KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Ola Johansson, för uppföljningsfrågorna! Jag kan klargöra det aktuella läget. Det handlar om att ett möte hölls i början av förra månaden, alltså för en månad sedan, mellan företrädare för Boverket och Arbetsmiljöverket. Båda myndigheterna var mycket nöjda med detta möte. Det är en förutsättning för att man ska kunna gå fram i en fråga. Som Ola Johansson sa är det här inte någon ny fråga.
Frågan om dubbelreglering när det gäller cisterner lyftes första gången till regeringen i juni 2013. Färgen på den regeringen känner både Ola Johansson och jag väl till. Det här är alltså en fråga som har legat och grott ett tag. Då är det viktigt att de myndigheter som har expertkunskapen når en samsyn. Det var den samsynen som jag hänvisade till i mitt anförande. En konkret tidtabell togs fram vid mötet.
Där angav man att man gemensamt skulle ha klart ett förslag före sommaren. Det var någonting som myndigheterna utlovade. Jag som statsråd har naturligtvis att följa det väldigt noga. Jag välkomnar Ola Johanssons fråga, för den lyfter upp en mycket viktig bit av konkurrenssituationen som faktiskt möjliggör för vårt näringsliv att verka på samma villkor.
Men det är också viktigt att känna till att Boverket väldigt tydligt under förra mandatperioden påpekade att branschens egen standard när det gäller verifiering av stålcisterners bärförmåga inte skulle kunna gå att använda. Den frågan lyftes upp väldigt tydligt.
Trots att Boverket tog upp detta gjorde man en utredning för att titta på om branschens egen standard skulle ge tillräckligt hög säkerhet mot brott. Om utredningen hade utfallit positivt hade Boverket enligt egen utsago i ett allmänt råd kunnat ange att även användning av branschens egen standard kunde accepteras som verifiering av bärförmågan.
Utredningen visade dock att så inte var fallet för alla tänkbara förhållanden, däribland vind och snölaster, som en cistern kan utsättas för, varför något generellt allmänt råd inte kunde utfärdas. Detta är alltså inte något som man har gjort lättvindigt och som man har tagit på volley, utan här har en utredning gjorts, och man har kommit fram till att de olika standarderna är problematiska. Den ena kan inte rakt av ersätta den andra.
Därför har diskussionerna förts mellan branschen, Boverket, Arbetsmiljöverket och den gamla regeringen. Här försöker vi hitta en väg framåt.
Det är inte direkt en politisk stridsfråga, utan det finns en möjlighet att skapa goda förutsättningar för vårt näringsliv att kunna hantera en fråga som har legat alltför länge utan att någon har gjort någonting åt den.
Om den lösning som Arbetsmiljöverket och Boverket skissar på inte visar sig vara möjlig eller om den inte kan accepteras av berörda parter - det finns ju en möjlighet att myndigheterna kommer överens men att de berörda parterna tycker att det här är helt oacceptabelt - finns naturligtvis möjligheten för regeringen att besluta om att särskilt rikta ett uppdrag till myndigheten att skyndsamt lösa frågan.
Där är vi inte än, men vi är väldigt nära.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Ola Johansson, för uppföljningsfrågan, även om det i anförandet, naturligtvis helt enligt egen önskan, finns inslag av allmän bostadspolitik. Det förstår jag, eftersom Ola Johansson jobbar även med de frågorna. Vi kan titta på vad som har hänt tidigare.
Det är viktigt att komma ihåg att detta inte är något som - om man ska parafrasera Ola Johansson - damp ned med helikopter i knät på oss i den nya regeringen, utan diskussioner har förts mellan företrädare för branschen, Boverket, Arbetsmiljöverket och den tidigare regeringen.
Även Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har, precis som Ola Johansson anförde, utfärdat regler på området. Det är regler som har anslutit sig till Arbetsmiljöverkets regelverk. Den gamla regeringen följde till en början frågan "från sidan", om uttrycket tillåts, och tittade på lite vad som hände mellan de olika aktörerna.
Men efterhand blev regeringen involverad i att försöka bidra till en lösning - det var vällovligt - och ett möte mellan företrädare för branschen, Boverket, Arbetsmiljöverket och Socialdepartementet, som den tidigare bostadsministern satt i, hölls i april förra året. Det är alltså för drygt ett år sedan. Man kan titta på vad som hände innan dess och efter dess.
Det är relativt rimligt att anta att den här frågan behöver en lösning där alla inblandade parter, däribland de två myndigheterna, hittar en väg framåt. Det handlar ju inte om ja eller nej till cisterner, utan det handlar om att hitta bra vägar framåt för att lösa ett låst läge.
