KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Streijffert (S):
Det är en intressant debatt vi har haft här i dag. Jag vill tacka alla debattörer, och jag kan också från Socialdemokraternas sida säga att om vi vinner valet den 19 september är det Miljöpartiet och Vänsterpartiet som vi kommer att samarbeta med när det gäller asyl- och flyktingpolitiken. Vi är inte oroliga. Vi vet att vi kommer att lösa detta.
Jag kan glädja migrationsminister Tobias Billström med att Moderaterna är det sista partiet vi skulle vända oss till om det skulle vara så att vi behöver samarbeta med andra partier. Däremot tycker jag att vi ändå ser en enighet bland de andra partierna, Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna, som delar vår åsikt i många av de frågor som vi vill förändra. Det tycker jag är glädjande, precis som Kalle Larsson sade.
Jag tycker att det är glädjande att vi har den här debatten i Sveriges riksdag där vi diskuterar hur vi vill förbättra asyl- och flyktingpolitiken och göra den mer human och rättssäker. Jag kan försäkra er om att i andra parlament i Europa har man en helt annan diskussion. Det här är ändå glädjande.
Det är ändå så att vi under de här fyra åren, i samband med den nya instans- och processordningen, i vissa delar har sett hur praxis har blivit mer restriktiv än de intentioner som vi lagstiftare hade när vi antog den ordningen. Det är klart att man önskar att det skulle gå snabbare att bredda begreppen väpnad konflikt och synnerligen ömmande omständigheter.
Det är klart att människor under den här tiden hamnar i kläm, människor som kanske borde stanna här men inte får göra det. Då önskar man inte bara nya kartläggningar eller utredningar utan att det någon gång också visas det som Tobias Billström sade att han hade utfört, nämligen handling. Jag skulle vilja säga att det inte är så mycket av det som vi har sett när det gäller just de delarna. Det är naturligtvis väldigt positivt att man kortar handläggningstiderna.
Samtidigt vet vi att vissa delar som gäller just kvinnors eller homosexuellas asylskäl kommer upp väldigt sent i processen. Hur säkrar man att de skälen faktiskt också kommer fram?
Magdalena Streijffert (S):
Jag kanske ska påminna Tobias Billström och Moderaterna om att det faktiskt var Socialdemokraterna och Moderaterna som samarbetade när det gällde asyl- och flyktingpolitiken under den förra mandatperioden. När man säger att det var kaos kanske man någon gång också ska vara lite självkritisk. Det har vi varit. Vi har omprövat vår politik i olika delar. Jag ska också säga att det inte bara är om asyl- och flyktingpolitiken som vi ska samarbeta med Vänstern och Miljöpartiet. Det är så klart på alla områden när vi vinner valet den 19 september.
Det handlar om att öka rättvisan i Sverige, minska klyftorna och se till att fler kommer i arbete. Det handlar om att se till att ha en bra välfärd. Det är många olika frågor som kommer att förändras om vi vinner valet, men det är en längre diskussion. Jag tänkte ta upp frågan om asyl-, flykting- och migrationspolitiken i Europeiska unionen. Det är klart att det finns bra skrivningar i Stockholmsprogrammet.
Men låt oss se på den debatt som finns mellan länderna i Europeiska unionen och de förslag och direktiv som det fattas beslut om. Man blir orolig över de frågor som faktiskt tas upp. Det går i en mer restriktiv riktning. Länder som Grekland, Italien, Malta och Cypern har helt andra värderingar än vad vi har, men det är de som lyfter upp frågorna och får gehör för dem. Vi diskuterar bara gränsövervakning och återvändande.
Jag önskar - och jag hoppas att Tobias Billström och regeringen tar med sig detta - att Sverige kan lyfta upp frågan om lagliga vägar i Europa och diskutera skyldigheter och bemötande när människor söker asyl. Det är fortfarande problem med mottagandet i Grekland. Samma sak är det i Malta. Var någonstans lyfter vi upp denna fråga och står för att alla länder i Europa ska ta hänsyn till mänskliga rättigheter och följa Genèvekonventionen?
Det handlar om att diskutera lagliga vägar in till Europa och rätten att söka asyl.
