KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Arkelsten (M):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1 om politikens huvuddrag och genomförande. Det är en bra reservation. I dag debatterar vi politiken för global utveckling med anledning av en skrivelse från regeringen. PGU, som det förkortas, är ett sätt att se till att politiken håller ihop. Det är ett sätt för riksdagen att uppdra åt regeringen att hålla ihop det som sägs med det som görs. Resultatet ska vi få i skrivelsen.
Nu blev det inte så bra i form. Skrivelsen är anekdotisk och går inte att följa upp, och ansvarigt statsråd är som vanligt inte med i debatten. Skrivelsen buntar också ihop PGU med FN:s globala hållbarhetsmål. Det är ett sätt för regeringen att flytta makt över frågorna från riksdagen till regeringen. Det uppskattar vi inte. Ha respekt för riksdagens beslut!
Sluta med de här glidningarna! Särskilt märkligt blir det eftersom nuvarande regering i går fattade beslut om en nationell handlingsplan för hållbarhetsmålen. Den kan vi inte diskutera här i dag eftersom regeringen har gjort för lite och för sent. De utlovade en stark parlamentarisk förankring, men det blev inget av den.
Den lämnades inte som en skrivelse till riksdagen för debatt och beslut, utan den är en ren regeringsprodukt som bara gäller för S och MP. Precis som den nuvarande regeringen har den också ett bästföredatum som är den 9 september. Det är olyckligt - både politiskt och för att mycket tid och kraft har gått in i den planen. Men den politiska ledningen har inte levererat.
Den har varken samarbetat eller förankrat. Vi hade kanske kunnat säga mer om planen i dag i debatten, men nej, den publicerades bara en kort stund i går på regeringen.se. Men nu har statssekreteraren ringt och lovat mig att den kommer att läggas upp så snart den har expedierats - möjligen är det när vi är klara här. Herr talman! PGU har länge haft brett politiskt stöd.
Jag förutsätter att den politik Sverige för bidrar till att uppfylla hållbarhetsmålen som vi har förbundit oss till. Det finns naturligtvis politiska skillnader och olika politiska prioriteringar. Vi lyfter särskilt handelns roll för utveckling, till exempel. Men när regeringen redovisar arbetet så här slafsigt blir det svårt att följa upp. Det är hela utskottet överens om, även om ordvalet möjligen är ett annat. Herr talman!
Det kanske är dags att diskutera PGU på riktigt. När det infördes var det någonting nytt, men med hållbarhetsmålen och hela den nya och globala strukturen att arbeta inom kanske PGU har spelat ut sin roll. Oavsett om det är så eller inte är det riksdagens beslut, inte regeringens. Och vi drar inte ur pluggen på PGU i en liten skrivelse.
Nej, regeringen måste säkerställa att arbetet med både PGU och hållbarhetsmålen förankras parlamentariskt. Det finns en stor samsyn och mycket som vi är överens om, och det är bra för Sverige. Sverige ska leverera på hållbarhetsmålen. Det är det minsta vi kan förvänta oss. Vi är på god väg tack vare flera breda och bra beslut i riksdagen.
Sofia Arkelsten (M):
De globala hållbarhetsmålen är, om man ska förenkla det, för allt som är bra och mot allt som är dåligt. Det är svårt att hitta politiska konflikter i detta. Men jag tycker ändå att det finns ett värde för väljarna i att få veta hur Socialdemokraterna ser på PGU, alltså den svenska samstämmighetspolitiken.
Anser Maria Andersson Willner att det är rimligt att PGU blir som ett verktyg för att uppnå Agenda 2030? Vi landade rimligt i texterna i utrikesutskottet, men det är ändå intressant att få veta hur ni ser på PGU. Är det ett verktyg, eller är det ett politikområde i sin egen rätt?
Sofia Arkelsten (M):
Det är uppenbart att målkonflikterna lyser med sin frånvaro i skrivelsen från regeringen. Den är anekdotisk som bäst och handlar bara om att visa små exempel. Därför har regeringen inte tagit sitt ansvar för att gå in på djupet om vad som är PGU och vad som skulle kunna bli bättre.
