Billy Gustafsson (S):
Enligt riksdagsordningen ska konstitutionsutskottet följa subsidiaritetsprincipens tillämpning inom riksdagen och i ett betänkande meddela kammaren vilka iakttagelser som har gjorts, och det är vad det här betänkandet handlar om.
Som Peter Eriksson påpekade är detta första gången efter att riksdagen antog det så kallade Lissabonfördraget som KU lämnar sin redogörelse. För mig handlar detta om både mål och medel.
Dels är det ett mål att där det finns delad befogenhet mellan unionen och medlemsstaterna ska en åtgärd vidtas av unionen endast om målen med den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan vidtas av medlemsstaterna själva.
Detta var närmast ett förslag till citat ur fördragstexten, och den behöver väl översättas. Med andra ord skulle man kunna säga att målet är att beslut om åtgärder ska tas så nära medlemsstaterna och dess medborgare som det är ändamålsenligt möjligt.
Beslut ska inte tas längre bort än vad som är nödvändigt. Dels är det ett medel.
Det handlar om att vi i riksdagen utnyttjar de möjligheter som Lissabonfördraget ger att tillsammans med andra parlament antingen påverka innehållet i ett förslag eller till och med förhindra att förslaget antas.
Det handlar alltså om att den svenska riksdagen tillsammans med andra parlament utifrån fördragstexten har ett verktyg att agera för att stoppa ett förslag som skulle hamna för långt bort från medlemsstaterna och deras medborgare. Herr talman! Som Peter Eriksson framhöll kan detta vara abstrakt och tråkigt.
Det här betänkandet kommer kanske inte att bli någon kioskvältare. Men jag menar att detta är oerhört viktigt och intressant. I diskussionen inför att riksdagen antog Lissabonfördraget var ett av våra grundargument just att vi ökade de nationella parlamentens inflytande.
Om vi menade något med det måste vi ju använda verktygen och också veta att vi använder dem på ett ändamålsenligt sätt. Därför tycker jag att det är tråkigt att vi inte är fler som vill delta i diskussionen. Möjligen kan det ha att göra med att detta är första gången som vi ger en mer sammantagen redovisning.
Vi är ense i utskottet om de iakttagelser som vi har gjort, men trots det kan det väl finnas anledning att ha en diskussion och komma med reflexioner. Jag kan tycka att det är synd att inte fler deltar, för detta var ju ett av grundargumenten när vi diskuterade Lissabonfördraget. Herr talman! Jag skulle vilja kommentera några delar i detta eniga betänkande.
Inför riksdagens utvidgade roll i arbetet med att granska de förslag som kommer från kommissionen med avseende på subsidiaritet - man borde hitta på ett enklare ord, egentligen - tog ju KU fram ett förslag till modell för hur utskottens prövning skulle gå till.
Den kom att kallas för tvåstegsmodellen. Av uppföljningen går det inte att dra några bestämda slutsatser om hur tvåstegsmodellen har använts.
För min del skulle jag gärna vilja slå fast att jag tror att det är både nödvändigt och önskvärt att själva prövningen formmässigt går så lika till i de olika utskotten som det är möjligt, så att vi får en formmässigt likvärdig hantering oavsett vilket utskott det gäller.
Mot den bakgrunden vore det värdefullt om utskotten hittar sin egen tillämpning av tvåstegsmodellen. Peter Eriksson var också inne på att vi har tittat på hur den så kallade proportionalitetsprincipen ska kunna vägas in. Det är lite intressant att återigen åberopa fördragstext, för det var den vi tittade på från KU:s sida.
Där står: Om och endast i den mån - och det syftar på förslaget - ska besluten kunna prövas. Vi har kommit fram till att det är för utskotten oförhindrat att ett proportionalitetstest också sker inom ramen för subsidiaritetsprövningen. Det är vad Peter Eriksson lite träffande kallade för att skjuta mygg med kanoner.
Det ska jag ta med mig. Det är en ganska bra liknelse. Det är viktigt att utskotten uppmärksammar att det också finns den aspekten att titta på den så kallade proportionalitetsprincipen. Herr talman! Under rubriken Utfall av gjorda subsidiaritetskontroller konstaterar utskottet att underlaget är lite väl litet för att göra några bestämda uttalanden.
Men för egen del skulle jag vilja göra följande reflexion. När man granskar utfall av någonting finns det två dimensioner. Det ena är en rent kvantitativ dimension, och det andra är en kvalitativ dimension. Den kvantitativa är relativt enkel, men den kvalitativa är däremot mer grannlaga. Det är viktigt att understryka det som utskottet skriver.
Vi måste utveckla metoder som gör det möjligt att bedöma genomförda kontroller ur ett helhetsperspektiv. Jag ska också ta upp något som vi ser som en brist. Vi har kunnat konstatera att kommissionens motiveringar för sina förslag inte håller tillräcklig kvalitet eller till och med saknas i en del av ärendena.
För mig är det mycket anmärkningsvärt. Den rättsliga grunden för subsidiaritetsprövningen gäller att pröva hur den planerade åtgärden ska beslutas i förhållande till de mål man vill uppnå. För mig är det ett mycket nära samband mellan mål och motiveringar för en åtgärd.
Undermåliga eller till och med uteblivna motiveringar gör det mycket svårare eller rent utav omöjligt att göra en subsidiaritetsprövning. Den här granskningen innehåller förvisso ganska få ärenden. Men det är ett oroväckande tecken som vi har kunnat konstatera. Om det inte blir någon bättring måste Sverige som medlemsstat agera.
Herr talman! Jag ska ta upp en sak till. Det förefaller som att inga kontakter har förevarit med andra parlament i de ärenden vi har tittat på. Bortsett från att det inte alltid finns behov av kontakter mellan parlamenten tycker jag att vi i den svenska riksdagen bör observera anledningen till de uteblivna kontakterna.
Det är bland annat att informationssystemet Ipex inte har innehållit behövlig information. Det har berott på bristande uppdatering av systemet. Det har lagts ned mycket pengar på att utveckla Ipex som ett verktyg att stärka medlemsstaterna utifrån det nya fördraget.
Det är viktigt att Sverige tar ett ansvar för att kvalitetsinriktade åtgärder vidtas så att informationssystem och kontakter mellan parlamenten kan utvecklas på det sätt som det var tänkt. Herr talman! Med detta ber jag om överseende med att jag har överskridit talartiden med 1 minut och 24 sekunder och yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.