Finn Bengtsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret och interpellanten för en intressant och informationsrik interpellation, som belyser många viktiga faktaproblem på ett intressant och samtidigt allvarligt område. Jag tycker dock att statsrådets svar är väldigt uttömmande. Som folkhälsominister tittar man på det primära ansvaret för hur man ska nå barnen, som har varit i fokus för interpellationen i det här fallet. Man riktar det till dem som står närmast barnen.
Det är inte Folkhälsoinstitutet, utan snarast föräldrarna och till exempel idrottsrörelsen, som ministern nämner. Det handlar inte minst om den dialog som förs mellan departementet och livsmedelsbranschen, som äger frågan. Jag funderar lite grann när jag hör interpellantens önskemål om att rusa fram med en form av lagstiftning. Det handlar dels om att stävja missbruket, dels om åldersgränser. Jag funderar över den försiktighetsprincip som interpellanten själv nämner.
Det är alldeles riktigt att marknadsföringen ibland kan vara aggressiv. Innehållet kan ha medicinska konsekvenser som är direkt läkemedelsliknande, vilket gör att det är allvarligt och måste tittas på. Men om man reser ett varningens finger från lagstiftaren i oträngt mål är min uppfattning att det finns stor sannolikhet att barn och ungdomar snarast appelleras av detta och tycker att det kan vara intressant att hänge sig åt. Det är någonting som är lite förbjudet, i utkanten av det som är riktigt tillåtet.
Man förstår kanske inte alltid de vuxnas resonemang kring det som kallas försiktighetsprincipen. Det kan vara en lockelse.
Det tillvägagångssätt som departementet föreslår är att man riktar informationen till barnen på ett lämpligare sätt än genom myndighetens krav på lagstiftning via oss lagstiftare och också informerar dem som hanterar närheten till barn och ungdomar på ett sunt sätt om risker men kanske även vissa fördelar som kan finnas och på det sättet får mer balanserad information kring nya produkter. Herr talman!
Jag tar upp den här frågan för att det gäller en generell princip. Det sakunderlag som interpellanten lägger fram är ett observandum om försiktighet som jag förstår att livsmedelsbranschen har tagit till sig av. Ministern för en dialog för att följa utvecklingen. Jag känner mig trygg. Men framgent kan man tänka sig en rad andra områden där vi lagstiftare hela tiden griper till lagstiftningsvapnet stödda av en folkhälsoprincip generellt.
Det kan riskera att de utsatta grupperna, framför allt barn och ungdomar, snarast appelleras och dras in i intresse av att vilja fördjupa sin kunskap om den här typen av droger. Detta är i mångt och mycket det beteende som styr det som vi kallar narkotikareglerade preparat. Det är klart att vi här konsekvensmässigt har sett att det medicinska allvaret bakom sådana produkter gör att de måste hamna under lagstiftning.
Men vi ska inte bortse från att en negativ sidoeffekt kan vara att de väcker intresse och experimentlystnad i barn- och ungdomsåren, vilket inte nödvändigtvis är produktivt. När det kommer nya produkter, i det här fallet livsmedelsprodukter, måste man bedöma när och var lagstiftaren ska in och sätta ned foten. Herr talman! Sammanfattningsvis är bedömningen som har gjorts av statsrådet i hennes svar i synergi med vad jag tycker.
Jag skulle vilja ställa en fråga till statsrådet. Borde departementet be Läkemedelsverket att titta över de nya läkemedelsliknande effekter som kan finnas i samband med vissa innehåll i de här produkterna? Jag vill även rikta en fråga till interpellanten.
Ser du någon risk med en överdriven förbudsiver som kan vara kontraproduktiv mot det egentligen goda syftet att hindra barn och ungdomar från att överkonsumera den här typen av nya produkter?