KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Jag tror att jag föredrar att vänta tills Post- och telestyrelsen kommer med sitt förslag, Désirée Liljevall. Då har vi ju möjlighet att värdera de frågor som Désirée Liljevall tar upp. Peter Jeppsson tycker att det är konstigt att jag inte delar Riksrevisionens syn. Att Riksrevisionens ordförande skulle ha riktat stark kritik är fullständigt fel. Det borde Thomas Östros känna till.
Riksrevisionens ordförande har lika lite med denna fråga att göra som Hugo Chávez.
Riksrevisionens styrelse kommer ju enbart in när det gäller rapporter som ska gå till riksdagen, inte frågor som gäller riksrevisorernas egna rapporter. Dem står de för själva.
Därför, Peter Jeppsson, anser jag att det är orimligt att ställa sig bakom den kritiken. Varför inte dra tillbaka, säger Börje Vestlund. Det är helt enkelt för att vi redan har ett bemyndigande. Det har Thomas Östros och hans regering gett oss. Vi har ett bemyndigande av denna kammare att sälja 100 procent.
Det hade inte hjälpt om vi hade dragit tillbaka propositionen, Börje Vestlund. Det som gäller är att vi inte kommer att förändra vårt huvudägarskap förrän dessa frågor är utredda. Varför ska man se detta separat, frågade Eva-Lena Jansson. Det måste helt enkelt analyseras separat.
Oberoende av ägarskap måste tillgången till accessnätet tryggas. Det gjorde inte den förra regeringen, därför gör vi det nu.
Mats Odell (KD):
Börje Vestlund har varit bostadspolitiker i regionen. När han slutade stod 191 000 människor i bostadskö. Detta tolkar denne socialdemokratiske bostadspolitiker som att de fått ett ökat förtroende för bostadsförmedlingen. Det är bland det mest fantastiska jag hört i denna kammare.
Vi har 191 000 människor i bostadskö. Bra, äntligen börjar vi få upp förtroendet för bostadsförmedlingen! Sanningen är ju att er bostadspolitik totalt har havererat. Nu har vi lagt om den, och vi ser att det byggs mer än på sexton år. Då börjar Bosse Ringholm tala om tvärstopp. Nu kan vi analysera siffrorna på olika sätt. Det har varit olika ingångar som jag tycker varit belysande och bra.
Men man kan också se på det på ett annat sätt. Om vi tittar på Stockholm ser vi att marknaden är extremt överhettad. Priserna stiger snabbt, och det av olika anledningar. När det gäller nyproduktionen beror det framför allt på att vi har en sådan brist på arbetskraft. 70 procent av byggföretagen säger att de inte får tag på byggarbetare med den kompetens som efterfrågas för detta.
På grund av de produktionssubventioner som inte längre finns läggs givetvis också en del projekt i malpåse. Låt oss se utanför Storstockholm. Låt oss se på Storgöteborg och Stormalmö. Det visar sig att byggandet där ökar, och 50 procent av flerbostadsproduktionen är hyresrätter.
Vi ser samma mönster även i flera andra kommuner. Dessutom är en stor del av bostadsbeståndet just hyresrätter. 71 procent av flerbostadsbeståndet är hyresrätter. Det finns 1,7 miljoner hyresrätter i Sverige, och fler blir det trots att en del ombildas.
Det är också viktigt att vi får hyresrättsmarknaden att fungera på ett bättre sätt - att vi kommer till rätta med svarthandeln, att vi får bättre fungerande möjligheter att få tag på hyresrätter.
Det visar sig att Börje Vestlunds parti i Sabos styrelse har ungefär samma hållning som regeringen, och jag hoppas att bostadsmarknadens parter försöker hitta ett system som ger en bättre fungerande hyresmarknad.
