Tobias Andersson (SD):
Jag tackar åter för svaret från finansministern. Det påstås att jag som en konsekvens av den här interpellationen på något sätt har bevisat att jag skulle springa näringslivets ärenden och driva deras intressen.
Om Magdalena Andersson tycker att det är det man gör när man besöker ett lokalt litet mikrobryggeri inom ramarna för sin valkrets tycker jag att det är en väldigt anmärkningsvärd syn på relationen till den egna valkretsen, till det lokala näringslivet och till de företagare som bygger det här samhället starkt. Min rekommendation till finansministern är väl i så fall att hon borde besöka näringslivet ute i landet något oftare än hon står och raljerar kring detsamma här i riksdagens kammare.
Med det sagt, herr talman, vill jag gå över till att bemöta finansministerns andra argumentationslinje i interpellationssvaret, nämligen alkoholpolitik i allmänhet och folkhälsa i synnerhet. Först vill jag ha sagt att Sverigedemokraterna står bakom det svenska alkoholmonopolet och delar finansministerns vurm för folkhälsa. Här finns mig veterligen ingen konfliktlinje.
Den fråga där jag och finansministern skiljer oss åt är i stället huruvida vi bedömer att förslaget som sådant de facto skulle sätta syftet med den svenska alkoholpolitiken ur spel och å det grövsta förstöra den svenska folkhälsan eller inte. Min starka övertygelse, herr talman, är att så inte hade blivit fallet. Jag menar att finansministern kan pusta ut och slappna av.
I den tidigare nämnda rapporten menar man dessutom att skattesänkningar inte skulle nyttjas till prissänkningar utan att bryggerierna i stället hade önskat nyttja pengarna till att investera i utrustning och personal. Om vi trots det leker med tanken att småbryggerierna hade tagit tillfället i akt och sänkt sina priser med en eller ett par kronor hade det knappast försämrat folkhälsan.
Hantverksproducerat öl är, precis som nyligen nämndes här, den dyraste alkohol som säljs på Systembolaget. Med andra ord rör det sig om ett segment lämpat för finsmakare, ölentusiaster och dem som önskar stödja det lokala näringslivet snarare än för dem som är i farozonen för alkoholmissbruk.
Både jag och finansministern tillhör inkomstklasser som har möjlighet att om så önskas konsumera hantverksproducerat öl för 40 kronor flaskan i stället för massproducerade långhylsor för 15:90 eller småburkar för under 10 kronor. Notera dock, herr talman, att jag på intet sätt diskriminerar något öl, vare sig billigt eller dyrt. Det här är ett exempel.
Nu varken kan eller ska jag uttala mig å finansministerns eller någon annans vägnar, men jag är i alla fall övertygad om att min alkoholkonsumtion inte hade spårat ur som en konsekvens av att hantverksproducerat öl som jag tycker om hade sjunkit i pris från 40 till 38 kronor per flaska. Min poäng, herr talman, är att det knappast är många som är finsmakare av dem som i dag missbrukar alkohol.
Vid ett starkt missbruk handlar det snarare om att konsumera vad än man får tag i. Kvantitet sätts före kvalitet. Att stödja lokalt näringsliv är knappast någonting som tas i beaktande i en sådan beslutsprocess för missbrukare. Med anledning av detta får finansministerns argumentation kring att förslaget skulle riskera att försämra den svenska folkhälsan ses som verklighetsfrånvänd.
Jag vill dock, herr talman, ge finansministern möjlighet att förtydliga sig. Tror finansministern på fullaste allvar att alkoholister föredrar öl från småbryggerier? Menar finansministern att sänkt punktskatt för denna småskaliga och dyra alkohol skulle försämra och fördärva den svenska folkhälsan?