Lena Hallengren (S):
Jag har tagit del av hela debatten, om än inte från den här kammaren. Jag har hört ord som kunskap, individuell, barnet i centrum, flexibilitet, kvalitet. De orden används av alla partier. Då brukar man ibland säga att om man sätter ordet "inte" framför så förstår man vad det har för politisk dynamik och om man verkligen kan vara emot något.
Då kan man ju göra det: inte kunskap, inte barnen i centrum, inte kvalitet, inte flexibilitet, inte individuellt. Jag tror inte att någon skriver under på det. Låt mig vid detta tillfälle redovisa fem för svensk förskola goda nyheter som den här riksdagen har lagt grund för genom att fatta beslut. Den första handlar om det svenska folkets förtroende för förskolan. Det är fortsatt högt.
Det visar mätningar som Svenskt Kvalitetsindex gör varje år, där människor får lista vilken samhällelig service de har mest förtroende för. En viss nedgång kan noteras just i år, men det är fortsatt en av de verksamheter i gemensam sektor som medborgarna har det allra högsta förtroendet för, vilket visar att vi är på rätt väg.
Förskolan står på en stabil grund, och våra förslag handlar om att bygga vidare på en bra förskola och göra den ännu bättre. Den andra goda nyheten är att det nu öppnas alltfler förskolor i Sverige. Det visar på att det finns en framtidstro i Sverige och att människor tar språnget och faktiskt fattar det livsavgörande beslutet att bilda familj eller att skaffa ytterligare ett barn, och fler vill ha en förskoleplats.
Bara under 2004 öppnade 947 nya avdelningar runtom i landet, vilket betyder att fler barn får del av en pedagogisk verksamhet med lek och lärande, stimulans och utveckling samtidigt som fler föräldrar kan kombinera förvärvsarbete med ansvar för barn och familj. Den tredje goda nyheten är att det blir alltfler anställda i förskolan.
För ett år sedan tog riksdagen beslut om ett öronmärkt statsbidrag för personalförstärkning för att öka personaltätheten med 3 000 förskollärare, barnskötare och annan personal 2005 och lika många till 2006, vilket på så sätt innebär en fortsatt och permanent förstärkning av kommunernas ekonomi.
6 000 fler som arbetar med våra barn i förskolan innebär möjligheter att skapa mindre barngrupper och därmed mer tid för varje barn. Den fjärde goda nyheten är att förskolans kvalitet stärks på många olika områden. Läroplanen har nya skrivningar för modersmålsstöd till barn med annat modersmål än svenska.
Uppdrag med delmål för antalet examinerade förskollärare till universitet och högskolor har delats ut. En ny barnskötarutbildning ökar förutsättningarna för välutbildad personal i förskolan. Kvalitetsredovisningar omfattar även förskolan från och med augusti i år. Den femte goda nyheten är de alltfler goda initiativ som tas runtom i landet.
I Haninge får nu arbetslösas barn lika mycket tid i förskolan som barn till förvärvsarbetande, samtidigt som man minskar barngrupperna. I Skellefteå slopas avgifter för familjer som tjänar upp till 20 000 kr. I Stockholm får föräldraledigas barn vara på förskolan sex timmar varje dag i stället för tre. I Malmö utbildas arbetssökande grundskollärare till förskollärare. I Sigtuna erbjuds barnskötare utbildning för att öka sin kompetens.
På Tornérhjelms förskola i Helsingborg förenas ett jämställdhets- och etnicitetsperspektiv, och det gör man tillsammans med föräldrarna. Allt detta är initiativ som bygger vidare på de målsättningar som regeringen har. Vi vill åstadkomma förändring. Vi vill att politiken ger människor större och fler förutsättningar. Vi vill att förskolan fortsätter att byggas ut så att alla barn som vill och behöver får en plats.
Vi vill inte lägga ned avdelningar eller öka gruppstorlekarna. Vi vill se fler anställda, fler förskolor och avdelningar med mindre barngrupper där människor ges möjlighet att kombinera familjeliv med ett arbetsliv. Mot det står en borgerlighet som vill dränera förskolan för att finansiera ett vårdnadsbidrag och Moderaterna som förespråkar skolstart från tre års ålder.
Vi accepterar inte en utveckling där unga människor tvingas välja mellan arbete och att bilda familj. Vi ställs inför nya utmaningar. Ju fler barn som talar ett annat modersmål än svenska, desto större krav ställs på verksamheten. Föräldrars förväntningar och förhoppningar ställer krav på ett systematiskt kvalitetsarbete, men utmaningar kvarstår. Utbyggnaden måste göras i en takt så att alla får en plats.
Efter tio år med rätt till plats inom skälig tid har vi kommit långt, men vi ska ända fram. Alla barn som vill och behöver ska få en plats i barnomsorgen. Den socialdemokratiska regeringen satsar på ett brett utbildningsväsende. Oavsett utbildnings- eller arbetsbakgrund ska alla kunna delta i ett livslångt kontinuerligt lärande.
