KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Dagens interpellation handlar om miljöpolitik på riktigt. Den handlar om något av det giftigaste som finns, nämligen kvicksilver. Det handlar närmast om en tragedi, med tunnor i betong som vittrar sönder.
Varje minut som jag och miljö- och klimatministern, tillika vice statsministern i den svenska regeringen, står här vittrar tunnorna sönder. Man kan tycka, fru talman, att man skulle ha fått ett lite bättre svar. Rent vatten borde nämligen vara varje miljö- och klimatministers viktigaste fråga.
Rent vatten borde vara regeringens prioritet. Då kan man tycka att det är lite märkligt att statsrådet i sitt svar hänvisar till åratal av utredningar som ska göras, samtidigt som gifttunnorna ligger och vittrar sönder. För några decennier sedan var det märkligt nog fullt lagligt att dumpa tunnor med farligt avfall ute på öppet vatten.
Det här skedde alltså med myndigheternas goda minne. Precis som statsrådet beskriver fanns det en verksamhet i Sundsvall där man tillverkade olika saker och sedan åkte ut och dumpade avfall. Det farliga här är alltså att vi inte vet var dessa 20 000 tunnor med tio ton kvicksilver befinner sig.
Det har pågått en utredning i många, många år - jag tror att man är uppe i 14-15 år nu - för att försöka utkräva ansvar. En av juristerna på länsstyrelsen konstaterar i en tidningsartikel i Expressen att "det kan upplevas som ett moment 22, med svårigheter hela tiden".
I det fallet kan man alltså tänka sig att utredningarna fortsätter i 14 år till. Eller, vilket jag och Moderaterna förordar, så måste man ta upp eller isolera gifttunnorna med tio ton kvicksilver som är dumpade mellan Sundsvall och Gotland. Det finns ytterligare ett problem.
Det finns många idéer om att man ska bygga ut vindkraft efter kusten i Gävleborg, till exempel. Man kan inte ens föreställa sig den miljökatastrof som det skulle innebära om man börjar uppföra havsbaserad vindkraft i områden där det finns tio ton kvicksilver i dumpade gifttunnor av betong.
Det skulle kunna bli Sveriges största miljökatastrof genom alla tider, fru talman. Så kan vi inte ha det. Det man önskar är alltså att regeringen handlingskraftigt konstaterar att det finns tio ton kvicksilver dumpat mellan Sundsvall och Gotland.
Man hade önskat att regeringen tar krafttag och instruerar sina myndigheter att för det första identifiera dessa gifttunnor så att vi vet var de befinner sig och för det andra avsätter resurser för att ta upp dem. Efter det, fru talman, finns alla möjligheter att utreda kostnadsansvaret om det är på det sättet. Vi måste åtgärda ett av Sveriges största miljöproblem, ett av de problem som kan orsaka mest skada i Östersjön.
Det vore ju katastrof om tio ton kvicksilver kom ut i vattnet.
Lars Beckman (M):
Jag ska påminna miljö- och klimatministern igen: Moderaterna avsätter mer pengar än den här regeringen gör, för i den här frågan krävs det faktiskt pengar. Man kan inte ta upp tio ton kvicksilver ur vattnet utan pengar. Men, fru talman, Miljöpartiet har inte visat något engagemang för rent vatten. Det är ju sanningen.
Sanningen är, fru talman, att man har ägnat sig åt subventionerade elcyklar, skatt på plastpåsar, skatt på kläder, skatt på elektronik - jag vet inte vad allt man ska beskatta. Men i miljöfrågor har man inte visat något engagemang - tyvärr. Jag kan beklaga det. Svaret kan aldrig vara att det finns så många förorenade områden i Sverige, så vi gör ingenting.
Det kan ju inte vara svaret på frågan, fru talman, när statsrådet står här och undrar varför tio ton kvicksilver i Östersjön skulle vara viktigast. Det var den fråga som ställdes till mig. Jag får väl be statsrådet, som faktiskt är miljö- och klimatminister i Sverige, att läsa på lite om kvicksilver. Läs på om hur mycket ett gram dödar! Här pratar vi om tio ton kvicksilver.
