KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilia Widegren (M):
Vad var det egentligen för debatt vi skulle ha? Var det partistöden vi skulle ta i dag, eller var det detta om patienternas rättighet att få välja den nära vården? Ursäkta, Veronica Palm och Socialdemokraterna, men ni är just nu svaret skyldiga på sex frågor. Det är rätt pinsamt, alltså.
Samma dag som riksdagen avser att fatta ett beslut som vi diskuterat om i fem månader kör regeringen över det totalt genom ett utredningsdirektiv. Det luktar konstitutionellt så det bara ryker om det. Förhoppningsvis är det väl några journalister och jurister som börjar vakna i de här frågorna. Det är högst pinsamt.
Svaret på din första fråga är väldigt tydligt: Det är patienten som ska ha makten att välja den nära sjukvården. Det är så lokalt man kan komma. Makten ska finnas hos den enskilde - hos barnet, hos den äldre, hos mamman och pappan. För det andra är det självklart att det ska vara lika spelregler för alla aktörer.
Om det är något som de senaste årens vårdvals- och välfärdsreformer har gjort är det att tydliggöra kvalitetskraven oavsett aktör. Oavsett om vården är offentlig, privat eller ideellt driven ska det vara kvalitetsboken som styr, inte ägarformen. Självklart ska de resurser vi i dag avsätter för svensk välfärd gå till välfärden, men det ska vara lika oavsett vilken aktör det är.
Det handlar om tillståndsprövning och uppföljning. Det har hänt otroligt mycket på det området de senaste tio åren i Sverige, mycket tack vare just mångfalden och möjligheten för fler att söka andra arbetsgivare. Jag trodde att Socialdemokraterna var för mångfald, men Veronica Palm har i dag förklarat för Sveriges riksdag att så inte är fallet.
Cecilia Widegren (M):
Med all respekt för alla viktiga frågor som diskuteras i landstingsfullmäktige i Stockholm tycker jag att vi släpper den här frågan och konstaterar att vi är till för hela landet, oavsett var man bor någonstans. Då kan vi konstatera att det har blivit 200 nya etableringar av vårdcentraler runt om i hela Sverige. Det är fantastiskt. Det har skett på landsbygden, där jag råkar bo, och det har skett i storstäderna. Det har skett i norra Sverige, och det har skett i södra Sverige. Det är en fantastisk utveckling.
Jag tror inte att det egentligen är någon politiker som är emot att människor får vård i tid och utifrån de behov som finns. Men till skillnad från Vänsterpartiet tycker jag inte att makten ska ligga här inne om den inte behöver ligga här inne, utan den ska ligga hos den enskilda människan. Jag tycker att det är en fantastisk patientlag som har vuxit fram i Sverige.
Efter ett antal vårdvalsreformer blev det en del av crescendot på det som allianspartierna bidrog med under sina åtta år. Min fråga till Karin Rågsjö och Vänsterpartiet är såklart: Avser ni att riva upp den här patientlagen, som ger rättigheten för enskilda, oavsett var i Sverige de bor, att få den vård de har rätt till? Din andra fråga gäller vem som egentligen ska vara med och utveckla detta.
Det har visat sig att det finns väldigt många medarbetare som har jobbat länge inom offentliga verksamheter som i dag vill utveckla detta. De gör det genom personalkooperativ, och de gör det i olika typer av ägarstrukturer. Det är en fantastisk utveckling. Inom den offentliga sektorn är det många kvinnor som är anställda. De har fått fler arbetsgivare att välja mellan. Det är också en bra utveckling. Vad ska vi då, som medborgarnas företrädare, koncentrera oss på, förutom att finansiera detta?
Vi ska ställa kvalitetskrav. Vi ska ha en tydlig uppföljning. Vi ska ha en tydlig tillsyn. Och vi ska se till att de myndigheter som utför detta har resurser. Det är grunden.
Cecilia Widegren (M):
Jag tycker att det är oerhört viktigt att som socialpolitiker och medborgarnas företrädare hela tiden följa de olika typer av hälsoindex som utvecklas. Våra förväntningar ökar, men vi har också kunskapen om vad vi kan göra för att hjälpa människor, inte minst utsatta människor. Och vi ska hela tiden se till att förbättra detta. Jag är långt ifrån nöjd med hur allting går. Jag vill därför utveckla saker och ting.
