KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Monica Green har frågat mig tre saker: för det första vad jag kan göra för att sms-lån ska förhindras, för det andra om det enligt mitt ställningstagande går att ställa långivaren till ansvar om inte kreditupplysning tagits och för det tredje om det enligt mina avsikter går att sätta andra gränser som gör att ungdomar skyddas. Inom departementet pågår ett arbete med att genomföra det konsumentkreditdirektiv som antogs inom EU i våras.
Arbetet är inriktat på att vi ska ha en departementspromemoria klar i början av nästa år. Först och främst handlar förslagen om att genomföra direktivet i svensk rätt, men även problemen med sms-lånen tas upp i promemorian. Det är bra om vi kan göra det regelverk som styr sms-lånen tydligare så att färre får problem med ökad skuldsättning.
Samtidigt ska vi nog inte i onödan hindra dem som trots vetskap om kostnaderna för lånen uppskattar att det finns enkla och snabba sätt att låna. Svårigheten är att möjliggöra enkla lån och samtidigt skydda dem som riskerar att råka illa ut genom överskuldsättning. Jag håller med Monica Green om att vi inte kan ha en ordning med bristfälliga eller uteblivna kreditprövningar som riskerar att försätta människor i skuldfällor.
Direktivet kräver också att kreditgivarna ska kreditpröva konsumenterna. Ett krav på kreditprövning borde vara en verkningsfull åtgärd för att förhindra att lån beviljas utan att kreditgivaren först säkerställt att kunden är god för krediten. Krediter under 200 euro faller utanför direktivet, men det finns möjlighet att inkludera även dessa.
Som svar på Monica Greens fråga om långivaren kan ställas till svars vill jag peka på att Konsumentverket utövar tillsyn av att konsumentkreditlagen följs. Om man inför ett krav på kreditprövning även för de minsta krediterna kommer Konsumentverket att kunna ingripa när kreditprövning inte görs. Dessutom har domstol i vissa undantagsfall befriat konsumenten från betalningsskyldighet när det inte gjorts en fullgod kreditprövning.
På flera punkter skärper direktivet kreditgivarnas informationsskyldighet. Det finns krav på information vid marknadsföring av kredit i god tid innan kreditavtalet ingås och i själva kreditavtalet.
En fråga som man får ta ställning till i den kommande promemorian är om det, till skillnad mot vad som gäller i dag, ska krävas att effektiv ränta anges vid marknadsföring av kredit även i de fall där krediten understiger 1 500 kronor eller ska återbetalas inom tre månader. Det är ett exempel på en möjlighet att sätta andra gränser än i dag som gör att ungdomar skyddas bättre.
Sammanfattningsvis finns det goda skäl att se över formerna för denna typ av lån, bland annat därför att vi inte har råd med att så många människor, framför allt unga, hamnar i ett utanförskap på grund av skuldbörda.
Beatrice Ask (M):
Låt mig först göra en rättelse. Jag går lite snabbt fram ibland. Det finska exemplet som jag tog upp är inte beslutat ännu. Det är ett förslag. Likväl är det intressant och relevant att berätta om. Sedan vill jag säga att Monica Green är väldigt snabb med att fara i väg och diskutera sin egen upplevelse av vad moderat politik ska stå för. Jag tror att jag vet bättre än Monica Green vad vi står för.
De stora klassklyftorna åstadkoms under det långa socialdemokratiska maktinnehavet. Det är en utveckling som skett - och det är ett elände. Vårt arbete mot utanförskap handlar om att rätta till en del grundläggande brister i det svenska samhället.
När det gäller skuldsättning, som interpellationen handlar om, är människor med låga inkomster, eller de som befinner sig i en svår situation, extra utsatta för aggressiv marknadsföring och kanske också för tendenser att ta lån när man borde avstå.
Därför är det viktigt att försöka se till att vi har bra regler för kreditprövning och att man är tydlig med vad ett beslut om att ta lån innebär. Därför finns det behov av förbättringar, vilket vi nu arbetar med för att få på plats. Det tror jag är bra. Därutöver arbetar vi med information, som jag sade tidigare. Vi har redan regelverk i lagstiftningen om ocker och annat.
