KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att det finns representanter för regeringspartierna här som hellre vill ha en allmän debatt om framtidens energisystem. Det pratar jag väldigt gärna om, men just nu önskar jag att vi kunde prata om den här specifika frågan som handlar om att kärnkraften fortsatt subventioneras i Sverige. Jag har fortfarande inte fått något svar på vilken definition som regeringen utgår från när man säger att det inte finns några subventioner i Sverige.
Vad har man för underlag som gör att man gör en annan bedömning än Naturvårdsverket som senast i år fastslår i rapporten Potentiellt miljöskadliga subventioner att det begränsade försäkringsansvaret för kärnkraftsägarna är en subvention? Jag har heller inte fått något svar på frågan: Vem betalar kostnaden för en olycka motsvarande Fukushima om en sådan skulle ske i Sverige?
De summor som Anna-Karin Hatt talar om är väldigt små i relation till de minst 1 000 miljarder kronor som olyckan i Fukushima bedöms kosta. Att Miljöpartiet engagerar sig i den här frågan om kärnkraftssubventioner beror både på att det är ett svek mot riksdagen och svenska folket att man nu inte uppfyller löftet om att inte ha några subventioner och på att det försämrar förutsättningarna för förnybar energi när man håller kärnkraften under armarna.
Sveriges befintliga kärnkraft är instabil, gammal och osäker. Vi står inför ett vägval. Ska vi satsa på ny kärnkraft eller 100 procent förnybar energi? Branschen behöver få tydliga besked om vem som betalar kostnaden för en olycka. Sverige har bland de bästa förutsättningarna för ett helt förnybart energisystem. I stället för att skapa bättre förutsättningar för den branschen ger regeringen inga klara besked om vem som betalar kostnaden för en olycka.
Nyligen rapporterades att Sverige är sämst i klassen i EU på solel. Vi bedöms få en halverad utbyggnadstakt av förnybar energi fram till 2020 enligt regeringens egna officiella siffror. Det är uppenbart att det i Sverige finns en bromskloss för utbyggnaden av förnybar energi. Många företag inom förnybar energi flyttar utomlands. Min fråga till ministern måste bli: Hur ska den förnybara energin få en rättvis chans att konkurrera när regeringen fortsätter att hålla kärnkraften under armarna?
Lise Nordin (MP):
Det är just det förslag som Miljöpartiet lägger fram om en hållbar gruvindustri som gör att vi kan garantera att Sverige bidrar till en hållbar utveckling. Johan Johansson säger att han anser att det kommunala vetot mot uranbrytning är fullt tillräckligt. Som jag sade i mitt anförande är det tydligt att de berörda kommunerna inte gör samma bedömning.
Kommunalråd med samma partifärg som Johan Johansson - Moderaterna - säger att uranbrytning hotar våra bygder och att bara undersökningarna av uranförekomster innebär förlorade år för våra kommuner.
Det räcker alltså inte att kommunerna kan säga nej till brytning när det kommer till detta skede, om det gör det, utan redan prospekteringsfasen och provborrning efter uran leder till stora negativa konsekvenser för de orter som är berörda. I princip i alla dessa orter i landet som i dag har ett hot om uranbrytning enas man över partigränserna och vädjar till Sveriges riksdag och regering att hjälpa till så att det blir en tydlighet i politiken.
Kommer det att brytas uran i Sverige eller inte? Det som vi har hört i den här debatten i dag är att regeringsföreträdare ger mycket olika besked, både om man tror och om man anser att det är önskvärt med uranbrytning.
Jag har, som sagt, besökt flera av de orter som är hotade - Oviken, Ovanåker, Billingen, Nianfors - där man redan i dag ser att flera viktiga investeringar i bland annat ekoturism och förnybar energi läggs ned på grund av hotet om uranbrytning. Just på grund av det läge vi ser i landet är det viktigt att Sveriges riksdag och regering säger vad man har för politisk ståndpunkt när det gäller uranbrytning.
I dag är det nämligen väldigt oklart vad regeringen tycker om uranbrytning.
