KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leni Björklund (S):
Jag förstår kanske att Allan blir osäker när det visar sig att själva grunden för kritiken och reservationen faller ned till marken när man ägnar sig åt att läsa propositionen. Det jag har berättat handlar nämligen om det.
Då är frågan varför man kritiserar oss för saktfärdighet när regeringen följer precis det som folkpartisten Lennart Rohdin var mycket mån om i Försvarsberedningen, så mån att han blev orolig över Ola Sundells reservation och tyckte att han drog en för snabb slutsats om hur den nya myndigheten skulle sett ut.
Jag kan förstå att Allan Widman blir orolig när det visar sig att själva grunden för kritiken egentligen är att regeringen lyssnar på Försvarsberedningen och inte minst på den folkpartistiske ledamoten Lennart Rohdin och sedan återkommer med det förslaget.
Det som förvånar mig är att man kritiserar regeringen för att vi gör som Folkpartiet vill.
Leni Björklund (S):
Allra först vill jag tala om för Ola Sundell att den enhet som han påstår att regeringen har avskaffat finns kvar. Den är dock sådan att den fungerar under krigets lagar och i en krigssituation.
Jag trodde att vi var överens om att det vidgade krishanteringsbegreppet betyder att vi nu talar om andra hot, civila hot, där den väpnade striden inte längre står i fokus. Då behöver vi en ny struktur som fungerar.
På den nationella nivån är naturligtvis regeringens ansvar att agera i en stor kris fortfarande giltigt och står fast. Vi har stärkt upp regeringens möjligheter i enlighet med de riktlinjer vi har redovisat för utskottet, och de stegen tas och fullföljs.
Men vi har därutöver konstaterat att ett regeringskansli, som trots allt inte har hur mycket folk som helst, inte kan fungera i den operativa delen. I stället ska det, som också Kriskommissionen framförde, fungera för de strategiska besluten.
Samtidigt finns det en oro och en osäkerhet i Myndighets-Sverige om de olika myndigheternas ansvar och roller i den typen av komplexa konflikter.
Det är skälet till att regeringen har tyckt att Försvarsberedningens förslag om en krisledande myndighet är viktigt för hanteringen av den typen av operativa ställningstaganden, samtidigt som vi får resurser, underlag och förutsättningar och har stärkt vår förmåga att ta de strategiska besluten. Vi har inte avskaffat krigsorganisationen, om det är det som Ola Sundell är ute efter.
Däremot är den inte i alla delar tillämplig i civila, breddade hotbilder.
Leni Björklund (S):
Nu när jag har lyssnat på Ola Sundells andra inlägg ska jag faktiskt ge Ola Sundell ett exemplar av propositionen så att han har någonting att läsa i sommar.
Gör han det framgår det väldigt tydligt för honom att regeringens arbete nu handlar om att se till att vi både får fler larmklockor, får underlag och kan ta ställning och att hela krishanteringsförmågan på den nationella nivån stärks. Den har stärkts på ett påtagligt sätt redan sedan tsunamin inträffade, men nu tas ytterligare steg.
Till slut vill jag säga en sak. Häng nu inte upp allting på att någon har satt en lapp i handen på dig om att det är något organ som är avskaffat, för det finns kvar. Det rådde förvisso en allvarlig situation i samband med tsunamin, men det var inte krig, och därför kunde inte den organisationen sätta i gång. Det handlade inte om att Sverige var föremål för ett väpnat angrepp.
Leni Björklund (S):
Det scenario som vi hade var inte osannolikt, men komplext. Det utvecklades en komplex situation. Utvärderingen är inte fullt färdig. Som övningsledare kan jag bedöma att man klarade av att fylla och lösa sina uppgifter. Man kunde ha fattat andra beslut och fått andra förlopp, och den fortsatta analysen får visa om det i så fall hade blivit bättre.
Där ska varje departement nu gå igenom de beslut man fattade och det underlag man hade. Det är väl så med all övningsverksamhet: I likhet med när allvarliga händelser inträffar skapas nya frågor som man vill få svar på.