Det är helt korrekt som miljö- och klimatministern säger: Det behöver saneras mycket mer i Sverige. Men då är det kanske det vi ska visa lite engagemang i. Det kanske är det som vi här i riksdagen tillsammans ska kämpa för - rent vatten och ren luft - i stället för att införa meningslösa symbolskatter som skatt på plastpåsar. Det är ju förskräckligt att det finns betongtunnor som ligger och vittrar sönder.
Även under den här 20 minuter långa debatten, där statsrådet har ägnat all sin tid åt att prata om Moderaternas politik i stället för att prata om hur gifttunnorna ska komma upp, vittrar de sönder. Detta är en miljöskuld. Detta måste lösas, fru talman, och jag hoppas verkligen att vi gör det. Jag kommer tillbaka med många interpellationer i den här frågan, för vi måste få rent vatten.
Lars Beckman (M):
Det är precis som Sofia Westergren säger, nämligen att under alliansregeringens tid kom fler i jobb och det blev mer resurser till välfärden. Fru talman! Det måste vara en mycket otacksam uppgift för en socialdemokratisk infrastrukturminister att stå här och försöka förklara det kraftigt försämrade vägnätet i Sverige.
Alla som ser denna debatt, alla som har den minsta lilla insyn i svensk politik, vet naturligtvis att det är Miljöpartiet som blockerar frågan. Vi vet att Miljöpartiet hatar mobilitet, och vi vet att Miljöpartiet inte har några riksdagsledamöter norr om Dalälven. Och det finns naturligtvis en förklaring till det. Ingen vettig människa norr om Dalälven röstar på ett parti som så aktivt försämrar livsvillkoren.
Men det som är förvånande är att Socialdemokraterna tillåter detta. Socialdemokraterna har tidigare stått upp för skogslänen och för hela Sverige, men numera tillåter man ett litet treprocentsparti att styra hela infrastrukturutvecklingen i Sverige med förödande resultat.
Precis som någon annan sa här är vägarna dåliga i hela Sverige, men de är sämst i Gävleborg. Till och med trafikpolisen går ut i Hudiksvalls tidning Hela Hälsingland och rasar över att det är så usel trafiksäkerhet.
Man hänvisar till flera allvarliga trafikolyckor i Hälsingland på grund av den usla vinterväghållningen och det usla vägunderhållet. Då vore det rimligt att ministern förhåller sig till verkligheten och inte håller tal på en SSU-kongress. Det här är Sveriges riksdag.
Vi förväntar oss mer av ministern och att få ett riktigt på svar på frågan om när vägunderhållet kommer att förbättras.
Lars Beckman (M):
Tack för det mångordiga svaret, statsrådet! Jag tänkte åka tillbaka till verkligheten - verkligheten för dem som bor i exempelvis Hälsingland och Kilafors. Fru talman!
Det är inte så konstigt att medierna fokuserar på sprängningar, uppmärksammade mord, barn som avrättas på öppen gata i Stockholm - ja, vi vet ju allt som hänt. Men någonting som kanske flyger under mediernas radar, i alla fall riksmediernas, är den kraftigt ökade vardagsbrottsligheten. Det är den min interpellation handlar om.
Jag var i Kilafors, som är en fantastisk ort utanför Bollnäs i Hälsingland. Om statsrådet någon gång har åkt till Åre, som en och annan stockholmare gör, vet han att man passerar rondellen i byn Kilafors. Där har man jätteproblem med vardagsbrottslighet. Tidningen Hela Hälsingland sätter rubriken: "Invånarnas desperata vädjan efter hjälp."
Man skriver alltså om invånarnas desperata rop på hjälp. Inbrott, skadegörelse, drograttfyllor och hot är verkligheten för dem som bor i Kilafors. Jag var och träffade dem. Statsrådet säger i sitt svar att det är bra med samhällets civila samverkan med polisen, och sådan har man i Kilafors sedan 2003.
Sedan 2003 har man en byvakt. Byvakten har en fantastiskt bra ordning på byn, om jag får säga så. Man vet vilka individer det är som begår brotten, och man vet vilka individer det är som kör fordon narkotikapåverkade.
