KBLab/rixvox huggingface dataset:
Betty Malmberg (M):
Tack, Magnus Ek, för svaret! Jag kan sympatisera med det mesta som Magnus Ek tar upp. Det handlar om en bredare palett av frågor än just bara det som rör de stuprör som vi ofta är nere och grottar i - som just nu med cirkulär ekonomi. Det finns företag och branscher som är beredda att gå före.
Nu ska jag med handen på hjärtat säga att vi helst vill ha EU-övergripande kriterier som ska styra. Men man efterfrågar just punkten om när avfall slutar vara avfall, fru talman. Det kallas end of waste-kriterier. Det är nämligen först då som man kan ta nästa steg i produktutveckling och i innovation. Det finns alltså branscher som vill gå före här.
Till exempel däckbranschen och textilbranschen har tyckt att vi bör fastställa nationella sådana kriterier. Marlene Burwick känner också till detta - hon ser glad ut. Det är nämligen en fråga som vi gemensamt har haft uppe. Nu har det kommit en utredning från Naturvårdsverket.
De fick ett regeringsuppdrag att titta på detta, och de fastställde faktiskt att det här skulle gå att göra. Men Naturvårdsverket tycker att vi ska vänta på EU. Det är kanske ett huvudspår, som sagt. Men samtidigt finns det hela branscher och produktslag där man är beredd att göra detta. Jag tänker kanske specifikt på däckbranschen, som är en egen entitet i sammanhanget.
Om de nu är beredda att göra detta, skulle Magnus Ek och Centerpartiet då tycka att det vore bra att de kunde få göra det på prov? Det handlar då om att fastställa nationella end of waste-kriterier för däckbranschen på prov. Det skulle kunna vara en möjlighet.
Betty Malmberg (M):
Jag tackar Marlene Burwick för anförandet, där plasten med all rätt tog en del plats. Även jag nämnde det globala avtal som har tecknats av FN. Det är klart att det här ger förhoppningar om att man hittar ramverket men sedan också klär det i ord och i handling för att komma åt föroreningar.
Den handlingsplan som regeringen har antagit för plasten är naturligtvis också bra. Jag noterar dock att en del av dem som har kommenterat handlingsplanen - jag tänker bland annat på Avfall Sverige - tycker att det är få nyheter. Vart försvann till exempel den kemiska återvinningen?
Den nämns över huvud taget inte i handlingsplanen men presenterades så sent som för ett år sedan som en väldigt innovativ teknik. Här ska vi gå vidare. I mitt anförande talade jag om dialogen, som även Amanda Palmstierna tog upp i sitt anförande.
Det handlar om vikten av att man talar med varandra och lyssnar in vad till exempel näringslivet behöver. Det förvånar mig att regeringen inte tycks ha gjort det i den utsträckning som man skulle önska för att vi ska kunna gå vidare med de olika stegen mot en bättre användning av plasten, så att den faktiskt hamnar på rätt plats.
Vilket är Marlene Burwicks svar på frågan varför återvinningsindustrierna är kritiska?
Betty Malmberg (M):
Då vet vi väl egentligen inte vem som har rätt, men jag konstaterar vad jag har läst i pressmeddelanden. Där läser jag in att det finns övrigt att önska. Marlene Burwick sa i sitt anförande att många styrmedel är beslutade. Det var en fråga som även jag hade uppe. Men jag tycker också att det är viktigt att veta om styrmedlen styr rätt.
Når vi dit vi vill? Jag hade ett antal exempel på olika styrmedel vars resultat man nu kanske förvånas över. Vi får konstatera att resultaten inte alltid blivit de önskvärda. Jag tänker på plastpåseskatten, skatten på avfallsförbränning och skatten på elektronik.
Man måste lyssna och undersöka om vi gör rätt saker. Men det tycks inte regeringen vara så benägen till.
I går när jag satt och läste lite olika dokument hamnade jag i Långtidsutredningen från 1999, där det finns ett inspel om att man gjorde och behövde göra samhällsekonomiska analyser av det som då kallades kretsloppsekonomin. I dag heter det cirkulär ekonomi, men det är samma syfte. Man efterfrågade alltså detta redan då.
