KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Pysslingen ägs också, Gunnar Andrén, av ett riskkapitalbolag. Jag vet inte var mångfalden finns när det är en total dominans av riskkapitalbolag. Var ligger då mångfalden och valfriheten? Kan du ge mig ett svar på den frågan? Det är inte fråga om pedagogisk mångfald; det har Skolverket slagit fast. Det enda man har rätt att välja är hos vilket bolag man ska ha sitt barn till exempel. Man ser på det barnet som Göran Pettersson, som tidigare här jämförde med Volvobilar.
Men att rycka upp sitt barn ur en skola är någonting väldigt stort, likaså att ta bort sitt barn från en förskola eller sin sjuka mor från ett äldreboende. Det är inte så vi ska behandla våra medborgare. Vi måste ta ansvar för att varje skattekrona som tas ut går till vad den är avsedd för, det vill säga till vård, skola och omsorg.
Vet du, Gunnar Andrén, att varenda skattebetalare i det här landet betalar 1 500 kronor som går till vinst inom sjukvården - pengar som i stället skulle ha gått till sjukvård? Anders Borg är mäkta förbannad - ursäkta uttrycket, fru talman - över bankernas totala brist på ansvar.
Bankerna har 20 procents avkastning på eget kapital. Det är mindre än vad den privata utbildningssektorn, den privata sjukvården och den privata äldreomsorgen har. Detta gäller alltså en verksamhet finansierad med dina och mina skattepengar, Gunnar Andrén! 20 miljarder handlar det alltså om. Gunnar Andrén kunde i stället, om han skulle vilja det, sänka skatter. Det vore väl bättre än att pengarna går till ett riskkapitalbolag i något skatteparadis.
Jag skulle använda pengarna till 20 000 fler sjuksköterskor, lärare, vårdbiträden eller personliga assistenter. Nu under debatten har jag fått ett mejl från en kvinna som skriver: Kontrollera de här bolagen! De utnyttjar oss anställda totalt. Vi ses som en förbrukningsvara. Hon nämnde ett antal riskkapitalbolag.
Ulla Andersson (V):
Per Åsling pratar om närheten och den lokala förankringen som central inför framtiden. Det håller jag med om. Han pratar också om vikten av att staten inte övervältrar kostnaderna för olika verksamheter på kommunerna, men det är precis det som den här regeringen har gjort. Det vet Per Åsling mycket väl. Det statliga ansvaret för infrastrukturinvesteringar har överförts till kommunerna, och det är någonting som Per Åsling tyvärr har ställt sig bakom, vilket är mycket beklagligt.
Nu tvingas kommunerna finansiera statliga vägar i stället för att till exempel bygga ut förskolor eller förbättra kvaliteten i äldreomsorgen. Per Åsling pratar också om att mål och kriterier behöver tydliggöras så att inte utdelning sker på bekostnad av kvaliteten i verksamheten. Jag tror faktiskt inte att Per Åsling vet riktigt hur ett riskkapitalbolag fungerar. Det är inte så att det har en stor utdelning.
Hela tricket går ut på att föra över pengar mellan olika bolag inom den här fonden för att undvika skatt och för att använda de pengarna för att köpa upp en än större verksamhet. Sedan, när man har lyckats bygga det här stora bolaget, styckar man upp det och säljer ut det. Jag vet inte heller hur du ska fastställa kvaliteten.
Är 4,6 lärare på 100 elever ett bra kvalitetsmått? Ni är ute på väldigt farliga vatten, menar jag. Det här är en konstgjord marknad, Per Åsling. Skattepengar betalar både kundernas förbrukning och produktionen. Det är en totalt konstgjord marknad. Du säger att det här har lett till högre kvalitet. Jag vill säga att du inte har något bevis för det över huvud taget.
Det finns ingen forskning som belägger det. Ta upp den i så fall! Presentera den här och nu! Det finns snarare många rapporter om hur arbetsvillkoren har försämrats för de kvinnor du tar upp, hur antalet anställda har minskat, hur de får jobba längre tider för sämre löner och har sämre jourersättningar, sämre ob-ersättningar och så vidare. Per Åsling, var finns den forskning du hänvisar till? Jag skulle vilja ta del av den.
