KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tackar för svaret och vill säga att jag funderar över vad konsekvenserna kan bli av det som utredningen har gett förslag om. Jag vill dock börja i en helt annan ände. Det finns i dag människor runt om i Sverige som är dömda till rättspsykiatrisk vård.
Självklart måste var och en av dem få tillgång till dator och telefoni med utgångspunkt i att de ska bli rehabiliterade och komma ut i samhället igen. Men vi vet också att en del fortsätter att begå brott.
Det kan handla om förföljelse, barnpornografi, narkotikabrott och annat. Detta kan vi inte acceptera på något sätt. För att kunna planera och fortsätta att begå de här brotten använder man mobiltelefonen och datorn.
Det är just det här som är kärnan i min interpellation, och det är det här som vi måste få lite ordning på. Ministern och jag hade en debatt i den här frågan 2009. Då pekade ministern särskilt på att det skulle komma förslag i utredningen.
I utredningen sägs att genom att använda sig av elektroniska kommunikationstjänster kan en patient planera för och ge närmare anvisningar om hur narkotika, vapen och andra olämpliga föremål kan tas in på avdelningen. Det är också möjligt att använda sig av elektroniska kommunikationstjänster för planering av rymning och fritagning.
Utredningen föreslår att det införs en möjlighet för chefsöverläkaren att vid sidan av övriga möjligheter som grundas på andras hänsyn utifrån ordnings- och säkerhetsskäl kunna fatta beslut om förbud mot innehav av eller användandet av utrustning som möjliggör elektronisk kommunikation.
Beslutet måste dock grundas på en bedömning i det enskilda fallet och först efter att missbruk av rätten till kommunicering har konstaterats. Det här låter säkert för någon som inte är insatt i frågan ganska krångligt, men vad betyder det i grund och botten?
Jo, först måste man begå missbruk, det vill säga begå ett brott, till exempel förfölja eller trakassera någon, planera ett brott med narkotika, titta på barnporr eller vad det än må vara. Sedan ska detta upptäckas av vårdapparaten, och därefter ska det fattas beslut.
Då är frågan: Blir det här bättre än vad det är i dag? Vi vet att det tyvärr begås brott.
Vidare i utredningen föreslås att vårdgivaren exempelvis kan placera patienter som har respektive inte har inskränkningar åtskilda från varandra. Det kräver att vårdgivaren har tillgång till lokaler. Hur ska det gå till?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag kan återigen konstatera att vid de tillfällen som jag deltar i en interpellationsdebatt i den här frågan behöver ministern alltid ha en medhjälpare som på ett eller annat sätt ska försöka svartmåla Socialdemokraterna utifrån den här frågeställningen, och det tycker jag känns lite oroväckande.
Jag kan också konstatera att utifrån de konkreta frågor och förslag som finns i utredningen angående chefsöverläkaren ska man först ha upptäckt att det pågår ett brott innan någon åtgärd över huvud taget kan vidtas. Det känns lite vagt, och det var det jag ställde en fråga om till ministern.
Jag upplever dock att ministern inte svarade på det utan kringgick frågan. Därefter ska det fattas ett beslut. Men våld och hot mellan de intagna pågår hela tiden på olika sätt, vilket kanske ligger i sakens natur - det är just därför man är dömd att vara på rättspsyk.
Och då spelar det ingen roll om man har restriktioner eller inte angående mobiltelefon och dator, för detta pågår när personalen inte ser på. Det är naturligtvis så det funkar.
Mot bakgrund av det kan man inte låta bli att ställa sig frågan: Är det en lösning att ge lite ytterligare ansvar till chefsöverläkaren? Det känns inte speciellt tryggt eller rättssäkert. Det känns snarare som att det kommer att fortsätta ungefär som i dag, och vi vet ju att det tyvärr inte fungerar i dag. Fru talman!
I medierna den 9 maj 2012 fanns rubriken "Pedofil såg barnporr på rättspsyk". Detta är något som händer här och nu.
Med min interpellation vill jag ifrågasätta vad det blev av det som lovades så brett och stort i den här utredningen som har pågått under tre år. Just nu känns det i alla fall som att det bidde en liten tumme.
Det är ju roligt och givande att ministern läser debattinlägg som man skriver. Det bygger väl lite grann på vad utredaren har uttryckt: "Att tvångsintagna patienter på rättspsykiatriska kliniker kan använda mobiler och datorer till fortsatt brottslighet ser ut att bli svårt att stoppa.