Men varför slår regeringen dövörat till när det gäller att göra mer av den här typen av analyser? Skatteverket har tittat på avfallsförbränningsskatten och sagt att det inte är någon bra idé. Vi nådde längre redan från första början. Då undrar jag: Är regeringen beredd att göra något med plastpåseskatten och slopa avfallsförbränningsskatten?
Betty Malmberg (M):
Tack, Markus Selin, för frågan! Markus Selin citerade en av våra reservationer, och jag tror att vi egentligen har omkring 30 i vår fiskerimotion. Det här tycker jag är väldigt klokt, liksom jag tycker att det är klokt att man agerar från regeringens sida och försöker skaffa sig kunskap.
Men man låter det gå i clinch och rör sig inte en liten millimeter för att försöka komma till rätta med de problem som finns här och nu och är akuta. Vi talar om åtta års regeringserfarenhet, Markus Selin!
Det håller inte att bara hänvisa till utredning på utredning och strategi på strategi om det inte landar i någonting som faktiskt gynnar den biologiska mångfalden, fisket, turismen och kustsamhällena. Det håller inte.
Det är frustrerande när vi på fråga efter fråga till ansvarigt statsråd får samma besked: Vi gör ingenting nu, för vi har inte kunskap nog. Det kommer en utredning om två år. Men kunskapen fanns. Var det fel instanser som tog fram den kunskapen? Det är det man undrar. Dög det inte att det var Östersjöcentrum på Stockholms universitet som gjorde det?
Duger det inte att det är SLU Aqua som lämnar samma rekommendationer? Det undrar jag och skulle gärna vilja ha ett besked om. En annan sak, fru talman, är att jag såg att när regeringen i höstas gjorde sina utspel talade man om havsmiljöpropositionen som skulle komma våren 2022. Vart har den tagit vägen?
Betty Malmberg (M):
Anfall är bästa försvar, eller vad heter det? Jag ställde en fråga till Markus Selin, och det gällde något som många av oss partier som deltog i Miljömålsberedningens arbete tycker är väldigt intressant. Där var vi också överens.
Vi ansåg att det skulle tas fram havsmiljöpropositioner, och det var alla partier med på. Regeringen har tydligen gått ut och lovat att en sådan skulle komma nu till våren, men den har inte kommit. Det var min fråga till Markus Selin, men Markus Selin struntar i att svara på den. Det bekymrar mig.
Vi hade kunnat samla ihop en hel del av de utestående frågorna där. Det handlar om att ha en holistisk syn på det här. Det handlar om att faktiskt se hela ekosystemet och hur det påverkas. Det hade vi kunnat plocka fram. Fru talman!
När det handlar om ålen säger EU att det ska göras ålförvaltningsplaner nationellt vart tredje år, och det gör Sverige. SLU Aqua visar i sin senaste analys från sommaren 2021 att det faktiskt har skett en vändning inom det svenska ålfisket sedan 2011. Det har blivit en vändning åt det positiva hållet under de senaste 30 åren.
Det vi önskar är att EU ska göra en samlad bedömning av hur de här ålförvaltningsplanerna ser ut för alla medlemsstater. Det är det som står i yrkandet. Det föreslår också SLU Aqua, inte minst när det kommer till Östersjön.
Betty Malmberg (M):
Innan jag svarar på Marlene Burwicks frågor vill jag tacka henne för det som hon redogjorde för angående fartygsåtervinningen. Jag vill bara klargöra att det i detta ärende inte finns några andra uppfattningar än regeringens, så att det är sagt. Jag känner väl till att det finns utredningar. En proposition med anledning av en utredning har klubbats igenom i riksdagen.
Precis som Marlene Burwick sa i sitt anförande handlar den om att vi ska sträva efter en frivillighet i myndighetsdialogen. Detta är bra. Men samtidigt handlar det nu om att vi måste se att detta omsätts i praktiken. Vad kommer det faktiskt att innebära?
Jag nämnde tidigare i mitt anförande exemplet från mark- och miljödomstolen i Östersund. När det gäller äganderätten trodde vi då att skogsägarna inte skulle behöva genomföra denna typ av utredningar, vilket bland annat regeringspartiet Socialdemokraterna och Miljöpartiet anförde vid besöket i miljö- och jordbruksutskottet.