Magdalena Streijffert (S):
Jag kunde inte underlåta att begära replik på Walburga Habsburg Douglas anförande, bland annat för att jag gärna skulle vilja veta lite mer om de visioner som var aktuella under det svenska ordförandeskapet. De syntes inte riktigt. Det handlade kanske mer om att man skulle försöka komma överens än om vilka frågor Sverige faktiskt drev. Det är klart att vi som socialdemokrater saknade frågorna om arbetstagarnas rättigheter.
I samband med Lavaldomen görs det möjligt för andra företag att komma hit. Det är självklart att de ska kunna få göra det eller att människor ska kunna komma hit och arbeta, men det är klart att svenska kollektivavtal ska gälla. Vi ska inte ha en utveckling i Sverige där arbetstagarna ställs mot varandra, där lönerna blir lägre och arbetsvillkoren sämre, medan de som faktiskt redan tjänar pengar tjänar ännu mer.
Lavaldomen och de lagar som man stiftade här, som vi var emot, gör det faktiskt möjligt för människor att komma hit. Vi ser också möjligheterna för arbetsgivarna att utsätta arbetstagarna för konkurrens och därmed också för lönedumpning. Det kan bli försämrade villkor för arbetstagarna i Sverige och Europa. På vilket sätt har man lyft fram de här frågorna under det svenska ordförandeskapet, eller varför gjorde man inte det? Är inte det en viktig fråga för Europas arbetstagare?
Den andra frågan jag vill ställa utgår från att Walburga Habsburg Douglas tog upp frågan om Stockholmsprogrammet och den gemensamma asyl- och flyktingpolitiken i EU. Här ser vi en mer restriktiv riktning när det gäller asylpolitiken i Italien, Grekland, Malta och Cypern, som är de som bestämmer färdriktningen.
Vi ser många länder som faktiskt bryter mot mänskliga rättigheter och som har ett mottagande, exempelvis Malta och Grekland, som är fruktansvärt. Dit skickar vi fortfarande tillbaka barn enligt Dublinförordningen. På vilket sätt har man egentligen förbättrat möjligheterna för människor att komma hit och söka asyl?
Magdalena Streijffert (S):
Då skulle jag vilja konkretisera min fråga när det gäller asyl- och flyktingpolitiken något. På vilket sätt har man för svensk del lyft fram frågor som ser till att länder som Malta, Cypern, Grekland och Italien följer de mänskliga rättigheterna och Genèvekonventionen och inte hindrar människor som kommer i de här rangliga båtarna att försöka ta sig hit och söka asyl.
Vi har faktiskt uppgifter om att man har skickat tillbaka människor till exempelvis Libyen utan att de här människorna på båtarna fick sin mänskliga rättighet att söka asyl. Vi ser också att mottagandeförhållandena i Malta och Grekland är under all kritik. Enligt Dublinförordningen skickar vi fortfarande tillbaka människor dit.
Den europeiska politiken på det här området handlar väldigt mycket om att försöka hindra människor från att komma hit, om att bygga upp ett gränsövervakningssystem, Frontex, som mer och mer går åt det militära hållet. På vilket sätt försöker man från svenskt håll att hindra det och se till att man kommer åt människosmugglare och brottslighet i stället för att skicka tillbaka människor utan rätten att söka asyl?
På vilket sätt har man under det svenska ordförandeskapet lyft de här frågorna som gör att standarden som vi är eniga om ska vara högre än vad den är i dag i många länder? Den får gärna också vara bättre än den är i dag i Sverige, för även här ser vi att det har gått i en mer restriktiv riktning. När det gäller arbetstagarnas rättigheter har de försämrats i samband med Lavaldomen och de beslut som har tagits här i Sveriges riksdag.
Det gör att människor som kommer hit och arbetar ska göra det för löner och arbetsvillkor på en miniminivå som faktiskt är lägre och sämre än de löner och arbetsvillkor som svenska arbetstagare har. I längden gör det att människor konkurrerar med varandra, och man går ned i lön och arbetsvillkor för att kunna få ett arbete. Det blir konsekvensen av det beslut vi har tagit.
Magdalena Streijffert (S):
Majoriteten diskuterar gärna oppositionens samarbete och är oroliga för hur vi tre partier kan samarbeta så bra ihop. Det gör vi nämligen.