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att Johan Johansson talar om två väldigt olika frågor. Jag ska försöka hinna med båda två. Den första frågan handlar alltså om hur Sverige ska ta ansvar för den globala råvaruförsörjningen. Jag och Miljöpartiet tror att det enda sättet att ta detta ansvar är att ha en hållbar gruvnäring. Där har vi fortfarande en hel del kvar att göra i Sverige. Bland annat, vilket har debatterats i dag, handlar det om att se till att de lokala samhällena får hjälp med den omställning dagens gruvindustri innebär och att de ska få någon form av lokal återbäring.
Jag hade hoppats att vi skulle kunna vara överens om att det inte är några konstigheter. Johan Johansson säger att de kommuner som i dag hotas av uranbrytning kan använda det kommunala vetot och därmed stoppa frågan. Om vi ser på vad som händer i dag ser vi att det uppenbarligen inte räcker.
I princip alla de kommuner som är hotade i dag uttrycker man gång på gång att man inte vill se någon uranbrytning i sina kommuner och att man kommer att använda sitt kommunala veto om det kommer in en ansökan. Ändå ser vi dessa konsekvenser, år ut och år in: Investeringar i dessa bygder läggs ned på grund av hotet om uranbrytning och på grund av provborrningen i sig.
Jag är mycket förvånad över att regeringspartierna i dag inte har gett något svar till alla de kommunalråd och alla de människor som bor i dessa kommuner, som ber om hjälp med att få ett tydligt regelverk som säger att det inte ska bli någon uranbrytning. De kommuner som är berörda anser inte att det räcker att de har vetorätt i slutskedet eftersom de i dag lever med de negativa konsekvenserna av hotet om uranbrytning.
Jag tycker att Sverige ska göra precis som man har gjort i flera delstater i bland annat Australien och Kanada: tydligt förbjuda uranbrytning. Det skulle vara en tydlig och bättre miljöpolitik, landsbygdspolitik och näringspolitik för alla berörda parter.
Lise Nordin (MP):
När man hör Mats Odell går det inte att låta bli att begära replik trots rosslig hals. Jag förstår att regeringen känner sig pressad när Energimyndigheten fastslår att energieffektiviseringsmålet inte tycks nås med dagens politik. Internationella energibyrån var nyligen i Sverige och bedömde att Sverige skyndsamt behöver ta fram en plan för vilken elproduktion som ska ta vid när dagens kärnkraftsreaktorer enligt IEA måste tas ur drift mellan 2022 och 2030.
De har skarp kritik mot att Sverige saknar en plan för den framtida elproduktionen. Jag tycker att det är oseriöst att Mats Odell kompenserar bristen på politik med felaktigheter om andra partiers politik. Det är ganska svårt att utläsa i debatten vad Alliansen har för energipolitik. Vi har precis hört Mats Odell från Kristdemokraterna säga att vindkraften inte behövs i Sverige.
Nyligen beslutade Centerpartiet på sin stämma att deras mål är 100 procent förnybar energi. Vad jag hör i denna kammare är det bara Folkpartiet och Sverigedemokraterna som säger att de vill bygga ny kärnkraft i Sverige. Det är oklart vad som är regeringens energipolitik. Jag ska svara på den felaktighet om vindkraften som Mats Odell nämnde när han sade att Miljöpartiet vill tvinga närboende människor till vindkraft att bli delägare.
Då har du läst väldigt fel i vårt förslag. Det står tydligt att vi föreslår att Sverige precis som Danmark inför en garanti för närboende. De ska ha rätten att köpa in sig i vindkraftverk om de så önskar. Ett sådant system har gjort att det i dag är privatpersoner som till stor del är ägare av vindkraftsproduktionen i Danmark. Det tycker Miljöpartiet är positivt.
De exempel som finns runt om i Europa visar att i de länder där det är privatpersoner som är ägare av den förnybara energin går också utbyggnaden mycket snabbare, och människor är mycket mer positiva till den förnybara energin än i Sverige.
Lise Nordin (MP):
Vad gäller frågan om energieffektivisering är det klart att regeringen hittills har sagt nej till vita certifikat. Vi är väldigt många som väntar på vad regeringens alternativ i så fall är. Jag hoppas att vi inte behöver vänta alltför länge. Vad gäller regeringens energiöverenskommelse är det kanske inte förvånande att Miljöpartiet tycker att den är oklar, men till och med den internationella miljöbyrån, IEA, sade nyligen att den inte ger någon som helst vägledning till vilken elproduktion som behöver ta vid.
