Lennart Axelsson (S):
Innan jag börjar på riktigt tänker jag läsa lite grann i en kompletteringsproposition från början av 90-talet med adress Per Landgren. Det var en regering som bestod av bland annat Alf Svensson, Anne Wibble och Carl Bildt som slog fast kopplingen till kapitalbeskattningen.
Man skrev: Valet av skattesatsen på 1 1⁄2 % står i överensstämmelse med kraven på en likformig kapitalbeskattning. Så det är inte någonting som vi har kommit på, utan det var alltså en borgerlig idé från början. Herr talman!
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Det verkar på alla borgerliga talesmän lite grann som att det inte har hänt någonting. De här begränsningsreglerna och det som har införts har gått spårlöst förbi.
Ni pratar fortfarande om alla de sämst bemedlade som inte har möjlighet att bo kvar i sina hus. Det är faktiskt inte sanning längre. De allra flesta har blivit hjälpta i och med de förändringar som vi har gjort. Men vi kan återkomma till det. Det är lätt att bli fartblind, och kanske ännu hellre penningblind, när man debatterar skatter på nationell nivå.
De summor som vi nu diskuterar behovet av handlar om ca 34 miljarder, eller med andra ord 34 000 miljoner. Det skulle räcka till att betala alla löner och alla andra kostnader i min hemkommun Nora med lite drygt 10 000 invånare under mer än 80 år. Det är alltså inga små summor som den samlade högeralliansen i ett femtiotal motioner föreslår att vi ska göra oss av med.
Nu ska vi kanske ändå vara rättvisa och säga att det inte finns några särskilt skarpa förslag från borgarna när det gäller fastighetsskattens borttagande. Mycket skrik för lite ull, skulle man kunna säga. Framför allt visar de upp en imponerande oenighet mellan de olika partierna. Däremot är man rörande överens om att ta bort skatten på förmögenhet.
De nästan 6 000 miljoner som den skatten bidrar till statskassan med skulle "bara" räcka för att driva runt Nora i 15 år, men jag vill nog ändå kalla det för en rejäl summa pengar. Vi socialdemokrater har varit med om att med stöd av en stor majoritet av svenska folket bygga upp ett samhälle där vi tillsammans betalar in en i jämförelse med många andra länder hög skatt.
Vi gör det för att det ska vara våra barns, de äldres och de sjukas olika behov som ska avgöra vilken hjälp man ska få i livets olika skeden och inte storleken på plånboken eller hur ens privata försäkring är utformad.
Vi kommer alltid att försvara en generell välfärd som omfattar alla, och det är huvudanledningen till att vi i det här betänkandet föreslår att samtliga motioner med allehanda förslag om att minska våra gemensamma resurser avstyrks. Herr talman!
Jag tänker kommentera några av de frågor som finns med i reservationer och motioner och börjar med den som under senare tid har fått mest uppmärksamhet. Det handlar om hur överskottslikviditet i onoterade företag ska behandlas vid förmögenhetsbeskattningen av företagets ägare. Där har Skatteverket i en skrivelse gett sin uppfattning om vad som gäller för rörelseförmögenhet.
Man säger att finansiella tillgångar på upp till en miljon och en kassalikviditet på upp till 200 % normalt kan godtas utan förmögenhetsskatt. Frågan kommer, precis som Marie Engström tidigare sagt, att tas upp i en kommande skatteöversyn, men dessförinnan vill regeringen även pröva att utforma en regel som beaktar den latenta skatteskuld som ingår i ett aktiebolags överskottslikviditet.
Det är också uppfattningen hos en majoritet i utskottet att detta bör ske med förtur. Man kan läsa om detta lite utförligare i finansplanen på s. 11. Herr talman! När vi så tar en titt på fastighetsskatten kan vi konstatera att högeralliansen i reservationerna är uppdelad i två läger.
Kristdemokraterna fortsätter att framhärda i sitt försök att övertyga de tre övriga om förträffligheten i sitt förslag om en kommunal avgift i stället för en statlig skatt, detta trots att förslaget av Moderaternas Fredrik Reinfeldt och Mikael Odenberg i Svenska Dagbladet den 24 mars sågats jäms med fotknölarna. De skrev där att Hägglunds linje inte håller.
Jag förmodar att Hägglunds linje är densamma som Landgrens linje. Förslaget är konfiskatoriskt och dessutom skattehöjande för 360 000 fastighetsägare. De övriga tre, moderater, centerpartister och folkpartister, har - måste det erkännas - lyckats enas kring synen på att det behövs ytterligare en eller kanske två utredningar för att komma fram till hur fastigheterna ska värderas och fastighetsskatten avvecklas.
