Anders Borg (M):
Jag börjar med att konstatera att det finns många likheter mellan mig och Thomas Östros. En är att vi saknar utbildning i marknadsföring. En annan är att vi naturligtvis är glada över att det går bra för Sverige. Det finns en del skillnader. Vi ser jobbskapandet, jobbtillväxten, kampen mot utanförskapet, kampen mot massarbetslösheten och kampen för att få upp sysselsättningen som det centrala. Det är det vi har gått till val på.
Det är den politik vi har redovisat från Bankerydsuppgörelsen och framåt. Där ingick bland annat åtgärden om en slopad nedsättning. Det är möjligtvis lite förvånande att man säger att det här skulle vara en nyhet. Vi har redovisat skattesänkningar i budgeten på 6,6 miljarder för företagen. De finansieras med 2,3 miljarder via den här åtgärden.
För 2008 handlar det om 11 miljarder i samlade skattesänkningar och 4,6 miljarder i minskade skattesänkningar, det vill säga nettoskattesänkningar på fyra fem sex sju miljarder. Vi kan notera att Östros i sin vurm för företagande glömmer att nämna att i den socialdemokratiska motionen avvisas nästan alla de här skattesänkningarna, vilket ju innebär att det är en väsentlig skattehöjning. Med den politik som Östros står för är det en skattehöjning på fyra fem sex miljarder per år för dem som driver företag.
Östros framför att han inte förstod logiken i förslaget. Jag hittade en väldigt bra propositionstext där man skriver så här: "För arbetsgivare med en lönesumma över 852 000 kr per år påverkas inte marginalkostnaden för arbete och därmed inte heller sysselsättningen. Skattebortfallet till följd av avdraget för de sistnämnda utgör därför en dödviktskostnad för åtgärden."
Sedan fortsätter regeringen: "Då det i denna proposition föreslås skattelättnader som till inte oväsentlig del kommer företagssektorn till del, är det rimligt att finansieringen av dessa lättnader sker genom vissa förändringar av beskattningsreglerna för företag. Mot bakgrund av hur stödet i dag är utformat anser regeringen därför att en sänkning av det särskilda avdraget för arbetsgivaravgifterna är rimlig." Det är en klok ståndpunkt.
Ibland kan även en socialdemokratisk regering, som här i budgetpropositionen 2004/05 där man föreslog en minskad nedsättning av arbetsgivaravgifterna, ha rätt. Då gjorde man det som en del i finansieringen av avskaffandet av arvsskatten. Det är en åtgärd som jag naturligtvis är glad för och som säkert har bidragit till ett bättre entreprenörsklimat.
På samma sätt är det naturligt att vi i dag finansierar en del av de skattesänkningar som kommer företagarna till del genom att det blir vissa försämringar av skattesystemet också för dem. Vi för inte en politik som handlar om att föra över stora ekonomiska resurser till företagare eller grupper med betydande ekonomiska resurser. Vi för en politik för att skapa jobb och sysselsättning och för att minska arbetslösheten. Då måste alla vara med och bära bördorna av detta.
När vi nu halverar förmögenhetsskatten, gör väsentliga förbättringar och sänker skatterna med över 11 miljarder för företagen, då är det också rimligt att det sker en viss finansiering inom företagssektorn, inte minst för att de samlade fördelningspolitiska konsekvenserna av politiken ska vara rimliga.
Det är bland annat därför som vi kan presentera en budget som har en mycket liten effekt på inkomstskillnaderna, till skillnad från de många socialdemokratiska som i allt väsentligt bidrog till att öka inkomstskillnaderna och förmögenhetsskillnaderna mellan människor. Därför tycker jag att det är en rimlig avvägning. Sedan blir dessa räkneexempel fullständigt häpnadsväckande. Här talar man om företag som har tre fyra anställda.
Då kan vem som helst räkna ut att det handlar om jättelika samlade skattelättnader via jobbavdrag, arbetsgivaravgifter, förmögenhetsbeskattning och andra förslag. Det är väl självklart att dessa företag och deras anställda netto går plus i och med de åtgärder som vi föreslår.
Det här är en politik som rimligt avvägd har fördelningseffekter som man kan leva med och som ger ett mycket starkt bidrag till kampen mot massarbetslösheten, på den punkt där Thomas Östros och hans tidigare regeringskolleger stod tomhänta och lämnade efter sig det arv som vi i dag har att sanera.