Staffan Danielsson (C):
Det är min andra interpellationsdebatt, men det gamla knepet att är argumentationen svag höjer man rösten har finansministern tillämpat här vad gäller att vi inte har sagt någonting om de statsanställda annat än att man inte skulle spara på dem. Att Centern står för en stabil ekonomi i Sverige skulle väl inte förhindra att vi vill ha rättvisa på det här området. Det är inget motsatsförhållande. Javisst, det är Sveriges pengar som ligger där nere i Bryssel.
Det märkliga är att vi inte hämtar hem dem till landet. Varför låter vi EU tjäna ränta på dem och bönderna få en kostnad? Det är frågan. Det är ett nollsummespel för svenska staten. Jag vill vara mycket tydlig med hur det är så att alla förstår. Vi betalar en EU-avgift som är en kostnad i statsbudgeten. Sverige skickar ned pengarna. En stor del av avgiften kommer sedan tillbaka i form av EU-ersättning bland annat till jordbruket.
Märkligt nog tas de ännu en gång upp som en kostnad i statsbudgeten när staten rekvirerar dem från EU och genast betalar ut dem till lantbrukarna. Jag vill anknyta till Bengt-Anders Johanssons fråga som också jag ställer mig: Är det rimligt, finansministern, att samma kostnad tas upp två gånger i statsbudgeten, dels som avgift till EU, dels som ersättningar till jordbruket? Borde inte rekvireringen av pengarna från Bryssel för vidare befordran direkt till jordbrukarna passera utanför utgiftstaket?
När Sverige nu medvetet avstår från att hämta hem böndernas pengar från den 18 oktober, som var i går - det är nästan tre månader som man fördröjer mjölkböndernas pengar - och i stället hämtar hem dem efter årsskiftet tjänar Sverige ingenting på detta. Det är ett fullständigt nollsummespel.
EU, Europeiska unionen som Bosse Ringholm tydligen känner väldigt varmt för, tjänar tiotals miljoner i förbättrad likviditet på att i några månader extra kunna behålla de 6 000 miljoner kronor som Sverige låter ligga kvar i Bryssel. Det är de svenska bönderna som förlorar och får uppåt 50 miljoner kronor i räntekostnader i stället. Staten minskar inte sina kostnader, EU tjänar pengar och bönderna får ta smällen. Hur kan man göra något så dumt?
Om vi sätter in Sveriges agerande i ett europeiskt perspektiv blir det Sverige gör ännu märkligare. EU:s jordbrukskommissionär Franz Fischler sade för en tid sedan i ett tal i England så här: Den finansiella situationen är svår för EU:s mjölkproducenter. De får bära en stor börda på sina axlar. För att något förbättra situationen har vi - det vill säga EU - flyttat fram rätten och möjligheten för ett land att betala ut mjölkersättningarna från den 18 oktober.
Vad gör Sverige, vars mjölkbönder nog har det allra svårast i EU? Man gör tvärtemot vad Fischler öppnat för, att tidigarelägga utbetalningarna. Man skjuter dem framåt och senarelägger dem, tillsammans med de övriga 6 miljoner kronorna i arealersättning, regionala ersättningar och miljöersättningar. I stället för att få sina pengar får många lantbrukare stora bekymmer med sin likviditet och drabbas av tunga räntekostnader.
Finansministern kanske inte har haft hela bilden klar för sig - jag hoppas att det är så. Men så här märkligt slår faktiskt Sveriges agerande. Vi är överens om att man ska hålla budgettaket och ha en ansvarsfull ekonomi, men det här är ingen poäng. Jag vill därför uppmana finansministern att för Sveriges räkning snarast ta hem de pengar som finns tillgängliga för bönderna i Bryssel. Jag undrar om finansministern är beredd att ta ett sådant initiativ.
Jag hoppas att det här inte kommer att upprepas kommande år. Gör som övriga EU-länder och ta hem jordbrukarnas pengar så snart det ligger klara för utbetalning i Bryssel. Varför låta bönderna betala för att EU ska tjäna räntepengar?