Vi har på en rad olika punkter gemensamma reservationer, både här och i EU-nämnden, där även Kerstin Lundgren sitter, när det gäller klimat- och miljöfrågor, asyl- och flyktingpolitiken, de finansiella frågorna och utrikespolitiken. Vi har också gemensamt skrivit vad vi tycker i andra frågor inom utrikespolitiken, och det är så klart det som gäller.
Ibland undrar jag varför EU-politiken ligger på utrikesutskottet. EU-politiken handlar ju egentligen om inrikespolitiska frågor. Det vi beslutar i Bryssel påverkar oss i olika sammanhang, både här i riksdagen och i kommunerna.
Det vi har kommit överens om på en rad olika områden, betydligt mer än vad de fyra borgerliga partierna var överens om innan den här regeringsperioden, har vi kommit överens om på punkt efter punkt. Jag är inte orolig; tvärtom tycker jag att det har varit ett bra och konstruktivt samarbete. Vi har en rad gemensamma reservationer här och i en mängd olika frågor. Vi kommer att komma överens. Vi har dessutom samarbete sedan tidigare.
Vi har lagt fram säkert 17-18 gemensamma budgetar och samarbetat på en rad olika områden. Vi rödgröna är överens även när det gäller EU-samarbetet och vad vi vill för någonting. Vi tycker att Sverige ska ha en starkare roll när det gäller en rad olika frågor. När det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken är det klart att om EU är enat så är vi mycket starkare.
Men då måste Sverige hävda den åsikt vi har, och kommer man inte så långt som man skulle önska skulle vi också kunna ha en egen åsikt i frågor, till exempel när det gäller Mellanöstern, Västsahara eller Burma. Där är vi överens.
Magdalena Streijffert (S):
När vi har avvikande meningar finns det alltid argument för varför vi har dem. De tas i utskotten. Kerstin Lundgren kan läsa de protokollen. Där är motiveringen till varför vi har avvikande mening i de frågorna. Vi har också tagit upp det här i diskussionen i dag. Det gäller arbetstagarnas rättigheter.
Vi tycker att man från regeringens sida i samband med Lavaldomen gör det möjligt för människor att komma hit och arbeta för sämre löner och på sämre villkor än de svenska arbetstagarna, vilket gör att de konkurrerar med varandra. Det gör också att vi generellt får lägre löner och sämre arbetsvillkor i Sverige. När det handlar om klimatförhandlingarna och klimatfrågorna tycker vi inte att den borgerliga alliansen drar på sig ledartröjan och faktiskt går före, vilket man måste göra när det handlar om att komma framåt i förhandlingar.
Där har vi gemensamma avvikande meningar. När det handlar om utvidgningen är det heller inte så konstigt. Kerstin Lundgren sade att vi villkorar Turkiets medlemskap - men det gör man med alla medlemskap i Europeiska unionen. Sedan finns Köpenhamnskriterierna. Man ska följa mänskliga rättigheter och så vidare. Det är väl självklart, och jag hoppas att även Kerstin Lundgren ställer upp på att det är de kriterierna som ska gälla för att ett land ska bli medlem i Europeiska unionen.
Men vi ser också att vissa länder tycker att Turkiet inte ska vara medlem för att de är muslimer. Det är helt fel argument att använda. Här ser jag inga problem, och det är självklart att vi har en gemensam åsikt i den frågan. Jag tror också att Kerstin Lundgren har missat att det är 20 år sedan Vänsterpartiet tog bort ordet "kommunisterna" ur sitt namn och sitt parti.
Jag tycker därför att det är ett dåligt argument att säga att vi samarbetar med kommunisterna när vi samarbetar med Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Vi har ett bra samarbete som vilar på grundläggande värderingar som handlar om att vi vill ha ett mer rättvist och ett mer solidariskt Sverige och EU än vad som är i dag. Jag tycker att vi har redovisat det på ett bra sätt. Vi redovisar det i dag med ett antal gemensamma reservationer, och vi gör det i EU-nämnden.
