KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Förutom att jag har gått nio år i den svenska grundskolan har jag gått ganska många år i söndagsskolan. Var det något som jag lärde mig där var det att man ska hålla sig till sanningen. Jag vet inte, fru talman, om Jabar Amin har gått i söndagsskolan. Men jag känner att han definitivt hade haft ett behov av att göra det. Jag konstaterar också att alliansregeringen tog sig an resultat i den svenska skolan som hade sjunkit sedan 80-talet.
Det har vi i utbildningsutskottet kunnat ta del av inte minst genom en rapport från IFAU som presenterades inför utbildningsutskottet, så det har vi hört allihop. Resultaten började sjunka redan på 80-talet. Genom en rad reformer som fokuserade på att återupprätta kunskapsfokus i den svenska skolan jobbade alliansregeringen mycket målmedvetet.
Under åtta år röstade Miljöpartiet mot de allra flesta av de reformerna. Men i dag behålls de. De förslag som Alliansen lade i den av riksdagen beslutade budgeten i december till och med plagieras skamlöst. Då pratar jag om de 2 miljarder på lågstadiesatsning som regeringen presenterade nu under våren med samma pengar och samma innehåll.
Jag vill fråga Jabar Amin: Varför tar ni bort de satsningar som vi får påpekanden från OECD om att vi behöver göra? Det handlar om matematik i årskurs 9 och Läslyftet efter modell av Mattelyftet, som vi har sett är den mest framgångsrika kompetensutveckling som vi har gjort. Varför tar ni bort karriärtjänsterna, de satsningar som var beslutade i budgeten, från 17 000 till 20 000?
Och varför - vilket är det mest oroande - plockar ni bort satsningen på lärare i utanförskapsområden, där lärarna kan göra den absolut största nyttan?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det finns väl ingen som ifrågasätter att IFAU sa vad de sa. Den rapporten är offentlig, så det är bara att sätta sig och läsa. Läskunnigheten kan nog tyvärr inte ens en söndagsskola rätta till, men det är fullt möjligt att läsa sig till detta, och hade du lyssnat hade du hört vad man sa. Jag konstaterar att Jabar Amin vägrar att svara på frågan: Varför plockar man bort pengarna till matematik i årskurs 9? Var ärlig och svara på frågorna!
Varför gör man en sådan sak, som vi vet att vi behöver åtgärda? Varför plockar man bort pengarna till Läslyftet? Varför säger Jabar Amin att ni satsar på karriärtjänster, när ni i själva verket plockar pengarna för de 5 000 förstelärare som Alliansen har föreslagit och som vi har beslutat om i budgeten?
OECD pekar också ut oss som ett land som inte använder de lärare som har bäst pedagogiska "skills" i de absolut mest utsatta områdena. Vi urskiljer oss som ett land som inte använder våra lärare på rätt sätt. Därför var reformen gällande lärare i utanförskapsområden så viktig, just för att hjälpa de barn som har störst behov av stöd. Varför väljer regeringen att plocka bort så viktiga reformer?
Jag skulle vilja ha ett svar på det. Jabar Amin pratar storvulet. Ja, vi hörde en utbildningsminister som lovade att han skulle vända utvecklingen i den svenska skolan på hundra dagar. Nu gömmer man det i stället i en skolkommission. Varför väljer regeringen att gömma skolutvecklingen i en skolkommission som ska presentera förslag 2017? Vi kommer att vara långt bortom de fyra år som Jabar Amin pratar om innan vi ser något.
Det var hundra dagar, Jabar Amin. Nu göms det i en skolkommission. Det är resultatet av regeringens skolpolitik.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tänker i likhet med Lena Hallengren att det finns en rad olika frågor som vi, precis som med betygsöverenskommelsen, bör kunna resonera vidare om och hitta en långsiktig lösning för, för elevernas bästa och för den svenska skolans bästa.
Men jag måste ändå ställa frågan varför en rad olika delar som vi inte verkar vara helt oense om har plockats bort i regeringens budget. Vi har fått tydliga indikationer på att vi i ett internationellt perspektiv ligger lågt till exempel när det gäller undervisningstid i matematik.
