KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tina Ehn (MP):
Anita Brodén har mycket kunskap om detta och ett stort intresse. Det är väldigt lärorikt att lyssna på henne. Det är rätt så märkligt att alliansen har hållningen att frukt ska ursprungsmärkas, men inte kött. Nu har vi ursprungsmärkningen på nötkött framför allt på grund av galna ko-sjukan, om jag har förstått rätt.
Bengt-Anders Johansson tog upp en förfärlig grishistoria här, skulle jag vilja påstå. Om konsumenten vet att grisen åker hit och dit vill kanske konsumenten ha reda på vilket land grisen kommer från. När konsumenten vet det påverkar det valet.
Jag skulle precis som Bosse vilja fråga vad det egentligen är som gör att den borgerliga alliansen inte vill driva på det här med obligatorisk ursprungsmärkning.
Tina Ehn (MP):
Det är fortfarande ganska svårt att förstå motiveringen. Det känns som att all argumentation jag hör rör sig om själva kärnfrågan. Precis som Bosse Bernhardsson tidigare sade har de frivilliga påtryckningarna lett till vissa förbättringar när det gäller transfetterna. Men det är fortfarande så att det finns en massa dolt transfett i produkter som inte säljs på McDonalds.
Anita vill veta varifrån hennes mat kommer. Den rättigheten bör alla ha, även de många som inte har nära till producenterna. Vi vill också ha en god kontroll på livsmedel hela vägen. Vi vill ha en god kontroll för konsumenterna. Det säger även Anita. Men kontrollen kostar också.
Om konsumenten kan styra valet kanske inte kontrollerna kostar så mycket i andra ändan, eftersom man då har valt någonting som man vill ha från början och inte blir inlindad i någonting och inte vet vad det är i andra ändan.
Om vi hade haft en ursprungsmärkning på griskött i dag i Sverige hade folk kunnat köpa julskinka som med största sannolikhet varit uppfödd utan GMO-foder; man hade kunnat se att den var svensk.
Den Kravmärkta skinkan och det svenskproducerade grisköttet är GMO-fritt. Köper man annat griskött och en annan julskinka till jul vet man inte riktigt vad man får.
Tina Ehn (MP):
Precis som ministern sade i sitt svar på Helenas interpellation får djur enligt 17 § djurskyddslagen inte användas vid tävling och inte heller tränas på ett sådant sätt att de utsätts för lidande. Det är, precis som ministern säger, otroligt tydligt. På samma gång kan man begripa att det är svårt att alltid göra rätt avvägningar och att det ibland blir fel när vi människor använder djur i våra egna syften.
I den här diskussionen måste man väga in att det är stora pengasummor som florerar. När slaget står om stora pengasummor är det mycket viktigare och mer avgörande att det finns ett system som kan ge rättvisa och skydd. Om systemet brister är det i stora delar en politisk fråga.
Hur uppdraget är utformat till Jordbruksverket har jag inte kunskap om, men jag hoppas att det inte stannar vid en arbetsmiljöfråga för veterinärerna utan att det gör det möjligt att efterleva 17 § djurskyddslagen - även för tävlingshästar. På majoriteten av travbanorna som finns i Sverige finns kliniker som borde vara mer tillgängliga.
Om man kommer fram till att banveterinärerna ska vara en djurskyddsvårdarresurs och att det finns välutrustade kliniker på banorna borde det också vara logiskt att dessa veterinärer skulle kunna vara utbildade i traumatologi och akutmedicin och ha tillgång till klinikerna. Det finns en del att göra.
Det som också har diskuterats tidigare - bland annat debatterade jordbruksministern och jag det i maj - är möjligheten att förbättra djurskyddet med hjälp av de avtal som skrivs mellan staten och Aktiebolaget Trav och Galopp. Jag har förstått att det är på gång igen. Avtalet ska skrivas om vid årsskiftet.
Min avsikt med att diskutera alla dessa områden inom travet och djurskyddet är att det går att tänka till och genomföra förändringar. Det är just det jag vill att ministern ska utnyttja hela sin ministerroll i detta arbete till.
