Jonas Sjöstedt (V):
Man kan sammanfatta näringsministerns svar så här: Jaha, det här var ju tråkigt, men vi har nog inte tänkt göra något åt det. Ni vill inte ens ta reda på hur det gick, ännu mindre föreslå några förändringar framöver för att se till att denna verksamhet fungerar. Jag menar att det inte räcker. Det går självklart att öka det gemensamma ansvaret om man vill göra det. I Hamburg har man återtagit elnätet. I Chile har man tagit bort vinstintresset ur skolan.
I Storbritannien har man tagit tillbaka delar av järnvägsservicen därför att det fungerar bättre om man vill att servicen ska fungera för vanligt folk. Men i Sverige vill regeringen inte ens ha en kommission som går igenom vad som gick fel för att se om det kan göras bättre. Fru talman! Detta är särskilt allvarligt inom delar av välfärden.
Sverige är unikt i fråga om möjligheten för enstaka vårdgivare och enstaka skolägare att starta verksamheter och stoppa skattebetalarnas pengar direkt i egen ficka. Det har mycket stora konsekvenser för det svenska utbildningssystemet, för sjukvården och för äldreomsorgen. Vi är ett land där skolor kan gå i konkurs och lägga ned från en dag till en annan och sedan bara vältra över ansvaret på kommunerna.
Vi är ett land där privata utförare i äldreomsorgen har satt i system att underbemanna avdelningarna för de dementa så att undersköterskor och biträden får springa snabbare, allt för att berika sig själva. Man låter personal och våra äldre betala priset för ens egen girighet. Vi ser hur privatiseringen och vinstintresset i sjukvården leder till dramatiska kostnadsökningar, till exempel i Stockholms läns landsting.
Sveriges enda privata utförare av förlossningsvård, BB Sophia, gick i konkurs - eller man gick inte i konkurs, men man valde att upphöra med verksamheten för att den inte var lönsam nog. Därmed fördjupades bristen på platser i förlossningsvården i Stockholm. I Västerbotten, som ministern nämnde, ser vi hur de privata utförarna väljer att lägga sig i kustlandet, där människor bor.
Landstinget måste sedan betala för alla och försöker dra in ambulanser och hälsocentraler i inlandet, där människor har långt till sjukvård. Människor i hela landet har rätt att förvänta sig fungerande kommunikationer, sjukvård, skola, äldreomsorg och andra saker. Är det så att vinstjakten står i vägen för det, då måste man göra något åt det.
Bara det faktum att miljarder försvinner av pengar som skulle gå till undersköterskor och lärare och i stället hamnar i fickorna hos olika riskkapitalbolag och kortsiktiga intressenter gör att vi går miste om massor av personal som skulle kunna ta hand om elever och hjälpa dem med matteuppgifter de inte förstår eller ha tid att gå ut med de äldre på äldreboendet. I stället bara rinner pengarna iväg, och ojämlikheten ökar.
Alltmer blir det de enskildas ansvar att se till att just deras barn får gå i en bra skola eftersom alla skolor inte är bra och att just deras mamma klarar sig på äldreboendet och slipper det där riktigt dåliga boendet - i stället för att det är ett gemensamt ansvar. Vad blir då regeringens svar? Jo, regeringens svar blir att utfärda ett löfte om att inte göra något åt det här under hela mandatperioden, att inte lägga fram några förslag som gör något åt det här.
Ena stunden kan man rasa mot vinstjakten i skolan, mot hur de privata aktörerna beter sig när de är oseriösa och mot att pengarna försvinner. I nästa stund har man i praktiken skrivit ett avtal där man frånsagt sig varje möjlighet att Sverige liksom de flesta andra länder ska se till att kvalitet och omsorg om skattebetalarnas pengar går före kortsiktig vinstjakt i välfärden.