KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alexandra Anstrell (M):
Jag blir lite bekymrad. Det känns lite som att ministern pratar om att systemet ska gå före människan, och så kan vi faktiskt inte ha det. Självklart finns det en prioritetsordning, och den är viktig. Men det måste också finnas en grundtanke att inkludera alla olika typer som vi har i Sverige. Där borde de som ska iväg på utlandsmission vara prioriterade och ha varit prioriterade tidigare.
Frågan kvarstår: Har man missat det, eller har man struntat i det? Jag har ställt frågor i min interpellation, fru talman, om vilka överväganden som ligger till grund för beslutet att inte prioritera vaccination av personal i internationella insatser. Jag upplever faktiskt inte att jag får något svar på det. Jag är, precis som jag sa i mitt tidigare anförande, jätteglad att regeringen tog detta beslut i måndags.
Jag är ledsen över att det inte kom tidigare, men nog om det. Nu finns beslutet. Men varför har man inte prioriterat det tidigare? Det är faktiskt en viktig fråga. Jag har också frågat om ministern har agerat för att få Försvarsmaktens personal vaccinerad innan utlandstjänstgöring eller tjänstgöring i utsatta positioner bland covidsjuka i Sverige.
Då måste jag ändå tolka ministerns svar som att regeringen inte har gjort några som helst insatser för att det ska ske. Vi har även försvarsmaktspersonal här hemma som gör enorma insatser. De kör ambulanstransporter och hjälper till med provtagning, till exempel Operation Gloria. Jag var själv och besökte dem i Göteborg förra sommaren.
Det var en fantastisk insats för att göra snabba, stora insatser när det gäller provtagning. Varför är inte de vaccinerade? Jag tänker att de ändå är i en utsatt position när de rör sig bland kanske väldigt många smittade. Jag undrar om ministern avser att göra någonting åt detta. Kan även de som ska vara kvar i Sverige och som gör fantastiska insatser här få vaccin, och det å det snaraste?
Det finns ju regioner som prioriterar olika i fas 4, så här borde man kunna prioritera Försvarsmaktens personal. Fru talman! För inte så länge sedan blev tre personer skadade i Mali. De överlevde tack och lov, och vi är tacksamma för deras och alla andras insatser där nere.
Nu har vi väldigt bra, egen sjukvård med oss till Mali, men vad händer när den inte räcker till, när det inte finns tillräckliga resurser och man behöver ta hjälp på plats? Vi har alltså skickat ned soldater som inte är vaccinerade. Ska de då behöva gå till något annat sjukhus där de kanske inte har samma resurser som vi brukar ha i Sverige? Det är inte lite som regeringen utsätter de här soldaterna för.
Som jag sa tidigare är det soldater som åker iväg och lämnar familj och vänner för Sverige, för fredsbevarande och humanitära insatser. En del skriver till och med brev till sina familjer med instruktioner om vad som ska hända om de kommer hem i en kista. Vi är kvar här hemma, trygga med mat och dryck och kan duscha hur länge vi vill.
Frågan är varför ministern och regeringen inte har agerat för att Försvarsmaktens personal som åker iväg skulle kunna ha fått vaccin mycket tidigare.
Alexandra Anstrell (M):
Jag förstår mycket väl prioritetsordningen, men det är ändå bra att Lena Hallengren beskriver den flera gånger. Fas 2 innefattar exempelvis personal inom vård och omsorg. Fas 3 innefattar personer med tillstånd som innebär svårigheter att följa råden om smittskyddande åtgärder.
Då undrar jag: Anser inte ministern att Försvarsmaktens personal som ställer upp och arbetar som ambulansförare eller kör iva-patienter borde innefattas där? Är det bara om man är anställd av en region, eller hur ska jag tolka ministern? Vi kan inte utläsa exakt vilka som hör hemma i en viss prioritetsordning. Det är förståeligt.
Men jag undrar fortfarande, och jag har faktiskt inte fått svar på den frågan, om Sveriges regering har missat våra svenska soldater i utlandstjänst eller om man bara har struntat i dem.
