Oskar Öholm (M):
Det är som vanligt spännande att höra Veronica Palm tala om det märkliga i att det är en minoritetsregering som regerar landet när hon själv företräder ett parti som mig veterligen inte har suttit i en majoritetsregering sedan slutet på 60-talet. Det är en separat diskussion som vi kan ha. Det finns politiska debatter som på något sätt är väldigt begripliga eftersom de är fyllda av begripliga konflikter. Det handlar oftast om att det finns ideologiska skillnader i hur man ser på saker och ting.
Det finns radikalt olika prioriteringar av hur man vill göra med samhällets resurser, och man vill göra olika vägval i politiken. Sedan finns det ibland i politiken helt obegripliga konflikter som är väldigt svåra att förklara för människor som lyssnar på en sådan här debatt och försöker förstå: Vad är konfliktytan i att vi ska se till att fler ska få någonstans att bo och att det ska gå snabbare att bygga i Sverige?
Diskussionen kring just plan- och bygglagen och planering och byggande av bostäder har blivit en ganska obegriplig konflikt. Vi har haft en lag på plats i ett par år. De flesta är ganska överens om att det behöver göras förenklingar och tillägg. Vi har lyssnat på bostadsministern som redogör för en regeringspolitik som är extremt långtgående på en lång rad områden.
Det gäller hur man kan göra förenklingar av planprocessen så att den blir effektivare, hur man kan se till att överklagandeprinciper och sådant gör att det går snabbare men att det ändå är rättssäkert och hur man kan förstärka bostadsförsörjningslagen. En proposition ligger redan på riksdagens bord. Det handlar om förenklade regler för studentbostäder och enhetligare regler runt om i Sverige så att det inte är radikalt olika beroende på vilken kommun man vill bygga i. Vi har strandskydd och bullerregler. På punkt efter punkt är det precis de saker som efterlysts.
Allt detta vore begripligt om man hade en opposition som säger: Vi håller inte med om detta. Men så är det inte. Jag har bläddrat för att se: Vad är det som står som är så radikalt annorlunda i Socialdemokraternas budgetmotion? Jag läste den och konstaterar att man tycker att det tar för lång tid från idé till färdig bostad. Man tycker att processen är omgärdad av osäkerhet och höga kostnader. Man vill modernisera, förenkla och förtydliga plan- och byggprocessen för att på det sättet effektivisera och göra att byråkratin minskar.
Det blir då fullständigt obegripligt när man läser det. Ungefär samma formuleringar finns också i Socialdemokraternas bostadspolitiska rapport där de säger att det måste göras någonting åt de här sakerna. Om det var så att man hade en regering och en bostadsminister som ställde sig upp och sade att allting var frid och fröjd och att de inte vill göra någonting vore kritiken berättigad. I stället är det inte så. På punkt efter punkt görs reformer. Det tillsätts utredningar som kommer med förslag till riksdagen för att tillmötesgå precis de sakerna.
Man kan tycka att en opposition som formulerar sig så borde ställa sig upp och applådera och säga: Detta är fantastiskt. I stället hånas utredningarna, och de säger att de inte behövs. Vi har hela tiden under denna mandatperiod hört: Nu måste ni sluta utreda. Allting kan inte utredas. Nu måste ni bygga bostäder i stället. Även det vore begripligt om man hade färdiga förslag som man kunde rösta igenom. I stället är förslaget: Vi vill utreda det en gång till.
Jag har väldigt svårt att förstå hur det hänger ihop. Det gör att konflikten blir obegriplig om det inte är så, fru talman, att konflikten handlar om precis detta, det vill säga att konflikten i sig är viktigare än att försöka hitta gemensamma lösningar på de problem som vi har.