Det är hög tid att nu ge de beslut och signaler som behövs för att investeringar i exempelvis förnybar energi görs, så att vi successivt kan ersätta de gamla kärnkraftsreaktorerna med de alternativ som finns. Mats Odell har i tidigare replikskiften sagt att Energimyndigheten vid besöket i näringsutskottet i förra veckan sade att det skulle krävas väldigt lång tid för att nå 100 procent förnybart. Det hörde jag inte alls.
Vad jag hörde väldigt tydligt, vilket jag håller med Energimyndigheten om, var att vi nog inte kommer att nå 100 procent förnybar energi till 2020. Det håller jag alltså med om, men Energimyndigheten tittar nu på hur snabbt vi kan nå 100 procent förnybar energi. Där finns det flera oberoende studier som visar att det vore möjligt till år 2030, vilket skulle vara ungefär i fas med när dagens gamla kärnkraftverk behöver tas ur drift. En sak håller jag med Mats Odell om, och det är att det inte är lätt att nå 100 procent förnybar energi.
Jag är dock övertygad om att det är lättare än att bygga ny kärnkraft, och det visar ju erfarenheter runt om i världen. I Europa finns det bara två försök att bygga ny kärnkraft, och det är i Frankrike och Finland. Både byggena är kraftigt försenade, och prislappen är mycket högre än man tidigare trodde. Det finska bygget Olkiluoto 3 har nu en prislapp som är tre gånger så hög som när man började bygga.
Det innebär att kärnkraftselen från ny kärnkraft kommer att vara dyrare än elen från vindkraft. Jag och Miljöpartiet tycker att det viktigaste i den svenska energipolitiken är att få ett tydligt mål om 100 procent förnybar energi.
Lise Nordin (MP):
Alliansregeringen har på energiområdet haft en tendens att tillsätta utredningar i frågor som man inte har presenterat konkreta politiska förslag kring. Ett sådant exempel är biogasen. Som bland annat Mats Odell nämnde har Energimyndigheten gjort en utredning om biogasen. Det som blir extra besvärligt för alliansregeringen är när utredningen pekar ut ett konkret förslag som borde införas.
Ett förslag som pekades ut av Energimyndigheten är metanreduceringsstöd, alltså ett produktionsstöd där gårdsbaserad biogasproduktion får en viss ersättning för att man gör en klimatvinst och använder ett substrat som gödsel som annars släcker metan för att producera biogas som kan ersätta fossila drivmedel. Metanreduceringsstödet har varit ett tydligt förslag fån Energimyndigheten, men regeringen har inte återkommit med ett sådant förslag.
Regeringen har alltså inte presenterat någon strategi eller satt upp något nationellt mål för biogasen och inte heller genomfört några sådana konkreta förslag. Bland annat Miljöpartiet har metanreduceringsstödet i sin budget. När och jag Cecilie Tenfjord-Toftby för närmare två år sedan i nationella radion debatterade hur biogasproduktionen ska komma i gång minns jag att hon sade att det behövs någon form av produktionsstöd, att regeringen tittar på ett sådant system men att man inte vill ha just det här metanreduceringsstödet.
Men tiden går, och regeringen har fortfarande inte presenterat något förslag till produktionsstöd. Jag skulle vilja fråga Cecilie Tenfjord-Toftby även om vindkraftsvetot, som vi är överens om behövs för att det lokala samhället ska kunna ha åsikter som vindkraftsetableringen.
Miljöpartiet har en motion om att vindkraftsvetot behöver kompletteras med tydliga kriterier, att kommunen måste ge besked inom viss tid och att rätt ska finnas att överklaga beslutet, precis som i alla andra byggärenden. Jag skulle vilja höra hur Moderaterna ser på det förslaget. Varför vill man inte göra det kommunala vindkraftsvetot rättssäkert med de här förändringarna?
Lise Nordin (MP):
Det är många olika frågor som Cecilie nämner. Låt oss börja med vita certifikat. Energimyndigheten har fastslagit att man i dag inte anser att de behövs därför att de inte skulle rätta till ett marknadsmisslyckande. Jag kan förstå att man gör den bedömningen eftersom regeringen har satt ett så lamt mål för energieffektivisering.