Tänk dig att vara mamma i Kilafors och ha en sjuårig dotter som ska gå till skolan ungefär den tid som mamman vet att det dagligen kör en narkotikapåverkad person på vägarna! Det vet man. Man berättar detta för polisen om och om igen.
Det var till och med så att en av personerna i byvakten blev knivhotad - tänk dig skräckupplevelsen att råka ut för ett rån på din egen gård och bli knivhotad! Man ringer polisen, och polisen säger: "Vi har inga resurser. Det finns ingen polisbil att skicka."
Tänk dig frustrationen att du har blivit knivhotad på din egen gård och att polisens svar är: "Det finns ingen bil att skicka." Situationen är så allvarlig att invånarna i Kilafors inte ville prata offentligt när medierna träffade dem vid det möte som jag var med på. Man vill inte sätta sitt namn i tidningen, för man vet att det skulle innebära fruktansvärt stora trakasserier.
Medborgarna uppfattar att det finns för få poliser, och de som jobbar saknar resurser. De säger att lagstiftningen är för vek. Detta är verkligheten, fru talman. Det är verkligheten i Sverige 2020 för dem som bor på landsorten. Den vardagsbrottsligheten är naturligtvis inte lika spektakulär som när ett barn blir nedskjutet på öppen gata i Stockholm, men det är verkligheten för dem som bor i Hälsingland.
Det är verkligheten för dem som bor i Hofors och verkligheten för dem som bor i en by utanför Ljusdal. Det är en uppgivenhet man kan känna när man inte får samhällets stöd och inte får känna samhällets trygghet, och det är därför jag vill upprepa min fråga: Vad kommer regeringen att göra som har bäring på den verklighet som finns utanför våra tätorter?
Lars Beckman (M):
Jag tänkte återvända till verkligheten i Hälsingland - till verkligheten i Kilafors. Det hade lika gärna kunnat vara en by i Norrbotten eller någon annanstans, men just nu är det Kilafors. Verkligheten ser ju likadan ut på många orter i Sverige. Vad säger då polisen? De säger till tidningen Ljusnan att oroligheterna i Kilafors är välkända hos polisen.
Enligt lokalpolisen är det ett prioriterat ärende, men samtidigt begränsar lagarna vad polisens insatser kan åstadkomma. Lokalpolisen säger att det är lika frustrerande för dem. Den person som uttalar sig säger vidare att detta inte är något nytt för dem och att de har haft det som något prioriterat under en längre tid. I grunden handlar det om brottslighet kopplad till missbruk, narkotikainnehav, drograttfyllor och stölder.
Polisen har ett aktivt samarbete med byavakten och har haft dialogmöten med polis, förundersökningsledare och åklagare. Den person som uttalar sig säger vidare att det är ett väldigt engagerat samhälle som är bra på att informera polisen. De blir kontaktade nästan dagligen och får rapporter om vad som sker. Problemen kretsar enligt henne kring ett fåtal personer med missbruksproblematik.
Hon säger också att det trots att polisen verkligen prioriterar det förebyggande och brottsbekämpande arbetet i Kilafors finns gränser för vad polisen kan åstadkomma. Det är lika frustrerande för oss, säger hon. Hade vi haft en annan typ av lagstiftning skulle vi kunna låsa in dem i dag, säger polisen till tidningen Ljusnan. Det är lika frustrerande för oss, säger polisen.
Många gånger är problemet att de brott som begås inte ger skäl för häktning. Även om brotten i sig är allvarliga är de ofta inte tillräckligt grova för att till exempel innebära fängelse. Artikeln fortsätter sedan att berätta vad polisen gör. Det här, fru talman, är verkligheten i en by i Hälsingland. Då kan man ju lyssna på ministerns svar.
Finns det någonting ministern sa i sitt svar på min fråga som har bäring på vad polisen säger? Jag hittar i alla fall ingenting. Det finns inte ett svar som statsrådet har gett än så länge i denna debatt som har bäring på den problematik som lokalpolisen i Kilafors tar upp.