Bland annat har Konsumentverket använt den typen av lagstiftning. År 2006 polisanmälde de till exempel ett mobillåneföretag för ocker eller försök eller förberedelse till ocker och drev således ett sådant mål. Det händer att man gör det. Det kan vara både enskilda och andra som värnar de intressen som låntagare kan stå för. Lagstiftning är till för att användas, och olika aktörer kan ta initiativen.
Jag tycker att det var bra att vi kunde ha den här debatten.
Beatrice Ask (M):
Leif Jakobsson har frågat mig om polisen i Skåne kommer att få tilläggsanslag för 2009 eller om de nya poliserna ska göra civilanställdas uppgifter. En avgörande förutsättning för att polisen ska kunna bedriva en bra verksamhet är att den har tillräckliga resurser. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning på ca 1,3 miljarder kronor.
Den resursförstärkningen möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Regeringen ställer tydliga krav på att det ökade antalet poliser ska leda till en bättre verksamhet.
För att rättsväsendets myndigheter ska kunna svara upp mot regeringens högre krav kommer regeringen att återkomma till riksdagen i budgetpropositionen för 2010 och närmare redovisa vilka ytterligare resurstillskott och åtgärder som krävs. Regeringen kommer i det sammanhanget också ta ställning till polisens resursbehov. Den utbyggnad av polisens kapacitet och den verksamhetsutveckling som pågår sedan några år tillbaka ska fortsätta som planerat.
Regeringens krav på budgetdisciplin inom polisorganisationen är höga. Jag har därför tagit initiativ till en effektivitetsöversyn av polisen. Arbetet bedrivs i samarbete mellan Justitiedepartementet och Finansdepartementet. Vi vill försäkra oss om att de pengar regeringen har tillfört rättsväsendets myndigheter används effektivt.
När det gäller fördelningen av såväl personella som ekonomiska resurser har regeringen delegerat det ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna. Det är också Rikspolisstyrelsen som utvecklar och preciserar de mål för polisverksamheten som regering och riksdag har lagt fast. Polismyndigheterna beslutar i frågor om den lokala verksamheten.
Beatrice Ask (M):
Det är klart att Sveriges riksdag kan diskutera precis vad man vill, Leif Jakobsson. Det är viktigt att vi gör det. Ansvarsfördelningen mellan regering, riksdag och myndigheter är ändå betydelsefull. Jag tycker att det är svårt att ha bestämda synpunkter på vad myndigheterna gör och inte gör i de frågor där det finns ett myndighetsansvar.
Jag tycker att det är omöjligt för en minister att gå in och peka finger och säga exakt hur man ska lägga ut budgeten eller vad som ska göras, utan man får lita på det. Jag tycker kanske också att det vore klädsamt om Leif Jakobsson inte lyfter upp detta med de civilanställda så mycket som han gör.
När jag läser Skånes egna prognoser kan jag inte se att man räknar med de här stora neddragningarna av antalet civilanställda. Det var en ökning mellan 2007 och 2008 som var rätt omfattande. Den neddragning som man redovisar för 2009 och 2010 är faktiskt väldigt liten. Det är inte många.
År 2008 har man 914 anställda och räknar med att ha 906 civilanställda 2009. Det är inte någon stor förändring. Den kan mycket väl vara väldigt små förändringar i organisationen som kan motivera det. Det gör väldigt lite totalt sett. Likväl skulle inte polisstyrelsen ha skrivit till mig om man inte var bekymrad.
Men efter det att de skickade sitt brev har det också varit diskussioner och annat, och länspolismästarna har diskuterat. Det är mitt intryck att en och annan pusselbit kommer på plats. Vi måste arbeta på det sättet. Regeringen är naturligtvis väldigt medveten om de rapporter och de synpunkter som kommer. Vi försöker hela tiden följa den ekonomiska utvecklingen också.
