KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linda Modig (C):
Länsstyrelserna är i grunden statens närvaro på regional nivå. Länsstyrelserna är 21 fristående myndigheter med ett brett uppdrag, vilket gör det till en särskild utmaning för regeringen att styra dem. Det har under lång tid påtalats att förutsättningarna för länsstyrelserna att bedriva sin verksamhet inte är de bästa.
Riksrevisionens granskning av regeringens styrning av länsstyrelserna påvisar också att regeringen inte har ett tillräckligt utvecklat helhetsperspektiv på styrningen av länsstyrelserna, vilket har gjort styrningen sektoriserad, detaljerad och otydlig. Det har bland annat lett till att länsstyrelserna har svårt att avläsa regeringens intentioner och planera sin verksamhet.
Granskningen visar också att regeringen i flera avseenden styr länsstyrelserna som om de vore en myndighet, vilket enligt Riksrevisionen har lett till att roller och ansvarsförhållanden inom länsstyrelsekollektivet blivit mindre tydliga. Riksrevisionens bedömning är att regeringens sätt att styra länsstyrelserna begränsar dem och deras möjligheter att bedriva en långsiktig och hållbar verksamhet. Fru talman!
När regeringen har behandlat Riksrevisionens rapport har man instämt i och tagit fasta på många av Riksrevisionens slutsatser och rekommendationer. Det kommer att bli mycket intressant att se hur regeringen nu kommer att förvalta och omhänderta synpunkterna i det fortsatta arbetet med att utveckla styrningen av länsstyrelserna.
En springande punkt är att länsstyrelsen måste få faktiska möjligheter att samordna mellan olika samhällsintressen och statliga myndigheters insatser. Så länge utvecklingen fortgår att varje statlig myndighet är sig själv nog och ska utforma sin egen regionala geografi utan att beakta eller samspela med den regionala statliga nivån kommer vi tyvärr att få se fler stuprör och färre hängrännor.
Vem vinner på en sådan utveckling? Nej, här behövs krafttag för att vända utvecklingen. Mycket behöver göras för att utveckla och öka helhetsperspektivet i regeringens styrning av myndigheterna och för att förbättra länsstyrelsernas möjligheter att utöva statens regionala samordningsuppdrag. En viktig åtgärd bland andra är att rensa i floran av uppdrag och återrapporteringskrav i regleringsbreven.
Har Regeringskansliet i dag verkligen kapacitet att ta hand om all återrapportering som kommer från länsstyrelserna? Används återrapporteringen på ett meningsfullt sätt för att utveckla verksamheten, eller har det blivit en onödig byråkratisering? Fru talman! I det fortsatta arbetet att utveckla länsstyrelsernas roll vill jag lyfta fram Centerpartiets förslag som en delmängd i intressanta lösningar att titta vidare på.
Centerpartiet vill att en riktig decentralisering och regionalisering genomförs som bygger på att funktion, ansvar och finansiering flyttas från central nivå till regioner med valda församlingar. Regionerna ska vara funktionella regioner som innebär bättre möjligheter till utveckling och jobb i hela landet.
Därför bör en utredning tillsättas om länsstyrelsernas roll, där en utgångspunkt handlar just om att flytta delar av befogenheterna från staten till regionerna.
Linda Modig (C):
Tack, ministern, för svaret! Jag kan bara understryka vad ministern säger om att det inte finns någon akut fara för att man inte ska få ett raskt omhändertagande. Eftersom jag lever och verkar i just Tornedalen har jag egna erfarenheter i familjen av att finsk ambulans har kommit till undsättning när det har behövts. Det är en stor trygghet att vila i att vi löser frågorna. Däremot anser jag att vi politiker har ett ansvar att möta professionens krav på att få verksamheten lagreglerad.
Det är därför det är så viktigt att ta itu med de gränshinder och knutar som ministern så förtjänstfullt har beskrivit i dag. Det är också glädjande att höra att de nordiska länderna och det nordiska samarbetet lyfts upp som en modell i det europeiska samarbetet. Här finns en stor gemensam uppgift för regeringen och riksdagen att vitalisera, förnya och ge kraft till det nordiska samarbetet. Många tycker att i och med EU-samarbetet har det nordiska samarbetet spelat ut sin roll en smula.
