KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Det var ett intressant besked från högskole- och forskningsministern att högskolan ska använda forskningspengarna för studie- och yrkesvägledning. Det är ett intressant besked till rektorerna att de ska använda de forskningspengar som de har fått från regeringen till studie- och yrkesvägledning. Jag hade inte uppfattat att det var regeringens besked. Är det så att vi menar allvar med grundutbildningens kvalitet och forskningens kvalitet måste dessa pengar i huvudsak användas för det som de ska gå till. Det är också därför som vi är oroade för grundutbildningens kvalitet.
Det är därför som vi tillför 400 miljoner kronor för att höja kvaliteten i grundutbildningen på Sveriges universitet och högskolor. Vi riktar också ett anslag på 200 miljoner kronor till yrkes- och studievägledning därför att Högskoleverket, regeringens egen expertmyndighet, har sagt att studenterna i dag inte vet hur de ska välja och tricksa sig igenom systemet. Det innebär, säger universitetskanslern, att detta riskerar att slå mot begåvningar.
Om vi är överens om att alla begåvningar ska komma till sin rätt - vi säger i alla fall det på papperet och i talarstolen här - och expertmyndigheterna säger att dagens system som ni har skapat är så krångligt att eleverna inte riktigt vet hur de ska göra, kan vi då inte vara överens om att i alla fall satsa på studie- och yrkesvägledning? Jag vill hellre ändra politiken så att vi inte skapar så många återvändsgränder och så att vi faktiskt har ett komvux som kan hjälpa människor att komma igen och inte bara begränsa i skollagen som regeringen föreslår.
Jag vill ha en koppling till arbetsmarknaden där vi har en regel som gör att man faktiskt tar vara på den kunskap som skapas också i arbetslivet. Jag tror att det skapar kunskap. De stora universiteten och högskolorna tyckte det också. Sedan handlar det om gymnasieskolan. Jag har i dag varit på ett studiebesök på Viktor Rydbergs Gymnasium. De har aldrig varit med om att staten har centralstyrt deras gymnasieutbildningar så mycket som den här regeringen planerar att göra. De får inte ens kombinera naturvetenskap och estetiska ämnen därför att det inte är möjligt i den nya gymnasieskolan som växer fram.
Tala därför lite mindre om att centralstyra och likrikta. Den gymnasieskola som vi ser växa fram kommer nämligen att vara mer likriktad än någonsin tidigare.
Mikael Damberg (S):
Låt mig börja med att välkomna regeringens besked att man lovar att öppna förhandlingar med SKL igen om finansieringen av Gy 11. Det är viktigt att det görs så snabbt som möjligt så att kommuner som står inför stora omställningar och ändrade planeringsförutsättningar får så bra förutsättningar som möjligt att planera långsiktigt och inte drabbas av det SKL varnar för.
Det är att den nya gymnasieskolan börjar med besparingar som kanske visar sig vara onödiga eller felaktiga och att man sedan får försöka att växla upp. Vi har alla i den här kammaren ett intresse av att den nya gymnasieskolan som skulle ha börjat träda i kraft i och med Gy 07 åtminstone kommer i gång i och med Gy 11. Vi har väntat länge på en gymnasiereform i Sverige. Det är viktigt att den kommer i gång men också att man får en bra start på arbetet. Det välkomnar jag.
Jag ser fram emot att regeringen inom en ganska snar tid tar kontakt med SKL och återupptar de förhandlingar som man har lovat att genomföra. Sedan gör man alltid antaganden om dynamiska effekter. Man får vara lite försiktig om man presenterar skarpa förslag om neddragningar i kommunernas verksamhet om man inte samtidigt är ganska säker på att de dynamiska effekterna uppstår. Det verkar regeringen inte vara.
