KBLab/rixvox huggingface dataset:
Markus Wiechel (SD):
Lena Hallengren nämner i sitt interpellationssvar att förtroendet för de svenska myndigheterna är högt. Det stämmer, men faktum är att förtroendet för de myndigheter som hanterar pandemin har minskat under pandemin. Vi ser allt fler öknamn som folksagomyndigheten, flockmordsmyndigheten, folkmordsmyndigheten och så vidare. Kärt barn har många namn, sägs det, men i det här fallet är det inte särskilt kärt.
Inte heller är det särskilt konstigt att allt fler har kommit att förknippa denna myndighet, som har till uppgift att värna vår hälsa, med något helt annat. Man har börjat att förknippa den med vilseledande information och ovetenskapliga påståenden.
Det är den myndighet som socialministern gång på gång hänvisar till när man diskuterar strategier för rådande pandemi, och det är den myndighet som konsekvent och återkommande under pandemin har haft fel. Jag förstår att Lena Hallengren själv saknar mycket av den kunskap som hon efterfrågar i sin roll som socialminister. Det är inte särskilt konstigt.
Som minister är det många olika kvalifikationer man kan ha. Faktum är att jag inte hade väntat mig att socialministern skulle ha den utbildning som exempelvis krävs av en statsepidemiolog, utan hennes roll är i stället att lyssna till expertisen, precis som hon återkommande säger att hon gör.
Det minsta man kunde förvänta sig är dock att ministern sätter sig in i situationen, själv omvärldsbevakar och gör konsekvensanalyser och att hon själv tyder forskning och sammanställer fakta med samband.
I stället gör den senfärdighet och brist på engagemang som regeringen har visat under pandemin att jag undrar om socialministern och regeringen över huvud taget har något intresse för de här viktiga frågorna. Fru talman!
Socialministern menar även i interpellationssvaret att det är av stor vikt att myndigheter, inte minst den myndighet vi nu talar om, agerar och uttalar sig förtroendeskapande utifrån aktuellt kunskapsläge och utifrån den kompetens och erfarenhet som myndigheten besitter. Jag kan konstatera att jag helt håller med, vilket gör den här situationen än märkligare.
Vi var flera som tidigt, i början av förra året, varnade för den svenska strategin och den väg som regeringen valde att ta. Jag har stor respekt för att man hade olika uppfattningar och att alla inte höll med oss.
Men det är smått otroligt att ingen klocka ringer hos ministern eller regeringen när närapå hela världen agerar helt annorlunda än Sverige och när ministerns så kallade experter har fel gång på gång. När Folkhälsomyndighetens expertgissare återkommande har fel, varför lyssnar ministern fortfarande just på dem?
Det skulle väl snarare vara naturligt att då vända sig till dem som faktiskt har haft rätt - de som i början varnade för detta och som snarast hånades av kretsen kring ministerns myndighetspersoner. Sverige har agerat reaktivt i stället för proaktivt, helt i strid mot vetenskapen. Och apropå detta med vetenskap: Vilken vetenskap har Folkhälsomyndigheten lutat sig mot?
Hittills har jag inte sett någon hänvisning till någon forskning som stöder tesen att vi ska gå emot mer eller mindre hela världens experter.
Markus Wiechel (SD):
Jag instämmer med Lena Hallengren i att vi nog kommer att återkomma till delar av det vi diskuterar nu i nästa debatt, inte minst den svenska strategins grundbult. Ministern hänvisar till att det är lätt att vara efterklok och att man i efterhand lätt kan peka på saker och säga att det var fel och si och så.
Men faktum är att det redan för snart ett år sedan kom varningar - de duggade tätt - från andra länder om detta virus. Det var många experter som varnade Sverige för vad som komma skulle. Faktum är att ministern själv sa att Sverige var väl rustat för att möta en pandemi.