Den intressanta frågan kan också vara hur regeringens ansvar ser ut för att PGU nedprioriteras. Det framgår av utskottets betänkande att inte ett enda annat utskott lämnat ett yttrande till oss. Det är verkligen tråkigt. Vad anser Maria Andersson Willner att regeringen har för ansvar för att PGU har nedprioriterats till förmån för FN-målen?
Sofia Arkelsten (M):
Det kommer att komma fler tillfällen att diskutera biståndspolitiken, transparensen, effektiviteten och kvaliteten i biståndet. Den stora debatten är budgetdebatten. Den har vi ju haft, men vi har kvar debatten om politik för global utveckling.
Biståndsdebatten har präglats av formfrågorna, som att biståndsmedel har betalat kampanjaktiviteter i fråga om FN:s säkerhetsråd och att UD inte arbetar med vare sig förankring eller information. DN uppmärksammar i dag också att politiska tjänstemän har försökt ändra i det som skulle vara en oberoende utredning, och när det inte lyckades försökte de mörka rapporten.
Mycket i denna skrivelse är sammanfattningsvis det minsta vi kan förvänta oss. Utskottet förutsätter att regeringen lever upp till det vi är överens om. Det kunde vara enklare att följa upp. Uppföljningen kan bli bättre här, men den måste bli bättre i budgeten. Det är också rimligt att regeringen rapporterar hur det går med arbetet med de multilaterala organisationerna. Vi betalar mycket till dem, mer än hälften av biståndsbudgeten.
De genomför många bra saker, men det finns naturligtvis mycket att förbättra inom FN-systemet. I korthet: Det finns stor samsyn om kärnstöd och om att det är bra att samarbeta i fråga om biståndet. Sverige ska inte finnas överallt och försöka ge allt till alla. Det smetar ut insatserna, och vi tappar i effektivitet. Det svenska bilaterala biståndet ska handla om det som det multilaterala inte kan leverera.
Det är helt rimligt att Sverige prioriterar jämställdhet och kvinnors roll i utvecklingen, miljö och klimat samt demokrati och mänskliga rättigheter. Det är viktigt att Sverige står upp i motvindsfrågor, som SRHR, sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Där hjälper riksdagen regeringen att inte tappa fokus. Men det multilaterala utvecklingssystemet står inför stora utmaningar.
Det handlar bland annat om omvärlden och om att konflikterna blir fler och värre och pågår under lång tid och om att öronmärkningen av pengar ökar - det saktar ned processerna när det är humanitära kriser. De stora finansieringsfrågorna är långt ifrån lösta. En praktisk fråga där det finns stor förbättringspotential är upphandlingen i FN-systemet. Vi är stora givare men har varit dåliga på att bidra med svenska innovationer och vår företagsamhet.
Där kan det i stort sett bara gå uppåt. Vi har mycket att lära av Danmark. Fru talman! Det är enkelt att säga att regeringen gör för lite och för sent - så är det.
Och det är enkelt att påpeka att vi nu har ännu en debatt där ansvarigt statsråd inte finns på plats - det har konstaterats de senaste tre debatterna, tror jag - precis som det är enkelt att säga att nuvarande regering har valt att politisera Sida genom att utse en socialdemokrat till generaldirektör, som också blir en överrock för MP. Men snart är det val - det är väl 101 dagar kvar - och sedan finns inte denna regering kvar. Fru talman! Snart kan vi ha Ulf Kristersson som statsminister, en statsminister för de hoppfulla.
Då hoppas jag och många fler att det blir en nystart, inte bara för Sverige utan också för biståndspolitiken.
Bo Bernhardsson (S):
Jag hade också några funderingar om transfetter och smileypropositionen. Vi har kommit en bit på väg och kanske ganska långt när det gäller transfetter. Branschen har själv lagt manken till. Den första kommentaren är att det ena inte utesluter det andra.
