Stina Bergström (MP):
Om alla världens människor levde som vi svenskar skulle det behövas nästan tre jordklot till. Det är skrämmande att våra ekologiska fotavtryck är så enorma, och vår konsumtion och vårt sätt att hantera jordens resurser måste ändra riktning. Vi måste både konsumera mer hållbart och ta hand om vårt avfall på ett hållbart sätt.
Ett sätt att göra det är att göra det lättare för hushållen att sortera, så att det som ska återvinnas hamnar i rätt fraktion. Matavfallet ska slängas i rätt tunna, och det som är en restprodukt och ska brännas ska läggas i en liten hög för sig. I dag är det i många kommuner för krångligt. Det är för många aktörer och för få återvinningsstationer.
Regeringens beslut att kommunerna ska få ansvaret för insamlandet av avfallet är nödvändigt för att få en bättre ordning. Det kommer både att underlätta för hushållen och minska mängden som måste brännas. Herr talman! Det handlar inte bara om det svenska avfallet. Även avfall i andra länder måste hanteras hållbart.
I dag finns det kommuner i Sverige som arbetar med att få sina invånare att sortera avfall samtidigt som kommunen importerar sämre sorterat avfall för att använda som bränsle i sina sopförbränningsanläggningar. Sedan alliansregeringen avskaffade avfallsförbränningsskatten har importen av avfall till Sverige ökat.
Enligt Naturvårdsverkets statistik mer än fördubblades importen av avfall till Sverige mellan åren 2009 och 2013, och ökningen fortsätter. I första hand kommer avfallet från Norge och Storbritannien. I går träffade jag två företrädare för Avfall Norge.
De var djupt oroade över att hälften av det norska hushållsavfallet i dag exporteras till svenska förbränningsanläggningar - detta trots att det finns kapacitet i de elva norska anläggningar som 70 norska kommuner har investerat i. Men de 340 andra norska kommunerna väljer att i stället köra sitt avfall med långtradare till Sverige för att de får rabatt här.
Samtidigt får de norska anläggningarna eldas med olja och sopor från Storbritannien. Det är självklart inte hållbart. Det avfall som vi importerar från Norge är dessutom sämre sorterat än det som tas om hand lokalt i Norge.
Enligt EU:s närhetsprincip ska avfallet tas om hand lokalt för att undvika onödiga transporter och stimulera bättre sortering och lokal utveckling av fjärrvärme. Detta är något som Sverige och svenska kommuner måste arbeta för.
Det är inte hållbart att svenska kommuner bygger nya förbränningsanläggningar med planer att under lång tid framåt få elda dem med avfall som borde tas om hand lokalt i andra länder. Ett steg för att vända denna utveckling är att återinföra förbränningsskatten. Herr talman! Vi konsumerar kläder som aldrig förr.
Enligt Naturvårdsverket har vår klädkonsumtion ökat med 40 procent det senaste decenniet. Kläder är billigt i dag, helt enkelt för att de som tillverkar våra tyger och syr och färgar våra kläder alltför ofta har dåligt betalt och arbetar i dåliga och farliga miljöer med giftiga kemikalier. Det är ett problem som är värt en egen debatt. Men en del av detta problem hör till dagens debatt.
Bara 20 procent av klädberget återanvänds, och endast en liten del går till materialåtervinning. Det mesta bränns upp, och de farliga kemikalierna sprids med vinden och vattnet ut i vår livsmiljö. Det är, precis som C, V och FP framhåller i sin reservation, viktigt att återvinna mer textil.
Det är ju också något som den tidigare regeringen gav Naturvårdsverket i uppdrag att ta fram förslag för, och senast den 30 september nästa år ska det uppdraget redovisas. Nuvarande regering har gett Kemikalieinspektionen i uppdrag att utveckla förslag till åtgärder för att minska riskerna med farliga ämnena i textil. Det är ett uppdrag som ska redovisas den 1 december i år.
Med dessa båda underlag kan vi sedan fatta beslut. Jag tycker det är bra att vi är flera partier som tar frågan om textiliernas miljöpåverkan på stort allvar. Det är också glädjande, herr talman, att vi har ett utskott som gemensamt vill rikta ett tillkännagivande till regeringen om att snabba på arbetet med att minska förekomsten av marint skräp och mikroplaster i våra vattenområden.
