Lars Ohly (V):
Jag vill tacka utrikesministern för svaret. Det är lätt att instämma i de allmänna förhoppningarna om att de fredsförhandlingar som nu kommer att påbörjas ska leda till en fred. Det kanske till och med är möjligt, frågan är hur rättvis en sådan fred kommer att bli. Det är inte två jämbördiga parter som möts i förhandlingar. Det är en ockupationsmakt och företrädare för en ockuperad stat.
Vid ett besök i Palestina nyligen såg vi med egna ögon hur Israels politik skiljer palestinier från palestinier, skiljer palestinier från rätten till sjukvård, skiljer palestinier från rätten att utnyttja sin mark och skiljer palestinier från rätten att nå sina marknader.
På alla sätt har den israeliska regeringen byggt upp ett system med vägbyggen och vägspärrar som förhindrar palestiniernas fria rörlighet. Palestinier ses som andra klassens medborgare. Det är uppenbart att det som utvecklas i Israel på palestinskt ockuperat territorium är ingenting annat än ett apartheidsystem. Vid ett tillfälle skulle vi besöka den palestinska staden Qalqilia i norr.
På vägen dit var vi tvungna att åka på en mycket slingrig väg med hårnålskurvor över bergen. Efter ett tag såg vi att inte långt ifrån den väg vi åkte gick en alldeles nybyggd fyrfilig motorväg. Vi undrade naturligtvis varför vi inte åkte där, eftersom vi såg att också den vägen gick till Qalqilia. Svaret var att vi hade tre palestinier i bussen. Palestinier får inte färdas på de vägar som byggts för de israeliska bosättarna och militären.
Detta är apartheid. När muren byggdes runt Betlehem fanns det en palestinsk familj som blev avskuren från sina olivlundar. Muren hade helt enkelt byggts upp runt Betlehem på ett sätt som gjorde att de inte hade tillträde till de olivträd som familjen i generationer hade vårdat och odlat. De protesterade naturligtvis och ville ha tillgång till olivträden.
Då grävde israeliska byggnadsarbetare upp träd och dumpade på familjens bakgård. Sådana här trakasserier sker så dagligt att de nästan inte längre uppmärksammas. Palestinier som ska söka sig från en ort till en annan och som måste passera en vägspärr trakasseras dagligen. De utsätts för våld.
Godtyckligt kan man nekas tillträde även om man har tillstånd, och har man inget tillstånd har man inget tillträde till sitt eget land. Det här är kollektiva bestraffningar, som också förekommer i Gaza, vilket utrikesministern också var inne på. Det är en typ av bestraffningar som är fullständigt orimliga och naturligtvis också förbjudna enligt folkrätt och internationell lag. Bosättningarna tar en allt större del av palestinskt territorium.
Bosättarna, som ofta är mycket aggressiva, ser också till att beskära palestiniernas utrymme ytterligare. Bosättarna har stöd av den israeliska militären, vilket innebär att palestinska barn inte kan ta sig till skolan utan följeslagare från Kyrkornas Världsråd. Det innebär att palestinier som bor i Hebron måste bygga in sina balkonger och fönster med galler, för annars riskerar de att stenas. Det innebär att dessa palestinier inte ens har tillträde till den gata de bor på.
Ja, exemplen kunde vara många. Nu gällde mina frågor hur detta kan accepteras utan att Sverige och EU höjer rösten. EU har ett handelsavtal som är slutet med Israel under förutsättning att de mänskliga rättigheterna respekteras. Respekteras de mänskliga rättigheterna, utrikesministern? Om inte, vad gör Sverige och EU för att se till att Israel respekterar dessa rättigheter?