KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det är en intressant fråga som Jens Holm har ställt. Statsrådet har svarat alldeles utmärkt på den. Till och från Arlanda reser det årligen 15-17 miljoner resenärer. Utomordentligt många av dem använder bil eller buss. Arlandabanan är en del av trafiken. Tyvärr räcker den inte till.
Det finns också 15 000 arbetsplatser på Arlanda. En intressant fråga är: Hur minskar man lönsamheten i Arlandabanan, om det är ett mål? Jag skulle dock inte ställa frågan så utan i stället diskutera en fråga som Jens Holm inte ens berör: Finns det andra alternativ?
Kan man kanske använda den summa pengar man har för att lösa in Arlandabanan till något annat? Där har jag, fru talman, ett bra förslag. Nuvarande statsrådet tog 2008 initiativ till en projektstudie om att bygga ut Roslagsbanan till Arlanda, vilket är kostnadsberäknat till 2 1⁄2-3 1⁄2 miljard.
Det är en fantastisk idé för att fram till 2015 sätta press på priserna som är höga, vilket Jens Holm var inne på. Det avgörande är om det finns prispressande alternativ. Då kommer saken i ett helt annat läge, och de 825 000 människor som bor i regionen kanske väljer ett billigare alternativ, nämligen att åka med Roslagsbanan.
Det handlar om 13 kilometer mellan den trevliga orten Molnby i Vallentuna kommun och Sveriges ledande luftfartskommun Sigtuna där Arlanda ligger. Det finns annat att diskutera om man vill påverka prissättningen och lönsamheten än just Arlandabanan.
För att minska utsläppen från bilarna skulle man kanske ta bilavgifter till Arlanda. Det är ett alternativ som är tänkbart. Det har diskuterats. Jens Holm tar inte upp det. Han är helt fascinerad av vinstnivån för Arlandabanan. Han nämnde visserligen inte att han tyckte att avtalet var för långt. Vänsterpartiet brukar alltid tycka att avtal är för korta.
Här har vi ett långt och bra avtal som har gjort det möjligt att investera i en järnväg som har kostat flera miljarder kronor. Fru talman!
Jag skulle vilja skicka med infrastrukturministern att se till att öka antalet alternativ för att med spårbunden trafik komma till Arlanda, inte att använda en fiktiv summa pengar till att lösa in en option för att möjliggöra inlösen av Arlandabanan.
Det måste vara en total felinvestering om man vill öka tillgängligheten till Arlanda att bygga nya spår till Arlanda.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill gärna bekräfta statsrådets historieskrivning. Men det är intressant när Jens Holm hävdar att problemet är att för få reser med Arlanda Express. 1988-1991 när han själv var med och understödde den sittande regeringen med Kjell-Olof Feldt och Allan Larsson som finansministrar planerade man detta men fick inte fram några pengar. Det kom inga statsanslag. Det var regeringen Bildt som med ett nytt avtal fick in pengar och kunde bygga detta.
Sedan var Jens Holms parti med 1995 och såg till att träffa detta avtal. Men nu står man inte fast vid detta. Någon ordning måste det ändå vara på vilka ståndpunkter man intar. Sedan vill Jens Holm att staten ska lösa in detta. Sedan säger han att han inte vet hur mycket det kostar eftersom statsrådet inte offentliggör det. Att köpa grisen i säcken på det sättet är mycket dumt.
Om man ska göra någonting bra för miljön på Arlanda ska man se till att utöka antalet möjligheter att resa med spårbunden trafik till Arlanda. Det finns mycket konkreta förslag på detta, och det hoppas jag att statsrådet tar med sig och funderar på om man ska använda dessa fiktiva pengar som det ändå är till goda lösningar. Jag menar, precis som Edward Riedl säger här, att det är klokt att använda OPS-lösningar.
Allra sist: Jens Holm tycker att det är oklokt att staten betalar räntor för stora investeringar. Hade man inte gjort det skulle vi inte heller ha haft Öresundsbron i dag. Jag menar att man måste se till ändamålet. Det är klokt att svenska folket via skatten har varit med och finansierat lån till Öresundsbron. Om Jens Holm inte tycker det förstår jag det.
