KBLab/rixvox huggingface dataset:
Susanne Eberstein (S):
Sedan ganska lång tid har möjlighet funnits för samhället att reagera på allvarliga trafikbrott genom att förverka bilen, verktyget. Kravet har hittills varit att det inte får vara oskäligt att ta bilen. Tyvärr verkar inte det räcka för att få ned trafikbrottsligheten. Skälet till dagens förslag till lagändring är inte främst att ytterligare straffa utan att förebygga återfall i samma typ av brott.
Olovlig körning och rattfylleri är typiska återfallsbrott där ett beslagtaget fordon kan vara ett väsentligt inslag för att förhindra nya brott. Vidare innehåller lagförslaget en skärpning av oskälighetsrekvisitet. Det innebär att vi egentligen nu gör att Högsta domstolens tidigare dom blir överspelad. Bara när det är uppenbart oskäligt att förverka ska man låta bli.
I betänkandet finns, som vi just har hört från Sverigedemokraterna, krav på att även grov vårdslöshet i trafik ska finnas med i uppräkningen av återfallsbrotten. Var gränsen ska gå och hur många brott som ska ingå kan alltid diskuteras. Grov vårdslöshet i trafik är inget typiskt återfallsbrott. Det är mer komplext och begås inte alltid av bilförare.
Anledning finns därför som föreslagits att inte ta med det bland återfallsbrotten. Möjligheten att förverka finns redan i dag. Redan första gången man döms kan bilen förverkas, och det kan ske lättare enligt de förslag till skärpning av oskälighetsrekvisitet som vi nu ska fatta beslut om. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna.
Susanne Eberstein (S):
Ledamoten berömmer sig för allt som har gjorts under de många åren. Men vi är överens om att det inte alls är tillräckligt. Inte sant, Anders Hansson? Annars skulle vi väl inte ha ett tillkännagivande. Det är klart att ni skulle ha gjort mycket mer under de åtta åren för att ordna upp det. Det var det jag menade med att räkna upp alla årtal. Vad har ni gjort? Jo, ni har gjort enstaka saker. Och det har vi aldrig satt oss emot. Det är alldeles utmärkt. Men det räcker inte.
Och det borde ha gjorts mycket tidigare. Det är det jag vill säga.
Susanne Eberstein (S):
Jag fick en direkt fråga av Maria Abrahamsson. Utredaren slutade sitt uppdrag - och det fanns anledningar till det - i juni 2014. Om man hade tyckt att det var en mycket viktig utredning hade man dagen efter kunnat tillsätta en ny utredare. Det var ju fråga om en ensamutredare. Bland det första en ny regering gör vid byte av majoritet är att gå igenom alla pågående utredningar. Vissa läggs ned och vissa fortsätter.
Den här gången blev det extra besvärligt för min regering eftersom det blev minus 200 miljoner i budgeten. Därför måste man sortera extra. De uppgifter som jag har fått är att regeringen har en avsikt att tillsätta en utredare. Dessutom arbetar Domstolsverket hela tiden med att frågorna ska skötas ordentligt.
Susanne Eberstein (S):
Att hushålla med pengarna betyder inte att vi ska göra precis som de som numera är opposition vill. Jag har aldrig hört förut att man i en regering slutar att regera i juni valåret. Jag trodde tvärtom att man var skyldig att sköta landet ända fram till valdagen och kanske till och med efter valdagen fram tills en ny regering tillträder. Det står i betänkandet - som Maria Abrahamsson kanske inte har läst, och det kan jag förstå - att regeringen ska tillsätta en ny utredare. Det kommer att komma. Jag vill också kommentera det här med tv-sända rättegångar.
Jag tycker att det är en jättesvår fråga. Blir vittnena mer villiga att vittna? Känner sig målsäganden uthängd eller är orolig för att medverka? Vad händer med den som blir dömd, som då har varit i varje människas hem i det här landet? Jag tror att det krävs en ganska stor integritetsutredning av det här med tv-sända rättegångar. Men jag vill inte svara ja eller nej på det.
Jag tycker bara att det är en mycket svår fråga.
