KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Oavsett om Ingela Nylund Watz gillar det eller inte vill jag understryka att lika lite som regeringen går in och tar över byggnader i Trollhättan och fortsätter att driva verksamhet kommer vi att göra det i Södertälje. Det är inte där regeringens arbete är fokuserat. Vårt arbete är fokuserat på att den forskningskompetens som finns ska räddas kvar i Sverige. Det betyder inte att man kan garantera att varenda person erbjuds ett jobb. Det finns inga sådana garantier. Det finns aldrig sådana garantier.
Att vi nu genomför satsningar på svensk medicinsk forskning också i den här delen av landet som gör att det finns arbetsuppgifter för många av de duktiga forskarna är det som är mitt engagemang i detta. Om byggnaden kan användas - det kan den säkert, men det är ju ägaren Astra Zeneca som avgör vem de säljer byggnaden till. Och vad som hamnar i den kan jag inte avgöra.
Det är möjligt att Södertälje kommun har ett intresse för byggnaden och att det just i den byggnaden finns den typen av verksamhet, men för min del är det inte byggnaden som är i fokus. Det är forskningskompetensen och forskningsnivån i östra Mellansverige. Det är inte därför vi drar i gång Sci Life Lab, för det har varit planerat i flera år, men det är därför det passar väldigt bra att den verksamheten ska byggas upp med rätt omfattande resurser precis i det ögonblick när många personer som har den typen av kompetens friställs i Astra Zeneca.
Sedan finns det ingen garanti för att det är just de personerna som får en viss typ av jobb, men det är klart att det är den typen av kompetens som efterfrågas. Jag ser framför mig att i forskningspropositionen som vi lägger fram i höst kommer medicinsk forskning att stå i fokus. Medicinsk forskning finns på många olika håll i Sverige, men det finns en betydande del i den region vi nu diskuterar.
Det är inte - jag vill vara väldigt tydlig med det, eftersom Ingela Nylund Watz formulerar sig på det sättet - regeringens avsikt att garantera att det bedrivs verksamhet i en viss byggnad i Södertälje. Det är inte det som är samordnarens och regeringens ansvar, utan det är att se till att vi har medicinsk forskning av världsklass också i framtiden och att den kompetens som många av dessa människor innehar ska tas till vara i svensk forskning också i framtiden.
Jan Björklund (L):
Jag tror att Ingela Nylund Watz ska ha lite tålamod. I Lund tog det ett år, och där är det nu fullt av verksamhet också i dessa lokaler. Jag förstår absolut att det är två olika perspektiv. Om man har Södertälje kommuns perspektiv och inte det svenska forskningsperspektivet på detta gäller det att få verksamhet - företagsamhet och annan verksamhet som ger jobb - i dessa byggnader och lokaler. Jag förstår det.
Det finns ingen statlig myndighet som någonsin kan garantera detta, men en erfarenhet är att det i en region som Stockholm snart kommer en ny fastighetsägare när det finns färdiga fastigheter. Jag kan inte garantera det, men det är mycket sannolikt. Astra Zeneca är mycket intresserade av att sälja fastigheter, och en ny fastighetsägare kommer att vilja fylla den med verksamhet - jag lovar. Man får ha lite mer is i magen och lite mer tålamod. Det kommer med säkerhet nya verksamheter dit i och med den fria företagsamheten och den dynamiska Stockholmsregion som finns här.
I Lund tog det ett år, men det är fullt av verksamheter där. Så kommer alltså att ske också här, men det är ingenting regeringen går in och beordrar. Jag vet inte vad Ingela Nylund Watz vill att jag ska göra. Ska jag gå in och besluta vem som ska ta över verksamheten i kåken, eller vad är det jag ska göra? Kåken är till salu, och det kommer någon ny ägare som kommer att vilja fylla den med ny verksamhet. Så kommer det att funka här också. Så funkar det överallt annars där detta händer, och det kommer att funka här också.