Polisen varnar i samma artikel för risken för medborgargarden när medborgare känner sig övergivna, ensamma och utsatta och när brotten inte klaras upp. Det vill vi inte ha i Sverige. Även de som bor i Hälsingland betalar skatt. Även de som bor i Kilafors har rätt till trygghet.
Det är klart att det är ett misslyckande för rättssamhället när det kan åka drograttfulla dag efter dag. Jag kan inte ens föreställa mig den frustration jag skulle känna som mamma i Kilafors över att veta att min sjuåriga dotter kan bli överkörd av en drograttfyllerist som samhället och polisen känner till - som alla känner till.
Ändå försiggår det dag efter dag. Den här vardagsbrottsligheten tär sönder Sverige. Den här vardagsbrottsligheten gör att människor känner uppgivenhet. Den här vardagsbrottsligheten måste få en lösning, och då menar jag i verkligheten - inte i retorik i riksdagens talarstol utan i verkligheten, så att även lokalpolisen i Kilafors får samhällets stöd.
Lars Beckman (M):
Retorik är en sak; goda ambitioner är en annan. Men verkligheten för dem som bor i Kilafors är det viktiga, i alla fall för mig som förtroendevald riksdagsledamot för Gävleborg. Det är bra att regeringen har ambitioner. Moderaterna har tillsammans med andra partier i justitieutskottet riktat tillkännagivande efter tillkännagivande och krävt att regeringen ska agera.
Det är när regeringen börjar leverera - när det verkligen händer saker - som lokalpolisen i Kilafors faktiskt kan se till att dessa personer blir häktade och lagförda och att bilar och annat beslagtas. Så är det inte i dag. Detta har pågått ett antal år, precis som polisen säger i artikeln i tidningen Ljusnan. De säger att de känner till det här.
Problemet finns, men ingenting har hänt. Det är verkligheten. Det finns en stor och bred politisk enighet om att tryggheten i Sverige måste öka, men det är regeringens ansvar att lägga fram en fungerande lagstiftning för Sveriges riksdag. När regeringen gör det ska vi naturligtvis bifalla de förslagen, för var man än bor i Sverige ska man ha rätt till trygghet.
Polisen ska känna stöd var de än jobbar i Sverige. Vi ses väl här igen om ett halvår, så får vi se om just den här situationen är löst eller inte. Jag vet inte vad statsrådet Damberg har för tidsperspektiv, men jag kan ju ställa frågan: När tror statsrådet att de åtgärder som statsrådet har presenterat kommer att ha någon form av effekt för dem som bor i en by i Hälsingland?
Lars Beckman (M):
Vi har tidigare haft en debatt om att ungdomsarbetslösheten i Sverige skenar. I mitt hemlän Gävleborg är över 35 procent av länets unga långtidsarbetslösa. Nu, fru talman, kommer vi till ett konkret exempel.
Anledningen till att jag har ställt den här interpellationen - bara för att sammanfatta väldigt kort innan jag kommer in på fler frågor - är att byggbranschen inte anser att frågan är löst, till skillnad från vad statsrådet säger i sitt svar. Bakgrunden är att byggbranschen är väldigt speciell.
Byggbranschen har kollektivavtal och speciella lärlingsplatser där man som en del av utbildningen är på ett företag, ofta för att kunna få sitt yrkesbevis. Fru talman! Vi vet alla att det måste byggas mycket mer i Sverige. Men hur ska vi kunna bygga stålverket i Boden om det inte finns arbetskraft? Hur ska vi kunna renovera alla vvs-ledningar om det inte finns arbetskraft?
Det är ungefär 10 000 personer varje år, fru talman, som ska in i byggbranschen. Vad som nu har hänt är att Tillväxtverkets tolkning av regelverket för korttidsarbete betyder att företagen inte kan ha kvar lärlingarna på sina företag. Det är detta som Byggföretagen och en rad andra organisationer har varnat för.
Det är ett jätteproblem. I det läget hade man naturligtvis önskat att en minister och en regering som vill att fler unga ska få jobb, att fler unga ska få komma in på arbetsmarknaden, förtydligade regelverket på ett sätt som innebär att lärlingsanställningarna inte avslutas.