Mats Odell (KD):
Jag vill gratulera Börje Vestlund till kloka beslut som han varit med om att fatta. Det är jättebra. Det är svårt att se in i framtiden. De närmaste åren ser bra ut, vilket beror på att vi har en oerhört stark ekonomisk utveckling över huvud taget i Sverige och i vår omvärld. Det gör att hushållen efterfrågar, och det byggs. Den makroekonomiska utvecklingen är mycket mer styrande för bostadsproduktionen än vad exempelvis subventionerna någonsin varit.
Det är också bra att det inte enbart byggs hyresrätter. Nu byggs i stället så att vi får ett bredare utbud. Det gör att folk flyttar ut ur mindre hyresrätter och in i större. Därmed blir dessa mindre och billigare hyresrätter lediga för dem som inte har råd att efterfråga nyproducerade lägenheter.
Mats Odell (KD):
Jag tycker att det har varit en intressant och belysande debatt om utnämningspolitiken och dess behov av reformering. Jag kan hålla med Peter Hultqvist om att valrörelser ofta har en dynamik. Men när man sedan ska genomföra saker och ting är det ofta en mer komplicerad verklighet som dyker upp. Det tror jag gäller alla partier. Jag vill inte säga att utnämningspolitiken utgör något stort undantag från den reservationen.
Men, som sagt, det sker saker och ting. Jag hoppas att vi kommer att kunna permanenta försöket med annonsering av statliga chefsjobb framöver. Men vi måste förbehålla oss rätten att också ha kompletterande rekryteringsmetoder när den verksamheten blir mer och mer allmän.
Jag tror att det kommer att behövas en reformering av det faktum att inte bara statliga personakter för anställda är offentliga handlingar. Detta gäller faktiskt hela den offentliga sektorn. Det gäller inom vården, inom skolan, på kommunal nivå och på landstingsnivå. Där har inte denna problematik uppmärksammats särskilt mycket. Och det kanske inte är någon problematik just i dag.
Men vi kommer att ha en ökande kamp om arbetskraften, inte minst när vi nu ser den demografiska utvecklingen och när vi ska attrahera unga människor och andra att söka anställning inom offentlig sektor. Vi måste se till att vi ger de absolut bästa förutsättningarna för dem som vill vara anställda i vår viktiga offentliga sektor framöver.
Mats Odell (KD):
Peter Hultqvist har frågat mig om jag avser att även fortsättningsvis skriva ett förord till det särtryck som redovisar statsförvaltningens utveckling. Bakgrunden till frågan är att Peter Hultqvist bland annat anser förordet vara starkt politiskt samt att det skulle råda oklarhet i vilken egenskap jag skriver under förordet. Det särtryck Peter Hultqvist refererar till utgör en bilaga till budgetpropositionen.
Det är alltså inte en del av budgetpropositionen, utan just en bilaga till densamma. Innehållet i bilagan utgör en redovisning av statsförvaltningens utveckling med fokus på föregående år, i förevarande fall således 2005.
Att bilagan trycks upp och distribueras till, förutom samtliga riksdagsledamöter, en relativt stor krets statstjänstemän inklusive de fackliga organisationerna är ett uttryck för regeringens uppfattning att innehållet bedöms vara av intresse för personer som arbetar med förvaltningspolitik och arbetsgivarpolitiskt utvecklingsarbete i staten.
Av interpellationen kan man få intrycket att Peter Hultqvist ondgör sig över att den nuvarande regeringen infört en ny ordning avseende förordet till denna bilaga. Jag kan dock lugna Peter Hultqvist på den punkten. Förekomsten av ett förord till det särtryck vi nu diskuterar är inte någon nyhet. Statsförvaltningens utveckling har utkommit som ett särtryck sedan 2003 och en av mina företrädare, Gunnar Lund, var det första statsrådet att skriva ett förord till nämnda bilaga.
