Ida Karkiainen (S):
Kulturutskottets betänkande 9 behandlar frågor som rör litteratur, läsande och språk. Tio motionsyrkanden från den allmänna motionstiden i höstas samt propositionen om styrelsen för Sveriges Författarfond behandlas. Språk har alltid varit ett av mina favoritämnen i skolan.
Jag kommer aldrig att glömma första lektionen på gymnasiet, där min svensklärare sa till mig: Ida, språk är makt. De ord som hon sa har etsat sig fast i mig, och jag har funderat mycket på vad de betyder. Att kunna läsa och ha en god läsförståelse är fundament för delaktighet och demokrati i vårt samhälle.
Genom att läsa och ta del av litteratur stimuleras vårt språk, vårt intellekt och vår förståelse för oss själva och vår omvärld. Sedan jag fick barn för lite mer än ett år sedan har språk och språkutveckling blivit ännu mer intressant. Jag ser hur min dotter Livs ögon lyses upp när hon har hämtat en bok från bokhyllan och kommer till mig och säger: Mamma, läs! Ja, hon säger inte det, men hon menar det.
Jag tänker också på vad Astrid Lindgren sa: "En barndom utan böcker, det vore ingen barndom. Det vore att vara utestängd från det förtrollade landet, där man kan hämta den sällsammaste av all glädje." Det stämmer otroligt bra. Herr talman!
I december 2013 antog riksdagen nya nationella mål för politiken för litteratur- och läsfrämjande: "Alla i Sverige ska, oavsett bakgrund och med utgångspunkt i vars och ens särskilda förutsättningar, ges möjlighet att utveckla en god läsförmåga och ha tillgång till litteratur av hög kvalitet."
Vi ser i dag med oro på hur läsförmågan minskar och hur litteraturen tar allt mindre plats i våra liv. Särskilt oroande är den segregering som vi ser i läsandet, där kvinnor läser mer än män, där de med lång utbildning läser mer än de med kort utbildning och där socioekonomiska faktorer spelar en avgörande roll för läsandet.
Att föräldrar läser mycket för sina barn har en stor betydelse, likaså tidiga insatser i skolan. Skolresultaten försämras. Att kunna läsa och förstå det som jag läser är en av nycklarna till att nå målen i skolan. Skolans tidiga insatser är otroligt bra, men de räcker inte.
Familjen och samhället runt omkring måste också uppmuntra och inspirera till läsandet. Men det är inte bara barn och unga som behöver läsfrämjande insatser. Även vuxna behöver stöd. Det är därför glädjande att staten gör så många insatser för att främja läsandet. Men vi måste följa denna fråga noga och fortsätta prioritera detta i framtiden. Herr talman! Det går inte att tala om litteratur och läsande utan att lyfta fram biblioteken.
Biblioteken är en del av hjärtat i vårt samhälle. De är en demokratisk institution där alla är välkomna, oavsett vem man är eller var man kommer ifrån. Det är en fristad och en plats för andrum. Sedan den 1 januari 2014 har vi en ny bibliotekslag, och jag kan inte låta bli att läsa upp 2 § i bibliotekslagen, som handlar om ändamålet med biblioteken.
Där står följande: "Biblioteken i det allmänna biblioteksväsendet ska verka för det demokratiska samhällets utveckling genom att bidra till kunskapsförmedling och fri åsiktsbildning. Biblioteken i det allmänna biblioteksväsendet ska främja litteraturens ställning och intresset för bildning, upplysning, utbildning och forskning samt kulturell verksamhet i övrigt.
Biblioteksverksamhet ska finnas tillgänglig för alla." Den nya bibliotekslagen gör att vi inte kan ta biblioteken för givna, något som jag ibland har funderat på om vi gör i Sverige. Det är därför glädjande med regeringens satsning på en nationell biblioteksstrategi. Från biblioteksaktörernas håll har det varit ett önskemål sedan länge.
Det behövs för att främja bibliotekens planering, styrning och uppföljning, bland annat i en ny och digital värld. Vi ser också en oroande utveckling där antalet bemannade biblioteksserviceställen i Sverige har minskat, inte minst i glest befolkade kommuner och regioner. År 2013 fanns det 1 502 bemannade offentliga bibliotek, om vi räknar bort skolbiblioteken.
