Ann-Kristine Johansson (S):
Det märks att det finns ett brett intresse bland ledamöterna för den här frågan. Tack, ministern, för de här upplysningarna! Du ställde frågan om breda beslut. Det beror på vad ni kommer med. Självklart är vi socialdemokrater intresserade av att hitta bra lösningar, precis som jag beskrev i mitt första inlägg. 2001 års rovdjurspolitik byggde ju på breda politiska överenskommelser. Nu är det dags att gå vidare.
Jag tror att det för rovdjurspolitikens skull är bra med en bred enighet. Skälet till att jag efterfrågar försöksområden eller försöksprojekt med Värmland och delar av Dalarna, Gävleborg och Örebro är att snabbt komma i gång med prov på regional förvaltning. Propositionen dröjer till innan sommaren, och sedan tar det tid innan vi fattar beslut i riksdagen och innan det kan verkställas.
Det är därför jag ser ett försök som en möjlighet att snabbt få i gång och pröva regional förvaltning. Jag håller också med om att passivitet undergräver legitimiteten. Därför är det bra att vi för den här debatten nu och att vi på olika sätt beskriver att det kommer saker under våren.
Jag skulle också vilja ställa frågan hur ministern ser på Rovdjursutredningens förslag att stanna upp i tre år, nu när vi har uppnått etappmålet, för att ha tid att lära oss förvalta stammen och få just ökad acceptans i de berörda områdena. Jag tar upp frågan om liknande jakt som på björn som en jämförelse därför att björnstammen ju har jagats under ett antal år. Ändå har den växt väldigt bra.
Det är som ministern säger att björnstammen är långt över miniminivån nu, och ändå har vi jagat björn under ett antal år. Det är på liknande sätt jag skulle kunna tänka mig att vi gör när det gäller vargen. Finns de förslagen med i ditt tänk inför det fortsatta arbetet? Jag hoppas verkligen att ministern ser till att en proposition kommer så snart som möjligt.
Helst skulle jag vilja se en på riksdagens bord innan mitten av mars så att vi skulle hinna behandla den före sommaruppehållet. För vargens skull och för landsbygdsbefolkningens som lever och verkar i de rovdjurstäta områdena brådskar det.
Man kan fundera på vad som händer när vi börjar få flera vargar som rör sig i större delar av landet - vi pratade ju om att vi behöver ha ökad spridning av vargstammen - till exempel när de börjar närma sig större städer söderut. Vi har ju haft några i Stockholmsområdet där inte skogsområdena är lika stora och vi alltså kan få möte mellan varg och människa oftare. Hur ser ministern på det?
Jag är rädd för att konflikterna där kan öka ännu mer. Jag besökte en familj i norra Värmland för några veckor sedan som fått flera av sina får rivna av varg, trots att de hade ett väl fungerande rovdjursstängsel. Vad säger man till dem, och hur möter man deras oro? Det är viktigt att väga in lantbrukarens bekymmer med rovdjur eller hästägarens oro. Öppna landskap är viktiga, och i vissa områden behövs fler djur som håller landskapet öppet.
Där kan rovdjuren begränsa det utrymmet. Jag känner fårägare som väger mellan att bryta mot djurskyddslagens krav på utevistelse för sina djur eller att sitta uppe varje natt och vakta under sommarhalvåret. Det är sådan oro man möter ständigt och jämt. Därför är det viktigt att än en gång säga att det är bra att ministern tar denna fråga på allvar och försöker göra så att det blir en bra utveckling.