Lawen Redar (S):
Sveriges Radios utrikeskorrespondent Nils Horner var en röst jag ofta lyssnade till. Hans rapporteringar om utvecklingen i Irak och Afghanistan hade till och med min pappas godkännande. Min pappa sa: "Han förstår Mellanöstern." Att skildra komplexa konflikter opartiskt och sakligt, med stor integritet och kunskap och samtidigt ge lyssnarna en bildlig uppfattning av en helt annan kontext och dess utveckling, maktsfär och människor är en oerhörd uppgift.
Horner var på så sätt en mästare, en hes röst som näst intill dagligen med inlevelse och känsla gav oss lyssnare en redogörelse för den politiska utvecklingen i en annan del av världen och förde denna närmare Sverige. Jag minns morgonen nyheten kom om att Nils Horner hade mördats på en öppen gata i Kabul i Afghanistan. Jag ringde min pappa som hade hört samma nyhet i bilen på vägen till jobbet.
Efter många års lyssnande var det som om vi hade förlorat en vän, en som var på plats i alla dessa krigshärdar och som kunde berätta hur det var. I år har det gått åtta år sedan han mördades. Fru talman! 2018 års korrespondenttrainee i Nils Horners anda heter Lubna El-Shanti. Hon är numera Sveriges Radios Östersjökorrespondent och den röst vi näst intill dagligen hör från staden Lviv i krigets Ukraina.
Redan i våras rapporterade hon om den ryska arméns truppförflyttningar mot Ukrainas gräns med stridsfordon, artilleri och soldater via Belarus. Trots flera år av bevakning av det spända läget och djup kunskapsinsikt om utvecklingen i östra Europa reflekterade hon i sin senaste utrikeskrönika över att hon för första gången i sin journalistiska gärning måste ha låtit känslan vinna över förnuftet.
Samtidigt som alla varningar fanns var det nämligen som om ingen journalist kunde förlika sig med tanken att ett fullskaligt krig skulle kunna bryta ut mitt i Europa. Fru talman! I morgon passerar kriget sin tredje vecka, och reportagen inifrån är förödande.
Det handlar också om det kanske mest gripande av alla reportage: rädslan för att biologiska och kemiska vapen ska användas mot befolkningen.
Kunskapen om allt det här har vi eftersom informationen når oss, eftersom det finns fria och oberoende medier, utrikeskorrespondenter, krigskorrespondenter, kameramän, journalister och mediehus vars utgångspunkt i arbetet är att vara i allmänhetens och sanningens tjänst. Enligt Reportrar utan gränser befinner sig över 2 000 utrikeskorrespondenter i Ukraina.
Många av dessa har skyddsutrustning och erfarenheter av krigshärdar. Men det har inte ukrainska journalister vars verklighet har förändrats över en natt. De flesta lokala reportrarna i landet har ingen som helst erfarenhet av att rapportera från krig. Reportrar utan gränser och Svenska Journalistförbundet manar därför till ökat stöd för att köpa in skyddsvästar, hjälmar, första hjälpen-paket, satellittelefoner och annan teknisk utrustning, så att arbetet kan fortgå.
Hittills har fyra radio- och tv-master skjutits ned. Två har övertagits av ryska krigförare. Journalister har blivit mördade, och utländska journalister har blivit beskjutna i krigets Ukraina. För varje dag som går blir det svårare att få tillgång till information och allt farligare att verka där som korrespondent. Angreppen på civila ökar. Över 6 miljoner människor är nu internflyktingar i sitt eget land.
Och över 2 miljoner, framför allt kvinnor och barn, har lämnat landet. Mitt i allt detta råder en annan verklighet i Ryssland. Där stryps nu all information och medierapportering om kriget i Ukraina. Den mest drastiska åtgärden är den lag som den ryska duman antog den 4 mars som innebär att den som ens nämner kriget riskerar fängelse i upp till 15 år. Därför går det inte längre för utländska medier att verka på plats.
