KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Jag delar inte Lennart Hedquists uppfattning. Det går naturligtvis att hitta olika detaljer som skapar avdragsmöjligheter för inkomstens förvärvande. Men genom jobbskatteavdraget institutionaliserar man en orättvisa; man genomför en generell åtgärd som skapar ett bestående glapp mellan pensionärerna och löntagarna.
Jag förstår att man från alliansens sida vill hitta bortförklaringar, vill skapa dimridåer och en annan bild än vad det här egentligen handlar om. En pensionär som har 13 000-14 000 kronor i månadspension betalar ca 700 kronor mer i skatt varje månad än en löntagare med samma inkomst. Jag tycker inte att det finns några logiskt hållbara argument för att pensionärer ska betala högre skatt än andra.
PRO gjorde ihop med Världsbanken en undersökning i ett 50-tal länder. De kom fram till att det inte finns något land förutom Sverige som har den här typen av system. Vi är alltså ensamma om det. Då frågar man sig: Varför ska det vara så här? Är det rimligt?
Jag tycker att Sverige på den här punkten håller på att bli en skattemässig bananrepublik, och det måste det göras något åt. Vi har från vår sida sagt att vi är beredda att genomföra en sänkning med minst 2 700 kronor per år för alla pensionärer.
Det kan jämföras med den höjning av pensionerna som gjordes med 69 kronor per månad, som inte ens täcker kostnaden för dagens rätt. På årsbasis är det 830 kronor det handlar om. 830 kronor ställt mot 2 700 kronor är en viss skillnad.
När man går igenom Skatteverkets tabeller och tittar på hur skatteorättvisan ser ut kan man se att med en inkomst på 8 000 kronor per månad handlar det om 413 kronor mer i skatt som pensionär, med en inkomst på 10 000 kronor i månaden är det 550 kronor, med 13 000 kronor i inkomst 683 kronor, med 14 000 kronor i inkomst 732 kronor, med 15 000 kronor i inkomst 781 kronor och med 20 000 kronor i inkomst är det 1 027 kronor mer i skatt.
Så här ser det ut i den krassa, reala verkligheten. Jag tycker att det är viktigt att tydliggöra de här siffrorna. Jag vill också understryka att såväl PRO som SPF är fullständigt överens i kritiken mot det här. Till och med en tidigare minister i en borgerlig regering, som nu leder SPF, har uttalat mycket stark kritik i den här frågan.
Det här är ett av de grundläggande rättvisekrav som pensionärsorganisationerna driver i dag. Det ska bli intressant att höra hur ministern tänker reda ut den här frågan, om det finns någon ambition att göra någon sorts förklaring eller om det finns en ambition att utjämna den här orättvisan och försöka gå pensionärsorganisationerna till mötes. Finns det någon sådan vilja?
Jag ska lyssna med oerhört spänt intresse på ministerns eventuella svar på den punkten.
Peter Hultqvist (S):
När det gäller utanförskapet nämnde ministern en miljon. Det är siffror som ni själva har ändrat vid två tillfällen sedan valet. Ni har ändrat beräkningsgrunderna. Studerande, värnpliktiga, hemarbetande och sjuka var med i valrörelsen. Det var inte någon seriös redovisning ni gjorde. Försörjningsstödet ökar. Det är utanförskap. Det står i er egen budgetproposition.
Genom att ringa runt till kommunerna kan ni få bekräftat att det är något som ökar. Det är effekten av er politik. Någon pratade om missförstånd. Det finns inga missförstånd i detta. Det finns mycket klart belagt att det har byggts ett stabilt skattemässigt gap mellan pensionärer och löntagare. Sverige är unikt. Vi har ett skattesystem med, i praktiken, skatt efter ålder. Vilken effekt har jobbskatteavdraget på arbetslösheten?
Jag kan bara konstatera att Arbetsförmedlingens prognos visar en ökning av arbetslösheten till 9 procent fram till 2010. Det är 145 000 färre jobb, enligt Arbetsförmedlingen. Jag vet inte om regeringen eller alliansföreträdarna har någon egen statistik, men jag litar mer på Arbetsförmedlingens statistik än de blå dunster som presenteras här i kammaren.