Man säger att det är svårt att göra dessa antaganden. Det är svårt att beräkna detta. Man hoppas att fler kommer att gå igenom gymnasieskolan på rätt sätt. Vi beräknar inte heller alltid våra förslag på det sättet. När vi lägger fram vårt förslag om förstärkt studie- och yrkesvägledning och avsätter pengar till det räknar vi inte med att gymnasieskolan ska tjäna 100 miljoner kronor och att reformen därmed är gratis, Jan Björklund. Man får vara försiktigt när man jobbar med detta. Man bör ha mycket på fötterna.
Den föredragning som jag fick ta del av i utbildningsutskottet var inte lugnande. Det var två helt olika besked. Regeringen presenterade sina förslag. SKL sågade många av de antaganden och beräkningar som ändå gjordes. Nu påstår jag inte att SKL har rätt i alla delar. Men det var ingen lugnande föreställning på utbildningsutskottets möte. Jag hoppas att regeringen tar förhandlingarna på allvar.
Mikael Damberg (S):
Det är en intressant debatt, särskilt tonläget och aggressiviteten i inläggen. Om jag börjar i ett annat tonläge kan jag avsluta med lite polemik. Det finns stora problem i gymnasieskolan i dag, med kvaliteten och även med hur många som fullföljer gymnasieutbildningen. Därför var det väldigt angeläget med en ny gymnasiereform.
Vi hade förberett en gymnasiereform, Gy 2007, och regeringen sade inför valet att man inte skulle göra så stora förändringar av den men vissa förändringar, där högskolebehörighet kanske var en sådan fråga. Men man skulle fullfölja den. Vi var förvånade, ska jag säga, när man sköt den till Gy 2011. Vi hade gärna sett att lärlingsutbildningen hade kommit i gång i enlighet med Gy 2007 redan tidigare, så hade vi fått lärlingsutbildningar på bred front.
Jag hade gärna sett att de yrkesråd som nu föreslås hade kommit i gång ännu tidigare för att staga upp verksamheten på de yrkesförberedande programmen. Kopplingen mellan näringsliv och yrkesprogram är oerhört viktig, både för kvaliteten och för utvecklingen av yrkesprogrammen.
Vi kommer att komma tillbaka till den gymnasiala lärlingsutbildningen i en debatt om en ny proposition från regeringen som gäller vissa kvalitetsfrågor om gymnasial lärlingsutbildning, där vi kommer att redovisa fler förslag för att verkligen garantera kvaliteten i lärlingsutbildning än vad regeringen har föreslagit. Det finns saker och ting som är bra som vi är överens om och som är viktiga att utveckla i svensk gymnasieskola, inte minst för att garantera kvaliteten.
Men den här debatten handlar om söktrycket till yrkesförberedande program. Det är otroligt hur regeringen slingrar sig om en orm i debatten för att slippa diskutera om det är ett problem att färre söker yrkesförberedande program. Jag kan ha missförstått regeringen, men jag trodde att en av ambitionerna var att höja statusen och kvaliteten på de yrkesförberedande programmen så att fler elever skulle välja det. Jag kan ha missförstått det.
Ni kanske hade en annan ambition, att färre skulle välja yrkesförberedande program i framtiden. Det hörde jag aldrig skolministern säga i de två senaste valrörelserna, men det är möjligt att det var på det sättet. Jag tycker att vi kan ha en hög målsättning för fler att gå till högskolan - vi borde ha ett 50-procentsmål. Sverige börjar bli en medelmåtta när det gäller elever som väljer högskolan. Men det handlar inte om att begränsa elevernas valmöjligheter.
Mikael Damberg (S):
Långsiktiga överenskommelser inom skolpolitikens område skulle vi behöva mer av. Det hade varit trevligt om vi haft en betygsöverenskommelse långt tidigare. Jag delar verkligen den bilden. Tyvärr var skolministern inte intresserad av en överenskommelse med oss förrän han förlorade den politiska majoriteten i kammaren efter förra valet och Sverigedemokraterna inte riktigt ställde upp på hans betygspolitik. Det var då ni kom till oss. Det välkomnar vi, för det gör att vi kan skapa långsiktigare spelregler för skolan och en långsiktigare överenskommelse.