Förra året skrev min senaste företrädare, Sven-Erik Österberg, under det förord som inleder särtrycket. Eftersom det bland annat ankommer på mig att såsom statsråd med ansvar för statsförvaltningen arbeta med regeringens förvaltningspolitiska prioriteringar är det också naturligt att jag redovisar vilka dessa är. Den intresserade kan studera budgetpropositionen och där mer utförligt ta del av bakgrund och innehåll i de prioriteringar regeringen valt att lyfta fram.
Det är således inget konstigt att de redovisas i punktform i nämnda förord. Mot denna bakgrund kan jag för min del konstatera att jag har uppriktigt svårt att förstå kritiken som interpellanten riktar mot mitt agerande. Däremot välkomnar jag en debatt om förvaltningspolitikens innehåll.
Den här regeringen har tydligt deklarerat sju övergripande frågeområden på det förvaltningspolitiska området som jag, tillsammans med mina kolleger i regeringen, kommer att prioritera under mandatperioden.
Mats Odell (KD):
Det är alltid lika inspirerande att debattera med Peter Hultqvist. Nu är vi inne på det viktiga politikområdet förordspolitiken. Det har varit val. Jag tror att regeringen har majoritet i den här kammaren också för att ändra förordspolitiken. Men jag är glad för de tips som vi får av Peter Hultqvist på området. Låt mig ändå, herr talman, peka på några faktorer. Det är rätt att vi hänvisar till budgetpropositionen.
Men, Peter Hultqvist, det finns ett annat dokument som handlar om hela mandatperioden - nämligen regeringsförklaringen. Om Peter Hultqvist lika noggrant med lämpliga sökmotorer går igenom regeringsförklaringen kommer han att hitta de kopplingar som han här efterlyser.
Mats Odell (KD):
Det är med en mycket imponerande kraft som Peter Hultqvist försöker upphöja förordet till det här särtrycket som den här regeringens absolut viktigaste styrdokument. Jag är väldigt glad för att Peter Hultqvist fäster så stor vikt just vid förordet. Hans synpunkter på innehållet i budgetpropositionen är då ovanligt svaga signaler för att komma från hans parti. Men à la bonne heure - låt oss då titta på detta! Vad är det Peter Hultqvist reagerar mot?
Låt mig dra de här punkterna. Det står: skapa en tydligare och mer överskådlig förvaltningsstruktur. Ja, vi ska tillsätta en utredning som ska se över detta. Det har ingenting med Ansvarskommittén att göra. Den utredningen har ju sina egna direktiv.
Jag har väldigt svårt att förstå vad det är i de här punkterna som upprör Peter Hultqvist så till den milda grad att han ställer den här interpellationen och har en diskussion av den här arten, när det i själva verket är väldigt generella saker som har full täckning såväl i regeringsförklaringen som i de olika texter som finns i budgetpropositionen.
Mats Odell (KD):
Jag tycker att det är stimulerande att föra dessa bostadspolitiska debatter, för det handlar egentligen om två synsätt. De blir väldigt tydliga här. Vi har haft en bostadspolitik, och vi kan se hur den har fungerat. Den har inneburit att politiken byggts upp runt en allt ymnigare flora av tillfälliga subventioner som satts in, tagits bort och satts in igen.
Sedan har man återigen beslutat att de ska försvinna, och strax innan de försvinner, alltså strax före valet, säger man, precis som Johan Löfstrand läste upp ur vårpropositionen, att man förlänger dem. Problemet är bara att man aldrig gjorde det, utan man sade bara att det skulle göras. Hur lång är planeringshorisonten då för aktörerna på bostadsmarknaden?
Vi kan med facit i hand se att det i Sverige, med den socialdemokratiska bostadspolitiken uppbyggd kring tillfälliga subventioner, byggs bostäder för ungefär 6 % av bnp. I Finland bygger man, med en helt annan politik, för 12 % av bnp. Det är en politik som mycket mer liknar den som vår regering nu förespråkar.