Magdalena Streijffert (S):
Vi tre oppositionspartier i De rödgröna är överens på en rad punkter om vad vi tycker att Sverige borde föra upp på den politiska dagordningen, och kanske också gå lite längre än i de frågor som ministern tog upp. Några av frågorna har vi redan diskuterat här under debattens gång. Jag tänkte ta upp en fråga som handlar om EU som en global aktör, vilket EU-ministern också tog upp i sitt anförande.
Det är viktigt att EU när vi kan ha en gemensam röst agerar för en fredligare värld, för att man inte kränker mänskliga rättigheter och för att se till att stötta och hjälpa dem som behöver stödet. Min fråga till EU-ministern - en fråga som jag tror att vi alla här i riksdagen är eniga om - gäller situationen i Västsahara.
Marocko ockuperar fortfarande landet och hjälper dem inte att få till den folkomröstning som de enligt FN är berättigade till. Situationen för människor i flyktinglägren är väldigt svår. Mänskliga rättigheter kränks på ockuperad mark av marockansk säkerhetspolis och militär.
Den frågan togs tyvärr inte upp under det svenska ordförandeskapet - en fråga som jag vet att EU-ministern är både väldigt kunnig och engagerad i. Vi ser nu också när det gäller fiskeavtalet att kommissionären och juristerna tyvärr har kommit fram till att det är fullt lagligt enligt folkrätten, vilket man verkligen kan ifrågasätta.
Det här är en fråga som inte bara skulle hanteras under det svenska ordförandeskapet, men det var en möjlighet för oss att sätta upp den på den politiska dagordningen, att trycka på fler länder, framför allt Frankrike och Spanien som har en annan åsikt i den här frågan, för att försöka se till att få en enad röst. Jag undrar lite: Varför tog man inte upp den här frågan under det svenska ordförandeskapet som hade gjort det möjligt att försöka få en enad röst?
Magdalena Streijffert (S):
När det gäller fiskeavtalet var det precis så, som Birgitta Ohlsson sade, att den svenska regeringen under socialdemokratiskt styre sade nej till det. Tyvärr var vi helt ensamma.
Därför är det viktigt, när det nu ska omförhandlas och beslutas igen, att man försöker se till att hitta några fler allierade och försöker sätta ett tryck på Spanien och Frankrike, som är verkliga motståndare i fråga om västsahariernas framtida situation.
Jag tycker att det som är gjort är bra, men jag hoppas verkligen att man fortsätter att trycka på, att försöka hitta allierade och att våga, precis som den svenska socialdemokratiska regeringen gjorde, säga nej till ett sådant avtal. Jag är lite besviken på det svar som Birgitta Ohlsson ger när det gäller just rätten till en folkomröstning. Även om det är FN som ansvarar för det tror jag att det är väldigt viktigt, med tanke på att det har drivits så väldigt länge.
Det kom fram redan 1991 att de skulle få ha folkomröstningen. Man lade ned vapnen och inledde en fredlig kamp för denna folkröstning, men ändå har ingenting hänt. Då är det viktigt att EU, i den mån man kan enas kring det, försöker trycka på FN-systemet för att se till att detta blir möjligt.
Jag tror att man hade kunnat göra det genom att lyfta upp frågan exempelvis under det svenska ordförandeskapet och försöka hitta allierade. Även om länderna i Europeiska unionen är splittrade finns det många som säkert skulle hålla med om att västsaharierna har rätt att bestämma om sin egen framtid. Det humanitära biståndet till flyktinglägren måste också ges på det viset att människor inte drabbas som de gör i dag.
De kränkningar av mänskliga rättigheter som sker på ockuperad mark är oacceptabla, och det handelsavtal som EU har med Marocko borde ifrågasättas.
Catherine Persson (S):
Jag tackar statsrådet Åsa Torstensson för svaret, även om det kanske inte var det svar jag hade hoppats på. Jag hade hoppats på ett lite tydligare besked. Jag tänkte dra ytterligare lite om bakgrunden, så att statsrådet inte ska känna någon tvekan om vilken väg vi pratar om. Ibland kallar man den E 22 ända ned till Trelleborg, och ibland säger man E 6.
