Thomas Östros (S):
Det är alltid intressant när interpellanten avslutar med en cliff hanger : Jag ska återkomma till det. När det gäller överföring till stiftelser verkar vi ha samma åsikt. Däremot är jag bekymrad över Folkpartiets hållning när det gäller ägandet till de statliga företagen.
Folkpartiet har väckt motioner under hösten som säger att staten över huvud taget inte ska ha något ägande i företag som verkar på konkurrensutsatta marknader. Det innebär att exempelvis Vattenfall, Sveaskog och LKAB definitivt finns på Folkpartiets utförsäljningslista. Något annat finns det inget utrymme för att tolka.
Dessutom har både Folkpartiet, Moderaterna och andra i alliansen räknat in mycket stora försäljningsinkomster. Bekymret är att alliansen har lärt sig att det inte är klokt att säga detta till människor, för då kommer de inte att ställa upp på politiken. Det som för bara två år sedan var officiella utförsäljningslistor antagna av riksdagen, där bland andra dessa företag fanns med, är nu inga officiella listor längre.
Nu säger alliansen: Nej, det säger vi ingenting bestämt om. Men man räknar hem mycket stora utförsäljningsinkomster och fattar principiella beslut om vad som ska säljas ut. Därför vore det bra om vi i den här interpellationsdebatten kunde få ett tydligt svar från Carl B Hamilton om just de företag som jag räknar upp och andra statliga företag kommer att säljas ut. Det är viktigt att väljarna får detta klart för sig.
Det gäller exempelvis LKAB, som nu är inne i ett läge av mycket starka investeringsplaner. LKAB driver utveckling i Norrbotten i stor utsträckning, med planer på uppemot 20 miljarder i investeringar i Malmfälten. Man drar med sig tjänsteföretag, byggföretag och andra sektorer i en stark utveckling för Norrbotten.
Tillsammans med Ikeas stora investeringar i Haparanda leder detta till att Norrbotten nu har en starkare ekonomisk utveckling än på mycket länge. Det är klart att ett utförsäljningsbesked om LKAB kommer att innebära att det här stannar upp. Det har ju också förts en debatt från LKAB där man ifrågasätter vad som skulle ske med investeringsplanerna om företaget blev börsnoterat. Kan man då verkligen ha kvar de ambitioner som man har? Där behövs ett besked.
Frågan om tillgång till riskkapital är naturligtvis en nyckelfråga för en fungerande marknadsekonomi. Sverige har haft en förhållandevis stark utveckling där under de senaste åren. Tillsammans med Storbritannien är Sverige det land i den europeiska unionen som har lyckats bäst. Jag vet inte hur man ska hitta ett bra mått, men riskkapital i förhållande till bnp är ett sätt att försöka mäta detta. Jag är den förste att säga att det här inte räcker.
I takt med att vi går över till en ekonomi som alltmer präglas av små och medelstora företag och deras tillväxt kommer vi att behöva en vital riskkapitalmarknad. Det är klart att det inte kan vara statens huvudansvar. Det är självfallet en sak för marknadsekonomin själv att sköta. Där ser vi positiva tendenser. Men det finns delar av riskkapitalmarknaden där vi kan se att det finns ett slags marknadsmisslyckande.
Det är riskkapital i de verkligt tidiga skedena när det gäller högteknologiska innovationer inom forskningsinstitut och universitet. Där tror jag att staten kan bidra klokt genom Innovationsbron AB, som jag tror att Folkpartiet motsätter sig. Genom detta kan man vara med och vara en såddfinansiär av tidiga innovationer för att sedan låta marknaden ta över. Som Carl B Hamilton vet gör vi en hel del på skatteområdet.
Dessutom har vi aviserat en stor skatteöversyn. Jag kommer tillbaka till det i mitt nästa inlägg.