Det är fullt möjligt att understödja konsumenterna och utvecklingen genom att också sätta gränser för vad man får ha i livsmedlen i form av transfetter. Det är den första ganska självklara kommentaren. Man kan göra både-och. Det andra är att jag inte är lika säker på att det är så väldigt bra. Det kanske är det, men jag är inte säker på det när man säger att vi har hamnat på samma nivå som Danmark. Jag vill inte vara otrevlig mot broderfolket.
Men i vissa avseenden har man lite sämre levnadsvanor och en lägre medellivslängd än vad vi har i Sverige. Jag har också tillgodogjort mig att man nu sitter och väntar på Livsmedelsverket på en ordentlig rapport om just situationen i Danmark. Jag skulle nog avvakta. Sedan finns det en aspekt till.
Det är ett genomsnitt för hur konsumenterna i Sverige beter sig. Har man ett ben i en ishink och ett i öppna spisen har man det statistiskt sett ganska bra. Man kan anlägga ett klassperspektiv på detta. En del äter väldigt dåligt. Det är i regel de som har de stressade arbetsmiljöerna, de sämsta arbetsvillkoren och de lägsta inkomsterna.
Att vara kraftfull på det här området är att stödja de konsumenter som kanske har de sämsta förutsättningarna att själv ta tag i frågan.
Bo Bernhardsson (S):
Det är nog inte alltid det bästa. Vi fortsätter på det spåret. När ska staten ingripa, och när är det frivillighet som gäller? Sofia Arkelsten säger att det ska förutsättas att branschen följer märkningen och att branschen sanerar sig själv. Visst ska vi hoppas på att linjen med frivillighet räcker ganska långt.
I ett av remissvaren som jag aldrig läste upp i mitt inledningsanförande säger Livsmedelshandlarförbundet om smileymärkningen att det är tveksamt om ett sådant system kan skapa kommersiella incitament för företagen att nå kraven i livsmedelslagstiftningen.
Problemet är just att det finns kommersiella incitament att fuska. Ibland måste man ingripa med lagstiftning och kontrollåtgärder och i det här fallet med att öka upptäcksrisken för att understödja en bra utveckling.
Jag kan tycka att det är lite märkligt att det finns någon sorts diskrepans inom alliansen när det gäller hur mycket man ska använda staten och repressiva instrument.
Det gäller å ena sidan VAB-dagar och människor som fuskar med sjukförsäkringen och å andra sidan till exempel fusk inom livsmedelshantering eller inom näringslivet. Är det inom näringslivet det händer är det väldigt ofta så att vi ska lita på frivilligheten och inte gå för långt när det gäller lagstiftning.
Men jag har en känsla av att när det är på den andra sidan är det väldigt nära till rottingen, att ta till repressiva instrument, mer kontroll och lagstiftning. Varför denna obalans när det gäller synen på marknadskrafter och frivillighet?
Bo Bernhardsson (S):
Nu finns det risk att det blir lite upprepningar, men det är ju så ju längre dagen lider. Jag har inga problem att erkänna att Marit Paulsen har gjort stora insatser på det här området. Det är självklart så.
Saken är dock den att vi nu står i den svenska riksdagen och Marit Paulsen är inte här. I stället är det de folkpartister som befinner sig här som ska uträtta det. Det kanske är lite problematiskt att hantera. Jag erkänner gärna Marit Paulsens storhet i det här sammanhanget. Ni vill inte ha gränsvärden för transfetter.
Jag vet inte vad Marit Paulsen skulle ha sagt om det. Det är ett sätt att kombinera insatser, att kombinera frivilliga åtgärder med stöd i lagstiftningen på ett område som man tycker är viktigt. Ni har också gått med på att dra tillbaka den så kallade smileypropositionen eftersom det finns problem med den. Säkert finns det problem med den, och avsikten var ju att starta en försöksverksamhet på området.
Det var så propositionen var formulerad. Det finns problem med det mesta. Frågan är om de går att överbrygga och om fördelarna överväger. Där var det så, vilket jag försökte säga i mitt inledningsanförande, att om man tittade på hur remissinstanserna yttrade sig såg man att de till övervägande del var positiva. Det fanns också en lite typisk indelning i vilka som var negativa och vilka som var positiva.
