Bo Bernhardsson (S):
På en punkt, det finns säkert flera, är Anders Borg och jag överens. Det gäller fackföreningsrörelsens roll i de sammanhang där man ska hävda de riktigt utsatta grupperna och deras rättigheter och intressen på arbetsmarknaden, med utgångspunkt i det som har hänt på Maranatarörelsens hotell och i hamburgerkedjorna. Där är vi överens. Jag hade en interpellationsdebatt tidigare i dag med arbetsmarknadsministern om detta.
Då kan jag få upprepa att jag skulle vilja se att regeringen via lagstiftning stärkte de fackliga möjligheterna att få insyn när det gäller hur löner och arbetsvillkor ser ut, även i företag där man inte har medlemmar. Det är faktiskt ett önskemål från fackföreningsrörelsen. Jag går tillbaka till huvudämnet.
Jag tror att det är tre saker, kanske flera, som avgör hur man kan upprätthålla en bra skattemoral med inbetalningar och bra uppbörd av skatter. Den första punkten är naturligtvis att det måste finnas en risk att bli upptäckt, och den ska vara ganska stor. Det handlar bland annat om vilka resurser som Skatteverket har.
Den andra punkten är att skatte- och välfärdsmodellen sammantaget upplevs som väl fungerande, effektiv och rättvis, det vill säga att systemet upplevs som rättvist och hyggligt effektivt. Punkt tre, om jag ska ha tre punkter, är väl just att vi som politiker sköter oss. Men egentligen skulle jag vilja säga att det gäller att även andra som är hyggligt privilegierade i samhället sköter sig.
Det handlar då inte om personer som knäar under skattebördorna, utan det är människor som har det väl ställt som inte minst tar till sådana här metoder. Där har jag inte riktigt samma uppfattning. Det lät lite som att debatten om detta i sig är ett problem därför att den skadar oss. Nja, det tycker jag inte. Problemet är faktiskt förekomsten av detta.
Sedan är det mediernas uppgift och vår uppgift att ta diskussionen om det. Problemet är att det förekommer i så stor utsträckning som det gör. Det är klart att ingen går fri här. Ingen kan säga att detta aldrig har förekommit i vårt parti. Jag vet inte om något i alla fall. Visst, det är ett gemensamt ansvar och ett gemensamt problem för oss politiker att hålla detta stången och få bort det.
Det skadar liksom förtroendet för både välfärdssystem och skattessystem, framför allt skattesystemet, ja, hela modellen. Sedan tycker jag lite illa om när både Jörgen Johansson och Lennart Hedquist låter ungefär som om alla problem ärvdes av den socialdemokratiska regeringen, på det här området också.
Det var ett arv, medan däremot framgångarna har man sig själv att tacka för, det vill säga att jobben kommer nu är någonting som regeringen ska tackas för. Problem med till exempel skattefusk är däremot någonting som man har ärvt. Jag tycker rätt illa om den sortens debatter. Jag är beredd att säga att vi socialdemokrater självklart har ett ansvar för att det finns ett skattefusk och att det är alltför utbrett. Absolut är det så.
Men jag tycker också att det nu när vi har en borgerlig regering, en alliansregering, kan vara lite intressant att diskutera ert ansvar och vad ni gör, just därför att det är ni som har makten.
Jag tror faktiskt också att det är på det sättet när det gäller de här jobben - vi tar inte den diskussionen i dag - som kom med väldig fart i slutet av valrörelsen och under det år som har gått, att det nog finns en del att härleda till det som hände före maktskiftet. Jag tror att det är så. Och jag tror att debatten mår bättre om vi fördelar både skuld och framgångar på ett lite mer rättvist sätt.