Kent Ekeroth (SD):
Jag får tacka för svaret, även om jag tycker att svaret var mer oroväckande än vad jag först hade förväntat mig. För dem som tittar på denna debatt kan det vara bra att veta anledningen till att jag påkallar den. Det är nämligen så att kraven för att bli brandman har sänkts de senaste tio åren plus att man numera kvoterar in folk som annars inte hade varit kvalificerade för att bli brandmän. Anledningen till dessa sänkta krav är att man vill stilla ett politiskt korrekt behov, i det här fallet, som ministern själv uttryckte det, för att uppnå en "jämn könsfördelning och mångfald".
Sådan är situationen i dag. Det är därför jag har initierat denna debatt. Jag menar att detta inte är någonting annat än oerhört anmärkningsvärt. En brandkårs viktigaste uppgift är att rädda liv, inte att uppfylla politiska mål om att spegla befolkningssammansättningen. Resultatet av den politik försvarsministern står här och försvarar är kort och gott en sämre räddningstjänst för Sveriges invånare. Låt mig ge några exempel.
En person med tio års erfarenhet av att vara brandman och med goda vitsord blev nekad när han sökte sig tillbaka till brandkåren efter en sejour som polis. Vem anställdes i stället för honom? Jo, exempelvis en 23-årig kvinna utan körkort som vikarierat som mellanstadielärare och gått en komvuxutbildning i pedagogiskt ledarskap.
När den här erfarna brandmannen frågade vad han skulle göra för att förbättra sina chanser till nästa år fick han svaret att han skulle fördjupa sig i ämnet pedagogik. Man tar sig för pannan när man hör det här. Vad är tanken - att han ska prata omkull en brand? Vad är viktigast, att kunna rädda liv när det brinner eller att sälja brandvarnare till allmänheten? Ett annat exempel på hur denna kvoteringsiver utsätter andra människor för fara kan till exempel ses vid forcering av dörrar.
När det brinner i din eller min lägenhet ska brandmännen snabbt kunna ta sig in. En vanlig dörr forceras på kanske 10-20 sekunder och en säkerhetsdörr på 45-60 sekunder. När brandmännen vid Räddningstjänsten Syd för en tid sedan skulle öva sig i detta tog det två kvinnliga brandmän, enligt uppgift, elva minuter. Henrik Persson, som är brandmästare i Höganas, sade: "Om det är sant är det djupt allvarligt. Efter så lång tid finns det inget liv att rädda på andra sidan."
Bengt Malmberg, en före detta brandmästare och chef med 39 års erfarenhet, känd bland brandmännen för att hans övningar var stenhårda, är själv vittne till hur brandkårsstyrkan har börjat monteras ned i jämställdhetens och mångkulturens namn. Han sade: "Man har med berått mod sänkt kvaliteten på brandmännen så att allmänheten nu inte längre kan räkna med att bli räddade i en farlig situation eller åtminstone få den bästa hjälpen. Det är en fullständig katastrof."
Han sade vidare: "Numera tar man in så fysiskt svaga personer att de aldrig skulle klara mina övningar. Det betyder i sin tur att de måste ha lättare övningar, vilket gör att de hela tiden blir sämre och sämre."
Peter Bergh, som är ordförande för Brandmännens Riksförbund, berättar för tidningen Dispatch International hur räddningstjänsten de senaste åren fokuserat alltmer på mångfald och allt mindre på yrkeskunskap: "2011 drev vi tillsammans med Centrum för Rättvisa ett fall i domstol som rörde en svensk brandman som trots två års utbildning nekades jobb vid Södertörns Brandförsvar.
Samtidigt som ett antal kvinnor med sämre eller inga relevanta meriter fick jobb som brandmän." Den här utsatta brandmannen fick 100 000 kronor i förlikning för det här. Jag menar att denna rent oansvariga och farliga situation står försvarsministern och försvarar, berömmer och till och med säger är nödvändig, vilket för mig är helt otroligt.
Oavsett om det är kvinnliga eller manliga brandmän, om det är 100 procent kvinnor eller 100 procent män, är det viktigaste kompetensen, inte att eftersträva någon form av kvotering eller ett visst antal kvinnor på platserna. Det kan aldrig vara ett mål. Och som vi har sett har vittnen efter vittnen visat hur ohållbar denna situation är.