KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Andersson (SD):
I går var det årsdagen av terrordådet på Drottninggatan. Våra tankar går naturligtvis alltid först till offren och deras anhöriga, men som politiker måste vi också kunna lyfta blicken och jobba för att minimera risken att liknande dåd händer igen. Terroristen Rakhmat Akilov befann sig i Sverige illegalt. Han hade fått avslag enligt konstens alla regler och på ett rättssäkert sätt men valde att stanna kvar. På vänsterspråk var han alltså en papperslös flykting.
I dag lämnade Sverigedemokraterna in en följdmotion till propositionen Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten . Där lyfter vi fram att regeringen har valt att helt bortse från flera färdigutredda förslag som skulle ge polisen bättre verktyg för att utvisa fler illegala invandrare. Jag vill fråga minister Johansson varför regeringen inte tar frågan om att utvisa så kallade papperslösa flyktingar som Akilov på allvar.
Jonas Andersson (SD):
Jag har en fråga till kultur- och demokratiministern. Nyligen beslutade Myndigheten för press, radio och tv om nya föreskrifter för mediestöd. Det är föreskrifter som har mött massiv kritik, inte minst från många tunga mediala aktörer. De nya föreskrifterna tydliggör att man för att få stöd inte får desinformera eller vilseleda om vetenskap.
Det är intressanta föreskrifter mot bakgrund av den desinformation och de fake news som förekom i många medier om migrationen som en enorm vinstaffär som skulle rädda pensionerna. Regeringen har haft ett mycket högt uppskruvat tonläge när det gäller fria medier. Men själv driver man alltså en politik som går ut på att statliga organ ska bestämma vilka medier som desinformerar och vilseleder om vetenskap.
Med regeringens politik ska alltså staten avgöra vilka medier som säger sanningen. Amanda Lind! Hur påverkas mediefriheten i Sverige av att statliga myndigheter, på grund av er politik, ska avgöra vilka medier som talar sanning?
Jonas Andersson (SD):
Ikeamordet i Västerås, terrorn på Drottninggatan och sedan vansinnesdådet, eller terrordådet, i Vetlanda där bara millimeter skilde mellan liv och död för oskyldiga offer - gemensamt för dessa är att det rör sig om migrationsrelaterade brott som aldrig borde ha tillåtits ske.
Uppgifterna om den afghanske gärningsmannen i Vetlanda visar att han sökte asyl i Sverige som ensamkommande barn, född 1999 - detta efter att först ha fått avslag i Norge som vuxen, född 1988.
Jag vill därför fråga migrationsminister Johansson: Hur kan det komma sig att en vuxen man som saknar asylskäl i Norge får asyl som barn i Sverige, och varför finns det luckor i lagen som gör att Migrationsverket inte omedelbart skickar tillbaka asylsökande till säkra länder som Norge?
Jonas Andersson (SD):
Situationen i Hjällbo och Angered har under veckan varit utom kontroll. Människor som bor där känner rädsla och uppgivenhet inför det ökande våldet. Häromdagen intervjuade Aftonbladet en medelålders kvinna boende i området; Fatima kallades hon där. Hon berättade om sin oro för sin egen son. Han är visserligen inte kriminell, säger hon, men hon är säker på att han lever i kriminella miljöer och säljer droger. Vad är då hennes lösning, fru talman?
Utvisning - inget annat skulle hjälpa än att utvisa kriminella. De har använt friheten på fel sätt, säger hon, och är till och med villig att låta sin egen son utvisas. Jag är den första som skriver på papperet i domstolen, säger hon. Jag vill med anledning av detta be statsrådet Damberg förklara för Fatima och alla andra laglydiga invandrare och svenskar varför regeringen inte har sett till att utvisa kriminella utlänningar under alla dessa år man har suttit vid makten.
