KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Jag vill börja med att understryka att den palestinska myndigheten är helt avgörande för samhällsbyggande, för att leverera medborgarservice och minska risken för destabilisering i Palestina och minska risken för att ge ökat inflytande för Israelfientliga krafter. Detta är den enda möjlighet som vi har att investera i långsiktig stabilitet.
Att den palestinska myndigheten har ett säkerhetssamarbete med Israel hoppas jag att Mikael Oscarsson vet. Den palestinska myndighetens statsduglighet återbekräftades i New York i september förra året då de största givarna träffades - FN, EU, Världsbanken, IMF, USA och Sverige.
Man betonade då vikten av ett fortsatt och ökat stöd till den palestinska myndigheten. Sedan är det ju så att man kan komma med många citat. Jag tycker att det är viktigt att också framhålla citat från den palestinska presidenten Abbas, som kontinuerligt tar avstånd från våld.
Det finns citat från slutet av januari där Abbas återigen säger att de ska ha ett fredligt nationellt skapande.
Han tar helt avstånd från användandet av vapen och alla typer av bomber och säger att de som använder sådant ska arresteras. Han understryker också att han inte vill pressas in i ett militärt avgörande eller militärt slag. Detta är väldigt viktigt, och vi för naturligtvis den här dialogen med den palestinska myndigheten hela tiden.
Det är också viktigt att klargöra vilken typ av relation vi har via biståndet. Vi har ett stöd till det palestinska folket, alltså till de människor som i dag lever under illegal ockupation.
De är i en oerhört desperat situation där de på grund av isolering och blockering av ekonomisk handel helt enkelt är beroende av bistånd utifrån för att överleva. De har en oerhört hög ungdomsarbetslöshet, och en del av den svenska biståndsstrategin handlar om att skapa ekonomiska möjligheter och sysselsättning för just kvinnor och ungdomar.
Det gör vi för att ingjuta hopp i palestinier så att de inte tar till vapen och inte blir desperata nog att gå med i den väpnade kamp vi tar helt och hållet avstånd ifrån. Vi ser också vattenproblematiken, som är helt förödande.
90 procent av allt vatten i Gaza är otjänligt. Menar Mikael Oscarsson att vi ska villkora vårt bistånd och inte hjälpa dessa människor?
Ska biståndssamfundet och givarna dra tillbaka det enda hopp palestinier har om en fortsatt fredlig utveckling och ett stärkande av fredliga och rättssäkra institutioner, vilket behövs för att kunna föra fredssamtal med Israel och finna en varaktig tvåstatslösning?
Isabella Lövin (MP):
Jag kan försäkra Mikael Oscarsson om att regeringen för en kontinuerlig dialog med den palestinska myndigheten och att vi tar upp oroande uttalanden som kan bidra till uppvigling till eller eskalering av våld. Jag har gjort det själv. Det finns alltså ingen som helst tvekan om det. När det gäller utbildningsväsendet och anklagelserna om uppvigling i läromedel och annat är det någonting som FN regelbundet följer upp.
Ibland finner man att det stämmer och ibland inte. Det är alltså också någonting som givetvis är i strålkastarljuset för det internationella givarsamfundet. När vi nu talar om skolor tänkte jag nämna en färsk berättelse från en pensionerad folkhögskollärare, Marianne Claesson från Equmeniakyrkan.
Hon är nu på plats som ekumenisk följeslagare i en by mellan Jeriko och Taibe, där flera beduinklaner nu har trängts ihop. Tidigare har de kunnat vandra med sina fårhjordar mellan olika betesmarker beroende på årstider, men nu är beduinerna helt inlåsta mellan israeliska bosättningar och militärposteringar.
Kvinnor och barn drabbas på så sätt att de blir sammanträngda, och reglerna och våldet ökar i familjerna. Skolan dit flickorna tidigare kunde gå och få sin världsbild vidgad är nu hotad - Israel har beslutat att riva skolan, och då förlorar barnen sin skolgång.
De träd Marianne Claesson vittnar om är planterade framför förskolan kommer också att förstöras av bulldozrar. Detta är den verklighet det här våldet och den här retoriken föds i. Det måste vi vara väldigt klara över.
