Maria Weimer (L):
I debatten om Vattenfalls brunkolsverksamhet och klimatet bör fokus ligga på hållbarhet. Vattenfalls kolgruvor släpper ut 1,2 miljarder ton koldioxid varje år. Det är mer än hela Sveriges koldioxidutsläpp. Det rör sig om så stora utsläpp att det tydligt syns i den globala statistiken, till och med. Vi talar här om en mycket stor miljöpåverkan. Fru talman!
Jag vill börja med att påminna om att Liberalerna kritiserade inköpet av kolkraften när det beslutades 2001. I dag står klimatfrågan mycket högre på den politiska dagordningen, tack och lov, och ingen svensk regering skulle komma på tanken att köpa upp nya kolgruvor. Riksrevisionen konstaterade i sin rapport förra året att Vattenfalls plan ursprungligen var att reducera koldioxidutsläpp med hjälp av bland annat lagring av koldioxid och delvis genom försäljning.
I dag är förutsättningarna förändrade, och huvudstrategin har blivit att sälja bolagets tyska kolkraft. Fru talman! För ett år sedan besökte jag ett av Vattenfalls kolkraftverk i östra Tyskland, dagbrottet Welzow-Süd i regionen Lausitz. Kilometerlånga högar av jord var uppskottade för att man skulle nå 70 meter ned under jordytan till det så kallade svarta guldet.
I motsats till vad man skulle kunna tro ur ett svenskt perspektiv är stödet för verksamheten rätt starkt bland de flesta lokala politiska partier och fackföreningar. Samtidigt är den tyska regeringen smärtsamt medveten om att Tyskland riskerar att bryta mot sina egna klimatmål på grund av kolkraften. Det är oerhört pinsamt för Angela Merkel att ha skrivit under klimatavtalet i Paris och sedan behöva erkänna att Tyskland inte ens lever upp till det som gäller för de egna klimatutsläppen.
Orsaken är tysk energipolitik, där kärnkraften av politiska skäl ska fasas ut i förtid redan om sex år. Det är för övrigt något som för tankarna till den svenska regeringens politik med ett slutår för vår kärnkraft. Det tyska energibeslutet i kombination med ett prisras på kol gör att kolkraftverken går för fullt. När jag var där berättade man att kraftverken till och med har byggts om för att lättare kunna samverka med vindkraften.
Energiomställningen, som internationellt sett handlar mycket om förnybart, har i Tyskland sammanfallit med en renässans för kolkraften. Vindkraft går alltså hand i hand med kolkraft för en stabil elförsörjning. Det är fint för tysk industri men tragiskt för klimatet. Faktum är att kolkraften, hur smutsig den än är, tyvärr fortfarande spelar en central roll för tysk elförsörjning.
Om Tyskland hade valt att ta itu med klimatutsläppen och kolet innan man fasade ut kärnkraften hade detta inte varit fallet. Fru talman! Jag skulle vilja återkomma till Riksrevisionens granskning av styrningen av Vattenfall från i fjol där regeringen uppmanas att vara bättre förberedd för att hantera den finansiella risken med ett fortsatt ägande eller en försäljning av tysk kolkraft.
Min första fråga till Mikael Damberg och Lise Nordin blir därför om regeringen anser att försäljningen av kolkraften till EPH är affärsmässig och om man har hanterat de finansiella riskerna med affären. Precis som Riksrevisionen påpekade förra året finns också en risk för att Vattenfall i syfte att uppnå sitt finansiella exponeringsmål säljer sina tyska kolkraftverk vid en tidpunkt som inte ger maximalt försäljningsvärde. Min andra fråga är därför: Är det verkligen rätt läge att sälja nu?
Är detta ett bra tillfälle för försäljning som på bästa sätt tar hänsyn till svenska skattebetalares ekonomiska och miljömässiga intressen? Fru talman! Det är tydligt att grunden till försäljningen främst handlar om att bolaget ska ha en portfölj som är fossilfri. Men vi får inte glömma att miljöaspekten och frågan om långsiktig hållbarhet också bör finnas med i ett ställningstagande. Hållbarhet finns som sagt också omnämnt i ägardirektivet.
Vattenfall bör som ägare ta sitt miljöansvar när det gäller framför allt återställande av dagbrotten i östra Tyskland på ett långsiktigt och miljömässigt hållbart sätt. Det senaste året har en infekterad miljödebatt uppstått i Berlin om föroreningar i floden Spree och riskerna för dricksvattnet där. Det har visat sig att gamla dagbrott från kolbrytningen från DDR-tiden har återställts enligt vad man då trodde var konstens alla regler, men de har nu börjat läcka gifter som sprider sig ända till Berlin.
Det är naturligtvis centralt att Vattenfall som ett statligt ägt bolag nära sammankopplat med svenska staten och vårt svenska varumärke tar största möjliga miljöhänsyn för att återställa närmiljön kring dagbrotten. Vattenfall måste säkerställa att inga skador som har orsakats av kolgruvorna uppstår i ett senare skede. Nu när en försäljning är aktuell ställer man sig frågan: Vilka miljökrav har inom ramen för ägardirektiven ställts på den intresserade köparen?
Min tredje fråga till Damberg och Nordin är därför: Vilka miljöåtaganden har EPH förbundit sig att göra när det gäller långsiktig hållbarhet för klimatet och återställande av naturen i och kring dagbrotten? Fru talman! Jag nöjer mig med detta och ser fram emot Dambergs och Nordins svar på mina frågor.