Tina Ehn (MP):
Precis som jordbruksministern säger ställer vi oss alla bakom att lagen ska gälla. Samtidigt hör vi talas om och ser att det finns brister. Där står vi. En del är detta avtal som omnämndes i den debatt vi hade i kammaren den 23 maj. Jag frågade jordbruksministern om att ställa krav på djurskyddet i kommande avtal mellan staten och trav- och galoppsporten.
Jag fick ett svar om att de synpunkter som jag då framförde skulle ministern ta med sig i kommande diskussioner om ett nytt avtal. Jag utgår från att det sker. Jag hoppas att det leder till resultat. Det resultatet ska handla om att visa ansvar, vilket hästar, banveterinärer och den travsportintresserade befolkningen ska kunna kräva av Sveriges riksdag och regering.
Det är inte meningen att hästar under hård press ska få skador i munnen, lida av magsår eller pressas till något de inte är färdiga för. Trav är inte hästens naturligt snabbaste gångart. Ändå vill vi att de ska trava fortare och fortare utan att gå över till den snabbaste gångarten galopp.
Vi använder checkremmar, tungband, huvudstång, jordbländare, pullburk - allt för att hästen ska hållas i de vinklar som vi anser är viktigast. Hästarna drivs på med tömmar och spö, och de drar en sulky med kusk efter sig samtidigt som de ska hålla balansen och helst vinna. Det är inte lite vi kräver.
Jag tror att samhället utgår från att det är möjligt att leva upp till djurskyddslagen, och samhället och allmänheten kommer att utkräva att det finns en trovärdighet i att vi lever upp till att hantera djuren med omsorg även om det är fråga om travsport med höga insatser av pengar. Jag ser fram emot de förslag som är utlovade i den kommande propositionen.
Tina Ehn (MP):
Jag tänkte börja med den kritik som jordbruksministern här nämnde var upprinnelsen till att alltihop lades över och till att hela strukturen förändrades. Det är sant - det stämmer - att regeringen konstaterade att det inte fungerade och att också EU-kommissionen och Riksrevisionen konstaterade det.
Problemet var att systemet hade brustit i alla led - kommunerna, länsstyrelserna och centralmyndigheterna. Samtidigt hade det funnits kommuner och länsstyrelser där det hade fungerat bra. Skälet till bristerna var inte bara att det var ojämna bedömningar och olika strukturer i grunden.
Varför man gav länsstyrelsen den här rollen när länsstyrelsen tidigare hade haft en roll där den hade kunnat utnyttja sina befogenheter på ett annat sätt har man aldrig analyserat. Nu har man gjort som man har gjort, och vi är där vi är.
Jordbruksministern nämnde fördelningsnyckeln, och det är en generell fördelning beräknad för hela landet. Pengarna är dessutom inte öronmärkta när de kommer till länsstyrelsen. Som exempel kan man ta ett skriande akut behov i vissa län, som Kalmar.
Där hade man före 2009 9,5 årsarbetare i länet. Den här fördelningsnyckeln är väldigt generell, framtagen och värderad utifrån befolkningsunderlag, rennäringen och annat. Ja, den är väldigt generell, inte specifik utifrån behoven.
Den ger Kalmar län 3,1 procent av dessa 118 miljoner kronor. Det räcker, enligt var jag har fått för information, till 5,08 inspektörer, och man har ett behov på 13 inspektörer. Det är också väldigt långa sträckor.
Man säger att 40 procent av resurserna går till anmälningsärendena. Verkligheten i Kalmar län ser ut så här: Fyra personer jobbar med anmälningsärendena och cirka två personer med planerad riskbaserad djurskyddskontroll.
I Kalmar finns det 5 600 kontrollobjekt. Delat på två blir det 2 800 objekt per inspektör. Alltså kan ett lantbruk med djur räkna med ett kontrollintervall på mellan 20 och 30 år. Det kan väl inte anses vara ett gott djurskydd. Det måste väl vara kontrollen som är likvärdig, inte organisationen i sig.
Det här har man påtalat, och man har meddelat regeringen i flera omgångar vart det verkar bära hän. Det råder stora brister. Man är väldigt missnöjd med de resurser som man har fått, och man ser inte hur man skulle kunna utnyttja fördelarna heller - fördelarna med att ha arbetskamrater och att kunna specialisera sig.