Det sa hon trots vetskap om att sjukvården var underfinansierad och att man hade stora problem med långa vårdköer. Vi visste hur det såg ut i äldreomsorgen.
Visste inte ministern det vet jag inte varför hon är socialminister, men jag tror att även hon redan då insåg vilket kritiskt läge äldreomsorgen i Sverige befann sig i. Ändå menade man att man var väl rustad. Vi visste att beredskapslagren var undermåliga och så vidare. Faktum är att varningarna fanns där.
Jag och många andra varnade också för detta, just på grund av att vi lyssnade på den internationella expertisen på området. Det stod inte mellan en liten grupp så kallade hobbyepidemiologer, som jag och många andra kallades, och expertisen på området. Det stod mellan en liten grupp svenska myndighetspersoner och i stort sett hela världens expertis på området.
Det är därför större delen av världen har valt ett annat sätt att arbeta. Det är också därför Sverige ligger så illa till just nu. Det är bara att titta på våra grannländer som har liknande förutsättningar. Trots att Sverige har liknande förutsättningar har vi betydligt fler döda per capita än dessa länder.
Vi återkommer i stort sett hela tiden till detta med vetenskap, för Folkhälsomyndigheten och även andra myndigheter hänvisar ofta till just vetenskap och kunskap. Men har Folkhälsomyndigheten någonsin haft rätt i denna pandemi? Vi har sett gång på gång hur de har haft fel. Vartenda scenario de har presenterat har slagit fel.
Det är snarare så att många av deras påståenden har visat sig vara helt ovetenskapliga och sakna vetenskapligt stöd. Än i dag lyssnar regeringen på denna myndighet. Jag förstår inte det. Vi har till exempel hört att barn inte skulle smitta. Vi har nu sett uppgifter om att det snarare är tvärtom: 45 procent av smittan uppstår i grundskolorna. Vi har hört att de hävdar att munskydd inte skulle hjälpa. Vi vet att munskydd hjälper.
Till och med de enklaste munskydden hjälper. Vi hör gång på gång ovetenskapliga påståenden från den myndighet som ska utgå från vetenskapen. Och regeringen lyssnar på den myndigheten, som konsekvent och återkommande har haft fel.
Markus Wiechel (SD):
Lena Hallengren eftersökte exempel på någon siffra i det jag nämnde tidigare. Jag lyckades plocka upp en artikel för några dagar sedan om att antalet fall av covid-19 i Sverige förrförra veckan var 72 procent högre än i det scenario som Folkhälsomyndigheten publicerade före jul.
Det är en tydlig siffra på hur katastrofalt fel Folkhälsomyndigheten har haft när det kommer till scenarier, och detta har varit återkommande. Ett tag trodde man inte ens att det skulle komma en andra våg av smittspridningen. Man menade att den allmänna spridningen i samhället skulle göra att vi var bättre rustade än andra länder och att vi skulle komma lindrigare undan senare och så vidare. Faktum är att så är det inte.
Den omfattande smittspridningen har i stället inneburit ett betydligt högre antal dödsfall i Sverige. Vi kommer att återkomma till det, men faktum är att om man jämför med våra grannländer som har en mycket lägre dödlighet är andelen döda på exempelvis äldreboenden inte alls annorlunda, utan det handlar om hur stor smittan är i samhället.
Trots att det är ett nytt virus är det ett faktum att det ser ut på det sättet, och det är därför många har varnat för den här strategin som många menar påminner om en flockimmunitetsstrategi där man inte vill stoppa smittan utan enbart verka för att begränsa den. Det är det som det här med att pressa kurvan egentligen handlar om. Man vill inte försöka pressa ned den helt och hållet, utan man ska bara försöka att rädda sjukvården tillfälligt.
Det funkar inte. Återigen: Regeringen såg det inte komma. Jag säger inte att jag visste exakt vad man skulle göra. Däremot borde man ta det säkra före det osäkra, och det hade inneburit att testa, smittspåra och isolera.