När regeringens psykiatrilagsutredning i vår blir klar kommer elektronisk kommunikation inte att ingå." "Den här frågan nämns inte ens i mina direktiv" säger utredaren till SVT:s Rapport . "Det behövs inte en skärpt lagstiftning." Det är klart att man blir orolig och ifrågasätter vad det är som egentligen gäller. Jag har tagit del av utredningen.
Jag har också citerat från utredningen här i kammaren och förväntar mig nu i nästa inlägg att ministern återkommer med någon form av svar.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är ju intressant att ministern öppnar upp för att oppositionen ska komma med förslag till regeringen och att man är beredd att lyssna. Det vi vill få till stånd är en tydlig lagstiftning som är rättssäker och att det inte ska råda någon osäkerhet bland personalen.
Det är det som är frågan utifrån det förslag som jag har läst upp från utredningen, men som ministern fortfarande inte har svarat på, att först ska man begå ett brott, sedan ska personalen upptäcka att det här brottet har begåtts innan chefsöverläkaren över huvud taget kan gå in och vidta några restriktioner. Det är i den här balansen som det känns att det finns en problematik utifrån förslaget.
Jag håller med ministern om att det naturligtvis inte finns någon enkel lösning, utifrån att den intagne ska bli rehabiliterad. Lite grann känns det ändå som att vi skulle se annorlunda på problemet om det skulle vara av en annan typ, missbruk exempelvis. För många handlar det naturligtvis också om missbruk, till exempel barnpornografi.
En alkoholist som är inne på behandlingshem ger man inte småflaskor under rehabiliteringstiden. Det är liksom inte lösningen. Det är inte ett generellt förbud, Finn Bengtsson, som jag har med i min interpellation. Det vi vill få till är rättssäkerhet, både för dem som är dömda och för oss som finns utanför.
Jag kan också konstatera att Finn Bengtsson talar i egen sak utifrån att ha 30 års erfarenhet. Själv är jag politiker och vill få ordning och reda i landet. Det är det som den här frågan handlar om för mig. Jag kan bara konstatera att efter den här debatten känner jag mig inte tillfreds med vad som har framkommit.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Debatten handlar främst om möjligheten att få använda sina resurser. När vi talar om företagande är det oftast marknadsekonomi och kronor och ören det handlar om. Men det finns ju fler resurser. Socialt företagande handlar i mångt och mycket om det.
Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är bra att regeringen har tagit fram en handlingsplan för arbetsintegrerade sociala företag. Det arbete som man har gjort med detta är positivt. Men detta är ett arbete som lanserades i april 2010.
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, EESK, har antagit ett yttrande och lyft fram betydelsen av socialt entreprenörskap, och det är någonting som har kommit under 2011 och nu inledningsvis under 2012.
Det är mot bakgrund av detta som jag med stor förvåning, herr talman, i dag kan konstatera att regeringen fortfarande inte är beredd att ta fram en handlingsplan. Man är nöjd med det man gjorde 2010. Jag vet inte om man redan 2010 kunde sia in i framtiden när det gäller vilka förslag EU och Ekonomiska och sociala kommittén skulle komma med.
Men man kan ändå känna att just därför att de har uttryckt vikten och betydelsen av socialt entreprenörskap är det tid att ta fram ett handlingsprogram. Det handlar om att lyfta fram frågorna och visa på betydelsen av dem.
Därför blir det lite dubbelbottnat när ministern längre ned i sitt svar säger att regeringen ser positivt på det initiativ som den ekonomiska och sociala kommittén har tagit. Man ska följa och ta sig an detta, men samtidigt är man inte beredd att lyfta upp och ta fram en handlingsplan.
Detta ska ses mot bakgrund av att det i yttrandet slås fast att socialt företagande utgör ett centralt inslag i den europeiska sociala modellen och ett värdefullt bidrag till samhället. EU:s arbete för att främja civilsamhällets olika aktörer att vara mer närvarande i att skapa jobb och företagande är intressant.
Detta borde vara intressant för Sverige också. Det finns vissa frågor som behöver ställas. Hur är det med kapitalförsörjningen?
Att man inför den kommande innovationsstrategin har fört samtal med samhällsentreprenörer om social innovation är jättebra, men det finns fler frågor att ställa.