Där gjorde alliansregeringen en satsning 2013 på de mindre barnen. I den budget som det fattades beslut om i december fanns det också en finansierad satsning från höstterminen 2016 på matte i årskurs 7-9. Detta plockade regeringen bort. Mattelyftet var en av de bästa kompetensutvecklingssatsningar som vi har gjort. Det säger Skolverket tydligt.
Läslyftet var en vällovlig satsning. Detta plockas bort. Vi anser att karriärtjänster är en viktig del i att ge våra svenska lärare möjligheter till karriär.
Allianspartierna satsade på 5 000 extra förstelärare, framför allt förstelärare i utanförskapsområden, samt på premier för de lärare som vi anser att vi behöver satsa extra mycket på och som det råder brist på. Det gäller bland annat matte och naturvetenskap. Jag försökte få kollegan Jabar Amin att svara på denna fråga. Nu riktar jag den till Lena Hallengren: Varför tar man bort dessa viktiga satsningar?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det har gått ganska lång tid, betydligt mer än de där 100 dagarna som utbildningsministern sa sig behöva för att komma till rätta med skolans problem. Vi kan ändå konstatera att regeringens verktygslåda när det gäller skolan är ganska tom. Vi välkomnar de 3 miljarderna till lönesatsning. Jag tror att det är viktigt att vi satsar på lönerna.
Men jag tror också att det är viktigt att vi belyser det faktum att vi faktiskt vände den negativa löneutvecklingen för svenska lärare redan 2011.
Enligt Lärarförbundets egna beräkningar har de svenska lärarna sedan 2011 haft en löneökning på 1-2 procent mer än ett genomsnitt av övriga lönegrupper, och man har räknat ut att det har inneburit en löneökning på mellan 1 300 och 1 400 kronor i månaden. Vi har alltså gjort en ganska rejäl satsning.
De lyft man har gjort för de svenska lärarna har resulterat i att vi har en löneökning för de svenska lärarna som ligger betydligt över övriga lönegrupper, och det tycker jag är viktigt att markera.
Jag vill också ställa samma fråga som min kollega Christer Nylander ställde till Gunilla Svantorp nyss: Hur tänker Lena Hallengren att regeringen ska hantera de tillkännagivanden som riksdagen högst troligen tänker rösta om om en timme? En viktig del i detta är den tioåriga grundskolan och de tydliga signaler som riksdagen nu ger regeringen.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Ibland är det svårt att ta en del frågor på allvar. Jag tackar så mycket för dina inledande väldigt värmande ord. Jag kan försäkra dig att allt mitt engagemang när det gäller förskolan är hundraprocentigt genuint.
Därför känns det väldigt tryggt och bra att kunna berätta någonting som uppenbarligen är en nyhet för Roza Güclü Hedin, nämligen att vi under de år som alliansregeringen satt vid makten lyfte svensk förskola på många olika sätt. Under de åren blev det en egen skolform. Under de år som Socialdemokraterna satt vid regeringsmakten blev inte förskolan en egen skolform.
Den betydelsen tillmätte inte Socialdemokraterna svensk förskola. Vi såg också att fortbildningen och utbildningen för svenska förskollärare på många sätt var eftersatt.
Det gjorde att vi först sjösatte ett förskolelyft, som möjliggjorde för våra väldigt skickliga och duktiga barnskötare ute i verksamheterna att fortbilda sig till förskollärare. Vi sjösatte ett andra förskolelyft som tog särskilt avstamp i barn i behov av särskilt stöd, för att de skulle upptäckas och arbetas med på bästa möjliga sätt.
Det var också en särskild utbildning för förskolechefer för att de skulle bli duktiga och kunna delta i detta arbete. Jag tycker att det talar för sig självt om man påstår att alliansregeringen eller Alliansen inte är seriösa och om man ifrågasätter om det är på riktigt när det läggs fram förslag som gäller den svenska förskolan.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag kan inledningsvis bara beklaga att jag, även om man sträcker ut en hand och menar allvar med att man vill föra samtal med oppositionen, blir bekymrad över att ministern inte har velat hörsamma det vi ser som oerhört viktigt att gå vidare med, nämligen en verksamhet för sexåringarna, som vi möjligen kan komma överens om.