Markus Wiechel (SD):
Jag vill förtydliga att jag inte på något sätt tror att socialministern, eller regeringen för den delen, inte önskar göra vad man kan för att främja folkhälsan i denna situation eller försöka begränsa smittspridningen.
När det kommer till frågan om flockimmunitet, som vi diskuterade i den föregående debatten, tänker jag inte lägga orden i munnen på socialministern om strategin, men jag konstaterar att många såväl i Sverige som utanför Sveriges gränser förknippar den svenska strategin med en flockimmunitetstanke. Det är allt jag vill säga med det.
Detta är inte särskilt konstigt, med tanke på att testning och smittspårning initialt inte ingick i Folkhälsomyndighetens strategi. Man talade snarare om att begränsa smittspridningen, inte stoppa den. I andra länder talades det hela tiden om att stoppa smittspridningen så mycket det går.
Vi har sett hur man till exempel inte stoppade flyg från riskländer initialt sett, och man valde att ignorera vissa varningar som kom från Världshälsoorganisationen, vilket man fortfarande gör, och andra internationella experter. Det är det här som gjorde att Sverige stack ut internationellt sett. Nu hävdar man att det är en slump att Sverige sticker ut så som det gör.
Jag är övertygad om att så inte är fallet, utan det är regeringens handlingsförlamning, som har kommit att kallas för strategi, som är orsaken till det höga antalet smittade och det höga antalet döda i Sverige. Detta är naturligtvis sorgligt, och jag hoppas verkligen att regeringen drar lärdom - men hittills har jag inte sett något som tyder på att man gör det. Återkommande har vi sett hur regeringen skyller ifrån sig.
Man skyller ifrån sig på regionerna, och man har någon gång skyllt ifrån sig på enskilda företagare, inte minst vårdföretagare. Man har hela tiden sagt att det är någon annans ansvar. Jag förstår inte att om man som minister med ansvar för hälso- och sjukvård ser att något inte funkar, vill man då inte göra sitt yttersta för att lösa det?
Varför ser man inte att det är problem inom till exempel äldreomsorgen? Varför ser man inte till att ta reda på var bristerna finns, inte minst när man ska välja strategi?
Flera gånger har vi återkommit till att både socialministern och framför allt statsministern har sagt att man strategiskt har valt rätt väg och att man står bakom strategin. Trots vetskapen om att Sverige är i en värre situation än våra grannländer står man bakom den svenska strategin som intogs initialt. Jag förstår inte det eftersom vi inte kan jämföra Sverige med till exempel Belgien.
Det landet är betydligt mer tättbefolkat än Sverige. Det är lite som att jämföra Stockholm och Norrland. Det går inte. Det är fråga om olika förutsättningar, och självklart spelar åtgärderna vi vidtar roll. Det är ingen slump att Sverige ser ut som det gör.
Markus Wiechel (SD):
Är man socialminister - trodde jag i alla fall - har man ett stort intresse av att på riktigt påverka det område som man ansvarar för. Om man ser brister i olika regioner eller kommuner tar jag för givet att man aktivt verkar för att förändra och förbättra de bristerna. Sedan kommer vi återigen till diskussionen om flockimmunitet.
Det finns mejl som bekräftar farhågorna som många sprider. Därför tycker jag inte att det är särskilt konstigt att man bör fundera över vad dessa myndighetspersoner som har skrivit mejlen menar när de pratar om att snabbare nå herd immunity, och så vidare, det vill säga flockimmunitet.
Vården mäktade inte med i våras, och vården mäktar inte med just nu heller. Det är ett av skälen till att man agerar försiktigt - man tar det säkra före det osäkra. Jag har aldrig förespråkat en lockdown av det svenska samhället. Vissa tror att det finns antingen lockdown eller raka motsatsen, som Sveriges riktning.
