Ali Esbati (V):
Det här är den fjärde extra ändringsbudgeten som vi diskuterar. Också en femte har kommit. Regeringen har vidtagit en mängd andra åtgärder, och andra beslut har fattats. Det är viktigt att från positionen som företrädare för oppositionspartiet Vänsterpartiet säga i riksdagens kammare att regeringens agerande under krisen hittills i all huvudsak har varit snabbt, kraftfullt och rimligt.
Jag kan också känna stor stolthet över att vårt land, våra institutioner och våra invånare på det hela taget har kunnat visa några av sina bästa och mest beundransvärda sidor under den oerhört allvarliga pandemi som drabbat hela världen med full kraft. Enorma insatser görs nu framför allt inom sjukvården trots ett pressat utgångsläge, särskilt här i Stockholm efter åratal av underbemanning och marknadsexperiment.
Även inom andra välfärdstjänster, i civilsamhället och i grannskap utförs varje dag och varje timme ett ovärderligt arbete. Också vårt lands öppna och demokratiska styrelseskick, inklusive riksdagen, måste stå pall vid kris. För riksdagens del har det inneburit att kunna hantera alla de ärenden som behöver hanteras med särskild vikt lagd på de beslut som måste fattas med direkt anledning av krisen, inte minst de extra ändringsbudgetar som regeringen avlämnat.
Min bedömning är att det i huvudsak varit möjligt för såväl regeringspartier och samarbetspartier som oppositionspartier att agera vettigt i det här läget. Det betyder att både värna den konstitutionella rollen som granskare av regeringsmakten och bärare av de i allmänna val uttryckta åsiktsskillnaderna i befolkningen och samtidigt agera konstruktivt och lägga omedelbar partipolitisk poängjakt åt sidan.
För vår del har detta inneburit att lägga fram förslag för att lösa samhällsproblem och samarbeta för att förbättra innehållet i de beslut som riksdagen fattat. Det har också gett tydliga resultat vid flera tillfällen, exempelvis att finansutskottet enades om begränsningar för utdelningar och bonusar i samband med erhållande av statliga stöd. Det har också inneburit att vi accepterat sådant som vi under andra omständigheter hade velat skruva på eller delvis avvisa. Fru talman!
De ekonomisk-politiska åtgärder som riksdagen beslutar om under dessa speciella omständigheter är av den karaktären och framför allt av den magnituden att de kommer att prägla vårt land, vår ekonomi och vår arbetsmarknad under lång tid framöver. För Vänsterpartiet är det avgörande att det som genomförs faktiskt får de effekter som åtgärderna motiveras med - och att stöd och bördor fördelas rättvist.
Det är vår skyldighet att på så sätt bevaka vanligt folks intressen i den här tiden. I den extra ändringsbudget som vi debatterar i dag finns det tyvärr ett stort och kostsamt förslag som vi i Vänsterpartiet inte kan ställa oss bakom av de skälen. Det gäller den kraftiga, generella nedsättning av arbetsavgifterna och den allmänna löneavgiften som föreslås.
Jag vill innan jag förklarar närmare varför understryka att de övriga förslagen här, som gäller anstånd med moms för mindre företag och möjligheten att kraftigt öka avsättning till periodiseringsfond, är åtgärder som vi i rådande läge stöder. Fru talman! Att göra svepande nedsättningar av arbetsgivaravgifterna är en åtgärd som prövats på flera sätt i relativ närtid och som visat sig vara dokumenterat ineffektiv. Jag vet att särskilt regeringens samarbetspartier har haft väldiga förhoppningar knutna till den här sortens åtgärder.
Men det är inte ett tillräckligt bra skäl att använda närmare 30 miljarder kronor på det här sättet. Jag tror att det är viktigt för allmänheten att se vad detta handlar om. Det är alltså i praktiken en mycket stor pengaöverföring till alla företag med anställda. Det är inte, till skillnad från exempelvis systemet med korttidspermitteringar, kopplat till krav på att de anställda är kvar. Det är inte ett stöd som kopplas till någon form av omställningskrav.