Jag vill också säga att Sverige under Alliansens åtta år vid makten kanaliserade hundratals miljoner kronor till den palestinska myndigheten. Jag tycker att det är konstigt att Mikael Oscarsson inte tar upp det.
Man gjorde det trots bristerna och trots de behov av fortsatt reformarbete och förbättringar som hela tiden har funnits. Däremot är det ju så att vi jobbar för ansvarsutkrävande också genom vårt bistånd. Den absoluta lejonparten av biståndet ger vi till civilsamhällesorganisationer, FN och andra som faktiskt jobbar med att stärka ansvarsutkrävandet gentemot regeringen.
Det gör vi i alla länder vi jobbar i - det är inget vi gör specifikt här - men det är viktigt att poängtera.
Jag är väldigt oroad över att vi ska stå så här i Sveriges riksdag och ytterligare lägga bränsle på brasan och polarisera den här debatten, att vi ska importera en infekterad och bloddrypande retorik som vi absolut inte behöver ägna oss åt när det handlar om biståndspolitik. Vi ska stödja människor som har behov i akuta situationer.
Vi ska också jobba och bygga långsiktigt för fred, och det gör vi genom att ge människor framtidstro, genom att stärka vattenförsörjning, infrastruktur och ekonomisk utveckling. Det är det enda sättet att hindra ett blodigt slut på den här konflikten.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Mikael Oscarsson! Det är anmärkningsvärt att Mikael Oscarsson också tycker att alliansregeringens politik har varit felaktig på det här området. Det gör Mikael Oscarsson väldigt isolerad i sin åsikt att vi ska dra tillbaka biståndet till de människor som bäst behöver det, trots att det är komplicerade situationer. Sommaren 2014 var det det mest förödande kriget sedan ockupationen inleddes 1967 i Gasa.
Över 2 100 palestinier dödades, varav majoriteten var civila och bland dem 500 barn. Sedan den 1 januari i år har Israel demolerat 284 humanitära strukturer i område C, varav 45 procent är EU-finansierade biståndsprojekt.
Om vi nu ska stå här och peka finger ska vi kanske peka finger åt båda hållen. Jag tycker att det är viktigt att vi har ett balanserat tonläge här i Sverige när vi diskuterar de här frågorna. Det här är, som alla vet, en väldigt infekterad konflikt. Självklart tar Sveriges regering avstånd från terroristhandlingar men också från illegal ockupation.
Vi måste nu se till att skapa förutsättningar för fred, och det gör vi inte genom att höja tonläget till de här nivåerna i svensk debatt. Jag tycker att vi ska se hur vi kan stärka fredsprocessen, och vi måste ingjuta hopp i det palestinska folket och inte minst i ungdomarna.
Då kan vi inte ställa oss på ena sidan och fördöma våldshandlingar, och vi vet att också president Abbas har fördömt och hela tiden fördömer våldshandlingarna. Vi för en dialog med båda sidor om att man inte ska använda våld.
Isabella Lövin (MP):
Kerstin Lundgren har frågat mig om det är min och regeringens politiska vilja att Sverige ska skära ned på stödet till utveckling av parlamentarisk demokrati i Afrika och helt avsluta sitt mångåriga samarbete med organisationen Awepa International.
Kerstin Lundgren har även frågat mig om regeringen avser att minska stödet för att utveckla den parlamentariska demokratin på regional nivå i den nya samarbetsstrategin. Demokrati och mänskliga rättigheter är högt prioriterat inom det svenska utvecklingssamarbetet.
Sverige är en av världens största givare inom demokratibistånd och har sedan många år ett omfattande stöd till organisationer som verkar för stärkt demokrati i Afrika. Regeringens målsättning är att besluta om en ny regional strategi för utvecklingssamarbete med Afrika söder om Sahara för perioden 2016-2020 före utgången av detta år.
Den 24 september 2015 uppdrog därför regeringen åt Sida och Folke Bernadotteakademin att inkomma med underlag till en ny strategi för Sveriges bistånd till stöd för regionalt utvecklingssamarbete i Afrika söder om Sahara. I anvisningarna till dessa myndigheter lyfts särskilt frågor om demokrati, jämställdhet och mänskliga rättigheter fram eftersom vi ser fortsatta utmaningar inom dessa områden.