Jag har aldrig någonsin förespråkat en lockdown. Däremot jag har varit betydligt hårdare i min kritik än många andra när det kommer till svenska strategin, som snarare har varit den motsatta. Man har tillåtit flyg att landa här trots att de kommer från riskområden. Man har tillåtit passagerare från riskområden att fritt vandra in utan testning eller isolering, och så vidare.
Jag har varit kritisk till att man inte har testat och smittspårat eller haft tvång på isolering i de fall människor har uppvisat symtom eller haft bekräftad smitta. Det är ett enormt problem.
Inte minst var jag väldigt kritisk redan i februari förra året, när socialministern hävdade att vi stod redo att möta pandemin medan i stort sett vem som helst som är politiskt intresserad insåg hur illa rustat vårt samhälle var när det gällde sjukvården men också beredskapen i form av beredskapslager och så vidare.
Markus Wiechel (SD):
Än en gång kan jag konstatera att jag fortfarande tycker att det är synd om Mikael Damberg för att han ska behöva stå här i stället för statsministern. När det kommer till trovärdigheten kan jag tala för mig själv. Jag har lyft de här frågorna sedan början av mars förra året. Jag tror att det var den 4 mars som jag första gången skickade in en skriftlig fråga till regeringen, och i februari lyfte jag de här frågorna i offentligheten. Men då var nonchalansen från regeringens företrädare total.
Vi hade dessutom en borgfred, som jag hade respekt och förståelse för, och därför blev det inga större skarpare debatter. Men jag respekterar som sagt att Mikael Damberg, som normalt inte jobbar med den här typen av frågor, inte har hundraprocentig koll på det. Gällande ordvalet hyckleri är det faktiskt Mikael Dambergs ministerkollegas ord. Det är Morgan Johansson som har kallat det regeringen just nu gör för hyckleri. Man säger en sak men gör någonting helt annat.
Vad skulle Mikael Damberg annars kalla det för? För ungefär en timme sedan satt jag i telefon med en vän. Han tillhör inte den klassiska riskgruppen men drabbades av covid i höstas. Han låg på sjukhus hela december och har fortfarande inte riktigt återhämtat sig. Hans lungor och hjärta har tagit stor skada.
Han låg på iva i fem dagar. Det var inte säkert att han skulle överleva. Om han inte hade ringt ambulansen hade han kvävts till döds i sitt hem. Det här är en person som inte levde särskilt riskfyllt i pandemin. Han drabbades. Det var slumpen som gjorde att han drabbades.
Han har som sagt legat på sjukhus, träffat andra patienter och har själv den här erfarenheten. Han har träffat vårdpersonal. Vårdpersonalen, de som är de sanna hjältarna i pandemin, vädjar om en lockdown på grund av att de inte klarar av detta. De är utslitna. De har dåligt betalt; de får egentligen inget mer än vad de brukar få när de jobbar inom vården.
De sliter ut sig själva. Vi vet att många har blivit sjukskrivna. Många har blivit sjuka. Många orkar inte mer. Det finns de som inte vill gå tillbaka till jobbet på grund av situationen inom vården. Det här är hjältarna i pandemin, och de vädjar om en total nedstängning. Det är mer än vad jag har förespråkat under pandemin. De vädjar om det på grund av att de inte orkar mer.
Och sedan har vi dem som drabbas, dem som är sjuka, som min kompis. Vad säger man till dem när regeringen inte ens kan följa sina egna uppmaningar? Det är ett hån mot dem. Min kompis har själv sagt det. Han kände att det var ett hån när statsministern valde att gå ut och shoppa i strid med sina egna uppmaningar.
I statsministerns novembertal som jag nämnde tidigare, med den skarpa uppmaningen, manade han samtliga invånare att tänka om rörande precis allt man ville göra. Det som inte var ytterst nödvändigt skulle man tänka om kring. Han sa: Ställ in, boka av, skjut upp!