Jag vill inte stoppa, förhindra och plocka bort saker och ting som har utvecklats under många år och som har hjälpt många människor. Det tror jag är en stor skillnad mellan allianspolitikerna och vänsterpolitikerna. Vi vill hjälpa och inte stjälpa i den delen. Jag valde att ställa en fråga till Vänsterpartiet. Jag fick inget svar på den frågan. Det är rätt pinsamt.
Men det finns väl ett tydligt svar i det: Makten ska inte ligga hos patienten; makten ska ligga hos Vänsterpartiet. Kvaliteten ska vara helt avgörande när vi fortsätter att utveckla hälso- och sjukvården. Därför är de erfarenheter vi kan ta med oss av de vårdvalsreformer som har vuxit fram väldigt viktiga för framtiden. Det är också en av rekommendationerna som vi har fått när det gäller de utvärderingar som har gjorts. Det är viktigt att hela tiden utvärdera, följa upp och lära av olika exempel. Men en sak är väldigt tydlig.
Man får inte bara läsa de utvärderingar som gynnar ens egen partibok mest. Det är viktigt att sätta dem i samband med varandra. Av de 20 främsta vårdcentralerna, som har högst betyg i dag i Sverige, är 14 drivna i alternativ regi.
Det kanske beror på det som jag tror, nämligen att medarbetarna har fått mycket mer inflytande och har fått möjlighet att utveckla sjukvården. Jag tror absolut inte att det har någonting med ägarformer att göra. Man ska hålla isär de diskussionerna och vara väldigt försiktig när man vill fortsätta att utveckla det här. Man ska inte se ned på dem som varje dag möter och jobbar med patienterna. De gör ett fantastiskt jobb.
Cecilia Widegren (M):
Miljöpartiet är i dag en del av Sveriges regering och ska också bära ansvar för det arbete som görs och det arbete som inte görs. Den historiebeskrivning som Miljöpartiet valde att presentera blir väldigt konstig, eftersom det var allianspartierna i socialutskottet som drev igenom att man skulle bereda ett lagförslag från regeringen, vilket regeringen skulle ha gjort redan tidigare.
Det är ju inte riksdagens utskott som ser till att bereda underlag som kommer från regeringen, utan det ansvaret har faktiskt regeringen själv och därmed också Miljöpartiet. Det är den hanteringen som är högst pinsam. Miljöpartiet var delaktigt i att stressa igenom ett förslag och en förändring - dessutom tycker många miljöpartister runt om i Sverige att det är en jättebra lösning.
Miljöpartiet spelar roll i många landsting och regioner när man väljer att vara med och bidra till att utveckla vårdvalet. En del av miljöpartisterna har till och med också varit delaktiga i att tillskriva Riksrevisionen och säga: Ni gjorde kanske inte helt rätt i den där utvärderingen, när ni också valde att klanka ned på ett antal valfrihetsreformer som har gjorts både i Skåne och i Västra Götaland.
Miljöpartiet borde nog konsolidera sig lite grann och fundera över vad man är för. Jag trodde att Miljöpartiet var för mångfald, oavsett var man bor i Sverige, och var ganska öppna för valfrihet. Jag tror kanske att Miljöpartiet nu är uppätet av Vänsterpartiet, som verkar styra frågorna om den svenska välfärden helt och hållet. Det är väldigt tydligt att de som i dag jobbar i svensk hälso- och sjukvård ska få mindre makt.
Vi från allianspartierna är väldigt tydliga med att vi har försökt jobba stenhårt med detta i åtta år för att möjliggöra att de ska få mer makt att utveckla de små fina lösningar som sker på golvet i vårdens nära Sverige.
Cecilia Widegren (M):
För det första är det väldigt tydligt efter den här diskussionsrundan i dag att regeringen inte avser att följa riksdagens beslut. Jag har kontinuerligt ställt frågor kopplat till det regeringssammanträde som har ägt rum i dag på förmiddagen och det direktiv som det är fattat beslut om, där man kör över det beslut som eventuellt tas i dag kl. 16.00. Jag tycker att det är högst pinsamt, och jag konstaterar också att Miljöpartiet, precis som Socialdemokraterna, inte har någon respekt för beslut som tas i den här kammaren av den riksdagsmajoritet som finns.
