Johan Löfstrand (S):
Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 16 om avfall och kretslopp. Det är ett motionsbetänkande som tar upp motioner om insamling, återvinning, olika typer av pantsystem och sanering av mark. Betänkandet innehåller också ett antal socialdemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation nr 1.
När man läser rubriken på betänkandet tänker man kanske att det inte är så viktiga frågor. Ämnet kan till och med låta lite tråkigt. Men då bedrar man sig, för det här är viktiga framtidsfrågor.
Det handlar om hur vi ska ta hand om vårt avfall och hur vi ska kunna återvinna det. Den ökade konsumtion som vi ser runt om i samhället ger inte bara den positiva effekten att vi kan handla en massa olika saker. Den leder också till ett gigantiskt berg av sopor och mer eller mindre begagnade prylar.
Det här måste på ett eller annat sätt tas om hand, och det måste vi göra på ett så effektivt och klokt sätt som möjligt. Sverige har här legat långt fram. Vi har haft höga ambitioner och lyckats väl. Vi har arbetat med detta både nationellt och lokalt.
Vi var tidiga med olika typer av sorteringssystem och stopp för deponier. Vi energiåtervinner en stor del av vårt avfall, och vi materialåtervinner också en stor andel av våra sopor. Det här ska vi vara stolta över.
Det finns dock saker vi kan göra bättre, och det oroar mig att ambitionerna har avstannat på nationell nivå. Regeringen verkar inte ha några nya idéer för hur man ska jobba med dessa frågor. Det verkar inte finnas särskilt många nya verktyg, och ambitionerna är som sagt låga. På lokal nivå däremot kämpar man vidare.
Jag ser i kommun efter kommun hur man arbetar med att hitta nya sätt att jobba på. Det handlar om viktbaserad soptaxa, olika typer av fastighetsnära insamling och så vidare.
Man gör på lokal nivå ett mycket gott jobb för att uppnå en så stor klimatnytta som möjligt, för det är vad det i slutänden handlar om, och för att vara så resurseffektiv som möjligt. Men på nationell nivå skulle man dock som sagt kunna ha lite högre ambitioner. Jag återkommer till det. Fru talman!
År 2009 uppgick materialåtervinningen tillsammans med den biologiska återvinningen till ca 2,2 miljoner ton. Det motsvarar ungefär 236 kilo per person eller 49,2 procent av hushållsavfallet. Det ligger nära det mål som riksdagen satte upp om att 50 procent skulle återvinnas 2010.
Det här är mycket bra, och vi ska vara stolta över det. Man ska aldrig bli nöjd. Man måste spänna bågen ytterligare och ta nya tag. Vi socialdemokrater har i vår motion lyft fram något som vi kallar avfallshantering 2.0. Det kanske är ett fånigt namn, men för oss handlar det om att vi står inför ett nytt skifte.
Det finns nya utmaningar att ta tag i och det behövdes nya mål som vi kan sträva efter och uppnå i framtiden. Vi kan inte stanna upp och bli självgoda. Trots framgången är det ett faktum att 30-40 procent av innehållet i de soppåsar vi slänger varje dag fortfarande går att återvinna. Det finns saker att göra.
Samtidigt som återvinningen måste öka finns det ett annat stort problem som inte diskuteras i tillräckligt stor utsträckning, nämligen att vi måste minska konsumtionen. Framför allt måste vi minska antalet förpackningar som i dag svämmar över både konsumtionsledet och våra soppåsar.
Här anser jag att vi har ett oerhört stort problem att ta tag i. Hur ska vi minska antalet förpackningar? I många fall är det en onödig produkt. Det krävs ambitioner, och det krävs nya mål.
Vi socialdemokrater välkomnar den utredning som regeringen har tillsatt för en översyn av avfallsområdet. Utredningen tillsattes i juni 2011. Det är tråkigt att riksdagen inte har varit särskilt involverad eller fått insyn i vad utredaren jobbar med och vad utredaren har kommit fram till.
Jag tror att det hade varit bra att involvera fler aktörer för att få reda på vad utredaren pysslar med. Det hade jag hoppats på. Det finns fortfarande tid för nu har utredningen blivit försenad. Vad det beror på kan man bara spekulera i. Vi i oppositionen har, som sagt, inte speciellt mycket insyn.
När utredningen lämnar sitt förslag i september ska det bli oerhört spännande att läsa om det finns några ambitionshöjningar och om det finns några mål. Förutom att vi vill att man ska få en enklare insamling för hushållen och att vi ska se till att de nya systemen blir mer resurseffektiva vill vi socialdemokrater ha nya mål.
Det krävs en ambitionshöjning på det här området. När jag nu står här i talarstolen och pratar avfall och kretslopp kan jag inte låta bli att faktiskt säga några ord om biogas och biogasens potential.
Det är många vackra ord från regeringen, men det saknas ambitioner. Vi skulle behöva tydliga statliga mål för produktion och användandet av biogas. Det behövs en mer stabil och långsiktig politik, och det behövs incitament för att underlätta investeringar. Vi behöver bygga ut biogasen kraftigt.
Till det behövs en övergripande plan för hur stat, region och kommun ska kunna samarbeta för att företag ska kunna utvecklas och testa innovationer. Biogasen är viktig, och den kommer att vara viktig för att vi ska uppnå en del av de miljömål som vi har satt upp.
Energimyndigheten har lagt fram en biogasstrategi med många förslag. Jag tycker att den har behandlats alldeles för länge i Regeringskansliet. Jag hoppas att vi i höstens budget får se konkreta förslag om hur vi ska göra. Problemet är att biogasen nu riskerar att tappa mark som fordonsbränsle. Det finns inte tillräckligt mycket gas.
Det rimmar illa med riksdagens mål om en fossiloberoende fordonsflotta 2030. Fru talman! En annan fråga som jag tänkte beröra gäller sanering av mark. Många industrier i Sverige har lämnat efter sig gifter i mark och vatten. Det behöver vi göra något åt.
Enligt miljöbalken är det förorenaren som ska betala saneringen. Men oftast finns det inte någon förorenare kvar, och då faller ansvaret på fastighetsägaren. Om man inte klarar av att lösa ansvarsfrågan blir det till syvende och sist staten som måste gå in som finansiär.
Naturvårdsverket har analyserat frågan och konstaterar att vi skulle behöva öka anslagen för att klara efterbehandlingen av olika typer av förorenade områden runt om i Sverige om vi ska klara miljökvalitetsmålet om en giftfri miljö. Vi socialdemokrater menar att det system vi har i dag inte är hållbart i längden.
Vi menar att det behövs en ny modell för att klara de ökade kostnaderna för sanering av förorenad mark. Det är inte rimligt att staten och kommunerna ska stå för kostnader som förorenare orsakat.
I stället vill vi utreda möjligheten att ta ut en liten avgift på miljöfarlig verksamhet och placera den i en fond för att kunna finansiera de kostnader som dyker upp i framtiden för att sanera förorenad mark.