Det möte som jag hänvisar till och som Ola Johansson är naturligt nyfiken på innebär att vi har fått tydliga signaler om att både Boverket och Arbetsmiljöverket hittar en konstruktiv väg framåt. Just i nuläget pågår en diskussion mellan myndigheterna, med ambitionen att göra framsteg i närtid.
Det är den information som jag gav i mitt inledningsanförande, och det är den information som jag ger återigen. Jag måste också upprepa det jag sa tidigare. Om en lösning trots myndigheternas ansträngningar inte visar sig möjlig är det viktigt att veta att vi som regering kan besluta om ett särskilt riktat uppdrag till myndigheterna att skyndsamt lösa frågan.
Det är en möjlighet som vi har, och den kan Ola Johansson vara tillfreds med, för jag delar Ola Johanssons farhåga: Eftersom den här frågan inte löstes under förra regeringen och om inte vi löser den skyndsamt skapar den ytterligare problem för en bransch som faktiskt inte är förtjänt av mer problem utan snarare lättnader.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Ola Johansson, för att du tar upp en viktig och angelägen fråga för branschen! Branschen är naturligtvis angelägen om en snabb lösning och har varit mycket tydlig med vilka ingångar som de har. Genom skrivelser, mejl och telefonsamtal, där den senaste skrivelsen kom i slutet av april månad, har de framfört sina synpunkter.
Det är också därför vi tycker att frågan är oerhört viktig att hantera på ett skyndsamt sätt. Därför är det också bra att det finns en riksdagsledamot som lyfter upp frågan, så att vi har möjlighet att föra fram hur positionerna ser ut. Hittills har jag inte sett att myndigheterna drar ut på detta. De framför hur de har jobbat, och vi har lyssnat på dem.
Den senaste uppdatering som jag har fått innebär att detta går så snabbt som det kan gå. Det finns en viktig bit som också den gamla regeringen hade. Efter det att myndigheterna har kommit fram till en gemensam lösning som kan accepteras av branschen kommer ett arbete att börja med att förankra myndigheternas förslag till lösning. Det är något som måste göras oavsett vilken färg det är på regeringen.
Det kommer att ta en tid att göra det, men vi kommer att skynda på det, för vi tycker att det är en oerhört väsentlig del för att konkurrenskraften och möjligheterna att utföra verksamhet i Sverige för svenska företagare fortsatt ska kunna vara höga och oinskränkta.
Mehmet Kaplan (MP):
Markus Wiechel har frågat mig om jag kan bekräfta att mottagandet av migranter också är ett stort skäl till den rådande bostadsbristen och hur jag i så fall avser att åtgärda detta och skapa en hållbar bostadspolitik.
Kriget i Syrien är en av världens största flyktingkatastrofer i modern tid, där drygt 220 000 människor har dött och mer än halva den syriska befolkningen har fördrivits sedan konflikten inleddes i mars 2011. En liten del av dessa flyktingar har sökt sig till Sverige.
Den pågående konflikten, med å ena sidan en regering och dess ledare och å andra sidan en terrorsekt, gör att syrier efter individuell prövning regelmässigt beviljas uppehållstillstånd i vårt land. Det är en delförklaring till den ökning av befolkningen som skett under de senaste åren. Förändringar i befolkningens storlek är en av de faktorer som styr bostadsefterfrågan.
Det gäller när befolkningen ökar i våra storstäder till följd av en ökad urbanisering, och det gäller också när befolkningen ökar av andra orsaker. Samtidigt ser vi att byggandet under många år har legat alldeles för lågt, vilket har skapat en stor bostadsbrist i många delar av landet. Nu ser vi att byggandet ökar igen.
I år påbörjas byggandet av ca 47 500 nya bostäder, enligt Boverkets senaste prognos. Det är fler nya bostäder än något år sedan 1992. Behovet av fler bostäder är dock fortsatt stort, och regeringen har därför aviserat ett bostadspolitiskt paket med bland annat ett investeringsstöd till hyresrätter som kan efterfrågas av människor med vanliga inkomster.
Regeringen fortsätter att förbättra förutsättningarna för bostadsbyggandet genom att förtydliga spelregler och förkorta beslutsprocesser. Under året förväntas utredningsförslag som behandlar stärkt regional styrning av bostadsbyggandet, förbättrad konkurrens och ett ökat utbud av byggklar mark. Sammantaget bidrar detta till att nå regeringens mål om minst 250 000 nya bostäder fram till 2020.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Lars Eriksson för hans anförande. Markus Wiechel framför en ståndpunkt som egentligen inte överraskar mig. Själva grunden och kopplingen till bostadspolitiken och den detaljerade redogörelse som han gjorde här är kanske lite mer överraskande.