Det är viktigt att ha ett klart och tydligt regelverk som gör att det enskilda företaget inte behöver prövas på det sätt som sker i dag. Den osäkerhet i tillämpningen som systemet skapar innebär att ett företag faktiskt kan bli återbetalningsskyldigt om man har fått stöd för korttidspermittering och behållit en lärling.
Problemet är att om lärlingen inte får sina timmar har lärlingen inte slutfört utbildningen. I värsta fall, fru talman, leder det till att ungdomar lämnar byggbranschen - den byggbransch där vi behöver varje person, den byggbransch som alltså kräver 10 000 personer per år och som nu har hamnat i en väldigt svår situation.
Jag är väldigt glad över att Byggföretagen har uppmärksammat oss politiker på det här problemet. Det handlar alltså inte om det enskilda företaget utan om jobben i Sverige och branschen som helhet. Ministern säger i sitt svar: "Av ställningstagandet framgår bland annat att stöd för korttidsarbete kan beviljas samtidigt som en lärling är fortsatt anställd och att lärlingen också kan delta i korttidsarbete.
Det gäller om lärlingen genom sin roll och funktion i verksamheten kan anses som verksamhetskritisk." Det är alltså detta som är problemet. Det hade behövts generella regler och ett generellt regelverk som möjliggör för alla lärlingar att vara kvar i sina företag. Det är så man på riktigt, fru talman, minskar ungdomsarbetslösheten. Det är så man på riktigt får in fler unga i branschen.
Jag skulle vilja veta om ministern anser att dagens regelverk är tillräckligt tydligt för de enskilda företagen och lärlingarna.
Lars Beckman (M):
Jag vet inte vem statsrådet stod och debatterade med senast. Det stämmer ju att vi moderater i finansutskottet har drivit regeringen framför oss för att få de här stödpaketen på plats. Det är alltså inte det som denna interpellation handlar om. Denna interpellation, fru talman, handlar om att 3 500 lärlingar - 3 500 unga - i en tid av skenande ungdomsarbetslöshet riskerar att tappa sin lärlingsplats. Det är alltså det som denna interpellation handlar om - 3 500 unga.
Detta beror på ett otydligt regelverk. Det har Byggföretagen flaggat för efter det förtydligande som Tillväxtverket gjorde; det var efter detta som jag skrev interpellationen. Det har också Svenskt Näringsliv och andra organisationer larmat om. Jag förstår av statsrådets svar att hon tycker att det regelverk som nu är på plats är rätt.
Det gör, fru talman, att det inte bara är 35 procent av de unga i Gävleborg som kommer att vara långtidsarbetslösa, för om ministern inte agerar i denna fråga och pandemin fortsätter riskerar vi att få en ännu högre ungdomsarbetslöshet. Vi riskerar att få ännu större brist på snickare, elektriker, rörmokare och så vidare.
Jag vädjar till ministern att låta någon medarbetare lyfta luren i morgon - eller göra det själv - och ringa Byggföretagen och Svenskt Näringsliv för att sätta sig in i frågan om vad det är i regelverket som gör att vi kan skruva till det och som gör att vi skapar generella regler och trygghet som innebär att det blir en säker hantering för företagen ur ekonomisk synpunkt.
Det kan inte vara så att ministern på allvar tror att denna fråga är löst. Varje ungdom måste få behålla sin lärlingsplats.
Lars Beckman (M):
Jag skäms inte ett ögonblick för att stå här i talarstolen och vara en röst för de tusentals villaägare, småhusägare, som riskerar att få en undermålig ersättning när staten, eller någon annan, behöver expropriera deras mark.
Det var därför jag väckte en interpellation för något år sedan, det var därför jag väckte en skriftlig fråga och det är därför jag ställer frågan i dag: När ska fastighetsägarna få ett starkare skydd i lagstiftningen när de får sin egendom inlöst? Den här frågan berör verkligen Norrbotten.
Ibland undrar jag om regeringen ogillar Norrbotten, mitt gamla hemlän. Ni har infört flygskatt, ni höjer bensinskatten, ni försämrar vägunderhållet, och ni vill inte ge tusentals småhusägare ett starkare skydd i lagstiftningen när man behöver expropriera deras bostäder. Det handlar inte om samhällsnyttan. Jag står inte här och säger att vi inte ska ha en gruvnäring i Kiruna.