Jag delar ministerns erfarenheter, och jag tror att vi har mycket att bidra med när vi verkar och agerar gemensamt för att utveckla våra länder till förmån för våra medborgare. Vi är många som ser fram emot den fortsatta resan i arbetet, och det kommer att bli spännande. Vi hoppas på konstruktiva lösningar så att vi kan nyttja befintliga ambulansresurser optimalt och säkra att hjälpen kommer närmast och snabbast ifrån oavsett vilken sida av gränsen den finns. Jag vill tacka ministern för debatten i dag, och jag ser fram emot det fortsatta arbetet.
Linda Modig (C):
Gruv- och mineralnäringen och hela värdekedjan inom gruvklustret är en viktig näring i Tornedalen, Norrbotten och Sverige. Vän av ordning kan invända att det är en smula förmätet av en enkel riksdagsledamot att stå här i riksdagens talarstol och påpeka detta för statsministern - en statsminister som varit ordförande för gruvarbetarnas fackförbund IF Metall och ibland talar sig varm för gruvnäringens nyckelroll i arbetet med hållbar utveckling och klimatomställning.
Men sanningen är att det är just detta jag behöver göra. Jag och många med mig har förgäves försökt att fråga den förra och den nuvarande näringsministern när regeringen tänker börja avgöra ärendetypen ansökta bearbetningskoncessioner. Svaret är alltid detsamma sedan 2016, då Norra Kärr-målet avgjordes: sedan. Min fråga till statsministern är därför: När har statsministerns andra regering för avsikt att börja besluta i dessa ärenden?
Linda Modig (C):
Min fråga till energiministern handlar om ifall regeringen är beredd att vidta några åtgärder för att förlänga miljötillstånden för investeringsbeslut när det gäller vindkraftsprojekt. Statsrådet har valt att bjuda in delar av energibranschen till möte om just coronavirusets påverkan. Med tanke på att vindkraften redan om två år kommer att leverera mer än 30 procent av den mängd el som vi i dag använder är det viktigt att utbyggnaden inte avstannar, till exempel på grund av brist på nödvändig arbetskraft.
Regeringen har nyligen, för att mildra effekterna av spridningen av covid-19, gjort ett försök att förlänga undersökningstillstånden när det gäller mineralprospektering. Jag undrar därför om energiministern är beredd att se över möjligheten att göra något motsvarande för att säkerställa att etableringen av vindkraftsprojekt ska kunna fortgå som planerat.
Linda Modig (C):
Jag tackar statsrådet för svaret. Problemet är att vindkraften inte har funnits representerad i de överläggningar som har ägt rum. Det är förvisso väsentliga delar av näringen som har varit med på samtalen, men poängen är att de här projekten inte får äventyras. Jag tror att vi är överens i januariavtalet om att vi ska en ambitiös klimatagenda och klara av den hållbara omställningen.
Då är det viktigt att dessa tillståndsprocesser som i dag är så resurs- och tidskrävande, både inom gruvnäringen och inom vindkraftsnäringen, verkligen underlättas.
Linda Modig (C):
Jag tackar statsrådet för anförandet. Ett ledmotiv genom pandemin har varit att vi ska ta oss igenom den tillsammans. Det är helt riktigt. Frågan är bara varför tillsammans för regeringen tycks innebära att det upphör att gälla beträffande näringslivets möjligheter och förutsättningar att just klara krisen.
Är det inte i själva verket ganska naturligt och självklart att om det allmänna genom lagar och regler av goda skäl inför begränsningar som gör att verksamheter inte längre kan bedrivas att man då kompenserar dessa ekonomiskt för till exempel intäktsbortfallet?
Om frisörerna över en natt inte får ha salongerna öppna, och om restaurangerna över en natt inte kan sälja och servera mat och dryck står de ändå kvar med fasta kostnader för personal och hyra av lokaler över tid. Problemet med statsrådets och regeringens hållning är att den är mycket begränsad. Man talar här om att man avser att återkomma till riksdagen när det gäller förordningar.
Men i och med att lagen medger en så långtgående normgivningsmakt först från riksdagen till regeringen och sedan vidare till myndigheterna innebär det att dessa myndigheter får mycket långtgående möjligheter att meddela begränsningar när det gäller antalet deltagare och öppethållande så att dessa begränsningar i praktiken kommer att fungera som ett näringsförbud. Vi har sett åtskilliga exempel på detta under det gångna året.
