KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Vi har inte bara skrivit under Haagkonventionen utan även Europarådskonventionen. Där erkänner man möjligheten för sambopar att adoptera. Det är också så att Haagkonventionen skrevs för 25 år sedan när det var en annan tid. Värderingarna var annorlunda även här i Sverige. Att bara på den grunden säga nej till den här möjligheten känns förlegat.
När det gäller barnens trygghet i samboförhållanden har vi genom lagstiftning gått ganska långt just för att tillförsäkra barnen trygghet. Vi har rätt till arv och underhåll för barnen om det blir en separation eller ett dödsfall. Det finns också möjlighet för den förälder som barnet kanske huvudsakligen ska bo hos att behålla bostaden. Det finns möjlighet för sambopar att upprätta inbördes testamente.
Men det berör framför allt förmögenhetsförhållanden mellan samboparet, för barnet har ju arvsrätt. Det finns också underhållskyldighet vid en separation som kommer barnet till del. Barnet har stora rättigheter även med ett sambopar.
Däremot kan man säga att de enskilda samborna inte har lika stora rättigheter även om man med testamente och samboavtal kan komma runt en stor del av detta. Men utifrån ett barnperspektiv finns en stor trygghet för barnet.
Med tanke på att över hälften av alla barn i Sverige föds i sambopar blir det lite märkligt att säga att det skulle vara en farlig eller riskabel form för barnen att växa upp i. Det är stabila relationer. Det kommer det att vara speciellt i dessa fall. Det blir en omfattande utredning för att se att det verkligen är ett tryggt och stabilt förhållande som de har.
Sedan tror jag att vissa kommer att gifta sig för att det underlättar. Men möjligheten ska också finnas att ansöka som sambor.
Hillevi Larsson (S):
Vi inför möjligheter som även kommer att underlätta när det gäller barn i surrogatfamiljer. Det kommer också att bli så att man inte längre behöver söka godkännande hos Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd för att få en adoption att gälla i Sverige.
Det blir mer ett automatiskt erkännande av adoptioner i andra länder där någon av de inblandade har ett förhållande till Sverige och sin hemvist i Sverige. Det kan vara barnet eller föräldrarna. Det gäller också surrogatföräldraskap. Vi underlättar den möjligheten.
Sedan ger vi också utökade möjligheter till socialnämnd och domstol att fastställa faderskap enligt svensk lag för den genetiska fadern. Det kan gälla efter ett surrogatarrangemang i ett annat land. Vi stärker barnens rättsliga ställning. Det blir lättare för dem att växa upp med dem som kommer att vara deras föräldrar här i Sverige.
Vi vill dock inte ha någon automatik i detta i och med att vi i grunden är emot surrogatmoderskap, så det måste ändå bli en process. Men vi underlättar denna process utifrån ett barnperspektiv. Anledningen till att vi inte vill utreda altruistiskt surrogatmoderskap eller värdmoderskap, som det ibland kallas, är att det just har utretts.
Det blev en del av den utredning som jobbade lite bredare när det gällde att underlätta för föräldrar att få barn. Utredningen föreslog att vi skulle säga nej inte bara till kommersiellt surrogatmoderskap utan också till altruistiskt sådant utifrån ett kvinnorättsperspektiv. Det är svårt att garantera att kvinnan inte blir utnyttjad i de här fallen.
Hillevi Larsson (S):
Det framställs ofta som att de som inte kan få hjälp med altruistiskt surrogatmoderskap i Sverige tvingas söka sig till andra länder för denna möjlighet. Jag vill inte på något sätt döma de par som gör detta. Barnlängtan är stark, och människor vill naturligtvis göra allt de kan för att få barn om de inte kan få det.
Men erfarenheten från andra länder, till exempel Nederländerna, visar att när man tillåter altruistiskt surrogatmoderskap i det egna landet ökar också trafiken till andra länder, där det oftast är tal om mer kommersiellt surrogatmoderskap. Det är också svårt att garantera att det blir helt altruistiskt. Det kan finnas påtryckningar inom familjen där man under lång tid kan utsättas för övertalningskampanjer.
Det går inte heller att helt utesluta att det förekommer pengar eller andra transaktioner i de här fallen. Vi kan i alla fall se att man inte stoppar det kommersiella surrogatmoderskapet genom att tillåta altruistiskt sådant, utan snarare tvärtom: Det kommersiella ökar. Jag vill återkomma till att vi inte på något sätt stänger vägen för de barn som ändå tillkommer via surrogatmoderskap att få leva med sina föräldrar under trygga förhållanden.
Faktum är att i de allra flesta fall avsäger sig surrogatmamman föräldraskapet, och då är det till exempel det svenska par som det i de flesta fall handlar om som är barnets föräldrar och som vill ta hand om barnet. För barnets bästa vill vi att de i dessa fall ska bli föräldrar, men det måste naturligtvis ske på ett rättssäkert sätt där det utreds ordentligt att allt stämmer.
