Tobias Andersson (SD):
Svenskt Näringsliv uppskattar att den brottslighet som riktas mot just näringsverksamhet innebär en kostnad för Sveriges företag på ungefär 100 miljarder per år.
Det är mycket pengar som näringsidkare i dag tvingas lägga på annat än sin kärnverksamhet, vilket i praktiken innebär att tillväxt och utveckling tvingas stå tillbaka, med uteblivna skatteintäkter och fler arbetslösa än nödvändigt som följd.
Resultatet i företagarorganisationen Företagarnas rapport från tidigare i år, Brott mot företagare 2022 , förstärker den redan dystra bilden av hur brottsligheten ligger som en våt filt över det svenska näringslivet.
Exempelvis har vartannat företag med anställda utsatts för brott de senaste fem åren, och bara en av fyra företagare anser att polisens närvaro är tillräcklig för att skapa trygghet. Nästan var femte företagare överväger nu att lägga ned sin verksamhet till följd av brottslighet.
Anmälningsbenägenheten minskar också i skrämmande takt, och 70 procent av företagarna har avstått från att polisanmäla brott, huvudsakligen för att de inte ser någon poäng med att anmäla. Fru talman!
Vi talar med andra ord om en situation i Sverige där varannan företagare blivit utsatt för brott och där en stor majoritet av de brottsutsatta känt att det inte är lönt att anmäla brott de utsatts för. En typ av brottslighet som många näringsidkare till slut ledsnar på att anmäla är de stölder och andra typer av så kallade mängdbrott som drabbar svenska butiksägare.
Jag har själv träffat exempelvis Icahandlare som sedan länge slutat bemöda sig om att anmäla de brott butiken utsätts för. Nu talar vi inte ens om det som sker utöver själva brotten, alltså störande och stökigt beteende med mera som man försökt komma åt med tillträdesförbudet.
En handlare uppgav att kostnaden för kriminaliteten och åtgärderna för trygghet och säkerhet som han tvingats investera i för såväl butik som personal uppgick till närmare 10 procent av årsomsättningen, vilket var betydligt mer än vinsten. Mot denna bakgrund är det inte konstigt att frågan om tillträdesförbud till olika platser har debatterats under ett flertal år i Sveriges riksdag.
Regeringen, med Morgan Johansson i spetsen, har återkommande argumenterat emot tillträdesförbud. Fram till 2019 ville regeringen trots oppositionens tidigare tillkännagivanden inte stödja ett sådant förslag.
Givet åren regeringen motsatte sig detta är det onekligen välkommet att både tillträdesförbud till butiker har kommit på plats och att regeringen nu föreslår en utvidgning av förbudet till att gälla även badanläggningar och bibliotek. Det finns dock skäl att lyfta vissa aspekter som regeringen inte noterat eller lagt fram som förslag till oss.
När det gäller tillträdesförbudet till butiker har Svensk Handel med flera framfört att beviljandegraden är förvånande låg och att ungefär tre av fyra ansökningar får avslag.
Åklagarmyndigheten har varit hos justitieutskottet och redogjort för behandlingen av sådana ärenden, och att det ofta blir avslag beror dels på att det är en ny lagstiftning, dels på att rekvisiten för beviljande har tolkats så att det oftast kräver tidigare utdömt straff för brottslighet i den berörda butiken.
Det förefaller som att just risken för brottslighet och störande beteenden inte beaktas i tillräcklig grad. Detta aktualiseras särskilt av dagens proposition eftersom man i den går fram med lägre rekvisit för tillträdesförbud till bibliotek.
Att bibliotek har särpräglade normer om tystnad och att högljutt beteende där går mer emot normerna stämmer. Men även butiker och kanske i synnerhet badanläggningar har också särpräglade normer för acceptabelt beteende, som alltför ofta bryts. De föreslagna rekvisiten för bibliotek bör enligt oss således omfatta även simhallar och butiker.
Tillkännagivandet gäller även en översyn av dagens tillämpning. Fru talman! Tyvärr efterfrågar inte samtliga partier detta, varför utskottets ställningstagande lär falla i kammaren. Jag vill ändå yrka bifall till utskottets förslag till beslut.