Susanne Eberstein (S):
Vem som har sagt att ingenting har gjorts vet inte jag, men det får vi väl läsa i protokollet i morgon. Javisst, mer måste göras. Jag håller med.
Mycket mer måste göras, och om man hade gjort tillräckligt under åren 2006-2014 för att domstolarna skulle vara en trygg plats för människor som tvingas dit eller måste vara där, då hade inte Alliansen så snart efter valet och avgången behövt göra en motion tillsammans. Självklart har det gjorts saker under de här åren. Ingen har påstått något annat.
Men jag har sagt att det inte har gjorts tillräckligt, och det är det jag saknar.
Susanne Eberstein (S):
Domstolarna ska präglas av rättssäkerhet och effektivitet. Den här gången - det är nog alla överens om - diskuterar vi effektiviteten. Det lagförslag som regeringen presenterar i propositionen En modernare rättegång II syftar till att effektivisera och förbättra domstolsprocessen. Förslagen innebär bland annat att handläggningen av mål och ärenden i större utsträckning ska kunna anpassas till förhållandena i det enskilda fallet.
Flera förslag syftar också till att skapa förutsättningar för en mer ändamålsenlig handläggning i hovrätten utifrån att tyngdpunkten i rättskipningen ska ligga i första instans. Som regeringen anför leder förslagen bland annat till att domstolarnas verksamhet kan bedrivas mer effektivt, till exempel genom att handläggningstiderna förkortas och kostnaderna vid inställda förhandlingar minskar. Medborgarnas krav på att få sin sak prövad inom rimlig tid kan bättre tillgodoses.
Jag konstaterar att det inte har väckts några motioner med förslag till lagändring som står emot regeringens lagförslag. Regeringens lagförslag är ändamålsenligt utformat och bör antas av riksdagen. Det har noterats att återgivandet i propositionen av den gällande lydelsen av lagstiftningen innehåller smärre felaktigheter. Det rättar vi till genom redaktionella ändringar. Som vi hört av tidigare talare, ledamoten Hedin, vill han att frågan om införandet av e-domstolar ska utredas.
Vi i utskottsmajoriteten tycker inte att den frågan är den som är mest angelägen att utreda för att förbättra effektiviteten. Det finns nämligen redan i dag, precis som ledamoten har sagt, goda möjligheter att avgöra mål på handlingarna. Så sker också i stor utsträckning i flera av de måltyper som nämns i motionerna. Det kan också konstateras att en stor del av kommunikationen vid domstolarna redan i dag sker på elektronisk väg.
Detta kommer att öka alltmer med den domstolsdatalag som trädde i kraft den 1 januari 2016, som syftar till att domstolarna på ett effektivt och rättssäkert sätt ska kunna handlägga och avgöra mål och ärenden med ett rationellt och modernt datorstöd samtidigt som den personliga integriteten skyddas. Det finns alltså redan ytterligare möjligheter att utveckla det elektroniska förfarandet vid domstolarna.
Därför saknas det anledning att göra något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionerna. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen.
Susanne Eberstein (S):
Om reservationerna är farliga eller ofarliga för regeringen är nog inte våra grunder när vi avstyrker eller yrkar bifall till några reservationer. Vi tycker helt enkelt att det här är omhändertaget. Det finns utredningar som håller på med integritet på olika sätt, och de kommer naturligtvis att titta på de frågor som finns när det gäller domstolsdatalagen. En stor fördel med den här lagen är att man äntligen får en reglering.
Väldigt mycket av det som nu kommer att regleras har varit helt oreglerat med Veraförordningen. Därför är det mycket viktigt att den här lagen nu äntligen kommer.
Susanne Eberstein (S):
Det är oppositionens privilegium att göra tillkännagivanden, framför allt i den parlamentariska situation som vi i dag befinner oss i. Jag har full respekt för det och förståelse för att vi råkar ut för detta. När det gäller kameraövervakningen och den spretiga hanteringen är det ju därför det är så viktigt att utreda det här ordentligt så att vi kan få en bra lagstiftning på plats.