Utbildning får aldrig vara för fåtalet, för de bemedlade, utan just för alla. Såväl i ett nationellt historiskt perspektiv som i ett internationellt perspektiv har vi satsat mycket på vuxenutbildning de senaste åren. Och det har givit resultat. OECD:s rapport Education at a Glance visar att Sverige ligger i toppskiktet vad gäller vuxenutbildning.
Där drar man inte den slutsats som Ana Maria Narti tidigare drog från riksdagens talarstol, nämligen att man vräker ut kunskaper som sprids ut på många - som om den skulle spädas ut till alltfler - tvärtom. Vi har i dag en låg andel personer med låg utbildning. I åldersgruppen 25-34 år har 91 % av svenskarna en utbildning på minst gymnasienivå.
Över 40 % av svenskarna har deltagit i något slags vidareutbildning under det senaste året. Det är glädjande siffror, men återigen: Mycket återstår att göra. Att tillhandahålla ett livslångt lärande är ett ständigt pågående åtagande, där vi aldrig får stanna upp och aldrig nöja oss. Som ansvarig minister för vuxnas lärande har jag ett övergripande mål: att stärka vuxenutbildningen som ett politikområde.
Därför är regeringens lista över åtgärder lång. I budgetpropositionen återfinns grunden för vår politik på området. Vi bibehåller ett riktat statsbidrag på ungefär 1,8 miljarder kronor årligen i ytterligare tre år och öppnar också användningsområdet till särvux och påbyggnadsutbildningar. Stora volymer inom vuxenutbildningen gör att kommunerna kan erbjuda en bred och individuellt anpassad utbildning.
Vi bygger ut den kvalificerade yrkesutbildningen som är en mycket lyckad utbildningsform. Vi är helt överens om detta, tror jag, med mycket få undantag i denna kammare. Under 2006 kommer antalet KY-platser att öka med 3 000 och uppgå till 15 500.
Särskilda studiestöd, korttidsstudiestöd och rekryteringsbidrag - alla är de bidrag som möjliggör för dem med allra kortast utbildning att delta i ett lärande, att våga ta steget. Utöver de här förslagen fortsätter reformarbetet. Det har talats om myndighetsöversyn.
Jag kan informera kammaren, om det skulle råda någon okunskap om detta, att det just nu pågår en utredning om att slå samman de olika myndigheter som finns för vuxnas lärande, för att effektivisera, men också för att se till att stärka vuxenutbildningen som politikområde och underlätta för både användare, för studerande och för kommuner som anordnare. Vi ska också kartlägga och analysera de eftergymnasiala yrkesutbildningarna.
Jag hävdar att det är otroligt betydelsefullt med ett sammanhållet utbildningssystem och ett genomtänkt utbildningssystem. Det är den socialdemokratiska regeringens sätt att möta kunskapsbehovet. När jag läser betänkandet blir jag, kanske inte så förvånande, ändå rätt bekymrad. Hos Moderaterna och Folkpartiet kan jag utläsa en syn på kunskap som är både kunskapsfientlig och elitistisk.
Man föreslår att man helt ska ta bort rekryteringsbidraget och korttidsstödet och minska de statligt finansierade platserna på vuxenutbildningen med åtminstone en tredjedel. Det motsvarar en neddragning på 3 miljarder kronor. Och det drabbar inte alla. Det drabbar inte dem som tidigare i livet har skaffat sig en högskoleutbildning och som jobbar i ett företag eller någon annanstans där man får tillgång till kompetensutveckling.
Det drabbar just de grupper som har allra störst behov av att lära mer, lära nytt och lära om. Folkpartiet redovisar kraftigt sänkta ambitioner i gymnasieskolans yrkesutbildning, tvärt emot eniga arbetsgivare- och fackföreningar. Både Folkpartiet och Moderaterna vill att en mindre andel av en ungdomskull ska erbjudas plats på universitet och högskolor. Det handlar om att en mindre grupp ska få en bra utbildning och hög lön, och stora grupper ska ha en kortare utbildning.
Denna kombination med press nedåt på löner genom sänkt a-kassa och subventionerade städjobb hos välavlönade ger inget annat än ett tydligt mönster. Det är ett sorterande utbildningssystem där vi tvingar fram en ny lågavlönad underklass som får okvalificerade arbeten. Det är en politik som leder till större klyftor, ekonomiskt och socialt.
Vuxenutbildningen behövs just för att stärka individen, som det talats om i så fina ordalag i talarstolen, och också för att stärka samhället.
På så sätt tar vi ytterligare några steg mot ett kunskapssamhälle för alla, vilket innebär en bra start där alla ges goda förutsättningar och en rejäl möjlighet att komma igen för den som saknar kunskaper eller behöver lära mer, lära nytt och lära om.