KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Där var en vädjan om konstruktiv opposition. Jag tror att vi bedriver en konstruktiv opposition. I det ingår att påpeka när man inte tycker att regeringen gör tillräckligt. Jag tror att även Anita Brodén tycker att det tillhör oppositionsrollen, i alla fall så den har praktiserats tidigare i huset. Det är konstruktivt. Jag har några frågor till Anita Brodén.
Du är, precis som jag, djupt engagerad i skogsvården och skogsskyddet i Sverige. Där ligger en viktig del av den biologiska mångfalden när vi pratar om det svenska natursystemet. Vad tycker du om att miljöministern i valrörelsen gjorde ett stort utspel om att öka anslaget till skogsskyddet med 190 miljoner?
Sedan visade det sig egentligen vara 35 miljoner när vi räknade på vad som kommer ut i budgeten. Utspel i valrörelsen innebär ofta att få upp en debatt på agendan med till exempel oss i oppositionen för att få en samsyn i frågor.
Då är det frustrerande när det visar sig att utspelet var i det närmaste lögn. Nu har miljöministern bett om ursäkt, men det var ändå något som var stort i valrörelsen. Håller du med Bengt-Anders Johansson om att i stället för att skydda skog på det traditionella sättet, att köpa ut markägare, ska man enbart gå till det frivilliga systemet?
Hur ska man notifiera och säkerställa vinsterna i den biologiska mångfalden över hela systemet? Det var så jag uppfattade Moderaternas syn på regeringens politik. Behövs det sanktioner för att klara minimikraven i skogsvårdslagen?
Åsa Romson (MP):
Jag tackar för den intressanta inblicken att Andreas Carlgren enbart var centerföreträdare när han i valrörelsen sade att det skulle komma 190 miljoner extra till inköp av skog. Det var på det sättet han gjorde utspelet, och då förespeglades vi att det var miljöministern som pratade om sina pengapåsar. Det är självklart så att man inte alltid har samma uppfattning.
Uppenbarligen var det några partier i regeringen som inte tyckte att pengarna skulle gå dit. Vi välkomnar Sveaskogslösningen som en lösning. Däremot har vi inte sett hur mycket den har gett. Hur många hektar skyddad skog kommer vi att få från Sveaskogslösningen? Från början lät det som att mängden skyddad skog skulle vara i proportion ett-mot-ett.
De rapporter jag får säger att man ska vara glad om man får ut hälften av hektarytan eftersom den skog som byts in inte är lika mycket värd som den skog man ska byta till sig. När kommer redovisningen för detta? Sedan var det den sista frågan som Anita Brodén inte besvarade men som hon kan besvara nu. Den gäller om det behövs någon typ av sanktioner för att klara minimikraven.
Jag är lika upprörd som du när nästan hälften av skogsavverkningarna i ett län inte når upp till minimikraven. Det är ett otroligt misslyckande för myndighetsutövningen och att upprätthålla miniminivån. Jag önskar att få diskutera hur vi säkerställer att nivån blir betydligt högre.
Vi känner alla till att nivån medvetet sattes på en lägre nivå än vad som var rimligt och acceptabelt eftersom aktörerna sade att de frivilligt skulle ta på sig ett större ansvar. Det är dags för uppföljning. Än så länge har inte systemet gått ihop. Behövs sanktioner? Vad gör regeringen för att säkerställa att minimikraven i skogsavverkningarna upprätthålls?
Åsa Romson (MP):
Jag begär replik på ett av de senare anförandena från allianspolitikerna. Irene Oskarsson sade att debatten inte alls har handlat om det som propositionen innehåller och att vi är helt överens om det här systemet som innebär att det ska bli enklare, tydligare och klarare. Jag tror att du överdriver lite och slätar över debatten. Jag tycker att det är olyckligt. Flera av oss som har pratat för reservationen har pekat på saker som är ganska viktiga i det här sammanhanget.
Vi har pekat på att det inte är så himla enkelt. I utredningen fanns det stora betänkligheter kring om man inte hade behövt gå djupare i detta innan man gjorde en omreformering. Vi har också pekat på, vilket ni själva har biträtt i utskottet, att det är viktigt att gå vidare med frågan om varutillsynen. Jag tror inte att vi någonsin kan få ett system som är en svartvit karta.
