KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag har inte sagt att staten inte kan göra något. Det är bara det att det vi kan göra ju går rakt in i den kommunala självstyrelsen om vi ska vidta mycket kraftfulla åtgärder. Det går att lagreglera mer om hur stor en barngrupp på fritids får vara. Jag har inte uppfattat några sådana förslag i den här kammaren, men det går att göra.
Det går att ge direktriktade statsanslag, men vi vet ju alla att den socialdemokratiska ledningen i Svenska Kommunförbundet är rent allergisk mot den typen av lösningar och mycket kritisk till de förslag som förs fram av den socialdemokratiska riksdagsgruppen stup i ett om olika direktriktade medel. Jag tror till och med att Miljöpartiet brukar vara kritiskt mot direktriktade statsanslag, men det är möjligt att Pertoft här omorienterar sig i kammaren och nu, just i den här debatten, tycker att det är bra.
Men dessutom vet vi att direktriktade statsanslag rakt in i en stor verksamhet är mycket svåra att följa upp. Om en kommun inte vill använda anslaget till det man får det för är det otroligt lätt för den kommunen att låta bli. Man stoppar i och för sig in de nya pengarna, men man drar undan andra pengar själv. Det där har vi sett så många gånger med alla Wärnerssonpengar, och allt vad det har hetat genom åren, som inte har gett någon effekt. Det är inte ett effektivt sätt. Det verkar bara lite handlingskraftigt.
När man inte har något annat att göra som minister så kan man ge lite direktriktade statsanslag så verkar det kraftfullt, men det ger nästan aldrig någon väsentlig och märkbar effekt. Visst kan regeringen och staten göra så, men det ska ha gått mycket längre än så här, innan man går in och börjar detaljreglera och ägna sig åt något slags överförmyndarskap. Ibrahim Baylan uttryckte det så att kommunerna har driftsansvar för fritidshemmen. Oj då, det låter som om det var någon sorts entreprenad man hade lagt ut. Man har huvudmannaansvar för fritidshemmen, Ibrahim Baylan.
Man är huvudman för skolverksamheten, och det är ditt parti som har bestämt det. Vi var emot det, men det är Socialdemokraterna som har bestämt att kommunerna ska ha huvudmannaansvaret. Och så kommer det en kritisk rapport, och då blir reaktionen: Oj oj oj, nu måste staten in och reglera! Nej, i stället är kravet på kommunerna att fixa detta nu. Gör de inte det får vi ta upp en diskussion om vad vi ska göra, men vi ger nu huvudmännen en chans att fixa detta.
Börja inte ropa på statlig lagstiftning eller detaljregleringar av kommunerna så fort ett problem uppmärksammas!
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig om jag är beredd att medverka till en regelförändring som möjliggör även för ett kommunalt ägt bolag att bedriva friskoleverksamhet, alternativt om jag är beredd att verka för att få till stånd en försöksverksamhet där ett kommunalt bolag kunde vara huvudman för en fristående skola. Fristående skolor är en självklar del av det svenska skolväsendet.
En grundläggande del av regeringens omläggning av skolpolitiken är att skapa ett utbildningssystem där villkoren för kommunala och fristående skolor är likvärdiga. Alla elever och vårdnadshavare ska ha möjlighet att välja mellan olika skolformer. Elever och vårdnadshavare ska också ha stora möjligheter att välja just den utbildning som passar elevens behov och önskemål.
Varje skola ska ha utrymme att skapa en egen profil och tillämpa ett eget arbetssätt. Men det finns enligt min mening skäl att hålla isär vad som är en kommunal skola och vad som är en fristående skola. Det måste vara tydligt för såväl skolans personal som för elever och vårdnadshavare vilken typ av skola man verkar i och vilket regelverk som gäller för verksamheten.
I detta ligger också att det måste vara klart vem som är huvudman för skolan. Som Mats Pertoft pekar på har Skolverket konstaterat att helägda kommunala bolag utifrån gällande rätt inte kan godkännas som huvudmän för fristående skolor som motsvarar grundskolan. Det aktuella fallet har även prövats av Länsrätten i Stockholms län som gjorde samma bedömning som Skolverket.