Jonas Andersson (SD):
Jag noterar att statsrådet inte kan förklara varför regeringen år efter år har struntat i att utvisa kriminella utlänningar. I stället heter det att det kommer en utredning, och så har det hetat förut i denna kammare. Allt skjuts på framtiden, och slutresultatet blir urvattnat och meningslöst igen. Jag vill därför upprepa frågan: Kan regeringen lova Fatima att alla kriminella utlänningar ska ut ur vårt land?
Jonas Andersson (SD):
Vänsterpartiet vill inte ens bidra med vapen så att ukrainare kan försvara sig i det pågående kriget. Man kanske inte ska ha så högt tonläge när det gäller att tala om stöd till ukrainska föreningar, tycker jag.
MUCF:s egna uppföljning av statsbidragen till etniska organisationer visar inte på några tydliga och konkreta positiva effekter, annat än att föreningarna som får bidraget själva verkar tycka att det är positivt. Vi kan i stället vända på frågan. Eftersom Vänsterpartiet uppenbarligen förespråkar att vi ska ha det här bidraget, kan Vänsterpartiet peka på något konkret som det bidraget har gett? Hur många jobb har det gett, till exempel? Det skulle vara intressant att höra om det. Svara gärna på det.
Jonas Andersson (SD):
Det var ungefär som jag misstänkte. Det fanns inte så mycket konkret att peka på, utan det var ganska mycket flum. Vi kan tänka så här. Sedan 2008 har MUCF haft uppdraget att fördela statsbidraget. Hur tycker Vänsterpartiet att det har gått med utvecklingen av parallellsamhällen, segregation och så vidare sedan bidraget infördes? Det verkar onekligen vara så att Vänsterpartiet inte riktigt förstår allvaret.
I stället för att haka upp sig på hur vi ska komma till rätta med de parallellsamhällen som finns, hakar man alltså upp sig på att Sverigedemokraterna och Moderaterna vill avveckla ett bidrag som inte visar på några som helst konkreta positiva effekter, till exempel när det kommer till arbete. Jag var tidigare i mitt anförande inne på att det återkommande varit ett problem att bidraget också har gått till olika typer av extremism, till exempel Azerbajdzjanska riksförbundet.
Förbundet har fått bidraget indraget på grund av samröre med Grå vargarna i Turkiet. Det har också funnits sådana problem, om man tittar på vad bidraget har gått till. Vad vill Vänsterpartiet göra för att åtgärda det problemet? När man talar om demokrativillkor är Vänsterpartiet ofta tyst. Man har egentligen inga konkreta förslag för att se till att bidrag inte går till den typen av organisationer.
Jonas Andersson (SD):
Rikard Larsson säger här att man absolut vill se krav. Det är så det brukar låta. Min fråga är när Rikard Larsson och Socialdemokraterna tänker sig att införa dessa krav och hur de ska se ut. I den utredning som presenterats och som Rikard Larsson hänvisar till föreslås språkkrav från 2025.
Med dagens takt när det gäller att dela ut medborgarskap innebär det att hundratusentals nya medborgarskap kommer att delas ut fram till 2025 utan några krav över huvud taget. Språkkraven som utredningen föreslår är minst sagt svaga - nivå A2 för läs- och hörförståelse och nivå B1 för skriftliga färdigheter.
För den som inte vet vad det betyder: Det är ungefär vad en svagpresterande niondeklassare förväntas klara i ett tredjespråk som spanska eller franska för lägsta godkända betyg. Är det verkligen tillräckligt för att vara en naturaliserad del av det svenska samhället? Enligt utredningen ska också var och varannan undantas från språkkravet. Är du till exempel analfabet kan du helt strunta i det.
Min fråga är varför det är så viktigt för Rikard Larsson och Socialdemokraterna att fortsätta dela ut medborgarskap i snabb takt utan några krav. Varför vill Rikard Larsson så gärna att flera hundra tusen människor som bott i Sverige i bara några år, kanske helt saknar kunskap om det svenska samhället och i många fall inte ens förstår svenska ska få rösta i riksdagsvalet 2026?