Andra samarbetsområden berör frågor om mänsklig säkerhet, frihet från våld, ekonomisk integration, hållbart nyttjande av gemensamma naturresurser samt regional motståndskraft.
Myndigheten Sida har till uppgift att genomföra de av regeringen beslutade strategierna för utvecklingssamarbete och föra dialog, identifiera, besluta om och följa upp effektiva insatser som kan bidra till att strategins mål uppfylls. Den svenska förvaltningsmodellen medför en hög grad av delegerat ansvar från regeringen till myndigheterna.
Myndigheterna genomför sin verksamhet inom ramen för den styrning som ges i lag och förordning, myndighetsinstruktion, regleringsbrev och särskilda uppdrag. Myndigheternas fristående ställning och långtgående befogenheter att besluta om hur de egna uppgifterna ska lösas är en viktig komponent i den svenska förvaltningen.
Regeringen har därför ingen ambition att detaljstyra vilka insatser eller samarbetspartner myndigheten Sida väljer. Men jag är informerad om att Sida för en dialog med Awepa, bland annat om hur finansiellt stöd skulle kunna säkras exempelvis via EU:s panafrikanska program.
Jag vill också vara tydlig med att regeringen inte har fattat något beslut om att prioritera ned den här typen av stöd. De svenska insatserna till stöd för parlamentarisk demokrati i Afrika går inte enbart genom Awepa och utgår inte bara från insatser i den regionala samarbetsstrategin.
Exempelvis genom PAO-strategin, partianknutna organisationers demokratistöd, får fyra svenska partianknutna organisationer, bland dem Centerpartiets Internationella stiftelse, stöd till ett program för unga afrikanska politiker.
Inom den tematiska strategin för särskilda insatser för mänskliga rättigheter och demokratisering 2014-2017 ges dessutom globala stöd som riktar sig just till den parlamentariska aspekten av demokrati.
Isabella Lövin (MP):
Jag förstår att Kerstin Lundgren har ett engagemang i Awepa eftersom hon också sitter i styrelsen. Men som jag förklarade går regeringen inte in i detalj och berättar för Sida eller för Folke Bernadotte-stiftelsen exakt vilka samarbetspartner man ska fokusera på.
Jag kan bara konstatera att i fråga om den nuvarande strategin är ett av de absolut prioriterade områdena som beslutades av den tidigare regeringen att främja demokratisk utveckling främst genom antikorruption.
Sida har tolkat det så att just det stödet inte främst är fråga om att främja antikorruption. Regeringen kommer att lägga fram en ny regional samarbetsstrategi där vi kommer att prioritera mänskliga rättigheter och demokrati. Så har det inte varit tidigare.
Jag vill understryka att det inte bara är genom den regionala strategin som vårt demokratistöd går. Jag vill kraftigt motsäga insinuationen att den här regeringen stärker bara regeringar och institutioner. Den största andelen av Sidas verksamhet går till demokratibistånd. Det är 5,8 miljarder. Än så länge går en oerhört liten del till att stärka institutioner.
Det finns också andra strategier. Till exempel PAO-strategin går till ett program för unga afrikanska politiker, Programme for Young Politicians in Africa. Det är Centern som är initiativtagare.
Inom den tematiska strategin för mänskliga rättigheter ges globala stöd till exempelvis the Inter-Parliamentary Union och Parliamentarians for Global Action, som har programaktiviteter i Afrika. När det gäller det specifika fallet med Awepa har man varit beroende av stöd från Sverige.
Vad jag är informerad om har Sida haft en dialog med Awepa och sett till så att stödet kan utfasas och användas så smidigt som möjligt för programverksamhet eller för basbudgetstöd under övergångsperioden för att kunna gå över till andra givare.
På så sätt orsakas minimal skada på Awepas organisation och arbete. Awepa ska ges tid att söka nya givare. Jag ser ett stort värde i de panafrikanska initiativen för parlamentariker. Panafrikanska parlamentet kommer på förslag av Afrikanska unionen att få viss lagstiftningskompetens.