Såsom Lars Eriksson också framförde skulle man med den retorik och den teori som Markus Wiechel framför i princip kunna så att säga leta efter invandring och flyktingar under varje samhällsutmaning. Om den typen av ingångar vet vi på vilket sätt den gynnar bostadsbyggandet eller ej.
Det är någonting som vi jobbar vidare med, och det kommer vi att fortsätta att jobba vidare med.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Lars Eriksson för hans inlägg. Markus Wiechel ställer några följdfrågor. En sak blir dock väldigt uppenbar, och det är hur bostadspolitik har debatterats i riksdagens kammare genom åren. Om Markus Wiechel slår upp ett protokoll från 1965, närmare bestämt protokollet från den 7 april, ser han att det då debatterades bostadspolitik i den dåvarande riksdagen.
Den riksdagen, som inte innehöll vare sig Miljöpartiet eller Sverigedemokraterna, biföll ett regeringsförslag om nybyggnad av 100 000 lägenheter varje år under tio års tid. Det är det Markus Wiechel kallar miljonprogrammet.
Miljonprogrammet beslutade man om under en tid då det inte fanns särskilt mycket invandring av det slag Markus Wiechel varnar för eller upplyser om, beroende på vilken synvinkel man har. Det genomfördes dock under en tid då det rådde stor bostadsbrist.
Bostadsbrist kan råda på grund av många olika skäl, och i mitt huvudanförande var jag mycket tydlig med att det naturligtvis kommer att ha betydelse för behovet av bostäder när vi har en nettoinvandring till landet.
Men att helt och hållet fokusera på denna fråga - nästan nitiskt, men även i viss mån på ett sätt som gör att man bortser från alla andra bitar som har med bostadspolitik att göra - låter sig endast göras om man verkligen har ett väldigt enkelspårigt sätt att se på bostadspolitik.
Om man tittar tillbaka till den 7 april 1965, alltså nästan på dagen 50 år sedan, ser man alltså att bostadspolitik debatterades även då. Jag är glad att man i alla fall då lyckades höja blicken och se de behov som fanns. Det handlar om att se till människan och de behov som finns av att ha ett tryggt boende - oavsett vem som behöver bostäderna.
Det gagnar näringslivet, och det gagnar unga, studenter och nyanlända - människor som på grund av olika saker väljer att bosätta sig på just den orten. Vi ska vara glada att Stockholm, Göteborg och Malmö växer. Det gäller även många andra kommuner och orter, som Lars Eriksson framförde; över hälften av landets kommuner rapporterar bostadsbrist. Det är någonting positivt för vårt land att dessa orter växer.
Man kan inte bortse från att ett bostadsbehov kommer att uppstå, vare sig man gör en sådan instruktion som Sverigedemokraterna har i sitt partiprogram eller ser till behovet att uppfylla den efterfrågan som finns.
Det handlar om att kunna skapa en bra grogrund för näringsliv, för samhällsutveckling och för att Sverige fortsatt ska kunna vara en framgångsrik nation på många olika områden. Däribland ligger en av mina andra portföljer, nämligen it-området. Det är någonting vi har framför ögonen, och den bilden delar vi inom regeringen.
Vi må ha lite olika vägar fram utifrån bostadspolitiskt program, men vi har samma vision om att Sverige ska ha en framgångsrik strategi när det gäller att försöka hitta lösningar på stora utmaningar. Bostadspolitiken har under många år varit en stor utmaning, och den utmaningen har jag åtagit mig att ro i hamn.
Därför har vi ett mål om att minst 250 000 bostäder ska byggas fram till 2020.
Mehmet Kaplan (MP):
Själva grunden för att vi diskuterar bostadspolitik är i normala fall väldigt tydlig för alla inblandade parter. Jag tog upp en debatt som var för 50 år sedan i riksdagens kammare, och den valde Markus Wiechel att inte beröra med ett enda ord. Det visar väldigt tydligt vad Markus Wiechel tycker om det som har hänt i historien inom bostadspolitiken.
Bostadspolitik, när den debatteras, kan mycket enkelt leda till att man sätter grupper mot varandra. Vi skulle i så fall kunna diskutera ett födelseöverskott och säga att det föds för många barn i vårt land och att vi därför måste hitta ett sätt att hantera en bostadsbrist.