Det var någon som tidigare pratade om att det är viktigt att medborgarna känner sig trygga och att det blir kvalitet i systemet. När du som medborgare stöter på en kemikalie i en produkt som du har i handen har du ingen aning om vilken myndighet du ska peka på för att få veta om de tar sitt tillsynsansvar.
Vi i riksdagen kan tro att myndigheterna hela tiden gör det de ska, men det är inte alls klart att medborgarna kan känna sig säkra på att någon har kontrollerat de här verksamheterna, och de här produkterna framför allt, och vet att de får ett bra bemötande när de har frågor. Det kommer att dröja många år innan det är klart i Sverige. Förenkla inte bilden! Säg inte att vi är överens när vi har varit väldigt tydliga med att vi har en reservation! Vi har faktiskt debatterat de delarna. Sedan återkommer vi till den stora frågan om kemikalierna.
Åsa Romson (MP):
Då förstår jag det bättre. Vi är överens om att det inte är perfekt. Det får jag tacka för. Regeringen har pekat på att Kemikalieinspektionen behöver ytterligare uppgifter. Det har vi i oppositionen, och särskilt vi i Miljöpartiet, lyft fram vid flera tillfällen. Det är bra.
När det gäller tillsynen tror jag att vi kommer att se, precis som vi har sett på en del andra områden, att de extra pengar som regeringen anslår riskerar att ätas upp av ökade tillsynsuppgifter om man inte är duktig på att också ta ut avgifter, vilket en del av de andra aktörerna har varit. Åtminstone har de kommunala aktörerna varit mer duktiga på det. Vi får nog fortsätta att bevaka det här området, och det gäller även tillsynen på kemikalieområdet.
Åsa Romson (MP):
Jag kan förstå att Bengt-Anders får en del frågor när han funderar kring att Miljöpartiet tillsammans med Vänsterpartiet inte vill ha plågsamma jaktformer och då nämner vissa metoder som vi anser är för plågsamma för att godkännas. Det har varit förbjudet med fällfångst, av just djurskyddsskäl.
Sedan har man öppnat upp för att experimentera med djuren för att titta på om de verkligen lider tillräckligt mycket. Det är antagligen en skala där. Man kan acceptera mer eller mindre lidande. Att det är ett visst lidande tror jag att även du inser även om du inte har läst alla vetenskapliga rapporter. Man behöver inte experimentera för att förstå att det är ett visst lidande.
Jag tycker att lidandet redan i den initiala uppsättningen är oacceptabelt, medan ni inte tycker det. Ni verkar tycka att det kan vara acceptabelt. Det här är politiska regler. Där kan vi ha olika åsikter. Vi tycker inte att fällor är ett mänskligt sätt att fånga djur på därför att det inte är ett omedelbart dödande.
Det behöver man inte heller läsa alla vetenskapliga rapporter om för att förstå. När det gäller den andra frågan om fjälljakten sade jag att stockholmarna inte ska härja i fjällen. Jag tycker inte att någon ska härja i fjällen, inte i alla fall med en bössa i handen. Man ska ha kunskapen och den lokala kännedomen. Det tycker alla markägare som har sina jakträttigheter i södra Sverige, och det tror att jag även de som bor i norra Sverige tycker.
Åsa Romson (MP):
Jag är inte emot, Bengt-Anders, att vi utvärderar på vilket sätt lokatter lider när de fångas i fällor. Det tycker jag tvärtom är bra. När man nu har infört den jaktformen är det väl självklart att man ska utvärdera det. Det står Miljöpartiet bakom i varje del, och det tror jag att du vet. Däremot tror jag att vi har lite olika uppfattningar om vad forskarresultat säger. Du vet precis som jag att det finns forskarresultat som visar på både ett stort lidande och ett litet lidande. Det finns redan initialt inför utvärderingen.
Men det handlar ju om att göra en värdering av vad som är acceptabelt lidande, och det kommer aldrig forskare att svara på. De kan säga att det är ett stort lidande men att det inte finns någon annan metod som är bättre eller liknande. Det tycker jag att man ska ta som vägledning och använda forskning till. Men vi ska inte frånhända oss det politiska ansvaret att sätta reglerna för vad som är acceptabelt lidande.