Länsrättens dom har nu emellertid överklagats till Kammarrätten i Stockholm som ännu inte prövat ärendet. Jag avser för närvarande inte att vidta några åtgärder för att ändra regelverket. Jag tänker dock följa utvecklingen på området i allmänhet, och i det här aktuella ärendet i synnerhet, för att se om det behövs ändringar i regelverket för att regeringens skolpolitiska mål ska kunna uppnås.
Jan Björklund (L):
Det här är väldigt rörigt. Vi har kommunala skolor, och vi har privata skolor. De kallas i Sverige för friskolor. Här finns en kommunal verksamhet som Mats Pertofts parti tycker ska vara privatskola - för att kunna gå runt arbetsrätten i Södertälje, eller vad det var han sade; de skulle behöva andra anställningsavtal och sådant. Det är en ganska märklig invändning. Jag är för det första mycket skeptisk till att kommunal verksamhet över huvud taget ska bedrivas i bolagsform. Det minskar människors insyn, vilket är ett demokratiskt problem.
Det förekommer ofta att kommunerna skyfflar pengarna mellan olika bolag för att skatteplanera. Om Södertälje kommun nu vill ha Tom Tits experimenthus, eller vad det heter, i kommunal bolagsform så får man väl ha det, men då är det ju inte privat. Då kan det inte vara en friskola. Det är en kommunal verksamhet. Vill de ha den som skola, så öppna skolan! Södertälje kommun är huvudman för skolväsendet i Södertälje så det är bara att öppna en skola.
Om det däremot ska vara en friskola ska det också ha en privat huvudman. Om de anställda och verksamhetsledningen vill ta över och driva den som privat skola är det bara att göra det. Skicka in en ansökan till Skolverket så prövas den! Kommunen kan inte driva privatskolor. Det strider mot hela definitionen. Vi skiljer i Sverige mellan kommunala skolor och fristående skolor, och om man luddar till det hela genom att kommunala bolag i någon blandform skulle kunna driva privata skolor är man ute på mycket tunn is.
Jan Björklund (L):
Vi har två typer av skolor i svensk skollagstiftning, om vi talar om huvudmannaskap. Det ena är kommunala skolor. Där är kommunen huvudman. Det andra är fristående skolor, som de mycket riktigt heter. De har privat huvudman. Det betyder att kommunen inte är huvudman för dem. Den stora skillnaden mellan kommunala skolor och friskolor är vem som är huvudman.
Mats Pertoft säger att här finns en skola som borde få vara kommunal men samtidigt vara friskola. Varför det? Jag förstår inte det. Om man vill vara en friskola med det regelverket får väl bolaget, eller vad det nu är som kommunen har, privatiseras, eller också får de som vill driva en friskola frigöra sig från kommunen och starta och driva den - om de uppfyller kraven. Men så länge det är en kommunal verksamhet är det en kommunal skola, och då faller den också inom ramen för den lagstiftningen.
Jag ser inget behov av att ludda till lagstiftningen, att kommuner ska driva privatskolor eller tvärtom. Det enda väsentliga när det gäller att skilja dem åt handlar om vem som är huvudman. Det är därför det finns två olika lagstiftningar. I det ena fallet är det kommunen och i det andra en enskild huvudman. Att då krångla till det hela genom att låta kommunala bolag bedriva friskolor ser jag inget behov av.
Om kommunen tycker att verksamheten ska vara skola är det fritt fram att starta en kommunal skola. Tycker man att det ska finnas en enskild huvudman får man överlåta verksamheten till någon annan ägare.
Jan Björklund (L):
Ulf Holm har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att läromedel vars innehåll kan uppfattas som kränkande eller diskriminerande, och därför inte överstämmer med skolans värdegrund, inte längre ska användas i landets skolor. Som jag sade i en liknande interpellationsdebatt den 26 januari anser jag att frågan i grunden handlar om en kompetent lärarkår.
