Sten Tolgfors (M):
Först vill jag tacka Christina Axelsson för en angelägen interpellation. Det var ingen slump att det svar som hon fick var ett av de längsta svar jag har levererat i kammaren. Det fanns ett stort antal åtgärder som regeringen har vidtagit att redovisa för interpellanten. En viktig poäng är att samverkan är avgörande. Det är inte bara en aktör som måste hantera och lösa detta.
Tvärtom krävs det samverkan mellan ett antal olika aktörer på olika nivåer i vårt samhälle. Det är ansvarsprincipen som gäller. Detta är det extremt viktigt att betona. När vi ser ett nytt problem ska vi inte ändra alla principer. Den som i vardagen bär ansvar för en fråga bär också ansvar i kris. Ansvaret bär man med sig.
Vi har också från regeringens sida vidgat ansvarsprincipen till att inkludera också kravet på samarbete med andra aktörer, så att vi undviker ett stuprörstänkande. Den här regeringen har under våren redogjort för riksdagen om det samlade arbetet vad gäller olyckor och kriser.
Händelser som skyfall, stormar, översvämningar, erosion och jordskred är naturliga fenomen som alltid har förekommit och som vi har varit relativt förskonade från i jämförelse med andra. Men vi har också under åren drabbats av ett antal extrema naturhändelser som gett stora effekter på samhällets funktion och miljön. Jag tänker exempelvis på stormen Gudrun och vissa översvämningar.
Vi ser också att mycket av våra städer och vår infrastruktur finns utmed kusten. Det gör även den privata infrastrukturen - industrianläggningar och liknande. Regeringens skrivelse utlöste motionsrätt i riksdagen. Där hade Christina Axelsson och andra ledamöter och partier möjlighet att motionera om sin syn på hur detta ska se ut. Jag kan dock notera att det inte var någon större flod av motioner som inkom.
Snarare var det tvärtom, vilket förvånar mig med tanke på frågans vikt. Ett framtida hot som vi alla ser är att vattenståndet i sjöar, vattendrag och hav kan komma att stiga, och att det kan komma att ge konsekvenser, inte minst för kuststäder, i form av översvämningar. Vi pratade här i dag särskilt om risken för saltvattensinträngning i Mälaren, vilket är något som har diskuterats förhållandevis lite, tycker jag.
Vi måste ligga steget före här. Då är det förebyggande arbetet grundläggande. Vem bär då ansvar? Talar vi om effekterna av naturhändelser generellt sätt ligger det både på enskilda aktörer och på det allmänna. När det gäller skyddet mot översvämningar är det inte minst de som äger infrastruktur och fastigheter, oavsett om de är offentliga eller enskilda, som bär ansvar.
Men det finns självfallet också ett betydande offentligt ansvar. Det är bättre att förebygga olyckor än att låta dem inträffa. Vi har också bildat Myndigheten för samhällsskydd och beredskap för att bli bättre på att både förebygga och mildra effekterna av bland annat översvämningar och att anpassa samhället bättre till ett förändrat klimat.
Vi har haft mycket diskussioner gällande klimatförändringar i stort men än så länge ganska lite diskussioner om effekterna på våra lokalsamhällen. Jag vill därför gärna lyfta fram MSB:s bildande som väldigt viktigt, men jag noterade när den propositionen hanterades att Socialdemokraterna tyvärr var emot bildandet av denna myndighet som skulle ge oss bättre krisberedskap i vårt land.
Jag vill därför fråga Christina Axelsson om hon fortfarande är emot Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Har hon annars någon tanke om hur det förebyggande arbetet mot olyckor och för krisberedskap skulle se ut om den myndigheten inte fanns?