KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Jag vill börja med att tacka Johan Löfstrand, Anti Avsan och Hans Wallmark för en väldigt intressant debatt i en viktig fråga. Ja, Johan Löfstrand, det var den socialdemokratiska regeringen som tillsatte utredningen om allmännyttans roll i framtiden. Det som skiljer tilläggsdirektiven från de ursprungliga direktiven är dels att vi i våra till-läggsdirektiv, till skillnad från de ursprungliga, helt utesluter så kallad social housing , vilket inte de socialdemokratiska direktiven gjorde.
Vi har heller inte enbart bett utredaren att kartlägga de problem som finns utan också föreslå åtgärder som gör att man kan komma till rätta med problemen. Låt oss ändå avvakta själva utredningen, Johan Löfstrand, och så ska vi diskutera dem sedan när utredningen kommer. Jag tror att det blir en mycket intressant diskussion, och vi ska från bägge håll vara öppna för att ta emot impulser och se vad som är bäst.
Vi pekar också på att utredaren, när han tittar på den hyresnormerande rollen, ska göra det just ur ett bostadsförsörjningsperspektiv. Det finns säkert anledning att återkomma till det. Sedan gällde det frågan om målformuleringar. Om vi skulle ha någon sorts poetisk tävlan om vem som har de vackraste och mest poetiska målformuleringarna är det möjligt att Johan Löfstrands formuleringar skulle segra, jag vet inte.
Det kanske vore bra att fråga de 205 000 som bara i vår vackra huvudstad står i bostadskö efter att Johan Löfstrands målformuleringar varit i kraft i tolv år. Han avslutade ju med att säga att målet är att konsumenterna möter ett utbud som svarar mot behoven. Tycker Johan Löfstrand att den målformuleringen uppfyllts genom den bostadspolitik som har förts?
Målformuleringarna må ha varit hur vackra som helst, men facit är ganska beklämmande. Vi har i Sverige, med dessa målformuleringar, hälften så mycket bostadsbyggande som våra grannländer, vilket resulterat i att det i 120 kommuner i Sverige råder bostadsbrist. Där bor 60 procent av svenska folket.
Det är alltså inte enbart i Storstockholm som det är ett bekymmer. Johan Löfstrand frågar hur hyressättningssystemet ska se ut i framtiden. Just den frågan har vi bett den utredare som Mona Sahlin tillsatte att titta på; han har fått tilläggsdirektiv i den delen. Jag skulle ändå vilja säga att det inte handlar om att införa oreglerade marknadshyror.
Det finns inget parti i Sveriges riksdag som är för det, utan det handlar om att hitta en reformering av bruksvärdessystemet med ett skydd mot oskäliga hyror som gör att vi även kan få upp bostadsbyggandet i landet. Jag medger att det är en svår balansgång, men jag tror att det finns förutsättningar.
Efter den moderata stämman har nu samtliga allianspartier en gemensam syn på hur det ska kunna utformas. Men, som sagt, vi avvaktar utredningen, och sedan finns det säkert anledning att återkomma med ytterligare debatter i detta ämne.
Mats Odell (KD):
Johan Löfstrands frågeställningar är intressanta. Hur är det med rörligheten? Kan Johan Löfstrand sätta sig in i hur det är för en ung människa som kommer till Stockholm och ska ställa sig sist i en bostadskö där det redan står 205 000 människor som vill få de lägenheter som finns tillgängliga?
Man ska vara ganska rörlig, för man kommer även att få springa omkring och försöka leta efter andrahandskontrakt efter att ni har haft ansvar för bostadspolitiken i tolv år. Menar Johan Löfstrand verkligen på allvar att man som ung när man kommer till Stockholm direkt kan få ett förstahandskontrakt inne i Stockholms innerstad? Nej, han skakar på huvudet. Det skulle vara intressant att veta vad han då menar. Slitna bestånd?
