Max Andersson (MP):
Jag vill inleda med en allmän reflexion om debattnivån här i riksdagens kammare. Vi har nyss fått höra talare efter talare från Alliansen kalla det rödgröna samarbetet för vänsterkartellen.
Det verkar som om det har utgått påbud från Alliansens högsta ledning om att man gång på gång ska beskriva oss som vänsterkartellen, på samma sätt som det har utgått påbud om att man inte ska nämna Maria Wetterstrand vid namn. Jag tycker att det drar ett löjets skimmer över Alliansen. En kartell är enligt uppslagsböckerna någonting som är omoraliskt, för att inte säga olagligt.
Jag tycker faktiskt inte att det är vare sig omoraliskt eller olagligt att partier samarbetar med varandra. Jag tycker att vi ska ha högt i tak i denna kammare. Vi ska ha parlamentarisk yttrandefrihet. Jag tycker ändå att den debattnivån passar bättre i sandlådan utanför en förskola än den gör i en parlamentarisk församling. Nog om det.
Denna underbara vårdag har vi bland annat en debatt om EMU under behandlingen av finansutskottets betänkande nr 23.
Miljöpartiet de gröna har motionerat om att Sverige ska söka ett grundlagsfäst, fördragsfäst undantag från det tredje steget i EMU på samma sätt som Danmark och Storbritannien redan har fått. Vi behöver inte gå med i EMU så som läget är i dag. EU har accepterat att vi har sagt nej i en folkomröstning.
Detta nej till EMU vilar förutom på folkets nej också på ett juridiskt finlir, och det skulle vara bra och tydliggörande om man kunde få ett fördragsfäst undantag, precis som Danmark och Storbritannien redan har. EMU är en aktuell fråga och en viktig fråga.
Det står i tidningen att Alliansen just nu diskuterar om man ska försöka driva in Sverige i EMU under nästa mandatperiod. Det är förbluffande att Alliansen inte har bättre koll på argumenten och bättre koll på möjligheten att vinna en folkomröstning än så. Om de vill ha en folkomröstning är jag övertygad om att nej-sidan skulle vinna den också. Men det diskuteras.
Samtidigt ser vi ute i Europa att nej-sidans farhågor om vad ett EMU-medlemskap kan innebära har visat sig vara alltför korrekta. Vi ser på Grekland, vars ekonomiska kris har upptagit de senaste EU-toppmötena.
Vi ser vilka enorma svårigheter de har att komma upp ur krisen nu när de inte har en egen valuta som kan sjunka i värde och anpassa den grekiska ekonomin till dess förutsättningar. Vi ser svagheten i att inte ha en egen centralbank som kan föra en egen penningpolitik och stimulera ekonomin. Den grekiska krisen är till stor del självförvållad. De har inte haft kontroll över sin ekonomi.
De har fuskat med bokföringen på det mest fruktansvärda sätt. Men de har problem, och de problemen blir allvarligare och svårare att komma till rätta med på grund av att de är med i EMU. Grekland är inte det enda landet som har problem. Spanien, Portugal, Irland och Italien har problem. Några av de här länderna har faktiskt skött sig.
Det är inte den spanska regeringens fel att de hotas av en allvarlig ekonomisk kris. Spanien har skött sina finanser. Problemet är att den gemensamma europeiska centralbanken har satt en alldeles för låg ränta för spanska förhållanden så att landet har fått en bostadsbubbla som hotar att brisera och kasta in landet i en allvarlig ekonomisk kris.
Det var ett av de problem, en av de risker, som vi på nej-sidan varnade för i samband med folkomröstningen. Det har visat sig att varningarna tyvärr var berättigade. Vi ser också att EMU, såsom det ser ut i dag, inte kommer att fungera och hålla.
Den tyska förbundskanslern Merkel har föreslagit att länder ska kunna tvingas lämna EMU. Experimentet fungerar inte såsom det ser ut i dag. Sprickorna i valutaunionen blir allt tydligare.
Det fungerar inte bra att 16 olika länder med 16 olika ekonomier ska ha samma politik. Här i Sverige ser vi att argumenten för en svensk EMU-anslutning håller på att falla sönder.
Statsvetarna vid Göteborgs universitet - som göteborgare måste man framhålla dem - har gjort noggranna och trovärdiga undersökningar av vilka länder som har inflytande i EU. De har kommit fram till att de tre länder som har tackat nej till EMU - Sverige, Danmark och Storbritannien - har större inflytande än andra länder i motsvarande storleksklass.
Det är inställningen i sakfrågorna, det är förmågan att förhandla, de resurser som läggs på att påverka besluten i EU, som påverkar - inte om man har tackat ja eller nej till EMU. Inflytandeargumentet som ja-sidan körde med i samband med folkomröstningen har fallit.
Vi fick också höra på det seminarium som EU-nämnden och Sieps, Svenska institutet för europapolitiska studier, arrangerade här i riksdagen i höstas att det argument som framfördes av ja-sidan gång på gång i samband med folkomröstningen om att EMU-medlemskap leder till ökad handel som leder till ökad tillväxt inte längre håller. Den nationalekonomiska forskningen har gått framåt.
Enligt Harry Flam, professor i ekonomi som själv är för EMU, motsvarar den positiva effekten av ökad handel bara några tiondels procent av bnp, en engångseffekt motsvarande några månaders normal tillväxt.
Det är i sammanhanget jämfört med de risker som en EMU-anslutning skulle innebära ingenting. Ja-sidans viktigaste argument har fallit. EMU håller på att spricka. Den kommer inte att spricka helt i år, men man ser att sprickorna växer. Fru talman!
Det vore bra om riksdagen i dag kunde bifalla Miljöpartiets reservation om att Sverige ska söka en juridiskt grundmurad fördragsbunden rätt att slippa gå med i EMU. Jag yrkar bifall till reservationen.