Den innefattar för oss den oerhört viktiga delen att vi måste veta och kunna säkerställa att de lärare som undervisar där kan ge barnen det stöd och den hjälp de behöver. Därför behöver rätt kompetens utredas, och därför önskar vi att detta ska återinföras i Grundskoleutredningen. Det kan jag bara framföra en gång till och än så länge bara beklaga att ministern inte har velat hörsamma.
För att återgå till den del som handlar om skolor som Värner Rydénskolan är jag glad att regeringen har närmat sig Nya moderaternas syn på att man behöver arbeta med svagpresterande skolor, som år efter år inte förmår att lyfta resultaten, på ett specifikt sätt.
Vi vill att Skolinspektionen ska få ett nytt uppdrag att genomföra sina granskningar utifrån elevernas resultat och att granskningarna ska bli tydligare och följa en betygsskala så att det blir väldigt tydligt hur man genomför undervisningen på skolan och resultaten. Vi vill att Skolverket ska erbjuda skolor som inte når kunskapskraven ett särskilt kunskapskontrakt med nationella resurser kopplade till vissa åtgärder som forskningen visar stärker kunskapsresultaten.
Och slutligen vill vi att Skolinspektionen ska ges möjlighet att låta staten överta huvudmannaskapet för svagpresterande skolor. Jag tycker att det är vällovligt att regeringen nu har närmat sig våra förslag för att lyfta resultaten i svagpresterande skolor. Om vi ska kunna lyfta resultaten i alla våra skolor måste vi förse våra skolmyndigheter med vassare verktyg. I statsrådets svar finns spår av liknande tankar, och det tycker jag är mycket positivt.
Speciellt i S-styrda Malmö, där Värner Rydénskolan har haft omfattande problem under lång tid, har oroligheter och våldsamheter blossat upp i flera omgångar utan tillräckligt stävjande eller förebyggande insatser. Därför är jag orolig över att regeringen inte verkar se allvaret i hur det ser ut i några av våra skolor runt om i landet. Jag vill därför fråga statsrådet om han tycker att det ska behöva gå så långt att vi tvingas stänga skolor. Är detta att stänga skolor ett alternativ?
Vore det inte bättre om det statliga ansvaret och mandatet blir än tydligare, så att skolorna snabbare kan komma på fötter? Jag är orolig för att det förslag som statsrådet framför inte är tillräckligt långtgående och inte tillräckligt effektivt. I en skola som Värner Rydénskolan kan vi prata om långsiktiga och vällovliga insatser, men där är situationen akut. Hur anser statsrådet att vi ska agera i de skolor där situationen är så akut?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
För Nya moderaterna spelar det mindre roll varifrån man kommer. För oss är det viktigare vart man är på väg. Den fråga som vi diskuterar i dag - som jag är tacksam för att vi har möjlighet att diskutera, jag och statsrådet - är en fråga som skär igenom hela vårt samhälle. Skolan är och ska vara den plats som säkerställer att barn och unga får goda kunskaper och möjligheter till en trygg framtid.
Vi ser också det som händer runt omkring i Sverige i dag, där har vi stora brister. De förslag som vi ser från regeringen är långt ifrån tillräckliga. Vi moderater fortsätter att göra skolbesök. Vi bjuder in till seminarier, vi besöker konferenser, och framför allt omprövar vi vår politik och förnyar den.
I det ligger också att se över och utveckla våra skolmyndigheter och ge dem ett skarpare mandat i att vara just skolmyndigheter, bland annat med bättre och tydligare granskningar. Jag skulle vilja att statsrådet berättar hur han ser på den sortens insatser, och jag vill upprepa den fråga som jag inte upplevde att jag fick svar på: Vad anser statsrådet är statens uppgift i en sådan akut situation som uppstår?
