Runar Filper (SD):
Jag ska börja med att tacka ministern för svaret på interpellationen. Den springande punkten och problematiken som jag efterlyser svar på är små, knappt existerande, ideella föreningars rätt att överklaga vissa domar och beslut kopplade till miljöbalken.
Det har fått stora negativa konsekvenser - de ständiga överklagandena av myndighetsbeslut har stoppat jaktbeslut gång efter annan, år efter år. Detta har medfört stora bekymmer och stor besvikelse för den landsbygdsbefolkning som ideligen drabbas av rovdjursangrepp på boskap och hundar.
Viltvården i ordets rätta bemärkelse har begränsats kraftigt, och koncentrationen av varg har blivit ytterst besvärande lokalt och regionalt vad gäller både tamdjursangrepp och att den kraftigt har åderlåtit älgstammen. Värmland, som jag kommer från, hade för tio år sedan Sveriges mäktigaste älgstam. Per 1 000 hektar hade vi mest älg i landet.
Nu har vi sjunkit så mycket att bara Blekinge och Halland har en skralare älgstam än Värmland. Miljöministern skriver i sitt svar att hon förstår att sena besked om jakt kan försvåra en långsiktig rovdjurspolitik och leda till olägenheter för de jägare som förberett sig för jakt. Det är riktigt, men det handlar inte bara om olägenheter för jägarna.
Miljöministern glömmer helt bort dem som verkligen är berörda: ägare av boskap, hundägare och oroliga småbarnsföräldrar i områden där vargar och andra rovdjur stryker kring knutarna. Det är inte så roligt att ha sina barn stående på en grusväg flera hundra meter från bostaden i väntan på skolskjutsen och veta att det finns varg i området, att man bor i ett vargrevir.
Hela Värmland består av vargrevir, stora delar av Dalarna och Hälsingland likaså. Det skyndsamhetskrav som regeringen infört, att överklagad skydds och licensjakt ska hanteras skyndsamt med förtur i domstolen, är naturligtvis bra. Frågan är bara hur det kommer att fungera i praktiken.
För att undvika att vargjakten ställs in år efter år bör ett tillägg skrivas in i Naturvårdsverkets föreskrifter om att jakttiden ska kunna förlängas oavsett om den ordinarie jakttiden är förbi när ett sent domstolsutslag kommer. Detta har SD motionerat om som ett komplement till skyndsamhetskravet om domstolsutslag ändå dröjer.
Att miljöorganisationer ska kunna överklaga beslut som förorsakar industriell påverkan på miljön liksom nya vägsträckningar med mera ser vi som viktigt och självklart. Att jaktbeslut ska kunna överklagas är också självklart. EU-domstolen och Högsta förvaltningsdomstolen har som ministern säger slagit fast att överklagade jaktbeslut ska kunna prövas i domstol.
Det ledde till inställda jakter med en gång år 2016 när det infördes liksom år 2012, 13 och 14, när det tidigare gällde. År 2013 hann man skjuta tre vargar innan jakten ställdes in, ska sägas. Men här gäller ifrågasättandet giltigheten och rätten att överklaga, att en liten organisation med 100 medlemmar får föra allmänhetens talan och hur kriterierna för att få överklaga mäts och bedöms.
Det är därför vi menar att regeringen tydligt bör utreda konsekvenserna av denna lagstiftning och återkomma med förslag om hur lagstiftning och tillämpning kan förbättras. Art- och habitatdirektivet är från 92. Vid den tiden fanns det knappt någon varg i Sverige. Fågeldirektivet är ännu äldre, från 79. Förutsättningarna har ändrats, och vi kan inte stirra oss blinda på ett gammalt direktiv när vår fauna har utökats och vi har en helt annan problematik än vi hade då.