Men då måste han hävda att vi aldrig borde ha byggt Öresundsbron. Det tror jag inte ens Jens Holm tycker i dagens läge. Se till att använda pengarna väl, och kasta dem inte i sjön!
Gunnar Andrén (L):
Det här är en intressant debatt. Vi har olika erfarenheter av skolan. En av mina erfarenheter - och det är en svår erfarenhet - är att jag en gång i tiden satt i skolstyrelsen i Lund. Där lärde man sig en sak, nämligen att dimensionering är en viktig sak. Jag vill påstå att vi byggde en skola varje år, eller två eller tre.
Samtidigt lade vi faktiskt ned en del innerstadsskolor i denna lärdomsstad, dock inte Katedralskolan. Inför denna debatt tittade jag just på frågan om dimensionering. Det handlar nämligen mycket om att man får skilja mellan nedskärningar, besparingar och dimensionering. Det är helt olika saker. Fru talman! Jag valde att titta på en speciell kommun, och jag valde Hässleholm eftersom det är en kommun som kan vara intressant i detta sammanhang.
Allt kan inte utläsas i statistik. Men jag tittade ändå på antalet nyfödda ett antal år. Då konstaterade jag att antalet 19-åringar år 2010 var 1 851.
Sedan går detta nedåt i treårsperioder - 1 702, 1 448 och 1 321. Omkring år 2026 kommer vi att få en ökning igen. Jag menar att detta är viktigt för regeringen att klara ut, och det gör man på ett bra sätt. Det gör man i Hässleholm också.
Man har inte lika många klasser när det är ungefär 600 elever färre - antalet beror på inflyttning och annat. Men detta är oerhört viktigt när man diskuterar om det är nedskärningar, besparingar eller dimensioneringar. Jag är orolig över att man inte tar hänsyn till detta. När man vill öka kvaliteten måste man också göra en dimensionering efter antalet elever.
Det kan vi ofta ta reda på i god tid. Det är bara att titta på hur många födda och inflyttade det är vissa år.
Gunnar Andrén (L):
Det är en angelägen interpellation för många människor som Pia Nilsson har ställt. Jag vill ta mig friheten, vilket även Pia Nilsson gjorde, att vidga debatten en smula, inte minst som vald för den här regionen, liksom statsrådet är.
Hela diskussionen om trafiken på Mälarbanan bygger på en mycket väsentlig förutsättning, nämligen att vi för några år sedan äntligen kunde komma fram till beslut om att bygga Citybanan. Annars hade vi haft kvar den situation, herr talman, som vi haft sedan 1897 med bara två spår ovan jord söderut från Stockholm. Jag vill påstå att det som inträffar nu i stort sett är den största händelsen på trafikområdet i Stockholm sedan 1897.
Och det kommer att bli färdigt om några år. Jag ser att Börje Vestlund från Socialdemokraterna sitter här i salen. Han har under många år också debatterat de här frågorna och, liksom jag, något fåfängt noterat att det har varit svårt att få förståelse för att frågan om spårväg genom Stockholm är av utomordentlig vikt för hela Sverige.
Det är inte bara en Stockholmsfråga. Den här interpellationen och många andra i den här riktningen är ett bra bevis på det. Äntligen kan man hoppas på att andra kompletterande investeringar ska få fullt genomslag så att Mälarregionen, från Nyköping, som herr talmannen känner väl till, upp till Gävle, Uppsala, Västerås och Eskilstuna, blir ett enda sammanhängande arbetsplatsområde.
Det har det inte kunnat bli tidigare i och med att vi har haft så mycket förseningar. Det har varit för osäkert, helt enkelt. Vilken lärdom ska man dra av att vi nu har sett möjligheten att Citybanan gör Stockholmsregionen till det administrativa centrum och det arbetscentrum som varje land behöver?
Jo, vi kan inte fortsätta att bortse från vikten av att kommunikationerna till och från och inom storstadsregionen fungerar väl, som vi gjorde under många olika regeringar under många decennier. Tyvärr har det blivit eftersatt, särskilt på det spårbundna området.