Jag skulle mer än i ord vilja se sambandet mellan jobbskatteavdraget och ett praktiskt utfall i fler arbetstillfällen och hur det i förlängningen stärker pensionen. Ni bör nog bevisa det mer än bara genom att stå här och prata i allmänna ord. Det ligger oerhört mycket pengar i jobbskatteavdraget. Det är inte något man plockar tillbaka på ett år. Det kommer att ta tid.
I vår alternativa motion har vi sagt minst 2 700 i förbättring för alla på årsbasis. Vi vill bygga vidare på det. Vi vill att det ska vara ett likvärdigt skattesystem, oavsett om man är pensionär eller om man är löntagare. När det gäller utgifter för inkomstens förvärvande kan man ha särskilda regler i deklarationen. Det klarar man på annat sätt.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det politiska bloggandet är en del av den allmänna debatten och är i grunden att betrakta som en positiv företeelse. Det är ett uttryck för politisk aktivitet och samhällsintresse. Bloggandet gör att fler kommer fram i debatten och att ett stort utbud av åsikter erbjuds på nätet. Självklart gäller yttrandefrihet och möjlighet för varje bloggare och skribent att uttrycka precis vilka tankar som helst.
Orsaken till min interpellation är förhållandet att en politiskt tillsatt regeringstjänsteman med stor exakthet uttalade sig om vad som skulle hända på ett kommande möte i Riksbanken. Det handlar inte om tjänstemannens egna åsikter, eventuella resonemang eller spekulationer.
I stället var det fråga om ett klart, tydligt och enkelt konstaterande som lyder: "Orsaken till att Riksbanken sänker räntan på torsdag är förstås att man vill samordna sänkningen med ECB och Bank of England, som också sänker räntan på torsdag." Genom åren har man från de flesta partier, framför allt från dem till höger på den politiska skalan, markerat vikten av en självständig och fristående riksbank.
Detta markerar också ministern i sitt svar. Men när enskilda politiskt tillsatta tjänstemän med sådan exakthet talar om vad Riksbanken kommer att besluta, i det här fallet "på torsdag", blir intrycket något annat.
Det är mycket möjligt att den aktuelle politiskt tillsatte regeringstjänstemannen är en undanskymd figur i politikens marginal, vid vars bloggfunderingar det inte finns anledning att fästa någon vikt. Men oavsett det är det så att när en regeringstjänsteman i position nära ministern och regeringen uttalar sig ger den formella positionen en plattform som åtminstone ger ett intryck av betydelse.
Särskilt intressant blir det hela när den aktuelle tjänstemannen talar om vilka beslut Riksbanken kommer att fatta. Min fråga till ministern är: Är det rimligt att enskilda politiskt tillsatta tjänstemän i Regeringskansliet genom konstateranden talar om vilka beslut Riksbanken kommer att fatta, i det är fallet "på torsdag"?
Peter Hultqvist (S):
Den här debatten handlar för mig inte så mycket om regelverken. Det handlar mer om omdöme och vad som är rimligt. Grundfrågan är: Är det rimligt att politiskt tillsatta tjänstemän i Regeringskansliet några dagar innan Riksbankens beslut konstaterar vad Riksbanken kommer att besluta? Jag upplever inte att statsrådet vill gå in i den frågeställningen som egentligen handlar om omdöme.
Vad är gott och vad är dåligt omdöme? För att ge trovärdighet åt Riksbankens roll som självständig suverän myndighet krävs ett förhållningssätt från regeringen och dess tjänstemän.
Skulle det exempelvis vara rimligt att statsrådet själv använde sig av samma formulering som tjänstemannen använde några dagar innan Riksbanken fattar ett beslut där han säger att orsaken till att Riksbanken fattar beslutet på torsdag är följande?
Stärker den enskilde regeringstjänstemannens tvärsäkra konstateranden om Riksbankens i det här fallet ännu inte fattade beslut intrycket av Riksbankens självständiga roll? Så är det naturligtvis inte.
Om det är så att den nu aktuella tjänstemannen är av så ovidkommande natur på departementet och har en så marginaliserad roll att det inte är något att bry sig om tycker jag att ministern med enkelhet kan konstatera att så är fallet, och då kan vi lämna den här frågan.
