KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Jag vill till att börja med anmärka på Carl B Hamiltons debattstil - lätt sexistisk, "gillar spanjorskor". Dessutom tilltalar han Tommy Waidelich som "den här mannen". Det behövs lite skärpning. Så beter man sig inte i en talarstol. Fru talman! Jag begärde replik med anledning av två saker som jag tycker att Carl B Hamilton skulle behöva förklara lite närmare. Den första gäller sjukförsäkringen.
Sju av tio sjukskrivna är kvinnor. På dem har regeringen sparat drygt 26 miljarder kronor. I inkomster till decil 10 är sju av tio män. De har fått mer än det i skattesänkningar. Man skulle kunna säga att genom Carl B Hamiltons politik har sjuka kvinnor sett till att högavlönade friska män fått bra mycket mer pengar i plånboken.
Vi ser hur många sjuka människor står utan ersättning och tvingas söka socialbidrag. Det är det nya Folkpartiets nya linje. Sjuka människor har inte längre rätt att vara sjuka och känna ekonomisk trygghet under den tiden. Den andra linjen som Carl B Hamilton står för är en politik för sänkta löner.
Om vi går igenom den politik som Carl B Hamilton försvarar kan vi tydligt se att det är syftet. Vi har sänkta ersättningsnivåer i a-kassan. Vi har kraftigt höjda kvalifikationskrav för att kvala in i försäkringen. Vi har höjda avgifter. Regeringen skriver till och med i vårpropositionen, på s. 35, att en ersättning på 4 900 kronor i arbetslöshetsförsäkringen kan vara för hög för att människor ska ta ett jobb.
Vi har dessutom jobbskatteavdraget, som syftar till sänkta löner, och Borg har nyss uppmanat kommunpolitiker att hålla tillbaka lågavlönade kvinnors löneutveckling. Det vill säga att kvinnor som jobbar i vård, skola och omsorg ska ha lägre löner. Det här är tydligen också Folkpartiets nya linje, eller hur, Carl B Hamilton?
Ulla Andersson (V):
Det är nog tur att Carl B Hamilton har semester snart, så att han kan börja fundera på hur han beter sig. Jag upptäcker att Carl B Hamilton noga undviker att ta upp frågan om att sjuka kvinnor ska finansiera högavlönade mäns skattesänkningar. Inte med ett ord berörde Carl B Hamilton detta. Jag tycker att det är en avskyvärd politik när man inte tillåts vara sjuk och blir ifrågasatt i sin sjukdom, där man faktiskt mår väldigt dåligt och behöver alla krafter för att koncentrera sig på att bli frisk och få rehabilitering.
Det handlar om att kunna vara sjuk och därmed satsa på att bli frisk. Det tycker inte Carl B Hamilton är viktigt, utan han tycker att det är viktigare att högavlönade män får skattesänkningar. Detta kommenterade Carl B Hamilton över huvud taget inte. Han kommenterade heller inte att regeringen anser att en ersättningsnivå i arbetslöshetsförsäkringen på 4 900 kronor kan vara för hög för människor så att de inte tar ett jobb.
Han kommenterade inte heller de höjda kvalifikationskraven för a-kassan, som gör att bara fyra av tio som i dag är inskrivna på Arbetsförmedlingen har rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Sex av tio har alltså ingen ersättning alls. Han kommenterade inte heller de höjda avgifterna, som gör att människor inte har råd att vara med i arbetslöshetsförsäkringen, och han kommenterade inte heller Borgs krav på sänkta löner för kvinnor inom vård, skola och omsorg.
Han kommenterade inte heller jobbskatteavdragets syfte, nämligen att hålla tillbaka löneutvecklingen. Det är en tydlig ekonomisk politik som syftar till att vi förhoppningsvis ska få något fler jobb i Sverige genom att människor får lägre inkomster. Det är en tydlig linje i Folkpartiets ekonomiska politik. Jag undrar: Var går gränsen?
I kommunerna är ingångslönerna 16 070 kronor, och de anses vara för höga. Och gränsen i a-kassan verkar vara 4 900 kronor, eller är den lägre än så, Carl B Hamilton? Allt detta i a-kassan syftar ju till att sätta press nedåt på lönerna.