Jag tror att det är lite för tidigt, Johan Löfstrand, att fråga sig hur bokslutet blev med alliansregeringens bostadspolitik när vi suttit vid makten i ungefär två månader. Låt mig beträffande den fråga som Johan Löfstrand först ställde, alltså om jag vill försvara hyresrätten, säga att ja, jag inte bara vill försvara utan även utveckla hyresrätten.
Jag vill tillsammans med Hyresgästföreningen, Sabo och Fastighetsägarna diskutera hur vi kan utveckla hyresrätten. Jag är inte ens främmande för att det kan behövas budgetmedel för detta. Det måste dock ske på ett annat sätt än genom att ge pengarna direkt till producenterna.
Vi vet enligt nationalekonomisk grundteori att den typen av subventioner tenderar att hamna hos just producenterna, ifall vi har en marknad där hyresgästerna ändå själva bedömer vad de är beredda att betala. Den metoden är inte effektiv, och därför vill vi komma bort från den. Låt oss diskutera, gärna också med våra socialdemokratiska vänner, hur vi långsiktigt utvecklar hyresrätten. Det tror jag är ett viktigt projekt.
Hyresrätten behövs för att vi ska ha en fungerande bostadsmarknad. När det sedan gäller studentbostäder vill jag säga att det är viktigt att vi hittar bra och väl fungerande metoder för att bygga studentbostäder. Det handlar dock inte bara om att nybygga eftersom de blir väldigt dyra även med subventioner.
Därför behöver vi hitta möjligheter för dem som vill hyra ut bostäder helt och hållet i andra hand, men delvis kanske också få fungerande villkor för detta, att det går att skatta på ett rimligt sätt och att man kan göra rätt också i den delen.
Jag skulle, herr talman, vilja fråga Johan Löfstrand vad det beror på att man, med det system som han förespråkar, i Sverige historiskt sett byggt ungefär hälften så mycket bostäder som i Finland, som har ett system som mer liknar det som jag förespråkar.
Mats Odell (KD):
Konkurrensen på byggmarknaden och byggmaterialmarknaden är någonting som behöver bearbetas på olika sätt. Jag har för avsikt att också driva de frågorna tillsammans med europeiska kolleger och titta på vad vi kan göra. Det skiljer ganska mycket. Jag tror att vi kan pressa kostnaderna på olika sätt på området. Det finns väldigt höga prognoser för både år 2007 och 2008 om man tittar framåt.
Men Boverket ser att det kanske planar ut. Det beror mer på de allmänna makroekonomiska förutsättningarna. De styr byggandet mycket mer än subventioner. Det är egentligen bara en liten del av byggandet som är subventionerat. Mest är det andra typer av bostäder som byggs än de små lägenheterna som faktiskt blir ganska dyra. Vad kostar en nyproducerad tvåa på 55 kvadratmeter med subvention? Den kostar ungefär 6 000 kr i månaden. Hur många unga människor har råd med detta?
Hur många unga människor köper en ny Volvo som första bil? De kanske köper en begagnad bil. Men där sitter det fast. Därför behövs också att andrahandsmarknaden fungerar bättre. Herr talman! Jag har inte den ringaktning för äldre damer som jag hör här hela tiden. Visionen av hur studenter rullar ut sina sovsäckar i källaren bland syltburkar omgivna av träspjälor och sådant är inte vad vi talar om.
Här finns faktiskt stora bostäder. Jag har bott i studentkorridor när jag studerade. Jag tyckte att det var jättebra. Är man student finns det anledning att ha ett lite vidare perspektiv på detta. När det gäller arbetskraftsinvandring för byggmarknaden tror jag att både Johan Löfstrand och Fredrik Olovsson kan konstatera att regeringen har ställt upp för att försvara kollektivavtalet i det konkreta fallet i Lavalrättegången.
