Peter Hultqvist (S):
Kerstin Lundgren har frågat mig följande: Hur förhåller sig försvarsministern och regeringen till det faktum att Finland aviserat att de inte är i en position att kunna ge andra EU-länder militära säkerhetsgarantier? Hur ser försvarsministern på det faktum att regeringen är den första som saknar en bred samsyn i säkerhetspolitiken? Vad ser försvarsministern som målbild i samarbetet med Finland? Finns det någon bortre gräns för vad det samarbetet skulle kunna bli?
Ser försvarsministern till exempel att Finland och Sverige på sikt ska bilda ett försvarsförbund och föra gemensam utrikespolitik? Anser försvarsministern att ett fördjupat militärt samarbete med Finland skulle kunna ersätta fördelarna, inklusive säkerhetsgarantierna, med ett Natomedlemskap? Den svenska solidaritetsförklaringen utgör en central del i svensk säkerhetspolitik.
Sverige kommer inte att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land, och vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas.
Lissabonfördragets artikel 42.7 innebär ett åtagande för alla medlemsstater att lämna stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i FN-stadgan till en annan medlemsstat om den utsätts för ett väpnat angrepp på sitt territorium. Varje enskilt medlemsland väljer självt på vilket sätt det hjälper ett annat medlemsland eller hur det vill ta emot eventuell hjälp. Stödet kan vara militärt, civilt eller politiskt.
Artikel 42.7 påverkar "inte den särskilda karaktären hos vissa medlemsstaters säkerhets- och försvarspolitik", vilket innebär att artikeln inte påverkar vår militära alliansfrihet. Hur Finland agerar i en given situation avgörs av Finland. Jag delar Kerstin Lundgrens uppfattning om behovet av bred uppslutning bakom försvars- och säkerhetspolitiken men delar inte bedömningen att regeringen saknar sådan uppslutning.
Den säkerhetspolitiska inriktning som ligger till grund för inriktningspropositionen och som fem riksdagspartier - de båda regeringspartierna, liksom Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna - ställde sig bakom i juni 2015, ligger fast. Där framgår tydligt behov av fördjupad samverkan med andra länder, inklusive Finland.
Ett direkt resultat av försvarsuppgörelsen var den studie som leds av ambassadör Krister Bringéus med uppgift att utifrån ett fristående perspektiv analysera och redogöra för innebörden av olika former av samarbeten respektive medlemskap med länder och i organisationer, samt dessas för- och nackdelar, inom det försvars- och säkerhetspolitiska området. I analysen ska inte den militära alliansfriheten utvärderas.
Vad gäller det svensk-finska försvarssamarbetet är det omfattande och högt prioriterat av regeringen. Sverige och Finland har en likartad säkerhetspolitisk utgångspunkt, och samarbetet mellan länderna är redan i dag omfattande. Samarbetet stärker den nationella förmågan i respektive land och skapar ökad säkerhet i närområdet.
Finland och Sverige har kommit överens om att det bilaterala försvarssamarbetet även ska omfatta operativ planering och förberedelser för ett gemensamt användande av civila och militära resurser i olika scenarier. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i FN-stadgan.
Jag vill betona att sådan planering bör vara ett komplement till, men skilt från, respektive lands nationella planering. Samarbetet innebär en möjlighet till gemensamt agerande men inte några utfästelser. Endast under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas kan länderna agera gemensamt. Sveriges säkerhetspolitiska linje ligger fast. Den militära alliansfriheten bidrar till stabilitet i närområdet och ger oss handlingsfrihet.
Vår säkerhet kommer inte av sig själv utan är vårt eget ansvar att bygga upp. Detta gäller såväl vår nationella försvarsförmåga som förmågan att gemensamt agera med andra för att främja stabilitet och säkerhet samt höja tröskeln för militära incidenter och konflikter.
Sveriges säkerhets- och försvarssamarbeten utvecklas inom ramen för EU, FN, OSSE, Natos partnerskap samt tillsammans med Finland, de övriga nordiska länderna, de baltiska staterna och genom den transatlantiska länken. Dessa samarbeten kompletterar och stärker varandra och säkerheten i vårt närområde.