Ulla Andersson (V):
Nysvenska - enfald har numera blivit mångfald. Det är ju nästan enbart riskkapitalbolag som bedriver de här verksamheterna, och ändå försöker ni låtsas som om det vore någon form av mångfald. Jag får inte ihop detta. Du har inte heller presenterat en enda forskningsrapport. Jag tror inte att du har någon. Ni påstår gärna att det här har lett till ökad kvalitet och mångfald, men de underlag som finns visar på motsatsen.
Det finns en stor utredning från Stockholm som visar att man i den privata äldreomsorgen har mindre valfrihet än den kommunala. De anställda har sämre arbetsvillkor, det är färre anställda och det är mycket mer stressande att arbeta där. Du begär till och med hjälp av Socialdemokraterna, Per Åsling, för att klara dig ur den här debatten. Du talar om att skattepengarna ska användas på bästa sätt.
Innebär 33 procents avkastning på äldreomsorgen att pengarna används på bästa sätt? Näringsministern är mäkta upprörd över elbolagens avkastning på 15 procent, men du tycker tydligen att det här är bästa sättet att använda våra skattepengar på - 33 procents avkastning på eget kapital.
Det är inte att undra på att miljöteknikbranschen har svårt att hitta riskkapital när man har hela välfärdsverksamheten där man kan skära guld - skattepengar - med kniv. Varför skulle man vilja gå in i något så riskabelt som miljöteknik, där man kanske inte får utdelning för förrän om flera år, när man kan finnas här? Det ges till och med en rekommendation i Financial Times att ge sig in i den svenska välfärdsbranschen. Tycker du att detta är att använda skattebetalarnas pengar på bästa sätt?
Ta nu fram den där forskningsrapporten som du hänvisar till som säger att det har blivit bättre kvalitet. Jag skulle vilja se den.
Ulla Andersson (V):
Det handlar om att ta politiskt ansvar och att styra och driva på utvecklingen i de offentliga verksamheterna. Det kan man göra genom att ställa krav, följa upp, tillföra resurser eller kompetensutveckling och genom att ta vara på de anställdas kompetens och ge delaktighet. Tydligen har inte det borgerliga styret i Region Skåne lyckats med det eftersom du hänvisar till privata alternativ, och det beklagar jag. Självklart finns det privata alternativ som fungerar väl.
Jag har inte sagt något annat. Det jag ifrågasätter är ett system som bygger på att verksamheten ska finansieras med skattepengar i bägge ändar. Vi betalar först produktionen, och vi betalar sedan de så kallade kundernas köp av den produktionen. Det är en helt konstgjord marknad. Det kan nog ingen moderat förneka.
Jag ifrågasätter ett system som ger rekordhög avkastning på eget insatt kapital. Jag ifrågasätter ett system där mina och dina skattepengar går till vinst i stället för att korta vårdköer, ge fler lärare i skolan eller att se till att de boende i äldreomsorgen får fler anställda och därmed mer social omsorg.
Det är det systemet jag ifrågasätter. Ni tycker tydligen att det är okej att slänga ut 18-20 miljarder i onödan av våra skattepengar till vinster. Det tycker inte jag. Jag vill använda de pengarna till sjuksköterskor, löner, kompetensutveckling och förbättrade arbetsvillkor. Det är både skattebetalarna och de som är i behov av vård, skola och omsorg värda. Det är vad jag debatterar här i dag.
Det hade jag hoppats att en moderat kunde ha förstått. Men det är tyvärr inte så.
Ulla Andersson (V):
Jag trodde att skattepengar skulle gå till det de är avsedda för. Du tycker att det är helt okej att vi slungar ut 18-20 miljarder till annat än vad de är avsedda för, det vill säga till barns utveckling, äldreomsorg och sjukas vård.
I en offentligt driven verksamhet kan vi byta erfarenheter med varandra och tipsa varandra om hur man kan göra saker och ting bättre. Det kan man inte i ett privat aktiebolags verksamhet. Det är en affärshemlighet. Därmed blir det inte heller någon spridning av de goda idéerna och de goda erfarenheterna. Det är vad man ska göra sin vinst på.
