Andreas Carlgren (C):
Jag är glad över engagemanget för klimatfrågorna, och jag välkomnar också alla frågor som ställs. Men det kommer naturligtvis att vara omöjligt att besvara alla nu. Jag tror att ni hann sju- eller åttadubbla den fråga som Matilda Ernkrans ursprungligen ställde. Men det finns nya chanser med nya interpellationer. Vi är oerhört överens om många av de viktiga grunderna. Världens rika länder måste gå före.
Världens länder har totalt sett inte tagit sitt ansvar. Men allra allvarligast och mest smärtsamt är att se att de rika länderna inte tar sitt ansvar. Jag håller med om, och vi är överens om, att det här handlar om solidaritet i det stora och det handlar också om egen livsstil för var och en och för Sverige som land. Vi ska naturligtvis fortsätta att delta i det stora arbetet.
Jag håller också med om det Jonas Sjöstedt nämnde, nämligen att den stora risken är att forskningen visar att detta är allvarligare än vad som tidigare har sagts. Jag tror att den utvecklingen, skrämmande nog, lär fortsätta. Grundfrågan är den Matilda Ernkrans ställde, nämligen hur vi ska ställa oss i förhandlingarna. Matilda Ernkrans nämnde en liknelse om att hoppa från ben till ben. Det begrep jag inte.
Jag har stått och gått stadigt på två ben i frågan hela tiden. Det blev oklart vad som var motsägande. Lämna det. Jag tror inte att frågan är hjälpt av att du skapar oklarhet om det. I stället är grundfrågorna till dig: Tycker du att Kyotoprotokollet är tillräckligt?
Tycker du att det är tillräckligt att ha ett bindande avtal som bara omfattar en knapp tredjedel av utsläppen och där de två största utsläppsländerna - USA och Kina, som tillsammans står för över hälften av utsläppen - inte omfattas av några åtaganden? Det är bara det enkla men helt avgörande som vi har sagt. Kyotoprotokollet ska med. Det är självklart. Vi ställer upp på det. Vi har sagt det hela tiden. Vi har kämpat för det. Det finns där tack vare oss.
Men räcker det när dessa länder står utanför och när bara en tredjedel av utsläppen - inte ens det - omfattas?
Nej, Åsa Romson, det är inte så att det som hotar Kyotoprotokollet är EU:s krav - vi är de som kämpar för kraven tillsammans med den stora gruppen u-länder - utan det är därför att USA vägrar att ansluta sig. Då följer - tripp, trapp, trull - Japan, Kanada och Ryssland.
Vilken är din idé för att få med USA, som nu i över ett årtionde har vägrat? Ska vi bara lägga oss och säga att det är okej? På USA följer hela raddan av de andra länderna jag räknade upp. Det handlar inte bara om USA utan det handlar om fler rika länder som sviker. Vad är idén för att få med dem?
Hela upplägget att den svenska regeringen är så passiv håller inte. Vi är helt överens om att Sverige ska gå före. Vi är helt överens om att EU ska gå före. Sverige går till och med långt före, inte minst de länder ni själva räknar upp, nämligen Danmark och UK. Vi har hela tiden drivit på för mer ambitiösa mål inom EU, och vi fortsätter att göra det. Alla de medel vi ger som stöd för klimatinsatser i u-länder är additionella.
De går utöver bindande åtaganden som vi har gjort. Dessutom tillförs senast nu i budgeten för 2011 nya medel. När det gäller CDM driver vi kraftigt på reformarbetet. Vi har inte gjort oss beroende av CDM därför att de är en minoritet av insatserna. Det allra mesta görs på hemmaplan för att vi ska nå de lägsta per capita-utsläppen inte bara i Europa utan på sikt bland industriländer över huvud taget. Det är den ambitionen vi har. Vi går före.