Man hinner bara rycka ut i stort sett på anmälningsärenden.
Tina Ehn (MP):
Jag tackar så mycket för detta. Jag tror att jag sade att pengarna inte var öronmärkta, så jag tror inte att jag behöver bli korrigerad. Jag kan tänka mig att det har funnits kommuner där samarbetet har fungerat väldigt bra över kommungränserna.
Där jag själv kommer ifrån, Bohuslän-Dal, har man haft ett jättebra samarbete, och djurskyddet har fungerat väldigt bra. Man har förmodligen känt sig lite överkörd i förändringen.
Man har inte tittat på ställen där det har fungerat väldigt bra och inte har lyssnat på att länsstyrelserna har haft möjlighet att korrigera kommuner och förändra i de fall där det inte har fungerat.
Missnöjet kanske inte är så lätt att förändra så snabbt, utan man måste se till att det smidigt och bra flyter på, vilket det inte verkar göra nu. Även om man inte kan göra en utvärdering ännu vet man att det finns en kritik mot att det är väldigt dåligt på många ställen i landet, och de som ytterst blir lidande är djuren.
Jordbruksministern säger att det är fler kontroller på olika ställen, men det här handlar specifikt om djurskyddet. Det är viktigt att vi specificerar att det är det som debatten handlar om. Jordbruksministern nämnde också EU-kontrollen.
Det finns ett kapitel som heter Finansiering och offentlig kontroll, en allmän princip. Där säger man att medlemsstaterna ska se till att tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga för att tillhandahålla nödvändig personal och andra resurser för en offentlig kontroll. Det här är ganska skarpt. Skulle det visa sig att djurskyddskontrollerna sker väldigt sällan kanske vi får repressalier.
Det är ganska viktigt, tycker jag. Jag tycker att det också är ganska viktigt för näringen att de kan känna att vi har en kontroll som man kan lita på.
Tina Ehn (MP):
Det finns mycket att säga om det som vi har hört här. Det är många siffror som upprepas. Man blir lite förvånad. Var kommer allt ifrån? Avsikten var att avskaffa Klimp. Det gäller Hållbara städer också.
Det är ett tecken på att man inte har förstått att det behöver satsas i stället för att plocka bort pengar till sådana viktiga klimatinvesteringsprojekt. Jag måste fråga: Varför satsar man pengar från biståndsbudgeten på klimatanpassning i länder som behöver de biståndspengarna i allra högsta grad?
De går till kvinnor, utbildning, mat och annat. Det är märkligt att man gör på det sättet. Vi hörde också om vad man hade för politik för Östersjön. Vi har hört flera gånger tidigare att i stället för att satsa på miljömålen har man plockat fram klimatfrågan, och man har plockat fram havsmiljöfrågan. Vi ser att klimatfrågan är något som man gärna skjuter i väg på satsningar i andra länder.
Man tar pengar från fel poster, skulle jag vilja säga. I havsmiljöfrågan gör man helt fel. Man tar bort det enda ekonomiska styrmedel man har. Det är skatten på mineralgödsel.
Tina Ehn (MP):
Nu under ordförandeskapet har miljöministern varit i Strömstad och tagit del av hur viktigt det är att ha en god beredskap för den artutrotning som pågår. I det arbetet är miljömålen en viktig drivkraft och satsningar på biologisk mångfald. Det är också något som den här regeringen har dragit ned pengar och resurser på hela tiden.
Det rimmar dåligt med diskussionen om ansvarstagandet och ledartröjan som vi hör hela tiden. Minskningen av resurserna till biologisk mångfald är förödande. Vi har alla säkert fått mejl från olika grupper som har uppmärksammat det. När det gäller havsmiljön är vi alla jätteoroliga för vad som pågår där. Där har vi otroligt mycket mindre kunskap runt processerna.
Man säger något bra i ena änden och tar bort styrmedlet man har i andra änden. Övergödningsproblematiken är en sak när det gäller kvävet, men klimatfrågan är en jättestor del när det gäller kvävet. 1 procent av det kväve som man binder in blir hela tiden lustgas. Lustgasen är ungefär 300 gånger aggressivare än koldioxid.