Det är därför som det är betydelsefullt att Regeringskansliets övningsverksamhet är systematisk, så att man inte bara gör en stor övning per mandatperiod för ett fåtal personer utan att det finns små övningar och utbildningspass för i det närmaste samtliga handläggare och tjänstemän i Regeringskansliet emellanåt kombinerat med stora övningar där man också har myndighetsföreträdarna med.
Leni Björklund (S):
Allra först vill jag säga att jag tycker att det är en obehaglig insinuation som Gustav Fridolin gör när han tar upp frågan om den ryska övningen Snöflingan. Det är inte en fråga som finns med i interpellationssvaret. Jag anser att jag inte har någonting att dölja när det gäller vårt samarbete med ryska militärer. Lika lite finns det någonting att dölja när det gäller på vilket sätt vi har kontakter med Israel.
Men nu är inte Rysslandsfrågan uppe i dag. Jag tycker att det är en obehaglig insinuation att diskutera att Sverige skulle vilja ifrågasätta och kränka folkrätt i vårt sätt att hantera våra frågor på försvarsområdet. Det är helt fel, i den delen har regeringen en bestämd hållning som även gäller för mig som försvarsminister.
Det finns alltså praktiska skäl till att vi på vissa områden har samarbete med Israel.
Vi har inte ett besöksutbyte, besök på högre militär nivå har inte ägt rum sedan konflikterna tornade upp sig ytterligare efter en period som, som man bedömde, skulle ge en mer fredlig utveckling i regionen. Det är det jag har sagt.
Jag har aldrig fördolt att vi har ett par produkter i vårt svenska försvarssystem som är israeliska. De är inhandlade, de finns där därför att man har gjort prövningen att det är den teknik vi behöver. Därför har vi naturligtvis också ett visst samarbete i fråga om just de komponenterna. Det är det som också kan föranleda en del av besöken.
Det är väldigt överdrivet att kalla det för skytteltrafik. Alla dessa är till för att motivera de investeringar och det kunskapssökande som vi behöver av försvarsskäl i Sverige.
När det gäller provningen av UAV var det inte någon militärteknisk provning, utan man skulle göra en operativ demonstration tillsammans med Försvarets materielverk och Luftfartsverket. Kan man använda UAV när man samtidigt har annan flygverksamhet? Vad är det för säkerhetsproblem och annat?
Eftersom vi inte hade en sådan farkost fick man från Frankrike låna en farkost som hade en israelisk bärare. Det var den teknik som fanns att tillgå. Det handlade alltså om luftvärdigheten. Kan vi använda oss av UAV när det samtidigt pågår annan trafik? Det var en säkerhetsfråga - om det där över huvud taget var något att ägna sig åt.
Sedan kommer frågan varför vi ska behöva lära oss om lågintensiv konflikthantering. Jag vill bara ta ett enda exempel.
Jag besökte Kosovo våren 2003 efter det att situationen hade varit oerhört allvarlig för befolkningen i några av de serbiska enklaverna men som också hade utsatt vår trupp för allvarliga moment.
Då framfördes mycket starka krav på att vi för försvarets insatser, internationella insatser och fredsfrämjande insatser skulle införskaffa sådana här vapen som är icke-dödliga för att kunna använda dem i liknande situationer.
Jag tycker att man innan man för in den typen av vapen i Sverige ska ha väldigt god kunskap om effekterna, kanske också på platser där Sverige är emot hur de används, så att man ser avigsidorna med ett system innan det införs.
Leni Björklund (S):
Jag vill återigen säga att jag inte tycker att tiden eller interpellationen medger att vi tar upp den viktiga frågan om Sveriges samarbete på det militära området med Ryssland.
Det är en viktig fråga i sig, men den ingår inte i den här frågan, och jag vill därför avstå från den nu, inte därför att jag inte tycker att jag har svar utan därför att jag tycker att det inte hör till dagens interpellation. Det är nog rätt, som Gustav Fridolin säger, att vi har olika uppfattning om vad som är ett omfattande samarbete.
Det är inte ett omfattande samarbete med Israel i den bemärkelse som vi har det med andra länder. Vi har till följd av det inte heller något generellt samarbets- eller säkerhetsavtal med Israel. Sådant förekommer inte.
