Mikael Odenberg (M):
Jag försökte svara på det i interpellationen. Det ingår inte i Integritetsskyddskommitténs uppdrag. Vi kan inte ha beredning av propositioner i riksdagen som bygger på att tillsatta utredningar ska handla i strid med de direktiv de har. Det finns ingenting i Integritetsskyddskommitténs direktiv som säger att man ska förhandsgranska kommande lagstiftning.
Syftet med den verksamheten är att man ska titta på befintlig lagstiftning för att se om den behöver kompletteras med generella bestämmelser till skydd för den personliga integriteten.
Att ställa frågan om detta har beretts tillfredsställande är, med förlov sagt, lite konstigt när Lagrådet just har avlämnat ett yttrande som konstaterar att det är tillfredsställande berett och att det finns ett tillräckligt underlag i alla de frågor som tas upp.
Jag kan gärna läsa högt ur Lagrådets yttrande, men det verkar lite fånigt eftersom det ingår i den proposition som vi har lämnat över och eftersom interpellanten har läst yttrandet och sedan använt en väldigt kreativ citatkonst ur yttrandet. Den kreativa citatkonsten fortsatte nu i interpellantens andra inlägg. Först beskrevs propositionens förslag på ett helt felaktigt sätt, nämligen som att det skulle handla om att avlyssna all post- och teletrafik i landet.
Det är en fullständigt felaktig beskrivning. Det finns ingen proposition med någon som helst bäring på den privata eller personliga integriteten som har remitterats ut till ett så stort antal remissinstanser som den departementspromemoria som är en av flera gjorda utredningar och som har legat till grund för den här propositionen. Det är 95 olika remissinstanser varav 52 myndigheter, 17 organisationer och 26 företag.
När man skickade ut departementspromemorian om tvångsmedel för att förebygga eller förhindra allvarlig brottslighet var det bara 38 remissinstanser. Den utredning som föregick propositionen Hemlig rumsavlyssning remitterades till 40 remissinstanser. Vi har remitterat ut den till 95 olika remissinstanser. Sanningen är att väldigt många av de remissinstanser som särskilt har att beakta den personliga integriteten var i sina remissvar positiva. Det gällde Justitiekanslern. Det gällde JO-ämbetet.
Det gällde de tre största tingsrätterna, hovrätten över Skåne och Blekinge, kammarrätten i Jönköping. Det gällde Åklagarmyndigheten. Det gällde till och med den svenska sektionen av Amnesty International. Amnesty skrev så här: Amnesty International anser att remissen är en utredning som på ett mycket tillfredsställande sätt har gått igenom de problem som kan uppkomma vad gäller kränkning av fri- och rättighetsskyddet vid en anpassad försvars- och underrättelseverksamhet.
Frågan om den personliga integriteten är central i denna utredning, men Amnesty anser att utredningen tar upp samtliga svåra uppgifter som ingår i den intresseavvägning som är aktuell. Det är ett ganska hyggligt betyg. Jag har full förståelse för att man kan komma till olika slutsatser i sakfrågan. Man kan tycka att regeringens förslag är bra. Man kan tycka att regeringens förslag är dåligt.
Man kan ha synpunkter på den avvägning som görs mellan en fungerande och effektiv försvarsunderrättelseverksamhet till skydd för Sverige, svenska medborgare och svenska intressen å ena sidan och skyddet för den personliga integriteten å andra sidan. Men att påstå att man skulle låta en utredning som har ett helt annat uppdrag förhandstitta på regeringens propositioner eller att hävda att den här propositionen saknar tillräckligt beredningsunderlag är, med förlov sagt, rent struntprat.
För det har jag Lagrådets stöd.