Vore det inte bättre att vi tog till vara alla de goda idéerna och spred dem mellan de olika verksamheterna och lärde av varandra? I stället väljer ni ett system som bygger på affärshemligheter och att vi får en helt oligopolistisk verksamhet som totalt styrs av riskkapitalbolag. Det måste ni våga se. Ni måste också våga ta ansvar och se vad det faktiskt innebär.
Är det okej att vi skickar våra skattepengar till Jersey eller till någon annan kanalö till några ägare vi inte ens vet vilka de är och som är väldigt svåra att ställa till ansvar? Är det okej? Jag tycker inte det. Jag vill att våra äldre, de sjuka och barnen ska få det allra bästa av verksamheten. Jag vill ta ansvar för det.
Jag vill inte gömma mig och i stället hänvisa alla till någon form av privata riskkapitalbolag. Det finns ett politiskt ansvar i detta. Det är att förbättra kvaliteten, ta vara på varje skattekrona och se till att de går till fler anställda, kompetensutveckling och bättre arbetsvillkor. Det gynnar alla i hela landet och sammanhållningen i samhället.
I stället har vi skatteundandraganden, vinster och uppköp av verksamhet efter verksamhet finansierad med dina och mina skattepengar.
Ulla Andersson (V):
Efter fyra år med en borgerlig regering kan vi konstatera att det så kallade utanförskapet ständigt får nya dimensioner. Det är självklart att där Sverige är medlem ska Sverige vara med och påverka i en riktning som Sverige företräder. Det jag har varit kritisk emot är att det här går väldigt fort. Vi vet som riksdag fortfarande inte vad som kommer att vara på dagordningen på toppmötet i slutet av mars.
Ändå vet vi att det finns en rad olika förslag som diskuteras som kommer att påverka hela inriktningen av det framtida EU-samarbetet och de möjligheter vi kommer att ha som nationellt parlament att driva till exempel en egen finanspolitik. Det kommer att få konsekvenser för den modell vi har valt i Sverige, där arbetsmarknadens parter tar ett väldigt stort och betydande ansvar.
Det är det här jag tycker är bekymmersamt, och det är därför jag kritiserar den beredning som vi nu står här och debatterar. När det är så här stora frågor på dagordningen måste det vara en mycket mer öppen process. Det måste finnas mycket tydligare och klargjorda underlag för olika ställningstaganden. Det har vi inte på våra bord.
När det finns en sådan omfattande diskussion, för det har ju hänt väldigt mycket på väldigt kort tid i EU, borde det också vara rimligt att få någon form av helhetsgrepp över de här förslagen, för att kunna se vilka konsekvenser de faktiskt får. Det är ett minimum av demokratiska krav, anser jag.
Ulla Andersson (V):
Jag kan konstatera att det låter som om EU-nämndens ordförande ställer sig själv i någon sorts utanförskap, där han själv väljer att inte vilja delta i processen och påverka på ett sätt som man faktiskt har möjlighet till i EU. Det beklagar jag. Det jag också beklagar är att Carl B Hamilton har mycket svårt att respektera resultatet av folkomröstningen.
Väldigt många, även av Carl B Hamiltons vänner, är nu väldigt glada för att de inte röstade ja till deltagande i eurosamarbetet. Vore jag Carl B Hamilton tror jag att jag skulle hålla flaggan väldigt lågt, med tanke på vad som nu har skett i de olika euroländerna och vilka konsekvenser eurosamarbetet faktiskt har fått.
Jag hade väl förväntat mig ett större ansvarstagande av EU-nämndens ordförande, en vilja till samarbete och också en vilja till en bred och bra process i frågan. Jag beklagar att Carl B Hamilton i stället verkar förorda en form av utanförskap och tycka-synd-om-prägel från regeringens sida.
Ulla Andersson (V):
Tack, finansmarknadsministern! Vi sitter där vi sitter i dag på grund av ett väldigt stor risktagande från bankerna. Jag vill med bestämdhet mena att just de implicita garantierna, men även de explicita garantierna, har betydelse i det risktagande som vi har sett och som jag tror åter kommer att ske.