Det gör att det blir ganska stora utsläpp av de effekterna. Det tror jag kommer att uppmärksammas alltmer framöver nu med tanke på att man har tagit bort det enda styrmedel som man har haft. Jag hade tänkt säga i mitt anförande att medieintresset kring klimatet kommer och går, men klimatförändringarna består. Jag tyckte att det lät så himla hemskt så jag gjorde inte det. Men jag säger nu att klimatförändringarna består. Det behövs långsiktiga satsningar.
Jag tror inte att vi kan strunta i projekt som är bra för klimatinvesteringar såsom Klimp, Hållbara städer och sådana saker som vi behöver göra. Även om det är bra om man har en början och ett slut på projekt är klimatfrågan så stor och de projekten behöver fortsätta.
Tina Ehn (MP):
Jag ska inte bli långrandig. Jag reagerade lite på det Anita sade om pumplagen. Vad jag vet har regeringen ändå ställt upp på den. Jag har inte hört Maud Olofsson säga någonting annat. Jag är stolt över att den blev av. Det var första gången som vi bröt fossilberoendet i bilarna.
Det är klart att den inte var perfekt, men den var i alla fall ett väldigt bra steg på vägen. Ni tror på biogas. Det gör vi också. Vi har motionerat om det flera gånger. Jag tror ingen i den här församlingen inte tror på biogas eftersom vi är så pass informerade om hur bra och effektiv den är. Då skulle jag vilja säga att just Klimppengar är någonting som i hög grad har utvecklat biogasen i kommunerna.
Det är ju verkligen ett bevis för att man har satsat rätt. Nu kommer det att finnas pengar i landsbygdsprogram, och man kommer att satsa på detta på många sätt, vilket jag tycker är jätteviktigt, bra och intressant. Jag tror att vi alla ska jobba åt samma håll här.
Tina Ehn (MP):
Bara för att pengarna kunde ha använts bättre behöver man inte avsluta någonting som har varit bra och inte ha någonting. Man vill ingenting. Det är en lite märklig formulering. Jag tycker att det nästan är löjligt att stå här och prata om pumplagen och allt det. Jag har inte hört sådana protester om det här från Anita Brodén förut. Att branschen var på väg att lösa det här får man ju tro vad man vill om.
Att det blev etanol visar ju att branschen gör som den vill. Det är marknaden som styr. Det är liksom marknadsmässiga regler. Det billigaste tar man ju. Vi ser ju hur det går. Ni får ändå gå in med politiken och styra över till biogas numera, vilket inte fanns så mycket förut. I dag vill vi allihop satsa på det. Samtidigt ska vi som politiker vara teknikneutrala. Vi har alltid den balansen.
Jag tänker inte göra den här debatten längre utan avslutar här.
Tina Ehn (MP):
Jag tycker inte att man bara kan säga att man är mån om att ha världens bästa djurskydd och att det ska uppgraderas så att man ser till att det hela tiden förbättras när man gör tvärtom. Det finns ingenting som man kan dölja i fråga om vad som har hänt med djurskyddet under den här mandatperioden.
Man har faktiskt lagt ned denna myndighet - vi har hört att det var världens första djurskyddsmyndighet - dragit ned resurser, förändrat från det kommunala till det statliga utan att ge kommunerna tillräckligt med resurser. Förvisso har man gett 118 miljoner, fördelade med en märklig fördelningsnyckel som man nu har ändrat så att den har blivit lite bättre.
Precis som Anders Ygeman sade hade man tidigare möjlighet att finansiera med avgifter. Det har man inte nu, vilket innebär att det kostar ännu mer för samhället. Det blir det allmänna som betalar det. Det ska mer pengar till om det ens ska vara på samma nivå, om man ser det teoretiskt ekonomiskt.
Djurskyddet har förstärkts under mandatperioden, säger Bengt-Anders Johansson också. Han räknar då fördelningen av pengarna över landet som en del, djurägarregister som en del, djurförbudsregister som en del och djurskyddsdeklaration som en del. Jag tror inte att jag hörde någonting mer.
