KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Det känns bra, tycker jag, att vi har ett brett stöd för det vi tycker är viktigt när det gäller Idea och de här organisationerna, för det uppfattar jag att vi har. När det gäller CSO:erna vill jag säga att de, sedan alliansregeringen tillträdde, har fått ökade anslag. Det är ganska stora ökningar. Jag delar uppfattningen att det är väldigt viktigt med kraftfulla och bra civilsamhällesorganisationer. Vi håller just nu på att förbättra dialogen med civilsamhällets organisationer.
Jag träffade ett femtiotal förra veckan vid ett dialogmöte som varade i ett par timmar och som jag tyckte var väldigt angeläget. Vi tittade bland annat på: Vad har de att tillföra som mervärde i det svenska biståndet? Det är en särskild ambassadör, Gustaf Lind, som är ansvarig för den här CSO-dialogen, som vi hoppas ska mynna ut i en överenskommelse. Det handlar om det som civilsamhället önskar från regeringens sida och från utlandsmyndigheterna när det gäller bättre samarbete.
Men det handlar också om att vi kan knyta upp varandra, så att man kan ha möten där man stämmer av: Har regeringen och utlandsmyndigheterna levererat, och har CSO:erna gjort sin del? Det tycker jag har börjat väldigt bra. Inom kort kommer regeringen också att fatta beslut om ett uppdrag till Sida som handlar om att man ska titta på hur nya organisationer och mindre organisationer skulle kunna bli aktörer när det gäller det svenska biståndet. I dag är, precis som Bodil Ceballos säger, inträdeskraven ganska höga.
Man ska ha någon sorts kapital på 5 miljoner kronor, och man ska ha varit verksam i ett visst antal år. Vi kommer att ge Sida i uppdrag att titta på om man kan ha andra lösningar för att nya och mindre aktörer, som har väl så goda idéer inom biståndet, ska kunna finnas på plats. Regeringen kommer inom kort att besluta om det uppdraget till Sida. Det handlar om att lämna förslag på hur ett sådant fönster skulle kunna öppnas - det finns exempel på det i andra länder - så att vi inte bara har de större organisationerna.
Även små och nya ska kunna växa sig starkare med nya idéer om hur fattiga och förtryckta människor ska stödjas och kunna få mer hjälp på ett bättre sätt. Jag är öppen för de diskussionerna. Jag tycker att det är väldigt intressant med den dialog som vi har påbörjat. Det finns ett gott diskussionsklimat. Jag hoppas på att vi kan bygga upp ett ännu bättre förtroende.
Hillevi Engström (M):
Vi aviserade det här uppdraget i budgetpropositionen. Det kan finnas nya organisationer som inte ens har kommit i gång, men det finns också organisationer som tycker att det är för höga inträdeskrav. Det finns en del som jag inte vill ge avkall på. Vi ska ha koll på biståndspengarna. Vi ska ha samma krav på att det sköts på ett bra sätt. Men det kan finnas höga inträdeskrav, till exempel att man ska ha ett kapital på 5 miljoner kronor, som är svåra för nya eller mindre organisationer.
Därmed kan de inte få tillgång till det här stödet från biståndsbudgeten. Hungerhjälpen är till exempel en sådan organisation som i dag inte får något stöd. Det finns säkert andra också. Det handlar lite om att se: Hur kan man bredda det här? Kan man tänka nytt? Jag kan i dag inte ge besked om exakt hur det här kommer att vara. Det är ett uppdrag till Sida att titta på frågan och återkomma till regeringen med förslag på hur ett sådant stöd skulle kunna utformas.
Men det syftar helt enkelt till att man ska nå ut på ett annat sätt med biståndet, men utifrån samma biståndsmål. Jag vill tacka så mycket för frågorna kring Idea. Jag tycker att det känns bra att Bodil Ceballos stöder inriktningen: Vi ska ha en återhållsamhet när det gäller löner. Vi ska vara vaksamma. Vi ska ha en seriös diskussion. Och vi ska se till att Idea fungerar ännu bättre. Det är också min ambition.
