KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Eklind (KD):
Jag noterar att Rikard Larsson har hållit på med politik länge; han svarar inte på frågan. Jag köper dock att det finns argument som kan borga för det resonemanget. Men då ställer jag frågan så här, Rikard Larsson: Tycker Rikard Larsson att 520 förvarsplatser räcker? Någonstans är det ju ändå därifrån prioriteringen alltid måste utgå, det vill säga vad det är man vill uppnå.
Min andra fundering är: När man nu ska ha pengar till saker och ting - politik handlar ju om att prioritera - har vi lagt fram en budget där vi inte satsar på extratjänster utan på nystartsjobb, som visar sig ha mycket bättre förmåga att leverera arbeten - dessutom hälften så dyra. Vi har precis fått en ny regering och en statsminister som säger att man nu ska börja vända på stenar och börja komma igång.
Det borde man ha gjort för sju år sedan. Det är inget nytt problem vi har med långtidsarbetslöshet och utanförskap.
Hans Eklind (KD):
Axel Hallberg har lyssnat till några av våra anföranden och till debatten som pågår här. Du hoppar ju in och deltar i debatten, men i och med att du nämnde förvarsplatserna vill jag ändå ställa en fråga. Vi har en situation med 520 förvarsplatser, och vi har ett migrationsverk men också en polismyndighet som säger att vi behöver det dubbla.
Då har KD, M och SD, vars budgetförslag bifölls i riksdagen för inte så länge sedan, lagt lite mer pengar på förvarsplatser men också på elektronisk övervakning. Det finns en anledning till detta. Att bygga förvarsplatser är rätt och riktigt, inte minst när man ser att det finns ett dubbelt så stort behov jämfört med de platser som finns i dag. Men att bygga förvarsplatser är ju inte enkelt.
De ska hålla vissa säkerhetsnivåer och så vidare. Det tar lite tid att bygga fram de där platserna, som åtminstone alla de ansvariga myndigheterna är överens om. Axel Hallberg tar upp vad som händer när KD, M och SD får bestämma. Då satsar vi ju pengar på exempelvis elektronisk övervakning. Jag vill ställa en fråga till Axel Hallberg.
Enligt Säkerhetspolisen finns det cirka 2 000 personer i Sverige som är våldsbejakande islamister. Bland dem finns ett antal imamer som inte kan utvisas. De springer alltså runt på fri fot här i Sverige. Om det nu är så att utvisningar som Sverige vill göra inte går att genomföra, kan Axel Hallberg då se att det finns en vits med att vi vet var de här personerna är?
Hans Eklind (KD):
Det är Migrationsverket och polisen som har konstaterat att vi behöver dubblera antalet platser. Den prioriteringen har vi hörsammat. Om det behövs dubbelt så många måste vi börja röra oss i den riktningen. Menar alltså riksdagsledamoten att Migrationsverket och polisen har fel när de beräknar antalet förvarsplatser? Det här är inte skärpta åtgärder mot dem som har flytt. Det är fråga om människor som har fått nej på sin asylansökan.
Det betyder att de ska avvisas eller utvisas. Det är de som tas in till förvar. Det är de som också kan få elektronisk övervakning. Det handlar inte om att ha förvarsplatser eller elektronisk övervakning när det gäller människor som kommer till Sverige. Men när man har fått ett nej ska det nejet gälla. Är det så att polisen och Migrationsverket upplever att det här nejet inte kommer att hörsammas, så att en person går in i skuggsamhället och utsätter sig själv och andra för fara, ska den personen också kunna övervakas på något sätt.
När förvarsplatserna är fulla måste vi hitta andra instrument.
Hans Eklind (KD):
Jag hade inte tänkt begära replik förrän alldeles mot slutet av ledamoten Berglunds anförande. Då säger ledamoten så här: Vi går bort från den destruktiva arbetslinjen. Vad är det för destruktiv arbetslinje som ledamoten syftar på?
Vi vet exempelvis att 675 000 personer i dag inte är självförsörjande, enligt riksdagens utredningstjänst. Alldeles nyligen, för bara ett par veckor sedan, kom en ny undersökning som visar att 1,3 miljoner svenskar i arbetsför ålder inte är självförsörjande, inte kan försörja sig själva. Det är alltså var fjärde person i arbetsför ålder i Sverige som inte kan försörja sig.