En lärare med gedigna kunskaper i pedagogik, i undervisningsämnet och i skolans värdegrund kan avgöra vilka läroböcker som är bra och vilka som inte är förenliga med skolans värdegrund. Det är inte lämpligt att staten detaljreglerar vilka läroböcker skolorna ska använda. I stället måste vi lita på att lärarna själva kan göra den professionella bedömningen.
I budgetpropositionen för år 2007 har regeringen lagt fram flera förslag för att stödja lärarna i deras arbete. Bland annat aviserar regeringen den största statliga satsningen på lärarfortbildning sedan skolan kommunaliserades. Regeringen har också tagit initiativ till att 10 miljoner kronor satsas på att utveckla och sprida handlingsprogram mot mobbning och annan kränkande behandling.
Åtgärdsprogrammen ska bygga på forskning och beprövad erfarenhet. Skolans arbete med värdegrunden måste stärkas. Regeringen anser att lärare och skolledare måste ges verktyg för detta. Som pedagogisk ledare har skolans rektor det yttersta ansvaret för val av läromedel och undervisningens utformning. Jag vill därför förbättra förutsättningarna för att rektorerna ska lyckas i sitt uppdrag.
Som framgår av budgetpropositionen vill regeringen skapa en rektorsutbildning med högre grad av akademiskt innehåll än den nuvarande och avser att återkomma till riksdagen med förslag på behörighetsregler för rektorer. Avslutningsvis hoppas jag att Skolverkets rapport blir en grund för fortsatta diskussioner i skolan om innehållet i de läromedel som används och att man reflekterar över hur dessa stöder skolans uppdrag.
Jan Björklund (L):
Några initiativ till statlig läromedelscensur kommer inte att komma från en liberal skolminister. Det kan jag garantera. Jag ser fram emot när den miljöpartistiska gruppmotionen kommer om en statlig läromedelscensur ur de idéer som Miljöpartiet för fram nu. Att man däremot granskar böckerna och ger kritik, råd och anvisningar tycker jag är alldeles utmärkt. Det är precis det som har skett och det som sker. Det är den rapport som Ulf Holm själv står och håller upp. Det är Statens skolverks granskning.
Det är vad som redan sker. Det är väl alldeles utmärkt om Ulf Holms parti en gång i tiden har varit med och tagit initiativ till detta. Det är väl jättebra och att det sker en debatt. Jag har haft två debatter här i riksdagen med anledning av rapporter om brister i läroböckerna. Det finns absolut brister. I båda debatterna säger interpellanterna: Varför granskas det inte? Att vi står här och debatterar beror på att det har granskats. Det sker en granskning.
Det är bra att det görs och att Skolverket och även andra aktörer i samhället går in. Det är vad jag försöker säga. Jag tror inte ens att en myndighet upptäcker allting och ser allting. Ibland är det andra som gör det. I det här fallet är det RFSL som går in med sina ögon och granskar vad som står om HBT-personer och så vidare. Det är självklart. Man upptäcker saker och slår larm, och så vaknar också Skolverket. Det vore annorlunda om vi inrättade en myndighet. Jag tror inte att Skolverket borde få i uppgift att censurera böckerna.
Det är inte alls säkert att det skulle leda till en förbättrad kvalitet på läroböckerna jämfört det system vi har i dag. Skolverket granskar emellanåt läroböckerna och riktar kritik. Andra aktörer gör det också. Jag lovar att de läromedelsförlag som inte tar till sig den kritiken inte finns. De vill sälja sina böcker. De vill inte bli uthängda och kritiserade, för då får de inte sina böcker sålda.
Om någon har böcker som är 20 år gamla hjälper det inte att censurera de nya, för de gamla finns ju kvar. Ett annat problem är att pengarna går till datorerna i skolorna i stället för böcker. De nya böcker som kommer ut och som granskas och läses blir det en debatt om, och man rättar till det. Än så länge har ingen lyckats övertyga mig om att dagens ordning skulle vara kass. Dagens ordning är den att vi inte har någon statlig läromedelscensur.
