Johanna Jönsson (C):
Vi står givetvis bakom samtliga av Centerpartiets reservationer, men för tids vinnande vill jag yrka bifall bara till reservation 2 och 4 i betänkande 13. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets ställningstaganden och avslag på övriga reservationer. Det känns lite konstigt att säga det här. Grejen är att jag precis yrkade avslag på en massa förslag som jag egentligen tycker är bra.
Vissa av dem är dessutom både viktiga och brådskande. Det gäller bland annat flera motioner som jag själv har skrivit. Jag tror inte att detta är helt enkelt för folk som sitter hemma vid tv:n eller sitter här på åhörarläktaren att förstå, men så här gör vi hela tiden i riksdagen. Själv hade jag ingen koll på det förrän jag plötsligt hamnade här.
När jag i höstas blev invald i riksdagen trodde jag att det var i kammaren som slaget skulle stå, att det var här som vi skulle övertyga varandra om att byta åsikt och att varje knapptryckning vid voteringarna skulle vara avgörande. Men så är det ju inte riktigt. Besluten har fattats långt tidigare. Långsiktig strategi är många gånger viktigare än de enskilda sakfrågorna. Personligen tycker jag att den här delen av mitt uppdrag är lite jobbig.
Det känns lite som ett poserande, lite som att spela teater. Visst kan vi stå här och upprepa samma saker som vi brukar säga. Det gör vi ju om och om igen. Men vi vet alla att det egentligen inte gör någon skillnad. Under eftermiddagens votering kommer vi att rösta ja, nej eller avstår, precis på det sätt som vi redan innan den här debatten har bestämt.
En annan del i detta är såklart spelet kring enskilda motioner. Egentligen är det rätt underligt att vi varje höst lägger så mycket energi på att skriva enskilda motioner när vi ändå vet att sannolikheten är minimal för att de ska röstas igenom. Visst kan motionerna generera uppmärksamhet i medierna, men frågan är om det inte vore både enklare och billigare om vi lade tiden på att skriva debattartiklar i stället för att ge en massa människor falska förhoppningar.
Men för mig är det ändå viktigt att ta den här chansen och med några ord förklara varför vi i Centerpartiet bara har valt att fullt ut stötta två motioner på det här väldigt viktiga området. Just nu är vi, precis som de flesta andra partier, i en fas där vi utvecklar en ny politik på flera områden. Jag leder själv arbetsgruppen som inför vår stämma i höst ska lägga fram nya förslag på migrations- och integrationsområdet.
I det arbetet är det väldigt viktigt att vi vågar vrida och vända på vartenda ställningstagande. I ett läge där så många människor är på flykt och väljer att söka sig till Sverige vore det totalt oansvarigt att inte ta det här på fullaste allvar. Det är ju nästan ett halvår sedan som vi skrev de motioner som vi i dag behandlar.
För mig personligen har det varit ett halvår fyllt av ny kunskap och nya insikter, och jag vet att många med mig känner likadant. Att i det läget hårt driva på för att förändra migrationspolitiken åt det ena eller det andra hållet vore inte riktigt trovärdigt.
Ganska ofta blir jag frustrerad över att saker tar en sådan tid inom politiken, och just nu är det verkligen bråttom, men jag inser samtidigt vikten av att vi inte fattar ogenomtänkta eller dåligt förankrade beslut som kan dra i väg i helt fel riktning. De tre motioner vi ändå har valt att reservera oss för är dels en alliansgemensam motion, dels två partimotioner som alla vi i riksdagsgruppen har skrivit under.
Den ena handlar om ökad jämställdhet och en översyn av den så kallade tvåårsregeln som - trots flera förbättringar under senare tid - fortfarande gör att många som utsätts för våld av sin partner inte vågar söka hjälp, eftersom risken finns att man då blir utvisad. Vi står bakom den reservationen, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till den. De andra två motionerna handlar om bättre villkor för arbetskraftsinvandring. Med det ökande antalet asylsökande har diskussionerna om arbetskraftsinvandringen till viss del stannat av.
Kanske har vi lite svårt att hålla flera saker i huvudet samtidigt. Men även om det är enormt viktigt att vi löser de stora utmaningar som vi står inför gällande flyktingmottagandet måste vi samtidigt förenkla för dem som lyckats få jobb i Sverige och vill komma hit. Företagen vittnar om hur krångel och långa handläggningstider fortfarande ställer till det. Jag får ofta mejl och andra inspel från enskilda personer som har drabbats väldigt hårt av hålen i det här systemet.
Och samtidigt vet vi ju alla hur enormt viktigt det är att svenska företag lyckas få tag i den kompetens som saknas. Det där verkar vara lite svårt för många att förstå. Jag pratar ofta om detta när jag är ute, att människor är arbetslösa i Sverige samtidigt som det är stor arbetskraftsbrist inom en mängd yrken. Visst är matchningen enormt viktig. Vi måste få den att fungera mycket bättre än vad den gör i dag.
Även om vi fixar den måste vi fortsätta att ha en stor arbetskraftsinvandring för att kunna bemanna och finansiera välfärdssystemen och för att företagen ska fortsätta att välja att verka i just Sverige. Som avslutning på det här kanske lite gnälliga anförandet vill jag bara säga att vi såklart varje dag fortsätter att jobba för att rätta till de fel som finns i flyktingmottagandet, även om vi inte gör det genom att rösta ja till enskilda motioner här i kammaren.
I januari presenterade vi i Centerpartiet en rapport med 20 konkreta förslag för en förbättrad integration, och de förslagen behöver bli verklighet snarast möjligt. I dag diskuterar vi migration, alltså vilka som ska få komma till Sverige och på vilka grunder. Även om man skulle genomföra alla förslag som ligger på bordet kommer det under överskådlig tid att komma väldigt många människor till Sverige.
Man kan tycka vad man vill om det, men jag tycker att det vore bra om fler lade lite mer energi på att diskutera vad vi måste förändra för att förbättra situationen när människor väl är här. Där finns det utan tvekan en hel del att ta tag i.