Men om tjänstemannen i fråga ändå är att betrakta som den regeringstjänsteman nära ministern och regeringen som han ändå i formell mening är blir situationen lite komplicerad. Ministern bör nog svara lite rakare och lite tydligare på frågan. Är det rimligt att enskilda politiskt tillsatta regeringstjänstemän i Regeringskansliet i konstateranden talar om vilka beslut som Riksbanken kommer att fatta?
Det gäller oavsett hur informationsvägarna är internt på Regeringskansliet, som jag över huvud taget inte kan analysera hur de ser ut.
Peter Hultqvist (S):
Jag har inte med ett enda ord eller en enda mening sagt att yttrandefriheten inte ska gälla. Vad jag diskuterar är mer en omdömesfråga. Den frågan om omdöme vill inte ministern svara på. Det handlar om huruvida det är rimligt att enskilda politiskt tillsatta regeringstjänstemän i konstateranden talar om vilka beslut Riksbanken kommer att fatta, och i det här fallet var formuleringen att det skulle ske "på torsdag".
Det är vad det handlar om. Är det gott eller är det dåligt omdöme? Skulle ministern, om det nu är så fullständigt okontroversiellt, själv kunna göra ett liknande uttalande? Ministern skulle då på måndagen kunna gå ut och säga: Orsaken till att Riksbanken gör detta på torsdag är följande. Skulle det vara gott omdöme av ministern?
Är det så att den här personen är så ovidkommande att det inte är något att bry sig om? Om personen i fråga har statusen av regeringstjänsteman tycker jag faktiskt att ministern bör fundera igenom ett bättre svar än vad jag hittills har fått. Jag har inte ifrågasatt yttrandefrihet eller att människor får skriva vad de vill i tidningar, bloggar eller insändare.
Det jag däremot vill peka på är att man från bland annat ditt parti många gånger har hävdat Riksbankens egen suveränitet. Man får inte politiskt lägga sig i, och du markerar det i svaret. Tjänstemannen i fråga skriver inte som någon personlig åsikt eller någonting sådant. Han bara konstaterar att "på torsdag" sänker Riksbanken räntan och att orsaken till beslutet är följande.
Det är vad som gör det hela lite mer intressant och situationen lite annorlunda än vad det normalt brukar vara. Om man uttalar sig som regeringstjänsteman eller regeringsledamot ger det en annan status och en annan tyngd än om man bara tycker till i största allmänhet.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret. Vad är den principiella grunden för att skatten på pensioner ska vara högre än skatten på arbete? Jag tycker inte att jag har fått något svar på det. Aldrig tidigare har vi haft ett system som i princip innebär skatt efter ålder inom ramen för det svenska skattesystemet. Aldrig tidigare har inkomster värderats olika på det sätt som sker nu, och jag tycker att det här är diskriminering av pensionärer.
Läget är sådant att en pensionär som har en pension på 228 400 kronor per år betalar ca 10 000 kronor mer i skatt än en person som arbetar med samma inkomst. Vad finns det för principiell grund för det här? Regeringen påstår att det handlar om att den ena arbetar och den andra inte. Pensionärer har i regel arbetat hela livet.
Deras pensionsnivå bygger också på inkomstnivåer i det tidigare arbetet. PRO har gjort en undersökning tillsammans med Världsbanken om skatten på pensioner och arbete i 53 länder. I inget av de här länderna finns ett system som liknar det svenska. Ingenstans betalar pensionärer mer i skatt än de som har arbete. Ingenstans försöker man dra en skiljelinje mellan pensionärerna och det övriga samhället.
Men i högerns, de så kallade Nya moderaternas, Sverige drar man skiljelinjen. Där markeras skillnaden mellan de närande och de tärande, som det förr hette i högerpropagandan. Är pensionärerna tärande, Anders Borg? Är det därför de ska straffas med högre skatt? Anders Borg försöker ge bilden av att den högre pensionärsskatten ger nya jobb.
Vilka nya jobb är det som har tillkommit genom att pensionärerna betalar högre skatt? Jag tycker inte att jag har fått någon redovisning på den punkten. Jag är rädd för att de siffrorna, de konkreta, exakta exemplen och de sambanden inte existerar. Argumenten på den här punkten är nog bara en luftballong. Och nu kommer verkligheten med lågkonjunktur. Varslen ökar vid företag efter företag runt om i Sverige.