Men vi har granskningar som vållar debatt. Saker och ting rättas i regel till då. Varje skola bestämmer själv exakt vilka läroböcker man vill köpa in. Att det ska finnas några statliga smakdomare eller censurorgan är jag emot. Däremot är jag för den granskning som i dag sker. Kom inte och påstå att det inte sker någon statlig granskning. Det är precis det som har skett. Det är därför vi står här och diskuterar.
Jan Björklund (L):
Det är knappt någon idé att ha ett sådant här samtal om man inte lyssnar på varandra. Ulf Holm lyssnar inte på vad jag säger. Jag säger att den granskning som Skolverket i dag gör är en bra modell. Den leder till en omfattande debatt. Det är just det som är mittemellan. Det ena är att inte ha någon som läser någonting, inte ha någon som granskar någonting, och att man har böcker som ingen har koll på över huvud taget. Det andra är att man har en statlig läromedelscensur. Det är två ytterlighetsmodeller.
Ett mittemellanläge är att Skolverket eller någon annan med jämna mellanrum går in och granskar böcker, läser och kritiserar och säger: Det här är väl ändå fel, och det här är inte bra. Det är väl det som är mellantinget och det som vi har i dag. Det sägs att man ska skärpa det ytterligare. Ulf Holm säger: Vi har inte föreslagit censur, vi kräver bara att det ska göras mer. Det är bara det att om det är mer än den granskningen, då är man på censurlinjen. Jag håller med om att Ulf Holm inte har föreslagit censur.
Ulf Holm säger: Gör något. Men något blir i praktiken censur. Det som sker i dag är en granskning av läromedel. Men det är inte att man sitter och censurerar eller stämplar Godkänd eller Icke godkänd på läromedlen. Man framför synpunkter och kritik mot olika saker. Nästa steg om man ska göra någonting mer är att staten går in och säger: De här läromedlen ska man inte använda. Då är det censur.
Jag förstår inget annat än att Ulf Holm bara vill göra en poäng av att låtsas att han är mer engagerad i den här frågan än vad jag är, vilket jag inte tror. Jag är också mycket engagerad. Men jag litar på att de system vi har för att korrigera felaktiga läromedel till sist fungerar. Det finns läromedel där man har uttryckt sig på sätt som helt klart är oacceptabelt och underkänt.
Det är precis det som kritiseras, och så rättas det till. De korrigerings- och granskningssystem vi har fungerar. Vi står här och diskuterar just därför att det har kommit en granskningsrapport. Om man ska ha ännu skarpare system handlar det som censur, och det kommer inte en liberal skolminister att införa.
Jan Björklund (L):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att försäkra mig om att skolorna inte tvingas minska antalet anställda lärare och annan skolpersonal. Sylvia Lindgren har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att skolorna ska tillföras mer resurser. Jag har valt att besvara båda interpellationerna i ett sammanhang.
Under de senaste månaderna har jag presenterat de första stegen i regeringens omläggning av svensk skolpolitik. För det första ska betyg ges från årskurs 6, och nationella prov i ämnena svenska och matematik ska införas i årskurs 3. Syftet är att skolan så tidigt som möjligt ska kunna upptäcka och hjälpa de elever som halkar efter. Med tidigare och tydligare utvärdering bedömer jag att fler kommer att klara skolans kunskapsmål.
För det andra ska arbetsron förbättras. Ingen kan lära sig någonting i ett stökigt klassrum. Regeringen har därför föreslagit att lärarnas befogenheter ska förtydligas, till exempel att lärarna ska kunna omhänderta störande föremål och att skolan ska kunna flytta elever i gäng som mobbar eller stör ordningen. 40 miljoner kronor satsas dessutom på att ta fram, och sprida, forskningsbaserade åtgärdsprogram mot mobbning.
Ingen ska behöva vara rädd för att gå till skolan. För det tredje ska yrkesutbildningarna lyftas. Var tredje 20-åring saknar i dag gymnasieutbildning. Om Sverige ska överleva i den globala konkurrensen måste avhoppen från gymnasiet minska. Regeringen kommer därför att föreslå en omfattande reform av gymnasieskolan.