Det visade sig tvärtemot att detta faktiskt inte stämmer. Därför är det viktigt att man nu systematiskt tittar på vilka effekter som detta med äganderätten får konkret därför att det finns med i flera olika utredningar, varav en ännu inte har behandlats av riksdagen.
Därför är det viktigt att man tittar på detta och lägger dessa saker bredvid varandra och ser att pusslet verkligen kommer att innebära en stärkt äganderätt. Det står nämligen om detta i både grundlagen och i Europakonventionen.
Betty Malmberg (M):
När det gäller budgetfrågorna kommer det att komma nya budgetar till hösten. Att vi från Moderaterna drog ned på ersättningarna till markägare handlar bland annat om nyckelbiotoperna som faktiskt visade sig vara icke hållbara, vilket regeringen fick erfara. Det fattade riksdagen beslut om. Därför blev det en sådan konsekvens.
Marlene Burwick nämner här artskyddet och att regeringen har hållit oss informerade.
När det kommer till frågan om klassificering av jordbruket är detta förvisso en symbolfråga. Det handlar om att stärka lantbruket och att stärka lantbrukarnas aktiviteter och verksamheter för att öka livsmedelsproduktionen. Det handlar om någonting som är livsnödvändigt för oss.
Inom lantbrukets verksamheter finns det naturliga förekomster av kväve när kväve till exempel läcker från marker. Det kommer vi aldrig att komma ifrån. Men självfallet ska man ändå jobba hela vägen för att en läckande gödselbrunn ska tas om hand. Det är inte detsamma.
Men jag tycker att detta är tondövt av regeringen när lantbrukarna år efter år menar att de inte ägnar sig åt en miljöfarlig verksamhet utan att de ägnar sig åt livsmedelsproduktion. Då borde man också hörsamma det för att ge dem förutsättningar för framtiden.
Betty Malmberg (M):
Tack, Markus Selin, för ditt engagemang i gamla statuter och förordningar! Något som Markus Selin glömde att nämna är att utskottsinitiativ faktiskt är en demokratisk rättighet som finns inskriven i riksdagsordningens 9 kap. 16 §.
Det här är en möjlighet som vi från riksdagen har för att styra regeringens arbete. Det kan vi inte neka någon. Jag tycker att det är positivt att det kommer fler utskottsinitiativ.
Dessa har inte direkt haft att göra med några lagändringar som har föreslagits och som därmed skulle påverka beredningar, utan det har mer varit utpekande av riktningar i de utskottsinitiativ som är lagda. Jag föreslår dock att vi faktiskt håller oss till förslaget om ramdirektiv. Förresten, jag glömde en sak, fru talman.
Markus Selin undrade nämligen vad det spelar för roll - det kommer ju förmodligen inte att ge någon effekt alls. Och det är väl precis detta som det handlar om: Markus Selin ondgör sig över att det finns tillkännagivanden sedan tidigare. Men faktum är att regeringen inte har levererat på dem, och det är därför som vi tar till det här verktyget en gång till.
Jag har ett litet fönster för att ändå ställa en fråga. Under hearingen fick vi höra att man efterlyser politisk tydlighet i vattenförvaltningen och i vem som har ansvar för vad. Det finns en utredning som har legat på regeringens bord i två år. När kommer den?
Betty Malmberg (M):
Detta står i betänkandet, och det är ett faktum. Redan då efterlyste miljö- och jordbruksutskottet att vi skulle göra mer av samhällsekonomiska analyser. Det är något som faktiskt inte sker.
När kommissionen till viss del kritiserar Sveriges åtgärdsprogram visar det sig att man gör det därför att det saknas motiv. Det saknas argument för varför man i något läge har gjort undantag från vissa miljökrav. Det här är ett jätteproblem.
Det stora problemet är att vi saknar uppföljning och utvärdering. Det är ett instrument som vi alldeles för sällan använder oss av.
Men detta visar också att när Naturvårdsverket till miljödomstolen skriver att de krav som nu ligger på verksamheten, ett vattenreningsverk, inte går att förverkliga raseras all tilltro till att vi ska leva upp till målet Rent vatten.
