Pyry Niemi (S):
Tack för resonemanget, försvarsministern! Men det blev lite kort om just utmaningar. Det kommenterade försvarsministern precis i slutet. Den här utmaningen där Försvarsmakten och försvarsintresset ska ligga högst upp när det gäller riksintressen kan få en annan märklig konsekvens. Det tror jag att försvarsministern också känner till.
Vissa områden kommer i princip att ha en våt filt över sig eftersom det inte går att planera exempelvis byggnation. Man kan inte planera för rekreation eller friluftsliv. Man har inga möjligheter att göra rimliga befolkningsprognoser i de områdena heller eftersom Försvarsmakten kommer att kunna hävda ett riksintresse och säga: Vi ligger där vi ligger och har legat där i flera år. Vi fortsätter att bedriva vår skjutning. Och vi kommer kanske att hamna i ett läge där kommer att behöva lite mer skjuttillstånd.
Jag raljerar möjligen, men i alla fall. Det här är en jättekomplicerad process. Å ena sidan måste Försvarsmakten vara en del av Sverige - så är det ju - för att försvara Sverige vid ett eventuellt hot. Samtidigt måste också Försvarsmakten vara en del av Sverige under perioder när det inte finns potentiella hot. Den samvaron och den utmaningen är oftast mer förekommande, eftersom Sverige faktiskt inte har befunnit sig i krig sedan för lite drygt 200 år sedan.
Vi är i ett läge där civilsamhället - kommunerna, landstingen och människorna i dem - kräver mer av de exploateringsytor som finns, för de blir färre och färre. Vi ser problematiken i Stockholm, men vi ser den också i Mälardalen. Det gör att till exempel bullerstörningar, riskavstånd och säkerhetsavstånd kan hävdas, vilket i sin tur gör att bostadsområden och samhällsplanering i stort hämmas för kommunerna.
Stockholmsregionen, i det här specifika fallet, får svårt att växa i den riktningen, eftersom en del av det område där den skulle kunna växa de facto inte kan göra det av skälet att Försvarsmakten kan hävda riksintresse och säga: Nej, det här skjutfältet behövs för övningsverksamhet. Jag har respekt för det, för jag vet hur viktig Enköpings garnison är. Jag vet hur viktig den är när det gäller arbetstillfällen. Jag vet också vilken central betydelse den har för logistiken.
Men samtidigt är det så att en region växer och ett skjutfält finns kvar. Den här problematiken har Försvarsmakten egentligen, tycker jag, lite egenrätt att bedöma i, och det ställer också kommunerna, Enköpings kommun, Håbo kommun och Upplands-Bro kommun, i ett lite prekärt läge. Det här förekommer inte bara i Mälardalen, utan diskussionen finns också på många andra ställen i landet.
Jag är lite bekymrad över den här bristen på transparens, för det är enkelt att hävda riksintresse. Det är lite för enkelt för Försvarsmakten att säga: Vi behöver det här militära övningsområdet. Jag säger inte att det ska omlokaliseras. Jag bara konstaterar att det är väldigt mycket störningar, och det är svårt för kommunerna att ha en bra och konstruktiv dialog i de här sammanhangen.
Jag tycker att det skulle vara mer önskvärt att Försvarsmakten faktiskt tog den här dialogen och gav kommunerna en chans att i något slags synergi hitta lösningar som fungerar. Nu är det bara en ansökan, och sedan kör man. Det skulle vara mycket enklare om man satte sig ned vid förhandlingsbordet och försökte hitta konstruktiva lösningar tillsammans. Jag vill fråga försvarsministern en gång till: Ser inte försvarsministern några utmaningar i det här?
Finns det någon lite mer framkomlig väg för att hitta mer konstruktiva diskussioner och få en bättre och kanske smartare debatt än vad som är fallet i dag?