Anders Hansson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Kostnaderna för domstolstolkning samt övrig tolkning hos våra myndigheter har ökat dramatiskt över tid. Med en ökad internationalisering och en stor flyktingmottagning nödgas våra myndigheter, våra kommuner, våra landsting och staten varje år betala ut stora summor för tolkning. För den enskilde är tolkningen fullständigt gratis - den går på det offentliga - och behovsprövning görs inte i någon större utsträckning.
Det offentliga står alltid för kostnaden. Herr talman! Rätten till tolk ska vara oantastlig och absolut. Om du inte kan förstå det språk myndigheterna använder ska du få hjälp med detta. Vad som dock aldrig diskuteras är huruvida det är rimligt att staten och det allmänna alltid står för hela kostnaden för tolkning.
Få, om någon, skulle ifrågasätta att en utländsk medborgare som nödgas komma i kontakt med svenska myndigheter är i behov av tolk. Likaså skulle ingen ifrågasätta om en asylsökande begär en tolk för att kunna förstå vad svensk myndighetspersonal säger och kunna göra sig förstådd. Men hur ställer vi oss om personen som begär tolk har svenskt medborgarskap och har varit i Sverige i 20 år?
Är det då fortsatt rimligt att staten står för hela tolkkostnaden? Jag anser inte det. Jag anser att denna person har haft skälig tid på sig att lära sig svenska språket och därmed ska betala en del av tolkkostnaden eller till och med hela kostnaden. Herr talman!
I sitt svar pekar statsrådet Johansson helt korrekt på Europakonventionen, EU-rätten och andra internationella konventioner som syftar till att säkerställa rätten till tolk och, om man står anklagad för brott, rätten till kostnadsfritt biträde av tolk. Statsrådet uppger också att det redan på 1970-talet slogs fast i Europadomstolen att man inte fick återkräva kostnad för tolkning av den tilltalade.
Visst ska Sverige följa både Europakonventionen och EU-rätten, men likväl kan jag inte låta bli att fundera på om syftet med dessa lagar var det vi nu ser. 1970 är snart 50 år tillbaka i tiden. Lagarna tillkom för att EU-medborgare skulle ha rätt till tolk om de befann sig i andra EU-länder.
Den fråga som jag nu tar upp är om landets egna medborgare i sina egna hemländer, där de har bott under lång tid, bör ha en absolut rätt till kostnadsfri tolkning i sina egna nationella domstolar eller vid kontakt med våra myndigheter.
Tycker statsrådet att detta är rimligt, eller är det kanske så att regeringen bör verka för en förändring eller ett förtydligande av rådande EU-lagstiftning så att lagarna alltjämt är ändamålsenliga och fyller sitt ursprungliga syfte? Herr talman! När man talar om integration verkar alla experter och till och med alla politiska partier vara överens om att språket är nyckeln till lyckad integration, så även den svenska regeringen, som nyligen biföll Moderaternas och andra partiers krav på språktest för nyanlända.
Men vilken signal skickar vi då om vi samtidigt ger samma personer möjlighet att kostnadsfritt, det vill säga på skattebetalarnas bekostnad, nyttja tolk vid myndighetskontakter, och detta under obegränsad tid? Vore det inte rimligt att medborgare efter tre eller fem år får stå för en del av eller hela kostnaden själva? Vid tolkning i domstol gäller EU-rätten - visst - men vid kontakter med andra myndigheter som Arbetsförmedlingen, Skatteverket, sjukvården och så vidare?
Anser inte statsrådet att självfinansieringen bör öka eller i alla fall börja?