Jag har just redovisat att vi på flera sätt underlättar för de här barnen att snabbare få tillgång till sina föräldrar och därmed få rättssäkerhet och trygghet.
Hillevi Larsson (S):
Det är glädjande att barnkonventionen äntligen blir lag. Det behövs för att tydliggöra barnperspektivet. Annars finns det risk att det kommer i skymundan på många områden. När det gäller barnäktenskap skulle ingen bli gladare än jag om vi sa att vi förbjuder det rakt av - det ska inte finnas ett enda fall av barnäktenskap.
Samtidigt måste man visa respekt mot den utredning som har tillsatts och låta regeringen titta på förslagen. Det gäller utredningens förslag men också remissinstansernas förslag, och det är mycket möjligt att remissinstanserna har negativa synpunkter på utredningen eller kanske alternativa lösningar på de problem som kan uppstå.
Oavsett hur behjärtansvärd frågan är känns det som att om man tillsätter en utredning bör man också ta frågan på allvar och inte föregripa utredningens förslag. Regeringen får så snabbt som möjligt återkomma i denna fråga. Den är prioriterad för regeringen, så jag är övertygad om att man kommer att återkomma.
Genom åren har vi många gånger upplevt att det har tagits ett stort steg framåt men sedan upptäckt att det fortfarande finns en alltför stor ventil kvar. Jag minns när utländska medborgare kunde ta hit någon från ett annat land att gifta sig med, någon så ung som ned mot 15 år. Det ansågs naturligt då. Jag reagerade starkt mot det.
Vi fick tack och lov bort denna avart. Jag upplever ändå att vi tar stora kliv åt rätt håll. Det är jag övertygad om att vi kommer att göra den här gången också.
Hillevi Larsson (S):
Vi har ju en feministisk regering, och vi kan se att både barnäktenskap och polygama äktenskap slår särskilt hårt mot flickor. Det förekommer såklart även pojkar, alltså barn, som är gifta. Det förekommer inte att pojkar är gifta med flera kvinnor, men barnäktenskap förekommer bland pojkar. Vi kan dock se att det är vanligare bland flickor.
Det är vanligare att pojken är äldre eller vuxen och att flickan är yngre. Dessutom löper ju flickan risk att bli gravid väldigt tidigt. Pojken riskerar att bli pappa, men det blir en ännu större process för en ung flicka som ska föda barn. Det går ut över hennes självständighet, hennes skolgång, hennes möjlighet att yrkesarbeta och hennes möjlighet att vara barn.
Det är alltså ett stort problem, men även om vi inte kan reglera hur andra länder gör - alltså när det gäller dem som redan är gifta när de kommer hit - kan vi se till att på svensk mark ska svensk lag råda. Vi ska se barnperspektivet men också jämställdhetsperspektivet, och det gäller både barnäktenskap och månggiften.
När det gäller barnäktenskap förutsätter jag att regeringen snabbt återkommer i den frågan. Vi kommer också att ligga på. Jag uppfattar att frågan är prioriterad för Heléne Fritzon. När det gäller polygama äktenskap tror jag att det bara är en tidsfråga innan vi får höra om utredningen som ska tillsättas, om tidpunkten och formerna för den. Även den frågan är otroligt prioriterad.
Det finns dessutom fall där flera flickor har gifts bort med en man. Det är alltså både barnäktenskap och polygama äktenskap på en gång. I samband med tillträdandet av barnkonventionen blir de här frågorna ännu viktigare.
Hillevi Larsson (S):
Jag hade egentligen inte tänkt begära replik, för vi är i grunden eniga om att vi är emot barnäktenskap. Men jag måste ändå reagera mot talet om dubbelmoral. Det är ändå så att vi har en ordning, både i regeringen och i riksdagen, som är att om man tillsätter en utredning bör man visa respekt för den utredningen. Det här är en utredning som vi har tillsatt i enighet.
Det började med att riksdagen krävde att regeringen gör någonting, och regeringen tillsatte i sin tur den här utredningen, som också har tagit in synpunkter från de politiska partierna. Man bör alltså inte bara visa respekt för utredningen utan också för riksdagens partier i den här frågan. Remisstiden för utredningen gick ut den 8 mars. Det är alltså väldigt nyligen.
Jag tycker också att man bör visa respekt för remissinstanserna som har ansträngt sig för att sätta sig in i utredningsförslaget och komma med synpunkter som kan vara väldigt värdefulla för regeringens arbete. Ska man börja med den ordningen att man ignorerar vad utredningar kommer med och inte bereder dem i vanlig ordning tror jag att det kan få mycket negativa konsekvenser för riksdagens och regeringens arbete.