Hillevi Engström (M):
Hans Linde har frågat mig hur hbtq-frågor hanteras i Sveriges utvecklingspolitik och vilka initiativ jag avser att ta på området. Frågan om hbt-personers rättigheter är av största vikt för regeringen. Sverige arbetar, både nationellt och internationellt, för att motarbeta diskriminering på grund av sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck.
Den svenska regeringen arbetar konsekvent i såväl utrikes- som utvecklingspolitiken för att uppmärksamma frågan, inte minst inom EU, FN och i Europarådet. Regeringen har valt demokrati och mänskliga rättigheter som en av tre tematiska prioriteringar för biståndet, vilket innefattar hbt-personers rättigheter.
Det stöd som riktas till direkta insatser för hbt ökade från ca 4 miljoner kronor år 2006 till ca 35 miljoner kronor år 2012. Utöver detta är hbt-personers rättigheter en viktig fråga inom SRHR-arbetet. Sveriges stöd till SRHR har mer än fördubblats på tio år, från 836 miljoner 2002 till 2,5 miljarder 2012.
Det är riktigt att man efter en period av kraftig uppgång kunde se en viss stagnation vad gäller Sidas direkta stöd till hbt-insatser år 2012, men att stödet 2013 ökade. Nu har bland annat omfattande samarbeten inletts med US Aid och USA:s utrikesdepartment vilket gör att det sammanlagda svenska stödet och engagemanget ökat ytterligare, och nya beslut togs förra året om stöd på 21 respektive 90 miljoner kronor på tre år.
Det ska också tilläggas att regeringen i den biståndspolitiska plattformen lyfter hbt-personers rättigheter på ett antal ställen för att markera att frågan ska genomsyra flera biståndsområden. Som ett led i regeringens uppföljning av hbt-arbetet fick Sida i 2013 års regleringsbrev ett uppdrag att beskriva arbetet för hbt-personers rättigheter inom biståndet. Studien visade på goda resultat.
Rapporten lyfter fram det faktum att det finns ett starkt engagemang på politisk nivå och att Sverige jobbar brett med en kombination av åtgärder såsom till exempel politisk dialog, stöd till organisationer och skydd av individer. Bland annat framhävs Sveriges långsiktiga och flexibla engagemang samt kärnstöd till viktiga nyckelaktörer.
Regeringens strategi för särskilda insatser för demokratisering och yttrandefrihet syftar till att vara just ett flexibelt instrument för stöd till bland annat utsatta MR-försvarare i svåra kontexter. Den 24 juni 2013 antog EU riktlinjer om hbt-personers rättigheter.
EU har framhållit vikten av hbt-personers rättigheter vid många tillfällen tidigare, men genom riktlinjerna har EU för första gången på ett systematiskt sätt uttalat hur politiken ska genomföras och hur målen om hbt-personers rättigheter ska uppnås i EU:s externa relationer. Sverige var aktivt i den processen.
Hillevi Engström (M):
Tack för interpellationen, som jag tycker är väldigt viktig och behövlig! Jag delar Hans Lindes uppfattning att det finns väldigt många modiga människor som vågar stå upp för sina och andras rättigheter. Det är någonting som vi ska uppmärksamma. Vi har dess värre betydande problem även i vårt eget land när det gäller diskriminering och hatbrott mot hbtq-personer, som är ett särskilt bekymmer.
När det gäller resurser är det väldigt många angelägna saker som ska rymmas och som biståndet ska klara av. Vi integrerar dessa frågor såväl i MR-strategier som i SRHR. Det är betydande summor som satsas. Sedan kan det alltid behövas ännu mer.
Det är viktigt att nu trycka på när det gäller post-2015-agendan och i alla andra övriga sammanhang där vi ser att det blåser väldigt kraftig motvind i frågorna. Jag fick senast häromdagen en föredragning från den öppna arbetsgruppen i New York om arbetet i post-2015-agendan. Där kämpar vi tillsammans med likasinnade för att få in sexuella rättigheter. Man vill hela tiden få in en sorts hälsoperspektiv.