De inhemska fria medierna kvävs nu helt. Och den breda allmänheten får sin information från statlig tv, som styrs och ägs av regimen eller regimvänliga. Även sociala medier i Ryssland är till stor del propagandistiska och kontrollerade. I flera led har de också i dagarna stängts ned. För att nå fram görs ändå insatser. Självständiga journalister och medborgare bloggar med risk för sina liv, och utländska medier skriver reportage på ryska.
Ett hedervärt exempel är Dagens Nyheter som tillsammans med danska Politiken och finska Helsingin Sanomat översätter nyhetsartiklarna om krigets Ukraina till ryska. Alla försök att nå fram och för att stävja medieisoleringen i Ryssland kommer att vara nödvändiga. Fru talman! Det här är den sista debatten om public service-frågor kulturutskottet har i kammaren för denna mandatperiod.
Vi har under mandatperioden haft en emellanåt högljudd debatt om public services roll och syfte, dess finansiering och kulturuppdrag. Vissa politiska företrädare har gått så pass långt att de har uttryckt att de helt vill avskaffa bolagens verksamhet medan tre borgerliga partier vill minska bolagens ekonomiska anslag. Att den kritiken kvarstår i vissa motioner i det här betänkandet visar på en tondövhet inför den här nya säkerhetssituationen.
Att över huvud taget ställa krav på nedmontering av public service när den oberoende nyhetsförmedlingen behöver stärkas är enligt min mening under all kritik. Det har aldrig i modern tid varit viktigare med medieaktörer i allmänhetens tjänst som är partipolitiskt och kommersiellt oberoende, som når ut till alla, som har hög legitimitet hos allmänheten och som har starka resurser genom en stabil finansiering.
Parlamentariska public service-kommittén uttryckte tidigare att public service är en "kollektiv nyttighet som gynnar alla medborgare, oavsett om utbudet konsumeras eller inte". Att bolagen ingår i totalförsvaret och har beredskapsuppdrag som innebär att de ska kunna fortsätta bedriva verksamhet i händelse av krig och svåra påfrestningar på samhället är några av de beslut vi fattade i det nya sändningstillståndet, och det har tjänat vårt samhälle väl.
Regeringens och Folkhälsomyndighetens presskonferenser under pandemin och numera Försvarsmaktens information till allmänheten når den breda allmänheten via just public service. Fru talman! Få områden kan mäta sig med den kolossala omställning som mediesektorn har genomgått de senaste 15 åren.
Globaliseringen och den internationella konkurrensen innebär i dag att svenska medieaktörers konkurrenter är globala streamningstjänster, sökmotorer, onlineplattformar och medieaktörer med världsomspännande muskler. Tendensen är större uppköp, som innebär större marknadsandelar och tydligare konsolidering, samt dyrare programproduktioner.
Skyddar man inte de ekonomiska förutsättningarna för tidningsbranschen i Sverige eller svensk public service är det marknadsandelar som äts upp i den globala konkurrensen av globala aktörer. Att minska anslagen till svensk public service betyder därmed inte att andra svenska medieaktörer gynnas, snarare minskar svenskspråkiga medier som har att bevaka och spegla Sverige totalt sett.
Det som främst gör att public service-bolagen har ett högt förtroende hos den breda allmänheten är deras breda innehållsuppdrag. De har till uppgift att göra sig relevanta för alla. Moderaternas mediepolitiska motion anger att de vill ha en ny budget och beredningsprocess där man inför varje nytt sändningstillstånd ålägger programbolagen att redovisa reducerad anslagsnivå för verksamheten.
Sverigedemokraternas mediepolitiska motion uttrycker att kostnaderna för public service ska minska. Vi socialdemokrater är av uppfattningen att svenskspråkiga och minoritetsspråkiga medier som speglar Sverige behöver stärkas i konkurrensen med globala aktörer. Det nya säkerhetspolitiska läget borde också mana till viss eftertänksamhet vad gäller förslag som dessa.