Jag tycker mig ha lång erfarenhet, och gör man slarviga utredningar finns det risk att det blir en slarvig lagstiftning. Därför är det viktigt att man verkligen tittar över alltihop ordentligt med mycket svåra frågor. Utredare kan faktiskt också tala med sin uppdragsgivare om de tycker att de har fått direktiv som inte fungerar eller att de känner att det här borde göras på ett bättre eller annat sätt.
Det har hänt, säkert även under Beatrice Asks tid i regering. Det är förfärligt att en polis blir attackerad i sin bostad, men det är på intet sätt straffritt i dag. Det måste man ändå komma ihåg. Det låter lätt i debatten som att det skulle vara alldeles straffritt att ge sig på rättsväsendets personal och att det därför är så förskräckligt att den här blåljusutredningen dröjer.
Men mycket av det som kommer att komma fram är redan kriminaliserat. Det som kan tillkomma är just sådant som skydd, anonymitet och alla möjliga sådana saker som man kanske behöver fundera på närmare.
Susanne Eberstein (S):
Jag har ingen annan uppfattning när det gäller kameraövervakning. Jag tror att man skulle komma mycket långt med det. Jag har erfarenhet av hur det fungerar i London, och jag tror att den brittiska befolkningen är mycket positiv till att ha sådana här kameror överallt på allmän plats. Det är just det här som utredningen ska ta tag i, och vi insåg gemensamt att det inte var bra som det var och att länsstyrelserna var alldeles för stränga.
Antagligen har deras beslut inte överklagats i tillräckligt stor utsträckning, för det är möjligt att det hade blivit mycket mer i så fall. Vi är alltså hjärtligt överens om att det här ska ske. I juni kommer utredningen, och jag är övertygad om att vi faktiskt kommer att kunna vara överens om det här, därför att det är en ny tid, och det här är ett väldigt bra vapen. När det gäller att rättsväsendets personal hamnar mellan stolarna vet jag inte vilka stolar det skulle vara.
Om man begår brott och övervåld mot rättsväsendets personal döms man ju redan i dag, så jag tycker att det låter lite konstigt att säga att de skulle hamna mellan stolarna. Däremot kan man öka säkerheten på många olika sätt. Det kan arbetsgivaren faktiskt göra redan i dag. Det är mycket viktigt att personalen vid domstolarna känner sig skyddad. Det är självklart, och det kan väl ingen ha något emot.
Men även i dag är det faktiskt kriminaliserat att ge sig på den personalen.
Susanne Eberstein (S):
Jag tänkte börja med att läsa upp den lagtext som finns i genomförandet av oskuldspresumtionsdirektivet, som vi har fått från EU.
Så här lyder lagtexten med den förnyelse som görs: Kan saken utredas tillfredsställande får målet avgöras trots att den tilltalade har inställt sig endast genom ombud eller har uteblivit, om den tilltalade sedan han eller hon har delgetts stämning har avvikit eller håller sig undan på ett sådant sätt att hon eller han inte kan hämtas till huvudförhandlingen.
I de fall som avses i detta stycke får målet alltså avgöras även om den tilltalade inte har delgetts kallelse till förhandlingen. Genomförande av oskuldspresumtions-direktivet Det är denna lilla förändring som vi ska ta ställning till. Delgivningsbestämmelserna ska skapa rimliga garantier för att den tilltalade har kunnat ta del av handlingarna i det mål som domstolen ska pröva. Det tycker vi nog allihop är ganska självklart med tanke på den rättssäkerhet som vi ändå vill värna i detta land.
Samtidigt får inte bestämmelserna vara utformade på ett sådant sätt att de hindrar eller försenar domstolens prövning. Bestämmelserna om delgivning måste därför vara ändamålsenligt utformade så att kraven på såväl rättssäkerhet som effektivitet tillgodoses. De regler som finns som förenklar delgivning är välavvägda, och utskottet finner inte att den förändring som jag nu har talat om skulle utgöra skäl för att ändra reglerna så som motionärerna föreslår.
Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Susanne Eberstein (S):
När det gäller skyddet för vittnen kan jag säga att jag tror att alla i den här kammaren är helt överens om att det är oerhört viktigt för rättssamhället att vittnen vågar vittna. Nu tog ledamoten inte upp anonyma vittnen utan vittnesskyddet. Det är klart att vi måste ha ett mycket bra vittnesskydd. Jag träffar vittnesstödjare, och de känner att de gör ett oerhört viktigt arbete.
Det är väldigt mycket lättare för vittnen att uppträda i domstol när de har en person vid sin sida. Jag tycker att det finns en lång väg att gå innan man ska förändra reglerna när det gäller anonyma vittnen, som KD förespråkar. Man kan till exempel titta på kameraövervakning. Lagstiftningen om utökad kameraövervakning kommer att ge stöd till vittnena när det gäller vad som har hänt.
Det kommer att underlätta för vittnet att det finns en kamera som har varit med och kan visa vad som har hänt. Vi kommer nu också att införa hemliga tvångsmedel, något som tyvärr har dröjt väldigt länge. Även detta kommer att kunna hjälpa vittnen och komma åt gängbrottsligheten.
Brå ska nu titta på det här med vittnesstödet och mekanismerna i tystnadskulturen. Det är viktigt att vi avvaktar vad de säger. Vi har ett kommittéväsen i Sverige. Vi har ett utredningsväsen som är väldigt bra och noggrant. Därför är det viktigt att vi får ordentligt underlag innan vi går vidare.
Susanne Eberstein (S):
Den 1 oktober 2019 kommer Brå att redovisa det uppdrag som de har fått av regeringen om "att studera fenomenet tystnadskultur och brottet övergrepp i rättssak. Brå ska belysa mekanismerna bakom att tystnadskulturer uppstår och upprätthålls i exempelvis socialt utsatta områden och inom organiserad brottslighet". Jag tycker att vi ska vänta på att de genomför det uppdraget. Sedan ska vi se hur vi ska gå vidare.
Susanne Eberstein (S):
För att förtroendet för rättsväsendet ska upprätthållas krävs att alla delar är rättssäkra och effektiva. Polisen, åklagarna, domstolarna och kriminalvården måste självklart ständigt utvecklas och effektiviseras. Riksrevisionen har en kontrollerande och pådrivande funktion. Ärendet i dag handlar om Riksrevisionens rapport om tingsrätters effektivitet och produktivitet - det vill säga hur många mål man avgör.
Det är viktigt att alla delar av rättsväsendet, och förstås alla statliga myndigheter, tar rapporterna från Riksrevisionen på största allvar. Mycket av diskussionerna i dag i rättssamhället rör inställda rättegångar. Varje år ställs 6 procent av de planerade brottmålsrättegångarna in. Uteblivna tilltalade är den huvudsakliga anledningen, då de inte har kunnat nås för delgivning.
Brottmålsförhandlingar som gång på gång ställs in på grund av bristande delgivning påverkar tilliten till domstolarna. Även förhållandet att relativt många enkla brottmål preskriberas innan domstol får möjlighet att pröva målet påverkar förtroendet för domstolarna. Kostnader för försvarare samt besvär för vittnen och målsäganden är också en följd.
Domstolsverket har därför satt igång ett arbete för att på alla sätt se till att de verktyg som finns för att kunna delge den tilltalade verkligen används av de rättsvårdande myndigheterna. Det finns nämligen en stor mängd olika åtgärder och verktyg som kan användas, men vid en kartläggning av inställda förhandlingar har det visat sig att de inte använts.
Om varje länk i kedjan skulle fungera skulle antalet inställda mål gå ned högst väsentligt. Arbetet med att delge alla tingsrätter kunskaper går nu vidare. Det är ett bevis på att tingsrätters arbete kan och ska effektiviseras. En annan åtgärd är det snabbförfarande som från åklagarsidan ska införas på försök.
Vid två tingsrätter kommer från den 1 januari ett arbete med ett så kallat snabbförfarande att sättas igång. Vid brott som till exempel rattfylleri görs utredningen på brottsplatsen och delges den misstänkte med detsamma. Tid för rättegång sätts också ut inom en mycket snar framtid. Detta arbete sätts igång vid årsskiftet, och det är bara att hoppas på framgång.