Det handlar alltså om vägsträckan mellan Vellinge och Trelleborg, de sista 16 kilometerna. Det är en nationell väg, och den är också en stor transportsträcka för europeisk trafik. I Trelleborg har vi Sveriges näst största godshamn. Det innebär att vi har väldigt mycket trafik på vägen. Det finns också arbetspendling mellan Trelleborg och Malmö. Trelleborg växer. Vi räknar med en ökning med ytterligare 10 % på bara fyra år.
Vi har alltså en mycket stark inflyttning, och man kan också vänta sig en ökad arbetspendling till Malmö. Samtidigt är det en jordbruksbygd. På vägen trängs skördetröskor, traktorer, cyklister, mopedister, arbetspendlare i bil, mc och naturligtvis långtradare. Det finns 36 avgångar per dygn från Trelleborgs hamn, och cirka en femtedel av all trafik är lastbilstrafik. Det är en mycket stor andel.
Tyvärr är det något jag måste visa. Här har jag dagens tidning, den lokala Trelleborgs Allehanda. En av rubrikerna lyder: "E6-döden slog till i väntan på beslut." I går var det ännu en dödsolycka. Det är den tredje dödsolyckan på en månad. Det är en oerhört olycksdrabbad väg. Åsa Torstensson kommer efter debatten att få ta emot ett helt gäng namnunderskrifter. Det finns 11 185 namnunderskrifter i den särskilda tidningsbilagan.
Det finns ytterligare namnunderskrifter, så den totala siffran är närmare 12 000. Då ska man komma ihåg att vi har ett invånarantal på 40 000. Men den tidigare socialdemokratiska regeringen har inte heller kunnat avsätta pengar till vägen. Vi har dock fått ett löfte från den tidigare ansvariga ministern att om de ekonomiska förutsättningarna finns ska man överväga möjligheten att förskottera medel.
Jag vill betona att detta är en väg som staten och Vägverket har ansvar för. Då är min fråga till Åsa Torstensson: Är du beredd att fullfölja den planering och det arbete som den tidigare, socialdemokratiska regeringen gjorde, det vill säga att man ska påbörja ett arbete så fort Vägverkets planer är klara under 2007?
Varför röstade ni i kammaren inte för vårt förslag om detta för några dagar sedan, då vi faktiskt avsatte 7 miljarder mer i en engångssumma för väginvesteringar för att just kunna påbörja flera objekt? Drygt en miljard under 2007, 2008 och 2009 hade kunnat göra det möjligt att påbörja projekt som E 6 och E 22.
Catherine Persson (S):
Jag ska inte bemöta Åsa Torstensson alltför mycket när det gäller de arbetsfrämjande budgetbesluten. Vi hade andra förslag än de som regeringen presenterat. Vi kan inte riktigt se hur färre åtgärder ska kunna ge bättre möjligheter, men det är en annan debatt. Vi har gjort andra prioriteringar.
Regeringen har till exempel valt att lägga fram förslag om att sänka förmögenhetsskatten framöver i stället för att satsa pengarna på vägar. Det tycker inte vi är en bra variant. Ni har valt andra åtgärder och har uppenbarligen tyckt att vägarna får vänta ett tag. Det tycker inte vi. Jag vill igen påminna - och jag riktar mig till Anders Hansson som är ny i riksdagen - om att det för inte så hemskt många år sedan var väldigt ont om pengar.
När jag var ny i riksdagen hade vi sparpaket på över 100 miljarder. Nu har vi ett överskott i finanserna, så du kommer ur det perspektivet till riksdagen i ett mycket gynnsamt läge. Sedan har alla tider sina utmaningar. Men det har varit tufft ekonomiskt, och det är också det som gör att det finns en del eftersläpningar.
Av just det skälet har vi valt att lägga de pengar som nu finns att hantera just på vägarna, där vi ser att det finns ytterligare behov. Jag ska ställa en sista fråga till Åsa Torstensson. Innan jag gör det vill jag säga att Åsa Torstensson naturligtvis är välkommen till Trelleborg, om hon bedömer att det behövs ytterligare studier på plats för att förstå förutsättningarna.
Det viner rätt bistert om öronen när man står vid vägkanten beroende på den omfattande trafiken. När bedömer Åsa Torstensson att det kan ges definitivt besked om ifall det kommer att ges medel till E 6, och när kan byggstart ske? Jag förväntar mig att det blir inom en ganska snar framtid. Tack för debatten och god jul!
