KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Den offentliga verksamheten köper ju tjänster av andra slag. Man köper exempelvis tjänsten att uppföra byggnaderna i vilken verksamheten bedrivs. Man köper även tjänsten att drifta it-system som dessa verksamheter har stöd av.
I detta fall finns ett krav på vinstbegränsningar som bara berör den mjuka verksamheten som pågår inne i husen och som pågår med stöd av dessa stödjande system som andra leverantörer med annan bakgrund och andra ägarförhållanden kan leverera till kommunernas offentliga verksamhet utan något krav på vinstbegränsning. Det är detta som jag tycker är märkligt i Vänsterpartiets argumentation.
Ni gör skillnad på traditionellt manligt företagande och traditionellt kvinnligt företagande. Vi var tidigare inne lite på ifrågasättandet av synen på aktiekapital. Jag uppfattar Vänsterpartiet som ett parti som värnar även den ekonomiska jämlikheten i samhället.
Vi ska ha goda förutsättningar för människor som bara har en liten förmögenhet och kanske till och med en låg inkomst att kunna ta del av de möjligheter som samhället erbjuder inom den lagstiftning vi beslutar om här. En sådan möjlighet är ju att kunna starta och driva företag.
För en person som är nyanländ och har liten erfarenhet av hur det är att driva företag i Sverige, men kanske har sådan erfarenhet någon annanstans ifrån, och inte har tjänat ihop ett tillräckligt stort kapital för att kunna gå till banken och låna pengar kan det vara en möjlighet att starta en liten verksamhet, med minskat krav på revision och dessutom ett lågt insatskapital på 25 000 kronor. Hur tycker Lotta Johnsson Fornarve att det stämmer överens med önskemålet och kravet på att vi ska ha ekonomisk jämlikhet i samhället?
Ola Johansson (C):
Jag tackar för svaret på frågan vad orsaken är till dröjsmålet och när en definition av nära-nollenergibyggnader i Sverige kommer att kunna presenteras. Det är upp till varje land att definiera nära-nollenerginivån. Svaret att det är svårt och att det därför dröjer, samt att inriktningen är "i närtid", är dock inget svar jag nöjer mig med.
Regeringen har vidtagit olika åtgärder. Vi är inte särskilt överens om att bidrag att söka är rätt väg att gå. Regeringen har pekat ut några aktörer som ska samordna kunskapen inom området, och det kan vi vara överens om är bra. Men det finns inget regelverk att förhålla sig till.
Sverige är kanske inte sist - jo, förresten, kanske - men i alla fall ett av de absolut sista länderna i EU som svarar upp mot EU-direktivet om att senast vid utgången av 2020 ha en definition av energieffektiva byggnader. Offentliga byggnader ska definieras redan i slutet av 2018. Inte heller här kan regeringen ge något besked, trots att det bara är ett par år kvar till dess.
Branschen bryr sig snart inte längre om hur reglerna ser ut, bara det kommer något att förhålla sig till. Det var förra sommaren, 2015, som Boverket presenterade sitt förslag, och det har sedan varit på remiss. Nu ligger frågan hos regeringen och departementet, och vi får inget svar på frågan om när det ska vara klart.
Det må vara så att det är svårt att vikta olika sorters primärenergi - sol, vind, biobränsle, direktel från fossila källor eller till och med kärnkraft - mot varandra och att man i största möjliga mån vill undvika att installera värmepumpar och nyttja det biobaserade fjärrvärmenätet på bästa sätt. Direktivet föreskriver dock krav på byggnader, och då borde det vara naturligt att ställa krav på detta.
Krav på energieffektivitet ska inte heller vara teoretiska, utan de ska kunna följas upp. För inte så länge sedan fick Boverket vika sig och gå med på att mätning ska vara obligatoriskt och inte frivilligt.
Att inte mäta energiprestanda är som att sätta upp fartkontroller längs vägarna där det är frivilligt för bilföraren att ha en hastighetsmätare, där hastighetsgränsen inte är absolut utan kan beräknas med hjälp av schablonvärden, där polisen själv kan bestämma om man ska kontrollera hastigheten eller inte och där det räcker att fråga föraren hur fort denne har kört.