Så än en gång skulle jag vilja fråga statsrådet: Varför gäller inte dessa riktlinjer regeringen eller regeringens myndighetschefer?
Markus Wiechel (SD):
Innan jag glömmer det vill jag tacka statsrådet för svaret och dagens viktiga debatt. Jag kan sedan bara konstatera att Jimmie Åkesson inte har stått i talarstolen och uppmanat folk att ställa in, skjuta upp och så vidare. Han har följt Folkhälsomyndighetens rekommendationer rörande sitt anförande här.
Det må ha varit svaga rekommendationer - det tycker jag, och det tycker troligtvis han också - men det var ändå de rekommendationer som han fick. Men det viktiga är att det inte är han som har stått här och läxat upp svenska folket om hur de ska göra, utan det är statsministern med flera. Det är regeringen som har sagt hur man ska agera men sedan struntat i det.
I andra länder - till exempel i Kanada men även i ett antal andra länder - har statsråd och ministrar fått avgå på grund av att de har brutit mot sina egna uppmaningar. Men i Sverige får man göra i stort sett vad som helst, verkar det som, om man är minister i Stefan Löfvens regering. I Fredrik Reinfeldts regering räckte det som sagt att man inte hade betalat tv-licensen.
Det är dock en ganska stor skillnad: Här har man äventyrat folkhälsan och brutit mot egna uppmaningar. Varför ska en vanlig medborgare i det här landet lyssna på regeringen när de inte själva kan följa sina egna uppmaningar? Är en julklapp verkligen ett nödvändigt inköp? Är det nödvändigt att gå ut och handla en julklapp? Jag tycker inte det.
Det låter faktiskt ganska patetiskt. Jag tänker inte läxa upp Mikael Damberg. Det är som sagt inte han som har gjort detta. Däremot är det han som är satt här av statsministern att svara på interpellationen. Vad säger ni till alla de som har insjuknat och till vårdpersonalen på iva?
Markus Wiechel (SD):
Tack, statsrådet, för svaret på interpellationen! Jag noterar att mycket av svaret ägnas åt att berätta om hur svensk djurskyddslagstiftning tillämpas, hur man agerar och hur detta regleras på EU-nivå. Desto mindre talar statsrådet om de frågor jag faktiskt har ställt rörande just bedövning inför slakt. Det är tre ganska konkreta frågor.
Den första är om det är ett problem med import av kött från djur som slaktas på ett sätt som skulle bryta mot svensk djurskyddslagstiftning och om det finns några ambitioner att ändra på detta. Här ser jag inget svar på frågan. I stället hänvisar statsrådet till bestämmelserna om slakt på EU-nivå. Det är ju just detta som är problemet.
I likhet med statsrådet är jag väldigt stolt över att Sverige ligger i framkant när det gäller djurskyddsbestämmelser, men när man kan kringgå dem är det fortfarande ett stort problem. Djur kan slaktas utan att ha bedövats innan.
Kommer statsrådet eller regeringen att agera för att se till att vi får undantag i reglerna eller på något sätt säkerställa att det importerade kött vi köper i mataffärerna följer samma höga säkerhetskrav som svenskt kött?
Min andra fråga var om statsrådet önskar fasa ut koldioxidbedövningen. Det är en bedövningsmetod som i dag bryter mot svensk djurskyddslagstiftning. Vi vet att det är så. Ändå verkar regeringen inte bry sig särskilt mycket om att försöka påskynda en process där man byter ut denna metod. Det är för mig helt oacceptabelt.
Jag förstår inte hur man kan göra så när det handlar om något som bryter mot rådande lagstiftning. Har regeringen lagt en enda krona på att försöka få fram alternativa metoder, eller har man satt någon gräns för när denna bedövningsmetod ska ha fasats ut? Det är ju en metod som är direkt plågsam för de individer som genomgår den. Det handlar om hundratusentals djur varje år.