Det räcker därför inte att bara tänka sig en ersättning just på grund av de förordningar som regeringen kanske kommer att utfärda och underställa riksdagen, utan det behövs helt enkelt en bredare ersättning. Jag måste också fråga socialministern hur det kommer sig att regeringen inte återkom med en pandemilag redan när bemyndigandelagen kom.
Var socialministern på något sätt förhindrad att inleda ett sådant arbete?
Linda Modig (C):
Jag tackar statsrådet för detta. Självklart är vi i Centerpartiet stolta över att vi har tagit ansvar för de 13 extra ändringsbudgetarna. Men det är inte detta som är grejen. Dessa pengar syftade inte till att stötta företagen på grund av legala begränsningar. Det är en annan sak. Vi måste stödja näringslivet när vi ser den starka ekonomiska nedgången. Och det har gjorts till viss del, även om det i många fall har varit för sent.
Som det har sagts här tidigare handlar det inte om att det ska in en bestämmelse i lagen. Vi har förståelse för att det hade kunnat skapa svårigheter. Vad det handlar om är tydliga förarbetsuttalanden. Alla vet hur viktigt det är i svensk rätt med tydliga förarbetsuttalanden. Det är där som förslaget lämnar en del i övrigt att önska. Det är viktigt att komma ihåg att nedstängningar kommer att underställas riksdagen.
Men det stora utrymmet som man nu undandrar riksdagen är det som man kommer att delegera ned till myndigheter. Det kan man delegera ned till regional nivå, lokal nivå etcetera. Dessa föreskrifter kan i sin tur vara så kraftfulla att verksamheter inte kommer att kunna bedrivas. Redan med detta resonemang står det alltså klart att det är otillräckligt. Denna hållning räcker helt enkelt inte.
Jag konstaterar också att Lagrådet i sitt yttrande när det gäller just den tillfälliga bemyndigandelagen konstaterar att det även efter den tid då denna lag gick ut fanns behov av att ha ett ändamålsenligt regelverk i kraft så snart som möjligt för att därmed ha beredskap att hantera en eventuellt ökad smittspridning under hösten. Det har Lagrådet alltså redan konstaterat.
Man instämmer med konstitutionsutskottet om att det finns ett behov av brådskande beredningar och att det kan undvikas just genom god framförhållning och god beredskap. Det tycker jag är viktigt att ta med sig. Vi hade kunnat använda tiden bättre, vi hade kunnat ha ett mer genomarbetat förslag och vi hade inte behövt oroa oss och ha kritik när det gäller de saker som jag har redovisat i dag.
Linda Modig (C):
När jag hörde Diana Laitinen Carlssons anförande, som var mycket defensivt och som spelade ned de problem som vi i gränsregionerna har lidit av under hela pandemiutbrottet, gick tankarna till Bagdad-Bob. Det är otroligt provocerande att höra den typen av förminskningar när vi vet att föräldrar och barn har varit åtskilda i månader, när vi inte har kunnat ha ett normalt umgänge i min hembygd Tornedalen, utmed den svensk-norska gränsen eller Danmark.
Det finns släktingar som inte har kunnat besöka dödssjuka anhöriga på grund av inreserestriktionerna mellan de olika länderna. Att då höra att i princip allt är frid och fröjd - vi hörde lite mer självkritik mot slutet - är häpnadsväckande, och jag finner det djupt provocerande. Jag vill ställa en fråga till Diana Laitinen Carlsson om ministerrådet för transporter. Jag får inte ihop ekvationen, och jag vill verkligen be Diana Laitinen Carlsson berätta för mig hur det fungerar. Vilken linje är det som gäller?
Är det vad våra kollegor i Nordiska rådet säger, där ett fullständigt enigt nordiskt råd år ut och år in har drivit frågan, eller är det den reträtt som Socialdemokraterna i dag gör i kammaren? Vilken linje väljer ni? Jag hörde Diana Laitinen Carlsson tala om behovet av hållbara transporter. Jag undrar hur vi ska stärka mobiliteten. Hur ska vi stärka den fria rörligheten i Norden?