Det är ur ett bostadspolitiskt perspektiv väldigt viktigt att det finns gränsvärden och mätmetoder som de företag som producerar serietillverkade hus kan förhålla sig till. Alla hustillverkare jag har pratat med undrar vad som händer och varför regeringen dröjer. Tiden att ställa om är knapp - fyra år är en kort tid, och före utgången av den tiden ska minst hälften av bostadsbehovet fram till 2025 vara åtgärdat.
Då behöver förutsättningarna vara klara för de företag som i dag utvecklar bostäder som måste serietillverkas i stor skala.
Ola Johansson (C):
Om vi inte fick ett besked om nära-nollenergibyggnader fick vi åtminstone en definition av begreppet "i närtid". Det är bra. Vi har haft en energikommission som har arbetat med dessa frågor, och det finns en energiuppgörelse man kan bygga detta på. Men man har väl inte gått ned på djupet i frågorna, trots att bostädernas energiprestanda är något som har mycket stor bäring på detta. Ny forskning visar att klimatpåverkan i produktionsfasen är större än vad den är i drift.
Det är också något som måste beaktas i ett senare skede. Men det är bra att driftsfasen får fokus i dagens BBR-regler. De flesta byggföretag klarar ju BBR med råge, och många är de kommuner som vill gå före och ställa högre krav. Det kritiseras, men det är förståeligt - speciellt som de nationella kraven medger högre ambitioner. Jag skulle önska att det snarast fastställdes BBR-krav och att de kraven uppfattas av branschen som tillräckligt utmanande.
Jag ser gärna en tävlan mellan kommunerna, inte i vem som kan vara mest energieffektiv utan i vem som kan vara bäst på att producera och få fram bostäder som motsvarar det behov som finns. Jag ser gärna en tävlan även i att kunna planera för hållbarhet, såväl social och ekonomisk som ekologisk, och att se till att byggnadernas livscykels påverkan på klimatet blir så liten som möjligt.
Nu måste dock regeringen leverera i det uppdrag Boverket redan har haft och berett, innan det ges sådana uppdrag. Branschen säger till mig att om konstruktörer beräknar energiprestanda på papperet kan resultatet divergera upp till 100 procent. Det är ju väldigt mycket, och därför valde jag att ta upp frågan om mätning i mitt inledningsanförande.
Det är viktigt att det inte blir en teoretisk beräkning utan att någon myndighet, exempelvis kommunerna, får i uppdrag att följa upp detta - eller åtminstone ställa krav på att det levereras mätresultat som man kan följa upp och förhålla sig till. Man ska som byggherre kunna lita på att hela branschen följer samma regler och lever upp till dem. Jag känner att jag gör mig till tolk för många inom byggindustrierna när jag nu pressar på i denna fråga.
Jag är glad att vi har fått ett besked om när "i närtid" kan vara. De bostäder som behövs för att vi före 2025 ska ha 710 000 nya bostäder klara ligger redan på ritbordet, och konstruktörerna vet ännu inte hur tjocka väggarna ska vara.
De kommunala tjänstemän som gör upp planprogram för de kommande åren vet inte i vilken utsträckning de ska förlita sig på utbyggnaden av fjärrvärmenätet, eller om de i stället ska förlita sig på lokalt producerad el från vindkraft eller solceller. Detta dröjsmål ställer till stora problem. Jag upplever att den här ministern, kanske till skillnad mot flera av de föregående, har förståelse för hur viktigt detta är.
Jag hade önskat att vi i dag skulle ha kunnat diskutera mer om utformningen av reglerna som då skulle ha varit beslutade och kommunicerade. Tyvärr är svaret av den arten att vi måste fortsätta att vänta ett litet tag till och återkomma i frågan.
Ola Johansson (C):
Jag är glad för att den här frågan väcks. Den ger en möjlighet att belysa saker och ting. Även om både ministern och jag har nästan dagliga kontakter med byggföretag i olika delar tror jag att det är många inom byggindustrin som lyssnar till denna debatt och känner att det är dags att få besked om vad som kommer att ske. Beskedet om hur regelverket kommer att se ut kommer kanske inte att uppskattas av alla.