Med ett ambitiöst mål för energieffektivisering behövs det fler verktyg, och där har bland annat EU-kommissionen pekat ut att fler länder behöver införa ett system där energiföretagen får uppdraget att hjälpa sina kunder att energieffektivisera. Regeringen har inte presenterat något alternativ. Det gläder mig att Cecilie Tenfjord-Toftby talar väl om biogasen, men nu har alliansregeringen styrt i sju år, och vi har fortfarande inte sett något produktionsstöd för biogasen. Biogasproduktionen kommer inte i gång.
Tvärtom nås vi ganska ofta av nyheter att biogassatsningar läggs ned därför att det saknas en nationell politik för biogasen. Frågan om det kommunala vindkraftsvetot hanteras på väldigt olika sätt i kommunerna. Ibland talas det till och med om att det använts som en muta därför att det inte är rättssäkert.
Jag önskade att Cecilie Tenfjord-Toftby läste Miljöpartiets motioner lite noggrannare innan hon hänvisar till dem på ett felaktigt sätt. Jag fick inget besked om hur Moderaterna ser på att göra det kommunala vindkraftsvetot rättssäkert. Är det inte rimligt att alla inblandade aktörer, både närboende och de som bygger vindkraft, vet i förväg vilka kriterier som gäller om man får ja eller nej till att bygga vindkraftverk?
Är det inte rimligt att kommunen får en tidsram för när man behöver ge besked? I dag skulle en kommun kunna låta ett vindkraftsärende ligga på hög i många år utan att ge besked. Och är det inte rimligt att ett beslut om vindkraft kan överklagas i kommunen, precis som alla andra byggärenden? Det är Miljöpartiets förslag, som jag undrar om Moderaterna kan backa upp.
Lise Nordin (MP):
Eva Flyborg sade i sitt anförande att dagens kärnkraft i Sverige behöver avvecklas inom 10-15 år. Jag tycker att det är jättebra att vi kan vara överens om var debatten ska börja, nämligen att dagens kärnkraftsreaktorer är gamla och att den relevanta frågan är vilken elproduktion vi tycker ska ta vid och ersätta kärnkraften. I denna diskussion är det relevant att se vad ny kärnkraft kostar att bygga.
Som jag nämnde tidigare i debatten finns det i Europa bara två försök att bygga kärnkraft, nämligen Finland och Frankrike. Bygget i Finland är nu tre gånger så dyrt som man trodde när man började bygga, och elen från kärnkraftverket Olkiluoto 3 kommer att bli dyrare än elen från vindkraft. På vilket sätt skulle det gynna svensk basindustri att bygga ny, dyr kärnkraft, som kommer att ge dyrare el än vindkraft? Det är för mig en gåta.
Eva Flyborg försöker också måla upp bilden av att vindkraften i Sverige är dyr. Kanske har hon missat Energimyndighetens utredning, som pekar på att trots det stöd som ges till vindkraften via elcertifikatssystemet har, totalt sett, vindkraftsutbyggnaden i Sverige lett till lägre elpriser därför att ett större utbud på marknaden leder till sänkta elpriser. Energimyndigheten säger alltså att vindkraftsutbyggnaden har lett till lägre elpriser i Sverige.
När man hör Eva Flyborg finns det också anledning att fundera över vad som är regeringens inriktning för svensk elproduktion i framtiden. Centerpartiet, som är det parti som energiministern kommer från, har nyligen på sin stämma beslutat att målet ska vara 100 procent förnybar energi inom en generation.
Ett av de partier som Folkpartiet samarbetar med i regeringen gör alltså bedömningen att vi kan nå 100 procent förnybar energi inom en generation. Är Eva Flyborg och energiminister Anna-Karin Hatt så oense om möjligheterna till ett hållbart framtida energisystem?
Lise Nordin (MP):
Det är fascinerande hur ofta Eva Flyborg kritiserar vindkraften när hennes parti ingår i en regering som vanligtvis talar väl om vindkraften. Jag fick inget svar om hur Eva Flyborg och Folkpartiet ser på att regeringens energiminister tillhör det parti som har satt ett mål om 100 procent förnybar energi.
