KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damsgaard (M):
I betänkandet vi debatterar nu behandlas regeringens proposition E tt förstärkt medarbetarskydd för polisanställda . Ett enigt utskott föreslår att propositionen ska bifallas. På flera punkter har dock regeringen inte tagit tillräcklig hänsyn till remissinstansernas synpunkter. Vi har därför en gemensam reservation med Kristdemokraterna där vi ställer oss bakom yrkande 1 och 2 i Kristdemokraternas följdmotion.
Jag vill passa på att yrka bifall till reservation 2. Så som den föreslagna regleringen är utformad medges visitation av förhörspersoner endast vid förhör som äger rum i Polismyndighetens eller Säkerhetspolisens lokaler. Det menar vi är en orimlig begränsning. Förhör kan även äga rum på andra platser, till exempel i en polisbil i anslutning till att ett brott har begåtts.
Att möjligheten att kroppsvisitera förhörspersoner begränsas till myndigheternas egna lokaler kan innebära att en del av de risker som från början föranledde förslagen i propositionen kvarstår. Visitationsrätten bör därför utvidgas till att gälla fler platser.
Vi menar också att även andra myndigheter än Polismyndigheten och Säkerhetspolisen ska ha rätt att genomföra kroppsvisitationer av förhörspersoner. Det kan till exempel handla om andra brottsbekämpande myndigheter såsom Tullverket, Ekobrottsmyndigheten och Kustbevakningen. Det bör då också vara möjligt för annan än just en polisman att genomföra kroppsvisitationen.
Poliser i yttre tjänst verkar i en utsatt miljö. Det kan handla om utsatthet för våld i samband med ingripanden, men också om att poliser utsätts för olika former av hot och påtryckningar. Tidigt i lördags morse exploderade en handgranat i Uppsala i en trappuppgång där en polisman bor.
Det är ett exempel på hur den accelererande gängbrottsligheten skärper allvaret ytterligare. Det är därför angeläget att polisers utsatthet för brott i tjänsteutövningen belyses och att regeringen återkommer med förslag som kan göra arbetsmiljön för poliser i yttre tjänst säkrare.
Det är därför glädjande att en, möjligtvis lite brokig, utskottsmajoritet föreslår att riksdagen riktar ett tillkännagivande till regeringen om just detta. Att Moderaterna stöder en motion från Vänsterpartiet inom justitieområdet hör inte till vanligheterna, men i dag händer det.
Mikael Damsgaard (M):
De fyra friheterna - den fria rörligheten för varor, tjänster, människor och kapital - är kärnan i det europeiska samarbetet och skapar stora ekonomiska, sociala och kulturella värden för Sverige och Europa.
En förutsättning för att den fria rörligheten för människor ska fungera väl är att det finns en tillfredsställande yttre gränskontroll och att det finns möjligheter att säkert identifiera tredjelandsmedborgare som reser in eller vistas i landet.
Det ärende vi debatterar i dag handlar om att personer från tredjeland i samband med in- eller utresa till Schengen liksom i samband med inre gränskontroller ska vara skyldiga att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck samt att polisen eller andra myndigheter ska kunna använda dessa uppgifter för att söka i Schengenländernas informationssystem.
De ändringar som föreslås i propositionen är en anpassning av svensk lagstiftning till EU:s nya polisförordning och gränsförordning och innebär en klar förbättring jämfört med dagens reglering. I remissbehandlingen lämnas synpunkter på hur den information som samlas in kan hanteras efter att kontrollerna genomförts.
Polismyndigheten är, som tidigare nämnts, kritisk till att uppgifterna ska förstöras efter genomförd kontroll, och Migrationsverket efterfrågar en mer djupgående analys av möjligheterna till sökning och lagring av biometri. Vi har från Moderaternas sida stor förståelse för den kritiken men konstaterar samtidigt att det nu saknas beredningsunderlag för att utforma regleringen annorlunda just här och nu.
Vad gäller frågan om hantering av biometrisk information menar vi moderater att dagens regelverk är splittrat och förlegat. Vi konstaterar också att Polismyndigheten har hemställt hos regeringen om en allmän översyn av regelverket kring biometriska uppgifter. Moderaternas uppfattning är att polisen behöver ges bättre förutsättningar att samla in, spara och använda biometriska uppgifter.
Frågan om biometrisk information är emellertid komplex och bör behandlas mer samlat än vad detta ärende medger. Det handlar inte heller bara om frågan om lagring av information utan också om hur informationen ska kunna användas. Från Moderaterna tar vi upp frågan om översyn av regelverket kring biometriska uppgifter i flera av våra parti- och kommittémotioner. Vi avser därför att komma tillbaka i samband med att dessa behandlas.