Detta gör att de som vill fortsätta utveckla sjukvården fortsatt kommer att ha en oro över sig. Grunden till att allianspartierna lade fram den här motionen var ju att försöka dämpa detta och få bort oron. Jag tycker att det är väldigt beklagligt. För det andra är det väldigt tydligt för Moderaterna och allianspartierna att det är kvaliteten som styr innehållet i svensk hälso- och sjukvård och ingenting annat.
Andra partier lägger andra ord i munnen på oss, men det handlar om kvaliteten och innehållet. Makten ska ligga hos patienterna och de medarbetare som finns där ute, och vi ska se till att skapa förutsättningar för detta. I grunden är det detta som kan fortsätta utveckla hälso- och sjukvården, och det är det beslutet som en majoritet i riksdagens socialutskott nu föreslår att riksdagen ska fatta. Det är att utveckla framåt.
Det är inte att plocka bort saker och ting som möjliggör att denna utveckling kan fortsätta.
Cecilia Widegren (M):
Jag vänder mig till statsrådet Åsa Regnér. Allt fler lever allt längre och mår allt bättre. Socialstyrelsen följer detta arbete väldigt noggrant. Vi konstaterar också att vi har många utmaningar framför oss. Det handlar om försummelser, oaptitlig mat eller att medarbetarna inte räcker till. Moderaterna och allianspartierna har jobbat fram en långsiktig strategi för att steg för steg höja kvaliteten när det gäller de äldres vård och omsorg. Men det handlar också om de anhöriga.
Vänsterregeringen och statsrådet Åsa Regnér har utlovat 5 000 nya medarbetare i äldreomsorgen men har inte valt att skicka med resurserna till riksdagen. Nu ligger förslaget på riksdagens bord. Vi kan konstatera att bara för i år sparar statsrådet Åsa Regnér 940 miljoner kronor för att bara skicka hit 60 miljoner. Trots att statsrådet Åsa Regnér utlovar 7 miljarder till äldre finns inte den finansieringen på riksdagens bord.
Jag har återkommande försökt få besked av statsrådet om den långsiktiga finansieringen av denna viktiga satsning för äldre.
Cecilia Widegren (M):
Mellan raderna hör man här hur regeringen och statsrådet Åsa Regnér talar om en besparing på äldre på 5 miljarder. Men det väljer statsrådet att inte tala om. Det är en ren omflyttning av pengar. Hon tar från äldres kvalitetslyft när det gäller demens, från måltidslyft, från ledarskapsutveckling för äldreomsorgschefer och talar om att man ska finansiera 5 000 nya medarbetare i äldreomsorgen.
Man sparar på äldres mat, på äldres demenslyft och på de av vårdens medarbetare som behöver ledarskapslyft. Samtidigt säger man att man också ska ha 5 000 nya medarbetare. Vi i riksdagen skulle vilja se den långsiktiga finansieringen. Var är de 7 miljarderna som ska tillföras de äldre?
Cecilia Widegren (M):
Jag konstaterade i min inledning att väntetiderna till vården och omsorgen ökar. Det finns olika sätt att konstatera det om man vill se hur det egentligen är och hur man psykiskt mår. Det är i dag ett och ett halvt års väntetid på att få traumavård i västra Sverige.
Om du känner att du mår riktigt illa kan du få en akut tid för en konsultation för att veta att du påbörjar en behandling om ett och ett halvt år. Då står Vänsterpartiet här i Sveriges riksdag och säger att de vill lösa det här bekymret med att skicka in mer pengar och undrar varför inte vi gör likadant. Ja, tänk om matematiken vore så enkel!
Även Vänsterpartiet måste väl se att väntetiderna den senaste tiden, med den sittande regeringen, har ökat? Varför väljer då Vänsterpartiet att säga nej till det som tidigare var möjligt, nämligen att korta väntetider med tydlig måluppföljning och tydliga incitament för att öka tillgängligheten?
Man kan också vara psykiskt belastad av att inte ha ett jobb. Och om tröskeln för att få ett jobb blir ännu högre kan också den psykiska ohälsan öka. Vi befarar det. Med Vänsterpartiets och den sittande regeringens politik kommer tröskeln in i arbete att öka för unga och för äldre.
