Caroline Szyber (KD):
Vi debatterar många intressanta motioner i dag från den allmänna motionstiden med fokus på familjerätt. Detta är verkligen frågor som engagerar; det har jag märkt sedan jag blev ordförande för civilutskottet. Det kommer många mejl och många brev, och man får många samtal. Positivt nog kan man säga att det också händer en hel del på området. Det pågår många utredningar, och det är många förslag som bereds.
Med detta sagt tänkte jag fördjupa mig i de två tillkännagivanden som utskottet gör med anledning av betänkandet. Det första som jag tänkte beröra är att 65 procent av barnen som föds har ogifta föräldrar, enligt Utredningen om män och jämställdhet.
I omkring 62 000 fall varje år måste nyblivna föräldrar besöka socialtjänsten för att signera ett faderskapsbevis så att man kan fastställa vem som är far till barnet. Faderskapsbeviset ska sedan bevittnas av två socialsekreterare. För många föräldrar är detta kränkande. De kan ha levt tillsammans i många år och ha flera barn tillsammans sedan tidigare.
Samtidigt är det omkring 50 000 föräldrar som inte behöver gå till socialtjänstens kontor. Skillnaden är att de har ingått äktenskap innan barnet föddes. Det kan vara krångligt att fastställa faderskap vid födseln av ett barn som har ogifta föräldrar. I vissa fall kan det finnas skäl att undra vem som är fadern.
Men det ska inte behöva vara så krångligt som det är i dag när de blivande föräldrarna till exempel lever tillsammans eller är överens om vilka som är föräldrar till barnet. Jag tror också att det är viktigt att man tar med att proceduren kan kännas kränkande. Om man tittar på hur det fungerar i exempelvis Norge, där man har tio års erfarenhet av det här, kan man se att det är enkelt även för ogifta par att före födseln få ett erkännande.
Man kan göra det på mödravårdscentralen, senare på barnavårdscentralen eller gå till rättegång. Det är en enkel hantering, och det upplevs som väldigt oproblematiskt där. Det finns några fall där ett faderskapserkännande inte gjorts före födseln utan först efter att barnet har fötts och där barnet har mist sin arvsrätt.
Om det dessutom skulle hända mamman eller barnet något under förlossningen har pappan som inte har fått ett erkänt faderskap inte möjlighet att förhålla sig till eventuella frågor. Detta visar på vikten av att kunna fastställa ett faderskap redan under graviditeten. Barnet ska ha rätt till båda sina föräldrar från sitt första andetag. Jag är glad över att det var ett enigt utskott som kom fram till det här.
Och jag ser fram emot att regeringen återkommer i frågan. Några av de motioner som vi behandlar går lite längre och talar förutom faderskap även om vårdnadsfrågan för föräldrar som lever tillsammans. Jag hoppas att regeringen, när de ändå tittar på den här frågan, kanske också tittar lite på vårdnadsfrågan och belyser den. Det andra tillkännagivandet som jag vill lyfta fram är framtidsfullmakter.
En framtidsfullmakt innebär att den enskilde kan välja en person som ska företräda honom eller henne senare i livet, om den enskilde blir beslutsoförmögen. I dag finns möjlighet att i förväg utse någon som kan hjälpa. Men tyvärr hänvisas man ofta i stället till kommunens gode män. Det är viktigt att var och en får mer makt över sin framtid genom att vi öppnar upp för andra lösningar.
Det är att föredra att få stöd från en anhörig eller en vän. Med en åldrande befolkning, som vi har, är det en viktig fråga. Jag hoppas att den utredning som nu tittar på framtidsfullmakter inom vården öppnar upp för den här den bra och goda vägen. I Kristdemokraterna har vi länge talat om ett vårdtestamente. Det skulle kunna utvecklas till att inte bara handla om vård i livets slutskede utan även andra delar av vården.
Jag vill återigen säga att jag är glad över att det är ett enigt utskott som ställer sig bakom motionerna och att vi har fått ett tillkännagivande som gör framtidsfullmakter möjliga. Jag ser fram emot det förslag som regeringen förhoppningsvis kommer att presentera framöver.