Vi redogör för det i ett särskilt yttrande i betänkandet.
Mikael Damsgaard (M):
Jag vill först tacka statsrådet för svaret. Den här interpellationen föranleddes av ytterligare en rymning från den slutna ungdomsvården. Denna gång var det i mitt hemlän Västmanland. Tisdagen den 12 januari rymde en ung man från Sundbo ungdomshem utanför Fagersta.
Enligt uppgifter i medierna är den aktuella personen dömd till sluten ungdomsvård för två fall av mordförsök, och detta ska dessutom ha varit den tredje gången personen rymde. Det här exemplet kan möjligtvis avvisas med att det är anekdotiskt. Politiska beslut bör rimligtvis inte grundas på anekdoter.
Men dessvärre sätter detta exempel tydligt fingret på den problematik som Statens institutionsstyrelse och den slutna ungdomsvården står inför. Det man ska ha klart för sig när man talar om den slutna ungdomsvården är att det handlar om personer som har blivit dömda för mycket allvarliga brott. Det handlar om rån, grov misshandel och våldtäkter.
I vissa fall är det mord eller mordförsök. De som avtjänar påföljden sluten ungdomsvård var förvisso minderåriga när brottet begicks, men bland dem som i dag är placerade av Statens institutionsstyrelse för att avtjäna denna påföljd har två tredjedelar hunnit fylla 18 och är myndiga. Att bli dömd till sluten ungdomsvård är naturligtvis ett straff för den enskilde.
Men det är också en möjlighet. Det är en möjlighet att klippa banden till kriminaliteten på hemmaplan, att slutföra sin skolgång och att bli fri från droger. En förutsättning för att man ska kunna bedriva en välfungerande vård för de unga som har blivit dömda till sluten ungdomsvård är naturligtvis att de finns på plats där vården ska bedrivas.
Det är då bekymrande att det bara under förra året rymde 26 personer från den slutna ungdomsvården, varav några fall var regelrätta fritagningar. Vi ser en samhällsutveckling där brottsligheten kryper allt längre ned i åldrarna. Allt yngre barn rekryteras av kriminella gäng, där minderåriga ibland också står för mycket allvarlig brottslighet.
När gängkriminaliteten tar sig in på ungdomshemmen behövs ett helt annat fokus på säkerhet än vad som hittills har varit fallet. Moderaterna har därför föreslagit att Kriminalvården ska ta över ansvaret för den slutna ungdomsvården och att verksamheten ska bedrivas vid en särskild enhet inom Kriminalvården. Vi har valt att kalla det särskilda ungdomsfängelser.
Det kan möjligtvis låta provocerande för en del, men det sätter fingret på vad det handlar om: säkra anstalter, anpassade för unga, ibland minderåriga, där det finns förutsättningar för att bedriva den vård, behandling och utbildning som krävs för att dessa ungdomar, som blivit dömda för allvarliga brott, också ska kunna återanpassas till samhället.
Regeringen aviserade för några veckor sedan att en ny utredning om den slutna ungdomsvården ska tillsättas. Jag vill därför fråga socialministern om hon är beredd att verka för att utredningen även ska titta på frågan om den slutna ungdomsvårdens organisatoriska hemvist.
Mikael Damsgaard (M):
Att flytta ansvaret för den slutna ungdomsvården från Sis till Kriminalvården löser naturligtvis i sig inte alla problem. Det är också en förändring som behöver utredas ordentligt, och en omorganisation behöver också föregås av en noggrann planering. Men inte desto mindre handlar det också om att ta en riktning.
Jag ser att det är ganska skilda logiker mellan att bedriva en verksamhet med grund i LVU och LVM respektive LSU, där personerna har blivit dömda för brott.
Det är uppenbart att säkerheten vid Sis ungdomshem i dag inte är tillräckligt god för det klientel av grovt kriminella ungdomar som är dömda till sluten ungdomsvård. Rymningarna som jag tog upp i mitt föregående anförande är ett exempel på det. Ytterligare ett tecken på den allvarliga situationen är det ökande antalet incidenter med hot och våld på institutionerna.
I myndighetens årsredovisning går det att utläsa att antalet incidenter med hot och våld mot personal ökade med 22 procent mellan 2017 och 2019 och att antalet incidenter med hot och våld mellan ungdomar under samma period ökade med 48 procent.
Även om Statens institutionsstyrelse har påbörjat ett arbete för att stärka säkerheten vid ungdomshemmen menar jag att det ändå är tveksamt om Statens institutionsstyrelse långsiktigt bör vara den myndighet som ansvarar för genomförande av straffrättsliga påföljder för allvarlig brottslighet. Jag vill ändå säga att det arbete som Sis nu har påbörjat är viktigt.