Väldigt många konsumentintressen var positiva till en sådan lagstiftning. Jag kan inte avhålla mig än en gång från iakttagelsen att alla människor visserligen inte är hederliga, men de flesta är naturligtvis det. De flesta företag sköter sig alldeles utmärkt, och för dem behövs ingen lagstiftning och ingen kontroll. Där tog min talartid slut. Ni kan säkert räkna ut fortsättningen.
Bo Bernhardsson (S):
Jag tror att det är för tidigt att säga att branschen löst problemet med transfetter, men vi ska följa frågan. Jag tror faktiskt att det är så. Det är fortfarande möjligt att ha höga halter av transfetter i olika livsmedel.
Och som jag sade tidigare är statistik en sak, genomsnitt är en sak, men det kan fortfarande finnas de som konsumerar väldigt mycket transfetter, vilket naturligtvis inte är bra.
Sedan kan det inte hjälpas att jag än en gång måste göra reflexionen att det ständigt måste göras en avvägning mellan hur mycket vi ska kontrollera, hur mycket vi ska lagstifta och hur mycket vi ska lita på den egna kraften, på marknaden eller hos människorna som individer. Då kan det inte hjälpas att jag upplever den dåliga balansen inom borgerligheten.
När det gäller att komma till rätta med fusk i näringslivet - det kan till och med handla om att släppa in Liechtenstein i Schengensamarbetet - är man inte särskilt alert vad gäller att driva på krav, använda regelverk och sätta makt bakom orden. Men när det gäller VAB-dagar och fusk med sjukförsäkringen har man väldigt nära till det jag kallar rottingen, för att sammanfatta det hela, till lagstiftning och repressiva åtgärder.
Det finns faktiskt en sådan obalans, och det tycker jag är lite trist.
Bo Bernhardsson (S):
Jag får väl skärpa till mig nu och bli lite elakare så att jag får ett bättre rykte i min egen riksdagsgrupp. Nej, jag tror inte att det är något problem. Men lite elakare ska jag försöka bli. Om jag ska summera det här tycker jag att de argument som Anders Borg framför allt har fört fram i sitt svar är lite tunna. Det första handlar om rimlighet i skattenivåerna.
Det har vi pratat rätt mycket om, och vi är ense om en del. Jag tycker ändå att det i det här sammanhanget blir lite av en undanflykt. Det blir det också när Lennart Hedquist pratar om skattekilarna. Jag tycker inte, kanske just när man har de här utgångspunkterna för en diskussion om skattemoral och skattefusk, att man ska prata så mycket om rimliga skattenivåer. Det är ofta människor som har det väldigt bra som missbrukar systemet och överträder reglerna.
Det andra i svaret, som hedrar Anders Borg lite, är att han framhåller vad den socialdemokratiska regeringen satte i sjön och menar att det delvis var väldigt framgångsrika reformer för att förbättra skatteinbetalningarna.
Det tredje som Anders Borg framhåller när det gäller vad regeringen har gjort handlar om avdrag för hushållsnära tjänster och sänkta sociala avgifter inom vissa delar av tjänstesektorn.
Där kan man säga att det är lite utmanande, pikant eller hur man ska uttrycka sig, att det bland annat är de hamburgerkedjor som har använt arbetskraft på det förfärliga sätt som vi har sett som nu kommer att få skattesubventioner för att kunna bedriva sin verksamhet. Det är inte särskilt lustigt. Det skapar dessutom nya problemområden, som Peter Hultqvist har pekat på.
Allra sist: Det här med att man ska dra lite tydligare gränser mellan vad som är väntjänster eller granntjänster och riktigt skattefusk är väl okej. Det bör vi kunna enas om. Samtidigt kan man konstatera att om det hade handlat om det när det gällde vad regeringen sysslade med hade vi inte stått här och haft en debatt över huvud taget.
