Karin Svensson Smith (MP):
Innan man vidtar åtgärder i transportsystem bör man fundera på vad som är problemet. Det finns massor med problem, men man måste fundera på vilka problem som är viktigare än andra. Vi har ett antal transportpolitiska mål, och när det gäller dessa mål undrar jag om regeringen verkligen vägt vart och ett av dem mot Förbifart Stockholm för att se om de underlättar att lösa problemen eller om de försvårar det hela. Ett delmål handlar om regional utveckling.
Är Förbifart Stockholm bättre på att tillgodose det målet än alternativet som är att bygga ut kollektivtrafiken? Om man tänker sig att en stor andel människor flyttar hit och man har en viss summa i infrastrukturmedel blir frågan hur de används effektivast om man vill öka arbetsmarknadsregionen och öka folks möjligheter till tillgänglighet i trafiken. Är det genom kollektivtrafikinvesteringar eller genom väginvesteringar?
Vi har ett jämställdhetsmål. Får kvinnor större möjligheter att transportera och förflytta sig om man satsar pengarna på Förbifart Stockholm jämfört med att öka kapaciteten i kollektivtrafiken? Vi har trafiksäkerhetsmål där utvecklingen går spikrakt åt fel håll. Underlättar det för fler människor att ta sig fram utan att riskera att skadas eller omkomma i trafiken om man satsar pengarna på vägar jämfört med att satsa dem på kollektivtrafiken?
Vi har ett miljömål. Skapas det större möjligheter att få trafikens volymer och effekter att vara i paritet med de klimatmål som just nu utreds i Klimatberedningen om man satsar pengarna på motorvägar jämfört med att satsa dem på kollektivtrafiken? Ni bör tänka över detta mycket noggrant när ni tar fram den transportpolitiska propositionen och infrastrukturpropositionen. För oss är svaret enkelt.
Vi måste använda alla medel till att satsa på kollektivtrafik. Inte en krona till ska gå till sådant som förstör klimatet. Fyrstegsprincipen innebär att ni först ska analysera efterfrågan på trafik. Då är det intressant att se hur Vägverkets kalkylsystem och efterfrågeanalyser ser ut. Man utgår fortfarande från att oljepriset är 24 dollar per fat. Det är rätt länge sedan det priset gällde. Inga prognoser talar för att man kommer ned i den nivån igen.
Med det som utgångspunkt gör man bilder av större biltrafikvolymer än vad som sedan visar sig bli fallet. Men om man investerar i att volymerna ska bli större får man också det. Det blir en självuppfyllande profetia. Man skulle också titta på valet av transportsätt, men det har inte gjorts. Vägverket erkänner, klädsamt nog, i sin utredning att järnvägstrafiken som ett alternativ inte är deras fackområde.
Hur vore det om Torstensson, som talar så fint om transportslagsövergripande sätt, såg till att göra om hela processen genom att låta Banverket och Vägverket tillsammans utreda hur man bättre kan ordna med kommunikationerna i Stockholmsregionen med utgångspunkt från de transportpolitiska mål vi beslutat om i Sveriges riksdag? Ni säger att man enligt fyrstegsprincipen ska utnyttja befintligt transportsystem bättre.
Vi har i Stockholmsregionen problem med trängseln under högtrafik. Det har gjorts ett försök som visat sig vara synnerligen effektivt när det gällt att ta hand om trängseln. Genom att ha avgifter fördelas trafiken i både tid och rum och mellan transportslagen på ett mer effektivt sätt. Varför går ni inte vidare med det och har högre nivåer?
Varför ska pengarna användas till att bygga sådant som ger ännu mer trängsel, det vill säga ett vägsystem, i stället för att använda intäkterna till att bygga ut alternativet, nämligen kollektivtrafiken? Jag tycker att det är ett svek mot väljarna som i en folkomröstning fick ta ställning till ett trängselavgiftssystem där intäkterna - vilket är mycket logiskt - skulle gå till att förbättra alternativen till biltrafiken.