Malmö och Värner Rydénskolan är ju tyvärr bara ett exempel. Det sker oerhört mycket positiv verksamhet där - jag har varit på studiebesök vid ett par tillfällen och fått se fantastiska exempel på hur skolor har vänt sina resultat och jobbar mycket målmedvetet för att lyfta alla sina elever. Detta skulle kunna vara ett exempel. I det sedan många år tillbaka Sstyrda Göteborg ser vi liknande situationer.
Men staden och kommunen är egentligen mindre intressant. Jag vill veta: När det blir så här akuta situationer, vad är då statens roll?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Som jag tidigare sa är det glädjande att vi kan hitta en rad områden där vi har en samsyn. Jag konstaterar att den politik som alliansregeringen förde under åtta år inte var speciellt påhejad av den dåvarande oppositionen. Det var inte många reformer som oppositionen stödde i de delarna.
I dag ser jag, tack och lov, att man inte river upp dessa reformer utan arbetar vidare i den anda som vi en gång påbörjade, nämligen fortsatt kunskapsfokus och en fortsatt satsning på en rad viktiga områden. Men det finns också ett antal skillnader. Jag ser att de förslag som regeringen lägger fram inte stämmer fullständigt överens med våra. Det gäller till exempel den satsning som vi gör på karriärtjänster i utanförskapsområdena.
Den riktas till särskilt yrkesskickliga lärare. Det beror på att bland annat OECD pekar ut Sverige som ett av de länder som inte använder sina absolut mest yrkesskickliga lärare på områden där behoven och utmaningarna är som störst. Jag hade naturligtvis önskat att regeringen skulle ha följt en modell som tydligt visar att vi behöver en mycket skicklig och kompetent yrkeskår på områden där våra utmaningar är som allra störst.
Därför är min fråga till Lena Hallengren varför man inte väljer en sådan modell. Den pekas tydligt ut inte bara av allianspartierna utan även av andra. Det finns ytterligare en rad åtgärder som behöver vidtas. Vi behöver titta på lärarutbildningen och så vidare. Det finns många delar i detta. Vad gäller specialpedagogiken konstaterar jag att en tidigare socialdemokratisk regering lade ned vår specialpedagogutbildning.
I dag satsar man dock på den, och det gläder mig att man hittat tillbaka till den resursen och inser vikten av den.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Vi är i en tid då det ställs hårda krav på politiken. Vi har svåra utmaningar att möta. De utmaningarna kräver tuffa beslut, rejäla reformer och svåra avvägningar.
Vi moderater säger inte att situationen i landet inte kommer att kräva omprioriteringar, men vi ger beskedet att vi inte kommer att spara på skolan. Det är ett löfte och ett besked som vi ger i dag. Vi kommer att ta ansvar för svensk skola och för de reformer som krävs för att skolan ska utvecklas åt rätt håll och för att vi ska kunna möta de utmaningar som finns.
Exakt hur de lösningarna ser ut kommer vi naturligtvis att återvända till, allra senast under den budget som vi kommer att arbeta med. Men beskedet här och nu är att vi absolut inte kommer att spara på svensk skola. I de utmaningar vi ser ute i landet krävs det också en regering som är handlingskraftig och har visioner och idéer när det gäller att möta dessa utmaningar.
Men med en politik som inte gynnar skapandet av jobb och därmed inte får fler i arbete är den stora frågan - som Lena Hallengren tyvärr inte har tillfälle att svara på just nu - hur man ska klara alla dessa utmaningar utan att få större inkomster.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Till skillnad från Daniel Riazat tillhör jag ett parti som välomvittnat tar ett stort ansvar för Sveriges ekonomi och fortsatta välfärd. Det har vi bevisat i regeringsställning, och vi fortsätter att ta ansvar också i opposition, till skillnad från Vänsterpartiet, som inte är mest känt för att ta ansvar för att kunna finansiera sina förslag.
Jag tänker inte bemöta det sista Daniel Riazat sa, för jag tycker att det är lite under hans värdighet. När det gäller systemen för att möta nyanlända är det nog tyvärr alltför många som har blivit tagna på sängen. Vi hade en tidigare partiledare som tog upp detta tidigt och har pratat om det länge.