Naturvårdsverket säger att det inte finns någon samhällsekonomisk analys eller miljömässig analys. Det är illa, Markus Selin.
Marina Pettersson (S):
Jag får tacka socialministern för svaret på mina frågor. Svaren som socialministern har gett har ju stillat den oro som har funnits sedan Statskontoret kom med sin översyn av myndighetsstrukturen för barnpolitiken och Barnombudsmannens uppgifter och organisation.
Dock är det så att Statskontoret har lämnat ett flertal förslag över hur insatser och styrmedel kan effektiviseras för att få ett ökat genomslag när det gäller barnkonventionen på statlig och kommunal nivå. Det är glädjande att socialministern säger att någon förändring av Barnombudsmannen inte är aktuell. Vad kommer då i framtiden? undrar man.
Kan socialministern nu också säga att Barnombudsmannens roll inte kommer att förändras genom att regeringen går på något av de övriga förslag som finns i Statskontorets översyn?
Dessa förslag innebär ju förändringar av Barnsombudsmannens roll, och i socialministerns svar står att "barnkonventionen utgör en miniminivå där Sverige har stora möjligheter att gå längre inom många områden som rör barn och deras vardag.
Det förutsätter en tydlighet i såväl styrning som organisation för att barnkonventionen ska få ett effektivt genomslag bland statliga myndigheter och på kommunal nivå."
Men i Barnombudsmannens rapport, BR 2007:03 enligt myndigheternas uppdrag, framkommer det att verksamhetsstyrning från regeringen via regleringsbrev till myndigheterna kan vara i hög grad pådrivande för genomförandet av barnkonventionen. Det står "i hög grad". Då undrar jag: Hur många berörda myndigheter får styrdokument om barnkonventionens tillämpning i den egna verksamheten?
Jag anser att regeringen utifrån Barnombudsmannens rapporter och lagförslag kan inta en mer pådrivande roll genom sina egna regleringsbrev. Vad anser socialministern? När det gäller Statskontorets översyn betonas vikten av att regeringen tar ett ansvar för en tydlig styrning för att barnperspektivet ska få genomslag i verksamheterna.
Jag har bett socialministern om besked angående Barnombudsmannens vara eller icke vara. Han har gett ett tydligt svar, att Barnombudsmannen ska finnas kvar och att det inte är aktuellt med någon nedläggning. Jag är glad för detta svar, därför att år av arbete skulle gå förlorade om man inrättade en delegation på det sätt som Statskontoret har föreslagit.
Det skulle få flera negativa konsekvenser såsom mindre insyn i arbetet och mindre fristående från regeringen. Den föreslagna sammansättningen skulle dessutom skapa problem då en blandning mellan frivilliga, politiker och tjänstemän skulle fungera tillsammans, opartiskt i sitt granskande.
Det är glädjande att socialministern har tagit denna tydliga ställning för att Barnombudsmannen ska ha kvar sin roll och sina uppdrag och inte ska försvagas. Är socialministern beredd att stärka Barnombudsmannen ytterligare?
Marina Pettersson (S):
Socialministern har sagt till mig att det är en nödvändighet att det finns goda möjligheter till kompetensutveckling för den personal som ansvarar för verksamhetsutveckling och frågor och beslutsfattande som rör barn. Det har socialministern sagt i sitt svar till mig.
Det finns självfallet ett väldigt stort utbildningsbehov hos statliga myndigheter och i kommuner och landsting i verksamheter där barnfrågor berörs och där viktiga beslut fattas inom barnpolitiken.
Barnombudsmannen har tittat på just kunskapen om barnkonventionen hos 84 statliga myndigheter, hur mycket utbildning som har förekommit hos myndigheten under två år före denna undersökning och vilka myndigheter som hade genomfört minst en halv dags utbildning för sin personal.
Det svar som Barnombudsmannen fick var skrämmande. Det var 57 myndigheter som inte hade givit någon utbildning till sin personal under en halv dag under två års tid. Att driva på utbildningen tillkommer regeringen.
Men här kan också Barnombudsmannen vara en allt starkare aktör, som kan bidra med utbildning och information både till kommuner och till landsting. Barnkonventionen måste bli mer känd bland barnen och ungdomarna, hos myndigheterna och hos våra kommuner, hos alla beslutsfattare, och också känd hos den stora allmänheten.