Ja, det är klart, när vi har haft en stopplag som gjort att kommunerna inte har rått över sina egna bestånd. Titta på den socialdemokratiska kommunledningen i Åtvidaberg! De har nu sålt hela det kommunala bostadsbeståndet och därmed skaffat pengar för att bygga nytt. Det är inlåsning och orörlighet som har skapat problemen.
Nu finns en ny ägare som är beredd att ta itu med detta, och det kommunala bostadsbolaget har pengar för att bygga nya bostäder. Det är detta som skapar dynamik på bostadsmarknaden. Herr talman! Den sista mars kommer utredningen att läggas fram. Trepartssamtalen mellan hyresgästerna, de allmännyttiga bostadsföretagen och fastighetsägarna pågår. Jag har stor tillförsikt till att det blir en bra dialog.
Jag hoppas att Johan Löfstrand, Hans Wallmark och Anti Avsan kommer att vilja vara med när vi ska diskutera utredningen och hur vi ska utmejsla den nya bostadspolitiken, som förmodligen har bättre möjligheter att ge unga människor en bostad när de så småningom kommer till Stockholm.
Mats Odell (KD):
Mats Pertoft har frågat mig på vilket sätt jag tänker agera för att skapa fler studentbostäder. Låt mig inleda med att konstatera att jag i likhet med Mats Pertoft är angelägen om att landets studenter ska finna en bostad på den ort där de har valt att studera. Vi vet att bostadssituationen på studieorterna alltid är som mest problematisk i samband med höstterminens start.
Inför årets terminsstart är det dock en ljusare studentbostadsmarknad som möter studenterna jämfört med tidigare år. Svenska Studentbostadsföreningen har genomfört en enkät med medlemsföretagen och konstaterar att "sett över hela landet kan man inte längre säga att det råder en generell brist på studentbostäder, i stället är det ett fåtal orter som har kö.
Som värst har köerna varit på de stora studieorterna, men även där kan man nu se att situationen ljusnar." Höstterminen 2008 har antalet sökande till landets universitet och högskolor återigen ökat, efter att ha minskat under de tre senaste åren. Fler studenter innebär en större efterfrågan på bostäder.
Andelen utländska studenter har ökat, och ett stort antal utländska studenter söker sig till svenska lärosäten utanför Erasmus och andra utbytesprogram. Dessa studenter har ofta svårare än andra att finna en bostad då de inte känner till hur den svenska bostadsmarknaden fungerar. Mats Pertoft lyfter fram en annan viktig fråga - att vi inte ska se de studerande som en homogen grupp.
De har olika livssituation och olika önskemål när det gäller boende. Vissa vill helst bo i en studentbostad medan andra föredrar att bo i en bostad i det ordinarie beståndet. Vi kan även konstatera att det stora flertalet studerande bor i det ordinarie bostadsbeståndet. Bostadsmarknadens funktionssätt är därför helt avgörande för studenternas möjlighet att finna en bostad.
Målsättningen för regeringens bostadspolitik är att bostadsmarknadens funktionssätt ska förbättras med långsiktigt stabila villkor för ägande och byggande av bostäder som ger goda förutsättningar för ett ökat byggande. Regeringen har som bekant inte för avsikt att försöka styra bostadsproduktionen genom riktade bidrag. Det måste vara hushållens efterfrågan som styr hur bostadsbeståndet utvecklas.
Fler bostäder för studenter skapas genom gynnsamma villkor för att bygga, äga och förvalta hyresbostäder och studentbostäder. Avslutningsvis vill jag betona att studenternas situation är en angelägen fråga för regeringen.
Regeringen beslutade därför den 22 november 2007 att tillsätta en studiesocial utredning med uppgift att bland annat se över de studerandes ekonomiska och sociala situation. Kommittén kommer att redovisa sitt slutbetänkande senast den 31 mars 2009.
