KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Andersson (M):
Jag tyckte att Eva Olofsson satte fingret på en väsentlig fråga när det gäller kvinnor med missbruk, nämligen deras möjlighet att vända sig till en kvinnojour. Det är inte bara en möjlighet. Det handlar också om att det finns en stor rädsla hos dessa kvinnor. När en kvinnojour inte drivs av kommunen behöver kvinnorna inte känna att myndigheter är inblandade.
Det kan göra att kvinnorna faktiskt vågar ta sig till jouren. Det är någonting som de annars inte gör av en massa olika anledningar, till exempel, som Eva Olofsson sade, att de är rädda för vad som händer med barnen när myndigheter är inblandade. Herr talman!
Jag måste säga att jag på sätt och vis kan se att Vänstern ibland är som en fågelunge som gapar väldigt mycket och bara vill ha mer, mer och mer. Här har regeringen nu satsat 800 miljoner kronor. Det är en nationell handlingsplan som presenterades för ett och ett halvt år sedan. Det är åtgärder som är beslutade, åtgärder som är på gång och åtgärder som kommer.
Det är mängder av saker som bara handlar om att förbättra för kvinnor och se till att vi har mer kunskaper och så vidare, men det räcker ändå inte till för Eva Olofsson. När är hon nöjd? Jag skulle också vilja kommentera frågan om det kommunala självstyret.
Det är ändå till syvende och sist kommunerna som tillsammans med kvinnojourer eller själva beslutar om man ska ha speciella kvinnojourer. Eller menar Eva Olofsson att detta nu ska vara en nationell angelägenhet?
Magdalena Andersson (M):
Det här betänkandet är ett motionsbetänkande som innehåller 140 olika motionsyrkanden i alkoholfrågor. Det är motioner från motionstiden 2007 och 2008, och sedan finns en motion som är väckt om folkhälsopolitiken. Motionerna handlar om diverse olika saker.
Det är alkoholpolitikens inriktning, kunskapscenter för alkohol- och narkotikarelaterade fosterskador, detaljhandelsmonopolet, langning, hembränning, åldersgräns för inköp av alkohol, översyn av alkohollagen med mera. Alla dessa motioner avstyrks av utskottet.
Det görs främst med tanke på att Alkohollagsutredningen fortfarande pågår. Det arbetet beräknas vara avslutat den 28 februari i år. Det finns några motioner som tar upp samma saker som man har motionerat om tidigare under mandatperioden eller som handlar om förhållanden där det inte är riksdagen som har beslutanderätten.
De motionerna behandlas förenklat. Herr talman! Med detta överlämnar jag diskussion och debatt i ärendet till debattörerna.
Magdalena Andersson (M):
I den här frågan har jag precis samma uppfattning som Eva Olofsson. Jag tycker att den som har blivit tilldömd ett skadestånd vid ett brottmål, kanske blivit offer för en förövare som man har levt tillsammans med tidigare, inte ska behöva använda detta skadestånd till sin försörjning.
Det var en av anledningarna till att vi reserverade oss vid förra tillfället när det här ärendet var uppe. Såvitt jag förstår var det den dåvarande regeringens uppfattning att socialbidragstanken ställdes åt sidan om man skulle lyfta skadeståndet vid sidan om.
Det var därför man avstod från att följa förslaget. Jag tror, om jag ska vara alldeles uppriktig, att det är ungefär så man har tänkt nu också på Socialdepartementet. Men jag tycker fortfarande precis likadant, och jag kommer att fortsatt driva på inför regeringen och inom alliansen för att det här så småningom ska kunna bli en gemensam uppfattning.
Jag tror att vi där har samma uppfattning.
Magdalena Andersson (M):
Vi kanske kan bli överens om vistelsebegreppet fram på vårkanten.
Jag tyckte bara att det var lite smålustigt, men jag inser att det kanske var en del i det politiska spelet att Socialdemokraterna reserverade sig i frågan.
Jag skulle vilja kommentera lite grann det Marina Pettersson säger om att höjda a-kasseavgifter har gjort att människor har lämnat a-kassan och sedan inte har pengar om eller när de blir med av sitt arbete. Jag gjorde en uträkning.