Jonas Andersson (SD):
Rikard Larsson undrar hur många det är. Jag sa ju att det vet man inte. Hade man ställt krav hade man kunnat veta hur många det är, för då hade alla som man delat ut svenska medborgarskap till kunnat nå upp till de kraven. Annars hade de inte blivit medborgare. Men sådana krav vill Socialdemokraterna uppenbarligen inte ha. Jag noterar att Rikard Larsson inte vill svara på frågan om språkkraven, varken när det gäller nivå eller när det gäller när de ska införas.
Av någon anledning är det väldigt viktigt för Socialdemokraterna och Rikard Larsson att vi ska fortsätta dela ut medborgarskap i väldigt snabb takt utan krav. Varför det är så får Rikard Larsson jättegärna svara på. Jag kan tycka att en bra lösning om man tittar på någon typ av försiktighetsprincip, som Rikard Larsson pratade om, skulle vara att införa ett moratorium för medborgarskap.
Det vill säga att man slutar dela ut medborgarskap under en period fram till dess att man har utrett de här kraven och infört dem. Skulle inte det vara en ganska rimlig lösning? Hur ställer sig Rikard Larsson till det?
Jonas Andersson (SD):
Då undrar jag varför Tony Haddou talar om "papperslösa" i stället för "illegala". Det handlar ju inte om människor som på något sätt saknar papper, tvärtom. Ja, de saknar rättighet att befinna sig i Sverige, men de befinner sig här illegalt. De väljer att inte följa myndighetsbeslut och avlägsna sig från landet, trots att de inte har skäl och har fått sin sak prövad i förmodligen världens mest rättssäkra asylprocess. Men de väljer att i stället gå under jord.
Om Tony Haddou är för en reglerad invandring undrar jag hur han tänker sig att vi ska se till att skuggsamhället krymper och att människor som inte har rätt att befinna sig här lämnar landet. Tony Haddou och Vänsterpartiet visar i all handling och i allt de säger, även här i talarstolen, att de i stället vill underlätta för personer som vägrar att följa myndighetsbeslut och som inte har rätt att befinna sig i Sverige.
Varför vill han på alla sätt underlätta för dessa människor att stanna i Sverige om han vill ha en reglerad invandring? Är det inte bättre att vara ärlig och säga att ni inte vill ha en reglerad invandring? Ni vill ha fri invandring. Ni vill att alla ska få stanna. Är det inte bättre att vara ärlig med det, Tony Haddou?
Jonas Andersson (SD):
Det här var ett ytterst märkligt anförande på många sätt, måste jag säga. Bland annat anklagade Tony Haddou mig för att ljuga. Det räcker ju att titta i betänkandet SfU8 och titta på förslagen till riksdagsbeslut: Under punkterna 1, 2 och 3 finns det ingen reservation från Vänsterpartiet. Då får man väl anta att Vänsterpartiet står bakom majoritetstexten. Den enda reservationen från Vänsterpartiet rör ju handläggningstider.
Jag vet alltså inte riktigt varför Tony Haddou anklagar mig för att ljuga. Menar Tony Haddou att Vänsterpartiet har gjort fel och inte riktigt förstått hur arbetet i utskottet och riksdagen fungerar, eller är det någonting annat som har gått snett? Jag hade ju en förhoppning om att även Vänsterpartiet kanske hade vaknat till liv och börjat förorda en ansvarsfull migrationspolitik, men menar Tony Haddou att han tänker rösta på annat sätt i kammaren när det här kommer upp till beslut?
Jonas Andersson (SD):
Jag har ingen aning om vem som är kränkt här. Också detta är en lite märklig anklagelse, kan jag tycka. Jag känner mig inte alls speciellt kränkt. Jag tycker bara att det vore rimligt om Vänsterpartiet även i kammaren kunde stå för vad man har sagt i utskottet. Där har man ju inte reserverat sig mot punkt 1, 2 eller 3, så jag antar att man står bakom majoritetstexten. Har man gjort fel kanske man borde tacka för informationen, be om ursäkt och göra rätt nästa gång.