Det finns nämligen ingen svartvit forskning som kan säga hur det är. Vi kan veta om djuren känner smärta eller inte. Vi vet att det finns väldigt många djur som känner smärta, till exempel fiskarna när de tas upp ur vattnet, och det skapar problem för en modern djurskyddslagstiftning. Men i det här fallet handlar det om grader av lidande, vad som är acceptabelt eller inte. Miljöpartiet tycker inte att det är acceptabelt att fånga djur med fällor. Självklart är det så att folk bor på olika ställen.
Det var precis därför jag redogjorde för att vi tycker att den begränsning man gör nu är bra, att det ska vara vissa kunskapskrav på utländska medborgare och att de ska få guidning för att få vistas i fjällen och skjuta djur eller döda djur, för det är ju det som det handlar om. Fjällvärlden är öppen, och det ska den vara, särskilt då vi har en stor och rik allemansrätt och en stor och rik fjällvärld.
Men att skjuta djur är ett stort ansvar, och med det ansvaret kommer också att man ska ha kunskaper. Och det är synd om inte andra i Sverige har det.
Det är därför vi har ett särskilt yttrande om att vi - och det var vår position från början - inte vill öppna fjällvärlden för alla att jaga i.
Åsa Romson (MP):
Miljöministern tycker att det är bekvämt av oss i oppositionen att opponera. Det är inte alltid bekvämt. Det är ganska jobbigt. Man måste vara här i riksdagen till exempel före jul, men det måste även du, så det är ju lite bra. Ett område som jag tror att vi behöver diskutera gäller problemen med den naturligt invandrade vargen.
Jag tror att den debatten skulle gå mycket smidigare och mycket enklare om inte det här jaktbenet i regeringens svenska rovdjurspolitik hade funnits där. Det skymmer sikten när det gäller att föra en bra dialog med alla som är intresserade av en livskraftig vargstam i ett långsiktigt perspektiv. Det grumlar våra relationer till EU-kommissionen just nu.
Jakten är den enda åtgärden i den svenska rovdjurspolitiken som vidtas i skogen just nu. Allt annat är ju under utredning. Fru talman! De förändringarna i jaktförordningen som utreds var ju ändringar som ledde till att man legaliserade mer av det som tidigare var illegal jakt. Förut fick man inte skjuta en varg som tittade snett på en jakthund och såg ut att vara lite hungrig. I dag får man skjuta den.
Jag välkomnar om de reglerna inte har öppnat för att enormt många fler vargar skjuts i Sverige. Men den utredningen lär knappast ge råg i ryggen åt regeringen att kriminalisera förberedelse till jaktbrott. Det är det som behöver göras, Andreas Carlgren. Allt annat är dimridåer.
Att som regeringen lägga rovdjurspolitiken helt på entreprenad hos jägarna skapar enligt Miljöpartiet bara mer konflikter än vad det löser. Jägarnas kunskaper om viltförvaltning är självfallet viktiga och ska finnas med i processen. Men att göra på det här sättet leder inte fram till en ökad dialog och inte heller, vilket vi har sett, till en ökad acceptans för varg i de grupperna. Det är snarare någonting som gör att fler i Sverige skäms över den svenska rovdjurspolitiken.
Jag hoppas att vi kan stå här efter helgerna och föra en mer sansad debatt om det vi verkligen kan göra för att skydda vargstammen och att vi nästa år slipper en vargjakt i Sverige.
Åsa Romson (MP):
Det var lite klargörande besked, även om jag håller med Jens Holm om att det inte var så klart som man hade kunnat önska, när det gällde industrigaserna. När det gäller CCS blir jag mest förbryllad. De signaler jag fick från den svenska förhandlingsdelegationen direkt var att man stödde CCS. Efter påpekanden och diskussioner är det ett väldigt tragiskt ställningstagande.