Med hjälp av länken www.jobbskatteavdraget.se kan man titta efter hur det ser ut i ens egen kommun. Man talar om vilken inkomst man har och kan se efter vad som har hänt.
En person i Jönköpings kommun, min hemkommun, som tjänar 19 000 kronor i månaden har år 2009 trots kommunalskattehöjningen i Jönköping ändå 1 148 kronor mer över i månaden än år 2006, när alliansregeringen tillträdde. Jag skulle vilja påstå, Marina Pettersson, att detta hade räckt och räcker till den höjda a-kasseavgiften.
Magdalena Andersson (M):
Jag noterade att Marina Pettersson sade i sitt inledningsanförande något som jag hörde i Värmland när jag var liten: Det är bättre att vara rik och frisk än att vara fattig och sjuk. Jag instämmer i det. Det är klart att det är. Jag tror att alla instämmer i det. Alla vill vara friska, och alla vill ha en chans att kunna ha något lite mer pengar att röra sig med.
Vi har kommuner som kanske inte är riktigt så friska som de hade räknat med att vara, men i budgetpropositionen för 2009 fick de resurser på 34 miljarder kronor, för både 2009, 2010 och 2011. Nu ser vi att det här inte riktigt räcker till.
Regeringen har en hög beredskap för att skjuta till mer resurser men kommer inte att göra det utan vidare. Det krävs en noggrann budgetprocess för att göra sådant. Det tror jag att Marina Pettersson också instämmer i. För att kunna hjälpa kommunerna till mer pengar måste man ha gått igenom väldigt noga vad det är som krävs, vilka parametrar man ska titta på, och så vidare.
Det beskedet kommer i vårpropositionen i stället.
Magdalena Andersson (M):
Jag gissar att Kenneth Forslund inte var inne i kammaren när vi diskuterade vistelsebegreppet. Jag redovisade den förra mandatperiodens diskussioner om vistelsebegreppet.
Alliansen hade då en reservation, i princip ordagrann med den som nu finns i det här betänkandet.
Det är självklart glädjande för oss i alliansen att regeringen tog fasta på det alliansen sade i riksdagen 2006 och därför har beslutat om en utredning av vistelsebegreppet, för att det inte ska bli precis så illa som vi sade då och som Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet då sade att de inte höll med om.
Nu är det roligt att det ser ut att bli en enighet i frågan, men jag förstår inte varför någon ska tycka att det är bättre att yrka bifall till Forslunds reservation än att glädjas åt en utredning som är klar och kommer att presenteras redan den 30 april.
Magdalena Andersson (M):
Tack så mycket, socialministern, för ett mycket intressant svar! Tänk, det där svaret hade jag önskat mig för tre år sedan när jag stod här i denna kammare och hade precis den här diskussionen med dåvarande socialminister! Det handlade om tillgång till mobiltelefon och datorer just för detta.
Då sade vi från alliansens sida att det förslag den dåvarande regeringen lade fram var alldeles för tunt. Det räckte inte till. Vi kunde beskriva - jag har ett utdrag ur protokollet här - situationen i till exempel Växjö där en intagen på rättspsyk hade ringt över 30 000 samtal.
30 000 telefonsamtal samtidigt som personen var intagen för vård! Det blev inte mycket vård under den tiden, kan jag berätta. Det var en av anledningarna till att detta så småningom lagstiftades om. JO prickade nämligen den överläkare som belade patienten med telefonförbud. Det är ju så att man tar sig för pannan!
Problemet var att den lagstiftning som då beslutades om var så tunn och blev så trubbig att just det som Carina Adolfsson Elgestam nu beskriver har uppstått. Man kan inte nå hela vägen fram.
Förslaget i lagen är till exempel att det bara är vissa föremål som ska kunna beslagtas. Hur ska man kunna veta i förhand vilka dessa vissa föremål är för en viss person?
Jag var på en av de rättspsykiatriska enheterna i Sverige där man berättade för mig att man inte fick omhänderta tändstickor därför att lagen förhindrade detta och för den personliga integritetens skull.
