Per Bolund (MP):
Till att börja med måste jag bemöta det påstående som har kommit både från miljöministern och Carl B Hamilton om att det inte skulle vara någon större skillnad mellan uranbrytning och vanlig mineralbrytning. Jag tror att det för de flesta är ganska självklart att det är stor skillnad mellan hantering av radioaktiva ämnen som sprider strålning omkring sig och mineraler som är mer stabila och inte har de problemen.
Det är bland annat skälet till att vi har en speciell strålskyddslagstiftning i Sverige, att det finns speciella villkor som gäller för strålande material och att man inte behöver ha samma försiktighetsprinciper när det gäller andra material. Det trodde jag var en självklarhet vi alla kunde vara eniga om. Det är faktiskt speciella villkor som gäller när det handlar om utvinning och hantering av radioaktiva material. Sedan får jag från bägge håll frågan om vårt förslag är att man ska sluta importera. Självklart är det detta i förlängningen.
Vi vill inte ha någon kärnkraft i Sverige, och det skulle göra att vi också blir oberoende av uranimport från andra länder. På det sättet skulle man alltså kunna lösa detta problem. Man skulle inte behöva vara beroende av smutsig verksamhet i andra länder. Men det är inte det som är poängen i min interpellation, utan det är just om man från regeringens sida är beredd att vidta några åtgärder för att säkerställa att det blir större säkerhet, mindre miljöpåverkan och mindre hälsoeffekter på de ställen som svenskt kärnbränsle kommer ifrån.
Jag gjorde en jämförelse med hanteringen av biodrivmedel, där man har varit beredd att faktiskt ställa krav och säga att biodrivmedel bara är hållbara om de uppfyller dessa kriterier. Jag kan inte se någon världsvid, principiell skillnad mellan att ställa krav på biodrivmedel och att ställa krav också på kärnbränslen och att vissa kriterier måste uppfyllas för att det ska godkännas i svensk energiproduktion.
Jag tycker också att det är en konstig hållning att man genom att ställa krav på att vissa kriterier ska uppfyllas på något sätt skulle förstöra för de länder som detta bränsle kommer ifrån. Jag skulle vilja säga att det är tvärtom. På samma sätt skulle vi kunna säga att krav på biodrivmedel riskerar att driva bort vissa marknader, och det skulle med miljöministerns egen terminologi skapa fattigdom. Jag tycker att det är ett horribelt sätt att tänka. Självklart måste vi ställa krav på de produkter vi köper.
Vi ställer väl alla krav på oss själva att vara medvetna konsumenter när vi handlar, och det måste gälla även när det handlar om storskalig upphandling. Man måste också ställa krav på att man har en godtagbar säkerhet och en godtagbar miljöhänsyn på de marknader man handlar ifrån.
Jag tycker att det är väldigt rimligt att man också från den svenska regeringens sida säkerställer att det finns godtagbara kriterier för vad som är miljömässigt acceptabelt kärnbränsle så länge vi nu är beroende av kärnkraften. Jag vänder mig också emot att det skulle vara någon världsvid skillnad mellan utvecklingsländer och industrialiserade länder.
Som jag hänvisade till finns det många rapporter även från industrialiserade länder som Kanada och Australien som visar på vilka hälsoeffekter och miljöeffekter uranbrytning får i dessa länder. I Kanada finns det många exempel på hur ursprungsbefolkningen har flyttats från sina marker för att man ska sätta i gång uranbrytning. Det finns exempel på svår förorening av miljön i närheten av dessa urangruvor.
Det finns exempel där urangruvor har blivit översvämmade och vattnet har fört med sig stora mängder radioaktivitet ut i den omliggande miljön. Man kan också visa att det finns höga sjuklighetstal i närheten av kärnanläggningar. När vi ser dessa problem har vi också ett ansvar att agera.
När man nu som regeringen vill både fortsätta att vara beroende av kärnkraft i Sverige och till och med ge möjlighet att utöka den svenska kärnkraften har man faktiskt också ett ansvar att ge någon form av svar på frågan hur man ska hantera problemen. Det är ur denna synvinkel jag tycker att det är märkligt att miljöministern försöker ducka för ansvaret och inte är beredd att ställa några särskilda krav eller ens göra några undersökningar om hur situationen ser ut i de länder vi får kärnbränsle ifrån.
Han hänvisar i stället ansvaret helt och hållet till de bolag som köper in kärnbränslet, och det tycker jag är en ansvarslös hållning.