Och så säger ledamoten att vi ska gå bort från den destruktiva arbetslinjen! Jag reagerar också över ledamotens försök att få Socialdemokraterna och Miljöpartiet att framstå som två partier som minsann ser till att det blir bra i Sverige. Jag gav precis i mitt anförande en redogörelse för hur det såg ut 2013 visavi 2018.
Då hade de två nämnda partierna redan suttit i regeringsställning i fyra år. År 2013 hade vi en situation där avstämningsmöten - att dessa är viktiga tror jag att ledamoten och jag är överens om - skedde med 80 procent av de här personerna. År 2018 var det 17 procent. Det är en dramatisk försämring. Ändå låter ledamoten göra gällande att här är två partier som ser till att det är bra i Sverige.
Efter fyra år hade detta sjunkit kraftigt från när man fick makten. Jag reagerar alltså mot skönmålningen. Men framför allt vill jag gärna veta: Bort från den destruktiva arbetslinjen - är det regeringens nya devis?
Hans Eklind (KD):
Ledamoten säger att vi ska bort från det synsättet. Samma ledamot tillhör alltså ett av de två partier som har haft makten i Sverige sedan 2014 och som sitter i regeringsställning, där man för övrigt tillsätter utredningar och så vidare - något som ledamoten klappade sig själv på axeln för. Det är lite svårt att tillsätta utredningar som oppositionsparti, för övrigt.
År 2013 fick hälften, fem av tio, ta del av någon av de aktiviteter som ledamoten och jag är överens om måste till för att få en fungerande rehabilitering så att människor inte ska fastna i sjukpenning eller bli långtidssjukskrivna. År 2018 var samma siffra en av tio. Jag tog också upp avstämningsmötena: samma dramatiska försämring.
Och så står ledamoten och försöker göra gällande att det är den borgerliga arbetslinjen som det är fel på! Jag undrar hur det är möjligt att med detta material framför sig kritisera den borgerliga arbetslinjen så som ledamoten gör. Det borde ju vara den egna politiken som ledamoten går till storms mot. Ni har haft makten i drygt sju år. Att arbetslinjen inte fungerar har jag ju räknat upp siffror på här.
Jag får ändå återkomma till detta: Jag tycker att det är rimligt att värna arbetslinjen med tanke på den situation som har brett ut sig i Sverige, där så många människor inte får uppleva den förmån som jag och ledamoten har, nämligen att få gå till ett jobb och kunna försörja oss själva. Detta är också ett sluttande plan i Sverige: att allt fler människor inte har förmånen att få försörja sig själva.
Vi borde därför värna arbetslinjen i Sveriges riksdag, tänker jag - inte stå och orera om att vi ska bort från en destruktiv arbetslinje.
Hans Eklind (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag hyser en förhoppning om att vi här i dag ska få till ett samtal som siktar på och mynnar ut i att vi ordar om hur vi kan säkra legitimiteten för den reglerade invandringen.
Interpellationen tar fasta på någonting som jag menar är helt grundläggande, nämligen att vi vet vilka det är som får möjlighet att vara i vårt land, om det så är tillfälligt eller permanent, som är just den här interpellationens fokus. Så är det inte i dag. Jag noterar dock med lite nyfikenhet och förhoppning att statsrådet säger att han är beredd att vidta ytterligare åtgärder om det skulle visa sig nödvändigt.
Mitt svar är naturligtvis att jag tror avgjort att det är nödvändigt och att vi behöver göra mer. Sverige har i dag ett allvarligt problem, menar jag, med personer som befinner sig i Sverige under falsk eller faktiskt ingen identitet alls. Alla varningsklockor borde ha ringt hos alla politiker när vår egen gränspolis nyligen konstaterade: Vi har ett parallellsamhälle som bara växer, och vi har tappat kontrollen över vilka som är här.
Vi kan ovanpå detta uttalande, som i sig räcker för att engagera sig i den här frågan, lägga den bedömning som Migrationsverket gjorde 2017 att det finns nära 60 000 individer som är registrerade med två eller flera identiteter hos Migrationsverket. Verket tillade att mörkertalet därtill är stort, vilket alltså innebär att det troligtvis finns många fler.