Det är absolut ett steg i rätt riktning. Jag som gammal EU-parlamentariker har suttit i EU-parlamentets parlamentariska församling som är knuten till Panafrikanska parlamentet, och jag har god insikt i det. Men det betyder inte att jag kan gå till vår myndighet och säga exakt vilka organisationer som den ska medverka till.
Men i den nya strategin för regionalt samarbete lyfter vi upp demokratistödet som en av de viktigare frågorna i strategin.
Isabella Lövin (MP):
Det är riktigt att vi på grund av kostnaderna för att ta emot flyktingar i Sverige nu ändå har lyckats begränsa avräkningarna till högst 30 procent av biståndet. Det har lett till att vi har fått prioritera hårdare inom biståndet detta år.
Det har fallit tillbaka bland annat på denna strategi, där den tidigare regeringen klart har uttryckt att man vill främja demokratisk utveckling främst genom antikorruption. Vi har som sagt gett i uppdrag till Sida och Folke Bernadotteakademin att ta fram en ny strategi där det i instruktionerna talas om demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet.
Kerstin Lundgren vill att jag ska uttala stöd för parlamentariker. Självklart är det viktigt och helt nödvändigt för demokratisk utveckling och ansvarsutkrävande att man har denna balans mellan regering och ett fungerande parlament. Självklart är det också oerhört viktigt med regionalt samarbete i Afrika. Jag tror personligen att det är en viktig framkomlig väg.
Men man är ännu i ett tidigt stadium, och det är klart att man behöver stöd för denna typ av aktiviteter. Där är vi alltså helt överens.
Jag vill återigen poängtera att mänskliga rättigheter och demokrati är den enskilt största sektorn inom Sidas bistånd - 5,8 miljarder. Vi är alltså världens största givare av demokratibistånd. Det är ingenting som vi nedprioriterar.
Tidigare här i kammaren har det ställts frågor om den strategi som handlar om mänskliga rättigheter och demokrati och om anslaget har minskat i nominella termer. Men jag har förklarat att vissa anslagsposter har förts över till andra.
Exempelvis har valobservatörsfunktionen förts över till Folke Bernadotteakademin, och finansieringen av kontoret för mänskliga rättigheter i Genève har förts över till UD:s anslagspost för multilaterala organisationer. Vi har alltså inte på något sätt minskat på detta. I den mån vi har minskat har vi inte minskat mer än vad vi har gjort på andra anslagsposter.
Jag kan bara instämma i Kerstin Lundgrens stöd för parlamentarikers viktiga funktion för demokrati och för ansvarsutkrävande och kan också instämma i att regionala samarbeten är oerhört viktiga. Jag önskar verkligen det panafrikanska parlamentet och Ecowas motsvarighet all framgång.
Jag vet själv, med min erfarenhet från EU-parlamentet, hur viktiga dessa regionala parlament kan vara som mer fristående röster och mindre styrda av sina egna enskilda regeringar för ansvarsutkrävande. Inte minst när det gäller mänskliga rättigheter och antikorruption tror jag att de kan ha en oerhört viktig roll, vilket Afrikanska unionen har i Afrika i dag just när det gäller det.
Isabella Lövin (MP):
Jag uppskattar verkligen Kerstin Lundgrens engagemang för parlamentarikernas roll, för parlamentens roll och inte minst för de regionala och internationella parlamentens roll i världen. Jag tror att det är en mycket viktig och framkomlig väg för demokratisk utveckling, för ansvarsutkrävande och för mer oberoende granskningar av enskilda regeringar. Där är vi överens.
Däremot blir jag lite konfunderad över vad Kerstin Lundgren drev under Alliansens tid, eftersom parlament inte specifikt är uttryckt i prioriteringarna för den regionala strategi som Awepas stöd just nu är beroende av.
Däremot har man nämnt antikorruption som ett prioriterat område för främjande av demokrati. Vi har ett väldigt brett stöd inom området demokrati.
Som jag nämnde tidigare har inte neddragningarna på grund av avräkningarna för flyktingmottagandet i år betytt att allt svenskt stöd till parlamentariker i Afrika har försvunnit - långt ifrån. Dessutom stöder vi genom vårt EU-bistånd även det panafrikanska parlamentet. Förhoppningsvis kommer Awepa att hitta ett stöd.