Sedan får man ta ställning till det när vi har fått resultatet av de effektivitetsöversyner som görs av polisverksamheten som helhet. Skattepengar ska användas effektivt.
Beatrice Ask (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av en rapport från polisavdelningen vid Rikspolisstyrelsen där det hävdas att polisen inte arbetar effektivt för att bekämpa rattfylleribrotten. Han har också frågat mig när i tid dessa åtgärder kommer att genomföras och om jag har för avsikt att göra några förändringar i syfte att skapa effektivare rutiner för kontroll och uppföljning av polisens verksamhet.
Det är Rikspolisstyrelsen som utvecklar och preciserar de mål för polisverksamheten som regering och riksdag har lagt fast. Polismyndigheterna beslutar i frågor om den lokala verksamheten. Det är den ordning vi har i Sverige med myndigheter som agerar självständigt inom de ramar som regering och riksdag beslutat. Polisens trafiksäkerhetsarbete är en viktig del i ansträngningarna för att minska antalet skadade och döda i trafiken.
Som ett led i arbetet med att utveckla och precisera mål för verksamheten har Rikspolisstyrelsen tagit fram en strategi för polismyndigheternas trafiksäkerhetsarbete. Av den framgår att hastighet, säkerhetsbältesanvändning, nykterhet och beteendeövervakning är prioriterade områden.
Strategin baseras på bedömningar av trafiksäkerhetsforskare att per 100 000 nykterhetskontroller räddas fyra personer från att omkomma i trafiken. Jag tycker att det är mycket. Jag följer polisens resultat noga.
Trafiknykterhetskontroller bör polisen självfallet utföra såväl på platser och tider där det finns en ökad risk för rattfylleribrott som på tider då man inte förväntar sig att bli stoppad. Om det förekommer att polisen utför nykterhetskontroller med enda syfte att plocka pinnar är det naturligtvis inget bra polisarbete.
Min bedömning är i grund och botten att polisen bedriver ett seriöst trafiksäkerhetsarbete men att det i likhet med mycket annat kan och behöver utvecklas ytterligare. Kvalitet och kvantitet behöver inte vara motsatser. En ökning av antalet trafikkontroller har en brottsförebyggande effekt genom att polisen syns mer och att risken för upptäckt därmed ökar. Det ökar trafiksäkerheten, vilket vi alla har glädje av.
Jag vill också påminna om att polisens trafiksäkerhetsarbete utgör en integrerad del i det brottsbekämpande arbetet. Vid trafikkontroller upptäcker man regelmässigt också annan brottslighet och efterlysta personer. Ett exempel på det är att under en vecka i november genomfördes trafikkontroller i syfte att upptäcka också annan brottslighet än trafikrelaterad.
Man utförde 30 000 utandningsprov, varvid 224 personer rapporterades för rattfylleri. Men dessutom upptäckte man 111 fall av stölder och 156 fall av narkotikabrott. Det är några exempel på att detta är en integrerad verksamhet som är oerhört viktig också för brottsbekämpningen.
Beatrice Ask (M):
Sven-Erik Österberg och jag är nog rätt överens om just detta som vi har talat om i dag. Jag delar uppfattningen att ledarskapet måste vara tydligt. Därför lyfte jag också fram det.
Vi har en del att hantera när det gäller polisverksamheten eftersom man under lång tid inte har bedrivit den typ av rekrytering och chefsutbildning som man rimligen behöver i den typen av organisation, vilket har gjort att man får brister i ledarskap, vilket skapar otydligheter.
Att man dessutom saknade effektiv uppföljning av verksamheten gjorde naturligtvis att man inte träffade rätt från början. Jag vill inte lägga sten på börda för dem som har arbetat med detta tidigare, men jag menar ändå att man de senaste fem åren har lärt sig en del och att det har blivit bra mycket bättre. Sedan har vi faktiskt ökat antalet nykterhetskontroller rätt ordentligt det senaste året.