Den tredje frågan handlade om att stärka kontrollerna av slakterier. Ja, det sker fler kontroller i dag. Jag noterar att statsrådet faktiskt har svarat att man ser över detta. Det tycker jag är positivt. Men i flera länder finns det i dag videoövervakning av slakterier, och den fungerar.
Jag vet inte om statsrådet har några siffror på fall där det inte har fungerat eller några exempel på problem när det gäller exempelvis integriteten för dem som arbetar på slakterierna. Har man tagit något ytterligare steg för att se över hur detta skulle kunna tillämpas i Sverige?
Markus Wiechel (SD):
Tack, statsrådet, för ett väldigt bra svar, måste jag säga! Har statsrådet som ambition att till exempel skärpa märkningen eller öka möjligheten till märkning av kött för att man ska kunna upplysa konsumenter? Jag tänker på till exempel färdigrätter och restaurangmat. Kommer det att bli tydligare märkt att det är utländskt kött?
Många konsumenter, inklusive mig själv, ser det som ett ganska stort problem att man inte vet vad det är för kött man äter. Den svenska djurskyddslagen är stark, som vi tidigare har konstaterat. Den utmärker sig som en av de bättre i Europa, kanske till och med den bästa.
I den bästa av världar skulle den svenska djurskyddslagen vara miniminivå i hela EU. Nu är det tyvärr inte så. Vi lider i många avseenden av en konkurrensnackdel på grund av att vi värnar mycket om djurens välmående i Sverige. Ändå finns det faktiskt problem även i Sverige, vilket vi fick se för inte alls länge sedan.
Vissa slaktare och andra missköter sitt arbete i sådan grad att djuren plågas. Men, som sagt, detta är en konkurrensnackdel.
Arbetar statsrådet inom EU för att vi ska kunna möjliggöra en viss begränsning av den fria marknad som finns, i syfte att skydda svenska produkter, i det här fallet kött, när man i andra länder har brutit mot motsvarande svenska djurskyddsregler?
På något sätt måste svenska bönder och svenska slaktare tjäna på att de faktiskt bryr sig om djuren på ett helt annat sätt än vad utländska bönder och slaktare gör. Och som konsument bör man känna sig trygg när man köper kött, oavsett varifrån det kommer.
Markus Wiechel (SD):
Då landar vi i ytterligare en fråga som jag är lite intresserad av, med tanke på konsumentmakt och att konsumenter ska bestämma. Den rör offentlig upphandling. Vi ser hur offentliga verksamheter, som skolor, sjukhus och så vidare, måste förhålla sig till upphandling. Det innebär att det ofta blir det billigaste köttet som köps in, som kanske i många fall innehåller mycket antibiotika.
Det kan helt enkelt vara kött som kommer från länder som inte alls har samma djurskyddskrav som vi har. Kommer statsrådet att försöka röra detta på något sätt för att stärka djurvälfärden? Jag återkommer gärna till detta med koldioxidbedövning, som vi har varit inne på tidigare.
Det är en metod som redan i dag strider mot svensk djurskyddslagstiftning. Jag är väl medveten om att alternativ i nuläget saknas. Men det finns vissa positiva exempel. Just nu har man - jag vet inte om det var vid Linköpings universitet - kommit fram till att man kan använda någon form av skum, kväveskum av något slag, till grisar. Men regeringen har inte avsatt några medel för att försöka skynda på den processen, vilket Sverigedemokraterna faktiskt har.
Vad gör man för att få fram nya metoder? Har man satt något datum, eller har man någon ambition om att sätta ett datum för när det här kan fasas ut? Fru talman! Jag har inte så mycket tid kvar här, men jag skulle också vilja höra om statsrådet tittar på exempelvis Tyskland och andra länder som har videoövervakning av slakterier.
Överväger man att införa den typen av lagstiftning i Sverige alternativt införa hårdare repressalier när övertramp sker mot djurvälfärden?