Lena Hallengren (S):
Tack för svaret, socialministern! Föga förvånande känner jag mig inte helt lugn och inte helt trygg med det svar som jag får. Jag kan konstatera att svaret börjar med en genomgång av den nya patientsäkerhetslagen, och det är väl känt att det inte var någonting som Socialdemokraterna motsatte sig. Inriktningen i den nya patientsäkerhetslagen är i alla avseenden klok.
Vi tror att det var ett viktigt skifte som skedde, men övergången till Socialstyrelsen har inte riktigt gått som det var tänkt, hoppas jag. Det var inte så meningen var. Därför undrar jag var självkritiken finns när man fattar ett beslut i juni, som genomförs i januari, och ännu inte ett enda ärende har avgjorts av Socialstyrelsen, samtidigt som hundra nya ärenden tillkommer varje vecka.
Inser ministern att denna bristfälliga hantering, om jag uttrycker mig försiktigt, skadar tilltron till den svenska hälso- och sjukvården? Internationella studier visar att nästan 10 procent av alla patienter som vårdas på sjukhus, och Sverige är dess värre inget undantag, riskerar att drabbas av vårdskada och till följd av detta får en förlängd vårdtid eller extra vårdinsatser. Det är naturligtvis vår gemensamma uppgift att minimera dessa skador.
Men så länge de kvarstår är det en trygghet för patienterna att veta att det finns någon instans som möter dem, lyssnar på dem och rättar till så gott det är tänkt. När ministern avslutar sitt inlägg med att säga att det är viktigt att Socialstyrelsen snabbt hittar fungerande rutiner och att regeringen har en dialog med Socialstyrelsen känns det inte riktigt att det finns den kraft bakom orden som jag hade önskat i svaret.
Det har varit ganska mycket skriverier från det att jag lämnade in min interpellation till i dag. Jag kan konstatera att till exempel Dagens Medicin är mycket engagerad i frågan och liksom jag bekymrad när det gäller detta. Det är inte bra, skriver Dagens Medicin, att Socialstyrelsen får en så långsam start. Nu gäller det att den nya enheten får de resurser som krävs för att börja behandla alla liggande klagomål.
Om jag förstår ministerns tillvägagångssätt rätt fick Hsan, den tidigare myndigheten, extraresurser för att hantera ärendena innan överlämnandet, men generaldirektören för Hsan beskriver det som att resurserna inte var tillräckliga för att kunna lämna över noll ärenden. Oavsett om de hade lyckats beta av allting kommer det hundra nya ärenden i veckan. Socialstyrelsen har inte avgjort ett enda, och det har snart gått tre månader.
Jag vill gärna citera patienten Ingela Berglund som nämns i Svenska Dagbladet och i en lång artikel, som jag inte ska återge från talarstolen, beskriver att hon förlorat sitt förtroende för akutvården. Som det är nu, säger hon, är det bristande rutiner och allt verkar vara kaos. Hon tillägger att hon är orolig för patientsäkerheten.
Det handlar inte bara om att folk får vänta lite längre utan om själva grunden för att det finns en tilltro till vår gemensamma hälso- och sjukvård, som i många avseenden har hög kvalitet och får goda betyg. Jag undrar, socialministern, var självkritiken finns. Var det så här det skulle gå? Vad har regeringen för planer för att se till att Socialstyrelsen börjar beta av sina högar?