Vi kommer att få en diskussion om hur vi ska vikta primärenergifaktorer och hur vi ska kunna åstadkomma mätning som gör att vi på ett trovärdigt sätt ska kunna skapa de här likvärdiga spelreglerna. Diskussionen kommer även att gälla hur vi ska kunna få fram ett regelverk som innebär att vi kan öka möjligheterna att samordna bostadsbyggandet även över nationella gränser, till exempel inom Norden. Vad gäller regler om energieffektivitet kan man snegla på hur till exempel Danmark, Finland och andra jämförbara länder har gjort.
På så sätt skulle vi kunna få en ökad konkurrens med flera aktörer som verkar inom byggsektorn, vilket kan skapa bättre förutsättningar för ett kostnadseffektivt byggande. Jag tackar Peter Eriksson för den här debatten och hoppas att jag inte ska behöva ställa just denna fråga igen.
Ola Johansson (C):
Jag tackar Peter Eriksson för detta. Det stämmer att vi inte kan gå in i sakfrågan så mycket mer. Men jag tycker att sakfrågan - fallet med Tuna kungsgård - var ett alldeles utmärkt exempel och en bra bakgrund för att belysa denna mycket svåra fråga. Händelsen i sig var säkert att stort trauma för Linköpingsborna och kommunföreträdarna, framför allt för dem som behöver bostad i just Linköping.
Detta kommer man förhoppningsvis att klara ut med de tydliga signaler som också ministern har gett om vad han tycker om detta. Att man får denna typ av motstående intressen är också ett fenomen som uppstår i de mest expansiva kommunerna.
Det handlar om kulturmiljöer som ska bevaras, stadskärnor som anses vara skyddsvärda, förtätning som behöver ske och detaljplaner som nått genomförandetidens slut men som kanske skulle behöva förändras för att det ska kunna skapas förutsättningar för att ett modernt samhälle ska kunna växa fram i samklang med det befintliga.
Detta är områden som vi har diskuterat tidigare och som vi säkert kommer att diskutera igen, det vill säga hur detaljplaner och det befintliga ska kunna förändras. Vi återkommer till det. Det kan också handla om miljöfarliga verksamheter som plötsligt befinner sig mitt i en stadskärna och som måste hanteras. Det kan handla om buller från verksamheter och trafik. Här är vi inte riktigt överens om var gränsvärdena ska ligga.
När det gäller mer glesa kommuner handlar det väldigt mycket om strandskydd. Jag menar att när det gäller frågan om strandskyddet är det inte någonting som kommer att ge så många bostäder. Men det är en viktig signal till de kommuner som kanske har behov av att skapa fler attraktiva boendemiljöer, en signal om regelförenkling. Jag ser i formuleringarna i Peter Erikssons svar att detta är någonting som man åtminstone diskuterar. Jag hoppas att regeringen klarar ut dessa frågor, och vi återkommer i frågan.
Ola Johansson (C):
Det är nu tredje gången gillt som det påpekas för kulturministern att samlingslokaler behöver ett utökat stöd och att lokal utveckling, demokratiska samtal, kultur, integration och möten förutsätter de mötesplatser som våra 1 423 bygdegårdar erbjuder. Inom kort presenterar regeringen sin budget.
Nykterhetsrörelsen och arbetarrörelsen blir säkert lika besvikna som vi i bygdegårdarna om det återigen visar sig att ministerns prat om civilsamhällets betydelse är lika tomt som tidigare. Kommer hon att fortsätta att urholka stödet till samlingslokalerna och deras organisationer eller inte? Det talades tidigare om det professionella kulturarbetet. Vi behöver den ideella kulturen också.
Ola Johansson (C):
Tomt och tomt, Alice Bah Kuhnke. Den 25 februari i år informerades du om att din myndighet Boverket använder en och en halv miljon kronor av det stöd som skulle gå till samlingslokalernas organisationer för att i stället betala personalens löner. Nu ber jag dig återigen att komma till något av våra 1 400 hus för att på plats se hur mycket varje satsad krona gör för ungdomar, för kulturen, för den lokala utvecklingen och för möten i vardagen mellan svenskar och nyanlända.