Jag skulle vilja påstå att den personliga integriteten för de andra som var på avdelningen och som riskerade att råka ut för det som hände i Växjö där någon hade smugglat med sig tändstickor och startade en brand var väl så viktig i detta sammanhang. Den personliga integriteten är oerhört viktig.
Samtidigt måste vi inse att om man är på en rättspsykiatrisk enhet är man där för att man har gjort en grov brottslig gärning, och man är dessutom så sjuk att man inte riktigt förstår hur man ska hantera vissa situationer som till exempel den med de 30 000 telefonsamtalen som jag pratade om. Fru talman!
Den dåvarande regeringen gjorde den tummetott som Carina Adolfsson Elgestam nu refererade till.
Jag gläds åt att alliansregeringen tar tag i frågan och tror att vi kan hitta en lösning där vi både är måna om den personliga integriteten och har en ordning där både personal och intagna på rättspsykiatriska enheter känner den trygghet som de behöver känna. Tack, ministern, för svaret!
Magdalena Andersson (M):
Jag försökte fundera på det förut, men tänk, jag hörde inte ett ljud från Carina Adolfsson Elgestam i denna fråga för tre år sedan när vi hade den här debatten. Det hördes inte ett ljud från någon av talarstolarna här i riksdagen, trots att Carina också då var ledamot av Sveriges riksdag.
Jag skulle vilja citera ur ett par motioner som skrevs i samband med den dåvarande regeringens lagförslag. I en motion sägs: "Vi välkomnar att regeringen . nu sätter ned foten och föreslår möjligheter till beslut om inskränkningar - - - Vi beklagar dock att förslaget i sin utformning är alltför snävt". Man säger också att det behövs mer utredning.
I en annan motion sägs, på tal om att det har gått så fort med kommunikationssamhället: "Under senare år har en rad incidenter" inträffat. "Tidigare brottsoffer har med hjälp av elektroniska kommunikationsmedel ." och så vidare. "Med elektroniska hjälpmedel har farliga brottslingar planerat och genomfört rymningar." "Från vårdgivare och ansvarig personal har framförts att man önskar möjligheter till .
generella restriktioner", och man föreslår utredning av detta. Men den dåvarande regeringen sade: Nej, det behövs inte, för det är så bra, det vi har just nu! Fru talman! Jag tror att det är viktigt att se att det man då trodde faktiskt inte riktigt räckte till.
Den dåvarande regeringens bedömning stämde inte, precis som ett antal från den dåvarande oppositionen föreslog. Ministerns förslag säger att det behövs en utredning. Lag ska stiftas, men lag ska, fru talman, stiftas på rätt sätt.
Magdalena Andersson (M):
Döden, döden, döden. Så brukade Astrid Lindgren säga när hon pratade med sin syster på gamla dagar. Så var det ämnet avklarat. Hon hade ett rätt odramatiskt förhållningssätt till döden, som jag kan önska att fler människor skulle ha. I medicinindustrin gör titan väldigt stor nytta.
Metallen stöts inte bort och används som material i väldigt många saker, alltifrån tandimplantat till konstgjorda knän eller höfter. Men det är dyrt, och det är någonting som är möjligt att återvinna. Den här skruven, höftleden eller knäskålen tar vi i dag inte hand om efter döden, precis som Jan-Evert Rådhström berättar.
Det är inte för att man av respekt för den som är död ser till att den hänger med i urnan efter kremering - det hade jag kunnat ha förståelse för. Nej, i detta fall lägger man etiken helt åt sidan. Efter kremeringen silar man askan, och om det finns främmande föremål som är lite större, till exempel en höftled, tar man bort dem och lägger dem i en låda tillsammans med höfter och leder från andra människor.
När lådan är tillräckligt fylld placerar man den i en grav som tillhör någon som ska jordbegravas. Man slår två flugor i en smäll. Man slipper gräva en ny grav eller grop. Man berättar inte heller för de anhöriga till den döde att han eller hon i sin grav ska få samsas med leder och skruvar från andra. Det här är i allra högsta grad osmakligt, oetiskt och i viss mån lite oärligt.