Och, herr talman, jag erinrar mig att jag, för att nu använda något som jag själv kommer ihåg, redan i mitten av 80-talet eller i början av 90-talet i olika partimotioner diskuterade frågan om utbyggnad av spårbunden trafik i Stockholm som en lösning. Vi såg att Stockholmsregionen och länet på den tiden ökade med ungefär 15 000 invånare per år. Nu är vi uppe i 30 000. Detta kommer att ställa extrema krav.
Om vi inte ska få väldigt många fler köer, där folk sitter av sina arbetstimmar, måste vi fortsätta att bygga ut den spårbundna trafiken i Stockholm. Jag tycker att Pia Nilsson i allt väsentligt har rätt. Jag går inte in på just den frågan. Men det gäller att se till att hela Stockholm fungerar.
På det sättet vill jag tacka alla som har medverkat till att Citybanan kom till, för den kommer att göra att alla, till och med de från Södertälje, lättare kommer att kunna ta sig till och från Stockholm, och det är viktigt.
Gunnar Andrén (L):
Ett välkänt uttryck är att hela Sverige ska leva. Det gläder mig att detta numera också tycks omfatta Stockholm. Det har under lång tid varit svårt att förstå att uttrycket Hela Sverige ska leva avser allt utom Stockholm.
Jag har varit med i många debatter, herr talman, om infrastrukturfrågor i Stockholmsregionen, och jag har väl aldrig upplevt en så positiv stämning till att också Stockholm betyder något för hur övriga Sverige fungerar. Sven-Erik Österberg var lite inne på att mucka gräl. Det vill jag inte ställa upp på. Jag tror att det råder största enighet. När det gäller finansieringen är det viktigt att inte skriva julklappslistor.
Det är möjligt att Sven-Erik Österberg har 10 miljarder extra. Dock får han inte räkna in krogmomsen. I gårdagens debatter, herr talman, använde de socialdemokratiska debattörerna de pengarna två tre gånger om till skolan. Det går inte att använda samma pengar hur många gånger som helst. Allra viktigast är att ha en finansiering som håller så att man inte hamnar i samma situation som för några år sedan med väg 73. Där fanns pengar ända till 5 kilometer före slutet.
Det blir värdelöst med en sådan väg. Problemet var det Åsa Torstensson för fem år sedan råkade ut för, nämligen att det var många gropar och hål i den finansieringsplan som Socialdemokraterna lämnade efter sig. Björn Rosengren hade varit duktig på att åka land och rike runt, i huvudsak i flygplan, och lova spår här och där och vägar på ännu fler ställen, men tyvärr fanns inga pengar. Detta har dock rättats till.
Jag tror att tillkomsten av Citybanan ändå är det nav som mycket framöver kommer att kretsa runt. Vi ser därför fram emot en bättre fungerande kollektivtrafik i hela Sverige. Hela Sverige ska leva - även Stockholm.
Gunnar Andrén (L):
Talet om att jag skulle gå till angrepp mot Vänsterpartiet är klart överdrivet. Jag försökte bara botanisera lite i era principer. Det påminde mig om en annan marxist, nämligen Groucho Marx som vid något tillfälle sade: Jag har några principer, men är ni inte nöjda med dem har jag ytterligare några. Tyvärr har Jonas Sjöstedt inte något ytterligare inlägg, men vi får väl ta den debatten vid ett annat tillfälle.
Problemet är att ni säger att ni vill avskaffa uttagsskatten, men sedan säger ni här i riksdagen att ni vill kompensera för det. Det är helt olika saker. Jag, Helena Lindahl och många andra helt överens om att detta är grunden för det förslag som framlidne Jörgen Johansson en gång lade fram i riksdagen och som skatteutskottet har ställt sig enhälligt bakom.
Exakt hur man ska gå till väga är en mer teknisk fråga som man bör gå vidare med. Det är det regeringen har sagt; man har inte gått emot skatteutskottet. Frågan är hur man fastställer vad som är marknadspris och vad som är självkostnads- eller produktionspris. Det är dock en helt annan sak än att ta bort uttagsbeskattningen. Nej, vi måste hålla oss till några principer.
