Magda Rasmusson (MP):
Nej, det är inte något som jag tror kommer att underlätta. Det ska jag vara ärlig med. Jag tror att det här är det tuffaste beslut som mitt parti någonsin har tagit. Det är en stor sorg att behöva fatta det. Jag tror att du också ser den politiska verklighet vi har just nu, Johanna Jönsson.
Snart lämnar vi en höst bakom oss som kommer att gå till historien och förändra Sverige på många sätt framöver. Trots att vi i vårt land har haft fred i mer än 200 år har vi kanske aldrig någonsin känt krigets brutala närvaro som vi gjort i år.
Jag tror att du liksom jag ser en verklighet där våra partier måste göra allt vi kan för att öka kapaciteten, så att vi inte behöver ha den lagen längre. Jag är orolig för att den annars kan komma att permanentas. Jag tror att alla partier som värnar om asylrätten ska fortsätta att argumentera för den. Asylrätten finns kvar, och den är väldigt viktig.
Det är kriget i Syrien som fortsätter att rasa efter flera års pågående konflikter, och det är krigen i Afghanistan, Irak och Eritrea. Faktum är att aldrig tidigare har vi tagit emot så många som vi har gjort det här året.
Vi har ett stort ansvar för att få fram förslag om hur man kan bygga upp en ökad kapacitet i vårt mottagningssystem. Vi måste se till att få en bra etablering på plats. Den här lagstiftningen ska ju inte finnas kvar längre än den tillfälliga tid som den är tänkt att verka i. Vi måste alla också se att det är människor som har tagit sig hit och som vi nu måste se till att de kommer in i vårt samhälle.
Det hade inte varit möjligt utan de fantastiska människor i vårt land som har välkomnat människor på centralstationer, som har jobbat på våra myndigheter och slitit dag och natt, som jobbar i våra skolor för att ta emot de barn som kommer, som skänker kläder och leksaker till våra nya medborgare. Herr talman! Sverige växer just nu.
Snart är det 150 000 människor som har tagit sig till vårt land och sökt asyl. De måste kunna få en bra och säker framtid i Sverige.
På flera håll runt om i vårt land kommer nya invånare till orter som tidigare har präglats av utflyttning. Där det tidigare har funnits lediga lägenheter är det för första gången bostadskö. Ett av dessa små samhällen är Kramfors, som ligger i Västernorrlands län.
Jag besökte dem för ett litet tag sedan, liksom jag har besökt många andra kommuner runt om i landet för att hämta inspiration till det vi behöver utveckla för att etablera dem som kommer. Där bor ungefär 18 000 människor. Tack vare vad som har hänt under hösten kan invånarna behålla en av sina skolor i stället för att lägga ned den.
Den lokala lanthandeln har utökat öppettiderna i stället för att stänga under helgerna. På flera håll i kommunen anordnas olika aktiviteter för att välkomna de nya invånarna. På biblioteket kan man i stället för att låna en bok låna en svensk ny kompis att umgås med.
Språkkurser och olika sätt att välkomna människor anordnas för fullt av invånare som aldrig tidigare har jobbat med dessa frågor. Det gör mig stolt och glad att vi ser detta runt om i Sverige. Oavsett om det görs mycket, och att det kommer att behöva göras ännu mer, måste vi också prata om vad som har hänt den senaste veckan.
Den här hösten har antalet asylsökande ökat kraftigt. På grund av det har regeringen agerat för att skapa ett tillfälligt andrum i systemet för mottagande och för att öka kapaciteten i mottagandet på lång sikt. Samtidigt vet vi att när krig pågår går det inte att skapa andrum.
Vi kan inte skapa andrum för de människor som befinner sig på flykt, och vi kan inte skapa andrum för de familjer som i dag splittras. Miljöpartiet har i regeringen varit tvunget att fatta ett beslut som går emot våra politiska övertygelser. Uppgörelsen om migration är utan tvivel det beslut som har varit tuffast att fatta för vårt parti. Vi är också väl medvetna om de fruktansvärda konsekvenser beslutet får för de individer som berörs.
Det handlar om en ökad otrygghet till följd av tillfälliga uppehållstillstånd i stället för permanenta, och det handlar om en mycket dålig tillvaro för de familjer som nu inte kommer att förenas. Ni kommer aldrig att höra en miljöpartist säga att förslagen är bra. De är inte bra förslag för vårt land, och de är inte bra för de människor som drabbas. De enskilda åtgärderna som föreslås kan helt enkelt inte försvaras i sak.
Att vi ändå har gått med på överenskommelsen beror på att vi är helt övertygade om att med det politiska landskap vi har i Sverige i dag hade alternativet varit betydligt sämre. Det här är förmodligen min sista debatt i och med att jag är ersättare och snart lämnar riksdagen. Men jag har ändå en uppmaning till alla er som är kvar i riksdagen och till alla aktiva politiker som tror på ett öppet Sverige.
Vi behöver framöver lägga allt vårt krut på att se till att öka kapaciteten i det svenska mottagandet. Lagen är tillfällig och ska gälla i tre år. Redan efter två år kommer det att vara en avstämningspunkt.
Då ska det inte råda något tvivel över huvud taget om att vi kan lämna lagstiftningen och återgå till den ordning vi har haft där alla människor kan förenas med sin familj och där vi kan ha permanenta uppehållstillstånd som huvudregel. Jag vill också att vi ska påminna oss själva och varandra om varför vi har gjort denna överenskommelse. Låt oss påminna oss om att de människor som flyr är just människor.
De är aldrig stora siffror, och de är inte ett hot mot vårt samhälle. De är människor som behöver en fristad. Den retorik som vissa partier framför i vårt samhälle och runt om i Europa som utmålar människor som ett hot ska vi aldrig acceptera. Det finns flera saker i budgeten som jag måste kommentera.
Det gäller de beslut som ska fattas som trots allt är bra, som är viktiga och som vi behöver mer av. Det handlar till exempel om ett utökat bostadsbyggande. Här behöver mer göras. Det handlar också om pengar till kommuner och civilsamhälle, som har en viktig roll i den etablering som det behövs mer av. Det handlar om ökade schabloner till kommuner och skolor som tar emot asylsökande barn.
Det handlar också om att alla kommuner måste ta emot de flyktingar som kommer till vårt land. Med detta sagt yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.