Å andra sidan tycker jag att miljöministern borde stå upp för det och inte säga: Vi hade inte önskat det, och vi är minsann inte någon påskyndare av det. Ni använder er av det, och det är en stor del av den svenska klimatpolitiken att använda CDM. Ni stödde att positionen från EU drevs igenom att man skulle öppna för CCS. Det kommer i så fall inte att gå Sveriges väg när det gäller att få en ökad regional balans om man menar fattiga länder i Afrika. Det är snarare ganska rika länder på Afrikas nordostligaste horn, eller snarare åt Saudiarabiens håll.
Det är väl bara att konstatera att CDM inte går Sveriges väg och att man borde ha en rättrådig analys över hur stor del den ska spela av den svenska klimatpolitiken för att den ska vara en trovärdig politik och en helhetspolitik när det gäller klimatproblematiken. Jag välkomnar att du nu verkar vara medveten om problemen med industrigaserna.
Den svenska regeringen, som är fullständig ägare av Vattenfall, följer bolaget när det nu någon gång gör något som är bra och viktigt. Det förstår att det är farligt för marknaden att det blir så starkt ifrågasatt på området. Det är snarare ett värnande av den marknaden som gör Vattenfall nu agerar och stöder ett EU-förbud.
När det väl har gjort det utifrån synpunkten vore det småaktigt om inte en svensk miljöminister skulle kunna vara tydligare än i sitt svar och säga att svenska regeringen stöder ett förbud i EU av de gaserna i CDM.
Åsa Romson (MP):
I detta sista inlägg till miljöministern i debattrundan kring en massa olika frågor ska jag säga att jag uppskattar det debattklimat där miljöministern möter en del av de frågor som ställs. Till viss del har han gjort det, och det är bra. En sak jag vill plocka upp från det miljöministern sade sist handlar om efterlevnaden av tillstånd och att detta måste kommuniceras när man ger tillstånden.
Det är en viktig fråga och en viktig princip, varför vi också vill reformera tillstånden. Men det kräver både att vi gör enorma ansträngningar för att reformera de gamla tillstånden och att man lyckas efterleva gamla tillstånd. Vi ska inte låta den tolkningen stå oemotsagd att bara för att man har ett tillstånd som inte uppfyller alla dagens krav på tydlighet går det inte att kräva något slags efterlevnad.
Det finns gott om exempel - och Jonas Sjöstedt har nämnt några av dem som har synts i medierna - på att man kan vara betydligt mer effektiv i apparaten kring efterlevnad. Vi har i Sverige en tradition att vara ganska snäll mot dem som genererar arbetstillfällen i glesbygd.
Men när det gäller miljöregler - jag håller i stort med om det Jonas Sjöstedt här anförde - är det inte att vara snäll när det gäller att ha en god miljöpolitik också i gruvnäringen. Det är att göra detta en björntjänst och att i förlängningen inte göra Sverige till ett föredöme när det gäller vare sig en modern gruvnäring eller miljöpolitik. Det sluttande planet får vi inte gå på.
Med dessa ord, herr talman, vill jag önska miljöministern en trevlig helg och en god jul.
Åsa Romson (MP):
Även Jonas Sjöstedt sade att det finns en väg, och de som vill visar det genom att gå vidare och visar det i handling på hemmaplan. För EU:s del kan det handla om att besluta sig för 30 procent oavsett vad som blir utgången i Cancún - för sitt eget arbete, för den europeiska konkurrenskraften - men också att besluta att genomföra dessa saker på hemmaplan.
Om man inte gör det säger man i stort sett att det inte är en fördel att sätta högre ambitiösa mål för sin egen industri utan att det är någon annan som ska göra det. Jag tycker att det är en dubbelhet i din attityd och i det du framför inför klimatförhandlingarna just nu.
Du säger att det vore bra om Sverige visar att vi har ett exempel, att man kan ställa hårdare krav och nå längre, vilket är bra för samhället - på det sättet kan vi upprätthålla en god samhällsvälfärd. Samtidigt säger du att det är någon annan som ska göra det. Stora delar, nästan en tredjedel, av de svenska åtagandena ska göras i andra länder - bara en sådan sak. EU kan också gå vidare och säga 30 procent, och man kan göra det oavsett. Jag tror att det är det som behövs, för både du och jag vet att de här förhandlingarna kommer att fortsätta.