För mig är det, precis som vi har hört tidigare, en deklaration, två register och en nyckel som man fördelar pengarna över landet med. Det är knappast något riktigt, reellt djurskydd som lyfter upp eller förstärker djurskyddet i Sverige. Det räcker inte att säga att man stärker djurskyddet om man inte gör det på riktigt.
Tina Ehn (MP):
När det gäller finansieringen, om man tar ut avgifter eller inte, vet vi bägge att det är en stor skillnad om man lägger det på skattekollektivet när man tidigare kunde ta ut en avgift av verksamhetsutövarna. Det är naturligtvis samhällets pengar - det beror på hur man definierar det hela. Jag tror att Bengt-Anders har det fullt klart för sig.
Jag tänker inte blanda in pizzabagaren och allt det där - han får betala sin verksamhetsavgift precis som alla andra. Det finns en annan sak när det gäller djurskyddet. I dag har vi i utskottet fått en redovisning av hur det fungerar, och precis som jag sade i utskottet tror jag att oavsett vad vi gör som politiker gör de som sedan får besked om hur det ska gå till sitt bästa - jag tror absolut att de kommer att göra det.
På det sättet kommer man så småningom att rätta till en del av de här ogenomtänkta förslagen, så att det går i rätt riktning. Det finns inget självändamål att förändra strukturer hela tiden, att återupprätta eller nedmontera djurskyddsmyndigheter och så vidare. Det viktiga är att vi har ett bra djurskydd och att man tar till vara den kunskap som finns och utifrån kritik i samhället förändrar det som är dåligt.
Jag tror inte att det bara handlar om en sorg och att ingen kan tala om vad Djurskyddsmyndigheten gjorde. Vi vet att de tog fram föreskrifter, vilket inte hade gjorts på åratal. De spetsade till djurskyddet ordentligt. De gjorde en del saker som de fick kritik för, men den historien har vi redan haft. Hur som helst tog jag i dag upp en fråga när vi diskuterade i miljö- och jordbruksutskottet.
Det är en sak som faller mellan stolarna i och med förändringen av djurskyddet från kommunerna till länsstyrelsen, och det är sällskapsdjuren. Jag tycker att ni ska stå till svars för det också.
Tina Ehn (MP):
Först vill jag kommentera lite grann hur djurskyddet var när kommunerna hade ansvaret för det. Det var många deltidsanställda kontrollanter, och när de blev sjuka föll alltihop. Men det är inte riktigt sanningen. Eftersom flera kommuner samarbetade över gränserna kunde man täcka upp för varandra. Det fanns alltså sådant som var väldigt bra och sådant som var mycket dåligt.
Men det gjordes aldrig någon riktig analys av vad länsstyrelserna kunde ha gjort. Länsstyrelserna kunde ha tagit kommunerna i hampan när de inte skötte det som de skulle. Den möjligheten utnyttjades aldrig. Jag vill fortfarande hävda att det finns många brister med alla de förändringar som regeringen har gjort, och det kommer jag att stå fast vid. Jag tycker också att det är fel att man har minskat så mycket på resurserna.
Nu vet jag som sagt var att alla gör sitt bästa, och det är väl gott och väl. En annan sak som jag vill ta upp är detta med översynen av djurskyddslagen som vi nu hör mycket om. Jag har någonstans i bakhuvudet att det skulle komma någon redovisning i mars, men det kanske ännu är lite tidigt.
Jag tycker att det är lite märkligt att man i uppdraget säger att syftet med översynen av djurskyddslagen är att minst uppnå samma djurskyddsnivå som i dag. Om man nu säger sig vilja höja djurskyddskrav och djurskyddsnivåer borde syftet också vara att höja dem.
En lämplig uppgift för utredningen vore att se över hur portalparagraferna efterlevs i praktiken och i vilken utsträckning det krävs förändringar i föreskrifter, för i grunden har vi i dag en bra djurskyddslag, skulle jag vilja påstå. Sedan finns det lite brister i hur man lever upp till portalparagraferna och föreskrifterna.