Hur ska den svenska energibranschen kunna veta vad som gäller när de olika partierna i Alliansregeringen ger så olika besked om vilka energikällor man vill se i framtiden? Jag konstaterar också att Eva Flyborg och jag är överens om att dagens kärnkraftsreaktorer är gamla. De behöver tas ur drift inom 10-15 år. Där befinner sig debatten.
Vilken elproduktion tycker vi ska ta vid när dagens gamla kärnkraftsreaktorer måste tas ur drift? Jag förstår att det är väldigt provocerande för Folkpartiet att Energimyndigheten på eget initiativ har tagit beslut om att utreda hur Sverige kan nå ett hållbart energisystem.
Vår statliga energimyndighet bedömer alltså att det behövs en tydlig plan för vad vi ska göra med dagens energisituation. Och den utredningen kommer att få ge svar på vilka utmaningar och möjligheter som finns med 100 procent förnybar energi. Sedan gäller det frågan om att förnybar energi som solkraft och vindkraft är intermittent, alltså inte levererar hela tiden utan påverkas av väder. Det är en fråga som har utretts av flera forskare.
Men varför har allianspartierna i den här debatten om reglerkraft inte någon som helst förankring i vad som diskuteras i forskarsamhället? De försöker enbart sprida bilden av att det skulle vara ett stort problem. Det finns exempelvis en studie från KTH och Lennart Söder där man har tittat på detta. Man klargör att det självklart finns utmaningar med reglerkraften, men det är inte omöjligt att med dagens reglerkraft i form av vattenkraft nå ett elsystem som är 100 procent förnybart.
Lise Nordin (MP):
Jag hör Cecilie Tenfjord-Toftby säga att ländernas ståndpunkt i den här frågan troligtvis påverkas av vad de har för nationella förutsättningar. Jag delar helt den bilden. Det är tydligt att de länder som i dag vill bygga ny kärnkraft är kritiska till ett bindande mål om förnybar energi.
Sverige har ovanligt goda förutsättningar för både förnybar energi och energieffektivisering, vilket gör att jag blir extra förvånad över att den svenska regeringen inte ställer sig bakom de medlemsländer som säger att de vill ha bindande mål om förnybar energi och effektivisering. När det gäller utskottets ställningstagande och alliansregeringens ståndpunkt tycker jag att det man skriver i betänkandet talar för att man vill ha bindande mål för förnybar energi och effektivisering, men man landar inte i den slutsatsen. Det gör mig förvånad.
Bland annat skriver man att "satsningar på förnybar energi och energieffektivisering kommer att vara viktiga för att uppnå målet om minskade utsläpp av växthusgaser". Vidare skriver man att de nuvarande EU-målen vad gäller förnybar energi varit avgörande för den goda utveckling vi hittills har sett. Varför väljer man då att inte ställa sig bakom de länder i EU som vill ha bindande mål för förnybar energi och energieffektivisering?
Lise Nordin (MP):
Jag lyckas inte greppa hur regeringen resonerar i den här frågan. Det faktum att utskottet fick regeringens ståndpunkt väldigt sent tolkar jag som att regeringspartierna har olika ståndpunkter, och det är förstås inget konstigt med det. Men jag förstår inte vilka målkonflikter man ser eftersom man skriver att satsningar på förnybar energi och effektivisering är viktiga för att uppnå målet om minskade växthusgasutsläpp. I sina egna texter skriver majoriteten att de tre målen hänger ihop.
Den bilden delar jag. Därför förstår jag inte varför man inte ställer sig bakom de medlemsländer som vill ha bindande mål. Medan den svenska regeringen vill utreda vidare tappar vi fart i den viktiga klimat- och energiomställningen. I utskottets ställningstagande kan vi också läsa att utskottet vill att klimatmålet ska "uppfyllas på ett kostnadseffektivt sätt".