Det är klart att det är viktigt med snabbhet, men det är också viktigt med noggrannhet och att man ordentligt sätter sig in i de förslag som kommer. Hade det varit så att man inte behövde någon utredning, ja, då kunde ju regeringen ha fattat beslut redan innan. Då behövde man inte tillsätta någon utredning.
Därför tycker jag också att det blir extremt att tala om dubbelmoral när man vill ta till sig utredningens förslag just för att man tycker att frågan och remissinstansernas förslag är så viktiga. Jag lovar dock att regeringen kommer att återkomma så snabbt som möjligt i frågan.
Hillevi Larsson (S):
Vi har i flera omgångar skärpt reglerna när det gäller barnäktenskap. Det var en borgerlig regering som lade fram förslag till den lagstiftning som vi har i dag. Då skulle man ju kunna säga att den regeringen svek flickorna, eftersom man lämnade en säkerhetsventil eller tillåter undantag från reglerna. Vi har ju i enighet gått fram med de här förslagen i flera omgångar.
Det är inte så att de borgerliga partierna på något sätt protesterade, utan tvärtom stod de bakom det här förslaget. Det uppstår nya problem och nya situationer. Utvecklingen går framåt, och värderingar går framåt. Det är någonting positivt, och då tar man ytterligare ett steg. Utredningsförslaget är inte heller regeringens politik.
Regeringen kommer att titta på utredningens förslag och se om man väljer att gå vidare enligt utredningens förslag eller på något annat sätt. Man kanske skärper möjligheten ytterligare, alltså går ett steg vidare utöver vad utredningen har föreslagit men också då med hänsyn tagen till remissinstansernas synpunkter. Även om den här frågan är väldigt viktig, och det är viktigt att vi går snabbt fram, är det också väldigt viktigt att vi gör det så bra som möjligt.
Annars kommer vi återigen att stå i den här kammaren och se att det inte fungerade, och så får vi göra om det från början. Vi måste kunna göra både och: prioritera och snabba upp den här processen men också göra det på ett genomgripande sätt. I den här frågan är det äktenskap vi vänder oss emot.
Vi har ju flickor och pojkar i Sverige i dag, alltså svenska medborgare, som är sambo med varandra, som har sex med varandra, som lever tillsammans och som får barn tillsammans. De ska naturligtvis vara över 15 år, för det är den gräns vi har satt. Just den här frågan handlar om äktenskap, och vi är eniga om att vi måste stoppa barnäktenskap så snabbt som möjligt.
Hillevi Larsson (S):
Det här förslaget handlar ju om ett vinsttak, en vinstbegränsning. Det innebär inte att man inte kan göra någon vinst över huvud taget, men man begränsar den. Det är ju inte rimligt, som det har varit, att vinstmarginalerna, alltså möjligheten att göra vinst, har varit större inom offentlig sektor, inom välfärden, än i privat verksamhet.
Det har till och med varit så att riskkapitalbolag har gått från rent privat verksamhet till välfärdsverksamhet för att de kan göra större vinst där. Det blir uppochnedvända världen, för det är våra skattepengar som bekostar detta. Om man är helt och hållet privat gör man som man vill i företagsvärlden. Men när det bekostas av skattepengar måste man ändå ha några regler att förhålla sig till.
Det är ingen som tvingar dem att driva verksamhet inom välfärden, men om de gör det måste vi ändå se till att skattepengarna går till det som de var avsedda för. De fall där det kortsiktiga vinstintresset är den enda drivkraften - där det råder kvartalskapitalism - har för mig ett oseriöst drag. Risken är ju att förlorarna blir välfärden. Inte minst drabbar det eleverna i skolan om den plötsligt, från en dag till en annan, går i konkurs.
Därmed tror jag att de oseriösa rensas ut. De som blir kvar är de som inte har detta kortsiktiga vinstintresse utan även ett seriöst intresse av att bedriva verksamhet. Det handlar om de mindre aktörerna, som i dag har svårt att konkurrera med de stora. Det målas upp ett skräckscenario om att allting kommer att rasa ihop på grund av detta. Men Chile har ju lämnat sitt skolsystem, och jag har inte hört något om att deras skolsystem i och med detta skulle ha rasat ihop.
Självklart kommer inte heller vårt system att rasa ihop. Vi får också fråga oss vad det hela kostar i dag, i form av miljardvinster, där pengarna rinner ut. Det har till och med förekommit att de runnit ut till skatteparadis. Detta måste vi fråga oss.
Hillevi Larsson (S):
Den här debatten handlar om hemlösa barn. Det vi har sett i Malmö är att hemlösheten totalt sett inte har ökat utan till och med har minskat, trots att det är en enorm befolkningstillväxt i Malmö. Det har gått från 1 510 till 1 488 hemlösa. Det som är oroande är att det är fler barnfamiljer och fler nyanlända bland de hemlösa nu.