Tina Ehn (MP):
Visst, vi är eniga om att det skedde både bra och dåliga saker när kommunerna skötte det hela. Det kan vi vara överens om. Och det är klart att man ska göra någonting om det är något som inte sköts bra. Frågan är om man ska byta från det ena systemet till det andra utan att göra någon analys av vad som kunde ha skett, om man ska göra det så fort som man gjorde och om man ska slå undan en del av resurserna.
Det är många delar i kritiken av hur det har gått till som jag tycker att man ska ta till sig. Senast var det fördelningsnyckeln när det gällde resurserna. Det visade sig att man hade bestämt resurserna utifrån antalet individer i stället för djurbesättningar, vilket har fått mycket kritik. Detta har man ändrat en del, men man har inte ändrat utifrån de förslag som kom, så det är fortfarande inte riktigt tillfyllest.
Jag vet att man i bland annat Halland är väldigt besviken på de resurser man får. Men den här frågan får det naturligtvis jobbas vidare med. Jag tänker fortsätta med en annan fråga nu. Jag hörde när Bengt-Anders Johansson var uppe att han lite grann ironiserade över vår reservation och motion om en kattutredning.
Jag som bor på landet kan ibland själv tycka att det väl inte är några problem med katter. Men när man har förstått hur stort problemet kan vara, hur mycket det kostar samhället och hur stort lidandet är för många katter inser man att vi kanske behöver höja kattens status. Det är i grunden det som det handlar om i reservationen.
Jag tror att Anita, som brukar vara med på djurskyddsföreläsningar, också har hört dem som jobbar mycket för att höja kattens status i samhället säga att det är en viktigare fråga än man kanske tänker sig vid första anblicken av förslaget. Jag undrar om Anita också tycker att det är en viktig fråga att höja kattens status i samhället.
Tina Ehn (MP):
Ibland blir jag otålig, och jag kan känna mig frustrerad. Vem ska ta ansvar för vad? När det gäller historien med belgisk blå har man i Sverige gjort en branschorganisationens överenskommelse. Man får nämligen inte göra på något annat sätt enligt EU:s regler, säger man. Överenskommelsen fungerar inte.
Vi vågar inte vara olydiga mot EU för då får vi inte sitta med vid bordet och samarbeta. Det har vi hört i många andra sammanhang. Det kan möjligtvis vara så i den här frågan. Då ska konsumenterna ta sitt ansvar. Självklart har konsumenterna ett ansvar, men vi måste ge dem verktygen. Vi måste se till att det finns en ursprungsmärkning bland annat. Det är sådant som vi har drivit men inte känner att det finns ett fullt stöd för från allianssidan.
Vi måste sätta ned foten och dela upp ansvaret och inte bara säga att olika parter har ansvar här och där och bolla över det till Europa, världen eller konsumenterna. Vi är politiker för att vi ska sätta ramar och ta ansvar. Det skulle vara roligt att utveckla den här diskussionen. Vad kan vi göra egentligen? Någonting mer kan vi göra. Det är jag övertygad om.
Ska vi åka till EU och ställa krav? I annat fall ska vi ge konsumenterna den makt som de har rätt att få.
Tina Ehn (MP):
Skillnaden är att regeringen vill bolla över ansvaret till alla andra. Det är seriösa aktörer som ska göra detta. Det har ju varit seriösa aktörer som har haft den här branschöverenskommelsen, men man har inte lyckats. Granskar man det hela ser man att när det väl gäller är det pengar som styr. Vi vet ju att världen går runt av det.
Det är politiken som måste styra upp när pengarna tar över. Irene Oskarsson tog upp den reservation som handlar om djur och människor och våld i nära relationer och om hur kvinnor kan hållas kvar i relationer därför att de är oroliga för vad som ska hända med hunden eller katten. Just den frågan jobbade man mycket med i kommunerna när man hade hand om djurskyddet.
Man hade ett samspel mellan den sociala verksamheten och djurskyddet. Det är också en sak som bara försvann i förändringen av djurskyddet. Jag hoppas verkligen att det kommer med i den översyn som Eva Eriksson håller på med. I annat fall kommer frågan fortfarande att vara ett problem - ett större problem än det var tidigare.