Det är en minskning med 74 sedan 2010. I mitten av 90-talet fanns det 1 500 folkbibliotek. År 2014 var antalet 1 156. Det är alltså ca 300 färre. Därtill kan man lägga att antalet biblioteksanställda har minskat med 1 365 personer sedan 1991.
Med tanke på dagens behov av mer läsning och större behov av läsfrämjande insatser är det inte färre bibliotek och färre bibliotekarier som vi behöver. Vi behöver fler. Det är med glädje jag ser tillbaka på biblioteksdagarna som arrangerades i Lund i början av maj. Där lyftes flera goda exempel fram på hur biblioteken arbetar innovativt för att stimulera läsandet i Sverige.
Jag vill lyfta fram några exempel. Ett är Tvättstugeprojektet i Smedjebacken. Någon kom på att man kunde ställa ut några böcker i tvättstugan för att få folk att låna fler böcker. Ett annat är projektet Bokleffe i Älvdalen, där man försöker få framför allt äldre män att läsa fler böcker. Dessa olika exempel är otroligt inspirerande.
Jag måste också passa på att lyfta fram Norrbottens län och länsbiblioteket som har tagit fram ett gemensamt lånekort för alla bibliotek i Norrbotten. Det är otroligt positivt och har stimulerat läsandet i Norrbotten. Herr talman! Alla läser olika, och vi kan behöva olika hjälpmedel för att kunna läsa och ta del av litteratur.
Myndigheten för tillgängliga medier har gjort ett fint arbete med att ta fram Legimus, som är en plattform som ger alla som har svårt att läsa tillgång till ett bibliotek med talböcker. Det var också med glädje som jag fick se böckerna som görs för taktil läsning samt satsningarna som görs inom punktskriftsområdet. Detta är något som vi måste följa noggrant i framtiden också. Herr talman! Jag vill också berätta om ett tillkännagivande till regeringen från kulturutskottet.
Det handlar om fristäder för förföljda konstnärer, däribland författare. Tisdagen den 12 maj mördades författaren Ananta Bijoy Das med en machete i Bangladesh. Bara några veckor tidigare skulle han ha talat på en konferens här i Sverige. I dag finns omkring 40 fristäder i världen, varav ett tiotal finns i Sverige. År 1996 fick vi i Sverige vår första fristad - Göteborg.
Kommunerna gör ett omfattande åtagande i att ta emot dessa författare, och det är beundransvärt. Kulturrådet har redan i dag ett uppdrag att verka för fler fristäder för förföljda konstnärer och för att de som vi redan har tagit emot görs delaktiga i samhället. Det kan därför tyckas att ett tillkännagivande är onödigt. Men det bidrar till att ytterligare lägga vikt vid frågan.
Yttrandefriheten är faktiskt en grundbult i vårt demokratiska samhälle. Att göra en internationell solidarisk insats genom att erbjuda förföljda konstnärer en fristad är ett sätt att slå vakt om yttrandefriheten. Detta vill vi alltså ge regeringen till känna. I detta sammanhang vill jag också passa på att lyfta fram minoritetsspråken. Jag är född i Tornedalen.
Där bor människor som fortfarande bär på en skam över att ha finskan eller meänkielin som modersmål, på grund av den dåvarande svenska assimileringspolitiken som förbjöd människor att tala finska exempelvis på skolrasterna. Där var du lite mindre värd som människa om du inte pratade svenska. Vi måste slå vakt om minoritetsspråken och ge stöd till vitalisering av dessa språk.
Jag uppmuntrar mina nära och kära som talar finska att tala med min dotter Liv, som är ett år gammal, så att hon lär sig ett språk till. Att lära sitt barn att tala flera språk är en av de finaste gåvorna som man kan ge till sitt barn. Detta vill jag också kunna ge till min dotter. Herr talman! Jag yrkar bifall till kulturutskottets förslag. Jag vill också passa på att önska en trevlig sommar.