Att jag ska ge besked i dag om vem som flyttar in där förstår jag dock inte hur det ska gå till, uppriktigt sagt. Samordnarens uppgift handlar i stället om precis det vi här har diskuterat: Det handlar om att rädda kvaliteten på svensk medicinsk forskning. Den kan äga rum på denna plats i Södertälje, men den kan också äga rum på andra platser. Den är inte geografiskt bunden till en viss plats. Däremot kommer det säkert att finnas verksamhet på denna plats i framtiden också. Det är jag helt övertygad om, även om det inte är regeringen som beslutar om det.
Jan Björklund (L):
Jag frågade om en enda ny åtgärd från Socialdemokraterna som inte prövades under de tolv år som Socialdemokraterna styrde, och det fanns ingen. Det fanns inte en enda, utan det var bara ett angrepp på mig. Det är betecknande. Pia Nilsson säger att gymnasiereformen inte har gett något effekt på arbetslösheten. Det är klart att den inte har. Den har ju just trätt i kraft.
De första eleverna har inte ens gått ut första årskursen. Den här gruppen som har det allra svårast erbjuds till exempel lärlingsutbildningar där avhoppen också är höga men där ett antal ungdomar ändå går färdigt som annars inte skulle ha klarat av att göra det. Poängen är att om fler går färdigt är det bättre förutsättningar för att fler ska få jobb. Det är också poängen med kortare yrkeskurser. Vi är inte där än. Vi har inte beslutat om det, men jag har öppnat den diskussionen i Sverige. Varför måste alla utbildningar vara just tre år på gymnasiet? Varför är det heligt?
Varför är det höjden av jämlikhet att alla ska gå exakt tre år i gymnasiet när följden är att så många hoppar av efter ett år? Varför är det viktigast? Framtidens arbetsmarknad kräver mer än gårdagens arbetsmarknad. Så är det. Men alla jobb i Sverige kommer inte att kräva högskolebehörighet. Det är en felsyn.
Ungdomar som hoppar av, som inte ens får betyg och som betraktas som avhoppare har inget papper att visa upp när de går till arbetsgivare som frågar: Vad har du för betyg och vad har du gått för utbildning? De får inga jobb. Då är det bättre att ha en kortare yrkesutbildning som trots allt ger ett slutbetyg och något slags examen än att man har påbörjat en lång utbildning som i Pia Nilssons värld ska skapa jämlikhet men som man hoppar av.
Ni har inte en enda åtgärd mot ungdomsarbetslösheten mer än att säga: De som hoppar av ska gå ännu längre i skolan. Det är ert enda svar. Det har prövats under många år, och det funkar inte.
Jan Björklund (L):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att stärka de små och medelstora högskolorna. Vidare har Monica Green frågat mig vad jag avser att göra för att höja utbildningsnivån i hela landet samt vad jag avser att göra för att höja kvaliteten och få fler högskoleplatser förlagda till Högskolan i Skövde och andra mindre högskolor.
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka de regionala högskolornas roll inom utbildningssystemet. Regeringens övergripande politik för högskoleområdet är att åstadkomma högsta möjliga kvalitet för utbildning och forskning, i motsats till tidigare fokus, som har legat på antalet platser. För att stärka kvaliteten vid universitet och högskolor har regeringen höjt anslagen och föreslagit fortsatta kvalitetssatsningar.
Till och med 2013 beräknas ersättningen för utbildningar inom humaniora och samhällsvetenskap, vilket är den största sektorn inom svensk högskola, höjas med 800 miljoner kronor, vilket delvis finansieras genom att resurser för inaktiva studenter dras in.
Från och med 2013 införs dessutom en kvalitetsbaserad del i resursfördelningen som fullt utbyggd kommer att omfatta ca 300 miljoner kronor att fördela till de utbildningar som bedöms hålla bäst kvalitet. Dessutom har resurserna för forskning och forskarutbildning ökat som en följd av den senaste forsknings- och innovationspropositionen.
För Högskolan i Skövde innebär det en ökning med 8 miljoner kronor 2012 jämfört med 2008. Resurserna för Högskolan Dalarna ökar under samma period med drygt 9 miljoner kronor. Regeringen ser också positivt på att lärosätena stärker kopplingen mellan utbildning, forskning och innovation, bland annat genom samverkan med näringslivet och samhället i övrigt.