Ulla Andersson (V):
Jag har en liten kort kommentar. Det var inte sjukförsäkringen det var fel på i det förra systemet, utan det var arbetsgivarna som inte tog ansvar för rehabiliteringen. Men det var inte därför jag begärde ordet. Kristdemokraterna vill gärna framstå som om man värnar skattebetalarnas pengar. Samtidigt kan vi se att alltmer av skattebetalarnas pengar går till vinster i stället för till vård, omsorg och utbildning.
Om vi tittar på vilka dessa vinster går till kan vi se att det framför allt är till stora riskkapitalbolag med säte i skatteparadis. Deras syfte är att undgå skatt. De lever till 98 procent på skatter men vägrar själva att betala skatt. De bildar bolagskedjor med sex till sju bolag för att kunna föra pengar mellan bolagen och på så vis undgå skatt.
De använder de stora vinster de gör till att köpa upp allt fler välfärdsverksamheter för att sedan sälja av dem med rekordstor avkastning. Det finns avkastningar på 350-450 procent. Tre av fyra bolag inom äldreomsorgen, fem av fem bolag inom handikappomsorgen och två av fyra bolag inom sjukvården ägs av riskkapitalbolag.
Om vi tittar på avkastningen på eget insatt kapital kan vi se att i elbranschen är den 15 procent, i bankerna, som Borg brukar skälla på, 20 procent, i sjukvården 25 procent, i utbildningen 23 procent och i äldreomsorgen 33 procent. Väldigt mycket av skattebetalarnas pengar går till sådant som de absolut inte ska gå till.
Dessutom kan vi lägga till att direktörerna i de här privata bolagen har nästan dubbelt så höga löner som höga tjänstemän inom offentlig sektor. Det är väldigt mycket pengar som går dit de absolut inte ska gå, det vill säga till vinster, skattesmitning och direktörers löner. På vilket sätt är det att värna skattebetalarnas pengar, Anders Sellström?
Ulla Andersson (V):
Jag ser att Anders Sellström är i samma klass som Stefan Fölster och anser att rättigheter som vård, utbildning och omsorg kan jämföras med att köpa en resa till Grekland. Det är ganska stora skillnader mellan att bygga ett hus och att få tillgång till vård, omsorg och utbildning, vilket vi har rätt till som medborgare i ett land. Anders Sellström försöker också blunda för den verklighet som finns omkring honom. Vi har 228 000 barn som lever i fattigdom.
25 procent av ensamstående föräldrar lever i fattigdom. 20 procent av alla småbarn går i barngrupper med 21 barn eller fler. Varje fritidspedagog tar hand om 31 barn. Det är ditt Sverige, Anders Sellström. Jag tycker att du ska våga se det. Nu pratade vi om hur vi använder skattepengarna.
Man kan göra saker med skattepengar som förbättrar så att vi får mindre barngrupper i förskolan, fler anställda i äldreomsorgen och att de anställda i äldreomsorgen får bättre villkor. Nu går det åt andra hållet. När man privatiserar försämras de anställdas villkor väldigt tydligt. Jag kan ta ett exempel hemifrån där heltidsanställda i kommunen numera har fått gå över till ett privat bolag som tagit över gruppbostäderna för utvecklingsstörda.
Nu får de jobba 130 procent för att få ihop samma lön. När man tar in vinster försämras de anställdas arbetsvillkor och man blir färre anställda. Vi besökte en vårdcentral i Uppsala där de hade sagt upp hälften av undersköterskorna. Det är rätt tydligt att syftet är att gå med vinst. Det får sådana här effekter. Dessutom har ni byggt system som gör det mer lönsamt att vårda relativt friska människor än svårt multisjuka äldre.
Jag tog upp ett exempel i går där en äldre multisjuk kvinna numera fick göra tre besök på den privata vårdcentralen därför att man fick betalt per läkarbesök. Tidigare när den var offentlig räckte det med ett besök. Det får konsekvenser när man får in vinstdrivande krafter i verksamheterna. Dessutom stannar de goda idéer i varje företag som en affärshemlighet i stället för att spridas vidare till allas gagn.