Mats Odell (KD):
Mats Pertoft tar mycket riktigt upp att kösituationen i Stockholm är katastrofal. Efter tolv år av socialdemokratiskt regeringsinnehav, där också Mats Pertofts parti under senare år hade ett betydande inflytande, fanns det 200 000 människor i bostadskö i Stockholm när vi fick överta regeringsmakten. Antalet människor har fortsatt att öka och är nu uppe i ungefär 230 000.
Det gäller också studenter. Det framgår av mitt svar - jag kan ge den konkreta siffran - att det finns ungefär 350 000 studerande i Sverige vid universitet och högskolor. Studentbostadsbeståndet uppgår till 70 000 bostäder. Av detta kan vi dra slutsatsen att det bara är var femte student som över huvud taget bor i en särskild studentbostad.
De övriga bor i det ordinarie beståndet. Därmed kommer jag också in på det som Mats Pertoft tar upp, nämligen att han inte förstår vad den studiesociala utredningen har med studenternas bostadssituation att göra. Sanningen är att studenternas ekonomi under samma tolv socialdemokratiska regeringsår har urholkats dramatiskt. Jag kan ta en siffra.
Om man tittar på hur det såg ut 1994-2006 ser man att det totala studiemedlet, det vill säga bidrag plus lån, höjdes från maximalt 31 326 kronor år 1994 till 34 840 kronor år 2006. Det är alltså en ökning med 11,3 procent på tolv år - mindre än 1 procent om året!
Det är det som gör att studenternas ekonomiska situation inte alltid medger att de kan hitta en bostad som de har råd med bland dem som finns tillgängliga. Det är naturligtvis väldigt viktigt att den studiesociala utredningen också resulterar i att vi kan förbättra studenternas ekonomiska situation så att de också kan delta på bostadsmarknaden.
Samtidigt vidtar regeringen nu åtgärder för att få bort de mekanismer som har gjort att svensk bostadsproduktion har varit hälften så stor som bostadsproduktionen i vår omgivning. Det är detta som har orsakat den katastrofala situationen på bostadsmarknaden som innebär att 135 kommuner i Sverige rapporterar att de har bostadsbrist. Ytterligare 70 kommuner har brist på bostäder i sina centrala delar.
Det är hämmande för dem som studerar. Det är hämmande för jobbsökande som vill bo där jobben finns. Därför har regeringen bestämt sig för att nu lägga om bostadspolitiken. Där finns ett antal åtgärder, bland annat ett par utredningar, på gång för att situationen ska förbättras.
Mats Odell (KD):
Mats Pertoft avslutar med att fråga vad jag tänker göra så att det inte nästa år råder brist på studentboenden. Om riksdagen med anledning av budgetpropositionen skulle fatta beslut om att ge tillbaka någon typ av byggsubventioner, som bevisligen inte har fungerat hittills, inser vi att det inte får någon som helst effekt till nästa år. Den politiken har lett till ett bostadsbyggande i Sverige som är hälften så stort som i Finland, Norge och nästan hälften så stort som i Danmark.
Det man däremot kan titta på, vilket regeringen också gör, är det faktum att vi i Sverige har ett mycket stort bostadsbestånd per 1 000 invånare. Vi har 484 bostäder per 1 000 invånare. Det är mycket stort internationellt sett. Det har studerats. Bland annat har Stockholms Handelskammare tittat på hur bättre villkor för andrahandsuthyrning skulle öka bostadsutbudet.
Stockholms handelskammare har kommit fram till att det skulle skapas 55 000 nya bostadstillfällen bara i Stockholmsområdet om villkoren för andrahandsuthyrning förbättrades. Det är någonting som jag arbetar med. Jag tror att det är det absolut snabbaste sättet att få fram nya möjligheter för studenter som har fått en studieplats men inte får en bostad. Många tycker att det är bra att bo på det viset.
Andra kanske skulle välja att bara bo så tills man har kommit fram i kön och får en studentlägenhet. Under tiden kan regeringens nya bostadspolitik också leda till att vi får ett byggande som motsvarar det som finns i våra grannländer.