Såvitt jag är informerad kanske EU är villigt att gå in och göra detta. Regeringen tycker att demokratibistånd är en av våra största prioriteringar och kommer så att vara. Vi hoppas att denna kontinuitet fortsätter.
Jag kommer inte att kunna uttala specifikt vilka organisationer som ska stödjas via Sida. Men vi har ändå en viss överensstämmelse i åsikter här.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Karin Enström och Kerstin Lundgren, för frågorna! Jag välkomnar verkligen ert stöd till Sveriges kandidatur till säkerhetsrådet. Jag välkomnar också möjligheten att här i riksdagen svara på dessa frågor i offentligheten, så att även det vi pratade om i utrikesutskottet i går kan följas av svenska folket och de journalister som har visat intresse för den här frågan.
När det gäller rotationsordningen stämmer det att det är tre europeiska länder som nu konkurrerar. Sverige var det första landet som anmälde sitt intresse. Vi har även gjort ansträngningar för att koordinera inom EU-kretsen, så att vi skulle slippa den här konkurrenssituationen. Det tredje landet som anslöt sig gjorde det väldigt sent och har ambitionen att bli ett land som kanske till och med sitter permanent i säkerhetsrådet.
Vi har verkligen inte önskat den här situationen, som är olycklig. Det hade varit bättre om EU-kretsen hade kunnat enas om två kandidater. När det gäller att hålla korten nära bröstet kan man verkligen uttrycka det så. Det tycker jag är en mer rättvisande beskrivning än att vi försöker dölja saker.
Vi har nu redovisat kostnaderna, inte bara för 2015 utan för 2014-2016 fram till mars, för utrikesutskottet. Totalt ligger kostnaden runt 20 miljoner, varav 10 miljoner för att finansiera de särskilda kanslier som finns inom UD för att jobba med kampanjverksamheten. Jag vill vara väldigt tydlig med att det inte är biståndspengar utan anslagspengar.
10 miljoner är kostnaden för ordinarie personal, alltså UD-personal som är avdelade för detta, inte extraanställd personal. Det är 20 miljoner som har använts hittills. Vi välkomnar all granskning, och det är inga kort som ska läggas på bordet. Vi behöver inte hålla dem så nära bröstet när omröstningen är klar.
Det är inget som helst hemlighetsmakeri bakom detta. Varför just FN-ambassadörer? Dag Hammarskjöldstiftelsen har anordnat de här seminarieserierna inom ramen för sin ordinarie verksamhet. Man har alltså inte fått pengar av oss specifikt för att inbjuda FN-ambassadörerna. Dag Hammarskjöldstiftelsen sysslar med bland annat FN-reform och säkerhetspolitik.
Under det gångna året har FN slutit flera oerhört viktiga avtal såsom klimatavtalet, Agenda 2030 och Financing for Development. Just dessa FN-ambassadörer från små, konfliktdrabbade och fattiga länder har suttit som aktörer inom FN och förhandlat.
Vi har haft ett väldigt tätt samarbete med dem för att nå framgång inom till exempel klimatavtalet, så de var relevanta för Dag Hammarskjöldstiftelsens verksamhet. Inbjudan har skett i samarbete med UD. Vi har bedrivit en aktiv politik för att samarbeta med just de här länderna för att nå framgång i de här avtalen.
Sedan är detta bistånd. Bistånd är inte bara att ge matpaket eller humanitär nödhjälp till fattiga människor i Afrika.
Bistånd är också konferenser, kunskapsutbyte, stärkandet av kapacitet hos de allra fattigaste länderna för att de ska kunna delta i de internationella förhandlingar som är helt avgörande för deras framtid. Detta har regeringar alltid sysslat med. Att försöka få det att framstå som att man tar pengar från fattiga länder är alltså fel.
Isabella Lövin (MP):
Sverige är en av de absolut största givarna till FN. Vi ligger på femte eller sjätte plats globalt. Vi är ett litet land, och vi ger 1 procent av vår bni till bistånd. 11 miljarder om året går till FN och FN:s olika organisationer. Det är mer än 20 år sedan Sverige satt i FN:s säkerhetsråd.
Vi tycker att det är rimligt att spendera 10-20 miljoner, det som vi hittills har redovisat, från UD:s utgiftsområde 1 för att vi ska kunna sitta i FN:s säkerhetsråd.