Regeringen vill understryka att förstklassig utbildning och forskning kan bedrivas vid såväl större som mindre lärosäten. Utbildning bör enligt regeringens mening finnas på många platser i landet, för att på så sätt underlätta för fler att studera. Såväl kvaliteten som studenternas val av utbildning och lärosäte ska dock väga tungt i fördelningen av resurser.
För Högskolan i Skövde och för Högskolan Dalarna gäller, precis som för andra universitet och högskolor, att den tillfälliga satsningen på totalt 10 000 platser upphör 2012, enligt vad som aviserades när satsningen presenterades. Dessutom sker en viss indragning med anledning av att båda dessa högskolor hade examenstillstånd för lärarutbildning som inte förnyades vid Högskoleverkets senaste prövning.
Min och regeringens avsikt är att fokus även fortsättningsvis ska ligga på kvaliteten i utbildning och forskning. Det är på så sätt vi långsiktigt stärker Sveriges internationella konkurrenskraft.
Jan Björklund (L):
Jag har roat mig med att granska de förslag som oppositionspartiet Socialdemokraterna lägger fram i sin budget. Jag kan konstatera att det inte återfinns mycket där av det ni säger här i er retorik. Ni säger att ni ökar antalet högskoleplatser. För 2013 och framåt drar regeringen ned 16 000 platser. Det gör vi, och ni kritiserar oss för det. Men ni drar ned 7 300.
Ni drar också ned platser. Ni ökar inte antalet platser. Ni har något mer än vad vi har, men jämfört med i dag är det en neddragning. Låt oss slå fast det. Detta att ni ökar är en ren bluff. Det går att läsa i era motioner att ni i själva verket drar ned antalet platser. Det andra är att ni säger att ni vill att 50 procent av 30-35-åringarna ska ha gått igenom två års högskole- eller yrkeshögskoleutbildning 2020. Om det ska ske måste man från och med nästa år bygga ut med 50 000 platser i högskolan. Det kostar 6 miljarder med studiemedel. Ni anslår 850 miljoner.
Det kommer att bli precis som ni gjorde förra gången: Ni bygger ut mängder av platser utan finansiering. Det ska finansieras inom ram, säger man. Det blir den största kvalitetssänkningen per plats sedan ni gjorde det på 90-talet. Monica Green skakar på huvudet. Läs din egen motion! Läs partiets motion! Det ska vara 50 procent som har gått på högskolan. Ska det ske krävs det en utbyggnad med 50 000 platser från och med nästa år. Det kostar 5-6 miljarder. Ni anslår en bråkdel av det.
Samtidigt undrar man vilka som ska gå på de platserna, för det finns inte sökande till dem. Thomas Strand sade något som är oerhört avslöjande: Björklund diskuterar en sidofråga - han diskuterar kvalitet. Det sade Thomas Strand här i talarstolen. Då kan jag säga att det är precis det som är huvudfrågan för regeringen: kvaliteten i utbildningen.
Det är därför vi har skärpt kvalitetsgränserna, och det är därför som de lärosäten ni nämner i era interpellationer har blivit av med utbildning. Det är inte så att vi fördelar examensrätter. Det är en kvalitetsgranskning som sker. Jag kommer att stå för det. Kvaliteten ska vara hög i det svenska högskoleväsendet för ungdomarnas skull.
Jan Björklund (L):
Berit Högman har frågat mig efter vilka principer och grunder en omfördelning av medel mellan högskolor och universitet kommer att ske för att finansiera sjuksköterske- och läkarutbildningarna samt när den kommer att ske. Vidare har Berit Högman frågat mig om de dialoger som hållits med universitet och högskolor dokumenteras på ett sådant sätt att bägge parter har en gemensam uppfattning om vad som blivit sagt.
Enligt regeringens mening är det angeläget att öka dimensioneringen av vissa utbildningar för att möta det framtida behovet, inte minst av sjuksköterskor, läkare, tandläkare och ingenjörer. Två aspekter är viktiga för beslut om dimensionering av olika utbildningar. För det första ska studenternas val av utbildning och lärosäte väga tungt. För det andra spelar just arbetsmarknadens behov stor roll.