Mats Odell (KD):
SSBF gjorde en enkät bland sina medlemmar, och där sade man att sett över hela landet - jag citerar nu deras pressmeddelande som de själva har skickat ut - kan man inte längre säga att det råder en generell brist på studentbostäder. I stället är det ett fåtal orter som har kö. Värst har köerna varit på de stora studieorterna, men även där kan man nu se att situationen ljusnar.
Av de företag som är verksamma på landets universitetsorter är det bara 16 procent som uppger att de har brist på studentbostäder. Så såg det ut i början av sommaren. Sedan dess har det kommit en anstormning av utländska studenter som konkurrerar med de svenska.
Ingen, inte regeringen, inte kommunala bostadsbolag eller privata bostadsföretag, har kunnat förutse detta, och framför allt har vi inte hunnit projektera och bygga bostäder. Det är viktigt att komma ihåg att det inte heller ser likadant ut i hela landet. Jag var i går i Örnsköldsvik. Där har man byggt jättemånga nya studentbostäder som blir klara nu till terminsstarten.
Man har ställt upp prefabricerade hus som har gjorts i ordning. Där har man en garanti att den som vill studera i Örnsköldsvik får en bostad. Jag tycker att det är ett efterföljansvärt exempel för kommunpolitiker runt om. Där kan man se vad man kan göra. Detta är i första hand ett kommunalt ansvar, men vi i regeringen ska också göra vad vi kan. Jag arbetar med frågan om andrahandsuthyrning.
Jag arbetar tillsammans med hela regeringen med att lägga om bostadspolitiken så att vi kommer upp i ett bostadsbyggande som är dubbelt så stort som under den socialdemokratiska tiden och lika stort som det är i våra omkringliggande grannländer. Det är målet.
Mats Odell (KD):
Monica Green har frågat mig vad jag tänker göra för att stärka kommunernas ekonomi när tiderna blir sämre. I regeringen pågår för närvarande arbetet med budgetpropositionen, och jag kan inte föregripa det arbetet. Jag kan dock konstatera att den ekonomiska situationen för primärkommunerna som helhet har varit god de senaste åren.
Resultaten före extraordinära poster har legat på mellan 9 miljarder kronor och 13 miljarder kronor under perioden 2005-2007. Inkluderar vi också extraordinära poster uppgick resultaten till mellan 11 miljarder kronor och 22 miljarder kronor under samma period. Enligt Monica Green kommer det illavarslande signaler om ökande kostnader för försörjningsstöd i kommunerna.
Enligt de senaste tillgängliga uppgifterna från Socialstyrelsen ökade det totala ekonomiska biståndet med 1 procent första kvartalet 2008 jämfört med första kvartalet 2007. Det är ännu för tidigt att dra några långtgående slutsatser av detta. Monica Green påstår att ökningen av försörjningsstödet är en följd av regeringens brist på konstruktiv arbetsmarknadspolitik och på åtstramningar inom sjukförsäkringssystemet. Jag håller inte med om detta.
Regeringen satsar på fler i arbete och minskat utanförskap. Med fler i arbete ökar kommunernas intäkter genom att deras skatteunderlag därmed växer. Till bilden hör att i varje fall en del av sysselsättningsuppgången under de senaste åren är ett resultat av regeringens sysselsättningspolitiska reformer och utgör en varaktig förstärkning av de ekonomiska förutsättningarna för kommunerna.
Att regeringens politik gett effekt framgår av offentlig statistik - arbetslösheten är låg. Verkligheten är alltså en annan än vad Monica Green påstår. Kommunerna står efter ett antal goda år bättre rustade för konjunktursvängningar, och i kombination med regeringens långsiktiga politik kommer det att ge varaktiga förbättringar i samhället som helhet.