Åsa Romson (MP):
Den här debatten visar tydligt att vi har lite olika syn på hur mycket den biologiska mångfalden och skogsekosystemen är värda. Ministern pratar om att avvägningar är en del av den svenska skogspolitiken. Det är ju självklart. Men avvägningar finns i en kontext, i en debatt och i ett sammanhang med vad samhället vill få ut: Hur värderar man resurserna?
Under lång tid har man ständigt nedvärderat det som kanske är den högsta kvaliteten i den svenska skogen, nämligen den rikedom och mångfald som finns - det vill säga på de ställen där man har den kvar, för man har tyvärr med gamla skogsbruksmetoder förstört ganska mycket av den. Där vi har värdekärnor kvar blir det ännu viktigare.
Jag blir förvånad över att den ansvarige ministern står här i kammaren och säger att i områden där det finns mycket skyddad skog är det inte lika värdefullt att skydda andra delar. I det specifika fall som jag tog som exempel gäller det en buffertzon till ett världsarvsområde. Unesco har redan kritiserat att man har för dåligt skydd i buffertområdena.
Då kommer ansvarig minister till riksdagen och säger att i områden där man redan har skyddat mycket är det inte så konstigt att man inte vill lägga pengarna på att skydda ytterligare skog. Detta gör att 40 hektar av fjällnära skog med utpekat mycket höga skyddsintressen ska kalavverkas, alldeles på gränsen till världsarvet Laponia, för att pengarna tydligen skulle göra mer nytta någon annanstans. Jag tycker inte att det låter som en sund skogspolitik för Sverige.
Jag tror inte att de skogsbrukare som vill vara ute i världen och säga att vi vidareförädlar våra produkter, använder våra resurser på ett resurssnålt sätt och sätter värde på våra skogsresurser har särskilt mycket att sälja om man har den typen av skogsvårdspolitik.
Åsa Romson (MP):
Tack, Maud Olofsson, för svaret! Jag frågade näringsministern om vilka åtgärder hon anser behövs så att de konsumenter som är hänvisade till den offentliga måltiden kan få mat av hög kvalitet, inkluderat en god djurhälsa. Frågan ställdes med anledning av att Konkurrensverket deklarerat att svenska kommuner inte ska ställa djurskyddskrav i sina upphandlingar som går längre än den lägsta nivå som finns inom EU.
Det blev inte mycket till svar på just den frågan. Maud Olofsson verkar i stället nöjd med rådande situation. Fru talman!
När jag själv arbetade som kommunpolitiker och hade upphandlingsansvar, när jag som politiker nu besöker skolor och diskuterar matkvalitet med ansvariga, och när jag läser om kommunala dagis och äldrebostäder som vill ge bra mat i sina verksamheter, såg och hörde jag tidigare och ser och hör jag nu en rädsla för vilka krav de kan ställa i sina upphandlingar.
De möter svårigheter att upphandla den mat de vill ha och problem med att myndighetsjurister som vill ta det säkra före det osäkra inte underlättar för den upphandlare som vill försäkra sig om bra mat, inklusive att köttet ska komma från djur som inte har plågats i onödan.
Varför Maud Olofsson och Centerpartiet är så nöjda har jag svårt att se, såvida de inte delar Konkurrensverkets syn om att alla krav om god djurhälsa i offentliga upphandlingar som går längre än EU:s minikrav per definition är protektionistiska. Jag hörde ändå på näringsministerns svar att så inte är fallet.
Vi i Sverige ställer en del högre krav i vår djurskyddslagstiftning, och det är motiverat med hjälp av beprövade metoder för god djurhälsa. Det är inte av protektionistiska skäl som den svenska djurhälsolagstiftningen går längre utan för att värna om hälsan hos våra djur och slaktetiken.
Konkurrensverket bidrar snarare till en motsatt syn att främja marknader för de producenter som tillverkar den bättre maten, som också våra offentliga verksamheter vill ha. Jag konstaterar att Maud Olofsson är nöjd med hur situationen ser ut, men det är inte Miljöpartiet.
Åsa Romson (MP):
Det är intressant att höra att Maud Olofsson är så pass engagerad i de här frågorna som hon här försöker låta som. Däremot har jag inte i svaret kunnat utläsa den stora aktiviteten som du talar om, i varje fall inte gentemot de myndigheterna, annat än att man underlättar för små och medelstora producenter generellt.