Jag tror att finansministern känner till den delen av verkligheten. Arbetslösheten kommer successivt att öka. Varken den sänkta a-kassan eller det förhållandet att pensionärerna betalar högre skatt har gett några fler jobb i den märkliga sysselsättningspolitik som högerregeringen tror sig bedriva. De riktiga motiven till att pensionärerna ska betala högre skatt måste vara något annat, någonting som hittills är dolt.
Eller är det så enkelt som att era analyser om olika åtgärders riktighet och betydelse för samhällsutvecklingen är lite väl grunda och lite tunna i substansen? Jag vill nu, Anders Borg, ha svar på principfrågan varför pensionärer ska betala högre skatt än andra. Varför ska ålder vara avgörande för skattenivån?
Vilka nya jobb har tillkommit - räkna upp dem - genom att pensionärerna betalar högre skatt? Kommer lågkonjunkturen att bromsas upp och varslen att bli färre genom att pensionärerna betalar högre skatt än andra? Jag skulle vilja ha en redovisning på dessa punkter.
Peter Hultqvist (S):
Anders Borg är en alldeles utomordentligt usel expert på socialdemokratisk politik. Det finns inte mycket i det han säger som har någon substans eller relevans i den här debatten. Om vi säger att vi ska jobba bort skillnaden mellan pensionärernas skattenivå och de arbetandes skattenivå menar vi det. Vi vill ha ett skattesystem med samma inkomst - samma skatt. Så har det varit. Det är ni som har genomfört jobbavdraget.
Vi hade aldrig haft den här debatten om inte olyckan hade varit framme och ni hade vunnit valet. PRO och SPF hade aldrig haft anledning att vara upprörda över den här saken. Vi hade inte haft genomgången av 53 länder där vi är unika i det här avseendet. Ni har hittat på någon egen trollformel om att det ger fler jobb att pensionärerna skulle betala mer i skatt än andra. Du har inte kunnat redovisa vilka nya jobb som har kommit till.
Du har inte kunnat tala om hur långkonjunkturen bromsas upp av det här systemet som ni har. Du har inte kunnat visa på hur det blir färre varsel. Det är bara mytbildningar och luftbubblor som du sysslar med. Det är självklart att det kommer att ta tid. Det är ärligt att säga. Det kommer att ta tid att jobba bort den skillnad som ni har ställt till med. Det kommer att tid, men det ska vi göra. Det är vårt besked.
Vi tar första steget och påvisar att det är möjligt i vår budgetmotion. Men eftersom finansministern i grunden inte har en seriös inställning till det vi säger försöker han plocka ut något ur sitt sammanhang, fast han vet hur vår argumentation och strategi ser ut. Det är klart att politiken är en helhet. Vi ska återställa a-kassan, vi ska förbättra sjukförsäkringen; allt detta får vägas in och tar också sin tid.
Det är mycket som ska göras för att reparera Sverige efter er vanskötsel, urgröpning av trygghetssystemen, skruvade sysselsättningspolitik och konstiga skattesystem.
Peter Hultqvist (S):
Ett stenhårt och tuffare regelverk mot sjukskrivna och en illa sjösatt omorganisation inom Försäkringskassan, att man har struntat i varningarna från Försäkringskassans ledning om att åtgärdstakten är för hög och bristande resurser är orsaken till att vi står här i dag och för denna diskussion.
Jag noterar att ministern inte kommenterar den skarpa kritik som JO har riktat när det gäller situationen inom Försäkringskassan och effekterna för allmänheten. Det är anmärkningsvärt att vi hittills inte har hört någon kommentar på den punkten. Det har skett och kommer att ske en administrativ expansion inom Regeringskansliet.
Man är beredd att plussa på med ytterligare 1 miljard trots att det finns ett anslagssparande på 1 miljard som kan användas. Det tyder på att det finns rätt rejält med resurser om viljan finns att lösa bland annat Försäkringskassans problem med vad som behövs under omorganisationstiden. Men det vill inte ministern heller kommentera och diskutera.
Man kan ändå notera att på den ena sidan finns det resurser, och på den andra sidan ska det dras åt rejält. På den andra sidan är det sjuka, svaga människor i samhället som drabbas, och på Regeringskansliet har vi regeringen och dess egen administration.