Jag undrar också, angående de soldater som är ute nu, om inte ministern håller med om att det blir väldigt dålig operativ effekt i en insats om man ska sitta i karantän och inte kunna göra någonting i sex veckor för varje gång man gör en rotation. Hur har regeringen låtit detta ske?
Som jag var inne på tidigare rustar ni de här soldaterna med träning, materiel och en massa andra saker men inte med vaccin. Jag är ingenting annat än jätteglad att regeringen tog det här beslutet i måndags, men frågan är varför man inte har gjort det tidigare. Och avser ministern verkligen inte att göra någonting åt dem som jobbar inom sjukvården i Sverige här hemma?
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern! Förra året gav Sverige mer än 300 miljoner kronor i bistånd till Mali. Det förpliktar, för det är skattemedel som vi ansvarar för. Då måste man ställa sig frågan: Gör vi rätt insatser? Skattepengar ska användas effektivt och på ett korrekt sätt. Att ta ansvar för ekonomin är grunden i Moderaternas politik.
Säkerhetsläget i Mali är fortsatt instabilt och försämras alltjämt med frekventa terrordåd i nu snart hela landet - detta trots stora internationella satsningar. Den svåra humanitära situationen i landet bidrar till socialt missnöje och etniska spänningar mellan befolkningsgrupper, och protester och demonstrationer kan uppstå med kort varsel. Säkerhetsläget i huvudstaden Bamako är relativt lugnt men kan givetvis snabbt förändras.
I resten av landet är det mer oroligt och farligt. Beskjutningar av maliska säkerhetsstyrkor och egendom tillhörande FN och FN-kontrakterad personal har förekommit. Läget i centrala Mali har försämrats kontinuerligt sedan ett par år och präglas i dagsläget av stundom våldsamma konflikter mellan olika grupper, livsmedelssäkerhetskriser, terrordåd och kidnappningar.
Den statliga närvaron i centrala Mali är mycket låg. När jag skrev den här interpellationen i april hade vi precis nåtts av nyheten att tre svenska soldater hade sårats efter att de kört på en mina. Sedan dess har det varit ytterligare en militärkupp i Mali.
Överste Assimi Goita petade presidenten och premiärministern bara nio månader efter att samme Goita utnämnt dem till ledare för en övergångsregering sedan han störtat den demokratiskt valde presidenten. Landet har länge präglats av oroligheter. Militären har stöd av många människor som tröttnat på att regeringen inte kunnat få bukt med våldet inom landet.
Läget i Mali har varit instabilt ända sedan 2012 när uppror i norra delen av landet bidrog till en militärkupp. Trots ett fredsavtal har striderna spridit sig, och etniskt våld har blossat upp i bland annat mellersta Mali. I dag leds landet av en militärjunta, styrd av överste Assimi Goita, som genomfört inte mindre än två militärkupper på knappt ett år.
Sverige pausade sitt bistånd till Mali i augusti förra året sedan landets president avsatts i statskuppen. Orsaken var att det rådde oklarheter kring hur landet styrdes och vem som hade kontroll över pengaflödena. I slutet av 2020 återupptogs utbetalningarna av bistånd till Mali. Nu har regeringen åter beslutat att frysa delar av biståndet till Mali. Anledningen är återigen en militärkupp.
När allt blir värre och landet styrs av en militärjunta, ska Sverige då bara fortsätta som vanligt med samma stöd till civilsamhället och multilaterala organisationer? Jag tänker att deras situation har förändrats ganska rejält. Hur pass flexibelt och föränderligt är Sverige i sina insatser? Mer av samma är kanske inte lösningen.
I de samtal med FN som ministern hänvisar till finns det mycket viktigt att ta upp. Men vilka åtgärder leder till verkliga förbättringar och förändringar? Det vill jag gärna ha svar på.
Alexandra Anstrell (M):
Är det rätt att i ett av världens farligaste länder, där säkerhetsläget är riktigt dåligt, göra mer av samma sak? Man kan inte se speciellt många kvinnor i fredssamtalen eller i andra ledande positioner. Fungerar då planen för en ökad jämställdhet?