Hur ska man göra för att föra samtal med entreprenörerna själva för att kunna leva upp till det som finns med i den ekonomiska och sociala kommitténs olika förslag? En sådan sak är strukturfonderna. Man lyfter upp dem särskilt och pekar på hur man kan använda de medlen. Det kan man inte veta om man inte har en handlingsplan.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är intressant att ta del av det näringsministern säger om de olika åtgärder som regeringen arbetar med när det gäller socialt företagande. Om man lyssnar på det och funderar på hur man skulle sätta ned det på pränt skulle det kunna vara inledningen på en handlingsplan.
Därtill skulle man kunna förstärka och lägga till exempelvis de hot och möjligheter som de som i dag jobbar aktivt med socialt företagande ser inför framtiden. Det är så man jobbar med en handlingsplan.
Man gör en konsekvensbeskrivning, pratar med aktörerna på marknaden, ser hot och möjligheter, tar in det och konkretiserar det. Sedan kan man jobba vidare med de olika aktiviteter som regeringen jobbar med i dag.
Det är bra att man jobbar med det som ministern redogör för, men det saknas fortfarande vissa saker när det gäller hur man ska leva upp till det som man har sagt i ekonomiska och sociala kommittén.
Ministern glömde förmodligen att säga det som finns i yttrandet under 1.6. Där står det: "Det är av avgörande betydelse att program för etablering och utveckling av sociala företag uttryckligen ingår i strukturfonderna under kommande programperiod.
Kommissionen bör ge vägledning för hur finansiella instrument från olika källor kan kombineras och mobiliseras." Detta är en jätteviktig fråga. Det borde finnas ett särskilt handlingsprogram för hur man kan använda de kommande strukturfonderna och de medlen för att på bästa sätt stimulera socialt företagande i Sverige.
Man kan fundera lite på olika entreprenörer. Det finns en entreprenör, Carlos Rojas, som är ganska intressant. Han har bland annat skrivit om en spännande tanke på sin blogg. I Hedemora kommer man att säga upp ungefär 100 personer de närmaste fem åren.
Samtidigt finns det ungefär 300 personer i Botkyrka som är arbetslösa och söker jobb inom vården. Dessa 300 personer känner i dag inte till att det kommer att finnas 100 nya jobb i Hedemora.
Det är en form av kommunikation som vi brister i i dag när det gäller socialt företagande. Den här typen av idéer behöver utvecklas och jobbas mer med för att man ska kunna ta till vara detta. Det här är bara ett exempel. Det är därför som jag efterfrågar ett handlingsprogram.
Det är precis det man har sagt på europeisk nivå att varje medlemsstat bör arbeta fram. Det är därför ministern borde ändra sin uppfattning och säga: Ja, jag tar till mig vad som sägs i den här debatten. Vi ska starta en process med att ta fram ett handlingsprogram.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det kan upplevas som att ministern lite grann talar förbi socialt entreprenörskap när det gäller strukturfonderna och på olika sätt går in i en helt annan typ av industri, det vill säga gruv- och tillverkningsindustrin och så vidare. Jag tycker att det är viktigt att vi håller oss till själva sakfrågan.
Det jag efterlyser är att Sverige tar fram ett handlingsprogram med anledning av den uppmaning som EU har gett efter att Europeiska ekonomiska och sociala kommittén kom med de här förslagen. Det finns frågetecken när det gäller riskkapital.
Det finns frågetecken när det gäller skatteregler. Det saknas långsiktiga spelregler. Det är ju det man vill ha när man är aktiv inom socialt företagande. Det behöver vara en del av forskningen, och det är också det man pekar på.
Ministern säger att vi antog ett program 2010, och sedan har EU antagit ett program 2012, men man måste väl ändå följa med i tidsrytmen och fundera över om allt som vi beslutade om under 2010 var helt perfekt.
Lite mer ödmjukhet inför sociala entreprenörer och alla de som är aktiva i vardagen behövs, och man måste våga ställa frågan: Vad finns det för problem och möjligheter inför framtiden? Hur skapar vi långsiktighet, och hur skapar vi en lagstiftning som inte diskriminerar så som den gör i dag?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag skulle vilja börja med att uttrycka att vi i Kronobergs län har attraktiva livs- och boendemiljöer. Det är inget problem. Det är snarare jobben som är problemet, det vill säga jobb på bredden.
Om man då tittar på Kronobergs län kan man konstatera att befolkningen är lågutbildad och att det pågår en tuff strukturomvandling. Vi har här i kammaren för någon timme sedan, fru talman, talat om finanskrisen i ett annat sammanhang kopplat till småföretagande.