Jag tycker att man i stället skulle kunna välja att göra någonting som är etiskt och miljövänligt och samtidigt göra en humanitär insats. Vårt förslag handlar om det: att ta hand om inopererade metaller efter kremering och tillåta återanvändning av dem, exempelvis genom att låta godkända hjälporganisationer sälja dem och göra något bra av det. Det här har väckt stor genklang runt om.
Helt genialt, sade chefen för kyrkoförvaltningen i Jönköping när han fick frågan från medier vad han tyckte om förslaget. Ett fantastiskt förslag, sade en av representanterna för den frivilligorganisation som hjälper barn i andra länder. Underligt att man inte tänkt på det tidigare, sade en doktor som berättade att pacemakrar som byts ut skickas till en särskild destruktion och för återanvändning av vissa metaller.
Men vad säger då konstitutionsutskottet om detta? Man säger nej till återvinning och bevarande av naturresurser, nej till en ärlig och rak beskrivning till anhöriga och nej till att kunna göra gott för andra, till exempel genom att donera till hjälporganisationer. I stället säger man ja till att fortsätta en oetisk, miljödålig och dessutom ogenerös hantering och linje.
Man följer helt enkelt det elfte och det tolfte budet: Så har vi alltid gjort, och så har vi aldrig gjort. Herr talman! Jag och Jan-Evert Rådhström kommer inte att ge oss i den här frågan utan kommer att återkomma till den. Den är för viktig för att sopas bort eller för att grävas ned - det gäller både på kyrkogårdar och i riksdagens arkiv.
Magdalena Andersson (M):
Det är intressant att höra Jans filosoferande i denna fråga. Jag inser att vi har olika världsbilder. I min värld finns det fria, växande och levande företag.
Det finns också möjligheter att berätta om att man har produkter och tjänster som man vill erbjuda en marknad. Och tänk, vi tror att det är bra! Vi tror att det är bra att konsumenter får veta att det finns alternativ.
Jag är inte alls så säker på att det i den allra bästa av världar ska finnas en sorts mjölk eller tandkräm eller vad nu Jan Lindholm tycker är riktigt, utan jag tror att det är ganska bra om man själv kan välja förskola, skola, kläder, skor, musik och vad man vill.
I det ingår att den som levererar tjänster och varor också måste ha en chans att berätta om det. Det är viktigt att man som konsument är kritisk. Det tror jag att vi måste lära oss att vara på ett helt annat sätt.
Skolan har en oerhört stor och viktig uppgift i att lära ungdomar att vara kritiska och själva kunna fatta beslut, även om de är obekväma. Föräldrarna har ett viktigt arbete, skolan också. Men det egna beslutet måste man fatta själv.
Magdalena Andersson (M):
Jag ska försöka förtydliga lite av det jag sade i min förra replik. Jag tror inte att vi kommer att bli av med reklam som företeelse. Vi kommer inte att bli av med marknadsföring som företeelse heller. Jag missuppfattade möjligtvis Jan Lindholms första replik.
Jag uppfattade det som att Jan Lindholm inte vill ha det över huvud taget. Vi har i dag ett bra system där vi kan tala om att vi inte är intresserade. Personuppgiftslagen när det gäller dataregister är också väldigt bra.
Man kan inte lägga in personer i ett register och sätta ständig adressering till dem om inte de som personer varit med och sagt ja till att finnas i det registret. Det är lite grann som Jan Lindholms tanke i detta. Jag kan instämma i att det har varit bra och fungerar på ett mycket bra sätt.
Hemmet är självklart för alla den viktigaste platsen för retreat. Om man inte har hemmet som sin egen allra viktigaste plats klarar man inte av ett bra liv i samhället i övrigt.
Men jag tror inte att vi kan komma till den ideala värld där det inte finns någon reklam som riktas till oss i brevlådor om vi inte har sagt ifrån.
