Angelika Bengtsson (SD):
I dag debatterar vi Riksrevisionens rapport om granskningsnämndens granskning av public service. I det här betänkandet har vi en reservation som jag givetvis står bakom och yrkar bifall till. Låt oss börja med lite bakgrundsfakta. Granskningsnämnden är det organ dit vi tittare, publiken, och programbolagen själva kan anmäla program som man anser strider mot sändningstillståndens innehåll.
Det är granskningsnämndens uppdrag att granska. Men i dag granskar man varken sakfel eller innehåll med vänster- eller högerpolitisk slagsida eller, för den delen, inslag som tar ställning genom sin rapportering om ett visst ämne. Det är fel, anser vi.
Ett granskningsorgan borde även kunna granska sakfel och inslag som lutar mer åt den ena sidan. Det finns även en tro bland befolkningen att granskningsnämnden granskar just sakfel och lutningar i rapportering i inslag eller program. Men detta stämmer som sagt inte.
Granskningsnämnden kan enbart fälla ett inslag eller program som bryter mot sändningstillståndet. Vi anser att uppdraget till granskningsnämnden ska utvidgas och även omfatta granskning av just sakfel och det jag nämnt. Detta är inte mer än rimligt, enligt oss.
För denna hållning, att även sakfel bör granskas, har vi fått mycket kritik. Man anser att vi närmar oss en princip som bryter mot principen om armlängds avstånd och att det visst ingår i dagens uppdrag.
Vi menar att det inte gör det men faktiskt bör ingå i granskningsnämndens uppdrag. I Riksrevisionens rapport kan vi läsa att handläggningstiderna för ärendena är för lång. Man får in fler anmälningar i dag än tidigare, och en del friande beslut saknar motivering.
Detta är kritik som granskningsnämnden bör beakta, och den bör omgående göra reformer för att upprätthålla förtroendet. Nämnden har även fått en ökad ärendemängd. Om personalresurserna inte räcker till för de uppdrag man fått borde även detta ses över av huvudmannen. Fru talman!
Det är bra att programföretagen sätter stort värde på granskningsnämndens beslut och tar dem på allvar; något annat vore märkligt.
Det gör de, enligt rapporten, genom att sprida kunskap om besluten i sina respektive organisationer och genom att efter varje fällande beslut hålla särskilda möten, där utgångspunkten är att diskutera vad som har gått fel och hur företaget eller företagen kan lära sig av detta för framtiden.
Samtidigt uttrycker man frustation över att praxissamlingen Granskat och klart uppdateras alltför sällan. Det är bra att programbolagen inte tar lätt på fällande granskningar. Fru talman! Debatten i samhället om public service pågår flitigt från alla håll och kanter.
Det kan givetvis vara en faktor som bidragit till det ökande antalet anmälningar, det vill säga att när en debatt pågår om exempelvis vänstervridet public service ser man innehåll ur nya perspektiv, perspektiv man tidigare inte uppmärksammat. Jag säger inte att det är så, men det kan vara en bidragande faktor.
Eller så har anmälningsbenägenheten ökat eftersom man känner missnöje mot innehållet. Eller så är det för enkelt att anmäla ett program, likt skuldsaneringsansökningarna som gick upp när ansökningsformuläret drastiskt förenklades.
Det vore intressant att titta vidare på varför anmälningarna blivit fler, men det får bli nästa projekt att ta sig an. Avslutningsvis: Legitimiteten för public service bygger på att innehållet är sakligt och opartiskt, ett förhållande som blivit än viktigare efter att avgiftsfinansieringen flyttat över till skattsedeln.
Genom denna möjlighet kunde den enskilde visa sitt missnöje med systemet och inte delta i finansieringen. Även om mycket av public services innehåll lever upp till dess uppdrag menar vi att det finns förbättringspotential för att säkra dess oberoende, opartiskhet och saklighet. Allmänheten ska kunna följa granskningsnämndens olika bedömningar i alla steg.
På så vis kan den enskilde bilda sig en egen uppfattning om bedömningarnas rimlighet. Här är granskningsnämnden en viktig del, anser vi, men det är vi tyvärr ensamma om att tycka.