David Lång (SD):
Sverigedemokraterna sitter i riksdagen för att ta ansvar, och det här är inte första gången under mandatperioden som Sverigedemokraterna väljer att göra gemensam sak med den övriga oppositionen för att driva igenom ett utskottsinitiativ. Det har även hänt att vi har avslagit förslag till utskottsinitiativ när vi har bedömt att de inte har varit ansvarsfulla.
Det har sedan den borgerliga regeringens tillträde och framför allt sedan dess sjukförsäkringsreform 2008 uppdagats ett antal brister i det nya systemet.
Det är egentligen inte särskilt konstigt, därför att regeringen genomförde en stor reform på förhållandevis kort tid, och det är väldigt svårt att förutspå vilka praktiska konsekvenser som ett nytt sjukförsäkringssystem kan få. Flera av bristerna är redan avhjälpta, men för Sverigedemokraterna är det en självklarhet att vi bidrar till att vidta åtgärder när brister uppdagas.
Det pågår som bekant en socialförsäkringsutredning som ska vara klar år 2015. Men innan dess är det viktigt för enskilda försäkringstagare och för hela samhället att de problem som upptäcks blir åtgärdade. I Sverige finns en ganska bred missuppfattning bland många.
När jag säger "bland många" syftar jag huvudsakligen på dem som kanske inte har varit långtidssjukskrivna, som sällan eller aldrig varit arbetslösa och definitivt aldrig bostadslösa. Missuppfattningen är att det man har rätt till i Sverige det får man. Dess värre är verkligheten en annan.
Det finns, för att gå lite grann utanför betänkandet, hemlösa som uppfyller alla krav som ställs för att få en bostad, för att få hjälp med det av samhället, men som inte får det helt enkelt för att det inte finns resurser till det. Om det inte finns några bostäder kan man ju inte ge en bostad ens till en hemlös. Sverige må vara ett bra land på många sätt, men det är inte felfritt. Alla får inte alltid allt som de har rätt till. Och detsamma gäller rätten till rehabilitering.
Av den information som framkommit ur den tre månader långa process som vi i socialförsäkringsutskottet tagit oss igenom tycks det som att någon procent av de försäkrade når fram till gränsen för utförsäkring innan de hunnit få sitt behov av rehabilitering utrett. Jag vet inte om vi i dag med säkerhet kan säga exakt vad det beror på, om det beror på administrativa problem eller på resursbrist, men oavsett vilket drabbar det den enskilde.
Jag menar att det är fullt rimligt att gränsen för utförsäkring borde kunna flyttas för de personer som inte fått vad de har rätt till, det vill säga de som inte fått sin rehabiliteringsinsats innan den bortre gränsen för sjukpenning är nådd. I utskottets tillkännagivande till regeringen uttrycks att de som behöver rehabilitering ska få det i god tid innan den bortre gränsen för sjukpenning nås.
Skulle rehabiliteringsinsatser sättas in tidigare som en följd av detta ökar också möjligheten för återgång i arbete. Inspektionen för socialförsäkringen har bland annat slagit fast att tidiga rehabiliteringsinsatser ökar möjligheten för återgång i arbete.
När det gäller den här processen har vi lyssnat på Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen samt bjudit in professorer från Karolinska Institutet, professor Kristina Alexandersson och professor emeritus Åke Nygren. Av Försäkringskassan fick vi höra att de inte hade all den information som vi bad om. Inte heller hade Arbetsförmedlingen all den information som vi frågade efter.
De båda professorer som jag nämnde sade uttryckligen att det finns för lite forskning, för lite kunskap, för lite information. Jag uttolkade dock av den information som vi trots allt fick från Försäkringskassan att ca 1 procent av dem som utförsäkras inte har fått sitt behov av rehabilitering utrett ens en gång. Det är förvisso en liten andel, vilket konstaterats tidigare, men det är av nog så stor betydelse för den enskilde.
Insikten om att det finns för lite information är också en insikt. Bara genom att känna till det har ett litet framsteg gjorts. Det har banat väg för möjligheten att regeringen ska vidta åtgärder. Vi måste inse att förbättringar kostar pengar. Sverigedemokraterna har i sina budgetmotioner de senaste åren anslagit mer pengar till sjukpenning och rehabilitering än vad regeringen har gjort.
I vårt senaste förslag avsätter vi 700 miljoner kronor mer per år än vad regeringen gör i sin budgetproposition. Därmed kan konstateras att Sverigedemokraterna tar ansvar. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.