Flera åtgärder, till exempel vid de två institutionerna med förhöjd säkerhet, går i önskvärd riktning och skulle dessutom kunna utgöra byggstenar till en framtida enhet inom Kriminalvården. Det är också tydligt att tryggheten och säkerheten, även i den del av verksamheten som arbetat med LVU-placerade ungdomar, behöver förstärkas, som statsrådet också var inne på.
Det är viktigt att det arbetet fortgår parallellt med att den slutna ungdomsvården och dess organisatoriska hemvist utreds. Även bland LVU-ungdomarna finns många som är placerade på grund av kriminell livsstil. Trots detta menar jag att det är tveksamt att man har ungdomar placerade tillsammans enligt LVU respektive LSU.
Det är väldigt skilda grunder. Jag välkomnar därför myndighetens beslut om att ungdomar som är dömda till sluten ungdomsvård inte ska vårdas på samma avdelningar som de som är placerade enligt LVU. Men jag ställer mig ändå frågande till om det är lämpligt att LSUdömda och LVU-placerade över huvud taget vårdas på samma institutioner.
En följdfråga är därför om statsrådet tycker att det är tillräckligt att ungdomar i de två olika kategorierna vårdas på olika avdelningar eller om de också borde vårdas på helt olika institutioner.
Mikael Damsgaard (M):
Det är väldigt positivt att dessa två institutioner med höjd säkerhet inrättas och blir exklusiva LSU-institutioner. Frågan kvarstår dock: Ska LSU-ungdomarna helt och hållet skiljas från LVU-ungdomarna?
Så tolkar jag inte svaret, utan jag tolkar det som att man har två institutioner med högre säkerhet men att det kan finnas LSU-ungdomar på avdelningar även på andra institutioner. Att Statens institutionsstyrelse står inför betydande utmaningar kan inte nog understrykas; det framgår inte minst av den här debatten. Detta gäller inte minst den slutna ungdomsvården.
Kanske är det delade ansvaret mellan Socialdepartementet, Justitiedepartementet och Regeringskansliet respektive mellan socialutskottet och justitieutskottet i riksdagen en förklaring till vad man skulle kunna beskriva som en bristande politisk vårdnad om myndigheten och dess verksamhet. Ett delat ansvar blir ju så lätt ingens ansvar. Det är positivt att regeringen nu tillsätter en utredning som ska se över den slutna ungdomsvården.
Men att utredaren i direktiven inte får i uppdrag att vare sig föreslå höjd maxtid för den slutna ungdomsvården eller utreda den centrala frågan om vilken myndighet som är bäst lämpad att bedriva den slutna ungdomsvården är för mig svårt att förstå. Jag vill i alla fall tacka Lena Hallengren för en intressant debatt och ser fram emot att fortsätta diskutera hur den slutna ungdomsvården liksom Sis verksamhet i övrigt kan utvecklas.
Mikael Damsgaard (M):
Tack vare den information från Encrochat som svensk polis kunnat ta del av genom det europeiska polissamarbetet har ett stort antal grovt kriminella personer kunnat frihetsberövas. Det pågår nu rättegångar i flera av de fallen. Det är naturligtvis glädjande att rättsväsendet kan visa på stora framsteg. Men det finns samtidigt skäl att befara att det vi ser nu är ett tillfälligt andrum och att andra delar av brottsnätverken efter en tid kommer att kliva fram.
Vi kan också konstatera att gängkriminaliteten fortsätter ha en väldigt stark attraktionskraft på många unga. Men vi befinner oss i ett fönster, och det gäller att utnyttja de möjligheter som det här tillfället ger oss att flytta fram positionerna för rättsväsendet.
Jag hade hoppats få lite tydligare svar från inrikesministern på interpellantens fråga om vilka ytterligare åtgärder som regeringen ser med anledning av vad vi har lärt oss av Encrochatinformationen. Men tyvärr kom inte det i dag. Vi välkomnade också för en tid sedan att vi kunde ratificera it-brottskonventionen.
Men vi kan i det sammanhanget också konstatera att regeringen trots sju åtta år av beredning i Regeringskansliet efter att utredningen var klar inte har förmått lägga fram förslag som ändrar beslagsreglerna och gör det möjligt att göra husrannsakan på distans, alltså att gå in och söka efter information som finns lagrad i molnet.
Det är en stor brist, och där har regeringen fortfarande inte levererat. Det finns fortfarande väldigt mycket att göra, och jag är lite bekymrad över att inrikesministern i den här debatten är lite för nöjd med lagstiftningen som den ser ut i dag.