Då är det ganska tufft av en kommunist att stå här i talarstolen och säga: Vi har löst detta, varför gör inte ni likadant som vi?
Cecilia Widegren (M):
Jag valde att svara på den fråga som jag fick från Vänsterpartiet. Jag blir något beklämd över att man där inte kan ta in erfarenhet som det visades på under alliansregeringen, att det var möjligt att öka tillgängligheten och korta köerna, så även inom psykiatrin.
Jag konstaterar fortsatt att med de förslag som Karin Rågsjö och regeringen nu har presenterat finns det inget som garanterar att väntetiden till traumavården i Västsverige kommer att minska från de ett och ett halvt år som det är i dag. Det finns heller inget i de förslag som Karin Rågsjö har presenterat som säger att den höga tröskeln till jobb inte leder till ohälsa.
Med Karin Rågsjös politik får man ju inget jobb. I grunden är det jobb och tillväxt som skapar förutsättningar för att vi också kan ha en generös generell välfärd. Men tyvärr är det så, Karin Rågsjö, att om du har så hög beskattning på alla de företag som gör detta möjligt, då kommer du inte att ha de önskade resurser som du står här och lovar ut.
Det stämmer att vi i vår budget för nästkommande år inte väljer att lägga de här skattechockerna på jobb. Vi är nämligen helt övertygade om att ifall vi sänker tröskeln för fler människor i arbete får vi både ökad hälsa och fler människor som jobbar och känner att de kan bidra och kommer till sin rätt i sin vardag.
Det gör också att den generella välfärden kan jobba med de mest utsatta, jobba med dem som verkligen har bekymmer, unga som äldre, eftersom de som har dessa behov blir färre när fler människor kommer till sin rätt i sin vardag. Jag beklagar verkligen att Vänsterpartiet inte vill se att man vill hjälpa de allra mest utsatta i samhället. Jag beklagar det.
Cecilia Widegren (M):
Jag konstaterar att Socialdemokraternas Anna-Lena Sörenson börjar fördela resurserna innan hon har sett till att hon har resurserna på riksdagens bord. För att det ska vara möjligt att utveckla en generell välfärd torde det väl ändå krävas att resurserna kommer in också. Om fler är i arbete, om vi har ökad tillväxt, blir det möjligt. Men höjer man trösklarna för jobben, för de unga och för de äldre, kommer resurserna att bli mindre, inte större.
När det gäller Alliansregeringens historik, kopplad till vad vi satsade på välfärden, kan Anna-Lena Sörenson inte heller slå Moderaterna eller Alliansen på fingrarna. 57 ytterligare miljarder till svensk hälso- och sjukvård tillförde vi under åtta år i regeringsställning. Det var en ökning på 26 procent under de åtta åren.
Anna-Lena Sörenson pratar nu om 1 eller 2 miljarder, som då skulle lösa bekymren vad gäller både kvalitet, väntetider och bemanning. Det går liksom inte ihop. Anna-Lena Sörenson kommer från ett område i Sverige där just de små och medelstora företagen är oerhört viktiga. Vad säger företagarna i Östergötland när de höjda arbetsgivaravgifterna slår till från årsskiftet?
Hur många färre unga östgötar är det nu som får arbete i Östergötland under våren och sommaren nästa år? Anna-Lena Sörenson! Då blir det rätt jobbigt att komma tillbaka till riksdagen och konstatera att vi faktiskt hade en sådan skattechock in i välfärden som belastade välfärden så att det inte fullt ut var möjligt att följa.
Jag tror också att Anna-Lena Sörenson blev något häpen när hon hörde sin egen finansminister i lördags konstatera att krona-för-krona-principen inte gäller längre. Nu ska det bli luftslott igen i statens budget. Om man tänker ha de luftslotten även på det här området ska bli mycket intressant att se. Men nog torde det vara så att vi ska följa både budgetregler och budgetlagen för att ha ordning och reda i statens finanser. Alliansen visade att det var möjligt under åtta år.
Varför gör inte Socialdemokraterna det?
