Bengt-Anders Johansson (M):
Jag yrkar bifall till reservation 1. I övrigt hoppas jag att kammaren ställer sig bakom betänkandet. Jag vill ge Helén Pettersson en eloge för hennes inledning om jaktens betydelse i vårt land. Om det är vi, hoppas jag, fullständigt överens över partigränserna - åtminstone bland de stora blocken.
Det är bra att det sägs, så jag behöver inte upprepa det som Helén Pettersson på ett utmärkt sätt uttryckt. Betänkandet i övrigt handlar om skyddsjaktsfrågor, åteljakt på björn, fjälljaktsfrågor som vi hört, fällanvändning vid fångst och skadskjutningar. I någon mån ska jag försöka beskriva dessa områden.
Det har funnits önskemål om att öka möjligheterna till skyddsjakt på korp och gäss som utgör ett bekymmer i delar av vårt land. Regelverket visar sig vara ganska öppet när det gäller att även på eget initiativ kunna använda skyddsjakt. Vi har därför kommit fram till att det inte finns anledning att ändra något regelverk.
Vi är alldeles övertygade om att det ändå går att tillgodose de krav som finns. Likadant är det med skyddsjakt i anslutning till fäbod. Fäbodsbruket bygger de facto på att det inte finns några stängsel och på att det skulle försvåra att använda 28 §. Men det är klarlagt att regelverket täcker in full möjlighet att skydda sina tamdjur även om de inte befinner sig innanför stängsel.
Därför har det i de delarna i betänkandet gått att ge ett positivt besked till dem som önskar någonting annat. Åteljakten på björn är en intressant och helt ny jaktform som vi än så länge inte hunnit utvärdera. Naturvårdsverket håller just nu på med en studie.
Vad man är rädd för är att åteljakt kan göra björnarna mindre rädda för människor. Där vill man säkerställa att så inte blir fallet. Därför pågår för närvarande en provverksamhet i hela Västerbotten, även i Ståkke sameby. Utvärdering kommer inom en inte så lång tid.
Vi hoppas på att då få en möjlighet att se över detta med åteljakt på björn, något som jag tror kan vara ett positivt inslag i jaktutövandet i vårt land. Fjälljaktsfrågan har, precis som föregående talare här berättat, varit föremål för ett antal debatter.
Det började med att fjälljakten 1993 släpptes fri. År 2007 kom detta så att säga till sin spets. Regeringen var tvungen att pröva om det skulle hålla att inte släppa in EU-medborgare på ungefär samma villkor som de svenska jägarna. I en förlängning fanns risken att frågan skulle dras inför domstol.
Det var grunden till regeringens utomordentligt grundliga utvärdering av möjligheterna att vinna ett sådant mål. Ingen går ju upp i en domstolsförhandling utan att först sondera möjligheterna, chansen, att vinna. Låt mig erinra om det Helén Pettersson inte vill kännas vid.
Kommerskollegium, som förmodligen är det organ i landet som har bästa kompetensen att värdera de här sakerna, gav råd och sade att sannolikheten för att Sverige skulle fällas var väldigt stor. Utrikesdepartementets jurister gjorde exakt samma bedömning. Jordbruksdepartementets jurister gjorde också det, oberoende av varandra.
Dessutom anlitade Jordbruksverket externa jurister som även de gjorde samma bedömning. Fyra olika juristkonstellationer har alltså gett den svenska regeringen exakt samma råd. Att i det läget huvudstupa ge sig in i en domstolsförhandling med de kostnader som det innebär med tanke på vad skattepengarna används till är inte tillrådligt.
Anledningen till att vi landat där vi landat är alltså att det inte är själva jakträtten som är ett hinder. I stället gäller det kombinationen här.
Tjänster som kopplas till jakten - hotell, helikoptertransporter, uthyrning av skotrar och så vidare - gör att det kolliderar med tjänstedirektivet som ändå är utomordentligt starkt och någonting som Sverige verkligen omhuldar och slår vakt om. Den fria rörligheten är också ett grundfundament.
Därför haltar Helén Petterssons jämförelse med vargjakten högst betänkligt. Trots detta är fjälljaktens nuvarande utformning inte den allra bästa; det är jag den förste att skriva under på. Därför håller man på med en utvärdering - den startade 2009 och pågår fram till 2011 - för att se om man bättre kan tillmötesgå de krav som finns när det gäller fjälljakten.
Därför är det lite märkligt att man inte kan avvakta den här utvärderingen och se vart vi kan komma. Till saken hör att Sverige betalat skadestånd på ett antal hundra tusen kronor till en turistutövare, ett helikopterföretag. Hade man inte gjort det utan låtit ärendet dras i domstol hade det kunnat bli mångmiljonbelopp i skadestånd eftersom beloppet under tiden hade ackumulerats. Detta ligger i vågskålen.
Det finns alltså ingen illvilja från regeringens sida. Tvärtom försöker vi så långt som möjligt tillmötesgå kraven. För att i någon mån göra det har länsstyrelserna utformat länsårskort. De som bor i berörda län har möjlighet att lösa ett årskort, en möjlighet som ingen annan har.
Detta är ett sätt att försöka mildra effekterna av den juridiska bedömningen - i den delen är det ingen politisk bedömning.
Därför är det lite olustigt att se att en ohelig allians mellan den traditionella oppositionen och Sverigedemokraterna vill utmana EU-systemet i den här frågan, vilket kan åsamka de svenska skattebetalarna stora kostnader i form av skadeståndsbelopp i EU-domstolen, men nog om detta. När det gäller fällor handlar det bland annat om vildsvin och lo.
En gedigen utvärdering pågår just nu. Jag vill poängtera att det, trots att utvärderingen inte är klar, är vår absoluta uppfattning att djurskyddsaspekten, i den mån fällor ska användas, måste vara överordnad allt annat. Det får inte vara så att djur som fångas i fälla far illa.
Jag hoppas att utvärderingen visar att det är möjligt med fälljakt utan att man gör våld på djurskyddet. Avslutningsvis, fru talman, gäller det skadskjutningen, en oerhört angelägen fråga. Det finns ingen jägare, man eller kvinna, som medvetet gör en felskjutning, men sådant kan hända i olika situationer.
Jag vet att det bland våra jägarorganisationer pågår ett mycket gediget arbete med att försöka minska skadskjutningsrisken. Jag vill påstå att det har blivit allt bättre, men en skadskjutning är alltid en skadskjutning för mycket. Fru talman! Med dessa ord överlåter jag till kammaren att i dag på eftermiddagen rösta om förslagen i betänkandet.