I torsdags meddelade Frankrikes regering att man stoppar alla gemensamma operationer med Malis armé i väntan på garantier om en återgång till civilt styre i landet. Svenska soldater i antiterrorinsatsen Task Force Takuba berörs av beslutet, eftersom de är underställda den franska ledningen som nu flyttas från Mali till Paris. EU har enigt fördömt kuppen och krävt att övergången till ett civilt styre genomförs.
Som ministern var inne på har Ecowas varit på plats, och man försöker ha fredssamtal och få ett civilt styre. Det är nu mer än någonsin viktigt att det är rätt vägval som görs för att möjliggöra en återgång till ett civilt styre. Om Ecowas kommer fram till att andra åtgärder behövs, är ministern och Sveriges regering då beredda på att förändra Sveriges insatser? Är man beredd att frångå den svenska strategin som man har beslutat om?
I den svenska strategin för utvecklingssamarbete med Mali finns det en rad som handlar om resultatuppföljning - att den i första hand ska svara på om verksamheten gjort skillnad, hur och för vem. Det tycker jag är jättebra. Tummen upp för det. Jag hittar det dock inte i den tidigare strategin. Då är min fråga: Har regeringen inte haft koll på detta tidigare? Under väldigt lång tid har vi nu stöttat med väldigt mycket pengar. Ändå har läget kraftigt försämrats.
Återigen är min fråga: Kan ministern, handen på hjärtat, känna sig trygg i att vi gör rätt saker?
Alexandra Anstrell (M):
Det är inte bara mikroplaster som är ett problem för vindkraften i vårt kalla klimat. Det rapporteras också om att is på rotorbladen kan vara ett stort problem. I dag finns det inga tillförlitliga avisningssystem som tar bort is när vindkraftverken är i drift, utan avisning sker medan vindkraftverken står stilla. Visste ni att vindkraftverk inte kan generera el till sin egen avisning?
Man måste alltså tillföra el någon annanstans ifrån för att avisa vindkraftverk. Vattnet som bildas under avisning rinner rakt ned i marken. Vad som händer vid tvätt av rotorbladen kan vi bara förfasa oss över. Det sprids runt omkring och rinner som sagt rakt ned i backen. Är det så vi vill ha det?
På vintern slängs iskokor iväg från rotorbladen och kan i olyckliga fall slå ihjäl en människa eller skada ett djur. Därför är 300 meter runt varje vindkraftverk livsfarligt område. Det är svårt att lära renar och fåglar att läsa att det är farligt område där de inte ska gå eller flyga. Vi kommer att prata mer om djurlivet i vår nästa debatt.
Men 300 meter kan vi alltså använda som måttstock för i vilken omfattning mikroplasterna sprids runt när is och oväder skaver på rotorbladen. En sådan där riktigt mörk, isande natt när det blåser så att man tror att husen ska blåsa bort tror jag nog att vädret också skaver lite på rotorbladen. Fru talman! Jag vill verkligen inte måla upp en dystopisk framtidsbild av vindkraftverken.
Jag vill som sagt bara belysa både för- och nackdelar med en utbyggd vindkraft. Om man ser problemen kan man också göra något åt dem. Men om man inte inser att det finns problem kommer det aldrig att ske några förbättringar. Vad säger miljö- och klimatministern egentligen om att ett vindkraftverk under sin livslängd kan tappa ungefär 10 procent av sin totalvikt, vilket innebär sex ton lossnad plast?
Ska vi inte ta ansvar för detta bara för att det inte finns med på Bolunds lista? Ska vi ta större ansvar för konstgräsplaner än för den kraftiga utbyggnaden av vindkraft? Vilka råd finns till kommuner och medborgare? Är det här något man vill ha inpå knuten? Vilka olika alternativ finns? Hur gör vi rätt val för framtiden? Fru talman! Var är försiktighetsprincipen i det här?
Verksamhetsutövaren ska vidta åtgärder eller begränsningar i sin verksamhet eller vidta andra försiktighetsmått för att förebygga, hindra eller motverka att skada eller andra olägenheter för miljö eller hälsa uppstår. Försiktighetsprincipen innebär att försiktighetsmått ska vidtas redan om det kan antas att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada och olägenheter för människors hälsa och miljö. Det räcker således att det finns en risk för skada eller olägenhet.