Hur ska vi stärka konnektiviteten mellan medborgarna för att kunna arbeta, plugga och så vidare om vi bara lever i våra nationella stuprör och inte skapar en starkare nordisk dimension i frågorna? Vilka andra åtgärder avser ni socialdemokrater att vidta om man i dag inte är beredd att backa upp utan i stället sviker den eniga linjen?
Ska vi förstå det som att man har släppt den position man har haft i Nordiska rådet och att det nu är en ny linje som gäller? Jag hoppas att Diana Laitinen Carlsson har svar som får ekvationen att gå ihop.
Linda Modig (C):
Jag tackar Diana Laitinen Carlsson för svaret och ursäkten. Varför behöver vi ett ministerråd för transporter? Det handlar just om att stärka den nordiska dimensionen i transportplaneringen. I dag är vi fångar i våra nationella system. Diana Laitinen Carlsson lyfte i sitt huvudanförande fram Nordefco som ett utmärkt exempel på nordiskt samarbete. Tänk om vi kunde ha ett sådant också för krisberedskap.
Precis som Kjell-Arne Ottosson påpekade är ju bristen med ett tillfälligt informellt samarbete att det blir otroligt sårbart och personberoende. Om vi menar allvar med de många projekt som finns med konkret gränsöverskridande infrastrukturplanering kan det absolut inte skada, snarare tvärtom främja, att det finns ett formaliserat samarbete kring infrastrukturfrågorna. Så viktiga är de.
Om vi går till undersökningar om nordbornas inställning till det nordiska samarbetet vet vi att det handlar om de vardagsnära frågorna, möjligheten att röra sig över gränserna, jobba och plugga. Det förutsätter transporter som löper sömlöst mellan våra länder. Det är därför den nordiska dimensionen i transportplaneringen är så viktig.
Jag ser det inte som att vi försöker tvinga på någon ett råd, utan vi försöker med våra argument övertyga de två blockerande länderna Sverige och Finland att se förtjänsterna och möjligheterna. Man gör det när det gäller digitaliseringen, men som vi alla vet är transportslagen betydligt bredare än bara digitalisering. Vi måste få med järnvägarna, vägprojekten och så vidare.
Det är därför rådet är så viktigt, och det är därför jag vill uppmana Diana Laitinen Carlsson att redovisa vad den socialdemokratiska reträtten står för. Ser ni andra vägar eller åtgärder som ni är beredda att vidta för att övertyga Eneroth, eller har ni backat och anser att de inte längre behövs?
Linda Modig (C):
Det gläder mig verkligen när statsrådet Anna Hallberg så tydligt deklarerar att vi måste stärka samarbetet och återskapa förtroendet och tilliten. Det är helt rätt ton att anslå. Jag vill uppehålla mig vid Nordiska rådets kära favoritfråga, nämligen den om en fast konstellation för ett ministerråd för transporter. Jag skulle vilja höra statsrådet resonera kring detta. Statsrådet har själv erfarenhet av att sitta just i en permanent ministerrådskonstellation.
Jag undrar om det inte har varit mer gynnsamt än obehövligt. Är det inte så att upparbetade kanaler och format som man ständigt återkommer till är väldigt gynnsamma i ett läge när relationerna av olika skäl kan bli ansträngda eller frostiga? Jag tänker att det finns många fördelar med detta, och jag vill gärna höra statsrådets syn på det. Jag vill också passa på att tacka statsrådet och den svenska regeringen för att de inreserestriktioner till Sverige som vi har haft nu är avskaffade.
Det är otroligt betydelsefullt, inte minst för många finländska veckopendlare. Att varje vecka ha gjort covidtest har tyvärr lett till negativa hälsoeffekter. Detta är otroligt viktigt i Tornedalen. Låt oss nu hoppas att våra grannländer möter upp på samma sätt och avvecklar sina restriktioner. Jag vill, fru talman, be statsrådet Anna Hallberg att kommentera och resonera kring värdet av en permanent ministerrådskonstellation.
Linda Modig (C):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tror absolut att det kan vara utmanande med formaliserade konstellationer. Jag vill ändå notera att många av de resultat som statsrådet Anna Hallberg pekade på i sitt huvudanförande hänförde sig just till den typen av ministerrådskonstellationer. Jag tror att vi alla kan vara överens om att det är en viktig pusselbit i att skapa kontakter, resultat och nordiska nyttor.