Markus Wiechel väljer att inte beröra en 50 år gammal debatt som handlade om en enorm bostadsbrist, 1965. Om Markus Wiechel kan läsa historieböckerna kan han naturligtvis få fram hur stor andel som kommit till Sverige under dessa år.
Det här är något som är genomgående för den debatteknik och framföringsmodell som Markus Wiechel visat prov på under den här interpellationsdebatten. Jag tycker att det är väldigt tydligt att när man väljer att sätta grupper mot varandra kan man välja att göra det utifrån en idé om vilka grupper som ska sättas mot varandra och vad man får ut av detta. Markus Wiechel må ha sin ideologiska övertygelse.
Jag har min ideologiska övertygelse. Vi har en bostadsbrist i Sverige i dag, och det hade vi även för 50 år sedan. Då valde politikerna att se till att bygga många, många fler bostäder. Det som Markus Wiechel med illa dolt förakt benämnde som miljonprogrammet är en tredjedel småhus, en tredjedel flerfamiljshus som är låga och en tredjedel flerfamiljshus som är höga.
Denna blandning är en viktig del i att vi i dag har ett samhälle där människor inte ställs mot varandra.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Ewa Thalén Finné för interpellationen om en reformerad planprocess för ökat bostadsbyggande. Ewa Thalén Finné har frågat mig vilka konkreta åtgärder och regelförenklingar som jag har vidtagit för att komma till rätta med dagens ineffektiva och tidsödande planprocess samt vilka konkreta åtgärder jag och regeringen avser att vidta framöver för att förenkla och snabba upp planarbetet.
Herr talman! Sverige befinner sig i en situation med allvarlig bostadsbrist. Det är ett läge som kräver att staten går in och stöttar kommunerna i deras bostadsförsörjningsansvar. Efter flera decenniers bostadsbrist är det tydligt att marknaden inte ensam kan lösa bostadsbristen i Sverige. Staten behöver ta ett större ekonomiskt ansvar för att det byggs fler bostäder.
Regeringen menar att bostadsbristen i första hand löses genom ökad nybyggnation av bostäder. Framför allt behöver utbudet av hyresrätter, inklusive studentlägenheter, öka. Därför har regeringen satsat 3,2 miljarder kronor på ett investeringsstöd med syfte att bygga små, klimatsmarta hyresrätter.
Dessutom tillkommer stimulans till kommuner för ökat byggande, renovering av miljonprogrammet med krav på energieffektivisering och ett nytt och mer effektivt stöd till byggande av äldrebostäder. Åtgärder för regelförenklingar och ökad konkurrens i byggsektorn kommer att fortsätta, men det kommer inte längre att vara det enda spåret.
Ett exempel på fortsatt regelförenklingsarbete är propositionen Nya steg för en effektivare plan- och bygglag och ökad rättssäkerhet för verksamhetsutövare vid omgivningsbuller som regeringen nyligen överlämnade till riksdagen.
Ett annat viktigt exempel är regeringens beslut om förordningen om trafikbuller vid bostadsbyggnader, där det har varit en grannlaga uppgift att utforma förordningen med hänsyn till den kritik som framfördes från många remissinstanser mot det förslag som remitterades under den förra regeringen.
Det har konstaterats flera gånger att orsaken till att planprocessen ibland tar lång tid inte i första hand är regelverket i sig utan att det ibland tillämpas på ett ineffektivt sätt. Det är i grunden samma bestämmelser i plan- och bygglagen som används, oavsett om planprocessen tar ett halvår eller om den tar åtta år.
När planprocessen tar lång tid beror det ofta på att det finns många motstående intressen. En konkret åtgärd för att förenkla och snabba upp planarbetet är att tydliggöra hur reglerna i plan- och bygglagen ska tillämpas. Då blir det tydligt vad som gäller för såväl byggherren, kommunen och länsstyrelsen som andra berörda.
Boverket arbetar redan nu med en kompetenssatsning kring plan- och bygglagen. Dessutom bereds ytterligare förslag i Regeringskansliet. I fråga om andra förslag som jag avser att arbeta med framöver ser jag bland annat fram emot förslagen från den parlamentariska Bostadsplaneringskommittén, där bland andra Ewa Thalén Finné ingår. Kommittén ska överlämna sitt betänkande till mig redan nästa vecka.
Min förhoppning är att kommitténs förslag kommer att leda till att fler intressen kan vägas av redan på den regionala nivån, vilket bör leda till att planeringen på den kommunala nivån kan hanteras snabbare.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Ewa Thalén Finné för frågan. Det är en fråga som behöver lyftas fram. Det är en i grunden problematisk situation som både den förra regeringen, som innehöll det parti som Ewa Thalén Finné är medlem av, jobbade med och som den nuvarande socialdemokratiska och miljöpartistiska samarbetsregeringen jobbar med.
