Gunilla Carlsson (S):
För några veckor sedan presenterade den rödgröna samarbetsregeringen med stöd av Vänsterpartiet en stark och tydlig budgetproposition. Den tog ett viktigt avstamp för en politik för fler jobb, för en välfärd som går att lita på och för att inkomstklyftorna mellan män och kvinnor skulle minska. Det skulle ge ökad sammanhållning, och det hade varit avgörande för Sveriges utveckling. Nu blev det inte så.
Den borgerliga alliansen och Sverigedemokraterna ville något annat. De röstade för fortsatt hög arbetslöshet, för att den orättvisa pensionärsskatten ska bli kvar, för att de stora satsningarna på vården, välfärden och skolan ska utebli samt för höjningen av a-kassan. Och de röstade för fortsatta inkomstklyftor.
Inom vårt utgiftsområde 17 som innefattar kultur, medier, trossamfund och fritid innebär den nedröstade budgeten drygt 365 miljoner kronor mindre än regeringen ville.
Det innebär alltså 1 miljon kronor mindre varje dag under hela året, pengar som nu inte kommer att kunna användas för att ge fler möjlighet till kultur och bildning. Det är satsningar som faktiskt skulle ha gjort skillnad. Men det hade också inneburit fler arbetstillfällen för dem som är verksamma inom kultursektorn.
Vad blir då effekterna mer konkret i uteblivna satsningar, men också av rena nedskärningar inom kulturområdet?
Jo, det innebär att alla de av regeringens framåtsyftande satsningar på 252 miljoner kronor inte blir av, och utöver det kommer det att genomföras besparingar på redan befintlig verksamhet med över 100 miljoner kronor.
Med det här förslaget blir det ingen fri entré på de statliga museerna som skulle göra att nya grupper skulle ges möjlighet att ta del av vårt gemensamma kulturarv. Avgiften kan vara ett hinder, och detta hinder skulle vi ta bort.
Denna reform har alla de borgerliga partierna varit emot, förutom Folkpartiet, som har fattat beslut om att man vill införa fri entré, men som man varje år väljer att prioritera bort, bara för att få vara en del av Alliansen. Herr talman!
Runt om i nästan alla våra kommuner erbjuds barn och unga att vara med i den kommunala musik- och kulturskolan. Det är bra. Men tyvärr är det på många håll alldeles för höga avgifter för att man ska kunna delta, och det gör att många faktiskt inte får chansen.
Vi har nog alla på olika sätt tagit del av den glädje och möjlighet att växa som vi ser hos de barn som är med i musik- och kulturskolan. Vi hade en satsning på 100 miljoner kronor årligen, som skulle ha möjliggjort att sänka avgifterna för att fler barn skulle ha kunnat vara med. Jag beklagar att det här nu inte blir av.
Framför allt är det beklagligt för alla de barn som kanske för första gången skulle ha fått lära sig att spela ett instrument eller lära sig nya danser. För bara ett halvår sedan, i juni månad, satt samtliga borgerliga partier på Sveriges musik- och kulturskolors råds möte i Skövde, och alla talade så varmt om vikten av musik- och kulturskolans verksamhet.
Nu hade ni chansen att möjliggöra för alla barn att vara med. Men ni valde att prioritera skattesänkningar för dem med de högsta inkomsterna. Kulturpolitiker från de flesta partier - jag vet att det finns ett tydligt undantag - pratar ofta om hur man ska göra för att nå ut till fler och hur man ska få en mångfald.
Den tredje reformen som fanns med i regeringens budgetproposition var kopplad till en upprustning av många av våra bostadsområden, inte minst i städernas ytterområden.
Den handlar om konstnärlig gestaltning av boendemiljöer, om kulturverksamhet i bostadsområden i samarbete mellan professionella kulturskapare och civilsamhället, till exempel studieförbund, ungdomsorganisationer eller idrottsföreningar.
Denna satsning hade gjort det möjligt för fler röster att höras, nya berättelser att berättas och nya grupper att mötas.
Vi som värnar mångfald, i stället för enfald, som vet att kulturen har och har haft en stor betydelse för utvecklingen i vårt land, att det som har blivit naturliga traditioner för många av oss ofta har sitt ursprung ifrån andra länder och andra kulturer, inser betydelsen av att öka förståelsen, toleransen och att få hjälp med att ställa de svåra frågorna på sin spets.
Vi ser vikten av mer kultur, inte mindre. Detta var ett sätt, men tyvärr blir inte heller denna satsning av. Att värna yttrandefriheten och demokratin är något som vi varje dag måste stå upp för. Under den senaste veckan har en fråga fått mycket uppmärksamhet, både i sociala medier och i de mer traditionella medierna. I går genomfördes en manifestation ute på Mynttorget.
Jag pratar naturligtvis om den skarpa kritiken som nu riktas mot den borgerliga alliansens slakt på stödet till kulturtidskrifterna. I dagens betänkande säger man att den nedskärning på 15 miljoner kronor som ligger på utgiftsområde Litteratur och kulturtidskrifter i huvudsak bör göras just på stödet till kulturtidskrifterna.
Det innebär att ca 75 procent av stödet försvinner, och de flesta tidningar kommer att tvingas att lägga ned, och detta i en tid då vi behöver mer av samhälls, idé, och kulturdebatt, inte mindre. Vi har just nu en mediebransch som är i omvandling. Många kulturredaktioner läggs ned, och jag anser att vi behöver mer av medial mångfald, inte tvärtom.
Även om många röster har hörts som har velat sätta stopp för detta har ordföranden i utskottet, moderaten Per Bill, hela tiden hållit fast vid att beslutet gäller. Om han i dag kommer med något annat besked i frågan är det bra. Men det visar ändå på att de borgerliga partierna är beredda att kapa den så viktiga gren som kulturtidskrifterna står för, och det är allvarligt.
Vi har slagit vakt om detta stöd. Vi har försökt få er att tänka om, och ni har fortfarande tid på er att nu här i kammaren dra tillbaka detta beslut. Och mitt råd är: Gör det! Herr talman!
Jag tillhörde dem som tyckte att det var rena kulturskymningen under den borgerliga alliansens åtta år, men jag kunde aldrig ana att det skulle bli rena månförmörkelsen. Med denna kulturbudget som den borgerliga alliansen med stöd av Sverigedemokraterna nu får igenom är det en sorgens dag för kulturen.
Det är många fler delar som jag hade velat lyfta fram i dag, som nu inte blir av utifrån att regeringens starka budgetproposition inte bifölls här i kammaren. Men jag hänvisar till vårt särskilda yttrande ifrån Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet, som jag naturligtvis ställer mig bakom.
Min partikollega Björn Wiechel kommer senare i debatten att lyfta fram vikten av folkbildningen.