Vid sådan risk ska skada och olägenhet för människors hälsa och miljön förebyggas, hindras eller motverkas genom skyddsåtgärder, begränsningar och övriga behövliga anpassningar. Fru talman! Jag frågar igen: Var är försiktighetsprincipen i det här? Jag undrar vad ministern har att säga om försiktighetsprincipen gällande utbyggnaden av vindkraft i Sverige. Jag undrar vidare hur ministern avser att agera för att ta ansvar för försiktighetsprincipen här.
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern, även om jag upplevde att jag inte fick så många svar. Att ta en fråga på allvar och göra något åt den är ganska stor skillnad, oavsett cv. Hur mikroplaster påverkar människor och djur har vi inte tillräckliga kunskaper om ännu. Vi behöver mer forskning. Men om det är tydligt att vindkraftverkens rotorblad beräknas släppa ifrån sig sex ton mikroplaster på 15 år behöver vi ta det på allvar. Vi behöver ta ansvar för det.
Det går inte att bara köra på, och så blir det fort och fel. Ministern sa i en debatt om slutförvar av kärnavfall tidigare här i dag att man behöver kunna göra omprövningar. Han efterfrågade Moderaternas vilja till omprövningar. Jag efterfrågar Miljöpartiets omprövningar. Kan vi inte titta på alla de effekter detta ger? Hur ska vi kunna skydda oss mot ökade mikroplaster?
Ska vi bara gå efter en viss lista och inte titta på alla delar som kan skada vår natur? Är ingreppen försvarbara för framtiden, med de effekter som de ger? Detta undrar jag om ministern kan svara på. Tänker miljö- och klimatminister Per Bolund ta ansvar för att motverka skada eller att andra olägenheter för miljö eller hälsa uppstår, i det här fallet mikroplaster?
Kan ministern tänka sig att ompröva även detta?
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för svaret. Det är först när man ser problemen som man kan göra någonting åt dem. Jag har frågat ministern om ministern initierat, eller har för avsikt att initiera, att mer forskning görs för att studera hur djur reagerar långsiktigt när vindkraftverk byggs. Ministern hänvisar till forskningsprogrammet Vindval, vilket är jättebra. Ministern nämnde också en del länder och deras forskning.
Han nämnde dock ingenting om vad som faktiskt står i forskningsrapporterna. Har ministern inte tagit del av dem? Det finns flera kritiska rapporter från olika länder om hur mikroplaster sprids och hur djurliv störs. Det måste vi också ta på allvar.
Vindkraften behöver, precis som all annan kraftförsörjning, belysas ur olika synvinklar för att vi på bästa sätt ska kunna ta ansvar för framtiden och säkerställa att vi gör rätt val för framtiden. Kan ministern med säkerhet säga att vi gör rätt val för framtiden med vindkraften? Fru talman!
En portugisisk avhandling om en hästuppfödare påvisar stora skador hos fölen efter att vindkraftverk ställts upp i närheten av gården jämfört med innan, ceteris paribus. Större delen av fölen föddes nu exempelvis med bockhov, vilket aldrig skett tidigare. Det här är naturligtvis bara en historia och ingen forskning, men den är nog så viktig att fundera kring.
Borde vi inte se till att vi får mer forskning gällande effekterna av vindkraft och ta lärdom av den forskningen? Kan inte ministern tänka sig att göra ett omtag - som han talar om i andra ärenden - även i den här frågan, att göra halvhalt för att säkerställa att nästa steg blir det bästa för kommande generationer?
Alexandra Anstrell (M):
Om jag skickar in en interpellation med många frågor till ministern raljerar ministern över det, och skickar jag in en interpellation med en specifik fråga raljerar ministern om det. Det är tur att jag inte är här för att glädja ministern utan för att försöka förbättra för Sverige och försöka få ministern att ta ansvar för miljöfrågorna på riktigt. Vi använder oss av försiktighetsprincipen i Sverige i många fall. Det gäller till exempel nu i fallet med vaccin som vi alla ska ta för covid-19.