Men det har från regeringens sida inte haglat inbjudningar att vara med och ta långsiktigt ansvar för svensk skola. Det handlar mer om lite snabba ryck och snabba puckar. Däremot kan man säga att det också är viktigt att ta ansvar för de statliga reformer man genomför. De reformer som nu genomförs av staten och som måste implementeras måste också få möjlighet att implementeras på ett bra sätt. Nu talade vi om betygskriterierna.
Vi kan enas om att det bedömningsstöd och de kommentarmaterial som skulle ha varit framme för lärarna tyvärr inte är det. Vi hoppas båda två att det kommer fram så snart som möjligt. Vi har implementeringen av en ny gymnasieskola som just nu rullar ut i Sveriges skolor. Jag misstänker att regeringen kraftigt har underfinansierat gymnasiereformen. Det kommer att försvåra implementeringen av den nya gymnasieskolan.
Vi har en lärarlegitimationsreform som vi båda välkomnar men som nu också den riskerar att skapa väldiga problem i implementeringsfasen. Därför har regeringen dragit ned på det statliga stödet till fortbildning av lärare. Det är viktigt att vi har en skolminister som inte bara är beredd att säga att staten ska ta ansvar utan också tar fullständigt ansvar för de reformer man genomför, så att lärare och elever får goda förutsättningar att göra jobbet hela vägen.
Jag tror inte heller att det räcker med de insatser vi har diskuterat här för att komma till rätta med den betygsinflation och den marknadsmekanism som nu uppstår, där vissa skolor sätter glädjebetyg för att locka till sig elever. Det är till exempel viktigt att slå fast att lärare inte ska rätta sina egna nationella prov. Jag tror inte att det är en bra variant.
Mikael Damberg (S):
Jag hoppas att skolministern läste vår reservation när vi behandlade frågan om lärarlegitimation och legitimation för förskollärare i kammaren. Då sade vi: Regeringen har uppenbarligen inte tagit med fritidshemspersonalen. Ska vi rösta mot legitimation för förskollärare och lärare? Nej, det gör vi inte. Vi tycker att det är en så viktig reform att vi kvalitetssäkrar verksamheten i skolan och kvaliteten på lärarna. Vi skrev att det bara var ett första steg. Det krävs ytterligare steg.
Vi nämnde särskilt fritidspedagoger som ett område för kvalitetssäkring. Beskyll mig gärna för att ändra uppfattning om jag har ändrat uppfattning. Men det var exakt så det gick till. Det är därför vi står här i dag. Vi ser nu en diskussion som inte bara handlar om legitimationsfrågan, även om den är viktig. Det är beklagligt att regeringen säger att för den del av personalen om jobbar med barnen nästan mer än lärarna under hela skoldagen när barnen är små ska vi inte jobba med legitimation.
Det tycker inte skolministern är viktigt. Man kan ha legitimation för fritidspedagoger. Det är fullt möjligt att utforma en sådan legitimationslösning. Men skolministern har inte något intresse av det. Han säger: Vi kan kanske tänka oss några andra kvalitetssäkrande åtgärder. Jabar Amin hade en fråga om huruvida de ska leda arbetet eller inte. Det blev inte heller något svar på den frågan.
Jag har flera gånger haft en diskussion med skolministern om kvalitetssäkring av fritidsverksamheten i allmänhet och en större diskussion om status och så vidare. Skolministern har inte bidragit till att höja statusen för fritidspedagoger. Den allmänna bilden är: De är inte lärare, och därför är de inte lika viktiga. Det är den bild som skolministern har spridit om fritidspedagogernas arbete.
Fritidspedagoger har bilden att en del tror att deras huvudsakliga ansvarsområde är att organisera kön till pingisbordet. Har man en sådan bild av att fritidspedagogerna inte är viktiga för det pedagogiska arbetet, för utvecklingen socialt för dessa barn och med att bearbeta mobbning blir det en diskussion om att några står över andra. Den skulle man kunna undvika genom att ge ett tydligt besked i interpellationssvaret. Tyvärr lämnar du fel tydligt besked.