Är det någonstans i vår del av Sverige som vi fortfarande är oerhört starkt påverkade av 2008 års finanskris är det bland annat i Kronobergs län, eftersom vi är så industriberoende. Man beräknar att 400 jobb kommer att försvinna under 2012.
Det är ganska tufft. Ministern redogör för den politik man genomfört. Hon är ganska nöjd med den och anser att det är detta som kommer att gynna småföretagen inför framtiden. Trots detta finns det nu 4 200 färre arbetstillfällen i Kronobergs län än 2006. Det tycker jag säger en del.
Det kanske behöver vidtas lite tuffare åtgärder för att det ska finnas jobb och företag i regionen. Ministern lyfter i sitt svar bland annat fram satsningar på infrastrukturen. Det är väldigt intressant. Jag räknade lite på vad det har för betydelse för Kronobergs län.
Denna fantastiska satsning på infrastrukturen i landet med 497 miljarder kronor är naturligtvis bra och viktig. I Kronobergs län skulle det falla ned 678 miljoner. Det låter också fantastiskt. Men man ska komma ihåg att det gäller en längre period, 2010-2021.
Vi har nere i Kronobergs län en vägsträcka på 32 kilometer förbi Ljungby, där det finns oerhört mycket industrier. E4 passerar också där, och många lastbilstransporter går längs den vägen. Den passerar även Värnamo, så ministern är väl insatt i detta.
Ljungby kommun räknade för ett par år sedan på vad det skulle kosta att bygga motorväg av hela sträckan, det vill säga de två kilometer som saknas. Bara den sträckan skulle kosta 800 miljoner, alltså mer än hela den summa Kronobergs län fått för de elva åren.
Jag vågar påstå, fru talman, att denna infrastruktursatsning inte är någon omfattande satsning för Kronobergs län. Det är snarare så att vi är förfördelade. Det är promille av de här pengarna som går till vår region.
Med tanke på vad infrastrukturen betyder för industrin är detta oerhört oroväckande inför framtiden.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Just att analysera behov är viktigt. Det är bra att ministern lyfter upp frågan som är kopplad till kompetensförsörjning. Det är en del av utvecklingen inför framtiden. Men det går inte att hålla på att analysera och analysera. Det måste ske någonting här och nu.
Samtidigt som det pågår en strukturomvandling så att arbetsuppgifter på företag försvinner saknar andra företag arbetskraft. Det saknar de här och nu, i dag. De kan inte utvecklas eftersom de inte kan anställa för att det saknas arbetskraft. Det behövs konkreta åtgärder med omedelbar verkan.
Det verkar inte ministern i det här läget vara beredd att konkret gå in och titta på. Det är lätt att säga att vi utifrån de regionala utvecklingsprogrammen satsar hela 17 miljoner. Hur långt räcker 17 miljoner? Det handlar om väldigt många olika saker, medfinansiering och det ena med det andra.
Samma sak är det med att hänvisa till Småland och Öarna och den nuvarande programperioden. Man ska komma ihåg att den började 2007. En hel del av de pengarna har redan använts på ett positivt sätt. Där är ett annat bekymmer utifrån hur kontona är fördelade på det som kallas ett-ett-kontot, det vill säga hur mycket man får per invånare. Där är Kronoberg verkligen förfördelat.
Vi får så pass lite pengar att vi inte klarar av samfinansieringen. Det skulle vara oerhört glädjande om regeringen skulle vara beredd att gå in och titta på det. Vi vet att vi i Kronobergs län får - jag kommer nu inte ihåg på öret - under 100 kronor per invånare medan det finns andra län som får uppåt 200 kronor per invånare.
Man kan fundera över rättvisan i det när det handlar om strukturfonderna och vilka möjligheter man har. Det är massor av projekt som ska göras över länsgränserna där Kronobergs län inte kan vara med. Det bör man kanske fundera över i stället för att säga att det satsas och vara nöjd med de summorna när det slår fel åt andra hållet.
Det första halvåret 2012 har det i Kronobergs län nyregistrerats 146 företag. Motsvarande period förra året var det 171 företag. Det är en minskning med över 14 procent. Det är alarmerande i förhållande till strukturomvandlingen och det allmänna läget.
Ändå är ministern inte beredd att gå vidare och säga att det behövs fler åtgärder för att industrilän som Kronobergs län ska kunna utvecklas. Ministern är nöjd med infrastruktursatsningarna, hänvisar till pengarna och säger att 678 miljoner är mycket pengar. Det låter mycket när man presenterar det.