Jag tror att det är väl spenderade pengar för svenska folket för att vi ska få sitta i världens enda beslutsfähiga organ när det gäller fred och säkerhet. Krig och konflikter är ju ett av de största skälen till att människor är fattiga och lider. Bistånd är också kunskapsutbyte.
Det är rent hyckleri när vissa riksdagsledamöter i kommentarer i tidningar ger sken av att bistånd inte används till konferenser, kunskapsutbyte och liknande.
År 2014 hade vi en mycket framgångsrik konferens om befolkningsfrågor tillsammans med UNFPA i Stockholm och med just parlamentariker, vilket Kerstin Lundgren och jag precis har diskuterat. Det var den tidigare regeringen som stod värd för den, och kostnaden för denna enda konferens var närmare 15 miljoner.
Det gick på biståndsmedel, och jag tycker att det var helt riktigt i enlighet med syftet för utgiftsområde 7: att hjälpa människor att resa sig ur fattigdom och göra sin röst hörd. Det här är alltså inga konstigheter, och det vet riksdagens utrikesutskott mycket väl.
När det gäller Dag Hammarskjöldfondens inbjudan handlade den i substans om klimatfinansiering och krig och konflikter. Man diskuterade antibiotikaresistens och stadsplanering. Man gjorde studiebesök på en vatten- och avloppsanläggning i Södertälje.
Det var långt från lyxhotell på Aruba, som jämförelsen nyss var. Sverige kandiderar med utgångspunkt i det vi är bra på och den politik vi för. Vi har en feministisk politik, vi är världsledande på miljöteknik, vi jobbar med att förebygga konflikter och vi är en av världens största biståndsgivare. Det är detta vi för fram när vi träffar dessa länder.
Det vore dumt om vi inte gjorde det. Och när Dag Hammarskjöldfonden bjuder in dessa FN-ambassadörer i deras egenskap av aktörer i de globala förhandlingarna vore det dumt om vi inte passade på att träffa dem. Vi träffade dem utanför Dag Hammarskjöldfondens program, och det finansierades inte av biståndet, vill jag säga.
Angående oberoende röst vill jag säga att det sitter två EU-medlemsländer som permanenta medlemmar i säkerhetsrådet, men EU-samordningen är inte så självklar som det kanske låter i debatten. Därför är det viktigt att andra EU-medlemsländer sitter som tillfälliga medlemmar i säkerhetsrådet.
Isabella Lövin (MP):
Jag kan verkligen försäkra att det inte finns några andra motiv för regeringen att vilja sitta i FN:s säkerhetsråd än att vi vill driva på för global säkerhet och en hållbar framtid för mänskligheten. Det är också därför vi är en av världens största givare till FN-systemet och en av världens största biståndsgivare.
Jag hade inte tid att svara på Kerstin Lundgrens fråga om varför vi inte nämnde det andra besöket i interpellationssvaret. Jag svarade på frågor hela dagen efter Dagens Nyheters publicering av det så kallade avslöjandet, från alla medier utom Dagens Nyheter som aldrig ringde.
Jag berättade omedelbart för TT att det var två grupper som hade inbjudits av Dag Hammarskjöld-stiftelsen. Vi har ingenting att dölja. Jag vill understryka att FN-ambassadörer från världens allra fattigaste länder inte är några glassiga typer utan har oerhört begränsade möjligheter.
Vi har ett land som Kiribati, som har en väldigt liten befolkning och som är en mycket utsatt ögrupp i Stilla havet. Där finns ett fåtal personer som över huvud taget är sysselsatta med internationell politik, och de har varit helt avgörande för att få ett bra klimatavtal på plats, genom sina vittnesmål om landets utsatthet.
De var bland annat med på en av resorna och fick ta del av svensk vatten- och avloppsteknik i Södertälje, vilket kan hjälpa Kiribati att klara de utmaningar man har. Jag har själv varit på besök och sett vilka enorma utmaningar som finns med havsnivåhöjningen och bristen på grundvatten.
Det är dessa frågor vi vill driva i FN - säkerhet, klimat, feministisk utrikespolitik och global solidaritet - ingenting annat.