Det är tur att inte alla fick av det vaccin som är det mest utpekade. Man undrar var försiktighetsprincipen är här. Vi ser att det finns påverkan på väldigt många olika områden. Det är väldigt många djur som blir påverkade. Även rennäringen påverkas av vindkraftsutbyggnaden. Renarna undviker området närmast vindkraftsparken. Det påvisas av bland annat av Vindvals forskning.
Staten har ett övergripande ansvar för att rennäringen ska fortleva. Jag undrar: Hur tänker ministern agera för att säkerställa att rennäringen och även andra djur inte skadas och påverkas av den kraftiga utbyggnaden av vindkraft? Jag behöver inte ha något mer svar som hänvisar till katter eller liknande. De är kanske inte jättevanliga just kring vindkraften.
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar Ann-Sofie Alm för en oerhört viktig interpellation. Det här är frågor som ständigt är aktuella. Häromdagen hörde vi på nyheterna att vi faktiskt inte heller är så bra på att följa upp hur pojkar är utsatta i Sverige. Ministern pratar bra om väldigt många insatser som görs. Tyvärr räcker de inte till.
Det är viktigt att vi ska stärka barns rättigheter, men det ser i dag faktiskt ut så att vi har parallella samhällen. Vi har flickor, kvinnor och pojkar som blir utsatta för hederskontext, och vi kan inte riktigt göra rätt insatser. Då behöver man kunskap. Då behöver man ha svar på de frågor som riksdagsledamoten Ann-Sofie Alm ställde. Har vi tillräckligt bra kontroll?
Vet vi hur många barn som i dag har ont i magen för att de tror sig komma att bli bortgifta under sommarlovet? Hur många stolar kommer att vara tomma i skolan i höst? Vad gör vi åt de barnen? Och vad gör vi åt de barn som blev bortgifta förra sommaren och vars stolar stod tomma förra hösten? Vart tar de barnen vägen? Vilka insatser gör regeringen för att vi ska kunna hämta hem dem?
Jag bor i Haninge, där bland annat Jordbro och Brandbergen är utsatta områden. Vi trygghetsvandrade i Jordbro häromveckan. Det var näst intill bara pojkar ute. På idrottsplatsen spelades fotboll. Man gjorde olika saker. Vi såg väldigt få flickor, och de som vi såg hade slöja. Slöjan är i grunden en symbol för kvinnoförtryck.
Jag vet att jag och ministern inte är överens i den frågan. Men det är tydligt att slöjan är där för att man inte ska väcka begär. Att man som åtta- eller nioåring ses som ett sexobjekt som behöver täcka sig för att inte väcka begär hos män tycker jag är helt galet. Jag tycker i grunden, precis som jag tror att de flesta gör i Sverige, att det är viktigt att man ska få bestämma själv vad man ska ha på sig.
Men samhället ser inte ut så. Det finns ett förtryck, och slöjan är symbolen för det förtrycket. Vi behöver göra insatser enligt hur samhället faktiskt ser ut, inte enligt hur vi tycker att det borde se ut. Här och nu har vi ett samhälle där de här barnen och kvinnorna blir utsatta för detta. Fru talman! Vi har alltså kvinnor och flickor i Sverige som inte får göra som de själva vill.
De får inte klä sig hur de vill. De får inte älska den de vill. De får inte umgås med vem de vill efter skolan. Även pojkar är som sagt utsatta, men vi har inte tillräckliga kunskaper om hur och i vilken utsträckning. Hur många barn riskerar att giftas bort mot sin vilja i sommar? Alla de frågor som Ann-Sofie Alm har ställt till ministern skulle jag gärna vilja höra svar på.
Alexandra Anstrell (M):
Om vi aldrig ska acceptera att ett barn sexualiseras kan man inte hänvisa till att det är svårt eller att det är så många som utsätter den utsatta. Då tänker jag att man får öka takten. Man får kavla upp ärmarna lite till. Ministern räknar upp insats efter insats. Men ändå kan vi runt om i Sverige se, även i Göteborg, där man gjorde kartläggningen, att hedersvåldet och förtrycket ökar.
Då måste man ställa sig frågan: Gör vi rätt saker? Och gör vi tillräckligt? Kan vi göra mer? Slöjan, som jag varit inne på tidigare, är en symbol för förtryck. Det är inget vanligt klädesplagg som min blåa klänning eller Ann-Sofie Alms vita byxor. Det är en symbol för förtryck.