Tittar vi flyktigt på frågan ser det enkelt ut. Vi kan svänga oss med enkla bilder och förenklingar och säga att så här måste vi göra.
Jag är dock tacksam för att Ewa Thalén Finné inte väljer den enkla vägen utan lyfter upp frågorna en och en, pekar på framkomliga vägar och frågar sig hur vi kan göra regler mer följsamma så att det kan byggas mer. Vad har då hänt på drygt ett halvår?
När det gäller regelförenkling har vi, som jag sa i mitt anförande, jobbat intensivt med att få fram en bullerförordning. Jag har varit noga med att betona att det alltid är en balansgång.
Vad gäller att förenkla planprocessen används samma plan- och bygglag oavsett om planprocessen tar ett halvår eller åtta år. Vi talar om att det i genomsnitt tar si och så många år, och det är just i genomsnitt. Räknar vi samman de korta och långa tiderna får vi ett genomsnitt.
Det har flera gånger konstaterats att orsaken till att planprocessen ibland tar lång tid inte behöver vara regelverket i sig. Men om det beror på regelverket och det går att göra något åt det utan att ifrågasätta rätten för motstående intressen att framföra sina inlagor måste det givetvis ses över.
Under den gamla regeringens åtta år vid makten, då det var ett parti som i princip abonnerade på bostadsministerposten, vet jag att man jobbade mycket med detta. Anser man att åtta år är en relativt kort tid kan man tycka att det har gjorts mycket. Anser man att det är en relativt lång tid kan man tycka att regeringen under denna långa tid åtminstone vände på alla stenar som gick att vända på.
Då borde systemet fungera rätt så bra. Hade jag suttit vid makten i åtta år hade jag förstått den frågeställning som Ewa Thalén Finné tar upp. Men jag satt i opposition under åtta år, och jag kommer ihåg de diskussioner och debatter som fördes här och som handlade om regelförenklingsarbete. Regeringen har varit tydlig med att vi ska fortsätta med det. Det finns säkert en och annan sten som inte har vänts på.
Jag ser fram emot att den bostadsplaneringskommitté som bland andra Ewa Thalén Finné ingår i kommer att lämna över sitt betänkande till mig redan nästa vecka. Jag hoppas och förutser att det kommer att komma nya infallsvinklar som kanske samlar lite bredare stöd för att kunna hanteras av riksdagen.
Det måste ändå medges att vi, precis som den förra regeringen, är en minoritetsregering, vilket innebär att det behövs ett brett parlamentariskt underlag för att kunna genomdriva förändringar.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Ewa Thalén Finné och Nina Lundström! Det blir alltid livliga debatter när ni deltar, och jag tror att det väldigt mycket beror på ert engagemang i frågorna. Den fråga som lyftes upp handlar egentligen om två saker. Det ena är vilka spår vi ska fortsätta jobba med. Där har regeringen varit väldigt tydlig: Vi stänger inte dörren för fortsatt regelförenklingsarbete.
Vi kommer att insistera på att regler inte ska finnas till för reglernas egen skull, utan det ska finnas en tydlighet när det gäller skyddet av människa och miljö, skyddet av möjligheten att faktiskt kunna ha en livskvalitet som bygger på att människor har valt att flytta in till städerna i större utsträckning än tidigare. Det pågår en urbanisering. Det här måste regleras, och när vi reglerar någonting skapar det tröghet i systemen.
Därför är det viktigt att vi fortsätter med regelförenklingsarbetet. När det gäller initiativrätten som Nina Lundström tog upp är det någonting som vi jobbar med inom departementet. Vi har hört oss för med aktörerna, och det vi har fått fram är att detta i sig inte skapar en bättre situation med mindre än att man också tittar över översiktsplanen och dess innehåll.
Det är någonting som vi ser över för att se vilken framkomlig väg som finns för att landa frågan här i riksdagen. Då hoppas jag naturligtvis att Folkpartiet är ett av de partier som ser positivt på att kunna bredda möjligheten att få igång ett planarbete som är mycket snabbare. En annan fråga som togs upp från Nina Lundström handlade om digitaliseringen. Det är helt riktigt - som it-minister är det en fråga jag driver väldigt hårt och tydligt.
Det pågår ett arbete som handlar om att se till att få öppna data på plats och att myndigheterna inte är ett hinder utan snarare är med och hjälper till för att få fram en framåtsyftande planeringsprocess.