Ulla Andersson (V):
Det finns mycket att prata om en dag som denna. Jag tänkte prata om en fråga som ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Det finns väldigt många kvinnor som sliter och kämpar för att ta ansvar för Sverige. Utan dem skulle det här landet stå stilla. Det är till dem vi lämnar våra guldklimpar, våra ögonstenar, på morgonen när vi går till jobbet, så att de får ansvar för vårt allra bästa, det vill säga våra barns omsorg.
Vi lämnar det viktigaste vi har till andra människor att ta ansvar för. Vi lämnar våra far- och morföräldrars omsorg till personalen i hemtjänsten, och de gör ett enormt arbete - det tror jag att de allra flesta är överens om. De har inte alltid resurserna för att ta det ansvar som de faktiskt får. Men de gör sitt allra yttersta. Däremot är deras plånbok tunn.
Genomsnittsinkomsten för en heltidsarbetande arbetare i kommunerna är 20 700 kronor, i landstingen 21 700 kronor. Ingångslönen för en outbildad i kommunerna är 16 070 kronor och för en utbildad med viss erfarenhet 17 700 kronor.
Jag tycker att det är en skamligt låg lön för det arbete som de utför och för det ansvar som de tar. Men finansministern anser att den lönen är för hög och uppmanar kommun- och landstingspolitiker att hålla tillbaka lönerna i framtiden. Anders Borg vill tvärtom, till skillnad från den stora majoriteten av svenska folket, se att kvinnors löner ska sänkas i stället för att höjas.
Den stora debatten brukar handla om det politiska ansvaret för en höjning av kvinnors löner. Anders Borg tycker att den ska handla om det politiska ansvaret för att sänka kvinnors löner. Anders Borg! Var har du hamnat i den politiska debatten? Jag tycker att din ideologiska bas blir rätt tydlig med detta uttalande.
Ulla Andersson (V):
Vänsterpartiet sanerade statsfinanserna efter dina partikamrater förra gången, och vi har samma finansiella sparande som regeringen. Sluta med tramset om att vi inte skulle vilja ha sunda statsfinanser! Med Anders Borgs politik ska sjukskrivna kvinnor betala högavlönade mäns skattesänkningar. Sju av tio sjukskrivna är kvinnor. Sju av tio högavlönade är män.
Och det är män framför allt i de högre inkomstklasserna som får skattesänkningarna. Du har sparat lika mycket på sjukförsäkringen som de får i skattesänkning. Det är kvinnor som du ställer krav på ska ha lägre löner, kvinnor som tjänar 16 000-17 000 kronor i månaden för ett slit och ett ansvarstagande som är helt enormt. Det tycker Anders Borg är för hög lön.
Vi lämnar vårt allra bästa till de här hårt arbetande kvinnorna. Vi lämnar våra far- och morföräldrar i deras omsorg. Men de är inte värda en lön som går att leva på! 16 000-17 000 kronor är för Anders Borg en alldeles för hög inkomst. Jag tycker att det är skamligt att en finansminister kan göra sådana uttalanden i vårt land, ett land som säger sig stå för jämställdhet.
Men det är rätt tydligt: Ni har en politik som framför allt gynnar högavlönade män, så det kanske ändå inte är så orimligt att du ställer sådana krav. Jag tycker att det är ett lågvattenmärke utan dess like, och jag är väldigt glad att du inte har något stöd bland svenska folket för de kraven. Det är snarare så att nio av tio tycker att kvinnor inom vård, skola och omsorg har för låga löner.
Det är det vi borde göra något åt, det vill säga vi borde höja lönerna och visa hur viktigt deras arbete faktiskt är. Det kräver ett politiskt ansvarstagande att kunna sätta en lönepolicy där man visar och tar ansvar för att man vill att kvinnor ska ha högre löner i praktiken. Jag är besviken, Anders Borg, men det är kanske inte helt oväntat.
Ulla Andersson (V):
I tre år har Vänsterpartiet lagt fram olika förslag på hur vi ska reglera finansmarknaden. Vi är det enda partiet, skulle jag vilja säga, som har lagt fram konkreta förslag i den här kammaren, i debatter och i debattartiklar. Vi driver på olika sätt på för att få en finansiell reglering som är bra mycket bättre än i dag. Jag tycker att det är tragiskt att inte fler partier har gjort det. Jag har inte sett ett enda förslag från Sverigedemokraterna.