Det har vi gjort därför att vi har höjt målsättningarna. Skälet till det är att Rikspolisstyrelsen i forskningen om trafiksäkerhet har sett att nykterhetskontroller har oerhört stor betydelse för att rädda liv. Risken för upptäckt och att man faktiskt lyfter bort folk som inte ska vara på vägarna betyder väldigt mycket. Jag var tidigare ordförande för polisen i Stockholms city i ett par år.
När vi gör trafikkontroller i Stockholm kan folk bli väldigt irriterade och ifrågasätta det. Om de bara visste hur många människor som inte borde sitta bakom ratten och som man får bort med den verksamheten och hur mycket kriminalitet vi åtgärdar bara genom att kontrollera trafiken vid vissa tider skulle de vara väldigt glada över den verksamheten. Men vi har mycket att göra för att förbättra detta. Jag tackar så mycket för interpellationen.
Beatrice Ask (M):
Egentligen förstår jag inte vad interpellanten är missnöjd med, därför att i Sverige har vi en tydlig regel om att båda parter ska säga ja till ett äktenskap och att man ska vara 18 år. Men det finns en dispensmöjlighet. Efter en skärpning 2004 är det väldigt sällan som det ges dispenser. Exakt hur många kommer vi att få besked om när Ungdomsstyrelsens kartläggning är klar.
Men enligt tillgänglig statistik var de beviljade åldersdispenserna före 2004 mindre än 20 äktenskap per år. Enligt statistik från SCB för 2007 fanns det 20 personer under 18 år som var gifta. Det är alltså ytterst, ytterst sällsynt. I några fall kan det vara så att man ligger väldigt nära åldersgränsen.
Det är också ganska noggrant specificerat sedan 2004 under vilka förutsättningar dispens kan ges. Jag tror inte att det är här problemet sitter, om jag ska vara riktigt ärlig.
Jag tror inte att problemet sitter så mycket i regelverket som i det faktum att medvetenheten om reglerna och skälen för att vi inte tycker att tvång när det gäller äktenskap eller väldigt tidigt äktenskap är okej inte når fram i alla läger. Jag tror att det behövs mycket upplysning och mycket diskussioner som behöver föras om det.
Det finns utifrån internationell kunskap och många undersökningar goda skäl för det. För det första är rätten att själv bestämma över sitt liv inskriven i väldigt många konventioner. Det är självklart att barn inte kan utöva den friheten fullt ut om de blir tvingade in i en situation av dem som ska ha ansvar för det som de själva inte är myndiga att ta ansvar för. Det ger inte utrymme att växa och klara av det ansvaret som myndig.
För det andra finns det rent hälsomässiga skäl till att vi inte accepterar barnäktenskap. Flickor som blir gravida i tidig ålder löper många risker rent hälsomässigt, och det är väldigt allvarligt. Det finns många skäl till att arbeta mot ungdomsgraviditeter. Det är också ett skäl till att man ska vara noga med reglerna.
Men vi vet att det finns brister när det gäller sexualundervisning, när det gäller preventivmedelsrådgivning och när det gäller information till föräldrar om hur reglerna ser ut i vårt land. Vad vi har gjort är att vi har skärpt reglerna vad gäller sexuellt umgänge med minderårig. Det är absolut inte tillåtet i Sverige att ha sex med ett barn under 15 år.
Det är otroligt viktigt att sprida kunskap om det som ett skydd mot den här typen av tvångsäktenskap. Vi behöver kartläggningen som Ungdomsstyrelsen gör eftersom det här är ett väldigt komplext problem.
Det är väldigt många unga flickor som är bekymrade inför skollov, då de kanske riskerar att bli skickade till föräldrarnas hemland där någon är utsedd att gifta sig med. Det som krävs i polisutredningar är alltid bevis och kartläggning. För att det ska kunna fungera måste de här flickorna ha någon att tala med.
De måste ha förtroende för någon som vet tillräckligt mycket för att förstå vad de tänker, tycker och berättar. Där finns det fortfarande en hel del att göra.