Då torde vi vara överens om, tänker jag, att här finns det anledning att både kavla upp ärmarna och vidta ytterligare åtgärder. Interpellationen har sin bakgrund i att när jag satt med i den migrationspolitiska kommittén och jobbade med ett underlag för den nya migrationslagstiftning som finns i Sverige sedan juli hade vi en rad olika förslag från de olika partierna.
Vi kristdemokrater lämnade då förslag på förändringar av vad som krävs för att få rätt till permanent uppehållstillstånd, PUT. Vi argumenterade då i kommittén för att det skulle införas krav på språk, samhällsorientering, vandelsprövning och försörjning. Det blev också en del av kommitténs slutbetänkande. Men sedan valde ju som bekant Socialdemokraterna, när de regerade med Miljöpartiet, att ta bort kraven på språk och samhällskunskap när propositionen väl landade på riksdagens bord.
Det menar jag var och är olyckligt ur ett integrationsperspektiv. När riksdagen i juni månad debatterade detta och beslutade om en ny migrationslagstiftning fanns det ett krav från oss kristdemokrater som borde läggas till när det gäller rätten till PUT: att identiteten ska säkerställas. Så är det inte i dag. I den nuvarande ordningen är det inte så att en person som får rätt att permanent vistas i Sverige har säkerställt sin identitet.
Socialdemokraterna röstade nej till detta, och jag frågar därför statsrådet: Är han och regeringen öppna för att tänka om på denna punkt? Är han beredd att vidta ytterligare åtgärder?
Hans Eklind (KD):
Ett identitetskrav är en väg att gå för att säkerställa att potentiellt samhällsfarliga individer inte tillåts att vistas i Sverige, framför allt inte permanent. För mig som kristdemokrat är detta ett av de viktigaste områdena inom migrationspolitiken utöver att jag ser att vi måste få en minskning av det svenska mottagandet.
Som politiker måste vi känna ett ansvar för att kunna garantera medborgarnas säkerhet, och det kan vi inte göra om vi inte vet identiteten på dem som befinner sig i Sverige. En orsak till att det ser ut så här är vår oförmåga på detta område. Låt mig nämna några siffror.
I år har enbart 14 procent av dem som sökt asyl i Sverige identifierat sig med en passhandling; 86 procent har gjort på annat sätt, framför allt genom muntlig berättelse. På landsnivå konstaterar vi att 58 av 1 153 personer från Afghanistan har identifierat sig med pass. Det är alltså 95 procent som inte har gjort det.
Såvitt jag känner till är detta den bästa statistik vi har. När det gäller Eritrea är det 97 procent som inte har identifierat sig. För Etiopien respektive Somalia är siffrorna 98 respektive 99 procent. Kanske tänker någon att det är så det ser ut. Men det måste inte vara så; det är inte hugget i sten. En jämförelse med Tyskland visar att svenska siffror är under all kritik.
För att spä på detta ytterligare och kanske som en förklaring till varför är det ser ut så här just i Sverige: vi har ett rättsligt ställningstagande från tidigare i år, alltså 2021, där Migrationsverket menar att man i vissa fall kan utfärda ett uppehållstillstånd, och lyssna nu, trots att identiteten inte gjorts sannolik.
Jag menar att det är uppenbart att dagens arbete med att klargöra identitet har nått vägs ände och att det är dags för ett omtag. En del i detta omtag vore att tillmötesgå Kristdemokraternas förslag att säkerställa identiteten hos den som beviljas permanent uppehållstillstånd.
För mig känns det som ett minimikrav att vi ska veta vem den som får rätt att vara i Sverige permanent är. Ni röstade nej till detta i juni i år, och jag hör än så länge ingen antydan till förändring. Statsrådet får gärna rätta mig om jag har fel.
Jag skulle vilja locka ur detta ur statsrådet genom att fråga: Tror inte statsrådet att ett sådant här identitetskrav som en del av kraven för att få PUT skulle vara ett steg i rätt riktning? Annars hoppas jag att vi vid valet får nycklarna till Rosenbad så att vi inte bara vänder på stenar utan faktiskt välter flyttblock.
