Carl Bildt (M):
Jag kan i allt väsentligt hålla med om det Hans Wallmark har att säga vad gäller perspektiven. Utvecklingen i Ryssland är viktig. Vi har anledning att följa den. Vi har anledning att vara engagerade i den. Vi har anledning att kritiskt granska. Vi har också anledning att uppmuntra de tendenser till en öppnare samhällsutveckling, som förvisso har funnits under de senaste 15-20 åren men där det gått fram och tillbaka i olika hänseenden.
Integrationen där med världen i övrigt och öppnandet ekonomiskt, politiskt och mänskligt är det som jag tror långsiktigt skapar bättre förutsättningar för det Ryssland som vi gärna vill ha som en av grannstaterna men en relativt liten grannstat just i Östersjöområdet eftersom det är den inre delen av Finska viken vid Sankt Petersburg och exklaven Kaliningrad som det numera handlar om. Peter Hultqvist är helt fixerad vid den militära utvecklingen.
Han hade ett bredare perspektiv i sin interpellation, men jag kan gärna följa honom och diskutera den militära utvecklingen. Militär utveckling måste grundas på ekonomin. Det är klart att den ryska ekonomin nu går bra. Den går dock inte fullt lika bra som alla andra ekonomier som vi ser i det före detta sovjetiska området, CIS-området. Tillväxttalen är något lägre.
Men med alla sina framgångar är nu den ryska ekonomin av en storlek som är ca 16 procent av Europeiska unionens ekonomi. Sett till militärbördorna i respektive ekonomier är det klart att de har gått ned rätt väsentligt i samtliga dessa fall. Jag vet inte var snittet ligger i Europeiska unionen. Men skulle jag våga mig på att säga någonting så skulle jag säga 1,5, 1,6 eller 1,7 procent - någonting i den storleksordningen, kanske en dragning upp till 2 procent av bnp.
Den ryska siffran ligger officiellt på ungefärligen samma nivå. Skulle vi säga, och det tror jag är rimligt att göra, att en hel del utgifter ligger utanför detta och dubbla den siffran kommer vi i alla fall upp till siffror för militära satsningar där proportionerna bara mellan Europeiska unionen och Ryssland är slående när man ser den ekonomiska satsningen. Vi ska inte glömma den sovjetiska tiden som åtminstone en del av oss minns.
Då hade vi en situation där över hälften av den sovjetiska industrin var militärindustri. Då producerades krigsmateriel. Då var det övningsmönster. Då fanns en konkret möjlighet för Sovjetunionens militära maskineri att hota västra Europa och att hota också den skandinaviska halvön. Det hade inte varit lätt. Men det hade varit möjligt, och vi hade haft att inrätta oss efter detta.
Jag tror att det kommer att ta mycket lång tid för dagens Ryssland att, om man så skulle vilja, bygga upp en militär kapacitet som kom ens i närheten av den man hade en eller två generationer tillbaka, om nu de möjligheterna skulle finnas. Nu strävar man efter att åter bygga upp sin militära förmåga. Det är inte onaturligt i sig i ljuset av den kollaps man hade.
Vi har anledning att med stor noggrannhet följa denna utveckling, och det kan jag försäkra Peter Hultqvist att jag gör. Men vi har inte anledning att få hjärtattack i onödan eller att höja blodtrycket mer än som är nödvändigt, för då tjänar vi syften som kanske inte är våra. Ifall en enkel övning får Peter Hultqvist att darra på manschetten när det gäller säkerhetspolitiken visar han inte direkt styrka och ryggrad i säkerhetspolitiken.
Vi ska kunna hantera en liten maktdemonstration av en gammal Tu-95:a utan att det blir stor nervositet vad gäller politikens långsiktiga inriktning i Sveriges riksdag.
Låt mig sedan avsluta detta inlägg med att ställa den fråga som jag inte har fått svar på och som jag väl inte kommer att få svar på: Kan jag i ljuset av Peter Hultqvists analys och av att han efterlyser besked om konsekvenser för svensk försvarspolitik tolka honom så att Socialdemokraterna från och med nu icke kommer att föreslå ytterligare neddragningar i den svenska försvarsbudgeten?