Leni Björklund (S):
Allra först tror jag att det på nytt är viktigt att säga: Krymper man en organisation och samtidigt har ett stort omställningskrav så är det nog trots allt en rimlig åtgärd som överbefälhavaren vidtog, nämligen att också ställa utbildningen, så att man är säker på att de man utbildar också utbildas för de rätta uppgifterna, dem som det finns utrymme för i försvaret.
Då är det faktiskt så att de kvinnor som sökte tidigare, liksom de män som sökte, har en möjlighet att komma igen nu och söka den här omgången och prövas på nytt, nu när utbildningen tas upp igen. De är alltså inte blåsta, men det är klart att de eventuellt har fått skjuta upp sin utbildning, och det är naturligtvis en och annan som har fallit bort i det sammanhanget.
En annan sak är att jag tror att kvinnors roll i Försvarsmakten på olika sätt kommer att göra det tydligt att det är ett lämpligt jobb för kvinnor.
Jag hade till exempel möjlighet att se det kvinnliga observatörsteam som arbetar i Afghanistan och som naturligtvis kommer att kunna komma hem och redovisa att de kommer åt kunskap, information och behov på ett helt annat sätt än när de ingår i gemensamma team tillsammans med män.
Det är också en viktig utvecklingskunskap som gör att kvinnors arbete på ett annat sätt blir värderat och uppskattat också inom Försvarsmakten när man får den typen av praktiska erfarenheter. Nästa fråga handlar om vad vi har ställt för krav på frivilligorganisationerna.
Allra först vill jag säga att det jag har gjort är att jag har sagt att deras organisationsstöd, det de får därför att de finns och har medlemmar, över huvud taget inte har påverkats. Jag är väldigt mån om att frivilligorganisationerna själva ska kunna bestämma vilken verksamhet de ska ha. Däremot har de också en viss uppdragsverksamhet.
Försvarsmakten ska ge dem uppdrag. Den delen har skurits ned, därför att försvaret har minskat. Det är då rimligt att en del av uppdragsverksamheten får möjlighet att prioriteras. Att då Försvarsmakten har sagt att man inte är intresserad av frivilligorganisationernas, i det här fallet de kvinnliga organisationernas, rekryteringsarbete är möjligt, men det är inte mitt beslut.
Mitt beslut är att säkerställa att organisationsbidraget, den stora delen av bidraget, inte har blivit påverkat. Där har alla frivilligorganisationer möjlighet att bedriva vilken verksamhet de vill. Det ligger just i att vara frivilligorganisation. Man ska själv kunna bestämma.
Man ska sedan också i viss mån kunna hitta nya lösningar på frågor där inte myndigheter och våra officiella strukturer har sett chanser. De har alltså fortfarande ett statligt stöd för att bedriva verksamhet på områden som kanske inte just Försvarsmakten tycker är de mest angelägna.
Det är ett exempel på att regeringen tycker att det är betydelsefullt med det arbete som frivilligorganisationerna gör. En annan fråga är naturligtvis att deras roll och uppgift också måste anpassas till det nya försvaret. Med det skulle jag vilja säga att det är riktigt att jag gärna vill att det ska bli fler kvinnor i försvaret och att Försvarsmakten har fått sådana uppdrag att det ska bli möjligt.
Däremot är det naturligtvis idiotiskt att inte också notera att det samtidigt sker en så kraftig förändring och neddragning av det antal som arbetar att det under själva omställningsperioden kan bli svårigheter att göra de stora ökningar som jag förstår att Marietta de Pourbaix-Lundin och jag är överens om vore önskvärda.
Men det är ändå inte så att det är totalt omöjligt, utan förutsättningarna finns fortfarande för att vi ska kunna få fler kvinnor i försvaret.