Maria Larsson (KD):
Det är inte lätt när man ska hinna besvara frågor från tre personer i sådana här korta inlägg. Man kanske kan få utökad tid. Tack så mycket, Carina Moberg, för erkännandet av att strategin är bra! Vi kommer att fortsätta att arbeta på det strukturerade och metodiska sättet framöver. Jag är övertygad om att det är det enda som leder till framgång - att man är uthållig i arbetet med att ge kommunerna metoder och verktyg för att angripa problematiken på ett bra sätt.
Det har naturligtvis ett samband med tillgången till bostäder, men inte bara det. Hälften av Sveriges kommuner klarar att inte vräka något barn. De är efterföljansvärda. Samtliga kommuner i Sverige ska gå den vägen. Då handlar det inte bara om kommuner som har stor tillgång till bostäder, utan det handlar om att de gör ett förebyggande arbete.
Metodutveckling och ett strukturerat arbete på kommunal nivå är grunden för att vi ska klara hem att inga barn ska vräkas, och det är i alla fall mitt mål, som jag kommunicerar till kommunerna på ett tydligt sätt. Vi ser också en positiv utveckling. Enligt kommunernas egna uppgifter minskar antalet kommuner med bostadsbrist medan antalet kommuner med bostadsöverskott ökar.
Man kan se i Boverkets årligen återkommande bostadsmarknadsenkät att det är en markant skillnad där nu. Jag vet också att bostadsminister Stefan Attefall tittar mycket på hur vi kan få till stånd bland annat fler hyresrätter, som det är brist på i många kommuner.
Carina Moberg har inte rätt när hon säger att antalet fattiga barn har ökat. Antalet barn som levde i hushåll med försörjningsstöd var mer än dubbelt så stort 1996, efter den föregående lågkonjunkturen, när Socialdemokraterna satt vid makten, som det var 2009, som är det år vi senast har fått siffror för.
Det betyder att det då fanns många fler barn som levde i hushåll där man var beroende av inkomstförsörjning via försörjningsstöd. Detta är en markant skillnad. Man måste säga att vi har kommit igenom den ekonomiska krisen väldigt väl. Det gör inte att vi inte ska fokusera på de barn som lever i långvarig ekonomisk utsatthet, för det är de som har det tuffast, och de är mitt huvudfokus.
Hälften av dem som har försörjningsstöd lämnar det inom ett år. Det är glädjande att så många inte är långvarigt ekonomiskt utsatta, men de som är långvarigt ekonomiskt utsatta måste vi ha ett särskilt fokus på. Vi vet också att bästa förutsättningen för att komma ut ur fattigdom är att få möjlighet till egenförsörjning.
Arbete är grundläggande för att man ska kunna skapa en annan ekonomisk situation. Därför är regeringens jobblinje så central också för att minska fattigdomen. Att utrota fattigdomen är att ge människor möjlighet, och det kräver naturligtvis att det finns ett aktivt och bra näringslivsklimat. Det kräver också att vi har ett bra matchningsarbete. Detta är helt centralt.
Ska man dessutom komma ifrån den ärvda fattigdomen, som är ganska betydande i vårt land, handlar det mycket om att de uppväxande barnen får tillgång till en bra utbildning och har fullföljda skolbetyg, vilket ökar deras möjligheter på arbetsmarknaden på ett helt annat sätt än om de kommer ut med icke fullständiga betyg. Skolan är alltså en viktig del för att skapa ökade framtidsutsikter för barn som växer upp i ekonomiskt utsatta hushåll.