Vill ni särskilt gynna ägande på detta område kommer ni att få stora problem med andra sorters ägande; jag är tvärsäker på det. Håll er till någon princip! Jag håller med om att vi bör se till att gynna solel och vindkraft. Det är framtidens melodi för att komma bort från det stora oljeberoende som vi har. Här kan vi enas över alla partigränser.
Någon ordning måste det dock vara på Vänsterpartiets skattepolitik.
Gunnar Andrén (L):
Det kan tyckas förmätet att jag lägger mig i diskussionen eftersom jag instämmer väldigt mycket med både Billy Gustafsson och Lars Elinderson. Jag vill ändå för den intresserade allmänheten och ledamöterna berätta lite om hur ett utskott kan hantera den här frågan, nämligen det skatteutskott som jag tillhör sedan elva år. Även om det är relativt få ärenden behandlas de väldigt noggrant.
Jag kommer att tänka på Lina Sandells psalm Jag kan icke räkna dem alla , för det har blivit allt fler ärenden som subsidiaritetsprövas. Just det som vi hanterar i skatteutskottet, som jag känner till bäst, är ett sådant område där EU egentligen inte ska agera. Men i praktiken är det väldigt många frågor som kommer till vårt lilla utskott.
Det finns en vacker engelsk beteckning, CCCTB, och som ligger på allas våra läppar och förklaras som den gemensamma konsoliderade skattebasen. Jag kan inte säga exakt, herr talman, vad det betyder på engelska.
Vi hanterar också en sådan fråga som om det ska vara moms på ideella föreningar, en mycket stor fråga för väldigt många svenskar. Skatteutskottet har lämnat yttranden, har varit nere och träffat kommissionären Semeta och så vidare. Det handlar om, precis som Lars Elinderson och Billy Gustafsson har sagt, om vilken makt vi ska överföra till EU.
Där är det noggrann prövning, åtminstone i skatteutskottet, för vi ska egentligen inte föra över någon makt eller något inflytande alls. Däremot kanske vi måste samordna beräkningsgrunder och liknande så att det blir en gemensam redovisning.
Det finns också anledning att påpeka att allmänheten kan gå in och titta på vilka yttranden ett utskott har gjort och vilka frågor som kommer från utskottet. Och på riksdagens föredragningslista finns frågor upptagna så att man i förväg kan se vilka frågor som blir aktuella.
I huvudsak håller jag väldigt mycket med Billy Gustafsson och Lars Elinderson. Detta är en fråga som bevakas alldeles för lite av pressen, för det står nästan aldrig någonting om detta. Detta är en brist.
Däremot tycker jag inte att man kan säga att vi, åtminstone det utskott som jag tillhör, slarvar med den här frågan, utan vi arbetar intensivt efter måttet av förmåga. Sedan hoppas vi att EU-kommissionen någon gång lyssnar till våra invändningar.
Allra sist, herr talman, vill jag säga att konstitutionsutskottets utlåtande är väldigt bra, för det pekar på att det svenska parlamentet faktiskt har tagit möjligheterna från Lissabonfördraget ad notam och varit det allra flitigaste parlamentet i att skicka motiverade yttranden till kommissionen.
Det är en viktig sak att betona när man tycker att vi kanske borde vara ännu duktigare. Andra parlament kanske borde skärpa sig ännu mer.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar för denna innovation som vi har sett här, att Billy Gustafsson begär replik på grund av att han har fått instämmanden. Detta är ju lite speciellt, men jag tackar honom för det. Billy Gustafsson ställde i sitt inledande anförande en intressant fråga: Arbetar vi bra nog? Ni har ett förslag som man kan överväga, och det finns andra förslag om att det kanske ska vara ett särskilt utskott.
Man kan naturligtvis alltid diskutera om vi arbetar tillräckligt bra med detta. Du ställde frågan vad vi gör i utskottet. Jag har inga riktigt bra och konkreta förslag på hur vi skulle kunna göra annorlunda.
Framför allt känner inte publiken till det, och det är det som är det största problemet, som jag ser det. Men jag har tyvärr inte några direkta förslag på hur vi skulle kunna göra annorlunda, annat än att försöka göra det som vi har beslutat mer intressant. Vi har från skatteutskottet endast lyckats vid något enda tillfälle. Men CCCTB skrivs det väldigt lite om i det här landet.
