Gunilla Carlsson (M):
Magdalena Andersson har inkommit med en interpellation där hon ställer två frågor relaterade till konsekvenser för kvinnor av kriser och katastrofer. Den första frågan gäller om jag har för avsikt att ta något initiativ för att göra Sverige till ledande nation i återuppbyggnads- och räddningsarbeten. Den andra frågan handlar om möjligheten att arrangera en internationell konferens om katastrofer och räddningsarbeten ur kvinnors perspektiv och om jag avser att ta initiativ till en sådan konferens.
Det finns anledning att instämma i mycket av det som Magdalena Andersson nämner i interpellationen. Kvinnor, och barn, är oftast väldigt utsatta i kris- och katastrofsituationer, och katastrofer påverkar ofta män och kvinnor på olika sätt. Det är min övertygelse att vi särskilt måste värna de utsatta kvinnorna i dessa sammanhang. Det är också av största vikt att den akuta katastrofhjälpen och återuppbyggnadsinsatserna är utformade så att de når de mest behövande - i praktiken ofta kvinnor.
I sammanhanget är det glädjande att allt fler internationella biståndsorganisationer anpassar verksamheten till kvinnornas behov, och Sverige stöder en fortsatt utveckling i denna riktning genom vår nära dialog med dessa organisationer. På den första frågan om att göra Sverige till ett ledande land inom återuppbyggnads- och räddningsarbetet skulle jag vilja säga att vi redan ligger väldigt bra till vid en internationell jämförelse.
Genom Räddningsverkets internationella avdelning deltar Sverige redan nu i de allra flesta större internationella räddnings- och tidiga återuppbyggnadsinsatser. I och med den utbyggnad av Räddningsverkets verksamhet som påbörjades 2006 har antalet internationella insatser ökat i antal. Räddningsverket har redan en uttalad strategi att tydligare integrera genusperspektivet i sin verksamhet. Sverige har en uttalad målsättning att stärka kvinnors roll inom hela utvecklingssamarbetet.
Jag är helt enig med Magdalena Andersson om att kvinnors villkor i kriser och katastrofer måste förbättras. Det bästa sättet att nå detta mål menar jag är att fortsätta att arbeta aktivt med de organisationer som vi stöder samt i de processer där vi är verksamma. Sverige, och jag som svensk minister, har tillsammans med Sydafrika varit ordförande i partnerskapet Gender Justice. Detta initiativ arbetar bland annat med kvinnors roll i postkonfliktländer och hur deras intressen tillvaratas i återuppbyggnaden efter en konflikt.
Vårt ordförandeskap avslutades i oktober i samband med den årliga FN-debatten om säkerhetsrådets resolution 1325 om kvinnor, fred och säkerhet. Sverige anordnade under denna vecka ett seminarium för FN:s medlemmar, internationella enskilda organisationer och FN-organ i New York. Temat för seminariet var hur vi kan ta till vara kvinnors roll i återuppbygganden av länder som genomgått konflikt. Kvinnor är inte bara offer för konflikter utan många gånger även aktörer. Detta ansvar måste också axlas.
Även om det svenska ordförandeskapet i Gender Justice är avslutat kommer Sverige och inte minst Utrikesdepartementet att fortsätta att vara engagerat i frågor rörande kvinnors deltagande i konfliktförebyggande och fredsfrämjande insatser. Det är ett för regeringen prioriterat område. Utöver deltagande med svensk personal och expertis ska Sverige också bidra till verksamhet för att förebygga, dämpa och lösa konflikter och postkonflikter. Här är det angeläget att stärka kvinnors roll och deltagande i internationella fredsprocesser och insatser.
Detta arbete bidrar till att genomföra FN:s säkerhetsrådsresolution 1325. Insatser för att stärka kvinnors deltagande, säkerhet och åtnjutande av de mänskliga rättigheterna är en integrerad del av regeringens arbete inom den freds- och säkerhetsfrämjande verksamheten. Vi, och inte minst jag i min roll som biståndsminister, kommer att fortsätta att stödja initiativ på detta område och delta med kunskap, expertis och finansiellt stöd till enskilda länder eller konferenser för att föra frågan framåt ytterligare.