Det är därför vi försöker bygga murar och hinder för att det ska få så små effekter som möjligt. ECB har kommit fram till att risktagandet kanske ökar tre gånger. När vi ser att det för England motsvarar hela banksektorns totala vinst måste vi inse att den har väldigt stor betydelse.
Om vi vill att banksektorn ska stå för sina egna kostnader borde det ha ett värde att ta reda på vad den här garantin betyder. Jag tycker att det är lite märkligt med det motståndet. Jag tror att det skulle skapa en bättre diskussion utifrån att storbankerna skulle få större förståelse för de krav som vi kommer att ställa ur regleringshänseende. Jag är mycket orolig.
Vi kan se på Irland, som kanske har en så stor banksektor att bankerna är too big to save. De är inte bara too big to fail, de är too big to save. Jag vill inte att vi ska hamna i en liknande situation. Det är bra att Sverige låter ägarna stå för smällen, men vi har ett problem med att långivarna inte alls behöver ta risken med tanke på vad de utsätter oss för. Utifrån det perspektivet vore det bra att räkna fram garantin.
Finansmarknadsministern tar upp frågan om kapitaltäckning. Där vore det bra om vi hade någon form av progressiv kapitaltäckning, det vill säga att de stora bankerna, som vi kan säga är de mest riskbenägna, fick ta en större säkerhet så att säga. Jag tror att det skulle vara mycket bra.
Samtidigt finns det en balans i detta, för vi vill ju, om vi ska ha en fungerande marknad, att bolag och banker ska kunna gå i konkurs, annars får vi en stelnande sektor som inte utvecklas. Jag förstår att det är en svår gränsdragning här, men det är någonting som vi måste lösa, oavsett hur svårt det är.
Jag menar också att vi har en extra svår situation i Sverige, för vi har en väldigt snedvriden konkurrens redan i dag. Konkurrensverket har slagit fast att vi har en oligopolistisk struktur på inlåningsmarknaden. Det är just de banker som har den oligopolistiska strukturen som också har störst nytta av de statliga stöden. Det vore bra om vi kunde titta vidare på vad den här implicita garantin betyder.
Men jag tycker också att vi skulle kunna lägga till vad insättningsgarantin betyder. Jag tror inte att det är bra att enbart öka den kontinuerligt, för jag menar att det i sin tur ökar även riskbenägenheten. Man vet hela tiden att vi finns där på olika sätt.
Och den insättningsgaranti vi har i dag omfattar bara ungefär 2,3 procent av det som finns insatt i bankerna, så det skydd vi har är litet om det verkligen smäller.
Ulla Andersson (V):
Jag märker att finansmarknadsministern inte riktigt svarar på min fråga: Anser han att den implicita garantin ökar riskbenägenheten eller inte? Han svarar inte heller på om han ser det som en subvention eller inte. Jag skulle gärna vilja ha svar på de frågorna.
Och hur kan finansmarknadsministern egentligen räkna ut vad avgifterna ska vara om han inte vill se vad garantin innebär i subvention eller ökad riskbenägenhet för bankerna? Det svaret är du mig skyldig, menar jag, och hoppas att du ska ge mig det i ditt sista inlägg. Stabilitetsfonden ska vara 2,5 procent av bnp.
Det ska den ju vara år 2030, och med den takt som vi har haft finanskriser hittills kommer det nog en kris före dess, tyvärr. När det gäller hur stora vinsterna är enbart i de stora bankerna är de drygt 50 miljarder i dag, så om det skulle smälla till rejält är det nog, tyvärr, en liten bäck i den stora floden, eller hur man nu ska uttrycka det.
Dessutom menar jag att vi inte vet om avgifterna är rimliga eller inte. Även om de är kopplade till balansomslutningen har de en viss progressivitet och kanske också en riskbenägenhet. Men är den tillräcklig? Nej, skulle jag vilja säga. Jag tycker som sagt fortfarande att jag inte har fått svar på frågorna: Ökar riskbenägenheten eller är det en subvention?
Varför i så fall inte ta reda på hur det ska finansieras av banksektorn?