Man kan möjligtvis tänka sig barnmorskor och preventivmedel. Men där går någonstans en gräns. Det är väldigt viktigt att vi fortsätter att stå upp och vara starka. När det gäller frågan om kompetens är det samarbete som finns med RFSU och RFSL viktigt. Jag skulle gärna se att vi satsade mer på att människor som jobbar med dessa frågor inte minst inom utrikesförvaltningen fick del av den utbildningen. Det är ett viktigt kunskapsområde.
Jag vet till exempel att ambassadören i Uganda har haft nere RFSL för att helt enkelt ge ambassaden och personalen hjälp och stöd med hur man kan arbeta i dessa frågor kopplat till aktivister i Uganda inför den fruktansvärda lagstiftning som antogs. Jag tror att det är viktigt att vi förbättrar det samarbetet. Jag är också öppen för att lyssna på vad RSFL har för åsikter och hur man kan göra detta på ett ännu bättre sätt.
Ofta är det tyvärr så med många av de frågor som handlar om värderingar att det är drivande personer som bär upp dem och bär dem med sig. De är något av eldsjälar, och man kan inte ha ett system som är uppbyggt kring eldsjälar inom ett viktigt kunskapsområde. Frågan om hur man kan göra någonting mer flexibelt är en fråga som vi får återkomma till. Jag tar gärna en dialog om hur man kan tänka sig att resonera.
Ytterst är det en fråga för Sida hur man kan göra detta arbete utan att göra avkall på att pengarna verkligen används på rätt sätt. Det kan finnas skäl att se över detta, och jag vet att Sida är angeläget om att jobba med de här frågorna. Jag hade ett samtal senast i dag med Sidas generaldirektör just om hur man arbetar med frågorna utifrån deras utvärdering från november 2013.
Jag ser fram mot en fortsatt bra dialog med dem som kan de här frågorna ännu bättre än vad jag själv kan. Jag har besökt RFSL och lyssnat på dem. De har mycket som de kan bidra med, och jag är villig att helt enkelt lyssna in bra förslag och se till vad man kan implementera.
Hillevi Engström (M):
Jag håller med om att utbildning är viktigt. Jag ska ta med mig frågan tillbaka till Utrikesdepartementet just med tanke på att jag så sent som i förra veckan hade ett pass med de nya som har antagits till diplomatprogrammet. Jag ska titta på om de får någon utbildning i hbtq-frågor, och annars ska jag försöka se till att det kan genomföras. Detta är viktigt. Det handlar om kunskap, och det handlar om egna erfarenheter.
Jag tror att många är lite rädda och har något av beröringsskräck för de frågor som de inte är vana vid. Inte för att jag tillhör den yngre generationen, men jag har ändå jobbat med frågorna en del år och känner mig därmed också mer bekväm med dem. Det handlar mycket om kunskap och kompetens, och jag tror att företrädare för hbtq-rörelsen, för RFSL och för RFSU är viktiga för att beskriva och berätta hur man kan och bör förhålla sig i den mån man inte har egna erfarenheter. Det är viktigt.
Det är också viktigt att en av de mest prioriterade frågorna i biståndet inte bärs upp av eldsjälar. I min kontakt med ambassader som har denna typ av frågor på sin agenda har jag sett att det finns ett stort engagemang. När jag mötte företrädarna från Uganda - det var akut när jag besökte landet - uppfattade jag det som att man har jobbat med det här under många år.
Man har jobbat strategiskt med påverkan, med den tysta diplomatin men också med mer officiella frågor. Det finns ett stort engagemang, men utbildning är alltid någonting som vi måste bli ännu bättre på. Framför allt är det också lite grann av färskvara i en organisation. En bra dialog är definitivt viktig. När det gäller det som Hans Linde tar upp i Norge är jag inte insatt i exakt hur de gör, men jag är villig att lyssna in.
Jag träffar min norska kollega inom kort och kan då lyssna lite mer på hur de arbetar och vilka erfarenheter de har. Beträffande handlingsplanen antar jag att Hans Linde menar Sidas handlingsplan som har löpt ut. Jag har fått försäkringar från generaldirektören om att även om de inte gör en ny handlingsplan kommer inte arbetet att nedprioriteras på något sätt. Man kommer att använda andra metoder och andra medel.
