Barbro Holmberg (S):
Kalle Larsson har ställt två frågor till mig med anledning av Migrationsverkets ändrade praxis för asylsökande från Somalia. För det första frågar Kalle Larsson vilka åtgärder jag avser att vidta för att kunskapen hos Migrationsverkets handläggare om situationen i Somalia ska förbättras. För det andra frågar Kalle Larsson vilka åtgärder jag avser att vidta för att praxis vad gäller asylsökande från Somalia ska vara i överensstämmelse med det faktiska säkerhetsläget i landet.
Jag börjar med att besvara och kommentera den andra frågan. Migrationsverket och Utlänningsnämnden handlägger självständigt ärenden om uppehållstillstånd, och jag kan som minister inte ingripa eller kommentera enskilda ärenden hos dessa självständiga myndigheter. När det gäller den praxis som tillämpas av utlänningsmyndigheterna vill jag dock göra några klarlägganden.
Majoriteten av de uppehållstillstånd som tidigare beviljades somalier av Migrationsverket grundades på att Somalia saknar en fungerande statsapparat, vilket i sin tur gjorde det svårt att genomföra avvisningar av somalier till hemlandet. Denna praxis byggde således inte primärt på att det fanns ett skyddsbehov utan på att det var svårt att återvända för den enskilde individen.
Skyddsskälen utgjorde ytterst sällan grunden för uppehållstillstånd. Enligt uppgift från UNHCR har sedan början på 1990-talet över en halv miljon somalier återvänt, både organiserat och spontant, främst till Somaliland och Puntland. Det är väl känt att somalier sedan en tid återvänder spontant på egen hand från Sverige och andra länder.
Somalier med uppehållstillstånd i Sverige och svenska medborgare med somaliskt ursprung åker till Somalia för kortare eller längre vistelser. Mot den bakgrunden anser Migrationsverket, som har huvudansvar för att avvisnings- och utvisningsbeslut verkställs, att det är praktiskt möjligt för somalier att frivilligt återvända i de fall avvisnings- eller utvisningsbeslut har fattats.
De principbeslut som Migrationsverket har fattat, och som i april i år fastställdes av Utlänningsnämnden, innebär att somalier allmänt sett anses skyddade från förföljelse i de områden där hans eller hennes klan finns. Migrationsverket har fattat ett flertal avvisningsbeslut beträffande somaliska asylsökande efter principbesluten.
Enligt vad jag erfarit har dessa beslut i flertalet fall nu överklagats till Utlänningsnämnden. Myndigheterna ska göra en individuell bedömning av skyddsbehovet i varje enskilt fall. Grundprincipen är att de som har ett skyddsbehov också har rätt att stanna i Sverige. Jag vill framhålla att Migrationsverket och Utlänningsnämnden har tillgång till detaljerad och aktuell kunskap om förhållandena i Somalia.
Säkerhetssituationen skiljer sig markant åt mellan olika platser för olika individer. Klantillhörigheten har en avgörande betydelse för om en person kan bedömas vara skyddad på den plats han eller hon bott förut. Det är av stor vikt att de utredningar som görs är detaljerade och noggranna för att de ska kunna ligga till grund för individuella bedömningar av skyddsbehovet.
Redskapen för att kunna genomföra sådana utredningar och bedömningar i form av kompetens och tillgång till information finns hos utlänningsmyndigheterna.