Jag tycker att det ger en rätt tydlig bild av hur balansen ser ut i den statliga förvaltningen, vilka frågor som prioriteras, vad som är angeläget att lösa och vad som inte är angeläget att lösa.
Jag tycker att ministern kanske skulle kosta på sig att försöka kommentera det läget, för det är faktiskt en rätt så uppseendeväckande expansion när man talar om att man vill ha 1 miljard till och man redan har expanderat rejält 2008.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! Den israeliska attacken mot Gaza har lett till bland annat följande. Över hälften av de ca 1 300 som miste livet var civila. 20 000 bostadshus i Gaza har träffats och skadats. 4 000 hus har jämnats med marken.
Kostnaden för återuppbyggnadsarbetet har beräknats till 1,6 miljarder dollar, det vill säga 12 miljarder kronor. Elnät, vattenförsörjning, vägar med mera av infrastruktur har förstörts. Sverige gav förra året 720 miljoner kronor i bistånd till de palestinska områdena. Genom åren har svenska biståndsmedel bekostat bland annat infrastruktur och fastigheter.
Frågan är: Kommer den svenska regeringen att rikta någon form av krav i förhållande till Israel eftersom svenskfinansierade projekt raserats? För den svenska regeringen samtal med Israel om just det negativa i förhållandet att med biståndsmedel bygga upp något som sedan i krig och ockupation raseras? Det skulle vara mycket intressant att höra utrikesministerns kommentar på den punkten.
Den humanitära situationen är, precis som utrikesministern och Monica Green har refererat till, under all kritik. Det är mycket viktigt att inringningen, isoleringen, av Gaza upphör. Gaza får inte vara ett utomhusfängelse där människor har att leva i krigets ruiner. Om något föder en sådan situation hat och frustration, byggt på undermåliga livsbetingelser där människors värdighet och hopp släcks.
Sådant skapar bara nyextremism och nytt våld och lägger grunden till nya krig. Jag sätter värde på en rad av utrikesministerns markeringar. Jag tänker på markeringarna kring folkrätten, de mänskliga rättigheterna, uppslutningen bakom president Abbas, en framtida tvåstatslösning och återuppbyggnadsarbetet i Gaza.
Men det är också så att markeringarna mot Israels murbygge på Västbanken, bosättningspolitiken som bara fortsätter, övergreppen i ockupationens fotspår, vägspärrarna och det apartheidtänkande som har lett till att palestinierna inte får åka på de vägar som byggs till bosättningarna på Västbanken hela tiden bromsar en lösning av konflikten. Israel bär här ett mycket tungt ansvar. Därför är det oerhört viktigt att i debatter i parlament världen över ställa krav på Israel.
Vägen mot fred går ej över fler krig, mer av folkrättsbrott och förtryck i förhållande till palestinierna. Hamas raketbeskjutning av Israel ska inte försvaras och inte accepteras. Det har världen återkommande markerat gång på gång. Men Israels vedergällning saknar proportioner. Vedergällningen har kritiserats från folkrättslig synpunkt.
Den är inte på något sätt acceptabel och har nu resulterat i 1 300 döda, varav 400 är barn. Mina frågor till utrikesministern är: Vilka krav och samtal förs med Israel om infrastruktur och byggnader som finansierats med svenska biståndsmedel men nu har raserats?
Vilken bedömning gör utrikesministern av den nya USA-administrationens vilja att ställa hårdare krav på Israel eller bana vägen för någon form av fredlig process? Vilken bedömning gör utrikesministern av den israeliska valutgången och dess inverkan på en eventuell fredsprocess?
Peter Hultqvist (S):
Min uppfattning är att ska man nå fred måste man föra dialog mellan regeringar men också med valda representanter i parlament som har mandat. Det finns ett palestinskt parlament. Det finns ett israeliskt parlament. Det måste om det ska finnas en grund för en fredsöverenskommelse en vacker dag finnas en uppställning i båda parlamenten för en uppgörelse.