Mikael Damsgaard (M):
Vi kunde i går ta del av Brottsförebyggande rådets rapport om hur Sverige sticker ut i en europeisk jämförelse vad gäller skjutvapenvåldet. Inte helt sällan är minderåriga inblandade i det här våldet. Förra veckan häktades en 19-årig man misstänkt för ett mord i Örebro tidigare i år.
Den misstänkte är dömd till sluten ungdomsvård för två fall av mordförsök men var på rymmen från Sundby ungdomshem i Västmanland, där han var placerad efter att förra sommaren ha blivit fritagen från ett ungdomshem i Skåne. Det är uppenbart att säkerheten vid ungdomshemmen är behäftad med allvarliga brister. Förra året skedde 26 rymningar av personer dömda till sluten ungdomsvård, och antalet incidenter med hot och våld på institutionerna har ökat dramatiskt under senare år.
Riksdagen gav den 22 april regeringen ett tillkännagivande om att utreda frågan om att flytta ansvaret för den slutna ungdomsvården till Kriminalvården. Jag vill därför fråga justitie- och migrationsministern när regeringen avser att tillsätta en sådan utredning.
Mikael Damsgaard (M):
Trots att Sverige är det land i EU som har lägst andel döda i trafiken i förhållande till befolkningen omkom förra året 192 personer på de svenska vägarna. I ungefär en fjärdedel av fallen var föraren som orsakade olyckan påverkad av alkohol eller droger.
Därtill kommer de fall där föraren saknar körkort eller uppträder vårdslöst i trafiken genom att till exempel kraftigt överskrida hastighetsbegränsningar eller genomföra vårdslösa omkörningar. Vad gäller motorcykelolyckor saknar nästan en tredjedel av dem som omkommit körkort för fordonet. Det finns således ett starkt samband mellan trafikbrott och dödsolyckor i trafiken.
Men trots att personer som kör påverkade eller utan körkort ligger bakom en så stor del av dödsfallen i trafiken är påföljderna för dessa brott milda. Det är inte ovanligt att personer som har stoppats berusade eller utan körkort snart sitter bakom ratten igen.
Dagens straffskalor innebär dessutom att det inte är möjligt att anhålla eller häkta misstänkta personer. Mot den bakgrunden riktade riksdagen redan 2017 ett tillkännagivande till regeringen om skärpta straffskalor för rattfylleri, grovt rattfylleri och grov olovlig körning.
Utan att i detalj ha tagit ställning till alla förslag ser vi moderater positivt på att det i det utkast till lagrådsremiss som remitterades i december förra året föreslås flera straffrättsliga skärpningar när det gäller olovlig körning och rattfylleribrott.
Men det är anmärkningsvärt att det ska ta fem år från att riksdagen riktar ett tillkännagivande till att regeringen återkommer med en proposition. Vad gäller frågan om en ny straffbestämmelse om grov trafikbrottslighet menar vi att regeringen bör gå vidare med förslaget i promemorian, trots att det har mött viss kritik från remissinstanser.
Kritiken är inte enhetlig, och vi bedömer i likhet med Åklagarmyndigheten att en ny straffbestämmelse skulle ge ytterligare möjligheter att ingripa mot de mest notoriska återfallspersonerna. Utskottet föreslår också i enlighet med det att riksdagen ska rikta ett tillkännagivande till regeringen. Vi ser inte heller att en ny straffbestämmelse skulle stå i motsatsställning till att det också införs en ny straffskärpningsgrund vid upprepad brottslighet.
Med tanke på de stora risker som alkohol i trafiken innebär är det viktigt att förare som påträffas berusade i samband med olyckor kan lagföras. Det förekommer emellertid fall där föraren kan gå fri efter att ha hävdat att denne har druckit efter olyckstillfället, inte före. När en berusad person undkommer sitt straff ökar risken för att samma person ska orsaka fler olyckor.
Ytterst innebär det en risk för andra personers liv. Riksdagen har tidigare efterfrågat ett förbud mot så kallad eftersupning. Men regeringen har valt att inte gå vidare med ett sådant förslag. Utskottet föreslår därför ännu en gång att riksdagen ska rikta ett tillkännagivande till regeringen om att återkomma till riksdagen med ett förslag om förbud mot eftersupning. Fru talman! Slutligen vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Mikael Damsgaard (M):
Vi vet att åklagarna bara beviljar 35 procent av ansökningarna om tillträdesförbud.
Även om praxis inte är fullt utvecklad tyder mycket på att åklagarna behöver ställa väldigt höga krav för att kunna tillämpa denna lagstiftning - betydligt högre krav än vad Johan Hedin, undertecknad och handlarna hade förväntat sig.
