Gunilla Carlsson (M):
Jag är oerhört glad över att vi får upp den här frågan till diskussion. När jag satt i riksdagen och dess utrikesutskott var jag förfärad över att den här biståndsformen hade införts i svenskt bistånd utan vidare diskussion och med rätt dåliga riktlinjer om var ansvarsutkrävandet ligger och hur beslut om budgetstöd fattas. Vi hade ingen diskussion om detta.
När jag tillträdde som biståndsminister inledde jag ett förnyelsearbete även på detta område, där vi redan sommaren 2007 var på god väg men valde att invänta Riksrevisionens rapport just för att se vilka lärdomar vi kunde få av den. Arbetet med att få ordning och reda i biståndet är ingalunda slutfört. Det är på god väg, vill jag hävda, men det finns mycket kvar att göra. Jag tycker också att det är oerhört viktigt att svenska skattebetalare och även riksdagsledamöter känner till de olika biståndsformerna.
Den revidering som vi nu gör sker i två steg. Vi har tagit in Riksrevisionens rekommendationer och kommer sedan att komma med nya riktlinjer helt och hållet för programstöd inklusive basbudgetstöd som jag räknar med ska vara färdiga andra halvåret 2008. Arbete pågår alltså, och det är mycket bra att vi har den här diskussionen här.
Det är också bra att vi diskuterar lite grann kampen mot korruption, som går hand i hand med kampen för demokrati, med vad det innebär av transparens, rättsstat och ansvarsutkrävande. Problemet med biståndet är ju att det ska bekämpa fattigdom, och där det råder brist på demokrati är det också, precis som riksdagsledamoten Montan påpekade, väldigt ofta mycket korruption. Vad kan vi då göra åt detta?
Ja, vi ska hitta effektiva biståndsmedel som ställer krav på mottagarna. Jag ser då att budgetstöd inte är mer korruptionsutsatt än mycket annat av det som vi ägnar oss åt. Men det jag kan se är att budgetstöd är ett rätt effektivt sätt att få till stånd en diskussion med mottagarländerna om hur pengarna ska användas och hur man bygger upp kontrollmekanismer.
Vi har naturligtvis en skyldighet att följa våra pengar, men vi kan också få ett sätt att påverka vad gäller uppbyggnad av bättre fungerande institutioner, som riksrevision, och stärkandet av parlament i dessa länder så att det finns en maktdelningsmöjlighet. Vi har inte, tycker jag, borrat tillräckligt väl i detta. Men jag vill ändå påtala att alternativet i fråga om att spendera biståndsmedel i så fall handlar om att vi ska fortsätta med olika typer av projekt.
Då har vi en fortsatt korruptionsrisk, men vi har också ett oerhört ineffektivt bistånd, som inte lägger ägarskapet och långsiktigheten i de länder vi vill stärka. Jag kommer precis från Kambodja, och Sverige kommer där att under en treårsperiod bistå med ungefär en halv miljard kronor. Budgetstöd är inte aktuellt i det här läget.
Där har man fungerande planer för fattigdomsstrategi, bekämpande av fattigdom, miljöplaner och en hel del annat. Men det stackars finansministeriet som jag träffade har också 2 000 olika projekt av en mängd olika givare som ska hanteras. Vi belamrar dessa svaga administrationer med en mängd projekt som de kanske inte ens har bett om men som vi som välmenande biståndsgivare kommer dragande med.
Därför tycker jag att vi nu inte ska utmana budgetstödet utan ska se hur vi kan få budgetstödet att bli tydligare, hur vi kan se till att det kringgärdas av kontroller och tydliga riktlinjer om i vilka miljöer vi ska våga oss på att använda den här stödformen, just för att den är så effektiv och just för att vi får bättre nytta av de pengar som vi använt.