Jonas Andersson (SD):
Jag tackar kulturministern för svaret, även om jag upplever att varken jag eller Pontus Andersson fick några tydliga svar på de frågor vi ställde i våra första anföranden. En rad länder i västvärlden har haft problem med att radikala krafter driver på för att riva och plocka bort statyer och andra kulturföremål. Ett sådant land är EU-landet Belgien.
För ett par år sedan och i anslutning till den statyrivningsdebatt som då pågick plockade man bort olika statyer av kungar i till exempel staden Antwerpen till följd av det politiska tryck som uppstod från olika element. Man begick också brott och vandaliserade dessa monument. Inledningsvis i debatten nämnde jag USA som exempel på ett land där man pratat mycket om statyrivningar och där det också genomförts många rivningar av statyer.
Det är inte bara kontroversiella och mindre kända personer i den amerikanska historien som har varit föremål för dessa attacker utan även personer vars existens och gärningar varit helt avgörande för USA:s existens, såsom Christofer Columbus och George Washington. Statyer av personer som dessa har alltså rivits i USA, vilket visar hur absurt det kan bli när man låter de kriminella elementen få sätta agendan.
En farlig del av statyrivningsdebatten är att de som driver på i frågan ofta använder sig av brottslighet och olika odemokratiska metoder. När vänsterpolitiker har öppnat för att olika kulturföremål ska rivas och plockas bort har man inte bara suddat ut historien och berövat folk deras kulturarv, i vissa fall, utan man har också gått de kriminella till mötes.
Dessa politiker har därmed visat statyrivarna att våld, vandalism och pöbelvälde ger utdelning. Fru talman! Med tanke på att den politiska debatten om statyrivningar i hög grad är ett fenomen som importerats till Sverige från inte minst USA väcks frågor om hur Sverige skulle kunna påverkas ännu mer utifrån på detta område framöver.
Jag tänker på risken för att en debatt och en politisk inriktning som finns i internationella sammanhang skulle kunna påverka förhållningssätt och politik här i Sverige. I så fall skulle det i förlängningen kunna innebära en risk för att synsättet att statyer ska rivas och andra kulturföremål plockas bort befästs här. Inte minst med tanke på att regeringen ofta lägger sig platt i EU-sammanhang när det kommer till kulturpolitiken finns det anledning till oro, menar jag.
Direkt och indirekt är EU:s påverkan på svensk kulturpolitik tydlig redan nu. Och nu ser vi dessutom att det i EU-länder som Belgien, inte långt ifrån oss, förekommer just statyrivningar och raderande av kulturarv på detta sätt. Jag har några frågor apropå detta till kulturministern: Hur mycket självbestämmande ska Sverige ha i kulturfrågor? Har regeringen någon form av röd linje när det kommer till denna fråga?
Kan regeringen garantera att kulturpolitiskt tryck utifrån - från EU och andra håll - inte får sätta agendan i Sverige när det gäller statyrivningar och bortplockning av olika kulturföremål?
Jonas Andersson (SD):
Jag tror att ministern får ta ett samtal med sina tidigare regeringspartner i Miljöpartiet, om hon tycker att politiken inte ska avgöra vad som bevaras från kulturarvet, med tanke på Miljöpartiet faktiskt har motionerat här i riksdagen om att vi ska gömma undan statyer av bland andra Karl XII och Gustav II Adolf.
Om det ska råda en historiesyn där statyer och andra kulturföremål ska pressas in i en mall med dagens syn på mänskliga rättigheter för att få existera i våra offentliga utrymmen kommer det inte att bli mycket kvar efter en sådan utrensning. Det skulle sannolikt knappt bli en enda kungastaty kvar i hela Stockholm. Samma sak skulle säkert gälla svenska historiska personligheter när det kommer till vetenskap eller för den delen kultur.
