Göran S Persson (S):
Svaren kan tolkas olika. Det går visst att diskutera av vilken anledning man tar sig in på ett museum. Alla mål räknas. Avsikten för mig är egentligen inte att säga att man ska göra eller inte göra en viss sak på ett museum. Men att man går dit, att hela familjen går dit och att man gör återbesök tycker jag är av stor vikt. Jag vill också påpeka att uppgången avstannade.
Jämför man siffror om vad som har varit fram till 2006 och därefter ska man också ha i åtanke att siffrorna troligtvis hade stigit ännu mer om det hade fortsatt med den fria entrén. Det hade varit fler människor som kommit in, och fler hade gjort återbesök. Även föräldrar och vi som kommer utifrån landsbygden tror jag hade gjort fler besök och återbesök på de museerna.
Ett kort besök på Nationalmuseum tycker jag kan vara oerhört intressant. Sedan kan man återkomma. När det sedan gäller att man skulle kunna ha fri entré i alla fall är det väl ändå så att man rent praktiskt inte genomför det. Man lägger pengarna på annat i stället och har ändrat inriktning på det hela. Det blir lite bökigt om man ska vända tillbaka och ha fri entré igen.
Vi får väl se hur det blir framöver, men det är trist att man ändrar ett vinnande koncept. När vi tittar på vad som hänt under mandatperioden vill jag ändå säga att det är de mindre sakerna som har stor betydelse för många människor som inte kommer i kontakt med den vardagliga kulturen, som på något vis behöver knäcka koden och komma i kontakt med den.
Där har vi Konst åt alla, som vi har diskuterat här i dag, Bok för alla, Kultur i arbetslivet och till viss del även ersättningen till kulturskaparna som ska ha möjlighet att utöva sin konst och sin kulturverksamhet. Jag tycker att vi har en skiljelinje när det gäller tillgängligheten. Det är inte tillgängligt för alla.
De som har fått gagn av er politik och fått större medel i plånboken är definitivt inte de som haft störst behov av att komma i kontakt med konsten. Jag kan inte se att en sjukskriven eller arbetslös skulle bli sjukare eller komma ännu längre bort från arbetslivet bara för att man får bättre tillgänglighet till kulturlivet eller får fri entré. Vi hade som målsättning att utvidga detta även till länsmuseer.
Vi vet inte var vi hade hamnat. Nu är vi tillbaka i det här med att utgångspunkterna är olika. Man kan göra en analys av detsamma, men man kan bara gissa vad som hade hänt om vi hade regerat de senaste fyra åren. Nu har vi inte gjort det. Vi är väl medvetna om att nuvarande departement har gjort ett försök att komma till rätta med olika saker och ting, men jag tycker inte att man har lyckats.
Man har hamnat i ett farligt läge och följer en viss linje, oavsett om den egentligen visar sig vara rätt eller fel. Man följer den linjen i vilket fall som helst. Vad har den här jobblinjen gett för nya jobb i kultursektorn? Jag kan inte se att det gett något nytt. Har fler tagit del av kulturlivet?
Jag kan inte se att man bidrar till det genom att ta bort bokkaféerna och vägbiblioteken för lastbilschaufförerna och minska möjligheten för dem att ta del av det som ingår i Kultur i arbetslivet. Facken ska också få en större börda.
Samtidigt har ett oerhört stort antal människor lämnat facket av en anledning till som vi känner till, höjda a-kasseavgifter, som också blir en jobspost för dem. Vad är det som har gällt som er röda tråd när det gäller att ge fler tillgång till kulturlivet?