Jag tycker att det är ett alldeles utmärkt sätt att tala om per Nix-Telefon, Nix adresserat, Nixbrevlådor och vad vi vill att man inte vill ha det och tackar nej. Sedan har vi en skyldighet att samtala med våra barn och berätta att vi alla har ett eget ansvar att fatta våra egna beslut.
Magdalena Andersson (M):
Jag skulle kunna säga precis samma sak till Jan Lindholm. Var glad! Var nöjd! Säg att det är roligt att vi är på samma bog och på samma nivå! Kemikalieinspektionens handlingsplan presenterades i mars i år.
Den sträcker sig över flera år och kommer att behandla vitt skilda, oerhört viktiga, frågor som vi alla står bakom och som vi alla tycker är bra. Jag skulle vilja påstå att Jan Lindholm slår in dörrar som redan står vidöppna. Vi är där. Vi vill åt samma håll. Vi tycker att detta är viktigt.
Men vi berättar också vad det är man ska göra och i vilken takt: Kemikalieinspektionen ska göra en bred genomgång av lagstiftningen för att identifiera en strategi för hur reglerna ska kunna utvecklas. Vi ska prioritera arbetet i OECD och EU.
Vi ska verka för att metoderna i riskbedömningen utvecklas, att EU-lagstiftningen skärps och att det ställs ökade krav på företagen, att Sverige ska bli ett ledande medlemsland när det gäller förslag till förbud och att EU-lagstiftningen ska skärpas så att konsumenter inte ska kunna utsättas för hälsofarliga kemikalier. Vi ska verka för att Kemikalieinspektionen ska öka sin tillsyn och att vi ska ha en skärpt EU-lagstiftning när det gäller brett tillgänglig information.
Jag tycker att det här är någonting som Jan Lindholm skulle kunna ställa sig bakom och säga är väldigt, väldigt bra och att vi är överens, i stället för att som en Don Quijote slå mot en väderkvarn eller ägna sig åt att slå in dörrar som redan står på vid gavel.
Magdalena Andersson (M):
Jag skulle vilja påstå att den demokratiska processen måste följas. Därför finns det ingen som helst anledning för mig att ställa mig bakom den reservation som Jan Lindholm har lämnat. Vi har ett förslag till en handlingsplan som visar på pricken det som jag är övertygad om att alla i hela denna kammare ställer sig bakom.
När det gäller det resultat som EU har kommit fram till vet ju Jan Lindholm, precis som övriga ledamöter borde veta, att en förhandling är en förhandling. Man kommer till en viss nivå och sedan är det liksom färdigt där. Antingen lämnar man förhandlingsbordet och säger att vi inte kommer längre än så här. Nu blir det absolut ingen skärpning alls.
Eller också säger man: Okej, vi nöjer oss med detta och sedan får vi arbeta vidare i andra steg längre fram. Så här ser det ut i dag. Det är det här resultatet som har nåtts med de länder som finns i EU och efter de förhandlingar som har förts.
Jag måste säga att för barnens skull är det här förslaget oändligt mycket bättre än det tillstånd vi har i dag.
Magdalena Andersson (M):
Det går ju an att använda brösttoner på många olika sätt må jag säga. Men jag måste samtidigt säga att det är svårt om ens möjligt att hitta trovärdighet hos dem som ena stunden kräver att EU ska göra ytterligare saker och i nästa andetag säger att vi inte ska vara med i EU över huvud taget.
Det är inte politisk hederlighet att som Vänsterpartiet eller Sverigedemokraterna göra på detta sätt, nej i ena sekunden och i nästa sekund kräva att man ska göra ännu mer. Gamla sanningar gäller än, fru talman, någon sorts ordning får det ändå vara i ett parti. När det gäller förhandlingar är det, fru talman, ungefär som jag sade till Jan Lindholm att en förhandling handlar om att ge och ta.
Det handlar om att lyssna på varandra, att höra argument, att väga för och emot. Så är det i min värld vid förhandlingar. I Marianne Bergs värld, där man säger att Sverige ger vika i förhandlingar i EU, verkar det ju vara som på den gamla kommunisttiden. Tala om precis hur det ska vara och fatta och rätta er därefter!