Massor av spår från svensk historia skulle kunna försvinna, för det är knappast så att värderingar från till exempel medeltiden, stormaktstiden eller ens 1800-talet skulle passa så bra ihop med dagens koncept om mänskliga rättigheter. Historiska monument speglar sin tid. Precis som personer av i dag är historiska personer ofta mångfasetterade.
Det kan absolut vara så att personer som står staty hade värderingar som är väldigt främmande för oss i dag på olika sätt, men de kan ändå på avgörande sätt ha bidragit positivt till Sverige och världen. Carl von Linné är en sådan person där statyrivarna vill plocka bort olika monument från offentligheten. Det handlar om Sveriges kanske främsta vetenskapsman någonsin.
Han är känd inte minst för sitt system för att klassificera och namnge naturen, och grunden i hans system används än i dag i hela den vetenskapliga världen. Jag undrar därför hur ministern ser på debatten och de krav som har funnits i Sverige på att riva statyer. Carl von Linné är en sådan person som har varit väldigt mycket i skottlinjen. Det har varit mycket medial rapportering om att han ska ha haft fel värdegrund.
Jag undrar: Har de personer som har ropat på att statyer av personer som Linné ska bort en poäng?
Jonas Andersson (SD):
Till skillnad från ministern blandar jag inte bort korten här. Det kommunala självstyret är faktiskt en viktig del av den debatt som vi har här i dag, anser jag. En helt avgörande fråga för legitimiteten för svensk politik när det gäller civilsamhället är att bidrag från stat, kommuner och regioner inte ska gå till olika samhällsfarliga krafter. Därför tycker jag att den här debatten är viktig. Studieförbundet Ibn Rushd nämndes här tidigare. I samma nätverk av organisationer som studieförbundet finns till exempel även Stockholms moské.
Jag noterade att ministern besökte just den moskén häromveckan. Det har man från moskén lyft fram i sociala medier. Ministern gjorde detta inom ramen för sitt uppdrag som statsråd, antar jag. Detta är ju en moské som egentligen ingår i samma nätverk och organisationer och liknande som just Ibn Rushd.
Bland annat har det beställts rapporter av svenska myndigheter som MSB, där man kommer fram till att moskén har en koppling till Muslimska brödraskapet. Även företrädare för moskén har själva i svenska medier talat om denna koppling. Just den typen av islamistkopplade organisationer och trossamfund som demokrativillkor vid bidragsgivning borde stoppa från att motta bidrag är statsråden alltså nu ute och träffar.
Jag ser en risk för att den proposition som ska komma och som många har höga förväntningar på kommer att bli verkningslös och att olika organisationer med den här typen av kopplingar snarare kommer att legitimeras av regeringens förslag. Det kan bli så kallad whitewashing.
Hur menar kulturministern att regeringen ska lyckas med de nya demokrativillkoren när man samtidigt samverkar med, legitimerar och träffar just de islamistiska krafter som alla seriösa demokrativillkor vid bidragsgivning borde stoppa?
Jonas Andersson (SD):
Jag får börja med att tacka kulturministern för svaret. Kulturministern nämnde inledningsvis att hon inte är den första regeringsmedlemmen som besöker den här moskén som har koppling till islamister. Det gör faktiskt inte någonting bättre, Jeanette Gustafsdotter, utan det gör det bara värre. Två fel gör inte ett rätt, som man brukar säga. Låt mig också kommentera det där om vad som är skamligt.
Det är inte jag som blandar bort korten här, utan kulturministern har faktiskt varit i moskén som har de här kopplingarna. Det som är skamligt är givetvis att regeringsföreträdare håller sig med det här och legitimerar den här typen av ideologiska inriktningar. Man legitimerar islamism, och det är det som är problemet. Det är viktigt att klargöra vilka frågor som har diskuterats.