Vi moderater har också under lång tid och från vår nuvarande partiledare framfört att mer måste göras. Därför är vi också väldigt glada över de överenskommelser som har kommit till stånd, men vi ser att de inte är tillräckliga. Vi behöver också ta ett annat nationellt ansvar. Kommunerna har tagit ansvar i väldigt varierande grad.
Jag har rest mycket i landet under de senaste åren och besökt både socialdemokratiska, vänsterstyrda och moderatstyrda kommuner som har tagit ett fantastiskt ansvar och hittat många lösningar på en besvärlig utmaning - detta ska inte ses som ett problem utan som en utmaning.
Vi behöver se till att dessa exempel nu blir nationellt tillgängliga. Det är en av de viktigaste uppgifterna.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
En kollega talade nyss om sådant som låg 12-13 år tillbaka i tiden. Jag tror dock att det räcker med att Daniel Riazat tittar på hur situationen i Sverige och i Sveriges skolor var för ett och ett halvt år sedan. Det är inte med en moderatledd regering som människor har fått bo i tältläger, på trottoarer eller ute på gatan.
Det är inte en alliansregering som har tvingats fatta de besluten. Det är en annan regering, och det är hos den regeringen som ansvaret ligger. Däremot är vi beredda att fortsatt medverka till att hitta lösningar på problemen. Men det akuta läge som råder just nu och som Daniel Riazat talar om har inte uppstått under en alliansregering.
Den situationen har uppstått under en regering som leds av Stefan Löfven. Det är till honom frågan måste ställas. Vi prioriterade en politik som ledde till att människor kom i arbete. Den kopplingen har vi, hur goda pedagoger vi än har velat vara, misslyckats med att få ut till Vänsterpartiets ledamöter.
Det är viktigt att fler kommer i arbete för att fler ska kunna vara med och bekosta vår gemensamma välfärd. Vad vi tvingas på nu är att vi ser en politik tas fram som kommer att leda till att färre kommer i arbete och därmed färre som kommer att kunna bidra till den allmänna välfärden. Det är vårt stora problem hur vi ska kunna bekosta den välfärd som också innebär att vi behöver göra satsningar på skolan.
Avslutningsvis när det gäller skolan återkommer vi allra senast i budgeten till hur vi tar ansvar för den svenska skolan, för det kommer vi att göra.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag ska avslöja att jag var jätteglad när Lena Hallengren blev ordförande i utbildningsutskottet. Jag hade naturligtvis gärna sett att det var en alliansföreträdare som blev det, men det ingår ju i sakens natur.
Jag tänkte att nu äntligen hade det kommit en person från den andra sidan som delade min stora kärlek till förskolan och mitt engagemang för dess betydelse. Som före detta förskoleminister har Lena Hallengren naturligtvis en stor kunskap om detta.
Vi moderater föreslår nu att vi ska arbeta för att förstelärarsystemet också omfattar förskolan, att vi ser på övergångar som i dag ser olika ut över landet och att vi ser till att ha obligatoriska rektorsutbildningar för våra förskolor.
Jag beklagar att regeringen inte har tagit till vara den enorma resurs som förskolan är. Vi vet vilken betydelse en riktigt bra förskola har för våra barns fortsatta väg upp i skolsystemet.
Alliansregeringen inledde ett ganska omfattande arbete med att lyfta just förskolan med en egen skolform och så vidare, men det fanns åtskilligt mer att göra, det är jag den första att erkänna. Det har vi också lyft fram i vår budget och i vårt förslag här i dag. Jag skulle vilja höra lite grann om hur Lena Hallengren ser på förskolan och de brister som jag ser finns i det förslag som ni lägger fram i dag.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag vill inledningsvis instämma i att jag tror att förskolan är en enorm resurs när det handlar om vårt fortsatta arbete med integration. Där kan det göras en oerhört stor insats för de små barn som nu kommer till Sverige. För övrigt konstaterade jag att Lena Hallengren inte bemötte de reformer som jag nämnde med ett enda ord.