Däremot när det gäller militärattachén är det alldeles riktigt: Han är där därför att vi behöver kunskap om den här mycket viktiga regionen, inte bara för säkerheten i området utan för ett vidare område än så. I den rapport jag har fått framgår att han hittills inte har haft några som helst kontakter med industrin i samband med industribesök.
Det hindrar inte, Gustav Fridolin, att jag inte skulle vilja säga att det aldrig skulle kunna komma att förekomma, därför att situationer kan förändra sig, men jag har förvissat mig om att några sådana kontakter hittills icke har förevarit. Han är fullt upptagen med det som är syftet med att vi har placerat en attaché i området.
Inte minst de senaste dagarnas utveckling visar ju också att det är ett betydelsefullt område att ha ordentlig uppsikt över och kunskap om. Den andra frågan handlar om konferensen om icke-dödliga vapen.
Gustav Fridolin, det var ändå för mig en upplevelse jag gärna delar med mig när jag träffade mina soldater - dina med - som fanns i Kosovo efter upproret där våren 2003.
De var väldigt upprörda över att Sverige inte har den här typen av vapen, som vi då kallar icke dödande men som heter less lethal , som vi alltså inte översätter med "nästan dödliga". Dessa vapen innebär ändå att man försätter en människa ur position att göra någonting.
Soldaterna ansåg att dessa vapen, med hänsyn till de fredsfrämjande uppdrag man sänds ut på, är en arsenal som skulle kompletteras i den svenska Försvarsmakten. Innan man inför en sådan teknik och sådan materiel, vilket kanske är nödvändigt med tanke på uppgifterna, måste man ändå skaffa sig ordentlig kunskap om hur de kan användas och vilket resultat man får i länder som använder dem.
Men vi har ju inte infört dem därför att vi anser att de är riskabla. Det är därför det är viktigt att titta på länder som använder dem. Det betyder inte att vi sympatiserar med dem och deras sätt att använda vapnen. Vi gör det också för att se: Hur tänker de? Hur bedömer de riskerna? Vi vet ju att de här vapnen är riskabla och farliga.
Då är det, tycker jag, inte orimligt att Försvarsmakten också försöker skaffa sig ordentlig kunskap i beslutsunderlaget för att se om man verkligen ska rekommendera att detta ska ingå när vi sänder svensk trupp utomlands.
Leni Björklund (S):
På en punkt är Gustav Fridolin och jag alldeles överens, nämligen att ledtråden med koherens är en viktig del av vår politik för att på sikt skapa bättre livsförhållanden för oss också i det här landet just med tanke på hur vi arbetar internationellt. Försvarsområdet är en del av det.
En försvarsminister har emellertid att även väga in vad vi behöver i form av särskilda insatser för vår egen kompetens och vårt eget försvar. Då blir det ibland en konflikt med koherensprincipen.
Anledningen till att jag inte har ansvaret för vapenexportfrågorna är just att jag av försvarsskäl kan ha ett intresse av att driva ett samarbete och en kontakt. Det måste då vägas ihop till en större helhet. Det finns alltså restriktioner när det gäller hur Sverige kan uppträda på materielsidan.
Däremot har Sverige inte valt att ha en reglering av import av försvarsmateriel. Om det gör Gustav Fridolin lite lugnare kan jag säga att hans interpellation liksom andra frågor innebär att frågan om vad som vore bra ständigt är levande för mig.
Sverige har dock inte valt att isolera ställen som vi är kritiska mot. Vi har sagt att när det finns en internationell bojkott, eller ett beslut om det, då ska vi naturligtvis inte sälja vapen. Det här är en fråga där man ständigt blir prövad, och jag vet inte var den till slut landar.
Utredningen om försvarsmaterielexport bereds just nu i Regeringskansliet. Det är en svår avvägning eftersom inte heller isolering alltid är vägen till lösning för de människor som ytterst är utsatta.
Leni Björklund (S):
På några punkter kommer jag nog att göra interpellanterna besvikna. Riksdagen har nämligen mycket tydligt sagt ifrån att vi inte längre ska ha den typen av detaljregleringar för att säkerställa en god beredskap på oljeområdet.