Ministern har sagt här tidigare att det bara var ett helt vanligt möte och så vidare, som att det vore vilket möte som helst. Men det har uppmärksammats en del på sociala medier, och moskén själv har skrivit om mötet. De har till exempel tagit upp att man har pratat om mediedrev mot muslimska organisationer och omhändertagande av barn med mera. Det är sådant man kan läsa om.
Moskén har en Facebooksida där de skriver både på svenska och på arabiska om besöket, och det är lite olika information beroende på om man läser den svenska eller den arabiska texten. I den arabiska delen framgår just det här med omhändertagande av barn, men det gör det inte i den svenska. Med anledning av den desinformationskampanj som vi har sett riktad mot Sverige från islamistiska krafter gällande socialtjänsten - vilket det onekligen låter som att man har pratat om i någon mening - är det självklart viktigt att vi får reda på vad som faktiskt har sagts om detta.
Jag utgår trots allt i det här fallet från att moskén ändå inte har hittat på att man skulle ha pratat om detta tillsammans med kulturministern. När vi nu har sett de mycket våldsamma och obehagliga korankravaller som har drabbat många av våra svenska städer, inklusive området Skäggetorp i Linköpings kommun, där jag är bosatt, är det viktigare än någonsin att vi verkligen ser till att vi inte legitimerar de islamistiska krafterna.
Det gäller även de rop på att vi ska införa olika typer av islamistiska blasfemilagar som har haglat efteråt. Jag skulle vilja veta om det stämmer att kulturministern tillsammans med moskén har diskuterat mediedrev mot muslimska organisationer och omhändertagande av barn. Det är givetvis av intresse att veta om man har pratat om desinformationskampanjen tillsammans med en islamistkopplad moské.
Jag vill också fråga om ministern verkligen tycker att det är lämpligt att diskutera den här typen av frågor med islamistkopplade moskéer.
Jonas Andersson (SD):
Till att börja med vill jag säga till kulturministern att jag gärna besöker trossamfund och att jag har gjort det många gånger. Men till skillnad från ministern tänker jag inte besöka några trossamfund med kopplingar till islamism. Det har jag aldrig gjort, och det har jag inte heller för avsikt att göra. Det är intressant att vi nu får höra från Jeanette Gustafsdotter att hon och moskén har helt olika uppfattningar om vad man ska ha pratat om i denna islamistkopplade miljö.
Här sägs det att man inte har pratat om till exempel desinformationskampanjen om omhändertagande av barn och liknande. Men det säger moskén att man har gjort. Det finns alltså olika uppfattningar om det här, och det tycker jag är en intressant del. Jag tycker också att det är svårt att neka till att det är företrädare för det islamistiska nätverket Muslimska brödraskapet som ministern och den socialdemokratiska regeringen har träffat under besöket.
Jag syftar då inte bara på kopplingar som moskén har enligt utomstående, enligt forskare och enligt rapporter beställda av MSB, utan personer som ministern själv träffade under besöket och syns på bild med därifrån har tidigare själva berättat i medierna att man har de här kopplingarna. I en artikel i Dagens ETC från juni 2013 säger imamen Mahmoud Khalfi: Ja, det är ingen hemlighet att vi har kopplingar till brödraskapet.
Vi väljer det som riktning. Men det är inte så att vi får direktiv från Marocko eller Egypten om vad vi ska göra. Vi är en självständig organisation i Sverige. Det som är fel är att brödraskapet har svartmålats som terrorister i medierna. När nu företrädare som ministern har träffat själva berättar att man har de här kopplingarna undrar jag hur ministern ser på detta. Hon förnekade här tidigare att hon skulle ha träffat Muslimska brödraskapet, men personer som hon uppenbarligen har träffat säger ju själva att de har den här kopplingen.
Hur går det ihop, Jeanette Gustafsdotter?