Göran Pettersson (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Kommunernas verksamhet finansieras i första hand med kommunalskatten. Det vi debatterar här i dag i kammaren är statens kommunalekonomiska utjämning. Det blir lätt, när man lyssnar på en sådan här debatt, lite förvirring om vem det är som svarar för vilken finansiering.
Den viktigaste verksamheten i kommunerna svarar alltså våra kommunalpolitiker för att finansiera via kommunalskatten. 70 procent av kommunernas totala intäkter är via skatten och 17 procent kommer via statsbidragen som vi diskuterar här i dag.
Huvudtanken med de kommunalekonomiska statsbidragen är att göra en utjämning mellan kommunerna så att det blir likvärdiga förhållanden i våra olika kommuner, oavsett hur skattekraften ser ut. Dock har staten ibland möjlighet att gå in och göra vissa insatser, och vi gjorde det under 2010. Då tillförde staten ett betydande konjunkturstöd till kommunsektorn.
När beslutet fattades gjorde vi en ekonomisk bedömning att läget skulle bli väldigt kärvt i kommunsektorn. Nu vet vi så här i efterhand att vi överdoserade. SKL:s bedömning är att kommunsektorn under 2010 får ett överskott på 19 miljarder.
Och ni som kommer ihåg debatten som vi hade då vet att det inte var så många som sade att konjunkturstödet var för stort utan snarare att det var för litet. Det här med konjunkturstöd är en viktig del och som jag tror att vi långsiktigt måste göra någonting åt. Kommunerna är lite bakbundna genom de balanskrav de har, så de har inte den flexibiliteten i sitt ekonomiska system.
Det pågår lyckligtvis en statlig utredning, och utskottet kommer säkert att få anledning att återkomma i ämnet. Men med anledning av att vi har bakbundit kommunerna med balanskravet har det blivit nödvändigt att införa sådana här konjunkturstöd. En annan sak som har varit uppe mycket i debatten runt kommunerna är huruvida antalet anställda har ökat eller minskat.
Beroende på hur man läser statistiken kommer man till olika svar. Det är helt klart så att antalet anställda, antalet på lönelistan, har minskat. Men SKL kommenterar i sin utredning att det under mandatperioden inte har skett någon minskning av antalet timmar i kommunalt finansierad sysselsättning.
Och det är ju det som är det grundläggande, alltså hur många det är som arbetar i vården, i omsorgen och på skolan, inte om man finns på lönelistan. Det finns flera olika skäl till det här, och jag tycker egentligen att alla skälen är positiva. Det ena är att personalen har blivit friskare så att det är fler som kommer till jobbet varje dag och det därigenom inte behövs lika många. Det andra är utfasningen av två arbetsmarknadspolitiska program, plusjobben och friåret.
Plusjobben kan jag väl tycka tillförde någon kvalitet. När det gäller friåret har jag väldigt svårt att förstå att någon som inte är på arbetsplatsen utan gör något annat skulle vara något positivt när man räknar fram nyckeltalen. SKL kom med sin ekonomirapport förra veckan. Där gör man bedömningen för nästa år, 2011, att kommunsektorn kommer att redovisa ett överskott på 7 miljarder kronor.
Det skulle i så fall tyda på att det beslut som vi fattar om budgeten ligger ganska rätt. Det är väl ungefär den storleken på överskott som man kan tycka är en hälsosam marginal, så det känns tryggt. Dock ska man veta att kommunsektorn långsiktigt står inför ett antal stora utmaningar. Nu blir det väldigt högt tonläge om några miljarder hit eller dit.
Men långsiktigt kommer kommunsektorn att behöva anta ett antal stora, som sagt, strukturella utmaningar. Och jag rekommenderar SKL:s ekonomirapport till läsning. Den kanske inte är den perfekta julläsningen, men ni kan läsa den när ni kommer tillbaka i januari. De redovisar bland annat när det gäller landstingen kopplingen mellan hur dyr verksamheten är och vilken kvalitet den har.
Det finns också ett mycket pedagogiskt diagram, ett koordinatsystem, som visar att det finns ganska svaga samband. Det finns de som lyckas, landsting som Halland och Kalmar som med små resurser lyckats leverera hög kvalitet. Men det finns också andra landsting som lyckats vara både dyra och dåliga, såsom Västernorrland och Gävleborg. Däri ligger nog mycket lösningen av de långsiktiga utmaningarna för kommunerna.
De måste kunna leverera bra kvalitet till låg kostnad om de ska få ihop det. Slutligen en kommentar till Ulla Andersson. Man kan ju tycka att det skiljer mycket mellan Alliansens och De rödgrönas förslag när man läser här. Men genom att statbidragen bara är toppen på isberget blir det lite missvisande.
Den kommunala sektorn har ungefär 500 miljarder i intäkter på ett år, och det som skiljer mellan Alliansens och De rödgrönas budgetförslag är ungefär 1 procent. Ulla Andersson läste upp en önskelista. Hon talade om hur eländigt det är nu och hur ljuvligt det skulle vara om hon hade fått bestämma.
Jag tror inte att det är 1 procent på kommun- och landstingsbudget som gör den skillnaden. Ulla Andersson tror uppenbarligen annorlunda.