Du sviker oss väl inte en gång till?
Ola Johansson (C):
Min fråga går till bostads- och digitaliseringsminister Peter Eriksson. Skanova är det statligt ägda dotterbolaget till Telia som ansvarar för merparten av fiber- och kopparnäten i Sverige. I Laholm har man börjat att släcka ned telestationer och koppla bort det gamla telenätet i fastigheter. Detta gör man trots att det inte finns någon fiber framdragen. Förutom hushållen drabbas företag.
Ersättningslösningen som erbjuds är betydligt sämre än den kapacitet som gavs i det gamla nätet, med fast telefoni via koppartråd och ADSL. Nu när det heller inte finns ett fungerande mobilnät på dessa platser tvingas företag att lägga ned eller pausa sin verksamhet på obestämd tid. Min fråga till Peter Eriksson är därför på vilket sätt dessa kunder ska kompenseras när regeringen inte förmår att leva upp till förväntningarna på en störningsfri övergång från gammal till ny teknik för datakommunikation på de här orterna.
Ola Johansson (C):
Jag tackar för svaret. Slutfas eller ej - i september är det sju telestationer i Laholm som ska stängas av med följden att 917 fastigheter kopplas bort, och det är ganska många i den här trakten. Mjölkrobotar slutar att fungera, inrapporterandet till Jordbruksverket försvåras och elever kan inte göra sina läxor. Landsbygden i södra Halland drabbas av regeringens oaktsamhet och Peter Erikssons undanglidande svar i just den här frågan. Peter Eriksson!
Vad är ditt besked till Knäredsborna, som efter sommaren står utan digital kommunikation?
Ola Johansson (C):
Det är mycket angeläget att fastighetsägare har reella möjligheter att hålla sina bostäder väl underhållna och funktionsdugliga över tid genom att kunna göra renoveringar. En sådan renovering är energieffektivisering. Jag oroas väldigt mycket över att de förslag som försvårar det hyllas så mycket här i kammaren. I likhet med Centerpartiet har den regering där Peter Eriksson är bostadsminister avsatt pengar för att öka energieffektiviteten i bostäder och främja hållbarhet i bostadsbyggandet.
I början gavs uppdraget att handla upp ett informationscentrum för hållbart byggande med det anslag som fanns i budget för 2017 och 2018. Ännu i dag har det inte gått ut någon förfrågan. Det ser inte ut som att något informationscentrum kommer att finnas vid utgången av 2017. Frågan till Peter Eriksson är: Varför tar det så lång tid? När kan byggbranschen och fastighetsägarna räkna med att ha någon att vända sig till för att få information om hur man renoverar och bygger bostäder och lokaler med hjälp av passivhusteknik?
Ola Johansson (C):
Att begära replik i den här debatten på det förra anförandet blir lite grann som att koka soppa på en spik, men jag gör ändå ett försök. I mitt anförande tog jag upp bostadssubventionerna som en faktor som riskerar att driva på företagen att snabba på tidsplanerna och hålla kostnaderna nere för att klara normhyrorna, som är satta för att man ska kunna ta del av byggsubventionerna.
Det är en faktor som möjligen skulle kunna begränsa deras utrymme för att tänka till, tänka efter och ligga i framkant när det gäller att skapa goda och hållbara miljöer för människor att leva i. Den bostadspolitik som förs i dag är Anna Wallentheim i högsta grad ansvarig för och har varit det sedan några år tillbaka. Vi har brottats med hållbarhetsfrågorna.
Just nu för vi väldigt mycket diskussioner om dessa frågor i de bostadspolitiska samtalen. Vi hyllar till exempel byggandet i trä, därför att det är ett hållbart byggmaterial. Man kan kritisera andra material på andra grunder. Men här är det fråga om hållbarhet, och det är en jätteviktig sak att jobba med. Jämlikhet och jämställdhet i det offentliga rummet är en viktig fråga att arbeta med när det gäller att skapa trygga miljöer och ett mindre segregerat samhälle.