Catherine Persson (S):
Jag skulle vilja upprepa några frågor och också komplettera med en del nya till statsrådet Larsson. Vi hörde att fortbildningsansvaret ligger på kommunerna.
Betyder det att ni har ändrat uppfattning som parti och att regeringen inte har för avsikt att låta staten stödja kompetensutvecklingen inom äldreomsorgen? Tidigare har Kristdemokraterna mycket tydligt hävdat att staten borde bidra med kompetensutveckling inom kommunernas äldreomsorg. Maria Larsson redogjorde för en väldig massa siffror.
Och det är klart att det var en del som på ett ganska tidigt stadium fick reda på att de inte skulle kunna fullfölja sin utbildning. Det var många utbildningar som var planerade till efter årsskiftet, och de finns inte med i dessa siffror. I min egen kommun handlar det om nästan 5 miljoner kronor som man inte kan omsätta i utbildning.
I fråga om kvinnor mellan 30 och 60 år går en del av dem naturligtvis åter i tjänst, men en del går tillbaka i arbetslöshet och ska leva på a-kassa. Jag har talat med dem på sammanträdet, och en del säger att de måste få socialbidrag. Då funkar det inte att säga: Nej, men det är så god högkonjunktur att vi inte behöver de här insatserna längre. Dessutom tappar vi möjligheterna till den kompetensutveckling som finns inom äldreomsorgen.
Det är precis som Eva Olofsson säger: Om det inte finns väldigt mycket pengar i en kommun går det väldigt sällan att ordna utbildningar på annat sätt än genom att hyra in vikarier eller att hålla mycket korta utbildningar över några timmar. Min fråga är återigen: Vad tänker Maria Larsson göra för att förbättra möjligheterna till kompetensutveckling inom äldreomsorgen, och vad tycker Maria Larsson att jag ska säga till kvinnorna i Trelleborg?
Anders Hansson (M):
Jag vill tacka ministern för svaret. Jag får hålla med Catherine Persson om att vi väl hade hoppats på en liten julklapp här. Den här vägen har varit uppe på den politiska agendan i Skåne i nästan 15 år. Det finns en arbetsplan som godkändes 1997.
Det är nästan tio år sedan. Man har diskuterat vägen fram och tillbaka. Socialdemokrater har lovat och lovat, men man har hållit tunt, som vanligt. Det är mycket besvärande, för den här vägen är väldigt hårt belastad. Som Catherine Persson nämnde är Trelleborgs hamn Sveriges andra största hamn, godsmässigt räknat.
På den väg som finns nu åker ungefär 10 000 fordon per dygn. Av dessa är 2 000 tunga lastbilar. Lastbilarna ska tampas med skolskjutsar, cyklister, gående och personbilar. Naturligtvis är detta förödande.
Det sker dödsolyckor. Det har hänt fyra i år - den senaste ägde rum i går. Det är en slingrig landsväg med två filer. Hastigheten varierar mellan 50 och 90 kilometer i timmen. Det är inte rimligt att man leder så tung trafik på denna väg.
Något måste göras. Från Vägverkets sida har man talat om att kostnaderna med alla olyckor på vägen uppgår till 270 miljoner kronor, räknat från år 2000. Det är mycket konstigt att man trots dessa kostnader inte tar tag i utbyggnaden av vägen.
Den ingår i det nationella nätet och är en förutsättning för att vi ska kunna få import av varor från övriga Europa genom Trelleborgs hamn och för att vi ska kunna exportera varor. Det är därför väldigt viktigt att man ser till att vägen faktiskt byggs.
Min förhoppning är att den nuvarande regeringen, i motsats till den tidigare regeringen, kan ge och hålla ett löfte om att vägen nu ska börja byggas.
Min fråga till ministern är: Kan jag berätta för mina väljare som dagligen trafikerar den här vägen att utbyggnaden av denna väg prioriteras av infrastrukturministern? Jag hoppas att hon anser att utbyggnaden av vägen är så viktig för Sverige och för Sveriges handel med gods att vägen kommer att byggas så snart som möjligt.