Sist, men inte minst, har regeringen tagit initiativ till den största satsningen på lärarfortbildning sedan skolan kommunaliserades. Över 2 miljarder kronor föreslås avsättas under åren 2007-2009. Som framgår är skolan ett av regeringens prioriterade områden. I den nya regeringens första budgetproposition ökade det allmänna statsbidraget till kommunerna med ungefär 10 miljarder kronor.
Det berodde delvis på att flera riktade statsbidrag lades in i det generella, men en ansenlig del av de 10 miljarderna är en ren höjning. Utöver detta satsas 760 miljoner kronor mer än under 2006 på insatser som främjar utveckling av skolan. Det är en ökning med drygt 13 procent. Förutom lärarfortbildning ingår bland annat satsningar på funktionshindrade elever och åtgärder mot mobbning. Fru talman! Den borgerliga alliansen gick till val på att förbättra den svenska skolan.
Det löftet infrias nu. Kunskap lyfter Sverige. Regeringens inriktning är att lyfta kunskapen.
Jan Björklund (L):
I den interpellation från Bosse Ringholm som ligger till grund för debatten görs ett antal påståenden som jag bemötte, påståenden om siffror och om nedskärningar i Stockholm. Bosse Ringholm valde att inte kommentera det utan ägnade sig i stället åt en mycket yvig retorik om att fly och fäkta eller vad det var. Jag diskuterar gärna skolpolitiken i stort. Det finns många bollar i luften här. Sylvia Lindgren argumenterar mot nationella prov, Ibrahim Baylan är för och så vidare. Det vore därför intressant att få höra hur ni tänker rösta.
Men det skulle ändå vara intressant att gå tillbaka till det som interpellationen handlar om, Bosse Ringholm. Du påstår i din interpellation att det nu sker stora nedskärningar inom skolan i Stockholm. Det är en bild som inte stämmer med verkligheten eftersom det stora påslaget sker i höst. Det är sant såtillvida, precis som Bosse Ringholm själv säger, att när det sker en elevminskning så minskar också resurserna till skolväsendet, precis som skedde med de utlovade 15 000 lärarna som blev 5 000 lärare därför att det var färre elever.
I Stockholm och i hela Sverige minskar nu antalet elever i grundskolan på grund av demografiska förändringar, bland annat hur många som föddes på 90-talet. Därför blir lärartäthet, precis som Bosse Ringholm påpekar här, det intressanta att diskutera. Den försämras inte i Stockholm. Tvärtom sker det en ganska stor satsning på skolan i Stockholm från och med kommande läsårsstart. Och den satsningen röstar Socialdemokraterna mot.
Varför vill Socialdemokraterna anslå mindre pengar år 2007 i huvudstaden till grundskolan och gymnasiet än vad den borgerliga majoriteten vill göra? Bosse Ringholm är ju ordförande i Stockholms arbetarekommun. Kan du inte berätta vilken bakomliggande prioritering som ni har när ni vill dra ned på resurserna i skolan i Stockholm? Fru talman! Detta är ju inte en debatt i Stockholms stadshus, utan detta är en riksdagsdebatt.
Den typ av frågor som diskuteras och förs in här handlar till exempel om centrala och nationella prov. Sylvia Lindgren kallar det för sorteringsskola. På min bänk ligger ett anförande som Ibrahim Baylan höll på Socialdemokraternas partikongress. Där sade han att den enskilt viktigaste åtgärden för att lyfta arbetarbarnen i skolan är att införa nationella prov i årskurs 3. Kan inte var och en av er tre när ni gör era sista inlägg här berätta hur ni tänker rösta om vårt förslag om nationella prov i årskurs 3?
Jan Björklund (L):
Eva Johnsson har frågat mig vad jag avser att göra för att stärka värdegrundsarbetet som ett led i att motverka mobbning. Läroplanerna talar om människolivets okränkbarhet, individens frihet och alla människors lika värde. Det är de här grundläggande värderingarna som skolan ska förmedla till den uppväxande generationen.
