Elin Lundgren (S):
Polisen är en fråga som engagerar. Det hörs på tidigare talare, som valt att lyfta fram många av de olika ämnen som hör till det här området. Att polisorganisationen är helt ny från den 1 januari gör att debatten får en liten särprägel, som Krister Hammarbergh poängterade. Väldigt mycket saker är nya. Det känns skönt att vi hade en politisk enighet om att bilda den nya organisationen.
Jag tror att vi alla är måna om att det här ska falla ut på absolut bästa sätt. Att utvärdera den nya organisationen i det här läget, knappt tre månader efter att den kickat igång, är naturligtvis helt omöjligt. Det kommer att ta något år innan vi kan se de resultat som vi förväntar oss. Det är ett facit från andra myndighetssammanslagningar och också det som rikspolischefen signalerar. Efter 2016 ska allting vara genomfört och klart.
Först då kan vi på ett rättvist sätt börja utvärdera och jämföra resultat. Det är förstås svårt när man är en otålig själ, men det är väl bara att förhålla sig till det. Däremot går det bra att sätta upp ett finger i luften för att få veta hur polisorganisationen upplevs i dag. Lite grann beroende på var det här fingret åker upp finns det något olika synpunkter av både positiv och negativ karaktär.
Begrepp som "rörigt" och synonymer till det förekommer frekvent när jag frågar poliser. Många väntar på att de nya chefsbefattningar som ännu inte är tillsatta ska bli klara, så att organisationen och arbetssätten lokalt kan sätta sig. Detta är ingen optimal situation. Det tror jag inte att det är någon som tycker. Men det är förmodligen ofrånkomligt när vi har en så stor organisationsförändring.
Ett viktigt mål med omorganisationen är att medborgarna ska uppleva att polisen kommer närmare, någonting som också har sagts här tidigare. Helt enkelt ska fler poliser vara där vi medborgare är, så att vi lätt kan komma i kontakt med dem och känna en ökad grad av trygghet. Det finns på sina håll bland poliser en oro över att man ännu inte känner att man har levererat på det här området. Det är viktigt för oss politiker att vi följer upp detta.
Resurserna måste naturligtvis fördelas så att vi når fram till medborgarna. Utmaningarna är många inom polisorganisationen. Jag tycker att Andreas Carlson redogjorde väldigt väl för den it-problematik som finns. När man som utomstående hör sådana saker tror man lite grann att det är ett skämt, men det är det tyvärr inte. Också annan utrustning som polisen har - det kan vara skyddsutrustning, kameror eller sådant - är inte ändamålsenlig.
Det är också någonting som rikspolischef Dan Eliasson konstaterade när han var ute på några av sina första verksamhetsbesök. Sådana praktiska frågor i polisorganisationen är upp till rikspolischefen och hans chefskolleger att reda ut. Men det finns en frustration i organisationen, och jag förutsätter att vi kommer till en snabb lösning. Den nya regeringen har valt att i sitt regleringsbrev till polisen göra en del förändringar.
Den viktigaste förändringen är att den tidigare resultatuppföljningen, som ledde till ett fokus på enkelt mätbara insatser, är borttagen till förmån för ett uppdrag till Polismyndigheten att själv bättre utveckla den inre styrningen. Målet är enligt regleringsbrevet att säkerställa verksamhet som håller hög kvalitet, är resurseffektiv och har tydligt medborgarfokus.
Regleringsbrevet är alltså inte lika tyngt av detaljer som tidigare utan visar en större tilltro till polisorganisationen. Jag tycker det är rätt inriktning. Antalet brott som anmäldes 2014 är drygt 3 procent fler än 2013, och det är en trend vi måste vända. Statistik kan ju vara lite vanskligt utifrån mörkertal och sätt att mäta.
Men oavsett vilket tror jag nog att vi alla vill se tydliga siffror från olika mätningar på att färre utsätts för brott och att fler brott klaras upp. Trafikbrott och våldtäkter är två brottskategorier där anmälningarna ökat mycket.
De två brotten är uppenbart olika till sin karaktär på väldigt många sätt, bland annat eftersom trafikbrott i stor utsträckning upptäcks utifrån hur polisen prioriterar arbetet just med dem. När det gäller våldtäkter, däremot, handlar det om hur många som utsätts och hur många som både vågar och känner att det är meningsfullt att anmäla.
Det är mycket lättare för polisen att ge sig ut på jakt efter trafikbrott än till exempel våldtäktsbrott - tråkigt nog, får man väl säga. Trafikbrotten kan förebyggas genom ett mer strategiskt arbete från polisen, medan vi får inse att det är mycket svårare med våldtäkter. Där är det en helt annan karaktär av attitydförändrande och förebyggande arbete där människor måste förstå att andra människor äger rätten till sin egen kropp.
Det brottsförebyggande arbetet åligger många andra aktörer än bara polisen. När det gäller det brottsförebyggande arbetet annonserade justitieministern i går att Brottsförebyggande rådet kommer att få i uppdrag att se över hur det lokala brottsförebyggande arbetet fungerar och lämna förslag på hur det kan förbättras.
Det känns viktigt med tanke på att Riksrevisionen har slagit ned på det brottsförebyggande arbetet tidigare. Vi socialdemokrater har länge drivit på frågan om att göra polisutbildningen till en högskoleutbildning. Att komma i mål med den frågan var ett löfte från statsminister Stefan Löfven i regeringsförklaringen i höstas. Polisens yrkesroll blir allt komplexare, och kraven på polisen ökar.
Därför ser vi att en treårig högskoleutbildning är framtiden. I torsdags beslutade regeringen om ett kommittédirektiv för att förändra polisutbildningen. Uppdraget att föreslå hur utbildningen kan omformas till en högskoleutbildning ska presenteras om ungefär ett år, den 15 april 2016. Vi behöver en modern högskoleutbildning för poliser.
Det främjar forskning och utveckling och förbättrar möjligheterna till ett kontinuerligt lärande hos de anställda i polisorganisationen. Polisen behöver i mycket större utsträckning bygga sin verksamhet på vetenskap och beprövad erfarenhet. En forskningsbaserad utvärdering av polismetoder är ett måste. Man kan enkelt säga att när brottsligheten utvecklas måste också polisen göra det.
Det här är också ett tillfälle att prata om en fråga som blivit aktuell för oss den senaste tiden. Det handlar om mångfalden inom poliskåren. Vi har förstått att det är en påfallande majoritet män som blir poliser, en försämring mot för hur siffrorna såg ut för några år sedan. Det är också så att färre studenter än tidigare har annan härkomst än vad vi skulle kunna kalla för ursvensk, utifrån den information vi har fått.
Det är enkelt att förstå att polisen på de här två parametrarna går miste om olika infallsvinklar, kunskaper och erfarenheter. Vi tror att det är viktigt att polisen hittar nya former för att attrahera ännu fler människor att söka till polisyrket. Det finns goda internationella exempel där man har lyckats bra med att marknadsföra yrket mot underrepresenterade grupper.
Sammanfattningsvis vill jag säga att polisen är i ett mycket spännande läge just nu, kanske mer spännande än någonsin. Men det viktigaste är de meningar som jag fick i ett mejl från en polis och som känns väldigt bra. Det stod: Det praktiska polisarbetet funkar. Det fångas tjuvar på gatorna! Herr talman! Det är precis så det ska vara, och jag har en tilltro till att det blir ännu bättre. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.