Just när det gäller transporter och att öka mobiliteten, öka rörligheten och öka konnektiviteten i Norden är det just ett sådant handfast och konkret samarbete som behövs för att göra nordisk nytta i våra medborgares vardag. Det är nämligen detta som det handlar om. Det är där som vi måste börja med att återskapa förtroendet och tilliten. Vi måste gå från ord till handling. Vi måste se till att dessa samarbeten kommer igång och att de verkligen ger nordiska nyttor.
Jag tror att det kommer att vara helt avgörande efter denna kris, om vi inte ska tappa hela gränspendlingen, att våra medborgare och gränspendlare upplever konkreta förbättringar och att det faktiskt går framåt. Annars tror jag att de skador som nu har uppstått tyvärr blir permanenta. Det är därför som jag tror att det är så viktigt att vi försöker hitta konkreta projekt där samarbetet kan ge nordiska nyttor för medborgarna.
Linda Modig (C):
Det är jättebra att det vidtas åtgärder på lång sikt. Det är bra att vi får till stånd en miljöprövningsutredning. Den är ytterst välkommen och välbehövlig, inte bara för gruvnäringen utan för all verksamhet som ianspråktar mark och där det föreligger konkurrerande markianspråktaganden. I höstens budget har vi inom januariavtalet satsat 58 miljoner kronor på miljöprövning och miljötillsyn.
Det har vi gjort eftersom vi har hörsammat att länsstyrelserna har angett resursbrist som en orsak. Fru talman och näringsministern! Jag måste säga att jag som förtroendevald börjar bli uppgiven över vad vi kan göra. Eftersom länsledningen i Norrbotten har klagat på och angett att resursbrist skulle vara en förklaring till den synnerligen senfärdiga handläggningen har jag nämligen frågat vad det här innebär för dem, och nu är problemet enligt dem inte resurserna.
De tycker inte att det är en förstärkning, utan de anser att det är en återställning. Nu är problemet det som näringsministern adresserar, nämligen kompetensförsörjningen. Det faktum att regeringen har behövt utse en speciell samordnare tycker jag manar till eftertanke. Att vi behöver en samordnare säger någonting om kapaciteten hos de regionala myndigheter som har i uppdrag att samordna länets utveckling. Jag håller fullständigt med näringsministern om att det är en ypperlig person.
Jag tror att personen kommer att vara väldigt viktig, så jag avser inte att kritisera honom. Men jag tycker att det är intressant att det är så. Fru talman! Ska vi klara av att hävda svensk gruvnäring i internationell konkurrens måste det till kraftfulla åtgärder. Ska LKAB:s modiga satsning att gå i bräschen globalt för omställning till fossilfri järnmalmspellets och att göra stål inte av kol utan med järnsvamp lyckas måste alla dessa enorma investeringar gå i lås.
Då krävs det en snabbare takt i handläggningen. Uppenbarligen räcker det inte med mer pengar till länsstyrelserna, inte heller till Mark- och miljödomstolen i Umeå. Nu behöver vi handling och beslutsförmåga. Vi förtjänar bättre!
Linda Modig (C):
Vi har en stark rättsordning, inte minst när det kommer till den lagstiftning som rör hur vi prövar miljöfarlig verksamhet, som till exempel just gruvnäring eller annan verksamhet som ianspråktar mark. Jag skulle vilja påstå att den lagstiftningen är rigorös och att vi har världens hårdaste miljölagstiftning. Det som är bekymret är att den utmanas av en galopperande rättslig utveckling på EU-området.
Den tillämpning som vi har sett under senare år av till exempel vattenlagstiftningen och Natura 2000-lagstiftningen på EU-området inger oro för hur ett land som är så rikt på yta över huvud taget ska kunna ta i anspråk och exploatera verksamheter framgent.
Vi har en stark marknadsekonomi och en stark rättsordning där vi har förmåga att balansera olika intressen och göra politiskt sammanvägda bedömningar. Men ändå - fru talman och herr näringsminister - är det inte bara på detta index som Sverige rasar. Sverige rasar också tyvärr på Fraser Institutes rankning när det gäller policyindexet. Fraser Institute är en kanadensisk think-tank, en tankesmedja.