Cecilia Widegren (M):
Kvalitetsutvecklingen består av att man gör det möjligt i mötet mellan vårdens och omsorgens medarbetare, brukare och patienter, att där göra det möjligt varje dag att åstadkomma detta. Då måste man ge medel och resurser men framför allt incitament till att göra detta möjligt. Att Alliansen kan tillföra resurser visade vi i regeringsställning. Men det Socialdemokraterna brister i nu är att det inte finns några förslag. Vad är det ni vill? Var är propositionsförslagen?
Det är tomt! Var är åtgärderna som Sveriges riksdag ska ta ställning till för att åstadkomma dessa förbättringar? Då blir det konstigt när man säger: Det ni gjorde på Alliansens tid var illa.
Jag tror att Anna-Lena Sörenson är en av få vårdpolitiker som inte kan se att det fanns oerhörda fördelar med både vårdgarantin och kökortningspengarna i det absolut inledande skedet, också efter ett antal år, och att det sedan var helt nödvändigt att börja skruva i på vilket sätt man skulle utveckla detta på sikt. De förslagen ligger nu också på riksdagens bord. Dem säger Socialdemokraterna och Anna-Lena Sörenson nej till.
Då kan jag bara konstatera att jag inte tror att man kommer att korta väntetiderna och göra det mer tillgängligt i sjukvården när man inte har målstyrning, inte har prestationsbundet eller skapar incitament för att möjliggöra detta möte. Man måste ha konkreta åtgärder om man vill åstadkomma förändring. Man kräver politiskt ledarskap för att göra det möjligt. Båda de komponenterna är i dag något som vi saknar och inte ser.
Därför blir man djupt oroad, Anna-Lena Sörenson, när man kan konstatera att väntetiderna ökar igen. Kvaliteten åstadkoms i detta möte. Men det krävs också ett antal saker för att man ska göra det möjligt - ledarskap och politiska förslag. Vi väntar på dem här i Sveriges riksdag och hoppas nu att regeringen och Socialdemokraterna kommer att presentera sådana förslag framöver.
Cecilia Widegren (M):
En bekymrad pensionär påminde mig häromdagen om löfteskarusellen. För ett år sedan lät det så här i många seniorers telefon när Stefan Löfven ringde upp på en datamaskin: Något har gått sönder i Sverige och i välfärden.
Ett år senare konstaterar Myndigheten för samhällsskydd och beredskap: Det finns nu risk för liv och hälsa, risk för undanträngningseffekter. Det konstateras efter ett år med Stefan Löfven som statsminister och med vänsterregeringen som ansvarig. Vårdens utmaningar är tydliga. De är flera, och de är växande. Väntetiderna ökar, personalbristen gör att vårdavdelningar stänger.
Inför jul- och nyårshelgen är det tuffare än någonsin. I dag avgör bostadsort överlevnad och cancervård. I Kalmar tar det i dag tre gånger längre tid att få vård än i till exempel Dalarna. Jag tror absolut att Anna-Lena Sörenson är väl medveten om utmaningarna. Hon nämnde några av dem, men många fler kvarstår.
Därför blir jag fundersam när det talas om miljardsatsningar trots att de miljardsatsningar som Anna-Lena Sörenson räknar med är mindre än 1 procent av den totala omfattningen av svensk hälso- och sjukvård. Enligt riksdagens utredningstjänst är det 0,74 procent.
Om det är 0,74 procent som ska lösa vårdens utmaningar skulle jag vilja ha listan på de åtgärder som Anna-Lena Sörenson och Socialdemokraterna avser att vidta och som ska omfatta och lösa allt detta, när nu allt ska räcka till alla. Anna-Lena Sörenson, var finns förslagen? Var finns reformerna som ska göra det möjligt att ta sig an de viktiga vårdutmaningarna, bland annat köerna, för att nämna en av utmaningarna?
Cecilia Widegren (M):
Det här replikskiftet är symtomatiskt. Jag får inte svar på mina frågor. Därför tänkte jag upprepa dem. Jag konstaterar att Socialdemokraterna förfäktar att 0,74 procent i satsning på den totala hälso- och sjukvården kommer att lösa den krackelerade välfärden, som man talade om i valrörelsen 2014. Det handlar om de äldres oro.