Jag menar att detta är ett steg i rätt riktning för den som ser att det här med identitet är viktigt och att vi har en hel del kvar att göra. Detta är inte lösningen på allt, men det är absolut ett steg i rätt riktning.
Hans Eklind (KD):
Jag tackar statsrådet för att vi tillåts resonera lite i en interpellationsdebatt. Det har varit lite si och så med det i dag. Jag hör att det finns en öppning. Samtidigt hör jag givetvis att statsrådet på ett elegant sätt undviker själva frågan i min interpellation: Anser statsrådet att det ska finnas ett identitetskrav för att man ska kunna få permanent uppehållstillstånd, PUT?
Huvudregeln är att man ska göra sin identitet känd. Det stämmer ju. Även om det är ett nytt område som statsrådet ansvarar för ska han vara medveten om att det finns ett rättsligt ställningstagande från så sent som i år där man menar att man kan utfärda ett uppehållstillstånd trots att identiteten inte, med stora bokstäver, har gjorts sannolik, alltså den lägre graden.
Det som gör mig frustrerad är att identitetsfrågan inte rör sig i rätt riktning. Ett identitetskrav är ett sätt att säkerställa att vi har personer som vi vet vilka de är. Men vi har också det problem som finns nu i Sverige. Människor avviker och är här olagligt.
Situationen är den att vi många gånger inte alltid vet vilka personer som är här, och därför vet vi heller inte vilka de är som avviker och vistas olagligt i landet. Under de senaste sju åren har Migrationsverket tillsammans med Polismyndigheten konstaterat att ungefär ett helt Borlänge eller ett helt Örnsköldsvik befinner sig i Sverige olovligt.
Man kan kombinera detta att människor är här olagligt med det krassa konstaterande som gränspolisen gör, inte jag, att vi inte vet vilka de är. Det gör att jag blir djupt oroad. Jag noterar att ni vill se en katträkning, men ni avvisar folkräkning. Med tanke på vikten av att veta vilka personer det är tycker jag att folkräkning borde gå före katträkning.
Hans Eklind (KD):
Min fråga till migrationsministern tar avstamp i den intervju som ägde rum i 30 minuter med Anders Holmberg häromveckan. Där menade ministern att regeringen 2015 vidtog en rad åtgärder när man förstod att den stora mängden asylansökningar inte skulle gälla endast ett enstaka år. Det här stämmer ju inte.
Migrationsverket pekade redan i prognosen från 2014 på att vi under en rad år skulle få ett tryck mot Sverige - mellan 300 000 och 600 000 nya uppehållstillstånd räknade man med fram till 2018. Det var också skälet till att vi kristdemokrater lade om vår migrationspolitik i december 2014.
Då gick vi bland annat över till att förorda tillfälliga uppehållstillstånd som huvudregel, vilket statsminister Stefan Löfven kommenterade med att Kristdemokraterna "spelar SD i händerna". Kände migrationsministern inte till Migrationsverkets prognoser, eller litade han inte på dem?
Hans Eklind (KD):
Ministerns kollega Mikael Damberg, här närvarande, sa för någon dag sedan att det funnits en ängslighet i att beskriva samhällsproblem kopplade till stor invandring och dålig integration. Tycker statsrådet att ni medverkat till denna ängslighet? Jag tänker då bland annat på statsministerns uttalande när vi lade om vår migrationspolitik till tillfälliga uppehållstillstånd. Han sa att vi spelade SD i händerna. Det var år 2014.
År 2021 säger samma regering att det är en klok, ansvarsfull och human migrationspolitik.
Hans Eklind (KD):
Jag har en fråga till idrottsminister Ygeman. Snart börjar de olympiska spelen, och vi håller tummarna för att vi får ett rent spel utan dopning. Dopning kopplas oftast till idrotten men används i huvudsak av andra än våra idrottare. En polis konstaterade nyligen: Man kan begå grova våldsbrott utan att känna ångest, och man får en ökad aggressivitet. Då blir det lättare att utföra skjutningar, rån eller misshandel.