Ulla Andersson (V):
Jag utgår från att Peter Norman återkommer till egenkapitalbevisen i sitt nästa inlägg så att vi får höra hur den utredningen fortgår, hur läget ser ut och vilka möjligheter som finns. Eftersom Peter Norman var inne på Basel 3 går jag också över till Basel 3, vilket jag inte hann med i mitt förra inlägg. Jag tycker att det är positivt att man höjer kapitaltäckningskraven, och jag tycker att det är positivt att Sverige tänker gå längre än vad som sägs i Basel 3.
Men jag tycker också att man måste, precis som Peter Norman öppnar för, ta hänsyn till vilken form av banker det är och vilken risk de faktiskt utgör i systemet. Det måste finnas goda förutsättningar för någon form av konkurrensneutralitet. Små banker har självklart mycket svårare att klara den stora administrativa börda och det regelsystem som faktiskt följer i kölvattnet av denna finanskris.
Vi från Vänsterpartiet tror att man skulle kunna göra mycket mer tillsammans i Norden. Vi har alla lokala banker i olika former. Jag tror att man skulle kunna samarbeta i Norden genom ett statligt initiativ och försöka starta någon form av gemensam kompetensbank. Jag tror att man behöver denna utvecklingsmöjlighet på landsbygden.
Där skulle man kunna samla resurser, men man skulle också kunna hjälpa till med olika former av infrastruktursystem kring finansiella frågor. Jag tror att man behöver detta stöd. På det sättet skulle man kunna underlätta för nya banketableringar runt om i landet. Men vi får se hur sådana tankar mottas. I fråga om Basel 3 finns det ytterligare en komplexitet för sparbankerna eftersom de har sin clearingverksamhet i Swedbank.
Då är frågan om detta kapital kommer att räknas in som kapital enligt Basel 3-reglerna. Som det ser ut just nu har jag tolkat det som att det kanske inte är möjligt. Det var också lite grann av den anledningen som jag ställde min fråga. Kommer man på något vis att försöka begära undantag för just sparbankerna som har clearingverksamhet i Swedbank i stället för i Riksbanken? Det är en central och viktig fråga för deras möjligheter framöver.
Detta vill jag också höra finansmarknadsministern säga någonting om.
Ulla Andersson (V):
Nej, Peter Norman, det är sällan en rosenröd bild över hela världen, men man kan titta på sin egen omgivning och se att sparbankerna har klarat denna kris mycket bättre än de stora affärsbankerna. De har en högre soliditet och finansierar sin egen utlåning genom inlåning i stort sett. Det är alltså nästan ingen risk alls för samhället.
Däremot kan nog både Peter Norman och jag konstatera att det finns bekymmer med tillgång till kapital på landsbygden för att starta företag, driva företag, bygga egna hem och så vidare. Då skulle jag tro att vi behöver se över vilka redskap vi faktiskt har till hands för att stötta en sådan utveckling. Eftersom jag vill ha ökad bankkonkurrens - jag tror att det är en bra väg - tycker jag också att man måste se över vilka valfrihetsmöjligheter människor ska ha.
Då kanske vi ska öppna för en ny form av sparbanker för att skapa sådana möjligheter. Jag tror att man måste göra sådana överväganden i det läge som är. Ser vi att två tredjedelar av landsbygdens kommuner har utflyttning och att det är stora problem i fråga om tillgång till arbetskraft i framtiden måste vi nog vidta några åtgärder i dag. Då kanske de gamla lösningarna inte är tillräckliga, och vi måste kanske se över nya verktyg. Då kan egenkapitalbevis vara ett sådant.
Peter Norman brukar tala mycket om att man ska styra och reglera så att man inte hamnar i farliga situationer. Då kanske det är genom styrning och reglering som vi ska se till att skapa en ny form av sparbank som inte ska innebära någon risk för sådant som vi har sett hända i andra länder. Både Peter Norman och jag vet att sparbankerna redan i dag klarar Basel 3-reglerna om kapitaltäckning.
Frågan är väl om Swedbanks clearingverksamhet ska räknas in, och den stora frågan är om de ska fixa Basel 3 i kapitaltäckningshänseende. Men sedan finns det också en stor administrativ regelbörda i Basel 3 som jag tror att man måste se över för att underlätta för sparbanker framöver. Tack, återigen, för en positiv ingång!
