Caroline Szyber (KD):
Den övergripande frågan för Riksrevisionens granskning har varit: "Hanterar regeringen, de ansvariga myndigheterna och rättsväsendet brottsligheten på ett samlat och effektivt sätt?" Det är naturligtvis en helt grundläggande och berättigad fråga som vi behöver ställa. Riksrevisionen ger ett antal rekommendationer både till regeringen och till myndigheterna. Jag tycker att det är positivt att dessa granskningar görs.
Vi måste ständigt förbättra vår rapportering, sättet vi arbetar på och sättet vi nyttjar våra resurser på. Detsamma gäller för alla myndigheter. Det finns delar i Riksrevisionens rapport som är högst relevanta, och där kan vi konstatera att ett arbete ofta redan påbörjats. Det finns också delar där det pågår ett arbete som nu alltmer intensifieras.
Det här har mina allianskolleger redogjort för på ett bra sätt. Med detta vill jag få sagt att vi inte är nöjda. En effektivisering måste ske, och det är vad vi arbetar med. Regeringen ställer krav på myndigheterna att de fortsätter med arbetet. Efter de senaste årens resurstillskott är det nu innehållet i verksamheterna som ska stå i fokus.
Det finns förutsättningar att uppnå förbättringar på flera områden, exempelvis när det gäller att korta handläggningstider och att antalet uppklarade och lagförda brott måste öka. Det som oppositionen främst har tagit fasta på i Riksrevisionens rapport gäller polisen och framför allt civilanställda inom polisen. Det pågår en debatt om polisen i medierna, i landet men också här i riksdagen.
Debatten handlar om alltifrån hur polisen ska organiseras i arbetet mot vissa typer av brott, hur polisen ska organiseras för att arbeta så effektivt som möjligt, vilka verktyg som behövs, hur ledarskapet kan förbättras till hur vi får en mer närvarande polis. Det är viktiga frågor som vi bör ha en bred debatt om. Efter att ha lyssnat på vissa partiföreträdare vill jag vara tydlig: Vissa politiker verkar frestas av att gå in i detalj och avgöra hur resursfördelningen ska se ut.
Det vi i stället måste göra är att ta ansvar för de stora dragen och framför allt se till att polisen har effektiva instrument och resurser. Polisen får sedan själv prioritera i sin verksamhet beroende på händelser och situationer som vi inte alltid kan planera för. Vi kan konstatera att det är positivt om kompetensen kan vara bred inom polisen.
Civilanställda fyller en mycket viktig funktion, och det är uppenbart att när det gäller många typer av brott att det är den speciella kompetens de har som behövs. Det kan till exempel vara fråga om en ekonom när det gäller ekonomisk brottslighet eller en it-specialist när det gäller it-relaterad brottslighet. Det här är viktigt, och det är vi överens om.
Med detta sagt är det anmärkningsvärt att oppositionspartierna, som nyligen lämnat sina respektive budgetmotioner, som sinsemellan har lagt fram helt olika förslag när det gäller polisens anslag, nu har enats om en gemensam ståndpunkt. Denna fråga borde hanteras i den budgetprocess som pågår nu och som vi ska debattera senare i höst. I sak anser vi också att det är upp till Rikspolisstyrelsen att avgöra hur många civilanställda det kan vara lämpligt att ha.
Dessutom vet vi att ett stort arbete är på gång inom polisen som handlar om att de 21 polismyndigheterna ska bli en. Avslutningsvis vill jag tala om historiken för civilanställda. Den redogjorde också Johan Linander för tidigare. Från att alliansregeringen tog över fram till mitten av 2011 ökade antalet civilanställda med ungefär 1 000 personer.
Alliansregeringens satsning på polisen gjorde det möjligt att anställa personer med specialistkompetens och administrativ personal. Polisorganisationen behöver även fortsättningsvis kompletteras med nödvändig kompetens. När det gäller antalet civilanställda finns det nu fler civila än vad som fanns 2006.