Gunnar Andrén (L):
Jag håller naturligtvis med Billy Gustafsson i allt han säger. Sverige är i hög grad i de här sammanhangen en förhandlings- och konsensusdemokrati. Vi ska vara eniga. Strid och samverkan kan vi ha när det gäller regeringsbildning och sådant, men detta är en annan sak. Arbetar vi tillsammans med andra parlament? Jag kan bara referera till skatteutskottet.
Vi har i skatteutskottet under senare år i alla fall haft besök av det danska skatteutskottet och det finska skatteutskottet, däremot inte av det norska, för Norge tillhör inte EU. Men när man bjuder in andra blir det ofta den nationella skattepolitiken, i skatteutskottets fall, som kommer att diskuteras i förhållande till någon annan och alltför lite - vi måste rannsaka oss även där - på EU-nivå.
Nu är dock skattepolitiken, som jag företräder, ett område som egentligen ingen av oss vill ha in i EU-sammanhang, och där föreligger stor enighet. Så det är lite speciellt. Jag vill avsluta med att tacka konstitutionsutskottet för detta utlåtande, som jag när jag läste det - det är inte alla som har det under huvudkudden - tyckte var väldigt intressant.
Det var skönt att läsa det, och jag hoppas att alla som har lyssnat på debatten kommer att ta del av det.
Gunnar Andrén (L):
När det gäller Maramömötet, för att ta upp det, skulle jag vilja efterlysa ett besked: När tänker Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet ha motsvarande möte? Jag tror att väldigt många väljare i detta land skulle vilja veta det. När ska ni ha motsvarande möte så att man ändå får några besked? Tid och plats? Blir det före eller efter valet 2014? Det är det som jag är ute efter. Blir det före eller efter valet 2014? När ska ni ha motsvarande möte, om ni nu vill regera tillsammans?
Men det kanske ni inte vill, och då behöver ni inte något sådant möte. Det är min första fråga till Peter Persson: När blir det möte, före eller efter valet 2014? Det var naturligtvis väldigt hedrande att bli jämförd med Konjunkturinstitutet. Det har jag aldrig blivit tidigare. Jag tolkar det, på samma sätt som Peter Persson, som en skönhetens beskrivning. Jag kan inte så mycket om Konjunkturinstitutet.
Jag står fast vid den första meningen och att Peter Persson väl tolkade "så ska vi ha't".
Det instämmer jag i. När det gäller arbetslöshetsförsäkringen är det ingen hemlighet att Folkpartiet länge har varit och är anhängare av att vi ska ha trygghetsförsäkringar vid sjukdom och arbetslöshet som gör att man har en social trygghet. Exakt var den gränsen ska ligga, om den ska ligga på 70 procent eller 80 procent, kan diskuteras. Vi har tidigare haft 80 procent.
Socialdemokraterna sänkte den, inte för att man ville det utan av nationalekonomisk nödvändighet, ungefär 1995 till 70 procent, och sedan har den legat där. Jag tror för min del att det i ett samhälle där arbetslösheten är mindre - och det är väldigt viktigt - finns anledning att överväga att höja gränsen. Jag tror att trygga människor är mer flexibla än otrygga människor.
Jag tror att det är väldigt viktigt. Exakt var gränsen ska gå, om det är 70 eller 80 procent, kan man naturligtvis diskutera.
Gunnar Andrén (L):
Det var en intressant uppgift att ni skulle träffas. Jag undrar då en sak, en kompletterande sak, nämligen: Kommer ni att bjuda in herr Löfven, herr Fridolin, fru Romson och herr Sjöstedt? Jag tror att allmänheten skulle vara väldigt intresserad av att få veta om de fyra kommer att vara med vid detta möte, som jag är övertygad om kommer att få en enorm mediebevakning nere i mittpoolen.
Jag är osäker på om lokalen räcker till för detta. Jag tror inte att ni behöver grilla korv, utan det räcker att Peter Persson har med de här utmärkta företrädarna för era partier när ni sammanträder i mittpoolen.
Kommer ni att inbjuda - och kommer de att acceptera - Stefan Löfven, Gustav Fridolin, Åsa Romson och Jonas Sjöstedt? Det tror jag är det intressantaste att få svar på i hela denna debatt.