Riksdagen har sagt att vi ska ha en lag om skydd mot olyckor och, det är det viktiga, att regeringen och riksdagen inte själva kan klara av att både förebygga risker och ta hand om olyckor. Där måste vi ha kommunerna som aktiva aktörer.
Därför har riksdagen lagfäst att varje kommun ska ta fram en handlingsplan mot olyckor. Det är det som lagen föreskriver, och det betyder att när den är framtagen är det mot den som man ska utöva tillsyn. Det i sin tur betyder att handlingsplanen är det skarpa instrumentet.
När sedan varje kommun värderat sina risker och gjort en handlingsplan mot olyckor och även sett till att man kan säkerställa detta om något händer då kan man också utöva tillsynen och se ifall kommunerna har tillräcklig beredskap för de olyckstillfällen och de risker som finns i kommunen.
Det är bakgrunden till att Räddningsverket fått prioritera den breda verksamheten med handlingsprogrammet. Nästa fråga som uppstår är: Uppfyller handlingsprogrammen kravet på att även ha beredskap mot oljeolyckor? Vi vet att mer än 80 % av kommunerna tagit fram de allmänna handlingsplanerna.
Vi har bett att få veta hur införandet gått, och vi kommer naturligtvis att titta på hur man nu kan intensifiera tillsynen så att den kommer i gång i enlighet med de nya intentionerna. Det finns en del tecken som tyder på att till exempel utbildningen på vissa områden inte varit tillfredsställande; det kan gälla fler områden än oljeskyddsområdet och riskerna där.
Då kan vi vidta åtgärder. Nu har Riksrevisionen kommit med ett viktigt underlag för regeringen och för oss alla på det här området, och det innefattar en del av den. Det pekar på att vi har en lagstiftning som skiljer sig från andra länders när det gäller avvägning mellan räddningstjänstfasen och saneringsfasen, för att ta ett exempel. Då är frågan: Är det ett problem i praktiken?
Det finns en del som tyder på att det inte är ett problem i praktiken, medan annat tyder på att det är det. Låt oss därför titta på det och se om det behövs ytterligare gränsdragningar eller om det behövs mer resurser och stöd. Det är det som beredningen i Regeringskansliet handlar om, alltså att vi nu vet att vi får fram en bra åtgärd.
Vi är överens om att vi ska ha en aktiv oljebekämpning ute till sjöss och att vi har ökade risker i form av stora oljetransporter med tanke på Östersjöns strategiska läge på just det området. Dessutom behöver vi aktiva kommuner.
Man ska inte tro att de här problemen kan lösas om man inte kan samarbeta aktivt med kommunerna. Det här breda greppet innebär att de själva får välja metod. Där har vi haft en bred överensstämmelse i riksdagen, och då ska inte jag äventyra den genom att klämma i med en mängd lagstiftning på just detta specifika område.
Jag ska i stället säkerställa att det faktiskt har blivit beaktat i handlingsprogrammen och att det följs upp med åtgärder lokalt. Om det sedan brister på myndighetssidan lovar jag se till att det blir tilltäppt.
Leni Björklund (S):
Först vill jag vända mig till Sven Gunnar Persson och upprepa att det inte är beredskapsplanerna som är det viktiga, utan det är handlingsprogrammen. Beredskapsplanerna är ett hjälpmedel, ett verktyg, som man kan ha för att säkerställa att man har en ordentlig beredskap mot oljeskador och ett skydd mot de riskerna.
Vi ska nu tillsammans se till att handlingsplanerna ordentligt beskriver riskerna och att man har gått igenom hur man ska förebygga och vad man ska göra. Beredskapsplanen är alltså ett hjälpmedel medan handlingsprogrammet är det som vi har lagstiftat om här i Sveriges riksdag.
Sedan vill jag säga att Ulrica Messing är den som ansvarar för nödhamnarna och den verksamheten. Vi anser att vi har uppfyllt det EU-direktivet.
Jag har i alla fall säkerställt att de myndigheter som jag ansvarar för, Kustbevakningen, kan bogsera skadade fartyg i hamn, till skyddade platser som fungerar i de här områdena. Dessutom pågår en ytterligare genomgång av sjösäkerheten för att implementera ytterligare direktiv på det här området.