Att vi har bristande jämlikhet, bristande hållbarhet och segregation i samhället är en följd av den bostadspolitik som Anna Wallentheims parti för. Att ni vill föra in detta som specifika punkter i arkitekturpolitiken måste vara ett tecken på att den bostadspolitik som förs har misslyckats.
Ola Johansson (C):
Arkitekturen är byggherrens ansvar. Vi formar en politik som ger långsiktigt hållbara villkor för arkitekterna och deras bidrag till det samhällsbygge vi är överens om.
Det är en kostnad som i slutändan tas av byggherren som en investering och som sedan de boende genom att få bostaden upplåten till sig betalar och därigenom bidrar till kommande generationer. Det är kännetecknande att en del av bostadsmarknaden får omfattande miljardsubventioner medan andra delar av bostadsmarknaden inte får det.
Det är alltså skilda villkor för aktörerna på denna marknad vad gäller att kunna parera och hantera sitt byggande beroende på om de har subventionerade bostäder eller inte. Man kan alltid träta om huruvida 6 miljarder, 5,2 miljarder eller hur mycket det är skulle kunna användas bättre.
I sin replik beskriver Anna Wallentheim den nuvarande bostadspolitikens misslyckande. Folk tvingas tacka nej till jobb, unga tvingas tacka nej till studieplatser, rörligheten på bostadsmarknaden är dålig och bostadsbyggandet minskar när det skulle behöva öka.
Det är tacknämligt att Socialdemokraterna sätter fingret på detta misslyckande och att de i sin målformulering också manifesterar detta misslyckande genom att i efterhand tala om att det är detta de skulle ha gjort. Det är som att kasta in jästen efter degen.
Ola Johansson (C):
Det är spännande att få andra arenor att debattera bostadspolitik på än de traditionella, Roger Hedlund. Ibland undrar man om Sverigedemokraterna över huvud taget önskar ett ökat bostadsbyggande. När man talar om ett medborgarinflytande låter det kanske bra. Det låter lite som när vi säger att inflytandefrågorna är viktiga.
Men när Roger Hedlund talar om medborgarinflytande kan jag inte låta bli att tänka på vad hans partikollega Aron Emilsson sa under sitt anförande. Då lät det som att han hyllade rätten att överklaga och att den rätten var viktig att ta hänsyn till. Jag har kanske lite dåligt minne men jag hör inte ofta Roger Hedlund nämna rätten och möjligheten att överklaga som en viktig reform på bostadspolitikens område.
Oftast tiger han still när vi i de andra partierna menar att rätten att överklaga är något som ska vara förbehållet dem som är sakägare i en fråga. Om folk ständigt överklagar bara för att fördröja ett genomförande skulle vi kanske utreda möjligheten att avgiftsbelägga överklaganden. Runt omkring oss i landet, inte minst på småländska höglandet, finns många byggföretag som bygger hållbara hus i trä.
Dessa företag gör stora investeringar i produktionslinjen för att kunna bygga serietillverkade hus på ett klimatsmart sätt. De skapar både arbeten och möjligheter för människor att bo. Man får lätt intrycket att Sverigedemokraterna och Roger Hedlund inte ser denna utveckling som något positivt. Ligger det i Sverigedemokraternas intresse att det över huvud taget finns bostäder tillgängliga för människor?
Är inte människors möjligheter att bo det viktigaste bidraget till samhällsbygget? Varför ska vi bygga ett samhälle om det inte finns människor i det?
Ola Johansson (C):
Det jag ville peka på i mitt inlägg är vad som är det stora hindret mot bostadsbyggandet i dag. Nu är vi inne i en bostadspolitisk debatt, men jag uppfattar att arkitekturfrågorna är väl sammankopplade med den. Det råder brist på byggbar mark, och när det väl finns mark att bebygga finns det också en överklagandeprocess.
Som Roger Hedlund säger är detta en viktig medborgerlig rättighet, men den används på ett sätt som man många gånger uppfattar att man kan ifrågasätta utifrån ett praktiskt sätt att se på bostadsbyggandet. Det finns en tendens att se bara till nuläget och inte till framtiden.