Om de inte kommer att närvara har jag en kompletterande fråga: Kommer ni att ha ett möte, om detta inte blir av, före eller efter valdagen 2014? Det är en intressant fråga för skattepolitikens utformning, herr talman, om detta möte kommer att bli av. Det som folk vill veta är: Hur ser den gemensamma socialdemokratiska, vänsterpartistiska och miljöpartistiska skattepolitiken ut, den som ni vill gå till val på?
Hur skulle den skattepolitiken se ut om olyckan skulle vara framme och ni fick majoritet tillsammans med Sverigedemokraterna i valet 2014?
Gunnar Andrén (L):
Jag hade förberett mig för ett svar om reseavdragen, så jag blev lite överraskad. Det är inte bara så att Folkpartiet var drivande vid skatteöverenskommelsen 1989/90, utan det har vi varit även i samband med tidigare skatteöverenskommelser som 1982 och så vidare. Det är en tradition från Folkpartiet. Hur bred en skatteöverenskommelse ska vara kan alltid diskuteras.
När Mats Pertoft säger att översynen ska vara förutsättningslös reser sig raggen på mig. Jag vill påstå att det inte var utgångspunkten för den senaste överenskommelsen. Tvärtom hade man väldigt bestämt för sig vart den skulle leda över huvud taget i tekniska och många andra avseenden. Sedan infördes dess bättre koldioxidskatt genom Bengt Westerbergs försorg, men det är en annan sak.
Enighet är väldigt bra, men det finns en sorts enighet som är väldigt dålig, och det är enighet om fel politik. Vi har varit med och drivit fram en sådan 1973/74, Hagaöverenskommelserna. Det blev inte bra för Sverige. Oppositionen var helt enkelt för svag, vill jag påstå. Vi fick en lönekostnadsinflation som absolut var dålig för hela Sverige.
Om vi ska ha en bred överenskommelse ska vi veta vad slutmålet är, och då är det absolut nödvändigt att flera partier är med. De stora partierna, som Moderaterna, måste vara med. Det räcker tyvärr inte med bara Folkpartiet, Centerpartiet och kanske något parti till den här gången, för vi är för små.
Ska det vara en bred överenskommelse måste den omfatta många partier, ungefär som i pensionsöverenskommelsen, som jag talade om tidigare och som det är så otroligt viktigt att vårda för pensionärernas skull.
Gunnar Andrén (L):
Folkpartiet är alltid intresserat av breda överenskommelser i den mån de är bra. Vi är väldigt ointresserade av dåliga överenskommelser, kan jag säga. Man måste veta vad en sådan där överenskommelse ska syfta till. Om det till exempel skulle vara en överenskommelse om att höja skatterna eller ta bort jobbskatteavdraget är vi väldigt ointresserade.
Det måste handla om en jobbstimulerande politik. Det tror jag att det finns stora förutsättningar för. Jag är helt övertygad om att alla partier kan vara med om en sådan överenskommelse. Låt mig så ta upp reseavdragen, för det är en konkret fråga. Vad har allianspartierna gjort på det här området? Vi har utgått från kommunalskattelagen från 1928, som 1999 omvandlades till inkomstskattelag.
Fundamentet är att man ska få göra avdrag för kostnader för inkomsternas förvärvande. Det känner vi igen.
Men för att komma ifrån alltför mycket administrativt krångel och så vidare har den här regeringen, och jag tror även tidigare regeringar har gjort det av andra skäl, höjt det belopp som man inte får göra avdrag för. Det är nu 10 000 kronor.
Därutöver är vi stenhårt emot fusk. Om det är på det sätt som Mats Pertoft säger, att han känner till att det förekommer fusk med 50 procent med reseavdragen, är det en fråga för polisanmälan. Det ska inte vara något fusk med reseavdrag. Inte något som helst fusk kan godtas. Däremot är det rimligt att man får göra avdrag för att komma till jobbet i Norrland, Hallstavik eller vad det nu kan vara, till och med så nära som till Södertälje.
Det finns många som är beroende av bilen, och då ska de få göra avdrag för detta för inkomsternas förvärvande.