Anledningen till att mannen hörde av sig var att maxtaxan i hemtjänsten sannolikt kommer att höjas i hans hemkommun. Det är Socialdemokraterna som ser till att det blir höjda avgifter, att maxtaxan höjs. Därför finns oron bland äldre. Anna-Lena Sörenson och Socialdemokraterna! Var finns listan med åtgärder som alliansregeringen aldrig presenterade men som ni nu ska presentera för att komma till rätta med vårdens utmaningar?
Specialiserade operationer har ökat med 12 000 sedan kömiljarden plockades bort. Det är ett konkret och tydligt exempel på hur väntetiderna ökar. Ni väljer att inte ha fokus på kvalitet. Ni tar bort incitament för prestation. Var finns era förslag som ska vara så mycket bättre, som ska korta köerna i hälso- och sjukvården? Var finns de konkreta förslagen? Propositionslistan är tom.
Åtgärdsprogrammet är tomt. Det förs samtal, men var finns de konkreta förslagen som ska göra det möjligt?
Cecilia Widegren (M):
Välkommen, statsrådet, till budgetdebatten! De nya reglerna i dag möjliggjorde för statsrådet att delta tidigare, men vi är glada att statsrådet är här i budgetdebatten.
I valrörelsen 2014 hävdade Socialdemokraterna med emfas att något har gått sönder i Sverige och i välfärden, detta trots att alliansregeringen tillförde 57 miljarder inom välfärden under ett antal år, en ökning med 26 procent, den största någonsin i Sverige.
Nu talar inte längre Socialdemokraterna om att något har gått sönder. Nu talar Socialdemokraterna om miljardsatsningar. Det är miljardsatsningar som inte är ökningar på 26 procent och som inte ens är ökningar på 1 procent.
Nu talar Socialdemokraterna om satsningar på 0,74 procent av den totala hälso- och sjukvården i Sverige, detta enligt riksdagens utredningstjänst. Bakom retoriken döljer sig alltså något som är mindre än 1 procent.
Då vet vi alla här inne att hälso- och sjukvårdens utmaningar och välfärdens utmaningar är oerhört stora. De finansieras nu med en skattechock på unga och äldre. Statsrådet Wikström har en tom propositionslista till riksdagen. Statsrådet Wikström har inte lämnat förslag till riksdagen på reformer för att hantera de framtida välfärdsutmaningarna. Var är reformerna? Var är de konkreta förslagen?
När kommer de till Sveriges riksdag?
Cecilia Widegren (M):
Det är klart att det på en konkret fråga ibland är svårt att ha ett konkret svar. Propositionslistan är efter detta replikskifte fortfarande tom. De konkreta åtgärderna är fortfarande inte i Sveriges riksdag. Vad man ska åstadkomma läggs bakom en miljardbingo som handlar om 0,74 procent som man tillför svensk hälso- och sjukvård.
Detta ska jämföras med alliansregeringen, som tillförde över 50 miljarder under sin tid. Dessutom presenterade vi ett antal konkreta förslag till reformer: patientsäkerhetslag, patientlag, vårdgaranti, kömiljarder och nationell cancerstrategi, för att nämna några. Återigen: Jag tycker att statsrådet är skyldig att inför riksdagen presentera ett antal konkreta förslag som kan göra förändringar möjliga. Utmaningarna har vi båda två diskuterat.
Moderaternas förslag ligger på riksdagens bord och ska behandlas i socialutskottet under våren. Det är över 200 yrkanden. Jag saknar fortfarande regeringens konkreta förslag till riksdagen. Jag förstod i ett tidigare replikskifte att socialdemokratiska satsningar innebar utredningar, samtal och kommissioner. I Sveriges riksdag handlar konkreta förslag om förslag - om propositioner, om man kommer från regeringen. Var är förslagen?
Var är det som ska göra förändringen, så att vi får ordning och reda i välfärden, att tillgängligheten ökar, att köerna kortas, att vi får en tydlig och bra personalförsörjning på kort och lång sikt? Var är de konkreta förslagen? Välkommen till Sveriges riksdag för att presentera dem! Jag hoppas - och kommer att bli glad - att statsrådet och Socialdemokraterna under våren tar till vara de andra konkreta förslag som finns i socialutskottet för att hantera.
De är många, och de är konkreta.