När vi talar om arkitekturen i ett långsiktigt perspektiv handlar det ju inte enbart om de människor som förväntas bo på en plats för tillfället eller ens under en kortare period, om det är tillfälliga bostäder som vi talar om, utan det handlar om en långsiktighet i byggandet. De sociala miljöer som vi skapar ska människor kunna vilja flytta in i men också bo kvar i.
Man ska även kunna flytta därifrån frivilligt.
Det som jag ser som ett stort bekymmer är att Sverigedemokraternas retorik kan vara till hinder för de mycket kreativa bostadsföretag som vi har i hela landet och som nu ser som sin stora uppgift att hjälpa till och bidra till att lösa en bostadskris som hör till de största och svåraste som vi har haft under väldigt lång tid.
Sverigedemokraternas attityd till bostadsbyggandet är ett stopp och ett nej och att överklagande är någonting som vi ska uppmuntra. Detta kan hindra en önskad utveckling.
Ola Johansson (C):
Egentligen tycker jag att det är olyckligt att vi ska behöva vänta med att lyssna på Robert Hannahs utmärkta förslag om bostadspolitiken. Och jag är nyfiken på att höra vad Johan Löfstrand och Emma Hult har för åsikter om stödpartiet Vänsterpartiet och deras ganska hårt nedkörda socialistiska påle i den bottenlösa dy som bostadspolitiken har blivit.
Centerpartiet skänker pengar för att personer som står långt ifrån arbetsmarknaden ska ha en chans att komma in på den och därmed ha möjlighet att skaffa sig en bostad och flytta hemifrån. Detta kritiserar Nooshi Dadgostar, men ändå skänker hon 1,7 miljarder till redan lönsamma byggföretag i form av byggsubventioner.
En annan sak slår mig när Nooshi nämner Danderyd. Då kommer jag återigen att tänka på min egen hemkommun, borgerligt styrda Kungsbacka, som har välskött ekonomi, låg kommunalskatt, ordning och reda samt en pågående bostadsplanering och som får 13 miljoner i byggbonus. Det är totalt bortkastade pengar.
Samtidigt får kommuner som har mindre välskött ekonomi av olika skäl - det kan vara att majoritetsstyret ser ut som det gör, men det kan också bero på att man har väldigt låg befolkningstillväxt - ingenting. När Nooshi Dadgostar talar om frihet undrar jag vilken form av frihet hon menar. Hon vill reglera och subventionera bort all frihet som finns i bostadspolitiken.
Jag är lite nyfiken på var Nooshi Dadgostars gräns går när det gäller hur mycket pengar man kan använda för att subventionera fram saker och ting som Vänsterpartiet anser att det finns brist på i samhället.
Ola Johansson (C):
Nooshi Dadgostar har utsetts till regeringens utredare för att få fram mer byggbar mark, något som är angeläget. Det torde inte vara obekant för Nooshi Dadgostar vad som sägs i den beskrivning som finns från de byggföretag som ska bebygga marken. Det torde inte vara obekant för Nooshi Dadgostar vad de allmännyttiga bostadsföretagen berättar för henne när det gäller förutsättningarna för att få fram fler hyresbostäder.
Det torde heller inte vara obekant för Nooshi Dadgostar att en nyproducerad bostad - en hyresrätt - som upplåtelseform alltid är dyrare än vad en redan byggd bostad är.
Ägande är något som inte existerar i Vänsterpartiets värld. Om Vänsterpartiet genom politiska beslut kunde få bort ägande som boendeform tror jag inte att det skulle vara främmande för Nooshi Dadgostar att föreslå något sådant. Jag tror att drömmen för Vänsterpartiet är att vi har 100 procent subventionerade hyresrätter.
Jag är fortfarande nyfiken på var Nooshi Dadgostar anser att gränsen går för hur mycket skattemedel man kan kasta in i bostadsmarknaden i syfte att få fram den typ av bostäder som Nooshi föreställer sig att människor vill ha.