Självklart vill Miljöpartiet yrka bifall till det tillkännagivandet. Vi ställer oss också bakom betänkandet som helhet - med ett undantag, vilket jag återkommer till. Herr talman! Vi slänger kläderna i soporna. Där slänger vi också maten. Att vi slänger så mycket mat är ett annat viktigt problem att komma till rätta med. Förra veckan hade vi livsmedelsdebatt i kammaren.
Jag talade då om vikten av att vår produktion av mat måste bli hållbar. Även där måste kretsloppen slutas, kemikalieanvändningen minska och den ekologiska matproduktionen öka. Jag fick då mothugg av några alliansföreträdare som menade att med Miljöpartiets jordbrukspolitik skulle maten inte komma att räcka i framtiden. Vi skulle få leva på luft, sas det. Det är självklart nys.
Ett sätt att se till att maten används bättre är att äta den i stället för att slänga den. Vi kan läsa i dagens betänkande att kanske så mycket som en tredjedel av den mat vi köper hamnar i soptunnan i stället för i våra magar. Det är självklart helt ohållbart, och det är bra att Moderaterna har uppmärksammat detta i en motion.
Det är också bra att Livsmedelsverket och andra myndigheter redan jobbar med att minska matsvinnet i hela livsmedelskedjan, bland annat genom informationskampanjer. Herr talman! En vardag fri från gifter är en av regeringens huvudprioriteringar i miljöpolitiken. Försiktighetsprincipen och principen att förorenare betalar ska vara grunden. Den som skitar ned ska också betala för städningen. Det är en bra princip.
Men det finns också många förorenade områden i vårt land där det inte går att hitta någon ansvarig. Det kan handla om gamla sågverk, gruvor, glasbruk, hamnar och bangårdar. Det är områden fyllda med gifter, tungmetaller och farliga kemikalier. Tillräckligt med pengar för att sanera dessa tickande miljöbomber har i årtionden saknats i statsbudgeten.
Därför ville regeringen skjuta till 170 miljoner kronor till anslaget sanering och återställning av förorenade områden i höstens budgetproposition. Det skulle ha inneburit en ökning med 40 procent jämfört med förra årets anslag. Men den här viktiga satsningen tog Centerpartiet tillsammans med Moderaterna, Kristdemokraterna, Folkpartiet och Sverigedemokraterna bort när de röstade igenom alliansbudgeten. De minskade till och med anslaget med 13 miljoner.
Herr talman! Trots detta har vi i dagens betänkande en centerpartistisk reservation där Centerpartiet föreslår att "det ska finnas tillräckligt med resurser för att sanera områden och vattentäkter som påverkats av oaktsam användning av farliga kemikalier".
Detta blir i mina öron märkligt när man samtidigt dragit ned anslaget trots att behovet är så eftersatt. Än märkligare och skrämmande är det, herr talman, att Lena Ek tillsammans med sina allianskamrater vill använda de pengar som finns i budgeten till att sanera områden i attraktiva områden för bostadsbyggande.
I det tillkännagivande som Alliansen tillsammans med Sverigedemokraterna har drivit igenom vill denna utskottsmajoritet att planerat bostadsbyggande ska vara en styrande faktor vid prioritering av områden för sanering av mark. Detta är för mig som landsbygdsbo en skrämmande tanke. I mina trakter byggs det få bostäder, helt enkelt för att vi inte har samma inflyttning som Stockholmsområdet och andra städer.
Men vi drabbas lika hårt av kemikaliebomberna som finns i våra gamla sågverk, bangårdar, tvätterier och så vidare. Med Alliansens förslag skulle alltså städerna få en gräddfil och ytterligare subventioner i form av statsbidrag till sanering av mark - mark som av Naturvårdsverket inte hamnat högst på prioriteringslistan.
Det ska bli intressant att höra hur Lena Ek har tänkt när hon yrkar bifall till ett sådant förslag. Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 9, som vi har gemensamt med S och V. Där slår vi fast att vi i likhet med vad som anges i Naturvårdsverkets nationella plan anser att bidragen ska gå dit där de gör mest miljönytta.