Mats Odell (KD):
Monica Green tycker att jag inte lyssnar till det hon kallar för ropen från kommunerna. Jag vet inte hur man bedriver politik på det sättet. Vi har som regering att ta hänsyn till den situation som dyker upp i sammanställningen av kommunernas ekonomi. Det handlar om den så kallade påsen, bidrag till kommunerna.
Arbetet med att stämma av hur det här kommer att se ut under åren framöver pågår för närvarande. Det är inte avslutat ännu, utan det är en pågående budgetprocess som vi kommer att redovisa den 22 september. Men det är ändå lite märkligt, det här. Om man tittar på utbetalt ekonomiskt bistånd ser man att den siffra som gällde för 2007 är knappt 9 miljarder till samtliga biståndshushåll.
Det är den lägsta sedan 1992. Om vi tittar på de år då Monica Greens parti hade regeringsansvaret ser vi betydligt högre siffror. Det finns nog anledning att titta på det här också utifrån perspektivet att sysselsättningen har ökat. Monica Green vill inte tillerkänna regeringens politik någon som helst del i detta.
Jag ber henne ta del av Konjunkturinstitutets bedömningar i den delen, där man pekar på de strukturella reformer som har genomförts och som lett till att vi har haft ett minskande utanförskap med ungefär 164 000 personer som har gått från ett utanförskap till ett arbete. Det är det här som är den stora delen av den förbättrade kommunala ekonomin. Vi kan ta exemplet att vi kan öka antalet arbetade timmar med bara 1 procent.
Det innebär 4 miljarder i nya, friska pengar till kommunsektorn. Det är klart att det är de mekanismerna som har gjort att de kommunala skatteintäkterna bara under förra året, Monica Green, ökade med 21 miljarder kronor.
Vi kan titta på statistiken lite mer i detalj och jämföra 2002 med 2007 när det gäller andelen biståndsmottagare av befolkningen i vissa grupper i procent. Siffran för ensamstående män minskade från 9 till 8 procent på de här fem åren. För ensamstående kvinnor minskade behovet av bistånd från 11 procent till 9 procent.
För ensamstående kvinnor med barn minskade behovet från 23 procent till 19 procent. För ensamstående män med barn gick behovet upp med en procentenhet från 6 till 7 procent. Sett över helheten är det här alltså ett minskande problem. Sveriges Kommuner och Landsting, som Monica Green hänvisar till, säger att om det absolut värsta scenariot skulle slå in skulle det öka kostnaderna för kommunsektorn med ungefär 1 miljard kronor.
Om vi då tittar på hur skatteintäkterna och skatteunderlaget växer ser vi att det nog finns anledning för Monica Green att inte bara lyssna på enstaka rop utan också försöka titta på helheten.
Mats Odell (KD):
Det är stora ord Monica Green kom med. Vi har inte kunskapen att styra ett land, vi lever på Socialdemokraternas meriter. Ja, vi får väl se. Det är Socialdemokraterna som har den politiska fingertoppskänslan, säger Monica Green. Jag har suttit tolv år i riksdagens finansutskott under socialdemokratiska regeringar.
Jag har varit vid åtskilliga möten med Sveriges Kommuner och Landsting i finansutskottet, där den socialdemokratiska ledningen för finansutskottet knappast uttryckt sig i de termerna till de gästande kamraterna från regeringssidan som: Ni som har den politiska fingertoppskänslan har gjort allting väl för oss. Det var precis tvärtom. Det var en stor disharmoni mellan socialdemokraterna i Regeringskansliet och dem i Sveriges Kommuner och Landsting.
Det är en något idealistisk bild, kan jag berätta för Monica Green. Jag har under tolv års tid kunnat följa detta. Det är en utsaga som säkert kan diskuteras. Det ska vi kanske inte göra mer nu utan i stället avvakta och se vad regeringen tänker göra. Vi ska komma med budgetpropositionen den 22 september. Monica Green får recensera den, och hon får skriva ett socialdemokratiskt alternativ.