Andra partier tar upp förslag och diskuterar och kan driva på till exempel i fråga om kapitaltäckningsregler, där vi nu är överens. Men Sverigedemokraterna har varit totalt tysta i frågan. Inte ett enda förslag har ni lagt fram. Ni säger att Sveriges röst kanske inte kan höras så högt i EU.
Vi är ett EU-kritiskt parti, och vi vet att EU bygger på att kapitalet ska få större svängrum, att man ska öppna upp de inre marknaderna och så vidare. Men när vi nu är med i EU måste vi också ta de möjligheter som finns och driva på i de frågor vi kan och där vi också är, kan jag tycka, ett föredöme på många sätt efter den bankkris vi hade förra gången.
Vi lärde oss väldigt mycket, och därmed menar jag också att vår röst är starkare i de här frågorna än vad den kanske är i andra frågor. Det bör vi nyttja, vilket vi också gör nu, och jag tycker att det är mycket bra att vi är ett enigt utskott som drar upp gemensamma riktlinjer för hur vi ser på de här frågorna. Därför tycker jag att det är tragiskt att Sverigedemokraterna ställer sig utanför.
Ulla Andersson (V):
Det är lite märkligt att uttala sig så att om vi som parti inte säger någonting betyder det inte att vi inte har någon åsikt. Jag trodde att det var ett partis plikt att tala om var man stod och vad man tyckte i olika enskilda frågor. Och i en fråga som är så central både för ett enskilt land och för hela världens utveckling borde ett parti ha en åsikt.
Vi får se vad som kommer tillbaka i frågan om finansiell reglering efter den EU-hantering som har varit och hur pass bra det är. Jag befarar att det kommer att vara urvattnat. Det har vi sett hittills. Det kommer fram ganska progressiva förslag, och sedan kommer en politisk process där det blir alltmer urvattnat. Jag skulle vilja säga att Basel III är alltför urvattnat.
Jag skulle tro att det finns ganska mycket som jag och Vänsterpartiet skulle vilja tillföra, men man måste titta på förslagen när de kommer och så får man se vad som i så fall saknas. Som jag sade i mitt anförande tycker jag att man över huvud taget inte har tagit upp frågan om att banker tillåts bli så stora att de inte kan tillåtas gå omkull och att de till och med blir för stora för att kunna räddas.
Det problemet kommer att kvarstå även efter den hantering som vi har haft i dag i kammaren och som kommer att fortsätta i EU. Det finns ju ingen politisk vilja vare sig här i Sverige eller på EU-nivå att begränsa bankers storlek, och det vore det centrala för att förhindra en framtida kris, menar jag. Vi får se vad som kommer att hända och vilka ståndpunkter vi kommer att inta så småningom.
Jag tycker ändå att det är bra att vi har en gemensam ingång i själva hanteringen från åtminstone sju partier i utskottet. Det bäddar i alla fall för att vi gemensamt ska kunna trycka på i större utsträckning och på så vis också vara starkare.
Ulla Andersson (V):
Jag kan konstatera att det skiljer en hel del mellan våra förslag, så till vida att vi har ambitionen och målsättningen att öka lärartätheten, att minska barngrupperna i förskolan, att öka de äldres inflytande över sin egen omsorg, att till och med få fria timmar och att höja kvaliteten genom att ha fler anställda.
Det är rätt väsentliga skillnader i vardagen för väldigt många människor, och för de anställda eftersom vi dessutom lägger en hel miljard till att organisera heltidstjänster, vilket har stor betydelse för många kvinnor som tvingas leva på deltidslöner.
År 2011 kommer intäkter från skatter och statsbidrag inte att kunna finansiera pris- och löneomräkningen, enligt en rapport som Göran Pettersson själv hänvisar till, och än mindre de demografiska förändringarna. Nästan hälften av landstingen beräknas få underskott år 2011, och kommunerna når inte upp till ambitionen om god ekonomisk hushållning. Det här tycker Göran Pettersson känns tryggt.
Göran Pettersson säger att skatterna är det huvudsakliga och att skatterna har en liten andel men lägger till att staten har möjlighet att gå in ibland. Ja, det handlar om vilken politisk målsättning och vilka politiska ambitioner man har. Vill man något med välfärden tar man också det ansvaret. Ni drar ned på statsbidragen, och enligt Sveriges Kommuner och Landsting täcker de ökade skatteintäkterna inte neddragningen.