Det kan vara en bra idé när utskottet träffar Sidas generaldirektör och ledning att ta upp frågan lite mer exakt: Hur kommer man att arbeta då? Jag välkomnar det arbetet.
Hillevi Engström (M):
Tyvärr är det här en fråga som kommer att finnas på agendan under en väldigt lång tid framöver, Hans Linde, oavsett var i världen det gäller. Det kommer inte att vara så att det består när det väl har blivit en bättre situation i vissa länder. Vi vet att det är oerhörda tillbakagångar och att det blåser en kraftig motvind. Tyvärr, om man får säga så, kommer vi alltså att vara tvungna att jobba med de här frågorna. Jag har förmånen att ha nära medarbetare som har egna erfarenheter och som lär mig saker på det här området varje dag.
Jag tycker att det är viktigt att vi håller frågan på agendan inte bara under Prideveckan, då alla är ute och pratar om det här. Jag tycker i stället att fler borde göra som vi har gjort på Utrikesdepartementet, där vi har Prideflaggan hissad i vår korridor året runt. Det visar att man alltid kan ta en diskussion och att det är en bra arbetsplats och ett bra ställe för alla människor, oavsett sexuell läggning, att vara på.
Sedan har vi möten med våra ambassadtjänstemän regelbundet, och då kan det vara bra att ta upp detta. Nu är det inte jag som håller i dem, men det är en viktig fråga jag kan föra fram. Det handlar helt enkelt om att höja kompetensen så att det blir ännu bättre och om att vi även när det blåser motvind ska stå upp tillsammans med likasinnade och flytta fram positionerna. Jag vill dock säga att jag just nu är allvarligt oroad över vad som händer runt om i vår omvärld. Jag kommer att fortsätta kämpa för hbtq-personers rättigheter även framöver.
Hillevi Engström (M):
Jag vill vara tydlig med att vi aldrig på något sätt vill medverka till att belöna eller hylla terrorism. Det är någonting som måste bekämpas, och vi har samma strategi här som i vårt utvecklingsbistånd. Vi måste också fortsätta att stödja Palestinska myndigheten och de människorna. Avsikten med bistånd är ju att förbättra situationen för fattiga och förtryckta människor.
Det är det vi ska göra, och det tror jag att vi kommer att fortsätta med längre fram på ett sätt som kanske blir ännu mer tydligt när det kommer nya resultatstrategier. Men att belöna och hylla dem som går terrorns ärenden kan jag aldrig någonsin ställa upp på.
Hillevi Engström (M):
Jag välkomnar biståndsministerns uppfattning att insatser mot klimatförändringar går hand i hand med fattigdomsbekämpning. Det tycker nämligen vi också. Under alliansregeringens åtta år ökade biståndsbudgeten med ungefär 10 miljarder kronor på grund av att vi hade en av Europas mest välskötta ekonomier. Vi hade tillväxt. Vi hade 300 000 fler som arbetade och som bidrog till statsbudgeten.
Samtidigt som biståndsbudgeten ökar med 10 miljarder kronor har Miljöpartiet ett beslut om att man vill ha ett nytt ekonomiskt system som inte bygger på ekonomisk tillväxt. Min enkla fråga till biståndsministern gäller Miljöpartiets ekonomiska politik, som innebär att inte ha någon tillväxt.
Om den politiken hade fått råda på utgiftsområde 7, som handlar om att minska fattigdom, bidra till att förbättra situationen för fattiga och förtryckta människor och minska klimatpåverkan, hade det utgiftsområdet ökat eller minskat om vi inte hade haft någon tillväxt under de senaste åtta åren?
Hillevi Engström (M):
Det är ändå så att vi här i riksdagen har ett mål om att avsätta 1 procent av bruttonationalinkomsten för internationellt utvecklingssamarbete för att hjälpa fattiga och förtryckta människor och minska klimatpåverkan i världen. När ekonomin växer och vi har en tillväxt ökar också de medel som vi kan satsa på det här området. Det är inte för inte som vi har kunnat uppnå 10 miljarder kronor mer under alliansregeringens period.
