Tobias Billström (M):
Christina Höj Larsen har frågat mig om jag är av uppfattningen att en dom från Migrationsöverdomstolen från januari i år motsvarar de löften som regeringen och Miljöpartiet gett i den migrationspolitiska överenskommelsen till splittrade somalisk-svenska familjer.
Vidare har Christina Höj Larsen frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att även familjemedlemmar utan blodsband ska kunna ges möjlighet till familjeåterförening samt för att personer som har fyllt 18 år ska kunna återförenas med sina föräldrar. Slutligen har Christina Höj Larsen frågat om jag avser att lämna förslag till lagändring, med ikraftträdande den 1 juni 2012, som eliminerar risken för godtycklighet och rättsosäkerhet i familjeåterföreningsprocessen.
Jag vill börja med att framhålla att jag inte delar Christina Höj Larsens uppfattning att familjeåterföreningsprocessen präglas av godtycklighet och rättsosäkerhet och påminner om att den nuvarande instans- och processordningen antogs av en enig riksdag 2005. Jag vill nu säga något om bakgrunden till de frågor som Christina Höj Larsen har ställt. Det är en grundprincip i folkrätten och EU-rätten att hålla samman familjen och att ha möjlighet att utöva familjeliv. Vidare ska enligt barnkonventionen barnets bästa beaktas.
Principerna återspeglas i utlänningslagen. Av tidigare avgöranden från Migrationsöverdomstolen framgår att den som ansöker om uppehållstillstånd måste klarlägga sin identitet. Vanligtvis sker det genom att sökanden visar ett giltigt pass eller en identitetshandling. Detta har medfört problem för sökande från länder där det är förenat med stora svårigheter att få fram godtagbara identitetshandlingar, exempelvis Somalia.
Regeringen och Miljöpartiet har i ramöverenskommelsen om migrationspolitik från mars förra året uttalat att en lösning ska hittas på problematiken i familjeåterföreningsfall och att detta ska ske med utgångspunkt i principen om barnets bästa och rätten till familjeåterförening. I svensk rätt gäller principerna om fri bevisprövning och fri bevisvärdering.
En sökande kan alltså åberopa alla former av bevis för att klarlägga sin identitet, och det finns inte några regler om hur bevisningen ska värderas. I januari i år kom en ny dom från Migrationsöverdomstolen, MIG 2012:1.
Domstolen angav att i det enskilda fallet bör man väga de olika intressen som Sveriges internationella åtaganden avser att skydda och bedöma om det är proportionerligt att upprätthålla det höga beviskravet att sökandens identitet ska vara klarlagd eller om det är motiverat att ha ett lägre beviskrav.
Migrationsöverdomstolen konstaterade att när ett högt beviskrav inte står i rimlig proportion till intresset av familjeåterförening bör det vara tillräckligt att den uppgivna identiteten framstår som sannolik. Efter att domen meddelats har Migrationsverket utfärdat ett så kallat rättsligt ställningstagande, som bland annat behandlar beviskravet avseende identitet. Ställningstagandet ger uttryck för hur beviskravet i nu aktuella fall ska tillämpas av Migrationsverket.
Det behandlar också tillgången till dna-utredning. Många av de problem som sökande som inte kan klarlägga sin identitet har mött får en lösning genom den senaste rättsutvecklingen. Hur man ska se på beviskravet avseende identitet för familjemedlemmar som inte kan påvisa släktskap genom dna-analys och som på grund av omständigheterna i hemlandet inte kan klarlägga sin identitet bör i första hand klargöras genom den fortsatta rättsutvecklingen.
Jag kommer att noga följa rättsutvecklingen och har därför inte för avsikt att nu lämna något förslag till lagändringar.