restriktiv alkoholpolitik inom EU-politiken.
När vi nu besökte EU och diskuterade europeisk alkoholpolitik och också svensk alkoholpolitik i EU hördes inte den svenska rösten i EU när det gällde att förändra införselkvoterna. Införselkvoterna har ju en viktig bäring när det gäller att tillgängligheten ökar och konsumtionen av alkohol i Sverige ökar.
Och som ministern mycket väl poängterar i sitt svar undandras skatteintäkter för svenska staten på grund av den privatinförsel som sker. Det som gör den här frågan så orimlig och obegriplig är den här enorma mängden, 230 liter. Det finns ingen som kan påstå att den är för privat bruk.
Detta är ju ett sätt för EU och EU-kommissionen att styra svensk alkoholpolitik via införselkvoterna. På så sätt sänks också den svenska alkoholskatten, via införseln som sker.
Här menar vi som är för en fortsatt restriktiv alkoholpolitik och kraftigt sänkta införselkvoter att regeringen med kraft måste fortsätta att arbeta för en restriktiv alkoholpolitik. Men man måste också med kraft arbeta för sänkta införselkvoter. Det handlar naturligtvis om att man säger det men också om att man aktivt arbetar för det inom EU.
Frågan är ju faktiskt hur regeringen tänker. Ministern säger att regeringen inte är passiv i frågan. Men vad gör regeringen aktivt för att Sverige ska få sänkta införselkvoter?
Egon Frid (V):
Nej, jag har inte hävdat att Sverige för en omodern alkoholpolitik och en omodern skattepolitik på området. Vad jag ville uppmärksamma var att det fortfarande finns brister inom den svenska alkoholpolitiken. En av de stora brister som vi har att ta ansvar för gäller konsumtionsökningen på 30 procent sedan EU-inträdet.
De kraftigt ökade införselkvoterna har bidragit till en ökad tillgänglighet och också minskat vår svenska möjlighet att vara restriktiv via prissättningen, punktskatterna och naturligtvis vårt försäljningsmonopol. Det här är hörnstenar som vi måste värna.
Ministern säger att vi naturligtvis ska ge tull, polis och skatteverk möjligheter att sköta sitt arbete när det gäller att ta in skatterna vid Internetinförsel och också att kontrollera införseln vid gränserna.
Men när införselkvoten är 230 liter för en privatperson skapar det en enormt stor införsel i sig. Det är säkert många som bedriver näringsverksamhet som är privatpersoner när de passerar gränsen med 230 liter alkohol. De skulle egentligen beläggas med punktskatt för den införda alkoholen.
Tullverket har naturligtvis en viktig uppgift att begränsa näringsidkare som utnyttjar införselkvoterna som privatpersoner för att undandra skatt. Det är en viktig fråga i sig. Jag moraliserar inte över drickandet som en del av den svenska kulturen, men vi måste värna folkhälsan.
Vi vet att den svenska restriktiva alkoholpolitiken är oerhört viktig för att stärka folkhälsan och skapa förutsättningar för att färre blir beroende av alkohol, färre missbrukar alkohol och färre drabbas av sociala problem till följd av ett ökat drickande. Vi kan konstatera att det är en konsekvens av den 30-procentiga ökningen av konsumtionen av alkohol i landet.
Det är en i sig djupt demokratisk rättighet att varje nation får fastställa och driva sin egen alkoholpolitik. Ministern nämner några saker som regeringen arbetar för inom EU, till exempel minimiskatterna.
Jag kan sympatisera med att vi får höjda minimiskatter på alkohol inom EU eftersom det gynnar folkhälsan i länder där det över huvud taget saknas punktskatter på alkohol. Men det här hjälper inte det svenska problemet med införselkvoterna.
Den eventuella nivån på minimiskatter inom EU kommer inte i närheten av de svenska punktskatterna på alkohol. Den begränsar inte tillgången på alkohol i Sverige. Införselkvoterna förändrar inte i sig möjligheterna för människor att föra in den enorma mängd alkohol som 230 liter utgör.
Det är en annan fråga. Min fråga kvarstår: Vad avser regeringen att göra för att minska införselkvoterna av alkohol och därmed fortsätta att slå vakt om den restriktiva alkoholpolitiken för Sverige i EU?
Egon Frid (V):
Jag vet att vi är överens i många frågor som rör problemet. Jag har också stött och varit positiv till den tydlighet som regeringen har visat i frågan.
Men när man sedan hör att den tydlighet som finns inom regeringen för den svenska restriktiva alkoholpolitiken inte märks på det sätt som många förväntar sig inom EU och i arbetet för en förändring av alkoholpolitiken inom EU är det värt att lyfta upp frågan ytterligare en gång.
Ministern sade i sitt svar: "För att få gehör inom EU är det emellertid viktigt att först intensifiera insatserna på hemmaplan för att minska införseln och bekämpa den illegala vidareförsäljningen av alkohol." Det här är ett sätt att försöka uppmärksamma problemet.
Vi som är för en restriktiv nationell alkoholpolitik och rätten att än en gång få fastställa införselkvoterna på nationell basis hoppas att Sverige skulle visa lite franska toner.
Det kan till exempel gälla att man av folkhälsoskäl hänvisar till att fatta beslut om en folkhälsorelaterad alkoholpolitik, till exempel målet i Frankrike om alkoholreklam. Här har Frankrike utmanat EU-kommissionen i frågan och hävdat nationella folkhälsointressen.
Det är där vi menar att det är viktigt att den svenska regeringen utmanar EU-kommissionen på det alkoholpolitiska området av folkhälsoskäl. Det skulle då just gälla frågan om sänkta införselkvoter, och där skulle regeringen utmana EU-kommissionen i alkoholpolitiken.