Jan Lindholm (MP):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret på interpellationen. Vi andas alla in cirka en och en halv kubikmeter luft per timme och vistas i snitt ungefär 21 1⁄2 timmar per dygn inomhus. Av dygnets totala 36 kubikmeter luft som vi andas in är det alltså bara 4 kubikmeter som är utomhusluft.
Att många nya sjukdomstillstånd kan antas ha sin grund i ökad inomhusvistelse i lokaler med dålig inomhusluft är därför inte så konstigt. Jag har uppfattat att forskningen är säker på att så är fallet. Det man fortfarande saknar kunskap om är emellertid alla de mekanismer som kan tänkas ligga bakom detta. Förmodligen finns det inte bara en förklaring, utan orsakssambanden kan vara många.
Grunden kan vara användning av undermåliga byggmaterial, felaktig hantering, även av bra byggmaterial, rena byggfel samt naturligtvis skador uppkomna under själva byggprocessen eller senare under användningen. Fukt har ofta en stor betydelse i detta.
Eftersom ministern inledde sitt svar med att påpeka att han i slutet av april besvarade en interpellation från mig om ansvarsfrågor kring mögelskadade hus vill jag börja debatten med att påminna om vad ministern sade den gången. Jag citerar ministern direkt ur riksdagens protokoll: "Om huset är nytt kan fortfarande en garanti från entreprenören vara aktuell.
Om huset är yngre än tio år torde möjlighet finnas att skadorna täcks av befintliga försäkringssystem." Det svaret har upprört många av de drabbade.
Det är nämligen så, vilket ministern säkert känner till, att byggbolagen enligt svensk lagstiftning inte är ansvariga för utvecklingsfel när man har byggt på ett sätt som när det byggdes, när det utfördes, ansågs vara fackmässigt, men som sedermera har visat sig vara olämpligt.
Så tillämpar man nämligen lagen och tolkningen av den inom byggsektorn, och så kommer det kanske även att gå för dem som drabbats exempelvis av putsning av fasader med enstegsmetoden. Som konsument är det lätt att tro att skadorna på bostaden vid ett sådant tillfälle ska täckas av byggfelsförsäkringen, men så är det tyvärr inte.
Byggfelsförsäkringen behöver enligt 2 § i byggfelsförsäkringslagen inte omfatta utvecklingsfel. När försäkringen behövs som allra bäst täcker den som allra minst. Enbart vad gäller enstegsmetoden kan det vara så mycket som 25 000 bostäder där de boende sitter på både en hälsobomb och en ekonomisk katastrof.
De här familjerna, herr talman, vill gärna ha ett bättre svar, eftersom det ofta tar ett antal år innan byggfelen visar sig och sedan ytterligare ett antal år innan kunskapen sprider sig och man inser att det inte handlar om något enstaka problemhus här och var, utan om byggfel. Därför har många hört av sig med synpunkter om att byggherrens ansvar borde utsträckas till tio år. Jag undrar vad ministern tycker om ett sådant förslag.
Kravet på att byggfelsförsäkringen även ska omfatta utvecklingsfel avfärdar ministern i sitt svar med att försäkringspremien då skulle bli avsevärt mycket högre. Jag får helt andra signaler. En sådan lagändring skulle förmodligen betyda att byggherrarna inte tog de risker med nya och oprövade material som man så ofta tar i dag.
Då skulle det uppstå färre fel, vilket ganska snart skulle leda till behov av lägre försäkringspremier. Det är åtminstone vad jag har hört. Är det inte värt en snabbutredning, Andreas Carlgren?