I budgetpropositionen för 2012 föreslog regeringen att en utbyggnad av vissa utbildningar delvis skulle finansieras genom omfördelning mellan lärosäten. Därutöver bör lärosätena utnyttja sina egna möjligheter till interna prioriteringar och omfördelningar. Universitet och högskolor med staten som huvudman är myndigheter under regeringen. Utbildningsdepartementet för en fortlöpande dialog med universitet och högskolor om verksamheten.
Ett särskilt tillfälle är den årliga myndighetsdialogen där fokus bland annat ligger på lärosätets långsiktiga utveckling. Dessa dialoger ingår i regeringens styrning av myndigheterna. Regeringen kommer sedan i den årliga budgetpropositionen att föreslå anslag för universitet och högskolor.
Jan Björklund (L):
Jag tror också att vi delvis har olika mål. För mig är det väldigt viktigt att högre utbildning har god kvalitet. Det finns en målkonflikt mellan detta och att ha den på ställen som har blivit underkända i kvalitetsutvärderingssystemet. Om ett visst lärosäte blir underkänt när det gäller kvalitet är det enligt mitt synsätt så att man där inte ska få fortsätta bedriva den utbildning det gäller.
I stället för att ansluta er till den slutsatsen ifrågasätter ni utvärderingarna och tycker att de här utbildningarna borde få fortsätta. Där har vi olika uppfattning. Det kommer väl till kritan när hela kvalitetsutvärderingen har gått en cykel. Då får vi väl se vad ni vill göra för förändringar av det hela. Jag tror att det är väldigt viktigt att de som har för låg kvalitet får en chans att förbättra sig, men om de inte gör det läggs utbildningarna ned.
Vi ska inte ha utbildningar med låg kvalitet. Interpellanten upprepar gång på gång att det är en otydlig dialog. Det är ju precis samma dialog som förs med alla myndigheter. Vi kan inte ge besked om hur många platser en högskola får förrän riksdagen har fattat beslut. Det är ren respekt för den demokratiska processen. Det är i riksdagen man fattar beslut om budgeten för varje myndighet varje år. Det finns inga slutliga besked att ge före dess. Det finns inget hemligt kring detta.
Det är en lång rad överväganden som sker innan förslagen läggs fram. Jag kan berätta att dialogen i stort sett går ut på att alla lärosäten anser att man ska ha fler platser, så på det sättet är den väldigt enkel. Samtidigt är det klart att det finns mer kvalificerade frågor, till exempel om landstinget kan ställa upp med praktikplatser till sjuksköterskor. Det är en central fråga som har varit viktig nu under våren.
Där kan man inte ge besked till ett enskilt lärosäte förrän man har en helhetsbild av vilka landsting som ställer upp med praktikplatser. Det är helt avgörande för sjuksköterskornas utbildning. Dialogen är ett sätt att skaffa underlag, men beskeden kommer när riksdagen fattar beslut. Så måste det vara i en demokrati.
Jan Björklund (L):
Jag ser stora risker med det enorma utbudet av olika typer av information, där inte böckerna är det stora. It-revolutionen är fantastisk, men i skolans undervisning innebär den stora risker för att man tappar bort ett kritiskt tänkande. Eleverna tror på det de läser på en hemsida eller i en viss bok som är utgiven av en intresseorganisation.
Den risken finns absolut; det är självklart. Interpellanten fokuserar just på en bok som är utgiven av Svenskt Näringsliv. Det får väl tillskrivas interpellantens ideologiska perspektiv. Böckerna är inte det stora problemet, utan det stora problemet är allt det som finns på nätet. Eleverna går hela tiden in på nätet, surfar och tar fram olika uppgifter i skolan.
Det finns väldiga risker för att saker och ting är vinklade på ett sätt som inte kan beskrivas som allsidigt och objektivt beroende på vem som är avsändare. Så är det. Frågan är vad vi gör åt det. Mitt svar är att det inte går att stoppa detta. Det är inte önskvärt att göra det.
