Ola Johansson (C):
Det var mot bakgrund av Riksrevisionens svidande kritik och dess förslag som jag valde att återigen fråga vilka åtgärder regeringen tänker sig att vidta för att utreda, reformera eller se över systemet med gode män. Systemet bygger på en lagstiftning från 1924 - bara några år efter att verklig demokrati infördes i Sverige och kvinnor tilläts att rösta i allmänna val. Begreppet god man är kanske synonymt med dåtidens syn på fattigvård och hur den tidens små kommuner fungerade.
Ett stort ansvar togs av förtroendevalda när det gällde att sörja för de mest utsatta. Att detta i grunden vilar på ideella gärningar tycker vi i Centerpartiet är bra och något som vi borde slå vakt om.
Det betyder dock inte att vi ska blunda för de svårigheter som kommer av att behoven hos huvudmännen - alltså de behövande - blir alltmer komplexa, att en ny grupp har tillkommit med en stor mängd ensamkommande unga flyktingar samt att genomsnittsåldern på gode män börjar bli hög och att det blir svårare att nyrekrytera till dessa viktiga uppdrag. Om det är någonting som kännetecknar verksamheterna är det olikheterna och de skilda förutsättningarna.
Det är många som vittnar om ordning och reda och ett stort engagemang bland gode män och förvaltare, som gör stor nytta för de allra flesta av de mycket utsatta människor som är beroende av stöd och hjälp. Jag är full av respekt och beundran för det enorma arbete som läggs ned på ideell basis. Det finns 94 000 så kallade ställföreträdare runt om i landet.
Dessa är knutna till 230 överförmyndarenheter, som tillsammans förvaltar tillgångar på 41 miljarder kronor åt 123 000 personer, vilket motsvarar 2 procent av befolkningen. Det handlar om att bevaka rätt, att sörja för person och att förvalta egendom. Det är ett uppdrag som utförs mot en begränsad ersättning, som dras från huvudmannens inkomster.
Uppdraget utförs för personer som har en allvarlig funktionsnedsättning och själva saknar beslutsförmåga. Dessa personer är vuxna människor som inte har någon annan möjlighet att få sin vilja tillgodosedd än genom en annan person. Fru talman! Det är inte bara Riksrevisionen och en majoritet av Sveriges riksdag som kräver en översyn. Redan i våras kom det till regeringen en begäran från Sveriges Kommuner och Landsting om att se över reglerna för överförmyndare, gode män och förvaltare.
Därför, fru talman, studsade jag till inte bara på grund av statsrådets brist på besked utan även på grund av ordvalet. Till exempel beskrivs Riksrevisionens rapport som "en pusselbit". Jag som lagom till jul köper ett 1 000-bitars pussel i julklapp till min närmast anhörige förstår att inget pussel, oavsett motiv och storlek, blir komplett utan den enda och sista biten. Men att benämna rapporten som en sådan är att göra den obetydligare än vad den faktiskt är.
Vore jag riksrevisor skulle jag inte ha tyckt om att en så allvarlig, saklig, väl underbyggd och uppriktig kritik bagatelliseras på detta sätt. Det är också så att det saknas statistik på området, vilket gör att verksamheterna i alla led famlar i mörkret.
Det största mörkret i detta sammanhang står regeringen själv för när den, trots kritiken, inte agerar. Ursäkta mig - nu studsar jag omkring. Jag avslutar mitt anförande här och återkommer efter genmälet.