Jag har nu beskrivit två olika förfaranden som med största sannolikhet kommer att medverka till större effektivitet, och det är jag säker på att alla kommer att välkomna. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Susanne Eberstein (S):
Det är klart att varje krona som satsas på rättsväsendet är jättebra, men jag vet inte om den halva procent som Moderaterna, till skillnad från oss, lägger på domstolarna kommer att göra så stor skillnad. Jag tror snarare att det är det vardagliga, trägna arbetet av duktiga tjänstemän som kommer att innebära att effektiviteten ökar.
Jag har svårt att tro att just den halva procenten i ökade anslag till domstolarna skulle betyda så hemskt mycket. Vi gör jättesatsningar på polisen. Vi hoppas att detta inte bara ska innebära att antalet poliser blir större utan även att mer jobb utförs, för det är väl det som vi saknar i dag.
Susanne Eberstein (S):
Till de 5,6 miljarder som regeringen lägger på domstolsväsendet lägger Moderaterna och de andra ungefär 0,5 procent. Jag vet inte om det är en väldigt stark signal till domstolarna om att de betyder hemskt mycket mer i Moderaternas ögon än i våra.
Jag tror inte att 5,6 miljarder plus 0,5 procent är det som kommer att göra skillnad för den effektivitet som vi faktiskt kräver av domstolarna. Vad gäller satsningarna på polisen, som är större än de någonsin tidigare har varit, ska det, tycker jag, också ställas krav på större effektivitet. Men skillnaden på 0,5 procent i anslagen är som sagt kanske inte vad som kommer att vara avgörande för om domstolarna blir effektivare eller inte.
Jag tror inte det.
Lawen Redar (S):
Jag tackar Krister Hammarbergh för redogörelsen. Det finns ju många frågor där vi är överens med varandra, och det finns många prioriteringar som vi ser är våra gemensamma utmaningar för hela utskottet. Min fråga avser idén om att nykriminalisera begreppet inbrottsstöld. Det är nämligen, som jag tidigare angav, inte med hänvisning till en utredning jag beskrev hur vi ser på frågan, utan det var med hänvisning till ett brott som redan finns i brottsbalken.
I brottsbalkens 8 kap. 4 § har vi ett brott som heter grov stöld. Min fråga till Moderaterna är varför vi behöver en nykriminalisering på området när det redan är kriminaliserat. Är det inte bättre att prioritera resurserna till polisen och rättsväsendet så att vi kommer till rätta med den organiserade brottsligheten?
Lawen Redar (S):
Ett viktigt område inom kriminalpolitiken handlar om synen på straffet. Samhället förväntas reagera på beteenden som är kriminaliserade. Den som har begått brott ska mötas av samhällets tydliga besked att beteendet inte accepteras. Straffet har olika funktioner. Det ska avskräcka. Det ska vara normbildande. Det ska skydda brottsoffer. Det ska tillgodose samhällsskyddet. Men det ska även vara rehabiliterande, det vill säga påverka den dömde att vilja avbryta sin kriminella bana.
Här har påföljdssystemet en avgörande roll. Att människor återgår till kriminalitet efter avtjänat straff är ett samhällsmisslyckande. Därför behöver påföljder som fängelsestraff, villkorlig dom, skyddstillsyn och sluten ungdomsvård på ett bättre sätt integreras med en återanpassning till samhället. Det handlar om att få stöd och vård och tillgodoses med utbildning och arbete och en bostad av kommunen. Vid brott begångna utomlands blir återanpassning till samhället mycket svårare.
Har den dömda personen hemvist och familj i ett annat land blir det svårt av naturliga skäl att åstadkomma en personlig utveckling och ett förändrat beteendemönster. Därför är regeringens proposition om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen så viktig. Syftet med lagförslaget är att den dömde ska verkställa påföljden i den medlemsstat där den sociala återanpassningen kan ske allra bäst. Fru talman!