Det finns bara ett sätt att hantera det, och det är att ha ämneskunniga lärare som behärskar sina ämnen och som kan hjälpa eleverna att skilja sant från falskt och ha ett källkritiskt perspektiv. Det finns inget annat sätt.
Varenda kommun och varenda skola vet att vi har ett antal ganska tunga, seriösa läromedelsföretag i Sverige som under lång tid har givit ut läromedel och som anstränger sig väldigt mycket för att producera objektiva och allsidiga läromedel. Även de fallerar ibland och utsätts för kritiska granskningar, och de ska utsättas för kritiska granskningar. Det är inte alltid så att det finns en enda sanning.
Svaret är: Ja, jag ser riskerna med allt detta. Hur möter vi detta? Det finns inget sätt att reglera, censurera eller styra upp det från samhällets sida och säga: Nu får ni bara använda de här böckerna eller bara titta på de här hemsidorna.
Det är kunniga lärare som varje dag på sina lektioner måste ha den kunskapen att de kan sortera i detta och hjälpa eleverna att skilja partsinlagor från allsidig information.
Jan Björklund (L):
När det kommer till kritan uppfattar jag att vi både är överens om problembeskrivningen och om att staten inte ska gå in och styra vilka läromedel som ska få användas och inte. Därmed uppfattar jag att det finns en enighet om detta, och det tycker jag är bra.
I ett pluralistiskt samhälle - och det är det samhället vi eller åtminstone jag vill ha - får man inse att det finns mängder av aktörer och intressenter som har intresse av att sprida sitt budskap, och det får de göra. De får trycka upp böcker om de vill, och det går heller inte att förbjuda dem att skicka ut böckerna. När det gäller det som förmedlas i svenska klassrum är det till sist läraren som har ansvaret. Det handlar om vad läraren säger och hur man vinklar en undervisningssituation.
Det är läraren som har ansvaret för vilka papper och böcker man använder, vilka avsnitt i boken man väljer ut och sovrar bort, vilka hemsidor man rekommenderar eleverna att titta på och vilka man går in och kritiskt diskuterar kring. Det är läraren som har ansvaret, och det kommer aldrig att kunna ersättas av något slags nationell granskning. Ett sådant samhälle vill vi inte ha när vi funderar på konsekvenserna av det.
Den diskussion vi nu har och som finns i samhället kring detta är bra, för den ökar medvetenheten också bland lärarna om att denna påverkan utifrån mot skolan naturligtvis hela tiden finns. Till sist är det dock kunniga, självständiga och välutbildade lärare som måste ta ansvar för vad som förmedlas till eleverna också när det gäller böcker, och böcker är en del av allt det som man använder i undervisningen. När det gäller förskjutningen från böcker till it är även jag mycket angelägen om att diskutera detta.
Vi får väl ta det i en annan debatt, men det är en stor förskjutning som äger rum snabbt där även jag ibland kan vara oroad över hur man drar på och dömer ut böcker och annat. Jag tror att böckerna har en given plats i skolan också i framtiden.
Jan Björklund (L):
Jag konstaterar att ni inte vill tala om alla de ungdomar som har slagits ut i den svenska gymnasieskolan - en tredjedel av varje årskull. Tänk er hur många det är. En tredjedel i Jönköping, Peter Persson, har antingen hoppat av gymnasieskolan helt och hållet eller fullföljt och blivit underkända för att de inte nått målen. Det är en ofantlig grupp ungdomar.
Sverige toppar ligan av drop outs, som det heter på internationellt språk - som hoppar av. Det är därför vi har så hög ungdomsarbetslöshet. Det är därför vi gör om gymnasieskolan. Ni pratar aldrig om dem; ni tänker inte på dem. Alla ska bli högskolebehöriga; det är jämlikt. En tredjedel slås ut. Är det jämlikhet? Är den värd det pris vi får betala i form av ungdomsarbetslöshet? Jag tycker inte det, men det gör ni. Ni håller förstamajtal om klasskamp, som om det skulle hjälpa. Det är skrattretande.