Är det inte bättre, fru minister, att samhället tar fajten för dessa flickor och kvinnor än att varje enskild individ som redan är utsatt och ensam ska behöva ta den? Min fråga till ministern är: Är ministern inte ens lite intresserad av och beredd att utreda frågan om slöjförbud? Det handlar naturligtvis om att få ytterligare ett verktyg i kampen mot hedersrelaterat våld och förtryck.
Jag tror inte, och det gör nog ingen annan heller, att detta är den enskilt viktigaste nyckeln, men jag tror att det är en viktig nyckel i vår verktygslåda för alla flickors och kvinnors rätt till frihet.
Alexandra Anstrell (M):
Jag håller med ministern. Jag träffar också väldigt många alerta personer i räddningstjänsten runt om i Sverige, och jag uppskattar deras arbete enormt. Då är det än viktigare att vi här inne tar ansvar och riggar för en säker miljö för dem och för all blåljuspersonal.
Jag undrar fortfarande hur ministern säkerställer - jag valde mitt ord noga - att ansvariga myndigheter har den kunskap de behöver för att kunna hantera och vara väl förberedda för kommande elbilsbränder. Det pågår ett antal forskningsprojekt runt om i världen kring elbilsbatterier och hanteringen av eventuella bränder i dessa.
I väntan på att elbilarna blir helt utvecklade bör man kanske vara lite vaksam och vidta säkerhetsåtgärder som minimerar riskerna. Hur lär vi av andra länder som kanske har haft elbilar längre eller som har haft fler elbilar längre? I vissa städer i Tyskland är det till exempel inte tillåtet att parkera elbilar inne i city eller i parkeringsgarage, just med anledning av att man är rädd för att det ska bli för stora skador.
Hur gör vi för att få till en utbredd kunskap? Jag upplever inte att vi har det i dag. Jag har varit runt på ganska många räddningstjänster. Jag har träffat kustbevakare och deltidsbrandmän. Det finns ganska stora hål när det gäller hur detta ska kunna användas. Framför allt behövs det mer utrustning, till exempel hos polisen, när man kommer fram till en olycka och en elbil brinner. Man behöver ha andningsmask och liknande.
Hur säkerställer statsrådet att ansvariga myndigheter har den kunskap som de behöver?
Alexandra Anstrell (M):
Jag slant visst med fingret när jag skrev interpellationen. Det var inte 10 miljoner extra utan 30 miljoner extra som vi moderater satsade i vårt budgetförslag. Det var också den summa som Kustbevakningen då äskade och som sedan har ökat. Den tidigare ansträngda ekonomiska situationen handlade, om jag har förstått det hela rätt, kanske mer om investeringar än om personella resurser - rätta mig om jag har fel.
Det är bra att man säkrar upp för detta, men det är också viktigt att vi har människor som kan bemanna båtar och svävare, som kan vara ute och kontrollera fiskeriet och så vidare. Det var absolut ingen kritik från mig vad gäller Frontexuppdraget; jag håller med ministern, och jag tror att vi är väldigt överens om att det är bra. Vi uppskattar det, det är lärorikt och så vidare. Men det blir såklart mer jobb. Det finns också andra saker som påverkar uppdraget.
Det händer saker i människors liv. Man blir gravid och vill då inte vara på en båt för att det är för mycket ljud eller skakningar, och man kanske behöver vara barnledig. Det händer en massa saker, precis som i alla andra myndigheter och företag, som innebär en personlig förändring bland dem som jobbar där. Då behöver man kunna ta höjd för det.
Om vi går tillbaka till frågan om dricksvattentäkter har jag frågat hur ministern avser att agera för att säkerställa att vi har tillförlitlig övervakning av och beredskap i de tre största dricksvattentäkterna. Men jag får faktiskt inget riktigt svar. Ministern hänvisar till andra ansvariga för dricksvatten. Men just när det gäller övervakning av Vänern, Vättern och Mälaren undrar jag hur ministern säkerställer att vi får en bra övervakning.