Tittar man specifikt på krav när det gäller djurhälsa, som är ett krav som många offentliga verksamheter i dag vill ställa, ser man stora problem inte minst på rättspraxisområdet. Myndigheterna bidrar också till det. Näringsministern borde titta lite mer på det.
Både Sveriges Kommuner och Landsting och Miljöstyrningsrådet har varit inne och gett underlag till Sigtuna kommun för sina krav på det här området. Det har blivit överklagat generellt av Cervera, ett av företagen som helt enkelt inte vill se de kraven komma in i upphandlingarna på någon mer generell nivå.
När detta sker trots att argumentationen inte är protektionistisk utan går ut på att ha rimliga krav på djurhälsa som bedövning före avblodning, åtta timmars transport och att inte ha en överdriven antibiotikaanvändning har vi ett problem. Utländska rättsutlåtanden visar att det problemet inte handlar om EU-regelverket utan om den tolkning man gör i Sverige som Konkurrensverket bidrar till att göra.
Jag skulle vilja uppmana näringsministern att göra sin hemläxa och titta på de styrmedel hon förfogar över i regeringen.
Åsa Romson (MP):
Tack för svaret, Maud Olofsson! Jag har ställt två frågor till energi- och näringsministern. Den ena frågan är om hon avser att se över reglerna för elcertifikat för att säkerställa att inte stöd ges till vattenkraft som saknar tillstånd med miljökrav enligt miljöbalken. Jag uppfattade svaret som nej. Den andra frågan är hur hon avser att agera för att vattenkraften, som är en viktig elproducent i Sverige, ska ta ett större miljöansvar.
Jag tolkar även det svaret som att hon inte avser att agera åt det hållet. Jag vill betona att det marina livet i våra sjöar och vattendrag i dag orsakas stora skador av vattenkraften. Vandrande fisk som lax och ål är beroende av fiskvägar förbi dammar och turbiner. Alla marina växter och djur påverkas av att det i ena sekunden är höga vattenflöden och att det i nästa sekund kan vara en nästan torr fåra.
När avtappningen till dammen stängs till finns det inget vatten för de marina arterna att leva i. Vi får livlösa vattenöknar som breder ut sig. Modern kunskap om ekosystemen i de marina systemen har visat på att problemen kan avhjälpas genom teknik och anpassning av dammar och kraftverk så att fisk kan vandra och arter som till exempel flodpärlmusslan kan sprida sig.
Problemet vi har i dag, fru talman, är att moderna miljökrav sällan ställs på kraftproduktionen i våra älvar och vattendrag. Jag skulle vilja betona att problemet inte är nytt. Det är till och med så att riksdagen vid ett flertal tillfällen har påtalat för regeringen att det finns problem här och att man bör se över det.
Det har under väldigt lång tid pratats om den översyn av behovet av omprövning av vattendomar som närings- och energiministern också tog upp, men utan att någonting händer. Man kan ha olika syn.
I min fråga implicerade jag att elcertifikaten nu är den enskilt största drivkraften för att sätta i gång många så kallade småskaliga vattenkraftverk, som ofta bygger på gamla eller historiska dammar som har oklara tillstånd och i vissa fall inga tillstånd.
I det här systemet borde det rimligen vara så att den statsapparat som ger tillstånden till elcertifikat försäkrar sig om att tillstånd inte ges till en olaglig eller tillståndslös verksamhet. Detta har inte varit främmande på andra områden i vårt samhälle. Ta kommunerna, som när de ger alkoholtillstånd tittar på att skatten är betalad och att diskriminering av gästerna inte sker.
Det är naturligtvis lagområden där det finns helt andra möjligheter till tillsyn, inte minst från Skatteverket och polisen. Jag skulle på samma sätt tycka att det var oerhört stötande om vi till exempel för fisket gav bränslesubventioner till båtar som har olagliga redskap eller överskrider sina kvoter.
Fru talman! Jag är inte nöjd med svaret eftersom ministern är så pass negativ till att agera på det här området. Jag undrar om ministern över huvud taget ser miljöproblemen inom vattenkraftssektorn som problem för den miljövänliga energiproduktion som vattenkraften ändå står för.