Det är inte heller en överföring som i högre utsträckning går till företag vars verksamhet påverkas extra mycket av den här krisen. Många företag inom vissa branscher har på sina håll snarare fått ökad efterfrågan, men också de kommer att få det här stödet från skattemedlen. Som jag påpekade inledningsvis har Vänsterpartiet hittills stött alla de åtgärder som regeringen lagt fram.
Vi ser det som helt nödvändigt att staten i den här situationen tar ansvar för att hjälpa också branscher och företag att överleva. Det handlar om kunnande som byggts upp, om investeringar som gjorts och om sysselsättning som annars kan försvinna i onödan och göra oss alla fattigare som samhälle. Det är också en rad stöd som i rekordfart har tagits fram till företagen. Det handlar om sjuklöneansvaret, som staten tar på sig - vilket är utmärkt.
Det handlar om korttidspermittering, som jag nämnde, där staten går emellan och tar en del av notan. Det handlar om flera typer av krediter, garantier och anstånd i mångmiljardklassen. Gott så! Vi har röstat för dem. Jag ska också säga att vi inte alls utesluter ytterligare stöd riktade till företagen vid behov. Men då måste det handla om förslag där effekterna kan antas stå i proportion till kostnaden. Så till frågan om prioriteringar och balans i sammansättningen.
Det är klart att massor av människor som inte är i den direkta målgruppen för krediter och stöd till företagsägare är i stort behov av olika typer av hjälp som ligger närmare deras privatekonomier och vardagsbekymmer. Regeringen har lagt fram förslag på förbättringar i a-kassan, väldigt mycket i linje med de krav som Vänsterpartiet presenterat. Det är mycket välkommet och mycket viktigt. Regeringen presenterade i går förslag på mer pengar till kommunsektorn. Det är självklart och bra, men det är också ganska långt ifrån vad som behövs.
Konjunkturinstitutet gör bedömningen att ökat stöd i storleksordningen 20 miljarder behövs för att behålla nivåerna för 2019 - och då vet vi vilken slitig verklighet det innebar för de anställda i välfärden redan före coronakrisen. Fru talman! Någon ordning måste det ändå vara även i krispaketstider.
Den sociala och klassmässiga balansen i nödlösningar och stimulansåtgärder kan inte vara så skev som den riskerar att ytterligare bli med den här bredpensliga överföringen i 25-30-miljardersklassen till företagsägare. De pengarna hade kunnat göra större nytta om de exempelvis riktats branschvis.
Det finns alltid problem med gränsdragningar, men sådana får man göra såväl i livet i allmänhet som i krispolitiken i synnerhet. De hade också gjort större nytta för att långsiktigt öka sysselsättningen i välfärdssektorn, vilket hade varit nödvändigt redan utan de hårda erfarenheterna av en pandemi men nu blir alltmer uppenbart angeläget.
Vi hade från Vänsterpartiets sida likväl kunnat diskutera lösningar som ändå inbegrep nedsatta arbetsgivaravgifter och egenavgifter i någon form - om det funnits något som omedelbart vägde upp på andra sidan. Man kunde ju tänka sig - utan att jag för den skull ska stå och förhandla i talarstolen - en ordning där dessa ändringar visserligen görs men klart och tydligt kopplas till beslut om samtidiga eller senare justeringar på inkomstsidan.
Vi skulle kunna kalla den finansieringen för, säg, värnskatt. Eller så skulle vi äntligen göra nödvändiga justeringar av de alldeles orimligt låga kapitalskatterna i Sverige. Detta handlar om att vi ska hålla ihop som samhälle, och då måste vi också bära bördor och risker någorlunda solidariskt, efter förmåga och behov. Alla de som bär upp samhället med sitt slit i dag, som utsätter sig för risker för att de måste och som har förbisetts alltför länge kan inte också bli sittande med räkningen för räddningspaket och stimulansmedel.
Detta sammantaget, fru talman, gör att Vänsterpartiet alltså avvisar regeringens förslag i den form det nu ligger på riksdagens bord, gällande just sänkta arbetsgivaravgifter. Det innebär att jag yrkar bifall till Vänsterpartiets reservation nr 2.