Bo Bernhardsson (S):
Nu försöker arbetsmarknadsministern göra medlemstappet enbart till en fråga om någon sorts långsiktig folkrörelsetrend, att det skulle bero på att man inte har lika stort intresse för folkrörelser eller föreningsarbete i allmänhet. Det kan finnas ett sådant moment i det, men det är svårt att förklara det som har hänt under något års tid eller så med den trenden.
Det vill jag hävda bestämt måste förklaras av vad som har hänt och vad regeringen och arbetsmarknadsministern har gjort på områdena a-kassa och avdragsrätt. Jag tror inte det är någon tvekan om det, det finns ett samband.
Jag hoppas också, och det pågår ett sådant jobb, att fackföreningsrörelsen kommer att ta igen positionerna och får upp medlemsvärvet och får människor att inse vikten av att vara med i facket. Men att det finns ett samband mellan den här regeringen och tappet är nog ostridigt. Det andra som jag tycker att vi skulle ha en särskild debatt om är begreppet utanförskap.
Såsom ni använder det är fullständigt groteskt. Vad man gör är att man räknar in i utanförskapet även delar av välfärdssamhället, möjligheten att få vara sjuk när man är sjuk eller vara förtidspensionerad när man är utsliten. Det räknar ni i någon sorts utanförskap.
Dessutom lägger ni ihop sjukskrivningar och gör det till helårsekvivalenter och ser det som utanförskap. Det är fullständigt orimligt, men det hinner vi inte reda ut ordenligt. Det sista jag vill säga i denna debatt är att jag inte har några problem att rikta kritik mot den förra regeringen.
Jag skulle mycket väl kunna gå med på och säga att man borde ha lagt fram den här lagstiftningen som jag och fackföreningsrörelsen efterlyser. Jag har heller inga problem med att ha en annan uppfattning än Irene Wennemo, jag försäkrar det. Jag har den uppfattning som jag har fört till tals här i dag.
Bo Bernhardsson (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag måste konstatera att det verkar vara lika svårt att få grepp om den verkliga bakgrunden till den onödiga omprövningen av presstödet som det är att få tag på en tvål i ett badkar. Statsrådet säger nu att klagomålet till kommissionen inte har åberopats av henne som ett skäl.
Men jag kan inte tolka det på annat sätt när man i inledningen av artikeln i Svenska Dagbladet lyfte fram två motiv där ett av motiven var just klagomålet. Sedan handlar det naturligtvis om statsstödsreglerna.
Det andra motivet, den 10-procentiga höjningen, hade över huvud taget ingen relevans i det här fallet eftersom förslaget och beslutet i riksdagen var att storstadstidningarna skulle få sänkt presstöd. Hur är det med klagomålet? Det har inte diskuterats bara i den här kammaren eller i Svenska Dagbladet.
Som svar på en fråga i Europaparlamentet sade ansvariga kommissionären Neelie Kroes att ett skäl till att det svenska presstödet uppmärksammats och kommit att ifrågasättas och diskuteras är ett "klagomål från ett företag som är verksamt inom sektorn". Det är bekräftat även där.
Jag måste uppfatta det som ett hyggligt tungt argument när det lyfts upp även i Europaparlamentet. I det svar jag nu fick sade statsrådet att det hade varit en "märklig ordning att i detta sammanhang hänvisa till ett dokument som varken jag eller tjänstemän vid Regeringskansliet har fått ta del av". Inte desto mindre skedde en hänvisning till detta i artikeln.
Nu handlar det om behovet av öppenhet. Nu gör det saken ännu märkligare att inte heller statsrådet eller de som sysslar med frågan på Regeringskansliet har fått ta del av argumenten i klagomålet. Det gör inte saken bättre utan i stället ännu mer problematisk.
Över huvud taget har vi här en situation där en fråga som rör det offentliga samtalets, tryckfrihetens och yttrandefrihetens förutsättningar hanteras så att vi inte har insyn eller transparens - som det heter på modernt språk. Det finns inga vettiga förutsättningar för att ta del av argumentationen i sammanhanget. Det är naturligtvis inte acceptabelt.
