Alexander Christiansson (SD):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation nummer 2, även om vi av naturliga skäl ställer oss bakom samtliga. Som bekant hade många kommuner och regioner en pressad ekonomisk situation redan innan pandemin. Det är någonting som vi i Sverigedemokraterna har lyft under lång tid.
Var tredje kommun hade ett budgetunderskott för 2019, var femte såg sig tvingad att höja kommunalskatten inför 2020 och åtta av tio kommuner planerade besparingar inom kommunernas stora kärnverksamheter som äldreomsorg och skola. Under 2020 har kommunsektorn, med anledning av coronapandemin, fått ökade statsbidrag med 21 miljarder kronor.
Behovet är dock större än så, och kommunerna som redan innan krisen stod inför en försvagad konjunktur och demografiska utmaningar riskerar nu att få höja skatten eller skära ned på kärnverksamheten om det inte kommer in ytterligare tillskott. Av den anledningen vill vi skjuta till ytterligare medel till kommun och region, framför allt för att ge möjligheten att anställa och förbättra arbetsvillkor inom offentlig verksamhet samt för att staten ska ta sitt ansvar för coronapandemins effekter.
Det handlar om direkta kostnader som kommunerna åkt på i form av exempelvis skyddsutrustning, läkemedel och iva-platser, men också om ett långsiktigt perspektiv där kommunerna ska hantera en vårdskuld som kommer att kräva stora insatser. Arbetslöshetens effekter kommer likaså att slå på kommunerna i form av minskade skatteintäkter och ökat ekonomiskt bistånd.
Av den anledningen föreslog Sverigedemokraterna i budgeten för 2021 att det kommunala utjämningssystemet skulle tillföras en förstärkning med totalt 30 miljarder kronor över tre år, detta för att ge kommunsektorn rimliga förutsättningar att upprätthålla god välfärd och fungerande offentliga kärnverksamheter parallellt med ett rimligt skattetryck utan att ytterligare behöva öka skuldbördan.
Därmed förbättras även förutsättningarna avsevärt att inför framtiden upprätthålla krisberedskap, vilket i många avseenden är just ett lokalt ansvar.
I debatten som utskottet hade i slutet av förra året gällande det kommunala utjämningssystemet valde jag att citera SKR:s, dåvarande SKL:s, presidium från en debattartikel från 2019, detta eftersom artikeln säger det mesta som behöver sägas i den här diskussionen: "Kommunernas och regionernas framtida utmaningar är stora. Mer än hälften av regionerna och 110 kommuner räknar med underskott redan i årets resultat.
Finansminister Magdalena Andersson har pekat på att år 2026 skulle kommuner och regioner behöva 90 miljarder kronor mer än i dag om välfärden ska utvecklas i takt med det ökande antal äldre, barn och unga. Det är en bedömning Sveriges Kommuner och Landsting delar." Vidare skriver de: "Stjälp inte över statliga kostnader på kommunerna. Finansieringsprincipen ska respekteras så att den nivå som beslutar om en reform också ska betala för den.
Staten måste nu sluta att lägga på nya uppdrag på kommuner och regioner, som endast delvis finansieras av staten." Det säger det mesta om hanteringen av kommunernas situation, och vi delar den bild som ges. Sverigedemokraterna har sett behovet under lång tid och har återkommande påtalat problemen med att staten flyttar över notan till kommunerna för saker som de inte har beställt.
Därför valde vi, utöver tillskotten till det kommunala utjämningssystemet, att i budgeten för 2021 tillskjuta medel i form av bland annat regionalisering av fastighetsskatten, lägre arbetsgivaravgift och slopat lagkrav på modersmålsundervisningen, som sammanslaget skulle innebära en förstärkning för kommun och region med drygt 60 miljarder under tre år. Fru talman! Småföretagens villkor är centrala för välfärden.
Allt fler väljer att starta sin egen verksamhet, och det är något som jag menar ska uppmuntras och premieras av stat, region och kommun. Eftersom fyra av fem jobb skapas av små och medelstora företag är förutsättningarna att starta och expandera verksamheter centralt för kommunerna. Det är också bättre än verkningslösa subventionerade insatser, inte bara för tillväxten utan också för tillgängligheten för produkter och tjänster, inte minst på landsbygden.
När politiska beslut påverkar småföretagandet negativt har det reella effekter på kommunernas ekonomi. Här menar jag att regeringen misslyckas konsekvent. Otryggheten har blivit en av de viktigaste frågorna för småföretagarna de senaste åren. Andelen företagare som funderat på att lägga ned sin verksamhet på grund av otrygghet och brottslighet har ökat från 13 till 19 procent på några år. Det gäller både storstad och landsbygd.
Anledningen till att skadegörelse, hot, utpressningsverksamhet och framför allt stölder har ökat kraftigt går enkelt att koppla till en misslyckad migrations- och integrationspolitik och brister i tullens befogenheter. Siffran 19 procent av småföretagare som överväger att lägga ned sin verksamhet på grund av den ökade otryggheten borde ringa högt i Regeringskansliets lokaler.
Regeringens arbete med förstärkningen av Tullverket får nu svidande kritik eftersom förslaget inte förväntas påverka stöldgods som förs ut ur landet utan i stort sett bara gods som kommer in. Varför är det så svårt att göra rätt från början? Utländska ligor som ser Sverige som ett smörgåsbord har ju länge varit ett problem. För mig är det märkligt.
Regelförenklingsarbetet behöver påskyndas då tröga, byråkratiska regelverk ofta sätter käppar i hjulet för företagarna. Här menar vi att arbetet behöver intensifieras för att underlätta och ge möjlighet för företag att investera och expandera. Ett av våra förslag i detta arbete är att stärka Regelrådets kompetens och mandat. Rådet ska vara ett oberoende organ med placering under Statsrådsberedningen, då vi menar att det ger rådet ett större inflytande med möjlighet att påverka så tidigt som möjligt i processen med framtagande av nya regler.
Vi vill också i högre grad nyttja solnedgångsklausuler för att obligatoriskt utvärdera, och i de fall som reglerna inte lever upp till de ursprungliga kriterierna eller syftet ska de avskaffas. Under förra året riktade riksdagen ett tillkännagivande till regeringen på området, och vi förutsätter nu att regeringen skyndsamt återkommer med ett förslag om detta. En annan fråga för småföretagen är offentliga upphandlingar där Sverige sticker ut i jämförbara länder.
Att en upphandling har få anbudsgivare är ett stort problem ur ett konkurrensmässigt perspektiv. Det undergräver tilliten till det offentliga över tid. Enligt OECD är Sverige ett av de länder som har högst andel upphandlingar med en eller två anbudsgivare per upphandling. Att ett fåtal företag kan lämna anbud är ett stort problem för det svenska näringslivet, inte minst för småföretag som ofta driver en lokal verksamhet.
Att öppna upp möjligheten för små företag att medverka vid offentliga upphandlingar skulle kunna ses som gynnsamt för kommuner som har tydliga miljömål, för att ta ett exempel. Här behöver kommunerna hjälp i sitt arbete att föra dialog med berörda branscher och för att öka möjligheterna för småföretagen att lägga anbud på kommunala upphandlingar. Det jag nu nämnt är några få av de många saker som Sverigedemokraterna ser som viktiga för att stärka kommunerna och i förlängningen regionerna och vårt land i stort.