Jag uppskattar det engagemang som Kristdemokraterna visar för att stärka denna värdegrund. När totalitära och antidemokratiska rörelser åter sprider sig i samhället kan skolan inte stå värdeneutral utan måste ta ställning för grundläggande demokratiska och humanistiska värderingar. Det finns få saker som gör mig så upprörd som när ett barn har blivit utsatt för kränkningar utan att vuxenvärlden har reagerat.
Mobbning är ett av de värsta uttrycken för bristande respekt för andra människor. Regeringen vill därför stärka skolpersonalens kunskaper om hur mobbning uppstår, förebyggs och förhindras. 10 miljoner kronor per år kommer att satsas för att sprida och implementera forskningsbaserade åtgärdsprogram mot mobbning i skolväsendet. Programmens grund måste vara skolans och samhällets värdegrund; annars kommer de aldrig att fungera.
Under de närmaste åren avser regeringen att ta initiativ till omfattande reformer när det gäller den svenska skolan. Ett förslag till ny skollag ska tas fram. Läroplaner och kursplaner behöver ses över. I vårt land bygger värdegrunden på den etik som förvaltats av kristen tradition och västerländsk humanism, vilket också speglas i skolans läroplan.
Denna värdegrund ligger fast, och arbetet med den ska, som regeringen tidigare har markerat, stärkas. Lärarutbildningen ska utvecklas och förbättras, och gymnasieskolan ska reformeras. Arbetet med att stärka skolans värdegrund får aldrig bli en egen process, någonting vid sidan av allt det andra. Värdegrundsarbetet måste i stället genomsyra alla reformer som vi genomför i Sverige. Alla elever ska gå i en trygg skola och få del av de värderingar som är basen för samhället.
Ingen ska behöva vara rädd för att gå till skolan.
Jan Björklund (L):
Absolut! Hela idén är att dessa 40 miljoner - vilket är mer än vad någon regering någonsin har satsat mot mobbning i Sverige - ska användas till att just belägga vilka metoder som fungerar. Det är helt självklart att det ska vara ett forskningsbaserat arbete. Det är en given utgångspunkt för denna satsning.
Interpellanten frågade om kampanjer som genomfördes för några år sedan. Jag vill säga att 40 miljoner under fyra år är den största kampanj som någonsin har bedrivits i Sverige mot mobbning. Man ska identifiera metoderna som ger framgång och sedan sprida kunskap om detta. Värdegrundsarbete är inte - vilket det ibland har varit för andra regeringar - något slags jippo som man har vid vissa tidpunkter då man hojtar med detta ord.
Detta är ett mödosamt arbete för att varje dag skapa trygghet i våra svenska skolor. Det är precis det som är idén med hela denna satsning, så jag vill verkligen tacka Eva Johnsson för att hon har tagit upp denna viktiga fråga i riksdagen.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig om jag är beredd att värna om den pedagogiska mångfalden i Sverige och om jag är beredd att verka för att Waldorfskolorna får ett undantag från kravet att medverka i ett framtida nationellt prov i årskurs 3. Valfriheten inom skolväsendet är här för att stanna. De fristående skolorna fyller en viktig funktion som komplement och konkurrent till kommunernas egna skolor.
Rätten att själv få välja vilken skola man vill sätta sina barn i är en självklarhet i ett pluralistiskt samhälle. För att tidigt kunna sätta in stöd till alla som inte når målen i undervisningen måste skolan följa upp vad eleverna har lärt sig.
Under förutsättning att riksdagen godkänner regeringens förslag om avstämningstillfällen i grundskolan avser regeringen därför att föreskriva att alla elever i årskurs 3 ska delta i nationella prov i ämnena svenska och matematik. Detta ska även gälla elever som går i Waldorfskolor.
Fler obligatoriska nationella prov är ett led i regeringens strategi för att införa en lägsta garanterad nivå av uppföljning och utvärdering för alla elever i svensk skola. Redan i dag är Waldorfskolor skyldiga att delta i de nationella prov som är obligatoriska inom det offentliga skolväsendet, det vill säga de som i dag ligger i slutet av årskurs 9.