Så är det inte när man är flera parter som respekterar och lyssnar på varandra.
Magdalena Andersson (M):
Jag har väldigt svårt att förstå vad det är för fel på att Sverige ska bli ett ledande medlemsland i EU när det gäller att ta fram förslag till förbud och liknande för farliga kemikalier och så vidare, det som Kemikalieinspektionen rapporterar i sin handlingsplan. Jag vet inte om Marianne Berg har läst den här skriften, i varje fall har jag tagit fram Vänsterpartiets program.
Här står det att man kräver att EU ska upplösas och att Vänsterpartiet arbetar för ett svenskt utträde ur EU. Så står det i det papper som jag har hämtat på nätet. Det står också när det gäller Sverigedemokraterna om ett omedelbart utträde ur Europeiska unionen.
Partier som inte vill vara med i ett samarbete, ett sammanhang, tycker ändå att detta samarbete, detta sammanhang, ska leda till ännu mycket mer än vad som har skett. Så är det. Det kan jag konstatera.
Magdalena Andersson (M):
Jo, jag tror att vi är överens om problemet. Sedan är frågan hur vi botar den sjukdom vi ser. Yilmaz Kerimo berättade i sitt första anförande noggrant om vad representanten för Svensk Handel hade sagt om den stora utbredningen av bluffakturor.
Om man från Socialdemokraternas sida lyssnar noga på Svensk Handel i den frågan, varför fortsätter man inte och lyssnar på vad de säger i nästa fråga, till exempel vad som ska göras? Jag kan läsa upp vad man sade från Svensk Handels sida under den hearing vi hade i utskottet. De hade tre förslag på åtgärder. Det viktigaste var: Lagför de kriminella.
Säkerställ att polis och åklagare utreder brotten. Tillsätt en aktionsgrupp som består av representanter för de inblandade, det vill säga ekobrott, åklagare, skattebrott och andra. Svensk Handel vill inte ha någon ångerrätt.
De vill se till att man gör en nationell samling, att man utreder brotten ordentligt och att man jobbar tillsammans systematiskt för att komma åt detta. Det ställer vi upp på. Min fråga är: Varför gör inte Socialdemokraterna det? Varför lyssnar man inte på Näringslivets delegation för marknadsrätt?
De har skrivit ett brev till hela utskottet, med 23 olika näringslivsorganisationer som vädjar till oss: Gör inte detta!
Magdalena Andersson (M):
Sedan ett par år tillbaka finns det nya regler för Kronofogdemyndighetens register. Det innebär att myndigheten ska ta bort uppgifter som är missvisande. Det gäller också bluffakturor, som då inte är tillgängliga för kreditupplysningsföretag och kreditgivare.
Dessutom har kreditupplysningsbranschen enats om att vid kreditupplysningar ta bort alla uppgifter från bolag som finns på Svensk Handels svarta lista. Det bestämdes i november-december 2011. Justitieministern kommer att se över bedrägerilagstiftningen.
Det ska bli en samlad nationell samverkan, och det kommer skarpa förslag från Rikspolisstyrelsen om att vidta åtgärder riktade mot bluffaktureföretagare. Det är väldigt mycket som är på gång. Ska vi i det läget säga att vi vill införa en ångerrätt så att ett företag kan ångra någonting som man själv säger att man inte har ingått?
Berätta för oss alla här: Hur ska man ångra ett avtal som inte har ingåtts? Om man inte känns vid att man har ingått ett avtal, hur ska man då kunna hävda att man ångrar detta? Eller om man som alternativ säger att man tydligen hade gått med på ett avtal, kan man då hävda ångerrätt? Smarta bedragare anpassar sig efter en sådan lagstiftning.
Om ångerrätten skulle vara 10 dagar ringer de efter 14 dagar och säger: Nu är det dags att betala, eftersom du inte har ångrat dig inom den tid du hade ångerrätt. Mitt förslag, Alliansens förslag och sex partiers förslag här i riksdagen är att vi ska värna de skarpa förslag till lösningar som nu finns. Var rädd om den företagsamhet vi har. Krångla inte till regelverket så att det blir värre.