Jörgen Andersson (M):
Det har varit en lång dags debatt mot natt. Jag ska försöka undvika att upprepa det som Börje Vestlund på ett förtjänstfullt sätt redan har redogjort för. Denna proposition är just så omfattande och teknisk till sin karaktär som Börje gav tydligt uttryck för.
Jag ska kommentera några delar utan att vara alltför upprepande i min diskussion. Precis som Börje sa har Sverige en historia och tradition av att kunna hantera banker på ett bra sätt. Staten har inte drabbats av några större förluster i denna hantering.
Av denna anledning kan jag instämma i Börjes ståndpunkt att vi har kommit fram till en kompromiss som vi inte är nöjda med men som vi kan leva med. Jag är kanske något mer nöjd än Börje, och totalt sett är det här bra.
Vi är ganska överens om att det i sin huvudsakliga del är en bra proposition. Det finns en anledning till att jag är lite mer positiv än Börje. När det gäller krishanteringsprocessen hade vi velat se ytterligare steg från EU:s sida mot det svenska ställningstagandet.
Men förutom det har vi en förbyggande del som jag ser tillför en del till det svenska perspektivet. Jag hävdar att det har varit bra för totalen i ett EU-perspektiv att Sverige har skjutit detta direktiv i rätt riktning.
Det svenska inflytandet på detta direktiv har varit till gagn för hela stabiliteten i ett EU-perspektiv, skulle jag vilja säga. Just det faktum att detta införs på hela EU-nivån är till gagn för stabiliteten i ett vidare perspektiv.
Vi lever i globaliseringens tidevarv, så detta är viktigt med tanke på hur tätt sammankopplade alla finansinstitut är i en global kontext. Vi såg ju tydligt hur Lehmankraschen spred sig snabbt över världen.
I denna kontext är det viktigt att vi får likvärdiga minimikrav när det gäller krishanteringsrutiner och förebyggande åtgärder.
I denna bemärkelse måste vi också säga att krishanteringsdirektivet, som nu införs i Sverige och övriga EU - i och för sig 13 månader för sent men ändå - har stor betydelse. Det finns också ett värde i att det finns en förutsägbarhet.
Hela poängen med att införa krishanteringsdirektivet är att bankerna ska veta på vilket sätt de måste hantera sin riskkontroll och sin styrning.
Vill man skydda konsumenten, minska statens implicita garanti och öka ägaransvaret, vilket är de tre huvuddelarna i krishanteringsdirektivet, gäller det att bankerna vet vad de ska göra för att minimera sina risker. Det är den förebyggande delen. Här har vi de återhämtningsplaner som Börje förtjänstfullt redogjorde för.
Där är det viktigt att ha med sig på vilket sätt riskkontroll och styrning sker i bankerna.
Utöver att det blir tydliga spelregler och att det finns en förutsägbarhet och ett bredare minimikrav i direktivet, som i någon mån påverkar risktagandet, bygger man också upp resolutionsfonden, som Börje också var inne på. Sverige har här betydligt högre ambitioner än många andra länder.
Vi vill bygga upp 3 procent av garantiinsättningarna på halva tiden där Europa har 1 procent på dubbla tiden. Det är bra av flera anledningar. Dels får vi en större resolutionsfond, dels får vi större frihet att använda vår resolutionsfond eftersom den är större.
Detta är vi överens om allihop, även om den del där vi har ännu större ambitioner från svensk sida. Det handlar om riskavgiften. En sådan finns det inga krav på i direktivet, men det är en god ambition med en bra ansats.
Det är tydligt uttalat att syftet med riskavgiften är att på något sätt styra bankerna i sitt risktagande. Det är bra. Problemet är bara att det inte finns tydligt definierat på vilket sätt man ska göra detta.
Det går inte att utläsa från vår sida på vilket sätt man tänker sig att risktagande ska värderas och hur det i så fall ska sanktioneras. Där har vi - i ett enigt utskott, vill jag tillägga - riktat ett tillkännagivande till regeringen. De har fått god tid på sig, fram till 2017, att återkomma med på vilket sätt de vill att riskstyrningen ska ske.
Det är mer än fem år innan riskavgiften ska införas, så det finns gott om tid. Vi ser fram emot det. Precis som jag var inne på tidigare är det viktigt att det finns en förutsägbarhet. Om man ska ha en styrning i risktagandet måste det vara möjligt för kreditinstituten att utläsa på vilket sätt riskerna ska styras.
Om detta inte sker finns det risk för att det blir en stor godtycklighet här, med tanke på att man har delegerat. Den som har fått möjligheten att utforma riskavgifterna utan närmare precisering av hur det ska ske är Riksgäldskontoret.
Jag tycker att det här är viktigt. Om man vill att instituten ska anpassa sig över tid till ett mindre risktagande är det viktigt att det finns tydliga spelregler. Det finns naturligtvis också en risk för att det kan vara rättsosäkert.
Vi vill att man analyserar mer nogsamt på vilket sätt det kan bli en tydligare styrning, en större förutsägbarhet och rättssäkerhet i detta. Vi är som sagt helt överens. Det är ett viktigt direktiv, och därför har det varit viktigt för både Börje och mig att säga några ord om detta.
Vi är eniga i alla delar, inklusive tillkännagivandet. Jag yrkar därför bifall till förslaget i betänkandet. När jag ändå står här och det lackar mot jul vill jag passa på att önska alla som lyssnar och alla som finns i kammaren, inklusive herr talmannen, en riktigt god jul. Jag hoppas att vi ses igen på andra sidan nyåret.
Gott nytt år, allihop!