Peter Hultqvist (S):
Jag ska också kommentera detta som gäller produkter tillverkade i bosättningar på ockuperat område. Utrikesministern hänvisade i sitt första anförande till märkningen "Västbanken", som har funnits på sådana produkter inom EU. Det har också förekommit produkter med märkningen "Made in Palestine". I England har det funnits en del sådana saker, och det är anledningen till den brittiska regeringens reaktioner.
Det är bra att utrikesministern välkomnar en diskussion om detta och eventuella EU-rekommendationer, men jag hoppas att han inte bara välkomnar detta utan blir en aktiv deltagare i en sådan diskussion inom EU och ställer upp på det brittiska initiativet, stödjer det och ställer krav på att detta måste tas fram på ett eller annat sätt. Jag förutsätter att utrikesministern på den här punkten kommer att ta egna initiativ också.
Det kan han kanske kommentera i ett kommande inlägg. När man diskuterar Mellanösternfrågan blir det gärna den akuta händelsen just för stunden som diskuteras, eftersom det ständigt händer så mycket olika saker i det området. I det här fallet blir det naturligtvis Gaza. Det är fullt naturligt.
Men vi får inte glömma bort att ett av huvudproblemen är bosättningspolitiken på den av Israel ockuperade Västbanken. Det är ca 150 bosättningar och 460 000 israeler, bosättare, som bor i området. Det är 100 så kallade utposter som är början till bosättningar. Det är en ökning av antalet bosättningar med i genomsnitt 5,5 procent per år.
Och det är ett murbygge som delvis sker på ockuperad mark och på det sättet strider mot de folkrättsliga reglerna och internationella lagarna. Hela den här utnötningsstrategin där man lägger under sig meter för meter skapar hela tiden svårigheter att få en långsiktig och bärkraftig fredlig lösning. För varje exempel, varje sak som etableras på marken blir det desto svårare.
Det är i det här perspektivet som jag funderar kring den israeliska valutgången där ett väldigt nationalistiskt parti nu har fått ett starkare stöd. Man har helt enkelt fått en hårdare polarisering. Men samtidigt är alla de huvudaktörer som är med i den israeliska politiken ansvariga för bosättningspolitiken.
Det gäller alltifrån arbetarpartiet och Likud till Kadima och till en stor del av det övriga Knesset. Det är ingen som kan svära sig fri på den här punkten utom kanske ett antal väldigt små partier som har ett marginellt inflytande. Det är den här bilden som gör att man kanske känner lite pessimism inför den här valutgången, även om det naturligtvis är tidigt att göra en bedömning.
Det kan också vara så att en relativt progressiv amerikansk administration som har lite ambitioner just när det gäller Mellanöstern och till skillnad från tidigare administrationer vill ta i det här i ett tidigt skede och inte vänta till sista presidentåret, sista året under mandatperioden, kanske kommer att få svårt att åstadkomma saker, eftersom man får ett motstånd i Israel.
Då gäller det framför allt att en sådan administration kan sätta hårt mot hårt och samtidigt ha omvärldens stöd när det gäller att det nu måste ske någonting, att de också måste ta hänsyn, att det är krav som måste ställas på Israel. Jag vill också notera att det förs samtal om de här svenska biståndsprojekten. Det noterar jag som någonting positivt. Sedan gäller det Hamas.
Ska man nå någon sorts läge där man kan få in dem i en fredsprocess måste man också hitta kanaler utifrån som sätter tryck på dem, och då måste man föra en dialog.