Mikael Damberg (S):
Om vi börjar med de långsiktiga effekterna är det väldigt märkligt att statsrådet kan räkna in de långsiktiga effekterna på de här åren. Att säga att kostnaderna för försörjningsstöd och socialbidrag ska minska under dessa år när eleverna knappt har gått ut gymnasiet känns väldigt optimistiskt, ska jag säga. Man säger att andelen elever som går fyra år i gymnasieskolan nu kommer att minska radikalt.
Jag hoppas verkligen att det är på det sättet, men om vi tittar på antagningen nu i år ser vi att nästan 20 procent av eleverna går på introduktionsprogram. De behöver gå ett år till innan de kommer in i gymnasieskolan. Det är 20 procent av eleverna bara där, och det är en kraftig ökning jämfört med tidigare. Det är alltså inte så att vi än så länge ser att de prognoser regeringen bygger allting på verkligen stämmer överens. Vi gör inte samma bedömning som ni.
Ni gör bedömningen att man redan nästa år kan spara 675 miljoner kronor, och vi säger att det är felaktigt. Vi tror inte på det. Du ger den nya gymnasieskolan en väldigt dålig start att börja fungera. Det är kraftiga besparingar som nu genomförs i många kommuner, eller så är det kommuner som tvingas ta från andra områden för att finansiera stora hål i den nya gymnasieskolan. Det leder inte till en bättre gymnasieutbildning, och det är ett relevant problem som skolministern borde vara orolig för.
Det är faktiskt så att hela den besparing på 5 miljarder under de här åren som regeringen lägger ut på gymnasieskolan är större än regeringens lärarsatsningar. Är det bara så att du har tagit pengarna här för att kunna ha lite pengar till annat och säga att du gör satsningar? Det är en rundgång av pengar. Jag tror att man måste våga investera i en höjd ambitionsnivå för skolan. Det gör vi, eftersom vi säger nej till krogmomssänkningen. Det är en annan debatt; vi kanske inte ska ta den.
5 miljarder är dock ganska mycket pengar som man kan investera i skolsystemet om man skulle vilja. Jag undrar dock fortfarande, Jan Björklund: Om det nu är så enkelt att plocka hem dessa 675 miljoner kronor, vilka råd och konkreta förslag har du då till de kommuner som i dag brottas med jättestora problem att få budgeten att gå ihop? Problemet för Skolsverige är att detta inte bara handlar om prognoser.
Regeringen kan göra vilka prognoser som helst, men när ni väl har lagt ut besparingen i statsbudgeten - som ni har gjort för nästa år - måste kommunerna nästa år plocka in den besparingen. Det är så regelverket ser ut. De kan inte hänvisa till att prognoserna kanske blir bättre framöver så att de kan lösa detta efterhand, utan de måste plocka 675 miljoner kronor nästa år.
Jag undrar: Vad säger skolministern till de kommuner som i dag säger att det inte går och att de måste plocka pengar från andra håll eller göra kraftiga besparingar i gymnasieskolan de kommande åren?
Mikael Damberg (S):
Då glider vi in i den diskussionen också. Vi far runt lite i den här frågan. Det är klart att vi kan debattera frågan huruvida det är smart att de elever som skulle vilja gå på ett yrkesprogram i dag och som egentligen skulle vilja göra det valet i sitt yrkesliv i dag väljer samhällsprogrammet i stället därför att de inte vill stänga dörrar inför framtiden.
Jag tror inte att det på sikt kommer att leda till färre avhopp att elever väljer en inriktning som de egentligen inte skulle vilja välja eftersom de vill ha dörrar öppna inför framtiden, samtidigt som vi har ett läge där vi skulle behöva ha fler yrkesutbildade människor på svensk marknad. Om det är smart politik eller inte kan vi gärna diskutera. Jag är inte säker på att ministern får rätt.