Då ingår både Fatah och Hamas på den palestinska sidan. Det ingår ett brett spektrum av partier på den israeliska sidan. Ska man kunna närma sig en punkt där det så småningom blir en fredslösning måste alla relevanta parter in i det och acceptera det. Det innebär också att på något vis måste omvärlden närma sig Hamas.
Oavsett hur man tycker, tänker och känner måste de vridas in i en lösning en vacker dag om det ska hålla. Jag tror att dialog är det som leder framåt. Det är ändå det som tonar ned. Det är ändå det som bygger ihop i stället för att splittra. Nu har vi ett krig bakom oss med förödande konsekvenser på många sätt.
Vi har haft en lång tid av terrordåd, övergrepp och övervåld. Någonstans måste alla parter till slut dra slutsatsen att så här kan vi inte hålla på. Det blir ett lidande för alla. Det är bara en nedåtspiral. Det leder ingen vart. Samtidigt föder det förhållandet ny extremism, nytt våld och en massa känslor kring hämnd och revansch som kanske i sin tur inte leder till något mer än våld.
Man kunde lösa Sydafrika som var en av de djupaste konflikterna, mest prestigeladdade, mest laddade med våld, övergrepp och mest komplicerade i hela världen. Där fanns parter som inte till något pris kunde försonas. Till slut försonades de. Då måste det också kunna gå i Mellanöstern. Det finns exempel som visar att det går.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar ministern för svaret. Min fråga till ministern handlar om vilka åtgärder regeringen tänker vidta med anledning av prognosen att socialbidragsutbetalningarna kommer att öka. I regeringens egna prognoser bekräftas att det är så här. Men det står undanskymt. I stort sett göms det här bort i budgetpropositionen.
Här har jag ett papper, s. 198 i volym ett i budgetpropositionen, som är oerhört omfattande och stor. På en enda rad berörs problemet. Det står: "Antalet individer med ekonomiskt bistånd ökar något under perioden 2008-2011."
På det här papperet finns också en tabell, där det står: "Helårsekvivalenter i vissa försörjningssystem". Raden "Ekonomiskt bistånd" handlar om socialbidragstagare, på helårsbasis. Det är bara att räkna in alla personer.
I den raden står det 77 för år 2007, 78 för 2008, 81 för 2009, 85 för 2010 och 86 för 2011.
Det är något komplicerat att tyda vad detta är, men det motsvarar på helårsbasis, när man har lagt ihop alla hel-, del- och halveffekter, 77 000 personer som får försörjningsstöd år 2007 och 86 000 år 2011. Det handlar alltså om en ökning med mer än 10 procent. Det betecknas som att det ökar något.
Jag tycker att det är att tona ned detta. När det ägnas sådan sparsam uppmärksamhet i hela det omfattande budgetmaterialet handlar det om att dölja det, om att utforma det så att det knappast ska märkas. I över hälften av kommunerna har vi ökade utgifter på socialbidragssidan.
De åtgärder som presenteras i budgetpropositionen har ingen effekt på den här utvecklingen, eftersom regeringens olika förslag redan är inräknade i grunderna för det här. Det är det som regeringens egen prognos bygger på. Det som döljer sig bakom siffrorna är bland annat försämrad a-kassa och försämrad sjukförsäkring.
Det kommer också att bli så att Försäkringskassans allt hårdare linje och rehabiliteringskedjans effekter märks. Vi ser nu en tendens, bland annat i kommunerna, till att människor som har varit sjuka länge och som ska prövas mot annat jobb inom organisationen i första steget nu varslas om uppsägning. Den utvecklingen är illavarslande.
Det här innebär att regeringens så kallade arbetslinje för många blir en socialbidragslinje. Detta visar att politiken inte fungerar. När man nu säger att man ska bevaka utvecklingen noga är det i och för sig en vällovlig ambition. Men det är inte så fruktansvärt konkret när det gäller åtgärder.
Eftersom prognosen finns i regeringens eget material, även om den står undanskymd, borde man redan i budgetpropositionen och redan nu agera betydligt kraftfullare. Jag tycker naturligtvis också att det är vällovligt att man ska titta på hur man ska stimulera efterfrågan på personer som står långt från arbetsmarknaden. Men det är också vagt och föga konkret.
Är sanningen om det här att ni egentligen inte vet hur ni ska göra för att möta problemen med ökade socialbidragsutbetalningar?