Ett annat förslag som väcker en del frågetecken är Moderaternas förslag om att införa regelbundna helhetsgranskningar av programverksamheten inom granskningsnämnden av fristående aktörer. Idéen om regelbundna granskningar går emot själva tanken om att granskningar av program ska ske i efterhand och aldrig bidra till påverkan av innehållet i förväg. Detta gäller även Sverigedemokraternas tidigare förslag om att inrätta ett vetenskapsråd.
Det har i nuvarande motion dock tagits bort, och man betonar att en granskning ska ske i efterhand. Man har tydligen tagit till sig av den allmänna kritiken. I stället fokuserar Sverigedemokraterna på att utveckla exponeringen av rättelser, och man vill att bolagen ska införa ett program där ansvarig redaktör ska gå igenom vad som har gått fel. Är man av uppfattningen att politiken ska hålla armlängds avstånd till programinnehållet bör man verkligen se över sådana förslag.
Fru talman! Denna vår genomförs halvtidsavstämningen med Kulturdepartementet, och redan nu kan vi konstatera att efterlevnaden av riksdagens beslut om sändningstillståndets inriktning genererat en positiv utveckling. År 2015 hade SVT 27 lokala redaktioner. Nu går man mot 50 stycken i hela landet. Sveriges Radio satsar massivt på popup-redaktioner som nu möjliggör bevakning i Sveriges alla kommuner.
Utbildningsradions roll har fördjupats ytterligare då man har bistått utbildningsväsendet under pandemin med digital undervisning, nu också i kommunikationen med barn och unga vad gäller att förstå den säkerhetspolitiska utvecklingen. Därtill har man utökat utbudet av nyhets- och kulturprogram för teckenspråkstalande och minoritetsgrupper. För en månad sedan tog kulturministern emot den statliga offentliga utredningen om innehållsvillkor på internet för public service.
Den redogör för hur bolagens programutbud på internet ska omfattas av innehållsvillkoren, såsom granskning, under resterande delen av tillståndsperioden, vilket utskottet länge efterfrågat. Utredningen har även sett över möjligheten att ändra i befintlig ordning för beslut vid förhandsprövning av nya tjänster. För närvarande ska det slutliga beslutet fattas av regeringen, vilket ett enigt utskott har tyckt är problematiskt. Utredningen föreslår att beslutet i stället ska fattas av Myndigheten för press, radio och tv och att det ska kunna överklagas.
Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2023, förutsatt att riksdagen beslutar om de grundlagsändringar som krävs. Med det sagt tycker jag att man kan summera denna mandatperiods politiska arbete för att främja ett starkt, oberoende och relevant svenskt public service i allmänhetens tjänst ganska väl. Oavsett vad Sverigedemokraternas ledamot Angelika Bengtsson uttrycker tycks också förtroendet falla ut väl.
Enligt SOM-institutets undersökning för 2020 anser hela 77 procent att de har ett högt förtroende för SVT och 71 procent att de har det för Sveriges Radio. Hela 65 procent anser att public service i hög grad är väl värt priset. Avslutningsvis, fru talman, kommer nästa kulturutskott att få fatta beslut om ett nytt sändningstillstånd och ny medelstilldelning till public service.
Jag hoppas att det kommer att ske med en fördjupad insikt om globaliseringens, digitaliseringens och teknikutvecklingens inverkan på mediemarknaden och med en ökad förståelse av hur viktig oberoende och saklig information är i en tid av krigföring och destabilisering och hur det möjliggörs genom desinformation och propaganda. Jag vill sända ett särskilt tack till de journalister, utrikeskorrespondenter och krigskorrespondenter som förser oss med sanningen i en tid då den medvetet utmanas.
Med det sagt ställer jag mig bakom förslaget i motionsbetänkandet och önskar avslag på samtliga reservationer.