Ibrahim Baylan (S):
Under mina resor runt om i landet, inte minst i många av landets skolor, får jag ofta frågan: Varför bosätter sig invandrarna tillsammans? Blir det då inte mycket svårare att komma in i det svenska samhället? Svaret på det är egentligen tvådelat. Det första är väldigt enkelt. Det är en mänsklig drift.
När man flyttar till ett annat land flyttar man ofta till det område där väldigt många människor från det egna hemlandet bor. Man har en språklig och kulturell samhörighet. Det är inte konstigare än att väldigt många människor som utvandrade från Sverige hamnade i så kallade svenskkolonier. Svenskar som i dag flyttar till exempel till Spanien hamnar i så kallade svenskkolonier med svenska kyrkor, svenska skolor med mera.
Till och med bidrar Sverige ibland till att driva skolor i andra delar av världen, så kallade svenskskolor. Det är det första skälet. Det är en naturlig mänsklig drift, man dras till varandra. Men det är tyvärr inte det enda skälet. Det andra skälet, som inte är fullt lika positivt, är naturligtvis att inte alla kommuner i vårt land tar emot flyktingar.
Det finns ett antal kommuner som systematiskt har stängt dörrarna och inte alls är beredda att ta ett solidariskt ansvar för den som jag ändå tycker generösa och humana flyktingpolitik som vi ska ha. Dessa kommuner är ofta välbärgade kommuner med en borgerlig majoritet som styr. I interpellationssvaret anger regeringens företrädare att det inte handlar om politiska majoritetsförhållanden.
Också i andra sammanhang för regeringens företrädare fram att det kanske framför allt handlar om den ekonomiska ersättningen, det är den man ska se över. Det är väl bra. Det är väl förtjänstfullt om man kan öka stödet till kommunerna för att möjliggöra en bättre introduktion och en bättre arbetsmarknadsintroduktion. Sanningen är den att många av de kommuner som i dag är inte med om att ta ett solidariskt ansvar inte är fattiga kommuner. För dem kan det omöjligen vara en ekonomisk fråga.
Det är landets mest välbärgade kommuner det handlar om. Det handlar om kommuner som Täby, Danderyd, Nacka, Vellinge och andra som inte på något sätt kan sägas gå på knäna rent ekonomiskt. Då måste det naturligtvis vara något annat som gör att man inte känner att man vill vara med och ta ett solidariskt ansvar för den nationella flyktingpolitik som vi ändå för oavsett vilken regering vi har haft.
Nej, herr talman, jag tror att det är dags att vi börjar fundera och resonera hur vi på andra sätt skulle kunna se till att få en jämnare spridning av flyktingmottagandet över våra kommuner.
Jag tror att det skulle vara till stor fördel för de människor som kommer hit att faktiskt kunna bosätta sig i andra kommuner än de traditionella som Mats Pertoft räknade upp - Södertälje, Malmö, Botkyrka där jag är uppvuxen och andra kommuner som inte bara tagit sitt ansvar utan tagit mer än sitt ansvar och varit oerhört solidariska.
Det har naturligtvis lett till att vi fått en del bekymmer, som i fallet Malmö där man bitvis går på knäna när det handlar om skolsituationen, bostadssituationen med mera. Är det inte dags, statsrådet, att göra något vederhäftigt, göra något ordentligt för att få en bättre spridning av flyktingmottagandet i vårt land, för att få en bättre integration och ett bättre solidariskt ansvarstagande i vårt land?
Det räcker inte med att göra som statsrådets kolleger gör, dela ut flygblad på den egna kommunkonferensen. Mer handlingskraftig än så är väl den nya regeringen, hoppas jag.