Jag skulle vilja vidga frågan. Var finns, vid sidan av detta klagomål, de dokument från kommissionen och dess tjänstemän som vi kan få del av och som gör det möjligt att bedöma argumentationen och kommissionens sätt att argumentera? I den departementsskrivelse som handlar om presstödet som jag har tagit del av har jag letat efter den typen av direkta hänvisningar till vad kommissionen har sagt.
Det finns resonemang som utgår från lagtexter och bestämmelser, men i det aktuella ärendet finns ingen hänvisning.
Jo, det hänvisas till ett dokument, nämligen ett pressmeddelande författat den 16 januari 2007 av kommissionen med den långa rubriken "Pluralism i media - kommissionen betonar behovet av öppenhet, insyn, frihet och mångfald i Europas medielandskap".
Ja, det är precis öppenhet och insyn det handlar om. Det har vi ingen. Kan vi enas om att det är en ganska märklig situation?
Bo Bernhardsson (S):
Låt mig först säga några ord om hemlighetsmakeriet eller rättare sagt möjligheten att få vara anonym när man anmäler en fråga eller ett klagomål till kommissionen. Man kan ha en viss förståelse för detta om det handlar om små företag som är i stort underläge på marknaden i förhållande till den man klagar på. Men jag har lite svårt att föreställa mig att det handlar om detta i det här fallet.
Dessutom är det ett område där jag tycker att kravet på öppenhet är extra viktigt. Hela tanken med prövningen av statsstöd är väl rimligen att förhindra att monopol uppstår eller att företag får fördelar på marknaden som är orimliga. I det här fallet riskerar effekten i stället att bli ett storstadsmonopol i både Malmö och Stockholm när det gäller morgontidningar.
Det blir väldigt märkliga effekter av den prövningen i förhållande till hur det en gång i tiden är tänkt. Vad var det som startade processen? Jag är fullständigt övertygad om att det var den här regeringens undfallenhet, att man omedelbart vek ned sig och gav kommissionen möjlighet att pröva det här.
Det hade varit möjligt att säga stopp, att det här är ett område där vi inte släpper in kommissionen och att vi anser att det här rör demokratin och inte näringsfriheten. I första hand rör det demokratin. Det finns en formulering i departementsskrivelsen som jag tycker är rätt intressant.
När det gäller driftstödet till högfrekventa storstadstidningar som utbetalas med betydligt högre belopp än stödet till övriga tidningar kan det konstateras att kommissionen i tidigare beslut inte har uttryckt förståelse för behovet av en särskild högre absolut stödnivå till dessa tidningar. Kommissionen har alltså inte uttryckt detta. Hur många områden finns det där kommissionen inte har uttryckt åsikter?
Det finns väl ingen anledning att vi ska falla undan eller använda det faktum att man inte har tyckt någonting som argument för att falla undan. Det måste vi ju tolka så att det är okej, och så har vi tolkat det hittills. Det finns ytterligare en formulering i departementsskrivelsen där det står så här: I det fall det stödmottagande företaget ingår i en internationell koncern är risken därmed stor att stödet påverkar samhandeln.
Det är vad jag kan vaska fram som det tunga argumentet i departementsskrivelsen. Jag förmodar då att man tänker på Schibsteds och Svenska Dagbladet. Tanken är att man skulle föra ut pengarna som man får i presstöd ur landet. Jag tror inte att Svenska Dagbladet är i det läget att man kommer att göra det, men om så vore skulle vi naturligtvis pröva stödet till Svenska Dagbladet.
Min fråga är: I vilken internationell koncern ingår Skånska Dagbladet? Till vem tänker de slussa i väg de här pengarna så att det blir ett problem för samhandeln och den inre marknaden? Det är lite svårt att begripa. Jag tycker över huvud taget att argumentationen för att ta bort storstadspresstödet är undermålig.
Genom att falla undan har regeringen sett till att frågan har kommit upp på bordet, och nu rullar det på. Resultatet kan i värsta fall bli ytterligare monopol på tidningsmarknaden.