Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Man blir alltid lite glad när man blir påmind om när man själv tog körkort. Jag gjorde det 1984. Däremot har jag två barn som tog körkort för tre och två år sedan.
Jag tror att den utbildning de gick också såg annorlunda ut än när Roza Güclü Hedin gick sin utbildning, därför att för det ordinarie körkortet, B-körkortet, har vi nu infört två riskmoment, dels en praktisk variant, dels också en rent teoretisk om hur jag påverkas om jag är trött, drogad eller har druckit någon form av alkohol.
Med ett mer riskbaserat tänkande får vi i bästa fall också ett bättre ansvarstagande hos dem som är ute och kör. Roza Güclü Hedin nämner att yrkeschaufförerna borde veta hur deras bilar fungerar även i en trängd situation. Det vi kan konstatera är att det här är riktiga vanemänniskor. De är ute med sitt fordon, lever med sitt fordon varje dag.
Om det finns några som känner hur deras bilar agerar när de kanske inte har lastat rätt, därför att de har haft bråttom eller av något annat skäl, är det de. De har också ett oerhört stort ansvar, inte minst om de är egenföretagare men också om de är anställda i ett åkeri. De har oftast dyrbar och viktig last, de måste komma fram i tid, men de måste också köra med ansvar hela tiden.
Jag förstår av Roza Güclü Hedins frågeställning att hon också har varit i kontakt med dem som just bedriver den här typen av utbildning. Det är klart att det från deras sida kan finnas en önskan om att vilja ha mer obligatorisk utbildning, därför att det ju också är en del i deras affärsverksamhet; även om jag i grunden tror att tanken är god.
Däremot är detta ingenting som jag i mina ganska ofta förekommande kontakter med åkeribranschen får höra från dem som är användarna. De nya förarna nämner Roza Güclü Hedin. De unga tjejerna och killarna i 18-årsåldern som drömmer om att få köra lastbil kommer ju att påverkas av de nya körkortsregler som börjar gälla från och med nästa år, där vi faktiskt höjer åldersgränsen och där man stegvis får ta olika behörigheter.
Däremot, herr talman, ska jag inte rista in något i sten och för evig tid. Det viktigaste är naturligtvis att vi hela tiden utvärderar och ser vad det är för effekter vi får av de åtgärder som vi sätter in. Nu har vi ökat kraven på utbildningen. Behörigheter kommer att omprövas. Syftet är ju bland annat att uppnå trafiksäkerhet. Låt oss pröva vartefter vad det ger för effekter.
En sådan tydlig sak, som kanske inte direkt har med det här att göra, vill jag ändå jämföra med. Vi har under lång tid fört diskussioner, inte minst när väglaget ser ut som det gör i dag, om kravet på vinterdäck på lastbil. Vi började med att se till att man skulle ha ett bättre mönsterdjup. För att veta om det gav avsedd effekt innan vi ropar på nästa steg ville vi först kontrollera att man började med att sätta på rätt typ av däck.
Nu har vi bestämt att vi ska ha vinterdäck på lastbilar också. Men det kommer fortfarande inte att hjälpa om man inte vet hur man visar respekt och hänsyn till varandra i trafiken, hur man håller avstånden och hur man agerar om man inte har lastat rätt i sitt utrymme. Det är klart att det är en väldigt bred bild. Därför tror jag inte att man kan rikta in sig på bara en insats, utan det är många delar som är viktiga. Vi prövar oss hela tiden framåt.
Det grundläggande syftet är att oavsett vem jag möter på vägen vill jag att vi ska kunna möta varandra och möjligtvis vinka, även om man ska ha bägge händerna på ratten, men vi ska åtminstone kunna fara vidare och komma hem helskinnade.