Men Göran Pettersson säger att det känns tryggt. Vi ser hur personaltätheten minskar i förskolan. Det har den gjort varje år sedan ni kom till makten. Vi ser hur antalet barn i fritidshemmen har ökat kraftigt och slagit nytt rekord. Vi ser hur antalet barn som tvingas leva lång tid på socialbidrag har ökat; det har blivit 10 000 fler barn under era fyra borgerliga regeringsår.
Jag tycker absolut inte att det känns tryggt.
Ulla Andersson (V):
Göran Pettersson talar om ansvarsfördelning mellan stat och kommun. Det är nog rätt många politiker på kommunal nivå som är ganska upprörda över den förskjutning ni har gjort från statligt ansvar till kommunalt ansvar. Jag tänker i första hand på era kraftiga försämringar av a-kassan som är främsta skälet till att socialbidragsberoendet ökar. Ni har också gjort kraftiga försämringar av sjukförsäkringen, vilket också skjuter över betalningsansvar på kommunerna.
Framför allt är det dock enskilda individer som drabbas väldigt hårt. Det är stor skillnad mellan att känna sig trygg med ett försäkringssystem och att sparkas ut och hänvisas till socialbidrag. Dessutom är det 10 000 fler barn i dag som lever i långvarigt beroende av socialbidrag, eller försörjningsstöd som det numera heter. Pengar har betydelse, Göran Pettersson. Det är väl därför ni väljer att sänka skatter kontinuerligt.
Ni har inga ambitioner inom välfärdsområdet; för er är det viktigare att sänka skatter. Det är rätt tydligt. Vi har sett en minskad lärartäthet. Vi ser hur personaltätheten har minskat varje år sedan ni tillträdde, och vi ser hur barngrupperna i fritidshemmen ökar. Om man vill öka personaltätheten - personalen är den största utgiftsposten för kommunerna - kostar det pengar.
Det är framför allt bristen på personal som många gånger är det stora problemet och som skapar stress. Det är svårt att se varje barn i en förskolegrupp om man är för få anställda. Det är svårt att hinna ge de äldre omsorg om man är för få anställda. Resurser har alltså betydelse. Du och jag, Göran Pettersson, har olika politiska ambitioner. Jag anser att välfärdssystemen, trygghetssystemen, är centrala för tryggheten i ett modernt land.
Jag vill inte att människor ska vara utlämnade på det sätt som ni anser är bra utveckling för vårt land. Jag värnar välfärdssystemen. Jag värnar en bra förskola och skola. Jag ökar gärna resurserna för att barn och äldre ska få det bättre.
Ulla Andersson (V):
Göran Pettersson säger i sitt anförande att den skiljande punkten är frågan om vinst. Jag skulle vilja lägga till en del. Det är både demokratifrågor och kvalitetsfrågor, och det handlar om vilken syn vi har på hur våra gemensamma skattepengar ska användas. För Moderaterna är det här slöseriet helt okej. Skatteverket har räknat ut att 10 miljarder kronor dras undan från den skattefinansierade verksamheten.
Det är alltså 10 miljarder kronor av dina och mina skattepengar som går till uppköp av andra kommunala offentliga verksamheter eller av privata bolag inom välfärdsverksamheten. Det är så det går till, Göran Pettersson. Pengarna används framför allt till att köpa upp och lägga under sig en större del av marknaden. Det är därför vi ser den här totala dominansen av riskkapitalbolag.
Inom handikappomsorgen är fyra av fyra stora aktörer riskkapitalbolag - alla registrerade i skatteparadis. Inom friskolan är det fem av sex. Inom vård- och omsorgssektorn är det tre av fyra. Det är en total dominans av riskkapitalbolag där det inte finns någon insyn och där skatteplaneringen är långt driven.
Göran Pettersson tycker att vi ska lägga mer krut på upphandlingar och kontroll. Hur mycket kontroll behövs av Stockholms läns landstings 4 000 privata avtal? Hur många kontrollanter tycker du att vi ska lägga skattepengar på? Det vore bra att veta. Är det en för varje vårdcentral, eller kanske två? Hur många ska man ha för förskolorna? Är det där vi ska lägga våra skattepengar?