Att den nya gymnasieskolan skulle få så mycket färre som går fyra år eller går om ett år verkar det inte som, eftersom den stora ökningen nu är på introduktionsprogrammen där 20 procent av eleverna måste gå, och då blir det ett fjärde år. Jag tror att regeringen räknar väldigt optimistiskt på kostnadssidan kring den här reformen. Det är därför vi har sagt nej till besparingen och föreslår 675 miljoner kronor.
Vi tycker att det är bättre att jobba på det sättet att vi inte gör kraftiga besparingar i gymnasieskolan till en början utan fortsätter att investera i en bra skola för alla elever. Men om vi efter hand ser att det här inneburit den strukturreform som regeringen hoppas på, att det blivit väldigt stora besparingsmöjligheter därför att utbildningsutbudet har minskat är det inga problem för oss att göra de här justeringarna så att det blir bra på sikt. Det är också det som SKL påtalar och säger.
Jag tycker att det är lite undanglidande av statsrådet när han säger att det går att spara 675 miljoner kronor nästa år, men att kommunerna bara inte riktigt har begripit hur de ska göra. Men kan statsrådet då inte förklara för de kommuner som har svårigheter att dra hem besparingarna hur det ska gå till? Förklara också i ditt avslutande inlägg varför det är så bra att det är gymnasieskolan som ska betala regeringens övriga utbildningspolitik! Varför tar man 5 miljarder kronor från gymnasieskolan för att pytsa tillbaka lite till lärarna?
Borde vi inte investera i hela utbildningssystemet för att bygga Sverige starkt?
Mikael Damberg (S):
Jag vill börja med att tacka Peter Norman för svaret på min interpellation, som jag hade ställt till statsminister Fredrik Reinfeldt. Jag förstår att det är en lite otacksam uppgift för finansmarknadsministern att vara den som får svara på frågorna om Nuonaffären trots att han inte ens satt i regeringen när regeringen gav klartecken till detta. Herr talman!
Jag vill inte sticka under stol med att jag är förvånad över att statsministern själv inte svarar på frågor som rör hans ansvar som regeringschef. Jag menar att flera av de frågor som berör Nuonaffären inte kan besvaras av någon annan än statsministern, eftersom vi får så olika besked från olika regeringsmedlemmar om vad som egentligen hände. Köpet av det holländska energibolaget Nuon för 97 miljarder kronor är den största kontantaffären i Sverige någonsin.
Det handlar om mer än dubbelt så mycket pengar som hela det svenska försvaret kostar och nästan fem gånger så mycket som den svenska polisen kostar. 97 miljarder motsvarar kostnaden för 250 000 grundskollärare. Det är alltså väldigt mycket av svenska folkets tillgångar man har använt. Det motsvarar 25 000 kronor per hushåll i Sverige.
Näringsdepartementets tjänstemän har redan varnat för att affären var för dyr. Svenska Dagbladet har senare avslöjat att bolaget var dyrare än tidigare känt, genom att Vattenfall tvingas betala ränta på resterande del av bolaget tills full betalning är gjord. Nya siffror visar dessutom att Nuon kan ha varit övervärderat med uppemot 70 miljarder kronor.
Svenska Dagbladet har också avslöjat hemliga avtal som låser Vattenfalls möjligheter att hantera sin ekonomiska situation. Man har förbundit sig att inte göra besparingar på Nuon, alltså på den del av bolagets verksamhet som just nu går dåligt. I stället tvingas man göra uppsägningar i Sverige. Med tanke på Nuonaffärens storlek måste det ha varit gemensam beredning i ärendet.
Ingen styrelse och inget enskilt statsråd kan rimligen göra sådana jätteaffärer utan att statsministern är informerad och utan att Statsrådsberedningen har godkänt affären. Peter Norman säger nu att informationen inte lämnades till övriga partiledare.