Beatrice Ask (M):
Det är klart att oavsett regering har vi ett ansvar. Vad jag försökte säga i mitt inledande anförande var att vi uppenbarligen är överens om att inte tillräckligt har gjorts, för vi har stora problem. Så är det. Jag vill gärna lägga till att det här inte är ett fenomen som enbart har att göra med medborgare som har en annan hemvist än Sverige.
Det är inte så väldigt länge sedan som man åtminstone i gränstrakten av tvångsäktenskap också hittade svenska familjer. Gränsen mellan arrangerade äktenskap och tvångsäktenskap är ibland hårfin.
Men vi har haft en frigörelse i Sverige som gör att jag tror att det i väldigt stor utsträckning i dag är självklart för de flesta infödda svenskar i vart fall att själv välja vem man ska gifta sig med och när man vill skilja sig. Det är dessutom förhållandevis enkelt. Det finns två frågor i den här diskussionen som är viktiga. Den ena är inställningen till tvångsäktenskap, och där tror jag att vi är helt överens.
Vi är emot tvångsäktenskap. Vi måste ha bra lagregler, och vi måste ha bättre möjligheter och kunskaper för att kunna utreda detta. Och vi har regelverk som går att använda för att lagföra personer. Det är möjligt att det behövs förstärkningar. Vi har fått en hel del synpunkter som vi arbetar med i dessa frågor. Den andra frågan är vid vilken ålder man ska kunna gifta sig.
Normalregeln är 18 år, det vill säga när man blir myndig, vilket är klokt. Jag tror dock att det är viktigt att det finns ett visst spann som man kan arbeta med. Människor är olika.
Det finns situationer där det kan finnas skäl för att acceptera ett äktenskap och därmed ge dispens. Det är dock mycket sällan. Det framgår av den statistik vi har att det görs ytterst sällan. Vi tror att det har blivit ännu restriktivare efter de regelförändringar som gjordes 2004. Visst utrymme måste man dock ha.
När det gäller barnäktenskap där man går ännu längre ned i åldrarna tror jag att vi är helt överens om att vi måste försäkra oss om att föräldrar har ett ansvar för att motsätta sig och motverka barnäktenskap och att föräldrar som medverkar till barnäktenskap naturligtvis ska kunna straffas. Det går inte på något annat sätt. Jag tror att vi är förhållandevis överens.
Därmed inte sagt att frågorna är enkla. Vi har just nu genom Människohandelsutredningen, som har varit ute på remiss, och en del annat material många synpunkter och tankar som vi bearbetar för att kunna lägga fram ett genomarbetat förslag i dessa frågor framöver.
Beatrice Ask (M):
Vi återkommer som sagt med propositioner, men låt mig avslutningsvis passa på att säga att det internationella arbetet är otroligt viktigt på detta område. Det finns olika traditioner och kulturer runt om i världen. Statistiken talar ett tydligt språk. Det dör ungefär 500 000 kvinnor och flickor varje år i komplikationer i samband med graviditet och förlossning.
En stor andel av dem är barn vars kroppar inte är utvecklade för förlossning och annat. Regeringen verkar kraftfullt inom EU och FN i olika förhandlingar mot barnäktenskap och för att medlemsstater ska ta sitt ansvar när det gäller att skydda barn mot alla former av våld och övergrepp.
I FN:s generalförsamling förhandlar vi just nu om en resolution om våld mot barn i anslutning till det vi har diskuterat i dag. Sida lanserade i september förra året en handlingsplan som bland annat tar upp hedersrelaterat våld och barnäktenskap. Det är bra. Man stöder också med biståndsmedel en rad olika insatser, bland annat ett mycket bra program i Västafrika.
Där finns ett gräsrotsnätverk som arbetar mot barnäktenskap och könsstympning. Detta är väsentligt. Vi måste på olika sätt öka kunskapen. Vi kan inte bara arbeta i Sverige som en egen liten ö. Vi har dock ett ansvar för de barn och ungdomar som växer upp här.
