Emma Henriksson (KD):
I dag ska vi debattera nationellt mål och inriktning för funktionshinderspolitiken. Det är ett betänkande som innehåller mycket som är bra. Framför allt är det ett betänkande som innehåller väldigt många vackra ord. Men det räcker inte med vackra ord.
Det räcker inte med fina formuleringar i de mål vi sätter upp om inte formuleringarna, ambitionerna och målen backas upp av handling. Och där brister det i vårt land i dag.
Som kristdemokrat är jag glad över att utskottet har ställt sig bakom vårt gemensamma alliansyrkande om att i målen också få med att samhället ska utgå från mångfald, att vi bejakar att vi människor är olika och att det är en grund som vi bör bygga på också när det gäller målen för funktionshinderspolitiken.
Men i propositionen från regeringen är regeringen tydlig med det som vi har kunnat se på område efter område när det gäller välfärden. Regeringen menar att höga ambitioner inte ska förenas med en prioritering när det kommer till de ekonomiska resurserna.
Regeringen säger tydligt att här ska vi ha höga ambitioner för funktionshinderhinderspolitiken, men det får inte kosta. Låt oss fundera över om regeringen skulle säga att samma principer ska gälla på andra områden. Vi ska höja ambitionerna när det gäller klimat- och miljöfrågor, men det får inte kosta. Vi ska höja ambitionerna när det gäller infrastruktur, men det ska inte kosta.
Vi ska höja ambitionerna när det gäller utbildning, men helst ska det kosta mindre. Sådana är inte regeringens ambitioner på andra områden, men sådana är regeringens ambitioner på det här området. De finns i den här propositionen, i regeringens uppdrag till myndigheterna och i utredningsdirektiv som är kopplade till de frågor som vi diskuterar i dag.
De finns också i den dagliga verkligheten. När vi läser Försäkringskassans analyser och prognosuppföljningar kan vi se att förra året men också innevarande år görs miljardbesparingar på det som kanske är en av de absolut viktigaste insatserna för personer med funktionsnedsättning, den personliga assistansen.
Det är en situation där ord och handling inte hänger ihop. Vi kristdemokrater har haft flera förslag som inte har vunnit stöd i betänkandet.
Det handlar bland annat om att höja ambitionen ytterligare när det gäller möjligheterna för personer med funktionshinder att vara delaktiga fullt ut på arbetsmarknaden.
I dag räknas inte att vara förälder eller att kunna fullfölja sitt arbete som ett grundläggande behov, men det är något som vi kristdemokrater har föreslagit. I betänkandet finns också frågan om bilstöd.
Det är ytterligare ett område där regeringen, när man har genomfört förändringar, samtidigt passar på att acceptera att det blir besparingar. Vi kristdemokrater ser ett stort behov av att detta följs upp, därför att ambitionen att förbättra förefaller att ha kunnat innebära försämringar.
Det är något som ytterligare är på väg att prövas i rättsprocessen genom att den person som har annat stöd nu kan riskera att bli av med sitt bilstöd och den möjlighet till frihet som det innebär att själv kunna föra fram sin bil.
Många som har haft möjligheten att få sitt fordon anpassat upplever att det är den enda situationen i deras tillvaro där de faktiskt betraktas som helt jämlika sin andra medtrafikanter - en situation som de inte uppnår vid andra tillfällen i livet.
Vi har en regering som tittar på och inte agerarar i en situation där besparing efter besparing görs på personer med funktionsnedsättning och samtidigt försöker få det att framstå som att man har höga ambitioner. Det är inte värdigt ett välfärdssamhälle. Det är inte värdigt vårt land. Herr talman!
För tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 7 men står självklart bakom alla Kristdemokraternas reservationer.