Vi kan också se, vilket är viktigt, när krisen slår till i vår omvärld: Vad är det då man tvingas dra in på? Jo, det är ekonomiskt utvecklingsbistånd till fattiga länder. Vi vet att EU-snittet i dag är 0,4 procent i ODA, utvecklingsbistånd, medan Sverige har lyckats upprätthålla 1 procent som ett av få länder i hela världen tillsammans med Storbritannien, Norge och Danmark. Vi kan lämna den frågan.
Jag har ytterligare en fråga till statsrådet, och den handlar om vaccinationer för barn. Vi vet att vaccinationsprogrammen är oerhört effektiva, och jag skulle vilja höra biståndsministerns uppfattning när det gäller påfyllningen till Gavi, den internationella vaccinationsalliansen. Hur kommer den svenska regeringen att ställa sig?
Jag tror att det är oerhört viktigt att nå det femte barnet, så att alla barn i världen får tillgång till de vaccinationer som kan rädda dem från de sjukdomar som vi har kunnat rädda svenska barn från under väldigt många år. Jag såg i en artikel i Svenska Dagbladet att biståndsministern gav uttryck för, även om hon kanske inte var helt rätt citerad, att dra ned på FN-biståndet och vaccinationsprogrammen. Det gjorde mig orolig.
Hillevi Engström (M):
Jag kunde inte låta bli att lägga mig i den här debatten, för jag blev så berörd när jag besökte Panzisjukhuset, och jag kommer aldrig att glömma upplevelserna, dofterna och de känslor som jag hade när jag var där. Vid det tillfället var doktor Mukwege inte på plats. Han var och tog emot ett pris. Han har även varit här i Sverige och tagit emot Right Livelihood-utmärkelsen. Jag träffade dock professor Ellinor Ädelroth.
Hon är pensionerad från universitetssjukhuset i Umeå och har i princip vigt sitt liv som pensionär till att hjälpa dessa patienter. Det är kvinnor och flickor men även pojkar. Förutom att vi blev väldigt väl omhändertagna fick vi också tillfälle att prata med kvinnor. Patienterna kan vara så små som ett par månader och ha fullständigt söndertrasade underliv och vara mycket svåra att operera och rehabilitera.
Vi fick också en propå när det gäller just finansieringen. Jag hade också ett underlag, kanske liknande det som biståndsministern har. Jag insåg också att det är en oerhört viktig signal för Sverige och den svenska närvaron i Demokratiska republiken Kongo. Jag tror också att det stöds av vår ambassadör i Kinshasa att vi ska ha ett långsiktigt stöd för den här verksamheten. Den behöver kanske också spridas och byggas ut på andra ställen.
Det var uppenbart att det var ganska basala saker som man inte kunde köpa in till sjukhuset, till exempel tvättmaskiner. Man hade en finansiering som gjorde att man inte kunde tvätta sängkläder och sådana saker. Jag skulle vilja understryka det som Désirée Pethrus säger i interpellationen. Man måste fundera över ett långsiktigt finansiellt stöd för Panzisjukhuset.
I Demokratiska republiken Kongo sägs det att det är farligare att vara kvinna än soldat. När vi ser hur många tidigare barnsoldater repatrieras och ska försöka komma tillbaka till samhället vet vi också att dessa män och pojkar, som har upplevt och själva begått många övergrepp, kommer att fortsätta begå övergrepp.
Det finns forskning som visar att det i Demokratiska republiken Kongo är norm att misshandla och våldta kvinnor och flickor även civilt, i familjerna. Det behövs ett omfattande förebyggande arbete för att förhindra att våldet sprider sig till familjerna.
Jag hoppas att biståndsministern när man tar fram den nya strategin kan överväga ett långsiktigt stöd och också gärna göra ett besök och ha ett samtal med professor Ädelroth, som gör ett fantastiskt jobb under sin pensionering.
Hillevi Engström (M):
Det är bra att biståndsministern nämner Riksrevisionens rapport. Jag blev också väldigt förvånad över hur bidragshanteringen internt inom UD gick till. Det som vi gjorde väldigt snabbt var att alla enheter föredrog sina ärenden för statssekreteraren för beslut, och det tror jag är en ordning som ni har fortsatt med. Jag tycker att man ska göra på det sättet så att det blir en politisk avdömning av bidragshanteringen, och jag tror som sagt att ni gör på samma sätt.