Vi måste lyssna på dem, reagera och agera när de far illa och när deras verklighet inte stämmer med de värderingar och lagar vi har i vårt land. Det handlar om att använda vårt rättsväsen men också om att sprida information och delta i de debatter som är nödvändiga. Med det får jag tacka dig, Amineh Kakabaveh, för att du har varit snäll att lyfta upp denna viktiga fråga i dag.
Beatrice Ask (M):
Ann-Kristine Johansson har frågat mig hur polisens långsiktiga förebyggande arbete ska planeras och verkställas när resurserna fördelas med sex månaders intervaller samt minskar. Regeringen har i likhet med tidigare regeringar föreslagit en årsbudget för polisen som riksdagen sedan har fattat beslut om. När det gäller fördelningen av de ekonomiska anslagen har regeringen delegerat ansvaret till Rikspolisstyrelsen och ytterst till polismyndigheterna.
Det är också Rikspolisstyrelsen som utvecklar och preciserar de mål för polisverksamheten som regering och riksdag har lagt fast. Polismyndigheterna beslutar i frågor om den lokala verksamheten. Även denna beslutsordning är densamma som har gällt under tidigare regeringar. Under 2007 och 2008 har polisen tillförts en sammanlagd varaktig anslagsökning om ca 1,3 miljarder kronor.
Denna resursförstärkning möjliggör en kraftig ökning av antalet poliser med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser. Den utbyggnad av polisens kapacitet och den verksamhetsutveckling som pågår sedan några år tillbaka ska fortsätta. Regeringen ställer tydliga krav på att fler poliser ska leda till ett bättre verksamhetsresultat. Även kraven på en effektiv resursanvändning och budgetdisciplin är höga.
Jag har därför tagit initiativ till en effektivitetsöversyn av polisen. Arbetet bedrivs i samarbete mellan Justitiedepartementet och Finansdepartementet. Vi vill försäkra oss om att de pengar regeringen har tillfört rättsväsendets myndigheter används effektivt. Regeringen kommer att återkomma till riksdagen i budgetpropositionen för 2010 och närmare redovisa vilka ytterligare resurstillskott och åtgärder som krävs.
Beatrice Ask (M):
Jag delar uppfattningen att Värmlandspolisen gör ett bra arbete. Jag tackar också för inbjudan. Jag har varit i Värmland många gånger. Jag har också suttit ned med polisstyrelsen i Värmland och lyssnat. Kammaren kanske inte vet att jag har sett till att polisstyrelserna speglar den politiska verkligheten, så polisstyrelsen i Värmland har en lite annan struktur än regeringen. Vi hade dock mycket bra diskussioner. Jag har stor respekt för den och åker gärna tillbaka och tittar på verksamheten.
Nu är det så lyckligt för Värmland att Rikspolisstyrelsen har rekryterat förre länspolismästaren i Värmland till den viktiga posten som chef för polisenheten - om jag inte har helt fel. Blir inte Värmlands frågeställningar rätt belysta då kan man undra vart vi är på väg.
Jag tror att detta är bra eftersom stora delar av Sverige består av den typ av bygd där det är långa avstånd och många små orter och där människor känner sig utlämnade till grov brottslighet. Det måste vi se och inte bara se storstadsbekymren. Det är en annan problematik när man kommer ut i bygder där det är långa avstånd och annat. Där måste man jobba på ett annat sätt.
Det finns också speciella problem där när det gäller rekrytering av poliser och organisation. Det är därför viktigt att ha denna diskussion levande, och jag gör verkligen vad jag kan för att försöka hålla mig informerad. Men vi kan, som sagt, hjälpa till att öka insikten i de politiska partierna om att man måste samverka över gränser, att vi måste kunna tänka nytt och mycket annat.
Jag är också glad över stödet för att det behövs mer pengar till polisen. Det kommer. Vi har höga ambitioner. Förra mandatperioden fick Värmland 33 nya poliser. Denna period lär det enligt prognoserna bli åtminstone 56, kanske något fler, vilket är positivt.