Ulf Holm (MP):
Fru statsråd! Jag uppehåller mig lite vid hemligstämplingen. Det är en så tydlig signal där vi i Sverige, både när jag var EU-parlamentariker och när du själv, Cecilia, var EU-parlamentariker, har utgått ifrån att öppenhetsprincipen borde gälla.
Man ska inte automatiskt hemligstämpla, utan man ska ställa sig frågan: Måste detta verkligen hemligstämplas? Det är alltså den motsatta kulturen mot vad som finns i mycket av EU-byråkratin. Jag beklagar att den traditionen nu tycks ha kommit till Regeringskansliet. Först hemligstämplar man, och sedan läser man brevet och får reda på att det kanske inte var så mycket att hemligstämpla. Det sänder en viss signal. Vi har också fått rapporter nu om att det hemligstämplas mycket mer i EU-nämnden än vad som skedde under den förra mandatperioden.
Jag kan inte tänka mig att andra medlemsländer säger mer hemlighetsfulla saker i EU-kretsen nu bara för att vi har bytt regering i Sverige. Problemen med Sudan och Kosovo är tyvärr desamma. Men ändå hemligstämplar regeringen mycket mer nu jämfört med den förra mandatperioden. Det sänder en viss signal som jag inte tycker är bra. Vi ska utgå från öppenheten.
Därför hoppas jag att man kan sluta att använda hemligstämpeln så mycket. Det var precis som Cecilia Malmström säger; det stod inte särskilt mycket hemligt i det här papperet. Det var en tidtabell, och vi får se i efterhand om den höll eller inte. Jag har inte så stora förhoppningar om att Angela Merkels tidsplan håller så bra. Det är mycket mer komplicerat än så.
Den tidigare processen beträffande konstitutionen hade sina brister och sina fördelar, kanske. Men det jag är lite rädd för nu är att man ska gå in på den gamla ordningen, det vill säga att det är stats- och regeringscheferna som ska diskutera eventuella förändringar av konstitutionen, om man nu ska lägga fram en ny.
Då är vi egentligen tillbaka där vi var före Laaken i stället för att ha den öppna dialogen med de nationella medlemsstaterna, med EU-parlamentet och med NGO:er runt om. Nu verkar man vara tillbaka vid att Angela Merkel och ordförandeskapet vill ha en liten krets att diskutera det här i, och då blir det hemligstämplat. Då är än en gång öppenheten borta, även på det området, och det oroar mig också.
Jag vet ju att jag och Cecilia Malmström kanske inte har så mycket gemensamt i alla sakfrågor när det gäller EU. Men vi måste trots allt vara överens från Sveriges riksdag om att det är öppenheten som måste gälla, och det bekymrar mig att det tycks som att detta i diskussionen om att ta upp den djupfrysta konstitutionen leder till att det blir hemligstämplanden kring det här så att det är en liten krets som ska bestämma vilket man vill ha.
Givetvis utgår jag ifrån att regeringen kommer att samråda med riksdagen, för det är man ju tvungen till enligt bestämmelserna. När det gäller sakinnehållet bekymrar det mig också lite att vi ska vänta in de andra medlemsstaterna innan vi intar någon sorts position. Vad är det vi skulle vilja förändra egentligen? Vill vi ha hela den gamla konstitutionen, eller vill vi bryta ut vissa delar?
Den diskussionen vågar vi inte ha i Sverige, utan vi avvaktar de stora länderna i EU och säger att vi får se vad Tyskland, Frankrike och England säger, beroende på när man ska ha vissa nationella val eller inte. Jag tycker att vi borde ha en öppen debatt här i Sverige om vad vi vill med framtidens EU och hur det står i relation till den djupfrysta konstitutionen. Är det någon del av den djupfrysta biten vi kan plocka upp, eller ska vi låta den ligga i frysboxen?
Det är den politiska diskussionen som jag saknar här i riksdagen och här i Sverige.