Tvärtom är jag helt övertygad om att alla som bor i Kiruna tycker att det är jätteviktigt med gruvnäring i Kiruna. Men det handlar om att få en skälig ersättning om din fastighet blir inlöst. Det har sannolikt lösts på frivillig basis i Malmberget och Kiruna just nu, men det är inte tack vare en lagstiftning. Det har funnits en utredning, och det finns en utredning med förslag som sannolikt skulle kunna genomföras.
Jag tror också att statsrådet Morgan Johanssons inlägg i den här debatten visar precis det jag sa, nämligen att det inte sitter i det politiska dna:t att man ska ha en stark äganderätt i Sverige. Morgan Johansson problematiserar allt annat och visar närmast en arrogant attityd. När kommer lagstiftningen på plats som skyddar småhusägare från att inte få rimlig ersättning?
Lars Beckman (M):
Sverige har fyra årstider: sommar, höst, vinter och vår. Det borde vara självklart för alla att förhålla sig till detta. Och, fru talman, Sverige har alltid haft fyra årstider. Det är naturligt i ett land i norra Europa att det är kallt och snöigt och att det råder blixthalka vid vissa tillfällen. Fru talman!
Det har nu gått så långt, när Miljöpartiet har kidnappat den här regeringen, att infrastrukturministern i ett svar i Sveriges riksdag 2021 ber bilisterna att ställa bilen om det är halt. Detta svar är anmärkningsvärt, ja, häpnadsväckande.
"Är väderförhållandena dåliga, om snön vräker ned eller underkylt regn fryser fast på vägarna, ska man kanske inte ge sig ut utan ställa fordonet." Fru talman! Detta är ju att ge upp. Det är att fullständigt kasta in handduken i ett vinterland som Sverige. Vad ministern säger är alltså att företaget i Ljusdal inte ska köra ned sina hytter till truckarna i Mjölby över natten.
Hundratals arbetstillfällen riskeras när infrastrukturministern, Socialdemokraterna och Miljöpartiet kastar in handduken i en så självklar sak som att vinterväghållningen ska fungera i ett land som Sverige - ett kallt land i norra Europa där det är fullkomligt normalt att det är vinter.
Precis som Thomas Morell säger: Ska polisen ställa bilen vid ett pågående mord någonstans? Ska ambulansen och räddningstjänsten ställa sig? Ska färdtjänsten ställa in? Eller gäller det oss vanliga bilister, som naturligtvis i ett vinterland som Sverige ska kunna transportera oss från A till B, även när det är vinter? Fru talman!
Det är inte rimligt att ett litet parti som Miljöpartiet får kidnappa en så viktig sak som vägunderhåll och vinterväghållning. Det är inte rimligt att trafikpolisen går ut i Hudiksvalls Tidning och säger: "Trafikpolisen ansluter i kritiken - för dålig vinterväghållning". I artikeln i Hudiksvalls Tidning hänvisar man till en allvarlig trafikolycka som inträffade i mitten av februari.
Polisen säger att bilen hamnade på taket på grund av att det var för dålig vinterväghållning. Detta är alltså verkligheten i Sverige 2021. Vi har en infrastrukturminister som har kastat in handduken - som har gett upp.
Kanske är det så att man inser att man aldrig kommer att få med sig Miljöpartiet på att göra de nödvändiga satsningarna på infrastruktur i Sverige och på att se till att vi har farbara vägar utanför Stockholm. Det här uttalandet borde, fru talman, få god spridning till alla som funderar på att gå och rösta i nästa val.
Man kan inte vara nöjd när trafikpolisen går ut och varnar för konsekvenserna av bristande vinterväghållning. Det är inte meningen att människor ska dö i Sverige på grund av att staten inte åtar sig sin del av samhällskontraktet och ser till att vi har farbara vägar. Rätt svar är naturligtvis inte att man ska ställa bilen. Rätt svar är naturligtvis att vägunderhållet ska förbättras så att vi har farbara vägar i ett vinterland som Sverige.