Barnpolitiken måste utvecklas som det självklara alltet i vår samhällsutveckling. Vi talar om en femtedel av Sveriges befolkning, och just denna femtedel saknar rösträtt. Denna femtedel måste få kunskaper om sina rättigheter.
Här har Barnombudsmannen en väldigt viktig roll i att ge kunskap och lyssna in vad barn och ungdomar tycker och hur de vill se vårt samhälle utvecklas, att ge just de bra förslagen till regeringen om hur lagstiftningen kan förbättra villkoren för våra barn och ungdomar i Sverige. Att skapa attitydförändringar i vårt samhälle är också en viktig del av Barnombudsmannens arbete.
Det är glädjande att socialministern vill att Barnombudsmannen ska ha den här centrala rollen i utvecklingen av barns rättigheter. Men det är regeringens barnpolitik som Barnombudsmannen ska driva på. Är socialministern beredd att driva på barnpolitiken för barnens rättigheter i Sverige genom att tydliggöra sina krav på sina myndigheter?
När det gäller verktyget mainstreaming förutsätter det också att man vet vart man ska gå, att man vet om målet i sin politik. Då går man dit. Myndighetssektorerna har inte tagit något större ansvar för att själva driva på sin utveckling.
Är socialministern villig att staka ut vägen tydligare för sina myndigheter och se till att Barnombudsmannens ställning stärks?
Marina Pettersson (S):
Sammanfattningsvis har vi i Sverige nått en bit på väg gällande barnens rättigheter, men mycket återstår att göra. Sverige är ett land där det finns allt större skillnader för barn. Det finns en utbredd segregation. Det finns olika kvalitet i våra verksamheter. Barnfattigdom och hemlöshet breder ut sig i Sverige och blir allt djupare.
Hemlösheten är en realitet i dagens Sverige. Socialministern har uttalat sig i en artikel i Aftonbladet.
Göran Hägglund uttrycker - jag återkommer då till vad jag tidigare har sagt i mina anföranden - när det gäller Barnombudsmannen och barnkonventionens arbete i Sverige att det förutsätter en tydlighet i såväl styrning som organisation för att barnkonventionen ska få ett effektivt genomslag i statliga myndigheter och på kommunal nivå.
Han har också sagt: "I detta sammanhang har Barnombudsmannen en viktig funktion som vi inte har för avsikt att försvaga." Förhoppningsvis är detta citat också morgondagens verklighet.
Marina Pettersson (S):
Jag får tacka socialministern för svaret. När det gäller våra fattiga familjer i Sverige är det så att många barn trots att Sverige är ett ganska rikt land far illa. Barnfattigdomen har ökat. Nästan 150 000 barn bor i familjer som någon gång under det senaste året har sökt socialbidrag, försörjningsstöd, och levt på det.
Ungefär en kvarts miljon svenska barn bor i familjer med mycket låga inkomster. Vilka barn är det då som är fattigast? Ja, det är främst barn till ensamstående föräldrar, barn med utländsk bakgrund eller barn i familjer där bara en av föräldrarna har ett jobb att gå till. Fattigdomen i de här familjerna leder till att barnen inte kan göra samma saker som andra barn.
Barnen har inte råd att vara med på skolresan. Man kan inte betala dräkten till fotbollsspelandet. Barnen får inte åka på semester med familjen. I dag är det synliga mycket viktigt. Man ska som barn ha de rätta kläderna när man växer upp. Man ska ha rätt frisyr och rätt mobiltelefon.
Även om vi vuxna tycker att man kan stå över det är det väldigt svårt för de barn som lever i familjer med väldigt dålig ekonomi. Barns självförtroende bygger i mångt och mycket på att inte sticka ut från mängden. Familjen har inte råd att åka på semester. Barnen blir kvar i stan. Allting kostar - till exempel att gå in på badet, att fika, att gå på museum eller att besöka en djurpark.
Om några veckor kommer jag att befinna mig på kurs på Frykens strand i Värmland. Det är LO som anordnar en kurs för ensamstående mammor. Det har de gjort ganska många år i rad.