Vi menar därför att det finns anledning för regeringen att redan nu ta initiativ till en översyn av denna lagstiftning så att den ska kunna tillämpas i fler fall. Johan Hedin kommenterade inte frågan om att kunna tillämpa lagstiftningen om ordningsstörningar även på badanläggningar och butiker.
Vi vet att det även där förekommer ordningsstörningar i stor omfattning. Det handlar ju om andra verksamheter än bibliotek, men likväl begränsar det människors frihet och trygghet när andra stör ordningen, lever om och gör platser mindre trivsamma och mer otrygga.
Mikael Damsgaard (M):
Genomförbarheten är tyvärr det som brister i denna lagstiftning. Endast 35 procent av ansökningarna beviljades. I min hemstad Västerås beviljade åklagarkammaren 2 av 15 ansökningar om tillträdesförbud.
Eftersom vi redan nu ser brister borde regeringen ta initiativ till att se över lagstiftningen, och den borde också kunna omfatta ordningsstörningar i butiker och simhallar. Man borde alltså kunna använda den lagstiftning som redan finns på plats och inkludera även dessa verksamheter.
På detta sätt skulle vi få en lagstiftning som kan tillämpas i fler fall och också skydda människors frihet så att de kan röra sig tryggt utan att bli utsatta för olika former av oreda när de besöker badhus och butiker. Det skulle också skydda dem som driver verksamheten.
Mikael Damsgaard (M):
Regeringen föreslår i propositionen En samlad straffrättslig terrorismlagstiftning att en ny terroristbrottslag föreslås ersätta lagen om straff för terroristbrott, finansieringslagen och rekryteringslagen. I propositionen föreslås också vissa förändringar av regleringarna i sak. De nuvarande regleringarna har tillkommit vid olika tidpunkter och är svåra att överblicka.
Moderaterna välkomnar en ny sammanhållen lagstiftning mot terroristbrott. Vi anser däremot att de skärpningar som föreslås gällande straffskalorna är otillräckliga. Propositionens förslag är ett steg i rätt riktning, men vi bedömer som sagt att skärpningarna inte är tillräckliga.
Säkerhetspolisen menar att de föreslagna höjningarna av maximistraffen för brott av normalgraden inte kommer att leda till någon straffskärpning vid straffmätningen och att en skärpning av minimistraffen därför bör övervägas. Ekobrottsmyndigheten konstaterar att ett minimistraff om två års fängelse, i stället för föreslagna ett och ett halvt års fängelse, är mer logiskt för samröresbrottet i de fall det bedöms vara grovt.
Brottsförebyggande rådet ifrågasätter om inte resa i terrorismsyfte borde ha ett högre maximistraff än två år. Även Åklagarmyndigheten menar att det finns argument för kraftigare straffskärpningar vad gäller finansierings- och rekryteringsbrotten.
Säkerhetspolisen konstaterar också att Sverige, även om förslagen genomförs, i en europeisk jämförelse kommer att ha förhållandevis låga straff för terroristbrottslighet och att det därmed finns risk att Sverige kan framstå som en fristad för terrorister. Med anledning av detta bör regeringen återkomma till riksdagen med förslag om ytterligare skärpningar av straffskalorna för terroristbrottslighet.
Moderaterna föreslår i likhet med utskottsmajoriteten att straffansvaret för samröre med terroristorganisation breddas jämfört med vad som är fallet i dag. Exempelvis bör underhåll med mat eller materiel omfattas liksom att förse organisationen med information som är ägnad att främja, stärka eller understödja verksamheten. Slutligen vill jag också lyfta frågan om så kallad djurrättsterrorism.
Det har blivit allt vanligare att militanta djurrättsaktivister använder hot och våld mot lantbrukare och jägare. De våldsbejakande organisationernas syfte är att genom våld eller annan brottslighet påverka lantbrukarna och jägarna. Denna brottslighet bör tas på betydligt större allvar än i dag.
Vad gäller frågan om det subjektiva rekvisitet "del av en befolkning", som Petter Löberg var inne på, framgår det, sannolikt av goda skäl, inte i lagtexten vilka grupper det specifikt handlar om.
Men med tanke på den allvarliga brottslighet som riktas mot lantbrukare och jägare finns det anledning att detta subjektiva rekvisit även ska kunna omfatta dessa grupper. Regeringen bör därför följa frågan och vid behov vidta åtgärder som säkerställer att även lantbrukare och jägare omfattas av rekvisitet "del av en befolkning". Jag vill därför avslutningsvis yrka bifall till reservation 2.