De flesta av de reformer som Lena Hallengren hänvisade till var utökningar och fortsättningar på de reformer som alliansregeringen initierade. Jag skulle dock vilja gå över till andra kunskapsutmaningar där förskolan är en del, men vi har en rad andra saker att göra. Vi ser att vi har en fallande kunskapsutveckling, och den måste vi på en rad olika sätt arbeta med.
Resultaten i den svenska skolan har fallit tydligt inom ämnet matematik under en längre tid. År 2013 såg alliansregeringen till att det blev fler matematiktimmar. Och i budgetförslaget för 2016 lades det in att det skulle utökas till fler mattetimmar också i mellanstadiet, alltså årskurs 4-6.
Det är glädjande att regeringen inte har tagit bort det i budgeten. Det ligger fast i budgeten för 2016. Vi kommer alltså att se fler välbehövliga matematiktimmar i årskurs 4-6. Däremot rev regeringen upp det beslut som fattades här för ungefär ett år sedan då vi såg till att det blev mer matematik i årskurs 7-9. Hur ser Lena Hallengren på det?
Behöver inte årskurs 7-9 fler matematiktimmar? När ska de i så fall få det?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag noterade att utbildningsministern inledningsvis talade lite grann om Kalle Anka. Kalle Anka är intressant när man studerar regeringen. Man kommer då osökt att tänka på avsnittet då Långben, Musse och Kalle är ute på husvagnssemester och klättrar runt utan fokus. Plötsligt utbrister någon: Men vem styr egentligen?
Det kan vi väl låta vara osagt just nu, men det är uppenbart viktigt att någon styr. Vi kan också konstatera att debatten har handlat om att slå huvudet på det ena eller andra sättet i frågan om vem som har satsat mest pengar i kronor och ören.
Om man studerar forskningen noga framgår det att resurser är oerhört viktiga, men det är viktigt att veta vad man ska göra med resurserna. Jag har personlig erfarenhet av att som kommunpolitiker satsa stora resurser på skolan men tyvärr få uppleva att resultaten till stora delar uteblivit. Jag har då fått lära mig den bittra läxan att man måste göra om och göra rätt och att det är viktigt att man satsar på rätt saker.
I dag kom den glädjande nyheten att några veckor i skolbänken i somras gjorde att vi fick 1 300 niondeklassare godkända och behöriga för gymnasieskolan, vilket utgjorde 44 procent av alla niondeklassare som undervisades i sommarskolan. Där kommer min koppling till sommarskolan. Regeringen satsar 150 miljoner. Vi moderater vill se en fördubbling.
Hur ser utbildningsministern på detta? Vore inte det väl satsade kronor?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar herr utbildningsministern så mycket för det svaret. Det känns som att regeringen närmar sig det förslag vi har om obligatorisk lovskola som kommunerna ska erbjuda alla. Det är ett sätt att uppnå bättre resultat.
I en tid då vi i väldigt stor utsträckning behöver fokusera på kunskap men också har många nya utmaningar är det glädjande att vi har en överenskommelse på migrationsområdet som bland annat innebär att vi ger friskolorna större möjligheter att möta de nyanlända.
Friskolorna har varit en resurs från allra första början sedan den reformen genomfördes. Tidigare har vi kunnat lita på Miljöpartiet som en trygg friskolevän. Nu har vi med ökad förfäran tvingats konstatera att Miljöpartiet ingår i politiska konstellationer som diskuterar kommunalt veto och ifrågasätter det fria skolvalet.
Det finns utredningar som visar hur många friskolor som hade fått tillstånd beviljat om ett kommunalt veto hade existerat redan i dag, och det är färre. Vi hade haft ännu mindre möjlighet att möta de nyanlända med ett mindre antal skolor. Det är också med förfäran som jag tar del av idéer om bussning och annat, saker som närmast för tankarna till Nordkorea.
Är det inte dags, Gustav Fridolin, att vi utvecklar det fria skolvalet och inte avvecklar det? Ska vi inte se det som en möjlighet att ta sig ur ett segregerat bostadsområde? Vi kanske snarare skulle titta på en möjlighet till aktivt skolval, där vi ger våra nyanlända resurser i form av tolkstöd och annat för att informera.