Det gäller just på parametrarna rättssäkerhet och tidseffektivitet, alltså grundläggande rättssäkerhetsfrågor. Det handlar om möjligheten att bedöma tidsåtgången för processer och när man får sitt ärende avklarat. Där är där som talen för Sverige nu minskar. Här är det angeläget att regeringen snarast tar krafttag när det gäller att avgöra ärendena som är viktiga för gruvverksamheten. Ett annat viktigt område som ligger Centerpartiet varmt om hjärtat är arbetet enligt januariavtalet om regelförenkling.
Där är vi väldigt glada att förenklingsresan nu kommer igång. Jag vill gärna att näringsministern utvecklar de båda sistnämnda delarna. Hur kan vi fortsätta att förbättra företagens tilltro till rättsstaten?
Linda Modig (C):
Min fråga går till utrikesministern. Den handlar om regeringens arbete med att stärka det nordiska samarbetet i gränshindersfrågor i pandemins tidevarv. Naturligtvis förstår jag och bejakar varje lands behov, rätt och skyldighet att skydda sina medborgare för att förhindra smittspridning. Samtidigt har samarbetet på regeringsnivå mellan Sverige och våra närmaste grannländer karaktäriserats av ett splittrat och oförberett agerande utan samordning.
Regeringarna har inte uppträtt samlat och samordnat, utan man har tvärtom genom ensidiga drakoniska och drastiska beslut öppnat och stängt sina gränser hipp som happ. Det här har skadat tusentals gränspendlare i Öresundsregionen, i min hembygd Tornedalen och utmed den svensk-norska gränsen. Det har också skadat Åland och senast Bornholm.
Vilken dialog har regeringen haft med sina norska, danska och finska regeringskollegor som har föregått den senaste tidens svenska inreserestriktioner?
Linda Modig (C):
De nordiska samarbetsministrarna aviserade i september att man skulle dra lärdom av erfarenheterna från pandemin genom att just ha ett ökat proaktivt informationsutbyte mellan regeringarna. Trots detta har människor farit illa. Människor har till och med utsatts för omänsklig och ovärdig behandling. Dödssjuka människor har inte fått ta emot besök av sina anhöriga för att de har råkat bo på fel sida av Sundet. Människor har nekats eller fått avbryta sin skolgång i Norge för att de bor på fel sida av gränsen.
Vad tänker regeringen göra för att förnya och gjuta nytt liv i det nordiska samarbetet?
Linda Modig (C):
Trots att det har gått 21 år sedan riksdagen beslutade att Sverige skulle ratificera ramkonventionen om skydd av nationella minoriteter känner enligt en färsk undersökning bara var fjärde svensk till att judar, romer, sverigefinnar, samer och vi tornedalingar är erkända som nationella minoriteter. Demokrati, rättsstatens principer, mänskliga rättigheter och skydd för minoriteter kan aldrig tas för givna - inte i Sverige, inte i Europa och inte i världen.
Minoriteters rätt till skydd måste ständigt försvaras och upprätthållas. Som statsrådet väl känner till är den språkbytesprocess som gör att många minoritetsspråkiga varken kan förstå eller tala sitt minoritetsspråk obönhörlig. Därför anser Centerpartiet att insatser som revitaliserar minoritetsspråken är fullständigt avgörande och mycket brådskande.
Min fråga till Amanda Lind är därför: När avser regeringen att återkomma med förslag på inrättande av språkcentrum för meänkieli i Övertorneå?
Linda Modig (C):
Jag tackar statsrådet för svaret. Precis som regeringens egen utredning har konstaterat måste vi göra ett omtag i minoritetsarbetet. Vi måste ha mindre byråkrati, mer verkstad och en högre växel i det minoritetspolitiska arbetet. Det är positivt att regeringen vidtar många åtgärder, inte minst när det gäller de sannings- och försoningskommissioner som finns. Det är som förre landshövdingen i Norrbotten Ragnar Lassinantti brukade säga: Den person som inte kan sin historia riskerar att gå vilse.
De flesta av oss är ändå besjälade av framtiden, eftersom det är där resten av våra liv ska utspela sig. Vilka konkreta åtgärder avser statsrådet att vidta?