Men illavarslande är att de människor - ensamstående mammor - jag möter där får det sämre och sämre. Enligt vittnesbörd har en del av de här föräldrarna inte råd att få mat på bordet i slutet av månaden. De får knacka dörr, och då inte vilken dörr som helst.
De får gå till kyrkan för att få matkassar så att barnen ska få mat på bordet även sent i månaden. När det gäller regeringens politik och det här med barnkonsekvensanalyser fick vi i går genom Barnombudsmannen reda på att länsstyrelserna inte jobbar enligt barnkonventionen. Arbetet går sakta.
Jag tänkte fråga om socialministern tänker ta något initiativ här. Det är ju väldigt viktigt hur man skriver i regleringsbrev och så vidare. Vi behöver barnkonsekvensanalyser på varje politisk nivå, allra helst i Regeringskansliet. Jag vet att en grupp i Regeringskansliet jobbar med de här frågorna.
Men vad har kommit ut av deras jobb? Hur ser de på effekterna av regeringens politik?
Marina Pettersson (S):
Nu när regeringen försämrar för vanligt folk drabbar det barnen. Om man är sjukskriven men inte får vara det längre trots att man inte känner sig frisk blir det en oro för morgondagen som också drabbar barnen. Om en förälder tvingas söka jobb och tar ett jobb väldigt långt hemifrån blir familjesituationen väldigt otrygg också för barnen. Detta är mycket enkelt att förstå.
Men vad ska familjen göra som råkar ut för det här i praktiken? Socialministern säger att vi ska hitta vägar och hjälpa dessa grupper och att det är ett stort arbete som pågår. Regeringen har ett barnperspektiv. Man vill underlätta för barnfamiljerna, säger socialministern.
I det svar vi har fått står det: "Vi har ett väl utbyggt trygghetssystem för familjer och barn. Såväl de behovsprövade bidragen som de generella bidragen verkar inkomstutjämnande.
I detta sammanhang vill jag också informera om att regeringen redan i budgetpropositionen för 2008 redogjorde för sin uppfattning att man delar riksdagens bedömning och bereder frågan kring bidrag med mera som påverkar barn till särlevande föräldrar." Redan i budgetpropositionen visste regeringen alltså hur sanningen ser ut utanför detta hus.
Riksdagens utredningstjänst har räknat ut att inom två år kommer nära 27 procent av de barn som lever med ensamstående föräldrar att leva i fattigdom.
Min fråga är här och nu: Vad är regeringen beredd att göra för att avhjälpa den akuta situation som uppstår under en så kort tid, som ligger framför oss och som till ganska stor del beror på regeringens politiska beslut och dess effekter?
Marina Pettersson (S):
Jag har ställt frågor angående ökning av kommunernas utgifter för försörjningsstöd till ett antal ministrar återkommande gånger. Regeringens företrädare har alltid sagt: Det förekommer ingen markant eller större ökning av försörjningsstöden.
Nu börjar siffrorna öka. Jag anar att det bara är toppen på ett isberg. Det kommer att drabba många fler människor och barnfamiljer. Det är neddragningarna i trygghetssystemen som har gjort att människor har fallit mellan stolarna.
De har gått från Försäkringskassan till Arbetsförmedlingen. Det har blivit bedömt från ena dagen till den andra att de har en 100-procentig arbetsförmåga och att de ska prövas mot hela arbetsmarknaden. Men på Arbetsförmedlingen har handläggaren sagt: Du är för sjuk för att stå till arbetsmarknadens förfogande.
Sedan har de knackat dörr hos socialförvaltningarna för att i stället få försörjningsstöd. Många barnfamiljer har blivit drabbade genom detta. Nu säger ministern att den som inte kan utföra sitt arbete naturligtvis ska kunna vara sjukskriven.
Det vore intressant om ministern här ville förtydliga det svar han har gett. Det är ändå så att många människor har ramlat mellan stolarna och farit väldigt illa. Kommer ministern att se till att man utreder följderna av förändringarna i alla trygghetssystemen utifrån ett barnperspektiv?
Många barn i Sverige möter en sommar utan semester och utan att kunna köpa det där lilla extra.