Jag har dock Näringsdepartementets promemoria här, och den visar att statsministern och det inre kabinettet informerades av vice statsminister Maud Olofsson innan affären gjordes. Om något annat hade hänt skulle det vara väldigt märkligt. Det är självklart att man som statsminister och ansvarig för regeringens arbete måste ha kontroll över sådana jättebelopp.
Menar Peter Norman på fullt allvar att statsministern inte höll sig informerad om en jätteaffär på 97 miljarder kronor?
Mikael Damberg (S):
Det är nästan så man önskar att Peter Norman var riksdagsledamot så att han i stället kunde ställa en interpellation till mig. Han ägnade det senaste inlägget mer åt att ställa frågor än åt att svara på de frågor jag ställer i interpellationen. Vi kan återkomma till det. Det intressanta här är vad Peter Norman säger.
Peter Norman säger nu att vice statsminister Maud Olofsson far med osanning när hon säger att hon informerat de övriga partiledarna och att det varit en diskussion. Det är en ganska stor sak. Peter Norman satt inte i regeringen då, så jag anklagar inte honom.
Problemet med den här diskussionen blir att den person som följt alla dessa turer rimligtvis är statsministern, och han skulle därför kunna reda ut hur det hela hänger ihop. Det är därför jag ställt interpellationen till statsministern. Vi får nämligen helt olika besked. Vi har också den andra vinkeln på svaret.
Jag vet dock inte om det är ett bättre svar att säga att statsministern inte var informerad om att Vattenfall planerade att göra ett köp för ungefär 100 miljarder kronor. Det är ofattbart, skulle jag vilja säga. Vilket ansvar tar Sveriges statsminister i ett sådant läge?
Det är en jätteviktig fråga för konstitutionsutskottet att granska ifall Sveriges statsminister inte har koll när ett av statens viktigaste bolag planerar att göra ett köp för nästan 100 miljarder kronor. Det handlar om ansvar, ansvar för Sveriges ekonomi, för skattebetalarnas pengar. Vi vet i dag att finansministern bör ha varit informerad eftersom Finansdepartementet hade synpunkter på köpet.
Vi vet att vice statsministern var informerad och hade synpunkter. Att då säga att statsministern inte har ett ansvar gör att man undrar om allt detta handlar om att statsministern inte vågar ta ansvar för de beslut man fattar.
Mikael Damberg (S):
Det är bra att styrelsen för Inlandsinnovation har tillsatt en extern revisor som ska gå igenom detta och reda ut de frågetecken som finns. Det är viktigt att detta görs. Efter denna debatt och den debatt vi haft under en längre tid, inte minst efter Riksrevisionens rapport, är det viktigt att regeringen ser att det finns ett styrnings- och ledningsansvar för regeringen. Näringsministern hänvisar till de förändringar som har gjorts.
Det har gjorts en del förändringar men inte de förändringar som krävs för att få ordning på det statliga riskkapitalet. Tolkar jag statsrådet rätt har vi gemensamt en kritik av det statliga kapitalet, nämligen att det inte jobbar i tillräckligt stor utsträckning, att det inte är inriktat på uppstartsfasen och såddfasen som är så viktiga för att skapa upp nya jobb och att det finns samordnings- och effektivitetsvinster att göra i systemet.
Jag tolkar det som att statsrådet ändå ger besked om att de förändringar som än så länge är gjorda inte räcker till och att det krävs mer. Vi är noga med att säga att detta är en viktig fråga för oss. Vi kommer att ligga på. Det är nog inte sista gången vi debatterar detta, om inte statsrådet ganska snart kommer tillbaka med förslag som reder ut detta och rätar ut de frågetecken som finns.
Jag tror att denna debatt kommer att fortsätta, för de senaste årens debatt är inte bara en politisk diskussion utan också en diskussion bland företagare som känner att det inte bara är svårt att få tag på statligt riskkapital utan även privat kapital efter den finanskris vi gått igenom. Talar vi om jobb och nya möjligheter för företagande kommer vi inte runt frågan om kapital, både statligt och privat.