Jag överlämnar i trygga händer den frågan till Ulrica Messing. Jag kan försäkra er att vad anbelangar de myndigheter som jag ansvarar för ser både hon och Lena Sommestad till att jag gör allt för att också uppfylla miljö- och sjösäkerhetskrav. Med ert stöd tror jag att det kan bli riktigt bra till slut. Var inte så aggressiva, och utgå inte från att vi inte vidtar åtgärder.
Ha respekt för att en del processer där man ska involvera och få engagemang i landets alla kommuner tar lite längre tid än man kanske önskar när man ser problemen med de stora oljetransporterna.
Leni Björklund (S):
Jag tycker att det är bra att Ulla Löfgren och jag är överens om att det är i en kommun som olyckor sker, och det är där man också ska kunna hantera en allvarlig händelse.
Det finns situationer när händelseförloppet blir så dramatiskt att räddningsledaren i kommunen i dag med gällande lagstiftning har rätt att begära hjälp från andra kommuner eller från envar som han eller hon bedömer krävs för att man ska kunna hantera situationen.
Det är redan så att om olyckan och händelseförloppet skulle bli alltför dramatiskt finns en möjlighet både för länsstyrelsen att ta över uppgifter och för regeringen att ytterst ta över uppgiften. Men oftast måste man sedan återföra det operativa ansvaret till räddningsledaren. Det är därför man inte kan ha några styrkor utöver den räddningstjänst som finns i kommunerna.
Det är de som går in och hjälper till. Försvarsmakten kan vara en stödresurs och är det med en del av sin personal och sina transportmöjligheter. Det har räddningsledaren full rätt att begära redan i dag, och det vet räddningsledarna också om. Man behöver öva och utbilda sig för situationerna och få stöd när det gäller hur arbetet läggs upp.
Då finns Statens räddningsverk som därtill lägger upp förråd av materiel så att man ska kunna ha både sandsäckar, barriärer och annat som kan krävas för uppgiften. Jag bedömer därför inte att vi behöver göra några ytterligare påpekanden.
Med stödförordningen - som vi i riksdagen också har sagt inte ska vara dimensionerande för Försvarsmakten - har räddningsledaren möjlighet att peka och säga: Jag behöver den här hjälpen från Försvarsmakten. Om Försvarsmakten då inte är fullt upptagen med att använda resursen på annat håll eller för sin egen verksamhet är man skyldig att bistå. Så ser regelverket ut i dag. Det är en ganska ändamålsenlig ordning.
Det har också visat sig att vi klarat av många svåra situationer med hjälp av den lokala kunskap om resurser och möjligheter som finns i kommunerna kombinerat med ett lagligt stöd för räddningsledarna att begära hjälp.
Leni Björklund (S):
Först vill jag säga att jag inte har en lika negativ bild av vilken kunskap man har i räddningstjänsten när det gäller att kunna hantera översvämningssituationer. Tvärtom har de sammanställningar som gjorts visat att vi har en god förmåga.
Till viss del tror vi att denna goda förmåga beror på att vi bygger på den lokala verksamheten i kommunerna, där man har bra kunskap om förhållandena. Naturligtvis behövs det dock ytterligare stöd och hjälpmedel.
En sak är att man har så kallade älvgrupper där olika intressenter, både privata och offentliga, inte tar över det operativa ansvaret men ändå informerar varandra om risker och sådant som kan bli problematiskt. Sedan har kommunerna, om de får denna typ av kunskap om att det är fara å färde, en skyldighet att ta med det i sin riskhantering.
När det gäller den utbildning man har övar räddningstjänsten kontinuerligt sin förmåga att hantera översvämningar. Just utbildningen på översvämningsbarriärer sker vid Räddningsverkets skolor i Sandö och Revinge, där man har den materielen.
Det är dit man har förlagt sin kompetensutveckling när det gäller hur vi ska förstärka våra insatser vid översvämningar. Det har också ställts en fråga till Räddningsverket - och man har alltså avböjt - om att delta i utvecklingen av en sådan här försöks- och övningsanläggning i Storuman. Man anser att man har sina skolor och dessa ställen att bedriva sitt eget arbete på.
