Per Olsson Fridh (MP):
Som jag nämnde i mitt första svar har vi gett Sida förutsättningar att stärka upp sin personal ute i fält med experter på just samverkan mellan långsiktigt utvecklingssamarbete och humanitärt stöd. Det är ett väldigt konkret svar, tycker jag, på Magdalena Schröders fråga om vad regeringen gör för att skapa förutsättningar för Sida att utveckla det här arbetet.
Vi har också omfattande diskussioner med både Sida och Folke Bernadotteakademin om hur Sverige kan bidra internationellt för att främja just den här typen av synergier. Vi jobbar drivande inom OECD, med FN:s fonder och program och med Världsbanken för att de också ska bli bättre just i de miljöer där denna samverkan och synergi är som allra viktigast.
Världsbanken antog alldeles nyligen en ny strategi för hur man ska jobba i de fragila staterna i de svåraste konfliktmiljöerna, en strategi som Sverige har varit drivande och legat på för. Vi blev också glada att den förhandlades färdigt i Stockholm när vi blev färdiga med den nya Världsbanksfonden för de allra fattigaste länderna. Fru talman! Man ska komma ihåg att den humanitära verksamheten ska respektera de humanitära principerna om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende.
Det långsiktiga utvecklingssamarbetet ska bidra genom att bekämpa fattigdom och verka för att länder blir mer demokratiska. Det här är olika principer, och det betyder också att det finns olika aktörer med olika roller. Men detta ska såklart inte hindra att vi kan samarbeta bättre, även om vi måste respektera de olika formernas särart. ODA-kriterier ska följas; fredsbevarande trupp ska såklart ha sina specifika mandat.
Men vi måste lära oss att samverka och samarbeta närmare. Sverige är en föregångare i de här sammanhangen, vilket också OECD-Dacs granskning från 2019 visar. Våra flexibla och långsiktiga kärnstöd till FN:s fonder och program har till exempel ökat fokus på resiliens och på konfliktperspektiv i utvecklingssamarbetet. Det är några av de saker som lyfts fram.
Runt två tredjedelar av de allra mest utsatta människorna i världen lever i de här sviktande situationerna i konfliktländer. Det är klart att vi måste ställa höga krav, just i de kontexterna, på att våra olika verktyg samverkar och att vi kan nå mål. Jag håller med: Det är så biståndet blir effektivt. Det är så vi kan nå bäst resultat.
En konflikt är inte alltid orsakad bara av den direkta, väpnade konflikten, utan den kan också ha uppkommit på grund av en utvecklingsbrist. Vi kan alltså inte bara jobba med det ena eller det andra. Magdalena Schröder har helt rätt: Vi behöver både och. I Jemen, som exempel, måste vi nyttja det humanitära mandatet för att få lov att komma in också med långsiktiga utvecklingsinsatser.
Dessa långsiktiga utvecklingsinsatser är helt avgörande för att vi en dag ska kunna fasa ut det humanitära stödet i de här frågorna. Sverige har gjort flera sådana insatser. I den nya strategin för Demokratiska republiken Kongo har vi kraftigt ökat det långsiktiga biståndet för att kunna hitta bättre synergier med det redan stora humanitära biståndet där på plats. Vi är väldigt medvetna om de här synergierna.
Vi jobbar aktivt med dem, och i internationella forum är Sverige drivande och ledande för att världen bättre ska samla sig kring just nexusfrågorna.