Johan Forssell (M):
Åhörare! Den här debatten handlar alltså om situationen för ensamkommande minderåriga som har sökt asyl i Sverige. Moderaterna förespråkar en migrationspolitik som hjälper människor i nöd, som är långsiktig och hållbar. Som alla känner till var 2015 ett exceptionellt år i vår migrationspolitik.
Även om antalet personer som har sökt asyl i Sverige därefter har minskat kraftigt innebär de långa handläggningstiderna, tyvärr, att många människor väntar på ett besked om asyl. Så många som 13 000 ensamkommande är i dag inskrivna i Migrationsverkets mottagningssystem. Den genomsnittliga handläggningstiden för prövning av ärenden som rör denna grupp är nu uppe i ett år och åtta månader, och vid överklagan följer ofta ytterligare väntetid.
Det finns ingenting positivt i att någon människa, ung eller gammal, måste vänta så här länge på att få ett besked om asyl. Naturligtvis skapar det en stor frustration hos människor: Vad kommer att hända med mig? Hur länge till kommer det att dröja, och vad händer om jag inte har de asylskäl som krävs? Effektiviteten i beslutsfattandet måste öka. Här kan man inspireras till exempel av vårt östra grannland Finland.
Men det ska naturligtvis också sägas att utmaningen är mycket stor mot bakgrund av de väldigt många människor som har kommit till Sverige på kort tid. Ytterligare en förklaring till väntetiderna är att politiken inte har förmått att fatta beslut i tid. Tvärtom har flera av de mest uppmärksammade reformerna på området beslutats mycket sent.
Beslut om gränskontroller och skärpt migrationslagstiftning, medicinsk åldersbedömning, ny ersättningsmodell för kommuner - allt detta har presenterats i sista stund och när problemen redan har vuxit sig mycket stora. Förutsättningarna för myndigheter och för kommuner att lyckas lösa sina uppgifter har inte alltid varit de bästa. De har ibland till och med varit direkt dåliga.
Trots detta är min bild att mottagandet har fungerat - och fungerar - relativt väl på många håll i Sverige, inte minst tack vare viktiga insatser från enskilda och civilsamhället. Det är naturligtvis ett styrketecken för Sverige som land. Vår uppgift i denna kammare är att vara beslutsfattare, att stifta de lagar som gäller på området. Samtidigt är det lätt att fångas av olika människoöden.
Jag kan känna stor förståelse för att många människor som har kommit till vårt land och sökt asyl inte möttes av det man hade hoppats på. Förvisso har man såklart alltid själv ett stort ansvar att ta reda på vilka regler som gäller i det land man söker sig till. Men under alltför lång tid spreds en bild av den svenska migrationspolitiken som var för ensidig, och detta, i kombination med ett regelverk som på väldigt många punkter skilde sig åt från övriga EU-länders, skapade förväntningar men också problem.
Ett tydligt exempel är bristen på medicinska åldersbedömningar. Det är helt uppenbart att det har gått att få uppehållstillstånd i Sverige som minderårig trots att man egentligen har varit vuxen. Det innebär att tilliten till systemet har fått sig en törn. Nu är det viktigt att vi drar lärdom av de misstag som har begåtts.
Sverige behöver en migrationspolitisk debatt som lyfter fram de många möjligheter som finns med att människor rör sig över nationsgränserna men också de svårigheter som ibland finns och de målkonflikter som området inrymmer. Lagar och regler måste upprätthållas.
När vi nu ser till dagens situation kan vi konstatera att för den som söker asyl i Sverige i dag gäller rätten till en individuell prövning av huruvida asylskäl föreligger. Prövningen görs av Migrationsverket och man har rätt att överklaga till domstol med möjlighet till hjälp av ett rättsligt ombud. Prövningen sker utifrån säkerhetsläget i hemlandet och utifrån omständigheter som rör den enskildes person.
Den som bedöms ha asylskäl beviljas skydd och får stanna i Sverige. Bara i fjol beviljades i Sverige 71 000 personer uppehållstillstånd i asylärenden, och han eller hon som har fått ett uppehållstillstånd ska så fort som möjligt ges bra förutsättningar att komma in i samhället och i arbetslivet. Har man däremot efter en rättssäker process fått ett slutligt besked om att man bedöms sakna asylskäl ska man återvända till sitt hemland.
Det beskedet gäller lika för alla och är grunden i vår reglerade migrationspolitik. Jag har stor förståelse för den svåra situation som många människor som nekas uppehållstillstånd i Sverige befinner sig i. Det gäller personer från Afghanistan, men det gäller också personer från andra länder. Många har dessutom tvingats vänta väldigt länge på beslut.
Det gör dock inte att jag tycker att vi ska frångå den ordning vi har i Sverige med individuella prövningar av asylskäl inom ramen för en rättssäker process. Det är berörda myndigheter, ytterst Migrationsverket, och domstolen som har att avgöra huruvida asylskäl föreligger i varje enskilt fall. Så har det inte alltid sett ut. Jag vill påminna om att denna förändring fattades det beslut om i mycket bred politisk enighet för drygt 15 år sedan.
Men att låta politiken stapla olika särlösningar på varandra kommer i förlängningen att vara steg mot en mindre rättssäker och mer oordnad asylprocess. Det är inte en väg som Sverige ska slå in på. Nej, herr talman, tvärtom behöver migrationspolitiken regler som är långsiktiga av den anledningen att det här området är för viktigt för att fortsätta definieras av en stor ryckighet hit och dit.
Det är precis det som har skapat många av de problem vi ser i dag. Den som söker asyl i Sverige, men också kommuner, myndigheter och civilsamhället, ska veta vad som gäller. Man ska kunna lita på Sverige.