För att detta ska fungera förutsätts att vi respekterar det straffrättsliga samarbetet och principen om ömsesidigt erkännande av domar och beslut i brottsmål. Medlemsstaterna i EU ska inte ifrågasätta varandras domar eller beslut utan i stället se till att verkställa dem på bästa sätt, trots olikheter i staternas materiella och processuella reglering. Påföljderna skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna.
För att hantera det får man i vissa fall anpassa den påföljd som ska verkställas. Den behöriga myndigheten att pröva om svensk domstol eller slutligt beslut om påföljd ska sändas till annan medlemsstat är Kriminalvården. Kriminalvården kommer också att vara den myndighet som tar emot och prövar om en frihetsberövande påföljd meddelad i annan stat ska erkännas och verkställas i Sverige. Varje enskilt fall får bedömas utifrån ett helhetsperspektiv av relevanta omständigheter.
Den dömdes egen inställning måste givetvis beaktas. Fru talman! Det är glädjande att se att de rambeslut som tas verkar i syfte att minska kriminalitet och återfall i brottslighet. Sverige ska givetvis vara delaktigt i det gränsöverskridande samarbete som vi har. Därför yrkar jag bifall till utskottets förslag och avslag på motionsyrkandena.
Lawen Redar (S):
Det känns bra att många av oss är angelägna om att komma till rätta med denna problematik - och framför allt att vi ser den. När det gäller arbetet i kommunerna är det mycket som ska till. Den tidigare regeringen tillsatte en samordnare som arbetar med frågorna. Vi har utökat samordnarens mandat och resurser så att denne ska kunna arbeta vidare med frågan.
Utredaren har lagt fram ett förslag om en nationell stödlinje för anhöriga så att de kan kontakta någon och få hjälp om något inte verkar stämma med barnen. Kommunerna följs också upp av samordnaren med medarbetare i syfte att lägga fram kommunala planer för hur man ska tackla dessa utmaningar. I mångt och mycket krävs en polisiär insats.
Säpo har god kontakt med de olika distrikten i polisorganisationen för att kunna tackla dessa utmaningar. Vi förstärker i och med denna lagstiftning möjligheten till utredning, hemlig avlyssning och så vidare för att polisen ska känna att man har mandat att reda ut. Mycket arbete görs, och kommunerna är på gång. Vissa kommuner har kommit längre i arbetet, men vi ska självklart följa upp så att samtliga kommuner tar frågan på allvar och tar fram kommunala strategier för att kunna hantera frågan.
Lawen Redar (S):
Jag vill inte göra en konfliktfråga av detta, men när vi talar om verkstad är det viktigt att påminna sig om att regeringen kom till ett tomt bord på området när den tillträdde, bortsett från den samordnare som tillsattes av den tidigare regeringen. Därefter har vi arbetat kraftfullt i frågan. Det har tagits fram en nationell plan för att försöka bekämpa terrorism, och vi har samarbetat med borgerligheten och andra partier för att hitta åtgärder för att bekämpa terrorism.
I dag kriminaliserar vi resandet, vilket gör att återvändandet förhoppningsvis inte kommer att vara ett stort problem. Men vi kommer självklart att titta närmare på hur denna lagstiftning implementeras i arbetet. Det här är ett sätt att gå vidare i arbetet, men vi stannar inte där. Vi fortsätter att utveckla, och det kommer att läggas fler åtgärder och förslag på riksdagens bord. Det kan borgerligheten och inte minst Beatrice Ask definitivt förvänta sig av oss.
Lawen Redar (S):
Jag begärde ordet av två anledningar, men jag tar bara en av frågorna till att börja med. FN:s säkerhetsresolution begär av nationalstaterna att de ska vidta åtgärder i syfte att bekämpa terrorismen. Det ålägger nationalstaterna gemensamt att agera mot den terrorism som råder i världen för att kunna tackla de globala utmaningar som finns.
Hur menar Vänsterpartiet att Sverige ska ställa sig till FN:s säkerhetsresolutioner, som vi gemensamt antar för att kunna tackla globala utmaningar? Hur ska man annars agera som stat om det här åläggs oss? Ska vi strunta i de gemensamma åtagandena?