Mats Odell (KD):
Thomas Östros har frågat näringsminister Maud Olofsson vilka åtgärder hon kommer att vidta för att det långsiktiga ägandet i Telia Sonera och Nordea inte försvagas vid en utförsäljning av statens aktieinnehav samt vilka bedömningar hon gör av betydelsen av att Nordeas och Telia Soneras huvudkontor är förlagda till Sverige. Ansvaret inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna.
Först vill jag hålla med Thomas Östros om att svenska staten i många fall har varit en god ägare som stått dessa bolag bi under resan genom kriser, fusioner, teknisk utveckling och internationell expansion. Att huvudkontoren har varit placerade här har varit betydelsefullt för Sverige, i synnerhet när det gäller teknisk utveckling.
Men i dag är både Nordea och Telia Sonera börsnoterade och verkar på konkurrensutsatta marknader - marknader som är gränsöverskridande. På dessa marknader har det statliga ägandet spelat ut sin roll som välståndsskapare och pådrivare för teknisk utveckling. I en globaliserad värld måste vi lita till andra instrument. Vår inställning är att staten bara ska äga företag där det finns tydliga motiv till att staten äger dem.
När det gäller frågan om vilka bolag som bör förbli i statlig ägo och vilka som kan vara aktuella för försäljning kommer regeringen att göra en bedömning av varje enskilt bolag. Regeringen har redan tidigare informerat om att ett antal statliga bolag nu befinner sig i en försäljningsprocess, däribland statens innehav i Nordea och Telia Sonera. Vi har inte någon tidtabell vare sig för de planerade försäljningarna eller för genomgången av övriga bolag.
Det väsentliga är att det arbete som ligger framför oss utförs på ett noggrant och ansvarsfullt sätt och med största omsorg om skattebetalarnas pengar. Vi får inte glömma att det handlar om stora värden som vi förvaltar. Det sammanlagda värdet på bolagen motsvarar runt hälften av den svenska statsskulden.
På senare år har ägarna blivit synligare, och Svensk kod för bolagsstyrning har medfört att ägarna fått träda fram och ta ett större ansvar. Det är viktigt med långsiktiga ägare, men jag vet att det finns fler ägare än den svenska staten som känner ansvar för sitt ägande och som har ett långsiktigt perspektiv. Den svenska staten har inte monopol på att vara långsiktig och ansvarstagande ägare.
Regeringen har för avsikt att sköta försäljningarna på ett ansvarsfullt sätt, så att bolagen även i fortsättningen kan utvecklas för att svara mot kundernas behov och anpassas till rådande marknadsförutsättningar. Jag är övertygad om att både Nordea och Telia Sonera kan fortsätta att utvecklas i en positiv riktning utan den svenska staten som ägare. Frågan om huvudkontorets placering är en fråga om vad som är bäst för bolaget.
Här har regeringen, tillsammans med riksdagen, ett ansvar att skapa goda förutsättningar för företagande, forskning och utveckling i Sverige. För detta finns det många instrument som är överlägsna de möjligheter som erbjuds staten som delägare till börsnoterade bolag.
Mats Odell (KD):
Jag tycker att detta är en intressant och givande debatt. Thomas Östros tycker att jag skruvat ned tonen från mitt besök på de finansiella marknaderna; jag tror det var den 8 november. Jag var då ute och lyssnade på hur det hela fungerar, hur mycket värde som skapas för den svenska välfärdssektorn genom detta, och kunde konstatera att det är en oerhört expansiv del av svensk ekonomi.
De producerar mycket mervärde, också till hela den offentliga sektorn, genom det mycket höga förädlingsvärdet. Där finns en viktig del av vår välfärdsproduktion och det skulle - där håller jag med Thomas Östros - kunna bli ännu mer av detta. Men Sverige måste vara attraktivt för alla företag, oavsett vem som äger dem. Därför handlar det för oss framför allt om att skapa goda förutsättningar.
Det är det regeringen vill göra, gärna tillsammans med våra vänner inom socialdemokratin där så är möjligt. Thomas Östros säger att vi ska sälja för 50 miljarder och att det blir problem om vi ska ha bästa möjliga pris. Det behöver inte vara så. Vad är bästa möjliga pris?