Vi ska finansiera verksamheten, vi ska finansiera vinsterna och vi ska finansiera kontrollen och inte ens veta om vi får den kvalitet medborgarna är värda.
Ulla Andersson (V):
Man kan ju tycka att en moderat borde anse att företagen åtminstone ska finansiera sin egen verksamhet. Moderaterna tycker tydligen att det är helt okej att ha en helt bidragsfinansierad verksamhet. Det är nämligen vad det är. Det är dina och mina skattepengar som bekostar verksamheten, det vill säga produktionen av tjänsterna. Företagen finansierar ju inte sin egen verksamhet. Till och med uppköpen sker med dina och mina skattepengar. Det är inte alls konkurrens på lika villkor.
Vem som helst borde bli oroad av att vi har en oligopolistisk struktur inom välfärdssektorn. Jag tycker att det är bedrövligt att en moderat kan försvara att företag ska kunna finansiera sin verksamhet med skattepengar. Göran Pettersson talade tidigare om innovation. Skolverket har konstaterat att det inte har blivit någon ökad pedagogisk mångfald av den så kallade friskolereformen.
Man kan snarare se en enfald eftersom det även där handlar om stora riskkapitalbolag. Vi kan titta på hur det ser ut bland de anställda. I de två största skolkoncernerna ligger lärartätheten på 4,6 lärare på 100 elever. På nästa nivå är det 5,4. I kommunerna har man 8,2 lärare på 100 elever.
Det är där man tar ut sina vinster. Det försvarar Göran Pettersson. Han tycker att det är helt okej. Han pratar om effektiviseringar som har gjorts. På bekostnad av vem? Vi ser tydligt att det är på bekostnad av elevernas skolresultat, men också på bekostnad av de anställdas arbetsvillkor. Jag tog tidigare upp att man numera måste jobba 130 procent för att få ut en lön på 100 procent.
Göran Pettersson borde ta något ansvar för de politiska beslut han har fattat och en vilja att ta reda på vad detta innebär i verkligheten och inte gömma sig bakom skygglappar och säga att han inte ens vet att det är riskkapitalbolag som driver de här verksamheterna. Det kan nog vem som helst läsa sig till.
Ulla Andersson (V):
Bättre kvalitet får man bland annat genom fler anställda inom vård, skola och omsorg. Men i stället ser vi nu en helt annan utveckling. Vi ser allt större barngrupper i förskola och skolbarnomsorg och också ett allt högre tempo inom äldreomsorgen.
En av orsakerna till detta är att vi i stället för att lägga pengar på välfärdsverksamheterna låter pengarna gå till vinster. Just av den anledningen är det väl också en stöld från svenska folket.
Om 10 miljarder kom in i skattepengar och om 9 miljarder i vinst i stället användes till välfärden skulle kvaliteten därmed väsentligt öka. Det är nu ett oerhört slöseri med skattepengar. Ca 20 miljarder, Gunnar Andrén, av de pengar som du och jag lägger till vård, skola och omsorg går i stället framför allt till riskkapitalbolag.
20 miljarder kronor, Gunnar Andrén, motsvarar rätt många anställda - brutto till exempel 20 000 lärare. Det skulle behövas. Det är bara att se hur det ser ut. På 100 elever har Kunskapsskolan 4,6 lärare och Vittra 5,4 lärare. De privata aktiebolagen ligger mycket långt under den kommunala skolan. Visst finns det mycket att göra när det gäller att förbättra kvaliteten inom den offentliga välfärden.
Men det blir inte bättre av att pengar som skulle kunna gå till kvalitetsförbättringar i stället går till privata vinster. Det är helt horribelt att äldreomsorgen har dubbelt så hög avkastning på eget kapital än elsektorn har. Många av dina kolleger är mäkta upprörda över elsektorns hantering av kundernas pengar.
Men jag hör inte att någon är upprörd över hanteringen av skattebetalarnas pengar när äldreomsorgen har 33 procents avkastning jämfört med elsektorns 15 procent. Snacka om att slösa med skattebetalarnas pengar, Gunnar Andrén!