Polisen hittar också ofta dopningspreparat tillsammans med vapen och narkotika vid husrannsakningar. Då ställer man frågan: Varför och i vilken omfattning? Frågorna är många, men svaren är tyvärr få. Jag tror att en förklaring till detta är att vi inte prioriterar det förebyggande dopningsarbetet. Min fråga till Anders Ygeman är: Vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att öka kunskapen om dopningens omfattning och dess konsekvenser?
Hans Eklind (KD):
En förklaring till att detta förebyggande arbete inte prioriteras syns när man börjar titta på det som kallas indikatorer för att kunna följa dopningens omfattning i vårt samhälle. När dessa indikatorer är både eftersatta och bristfälliga blir också strategierna undermåliga, och då prioriteras detta dopningsarbete ned. Det är den bestämda bild som jag får från dem som jobbar nära problemet.
Vi vet inte ens hur omfattande dopningen är, utan vi gissar faktiskt.
Hans Eklind (KD):
Min fråga går till landsbygdsministern. I går meddelade energiforskare att vi skulle ha haft 30 till 45 procent lägre elpriser i södra Sverige om vi inte hade förtidsavvecklat Ringhalsreaktorerna. Skenande el- och dieselpriser gräver nu djupa hål i människors privatekonomi, men också i deras förmåga att bo kvar där bilen faktiskt är en förutsättning. Nu gäller min fråga främst lantbrukare: Finns det en framtid för att driva jordbruk i Sverige?
Det borde det ju göra. Vi behöver mer av närodlat, och vi vet dessutom att vi är självförsörjande i bara tio dagar i händelse av kris och krig, sedan tar maten slut i livsmedelsbutikerna. Men flera bönder ger upp. De finner inte att det finns en ekonomisk lönsamhet. Regeringen har avgjort ett mycket stort ansvar för den uppkomna situationen.
Min fråga är: Varför röstade ni nej till att ansluta er till EU:s reduktionsplikt och därmed möjliggöra en sänkning av dieselpriset med 3 kronor litern här och nu?
Hans Eklind (KD):
Det är gott att ministern tror på jordbruket. Problemet är att de som befinner sig i jordbruket också måste känna att debet och kredit går ihop, att det finns en ekonomisk lönsamhet. Det är därför jag ställer frågan. Det handlar inte om tron på framtiden. Här och nu kan vi se att dieselpriserna skenar. De är väldigt höga. Det utgör avgjort ett problem för att få ekonomisk lönsamhet. Dessutom är ju reduktionsplikten ganska ifrågasatt. I EU har man satt ett mål på 14 procent.
Sverige har i dag 30,5 procent. EU siktar på att komma dit först 2030. Varför kan man inte sänka till EU:s nivå och sänka dieselpriset?
Hans Eklind (KD):
Om vi ska klara av att ta emot de ukrainska flyktingarna på ett bra sätt måste civilsamhället vara med. Min fråga går därför till statsrådet Matilda Ernkrans och gäller regeringens oförmåga att koordinera och kvalitetssäkra civilsamhällets insatser för att bistå Ukraina och inte minst de ukrainska flyktingarna. I tisdags besökte jag tillsammans med min partiledare Ebba Busch Citykyrkan, som finns i statsrådets och mitt hemlän Örebro.
Redan i dag har man två gånger varit nere med lastbilar för att bistå, och man har tagit emot drygt 20 ukrainska flyktingar, som har fått tak över huvudet, mat och omsorg. Fantastiskt! Men de står ensamma. De får inga riktlinjer, och det finns ingen koordinering. Församlingar och föreningar tvingas helt enkelt uppfinna hjulet själva. Först i går genomförde regeringen ett så kallat rundabordssamtal med civilsamhället.
Uppgiften var att undersöka behovet av stöd. Detta duger inte! Varför koordinerar ni inte och tar på er ledartröjan så att civilsamhället vet vad de ska göra?
Hans Eklind (KD):
Fast när ingen styr blir risken uppenbar att man dubbelarbetar. Det är till och med så att den omsorg som finns kan bli felriktad. Att unga kvinnor och barn nu lämnas i händerna på människor som inte borde få vara i närheten av dem är något som exempelvis UNHCR och organisationen Caritas varnat för. Det behövs alltså en koordinering och en kvalitetssäkring. Vi har lyft denna fråga. Jag har lyft den med migrationsministern, och vi har lyft den formellt med regeringen. Men ingenting händer.