Men när man tänker efter handlar det om 678 miljoner på elva år. Det blir omkring 60 miljoner per år. Fru talman! Jag vet tyvärr inte vad det kostar att bygga en kilometer väg. Men det kostar ganska mycket pengar. Man får inte så mycket väg för 678 miljoner kronor.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Näringsministern står nu här i kammaren och försöker att skapa en bild av att vi socialdemokrater för en skattepolitik som är negativ för företagen. Jag vet inte om näringsministern som hastigast glömde att det är alliansregeringen - Centerpartiet, Moderaterna, Kristdemokraterna och Folkpartiet - som styr landet och inte Socialdemokraterna.
Näringsministern verkar också ha glömt bort att ett av de första beslut man fattade här i kammaren var att höja avgiften för småföretagen, det vill säga arbetsgivaravgiften. Då gjorde man det dyrare. Ändå ska man försöka stå här och skuldbelägga oss som inte styr landet. Det borde vara lite skärpning i den frågan. Jag har också en annan information.
Ministern säger att under förra året var det extra många företag som startades. Det är oerhört positivt. Det skulle vara bakgrunden till att det nu är färre.
Man kan samtidigt konstatera vad gäller antalet konkurser i Kronobergs län att under det första halvåret var det 46 företag som gick i konkurs. Det är alltså en ökning av antalet konkurser. Bara under maj månad har tolv företag gått i konkurs.
Det är en fördubbling jämfört med maj 2011. Det säger något om vad som händer i samhället och att det är just därför som det behövs åtgärder. Fru talman! För att inte riskera att näringsministern ånyo ska upprepa att hon inte hört någonting om vad vi socialdemokrater har för förslag tänker jag avsluta med att säga att vi har konkreta förslag, inte minst om samverkan mellan politik och näringsliv.
Vi tror att det kan vara en viktig framgångsfaktor.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Denna interpellationsdebatt handlar om två saker. Det ena är att det är dags att skapa en modern polisutbildning. Polisutbildningen måste bli en högskoleutbildning för att klara framtidens brottsutmaningar.
Med den utvecklingsmöjligheten kan vi skapa en bättre kvalitet och få bättre möjligheter för forskning på området. Det andra gäller antalet utbildningsplatser, i det här fallet i Växjö.
Mot bakgrund av detta känns ministerns svar lite slentrianmässigt. Det funkar bra, och med detta är ministern och regeringen nöjd. Jag kan då inte låta bli att säga att ministern inte på något sätt försöker sätta sig in i hur det är att bedriva en uppdragsutbildning där antalet studenter varierar. Den ena terminen har man 216 studenter.
Nästa termin har man kanske 150 studenter. Vid förra intaget - vi tar Växjö som exempel - var det 75 studenter. Det kan låta som att det inte är så konstigt och att det bara är att anpassa kostymen till antalet studenter. Men så enkelt är det inte. När man har studenter måste man ha lärare och klara kompetensen.
Det är klart att man vill ha den bästa kompetensen till sina utbildningsplatser, de bästa lärarna. Men vilka lärare är det då som söker sig till den här typen av utbildningar, när man inte vet om man nästa termin kommer att ha något jobb över huvud taget?
Det hade varit väldigt intressant om ministern över huvud taget omnämnt det i sitt svar. Hur ska man kunna bedriva en bra utbildning när det går så mycket upp och ned? Det finns naturligtvis även annan utbildning där antalet platser varierar, som i grundskolorna.
När våra barn ska börja första klass går det upp och ned hur många ungar det är som börjar. Skillnaden är bara att man då vet sex år i förväg på ett ungefär hur det är. I det här fallet får man besked sju åtta månader innan terminen börjar om hur många platser man har, och så ska man anpassa kostymen.
Det känns inte som att detta ger trygghet och säkerhet för vare sig studenterna eller dem som genomför uppdragsutbildningen. Ministern borde väl ändå det minsta lilla kunna erkänna att det finns en problematik här.
Det är inte för att det skulle vara något stort problem allmänt med utbildningen, vilket man kan uttolka i det svar som ministern gett, utan frågan är snarare: Hur löser vi problematiken över tid, så att vi har kompetent personal som vill vara kvar på våra utbildningsplatser för att studenterna ska få den bästa möjligheten?
En polis utbildas i två år, det vill säga fyra terminer. Den femte terminen är de aspiranter. När man är aspirant är man ute i den tuffa verkligheten.