Om det så småningom kommer i ett annat ljus när vi får mer material från Klimatutredningen återstår att se, men det är i alla fall den bedömning verket har gjort tidigare. Sedan tycker jag att vi ska vara klara över att vi har en räddningstjänst av hög kvalitet i vårt land.
Den kan mobilisera lokala förstärkningsresurser eftersom den finns nära och arbetar nära, men den har också rätt att begära hjälp och förstärkningsresurser från ett vidare område. Ibland blir nämligen påfrestningen alltför stor för en enskild kommun att klara av. Detta övas också och har hittills visat sig fungera ganska bra.
Det hindrar inte att man ändå måste vidareutveckla den kompetensen, men det menar Räddningsverket sker vid de räddningsskolor man har.
Leni Björklund (S):
Det är alldeles riktigt att klimatförändringar kan komma att leda till att vi får större och mycket allvarligare översvämningar. Det är bland annat därför regeringen har tillsatt Klimatutredningen, för att vi ska få bättre kunskap på det området. En annan sak är att vi har all anledning att se hur vi kan lära av hur man gör i andra länder, hur våra erfarenheter är ur vår egen olyckshantering.
Jag vill gärna framhålla att det är viktigt att ha en ödmjuk hållning i de här frågorna. Det är ett område där kunskapen växer. Den bedömning man har gjort från Räddningsverkets sida är att de skolor vi har räcker för utbildningen. Det har man deklarerat.
Sedan är det alldeles riktigt att det kanske behövs en mer samlad testverksamhet av olika typer av materiel. Där vet vi att det finns ett par kommuner som arbetar med den typen av test- och provningsverksamhet. Där tror jag säkert att vi kommer att få se fler förslag när det gäller uthållighet.
Låt mig ändå säga att ingen räddningsledare i dag står ensam i en svår situation utan har all möjlighet att begära hjälp. Det finns också ett ansvar så att länsstyrelsen kan ta över en situation. Det har hänt. Länsstyrelsen driver dock inte det operativa räddningsarbetet utan får lämna över det till en räddningsledare som kan leda arbetet.
Vi har en lagstiftning som går ut på att vi hjälper varandra när något riktigt allvarligt händer. Det har visat sig fungera bra hittills.
Leni Björklund (S):
Sven Gunnar Persson har frågat samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin vilka åtgärder statsrådet ämnar vidta när det gäller att dels förebygga att Mälaren översvämmas, dels öka avtappningskapaciteten i Mälaren. Interpellationen har överlämnats till mig.
När det gäller att utveckla och förbättra beredskapen mot översvämningar beslutade regeringen den 30 juni 2005 om ett direktiv till en utredning om effekterna av klimatförändring och hur samhällets sårbarhet för dessa kan minska . Utredningen ska bland annat föreslå hur statens och kommunernas förebyggande åtgärder vid översvämningar, ras och skred kan utvecklas.
Av direktivet framgår att de begränsade avtappningsmöjligheterna från Mälaren, Hjälmaren och Vänern medför risk för översvämning av angränsande mark, vilket kan komma att förvärras genom framtida klimatförändringar. Detta beror bland annat på begränsning i slussarnas och vattendragens avtappningskapacitet. Stigande nivåer i världshaven och därmed Östersjön påverkar också möjligheten till avtappning.
Utredningen ska senast den 1 juni 2006 redovisa översvämningsrisker och avtappningsmöjligheter till regeringen. Uppdraget gäller Mälaren, Hjälmaren, Vänern och ytterligare områden där konsekvenserna blir stora vid översvämningar. Utredaren ska också föreslå åtgärder för att komma till rätta med eventuella problem. Slutbetänkandet lämnas senast den 1 oktober 2007.
Av direktivet framgår också att de samhällsekonomiska och statsfinansiella konsekvenserna av de förslag som läggs fram ska redovisas. För de förslag som har statsfinansiella konsekvenser ska utredaren föreslå finansiering. Regeringen har sedan att ta ställning till utredningens förslag.