Det är konkreta åtgärder i skolväsendet som ska rätta till detta så att fler ska kunna fullfölja. Dit hör en bättre grundskola, tidigare betyg - som ni har varit emot - tidigare nationella prov, insatser för att tidigare upptäcka och identifiera elever som behöver hjälp. På gymnasieskolan ska elever få komma till sin rätt också om de inte är teoretiskt inriktade och är intresserade av en yrkesutbildning. Ni säger: Vi nedvärderar inte yrkesutbildningar.
När jag säger att regeringen satsar på yrkesutbildningar anklagar ni oss för att nedvärdera utbildningen. När vi satsar på yrkesutbildning räknas det inte. Det är bara om man blir akademiskt behörig som det räknas. Om man får en mer gedigen yrkesutbildning med mer tid för karaktärsämnena satsar man inte på utbildning i er värld, för ni tycker inte att det är något värt. Tänk om för de här ungdomarnas skull. Alla ungdomar är inte likadana.
Samhället blir inte bättre om man stöper alla i exakt samma form. Människor är olika.
Jan Björklund (L):
Jag repeterar det som jag sade i mitt inledande svar. De procentsatser som Thomas Strand återger är i huvudsak korrekta. Det är den helt dominerande delen - lejonparten - av forskningsanslagen i den svenska statens budget som går till de stora universiteten. Det är helt korrekt. Thomas Strand har dock fel på en punkt, och det är när han säger att detta är någonting som har skett under alliansregeringens tid eller som en effekt av vår politik. Det var exakt samma fördelning när Leif Pagrotsky och Thomas Östros var utbildningsministrar.
Inte heller Thomas Strands parti föreslår i budgetmotionen någon radikalt annorlunda fördelning. Thomas Strand får väl motionera själv och rösta mot sitt parti när vi ska rösta om budgeten i december om han vill ha någon annan fördelning. Men det socialdemokratiska partiet föreslår ingen annan fördelning. Jag tror att det socialdemokratiska partiets ledning har förstått detta.
Om vi slår sönder forskningen på Karolinska Institutet, på Chalmers tekniska högskola i Göteborg och på Lunds universitet och avsvär oss den stora internationella ESS-satsningen där Sverige ska bli världsledande i naturvetenskap genom den nya anläggningen i Lund och slår sönder forskningen på Umeå universitet och sprider ut dessa resurser blir det möjligen mer jämlikt mellan lärosäten, om det var det som var målet.
Men vi avsvär oss varje möjlighet att vara världsledande. Det är precis därför som Leif Pagrotsky och Thomas Östros har gjort precis samma fördelning som vi har gjort. Att en före detta socialdemokratisk minister i skepnad av ordförande i en styrelse skriver en artikel och kritiserar den borgerliga regeringen blir jag inte så nervös av.
Men det nya som vi nu har infört är att forskningen utvärderas utifrån kvalitet och fördelas ännu mer utifrån kvalitet. Jag tror att både små och stora lärosäten kan tjäna på detta i olika delar. Det finns forskningsnischer och forskningsmiljöer som är mycket högtstående också på mindre högskolor.
På stora universitet finns det också forskningsmiljöer som inte är så bra. Det är alltså inte så entydigt i fråga om skillnaden mellan stora universitet och små högskolor. Men det är nog rätt entydigt att det som verkligen är i internationell toppklass i huvudsak är samlat på färre platser. Det är denna målkonflikt som vi har byggt upp i Sverige. Vi har byggt upp högre utbildning på otroligt många platser, och vi måste ha högre utbildning på många platser.
Men det går inte att bedriva forskning i världsklass på så många platser för ett så litet land som Sverige. Det är alltså den målkonflikt som vi har byggt upp, eller som ni byggde upp under er regeringstid, som vi måste hantera. Även om Thomas Strand nu låter som om han förespråkar en helt annan linje kan jag säga att vi fördelar forskningsresurser med precis samma andelar till stora universitet och mindre högskolor som socialdemokratiska regeringar gjorde före oss. Det var klokt då, och det är klokt nu.