Carl-Oskar Bohlin (M):
I dag diskuterar vi justitieutskottets betänkande Processrättsliga frågor med anledning av de 25 motioner som väcktes under den allmänna motionstiden på processrättens område. Processrätt är någonting som ofta förknippas med stor juridisk komplexitet. Bara rättegångsbalken innehåller över 800 paragrafer.
För att behärskas fullt ut kräver den också god kännedom om förarbeten och praxis. Därutöver följer alla speciallagar som också innehåller processrättslig reglering.
Icke desto mindre är det angeläget att diskutera processrättsliga frågor här i riksdagen och att vi kontinuerligt ser över det processrättsliga regelverket som bland annat rör användningen av tvångsmedel, åtalsfrågor, bevisvärdering, rättshjälp, verkställighet av påföljd med mera. Inte sällan handlar lagstiftningsarbetet på processrättsområdet om avvägningar.
Det gäller att finna en rimlig avvägning och balans mellan att å ena sidan värna skyddet för den enskildes integritet och å andra sidan hela tiden ha ett effektivt rättskipningsarbete genom hela rättskedjan. Flertalet av de motionsyrkanden som föreligger i dag är redan föremål för utredning eller beredning i Regeringskansliet.
Jag menar att det vore oklokt att föregripa det här arbetet med hänvisning till det jag just sade, nämligen att sådana här förändringar i processrättslig lagstiftning kräver noggranna överväganden för att inte landa fel när det gäller balansen mellan integritet å ena sidan och effektivitet i rättskedjan å andra sidan.
Jag tänker inte gå igenom vart och ett av yrkandena här i kammaren utan nöjer mig med att nämna några områden. Ett antal av motionerna som behandlas i betänkandet handlar om rätten till någon form av rättshjälp finansierad av staten.
Låt oss börja med att konstatera att rättshjälp finansierad av skattemedel fyller en viktig funktion för att tillförsäkra alla människor en rimlig chans att stå lika inför lagen.
Men låt oss också konstatera att den lagstiftning vi har, nämligen lagen om rättshjälp, är subsidiär i förhållande till det privata försäkringsskydd som erbjuds på marknaden och som finns möjligt att teckna. Det är en rimlig ordning att vi har det på det viset.
Det är också viktigt att se till att den här lagstiftningen hela tiden korrelerar med det försäkringsutbud som finns, så att det inte skapas luckor där människor kan falla mellan stolarna när det gäller att ha en rimlig och välavvägd situation. Domstolsverket presenterade en rapport på det här området, som nämndes tidigare. Denna är nu under beredning i Regeringskansliet. Vi bör inte föregripa det beredningsarbetet.
Men det är viktigt att konstatera att även här pratar vi om avvägningar, nämligen mellan en effektiv rättshjälp och ett kostnadseffektivt system som gör det möjligt med rimliga satsningar på andra håll på rättsområdet.
Något som jag dessutom tycker är värt att notera i det här betänkandet är den något egendomliga gemensamma reservationen från Socialdemokraterna och Sverigedemokraterna, nämligen reservation 3. Man anför där att det är rimligt att den som hjälper till att lösa egen brottslighet ska kunna ges strafflindring.
Det är mycket rimligt, men det är egentligen redan i dag gällande rätt. I brottsbalkens 29 kap. 5 § 3 är detta redan ett billighetsskäl för vilket man kan få strafflindring. Är Socialdemokraterna och Sverigedemokraterna omedvetna om vad som utgör gällande rätt? Eller är man ute efter en annan reglering?
Det framgår på inget sätt i den motion eller i den reservation som finns i betänkandet. Sedan kan det vara värt att kommentera något av det som Socialdemokraternas företrädare nämnde i sitt inledningsanförande på processrättsområdet, nämligen Domstolsverkets utredning där man föreslår en nedläggning av fyra tingsrätter.
Jag finner två delar i detta anförande ganska anmärkningsvärda. För det första tycker jag att det är anmärkningsvärt att det parti som lade ned hälften av Sveriges tingsrätter i början av 2000-talet nu slår sig för bröstet som tingsrätternas största värnare.
Det andra som är anmärkningsvärt i detta är att man tycks vilja införa en helt ny ordning i riksdagen vad gäller myndigheternas arbetsformer och oberoende. Enbart på grundval av att en myndighet presenterat en rapport, som ännu inte är färdigberedd - det föreligger ännu inget politiskt förslag - vill man gå in och styra den myndigheten.
Man vill alltså säga nej till en rapport som ännu inte är framlagd för regeringen. Det tycker jag är ett ganska märkligt förhållningssätt. Det publiceras rapporter från myndigheter varenda dag. Det är inte så att man, innan det har blivit politik av rapporterna, från riksdagens sida går in och försöker styra en myndighet som ligger under regeringen.
Jag måste säga att det är ett ganska anmärkningsvärt förhållningssätt. Slutligen tänkte jag nämna något om reservation 4 från Socialdemokraterna rörande förundersökningsbegränsning. Låt mig börja med att säga att vi inte i alltför stor utsträckning ska urholka den allmänna åtalsplikt som finns i 20 kap. 6 § rättegångsbalken.
Naturligtvis kan förundersökningsbegränsning vara nödvändigt och önskvärt i situationer där en och samma person är misstänkt för ett grovt brott och till exempel flera mindre förseelser.
Detta utreds i SOU 2010:43 och man konstaterar att fråga om förundersökningsbegränsning kan vara bland annat att en åklagare i en utredning rörande omfattande och komplicerad brottslighet ska kunna underlåta att utreda de minst allvarliga brotten för att upprätthålla effektiviteten i utredningsarbetet.
Detta ska dock enligt förslaget i utredningen inte gälla brott som kan föranleda sex månaders fängelse eller mer. I den socialdemokratiska motion som väckts på detta område tycks emellertid utgångspunkten vara en helt annan. Där nämner man omfattande ekonomisk brottslighet som exempel på fall där förundersökningsbegränsning borde användas i större utsträckning.
Sådan typ av brottslighet renderar ju, typiskt sett, kännbara påföljder, och att motivera förundersökningsbegränsning med det huvudsakliga skälet att det tar lång tid att utreda känns inte som en rimlig princip att bygga ett rättssamhälle på. Jag skulle, herr talman, vilja avsluta med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motionsyrkanden.