Jag ska med stor spänning läsa det alternativet och se hur de olika ropen från olika kommuner kommer att mötas kommun för kommun i det alternativet. Låt oss ha en diskussion när vi har tittat på varandras förslag till hur situationen ska mötas.
Mats Odell (KD):
Jag vet inte om man ska recensera debatten. Jag kan bara säga att Monica Green missförstod mig ganska gravt om hon trodde att jag väntade på stöd från Monica Green. Jag sade att jag med spänning ska studera den socialdemokratiska motionen och se hur ni kan tillmötesgå ropen från olika kommuner och hur ni har lyckats kalibrera statsbidragen så att de når fram just där ropen finns. Det ska bli väldigt spännande.
Det är väldigt stora ord som Monica Green kommer med, det är det verkligen, särskilt när man tittar på hur det var när ni hade regeringsmakten. Var fanns fingertoppskänslan då? Ta åren 2002, 2003 och 2004 - det var år då den kommunala sektorn gick back hela tiden. Resultatet blev att kommunerna fick höja skatten med i genomsnitt en krona.
Hur drabbade det de sämst ställda? Vilken fingertoppskänsla fanns där när det var undersköterskor och människor med låga inkomster som fick betala kalaset? Vi har nu sänkt skatten för de människor som har låga och medellåga inkomster väldigt mycket. De har fått en större rörelsefrihet och bättre förutsättningar att klara av sin ekonomi.
Dessutom har det kommunala skatteuttaget minskat med i genomsnitt 20 öre under den period som vi har innehaft makten, vilket också har varit en lättnad för de grupperna. Nej, Monica Green, bättre upp! Låt oss mötas när vi har sett varandras förslag till hur vi ska möta den här situationen.
Mats Odell (KD):
Carina Moberg har frågat mig hur jag vill kommentera de uttalanden som gjordes av EU-kommissionen om den svenska bostadspolitiken i juni i år. Hon har också frågat om jag har verkat för att regeringen till EU-kommissionen gett till känna hur den ser på allmännyttiga tjänster och huruvida de allmännyttiga bostadsföretagen kan inrymmas under denna beteckning. Avslutningsvis undrar hon om jag - förutsatt att det är möjligt - är villig att verka för att de allmännyttiga bostadsföretagen bibehålls med de förutsättningar som gäller i dag.
Jag kan direkt konstatera att jag inte har för avsikt att föra en diskussion med kommissionens tjänstemän genom medier, och inte heller genom att kommentera eller recensera vad dessa ska ha uttalat i en tidning. Frågan om de allmännyttiga och kommunala bostadsföretagens villkor och förutsättningar i framtiden utreds för närvarande av en utredning som tillkallades av den tidigare regeringen.
Den har därefter fått tilläggsdirektiv anpassade till att tillståndsplikten enligt lagen om allmännyttiga bostadsföretag har upphävts. Vi talar här om den så kallade stopplagen.
Dessutom har i senare tilläggsdirektiv klargjorts att om olika delar i de ursprungliga direktiven strider mot varandra så gäller det som är självklart för varje utredning, nämligen att de förslag som läggs fram ska vara förenliga med EG-rätten. Regeringens uppfattning är att den svenska bostadspolitiken i största möjliga utsträckning ska avgöras i Sverige. Att EG-rätten gäller även på detta område är dock oomtvistligt.
Däremot är det inte lika entydigt hur EG-rätten ska tillämpas på bostadssektorn. Det regelverk som Carina Moberg förmodligen avser, och som möjligtvis skulle kunna tillämpas på den svenska modellen, är möjligheten till undantag för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse enligt artikel 86.2 i fördraget.
Utredningen om allmännyttans villkor arbetar just med dessa frågor, det vill säga vilket utrymme EG-rätten ger för den svenska modellen, om den kan se ut som den gör i dag eller om den måste förändras på något sätt. Jag är dock inte beredd att nu ta ställning till hypotetiska resonemang innan utredningen presenterat sina slutsatser.