Ulla Andersson (V):
Tack, finansmarknadsministern! Jag tycker också att det är rimligt att man tar ett eget ansvar. Och jag tycker att det är självklart att regeringen ska följa upp verksamheten, men jag menar att det inte är tillräckligt. Visst, det pågår ett utvecklingsarbete, men jag tror många gånger att en verksamhet kan utvecklas om någon utomstående får titta på den.
Jag tycker också att det ger en signal om att man ska kunna känna att det finns ett stöd bland befolkningen för de investeringar man faktiskt gör och det sätt som man arbetar på. Då ökar trovärdigheten även i AP-fondernas egen verksamhet, om man låter någon utomstående titta på det arbete man gör. Jag har alldeles nyligen tittat på regeringens granskning av AP-fonderna i den skrivelse som redovisades i våras.
Jag kan konstatera att regeringen redovisar en hel del saker men inte vidtar några åtgärder. Det tycker jag är en brist i regeringens arbete. Jag skulle vilja fortsätta på det spår som finansmarknadsministern var inne på. Jag tycker självklart också att det är svåra avvägningar att göra. Hur länge ska man vara med, och vilka ska man föra konversation med?
Men ibland undrar jag lite. Vi kan ta ett land som Guatemala. Där har man haft ett företag som heter Goldcorp. Landet har stoppat företaget från att fortsätta sitt arbete. Man har hållit folkomröstningar och allting. Det är ett väldigt tydlig resultat. Man vill inte att det här företaget ska fortsätta sin verksamhet där. Då tycker AP-fonderna fortfarande att de ska behålla sitt ägande i företaget, trots att det är helt i strid med landets och befolkningens vilja. Jag vet inte om jag tycker att man har landat riktigt rätt där.
Jag förstår att det finns olika dilemman, men ibland tycker jag att AP-fonderna hamnar lite fel i sina bedömningar. Och när representanter från Guatemala är här använder man det höga avkastningskravet som ursäkt för sina investeringar i företaget. Jag menar att det finns ett dilemma i det här som gör det väldigt svårt, och det är svåra avvägningar. Men tack för debatten! Jag tror att vi kommer att fortsätta den, och det ser jag fram emot.
Ulla Andersson (V):
ST skriver i ett remissvar så här: Regeringen uttalar sig ofta om vikten av att staten som arbetsgivare agerar som ett föredöme. Därmed kan inte avsikten vara att bolagiseringen i sig ska medföra stora förändringar av anställningsvillkoren.
Med erfarenheterna från nyligen genomförda bolagiseringar anser ST därför att det är dags att regeringen tydligt uttalar direktiven till organisationskommittén, att regeringen förutsätter att den övergående personalen i huvudsak får behålla samma anställningsvillkor som gällt hos den gamla arbetsgivaren. Och det var just det jag menade med minimivillkor. Att Stefan Attefall sedan vill lägga saker i min mun som jag aldrig någonsin har påstått är en annan sak.
Effektivisera - javisst, jag tycker att det är bra att effektivisera, men jag tycker att pengarna ska behållas i skattebetalarnas händer. Jag vill inte ha in vinster i verksamheter. Att ett företag registrerat i Qatar ska ta över luftrummet över Sverige och Danmark har jag väldigt svårt att förstå. Man kan effektivisera verksamhet på annat sätt.
Dessutom är det min övertygelse att om man har goda anställningsvillkor, om man tar väl hand om personalen och de får en stor delaktighet och inflytande och om man håller sig till förhandlingar och inte säger upp gällande avtal, då tror jag att man når väldigt långt i arbetet.
Min övertygelse är definitivt inte att man ständigt ska försämra arbetsvillkoren för de anställda, vilket nu staten kontinuerligt gör genom bolagiseringarna. Jag menar att det är ett problem. Jag vill att fler ska vilja jobba för staten i framtiden. Det är mycket, mycket viktigt. Därför anser jag också att arbetsvillkoren inte ska försämras. Men statsrådet Attefall tycker tydligen inte att det är något problem.
Man ska ha fortsatta försämringar av arbetsvillkoren. Tror inte Stefan Attefall på mig kan han gå in och titta på Luftfartsverkets egna overheadbilder som finns tillgängliga för allmänheten. Där står det klart och tydligt att arbetsvillkoren ska försämras.