Något tydligare gemensamt besked från dessa tre är svårt att läsa sig till. Möjligtvis vill man ändå ha någon sänkning, men nivåer och tidpunkter är det värre med. Herr talman! Utan fastighetsskatt skulle förmodligen en större del kapital investeras i fastigheter än vad som är samhällsekonomiskt motiverat. Det skulle bli gynnsamt att lånefinansiera köp av fastigheter för att avyttra dessa vid värdeökning.
Detta skulle bero på lägre reavinstskattenivå vid försäljning av fastigheter samt det faktum att ränteutgifterna är avdragsgilla. Det senare perspektivet, att ränteutgifterna är avdragsgilla, innebär ett generationsperspektiv som försvårar ett avskaffande av fastighetsskatten. Detta borde innebära att avdragsrätten för ränteutgifter tas bort. Beskattningen är i nivå med andra jämförbara länder.
Sannolikt är just fastighetsskatten ett av de få områden inom det svenska skattesystemet där Sverige inte skiljer ut sig nämnvärt från sina grannländer. Skatt på fastighet är en stabil skattebas, och skatten i sig påverkar inte människors beteende i stor utsträckning. Det här var citat hämtade från - vad tror ni? - en centerpartimotion där Folkpartiet och Moderaterna har ställt sig bakom fyra av fem yrkanden.
Per Landgren sade i sitt anförande att han inte hade hittat någonting om att man skulle ta bort rätten till ränteavdrag. Men här står det att i alla fall Centerpartiet anser att den kopplingen är så tydlig att om fastighetsskatten tas bort borde även rätten till ränteavdrag tas bort.
Detta tyder på en insikt om skattens betydelse, men det gör mig ännu mer frågande till slutsatserna av denna insikt. Det ska bli spännande att följa högeralliansens fortsatta irrfärder mot ett gemensamt besked vad gäller fastighetsskatten. Eller har vi nu fått beskedet, det vill säga det borgarna brukar kritisera oss för - att frågan ska gömmas i några utredningar? Herr talman!
Vi socialdemokrater har tillsammans med våra samarbetspartier förutom tidigare sänkningar av procentsatsen och en regel som sprider ut skattehöjningar över flera år valt att införa regler som i första hand gynnar låg- och medelinkomsttagare.
Senast i vårbudgeten lade vi fram förslag som innebär att det finns möjligheter att få begränsningar på både fastighetsskatt och förmögenhetsskatt på taxeringsvärden upp till 5 miljoner kronor. Det kommer också att gälla för fritidshus. Vi menar också att det finns anledning att även i fortsättningen vara uppmärksam på fastighetsskattens effekter för att kunna göra de justeringar som behövs.
Något som är värt att nämna i sammanhanget, och som även Jörgen Johansson var inne på, är den rapport från Boverket som presenterades den 5 maj. Den heter - det glömde Jörgen Johansson att säga - "Mer pengar till alla, men mest till villaägarna". Den visar att den genomsnittlige villaägaren fått 560 kr mer i månaden att röra sig med sedan 2003 - detta efter det att boendekostnaderna är betalda.
Motsvarande siffra för hyresgästerna är 330 kr. År 2003 hade hushållen i egnahem i Storstockholm i genomsnitt 60 000 kr mer att konsumera för jämfört med hushållen i hyresrätt i samma region. Ibland låter det i debatten som om alla svenskar skulle bo i villa och att en stor del av dem skulle vara på väg att tvingas därifrån. Dessa siffror, tycker jag, visar på en helt annan verklighet. Herr talman!
Det andra stora området som behandlas i betänkandet rör frågor om förmögenhetsbeskattningen. Här har faktiskt högeralliansen lagt fram en gemensam reservation som i grunden handlar om att förmögenhetsskatten ska avvecklas. Detta är en skatt som i motionerna beskrivs som något som hindrar tillväxt och utveckling.
Tittar vi oss runt i Europa kan vi konstatera att vi i Sverige, trots förmögenhetsskatten, har lyckats skapa netto 300 000 nya jobb sedan 1994. Den ekonomiska utvecklingen står sig väl i förhållande till andra länder. Vi har en bättre tillväxt, en lägre arbetslöshet och en högre sysselsättningsgrad än de flesta andra.
Att de rika måste bli rikare för att lite ska spilla över på de mindre bemedlade är något som många nyliberala tänkare och ekonomer tror på. Det finns många problem med det synsättet. Ett är att de leder till ökade klyftor och nya orättvisor. Det är något som vi är övertygade om inte skulle göra Sverige till ett bättre land att leva i. Nu går det alltså bra för Sverige, trots förmögenhetsskatt.
Det ekonomiska utrymme som den skapar vill vi använda till nya sociala reformer, till exempel bättre tandvård, bättre äldreomsorg och satsningar på barn och ungdomar - inte till att skänka nästan 6 000 miljoner till de redan rika.