Jag tror att det är för tidigt både för mig och för alla andra här att i dag säga det. Det finns mängder av lösningar på dessa frågor, och därför finns det all anledning för oss att tänka oss för mycket noga innan det görs. Om vi inte gör det är jag övertygad om att Thomas Östros och jag kommer att få stå här med betydligt mindre på fötterna än Ulla Andersson nu tycker att jag har.
Självklart kommer vi att vara oerhört noggranna i den här processen, och vi lyssnar gärna på goda råd också från Thomas Östros, som ju arbetat med de här frågorna tidigare. En viktig sak att tänka på i det här sammanhanget är det som Ulla Andersson tog upp, nämligen konkurrensen inom banksektorn.
Om vi tittar på de fyra storbanker som vi har i Sverige ser vi att de är ganska olika till sin karaktär. De är starka inom olika segment och inom olika produktområden. Därför tycker jag att det är omöjligt att på förhand döma ut en affär mellan några av dessa banker.
Det är omöjligt helt enkelt för att en sådan affär till och med skulle kunna förbättra konsumenternas möjligheter att få tillgång till både bra och billiga banktjänster. Därför kommer regeringen att agera på ett ansvarsfullt sätt och självklart i enlighet med gällande konkurrenslagstiftning. En eventuell affär mellan Nordea och någon annan bank måste givetvis granskas mycket noga innan den genomförs eller avfärdas.
Det är alltså ingenting som man lättvindigt vare sig dömer ut eller har en uppfattning om innan man verkligen gått i clinch med frågeställningen. Det var ju så att Thomas Östros regering hade avsatt, om jag minns rätt, 15 miljarder varje år där man tänkt sälja av statlig egendom.
Det skulle vara intressant att höra Thomas Östros något beröra hur han hade tänkt sig detta, vilka tillgångar det var fråga om och hur resurserna skulle användas när de väl kom in.
Mats Odell (KD):
Det är intressanta frågor som kommer upp. Thomas Östros säger att regeringen styrs av ideologin att staten inte ska äga. Det stämmer inte. Jag har i mitt skriftliga svar deklarerat att vi kommer att noga granska varje företag för att se om det finns någon anledning att staten ska vara ägare.
Vår principiella uppfattning är, och det tror jag även är Socialdemokraternas principiella uppfattning, att staten i huvudsak inte ska äga näringslivet utan det är gynnsamt för näringslivets utveckling, och därmed för välfärdsutvecklingen, att det finns medborgare av kött och blod som vill satsa egna pengar i olika projekt som sedan blir företag som växer.
Om vi tittar på Nordea och historiken bakom det statliga ägandet inom banksektorn är det en mycket speciell historia. Låt oss därför inte fastna i just detta. Vi kommer att granska varje företag. Är regeringen beredd att ta ansvar genom att hitta långsiktiga ägare undrar Thomas Östros. Ja, regeringen avfärdar ingen köpare på förhand.
En ansvarsfull ägare måste vara redo att granska varje seriöst bud som kommer in under försäljningsprocessen. Det finns många riskkapitalbolag som är duktiga på att förbättra och effektivisera de bolag som de går in i och på så sätt skapa ökat värde för bolagen, deras ägare och kunder. Detta är alltså en komplicerad process. Det tror jag att vi är helt överens om. Men är vi beredda att backa?
Nej, vår grundbult, som ju framgår av alla dokument, är att vi ska granska varje företag för sig. Det finns, Thomas Östros, en mängd företag som staten, höll jag på att säga, ännu icke äger. Låt oss ägna också dem en tanke och se till att vi gemensamt kan skapa goda förutsättningar. Om dessa företag, alltså de som inte har statliga ägare, lyckas och utvecklas är avgörande för om vi ska kunna se ålderdomen an med någorlunda tillförsikt.