Om vi tittar på vad priset är för att bygga ny förnybar energi jämfört med att bygga ny kärnkraft kan vi se att det mest kostnadseffektiva sättet att nå klimatmålen är att bygga förnybar energi. Det är också kostnadseffektivt att använda energi på ett smartare sätt och att minska energianvändningen. Det säger sig självt. Att sätta upp ett bindande mål både för förnybar energi och för effektivering skulle alltså på ett kostnadseffektivt sätt hjälpa oss att nå vårt klimatmål.
Jag hoppas att Cecilie Tenfjord-Toftby kan ge mig klarhet i varför regeringen inte ställer sig bakom de länder som vill ha tydliga mål så att vi kan nå både energi- och klimatmålen.
Lise Nordin (MP):
Samtidigt som EU nu behandlar grönboken om nya klimat- och energimål pågår en diskussion som att tillåta statsstöd till kärnkraft. Kommissionen diskuterar nu ett förslag som gör att det kan bli tillåtet att ge statsstöd, det vill säga statliga subventioner, till byggnation av ny kärnkraft. Det är många som är oroliga för att de två frågorna hänger samman.
Det tycks som att det finns ett samband i och med att de länder som diskuterar att bygga subventionerad kärnkraft, såsom Storbritannien, också är motståndare till ett bindande mål för förnybar energi. Jag utgår från att regeringens ståndpunkt att kärnkraften ska stå på egna ben också gäller principiellt på EU-nivå så att kärnkraft som byggs i andra länder också ska byggas utan statligt stöd.
Är det så att regeringen ställer bakom de länder som inte vill ha bindande mål för förnybar energi för att inte försämra förutsättningarna för kärnkraft?
Lise Nordin (MP):
Jag vill säga grattis till Eva Flyborg och Folkpartiet, som jag tror är vinnaren av allianspartierna som har skrivit den svenska ståndpunkten. Den ställer sig inte bakom länder som vill ha mål för förnybar energi och energieffektivisering. Jag tror att Eva Flyborg är nöjd. Som jag tidigare har sagt är jag och Miljöpartiet inte riktigt lika nöjda utan hade velat se tydligare mål. Eva Flyborg säger att det behövs en fördjupad analys. Som tidigare har sagts i debatten går tåget nu.
Det är nu som medlemsländerna gör sina inspel till EU-kommissionen om vad det ska ges för nya mål till 2030. Där har regeringen valt att inte ställa sig bakom de länder som vill ha bindande mål för förnybar energi. Eva Flyborg sade ingenting om frågan om statsstöd till kärnkraft i andra länder. Är Folkpartiet öppet för att EU-kommissionen ska tillåta ekonomiska subventioner till kärnkraft som byggs i andra länder?
Lise Nordin (MP):
Miljöpartiet och Centerpartiet är två av de partier som står bakom ett mål på 100 procent förnybar energi. Helena Lindahl säger att det är viktigt att Sverige driver på så att EU inte tappar fart och att det är viktigt att vi är på tårna. Utifrån det tror jag att ni i Centerpartiet är besvikna på den skrivning som blev, där man inte ställer sig bakom bindande mål för förnybar energi och energieffektivisering.
Tvärtom är det Folkpartiets och Sverigedemokraternas linje att bromsa förnybar energi och öppna för kärnkraft som blir den svenska ståndpunkten när EU nu ska hantera frågan om nya mål till 2030. Eva Flyborg sade i sitt replikskifte med mig att hon anser att det är klokt och ansvarsfullt av Sverige att inte ställa sig bakom bindande mål för förnybar energi och effektivisering.
Jag undrar om Helena Lindahl delar den bedömningen och om hon är stolt över det som står i den svenska regeringens ståndpunkt. Sverige har ovanligt goda förutsättningar att göra en energi- och klimatomställning. De flesta länder tittar på Sverige och avundas oss de goda förutsättningarna. De mål som kan sättas på EU-nivå skulle inte vara särskilt svåra för Sverige att nå.
I olika energidebatter som vi har haft här i kammaren har jag sett representanter från alliansregeringen peka finger åt länder som bygger ut kolkraft och fossil, klimatvidrig energi. Nu har man chansen att göra någonting åt det genom att ställa sig bakom de länder som vill ha tydliga och bindande mål för förnybar energi.
Min sista fråga blir: Om inte länder som Sverige, som har så goda förutsättningar för den här energiomställningen, driver på, vem ska då göra det?