I budgetpropositionen för 2014 aviserade vi en utredning som skulle se över bidragshanteringen internt och som vi också tillsatte. Det tog väldigt lång tid innan den här utredningen startade, men det som var väldigt viktigt för mig var att det skulle vara en extern utredare och inte en utredare inom Utrikesdepartementet. Det tog som sagt väldigt lång tid, och det var väldigt mycket hinder på den vägen. Men jag välkomnar att man tar tag i de här frågorna, för det är också min uppfattning att de är eftersatta.
När det gäller den biståndspolitiska plattformen har man ju också andra verktyg, såväl regleringsbrev som resultatstrategier, för styrningen. Att riva upp en produkt som är ganska omfattande tror jag tar resurser och tid från det viktiga arbetet. En annan fråga som jag vill ställa i anslutning till detta handlar om SRHR, alltså sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.
Just nu är det Alliansens budget som gäller, och Alliansen har där ett väldigt tydligt fokus på SRHR. Av det totala hälsobiståndet avsattes 70 procent för millenniemål 4 och 5, som handlar om att minska mödra- och spädbarnsdödligheten.
Både jag och biståndsministern besökte Bangladesh under förra året och kunde se på plats vilka enorma framsteg satsningen på SRHR från oss och andra givare sammantaget har gett. I Bangladesh har mödradödligheten minskat med uppemot 75 procent till följd av att antalet osäkra aborter har minskat. Man genomför i dag aborter i Bangladesh, även om man inte benämner det som abort. Men man gör det när det behövs.
Min första fråga handlar om strategin för SRHR. När kommer vi att kunna se en sådan ny strategi, och vilka satsningar kommer man att göra inom SRHR-området? Min andra fråga som också anknyter till mödra- och spädbarnsdödlighet handlar, med risk för att vara tjatig, återigen om vaccinationsalliansen Gavi. Vi har gjort stora utfästelser som regeringen ska leva upp till, och det har ni lovat, men det handlar också om framtiden.
Hur ser regeringen på att fortsätta satsa på grundläggande vaccination av barn? Gavi har uppskattningsvis nått mer än 40 miljoner barn med grundläggande vaccination, och det i sig har gjort att uppemot en halv miljon barn har sluppit dö i onödan. Hur ser regeringen på framtida satsningar på vaccinationer och SRHR? Jag vet att våra tjänstemän hade kommit långt med den här strategin.
Är den på gång, och hur ser det i sådana fall ut?
Hillevi Engström (M):
Det är tydligt att vi delar de grundläggande värderingarna, vilket jag tycker känns tryggt och bra eftersom det finns andra områden där vi har olika uppfattningar. Vi kan försöka vara överens om det vi är överens om - det känns tryggt och bra. Det gäller framför allt kvinnors och barns rättigheter samt inte minst fokus på hbtq-frågor, där Sverige är en stor och viktig aktör. Kopplat till budgetfrågan nämnde ministern i sitt svar Sidas styrning.
Det var bra att de 15 miljonerna togs upp. Det var ingenting som alliansregeringen hittade på, utan det var ett tydligt önskemål sedan många år att när biståndsramen ökar så markant måste Sida för att kunna utöva en tydlig styrning också ha råd att anställa duktiga specialister och controllers för att ta hand om medlen utan bekymmer. Där är det bra att vara lyhörd för såväl styrelse som generaldirektör.
Det är klokt att använda pengarna på ett bra sätt. Jag vet att Isabella Lövin har fortsatt det arbete som påbörjades med civilsamhällesorganisationer, som leddes av Gustaf Lind, det vill säga för att försöka få en överenskommelse med civilsamhällets organisationer dels för att lyfta fram deras mervärde inom det svenska biståndet, dels för att se vad en biståndsorganisation kan ha för nytta eller hjälp av utrikesförvaltningen.
Av nyfikenhetsskäl skulle jag vilja veta lite mer om hur det arbetet går, om man i så fall närmar sig en form av överenskommelse och vad den i så fall kommer att innehålla.