Varför gör ni ingenting för att leda dessa insatser?
Hans Eklind (KD):
I dag bor minst 660 000 svenskar världen över. Man bor, arbetar och studerar där. En del av de personer som har fått jobb utomlands bildar under tiden familj där. Det kan vara en familj som inkluderar en part från tredjeland. När de sedan vill flytta hem till Sverige stöter de på problem. Det är problem som har med regelverket att göra och som kan göra att man skiljs från sina barn.
Vi vet att det har skett att man skilts från sina barn i upp till två år. Detta måste vi politiker ta på allvar och åtgärda. Min fråga till Anders Ygeman gäller därför följande. Vi i Kristdemokraterna har två lösningar som vi ser som möjliga. Den ena är att man gör skillnad på om den som kommer till Sverige är anhörig till en svensk medborgare och därför får söka tillstånd här i Sverige. Den andra är att man prioriterar handläggningen av ärenden som rör utlandssvenskar. Vad tänker ministern om detta?
Hans Eklind (KD):
Jag delar absolut ministerns åsikt om att det som har hänt under de senaste månaderna naturligtvis måste vägas in. Men jag hade två förslag. Det ena förslaget var att om man är anhörig till en svensk medborgare ska man kunna få söka tillstånd när man kommit till Sverige. Huvudregeln är att man gör det innan man kommer till Sverige. Den delen har inte ett smack med Ukrainasituationen att göra. Det hoppas jag att ministern är enig med mig om.
Vi måste inse att vi kommer att få en alltmer internationell arbetsmarknad. Därför måste vi åtgärda detta.
Hans Eklind (KD):
För snart en och en halv månad sedan ställde jag en fråga till statsrådet Matilda Ernkrans om regeringens oförmåga att bistå civilsamhället, som gör fantastiska insatser för att hjälpa inte bara ukrainska flyktingar utan även Ukraina. I dag vill jag rikta en liknande fråga, om än mer specifik, till statsrådet Anders Ygeman. Massflyktsdirektivet ger inte de ukrainska flyktingarna rätt till sfi, svenska för invandrare.
Regeringen har i stället låtit meddela att alla, oberoende av om man bor på Migrationsverkets boenden eller hemma hos privatpersoner, ska erbjudas svenskundervisning via studiecirklar, något som kallas för Svenska från dag ett. Ansvariga för att detta möjliggörs är våra studieförbund. Så långt har jag ingen fråga, men det finns ett problem som jag gärna vill att statsrådet kommenterar. I regeringens vårändringsbudget fanns inga förslag till förändringar eller nya pengar till studieförbunden och folkbildningen när det gäller deras insatser.
Min fråga är: Varför?
Hans Eklind (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Problemet är dock att studieförbunden den 1 april - det var inget aprilskämt - lät meddela regeringen att pengarna var slut eller höll på att ta slut. Konsekvensen om inte mer pengar tillförs är alltså att man måste bromsa in eller avsluta dessa kurser, som jag tror att statsrådet och jag är helt överens om är viktiga.
Om vi tycker att det är en viktig insats som görs av studieförbunden blir följdfrågan: Varför har inte regeringen tillskjutit mer pengar?
Hans Eklind (KD):
Efter de fruktansvärda påskkravallerna har nu ett antal personer börjat häktas. Åtal har också väckts mot en person. Den personen är intressant, eftersom den personen inte ens borde vara kvar i Sverige. Det är en medborgare från Tadzjikistan som har varit efterlyst för att utvisas. I min hemstad Örebro har det också visat sig att tre av de fyra som först häktades var utländska medborgare.
Jag funderar lite på vilket betyg det här ger åt vårt svenska återvändandearbete, att en person som är efterlyst för att utvisas attackerar och försöker döda svensk polis. Min fråga till migrationsminister Ygeman är: Vilka åtgärder ser statsrådet behöver vidtas för att vi bättre ska kunna avvisa och utvisa dem som ska lämna landet?
Kristdemokraternas förslag om asylansökningsområden är ett sätt att hålla ihop processen men också ett sätt att hålla koll på personerna tills de får ett uppehållstillstånd eller ej.