Lars Johansson (S):
Vi hade en debatt om inkomstklyftorna tidigare i år, finansministern. Det handlade då om Statistiska centralbyråns uppgifter. Det redovisades här vid årsskiftet att inkomstskillnaderna aldrig hade varit så stora sedan de började mätas som de var år 2007. Inkomstklyftorna har alltså ökat i Sverige.
De har inte minskat sedan vi fick en borgerlig regering. Det kanske vi kan vara överens om. Nästa fråga är stimulanser i ekonomin, som finansministern talar om.
Vi delar från Socialdemokraternas sida uppfattningen att det är viktigt att man stimulerar ekonomin i den nedgångsperiod som vi just nu är inne i. Det är en myt att påstå att vi kommer med ofinansierade förslag, Carl B Hamilton. Vi har naturligtvis finansierat våra förslag.
Vi var med och införde utgiftstaket i Sveriges riksdag, som ni mycket väl känner till, just för att det är viktigt att man håller ordning och reda i landets ekonomi. Vi har lång erfarenhet av det. Att komma med sådana myter i denna debatt är bara dumheter.
Vad jag har tagit upp i interpellationen - och det har nog inte riktigt finansministern svarat på ännu - är frågan om det planeras några nya ofinansierade skattesänkningar för 2010. Vi kan notera att ni har missbedömt läget och föreslagit en ofinansierad skattesänkning på 15 miljarder för innevarande år. Det är ett faktum. Ni måste själva inse att det är så.
Att det sedan skulle stimulera ekonomin så mycket som ni påstår stämmer inte heller. Konsumtionsefterfrågan dalar mycket mer i Sverige än den gör i jämförbara länder i Europa. Den stimulansen har den skattesänkning som ni har föreslagit inte lett fram till. Detta kan jag enkelt förklara. Det beror på att den har gått till höginkomsttagare i första hand.
Låginkomsttagare och människor med små marginaler har fått en mycket sämre ekonomisk situation. De känner otrygghet i samhället i dag. Även om det kostar väldigt mycket mer nu med a-kassan på grund av ökad arbetslöshet är nivån på den alldeles för låg i dag jämfört med den levnadsnivå man hade när man hade arbete. Det gör att man håller i sina pengar i större utsträckning. Det blir inte någon sådan stimulans.
Därför minskar konsumtionen. Det gör också att vi får lägre ekonomisk tillväxt i landet. Dessutom leder denna politik till att kommun efter kommun kommer att höja kommunalskatten, vilket jag tog upp i mitt förra inlägg. Därmed kommer skatterna att höjas, men det blir kommunalskatten som höjs i stället. Och det är inte så konstigt.
Tittar man på vad som händer med försörjningsstödet är det att allt fler hamnar i läget att de måste söka försörjningsstöd. Jag kan notera att det också börjar hända något bland borgerliga väljare. Man tror att ett beroende av försörjningsstöd kanske främst drabbar människor som inte har så bra ekonomi som bor i områden med höga sociala kostnader.
Efter att ha tagit reda på hur det ser ut i Göteborg med omnejd har jag jämfört första kvartalet 2008 med första kvartalet 2009. I medelklassområdena ökar nu, bland annat på grund av den dåliga a-kassan, socialbidragskostnaderna med 35-51 procent. Det har att göra med detta.
Har man inte en tillräckligt bra generell välfärdspolitik och en tillräckligt bra a-kassa drabbas människor av att de inte klarar sig och därför måste ha försörjningsstöd.