Den sociala hemlösheten, det vill säga hemlöshet på grund av missbruk eller psykisk sjukdom, är som förut och har inte ökat. Men den ekonomiska hemlösheten har ökat. Där är det enda problemet egentligen att man inte har råd med en bostad eller inte släpps in på bostadsmarknaden. Det hänger också samman med bostadsbristen. Barnfamiljer med dålig ekonomi och nyanlända har väldigt svårt att komma in.
Men det är inte så att hemlösheten ökar i Malmö totalt sett, trots befolkningstillväxten. Bostad först är en väldigt bra modell. Den handlar om att hjälpa människor som är i social hemlöshet på grund av till exempel psykisk sjukdom eller missbruk. Där har vi haft 20 lägenheter i Malmö, och det har fungerat väldigt bra. I princip alla har kunnat fortsätta att bo i dessa lägenheter för att till slut få dem som permanentbostäder.
Nu bygger vi ut den modellen till 60 lägenheter. Det har varit en väldigt framgångsrik modell. Men vi måste jobba på alla fronter - inte bara med den sociala hemlösheten utan med den totala hemlösheten. Sedan är det här inte ett isolerat problem, utan det har såklart med andra frågor att göra. Jobbpolitiken är helt avgörande. Där jobbar regeringen väldigt bra. Vi har fått väldigt bra resultat, inte minst när det gäller människor med invandrarbakgrund.
Det handlar också om jämställdhetspolitik, aktiv bostadspolitik och politik för att utjämna klyftorna. Regeringen har helt rätt strategi, och vi fortsätter att kämpa.
Hillevi Larsson (S):
Det är viktigt att inte svartmåla, men samtidigt är det såklart viktigt att inte mörka problemen, annars kan vi ju inte göra någonting åt dem. Man borde också jobba mer jämförande mellan landstingen, för även om landstingen är självständiga är det konstigt att det kan vara så stora skillnader mellan olika landsting.
Allvarliga bristningar och förlossningsskador hos mödrar har sjunkit från 3,6 till 2,7 procent totalt sett från 2014 till 2017, och det är ju en tydlig, positiv utveckling som måste fortsätta. Samtidigt kan man se en del som sticker ut med en högre andel förlossningsskador, och vi har vissa vårdenheter där det är nere i 1 procent allvarliga förlossningsskador hos mammorna.
Jag tror alltså att det finns en potential att lära av varandra och av positiva exempel där det fungerar. En del är såklart en resursfråga som handlar om att det ska finnas tillräckligt många barnmorskor och annan personal och att man organiserar arbetet på ett bra sätt, men det handlar även om att sprida kunskap.
När det gäller att förebygga skador finns det rätt så enkla metoder för att göra det, men det gäller ju att man har kunskap och att man får ned stressnivån så att man känner att man hanterar situationen vid en förlossning. Man måste även se till att kvinnor inte går hem med en förlossningsskada. Det har nämligen varit ett problem att man går hem och inte vet om att man är skadad.
Sedan kan det ta flera år innan man får hjälp, och det är inte alltid det hjälper heller, utan det handlar om att förebygga och så snabbt som möjligt behandla skadan. Detsamma gäller givetvis för barnen. Det gäller att noga observera barnen både i samband med förlossningen och efter förlossningen så att inga sjuka barn skickas hem. Regeringen jobbar väldigt tydligt med den här ambitionen, och det måste fortsätta. Även landstingen måste ta sitt ansvar.
Hillevi Larsson (S):
Skillnaderna i den försvarspolitiska inriktning som riksdagen har beslutat och Försvarsberedningens uppdatering är väldigt liten. Det är egentligen en lek med ord. Att ett militärt angrepp mot Sverige inte kan uteslutas är grundmeningen i båda besluten.
Hade man lyft ut att det är osannolikt med ett militärt angrepp och inte sagt någonting mer är det klart att det finns en skillnad mellan det och att ett militärt angrepp inte kan uteslutas. Men när man utvecklar den försvarspolitiska inriktningen som utrikesministern har gjort är det väldigt tydligt att ett militärt angrepp inte kan uteslutas. Formuleringarna är väldigt lika varandra.
Om man ser på vad det skulle leda till konkret att ställa sig bakom den exakta formulering som riksdagen hittills har eller bakom Försvarsberedningens uppdatering kan man inte heller se några skillnader i konkreta åtgärder. Precis som Margot Wallström säger har flera förslag från Försvarsberedningen redan lett till åtgärder från regeringens sida. Man tar till sig de konkreta förslagen, och det måste ju vara det allra viktigaste.
I ett gemensamt uttalande från utrikesministern och försvarsministern slås fast att Sveriges nationella försvarsförmåga ska förstärkas och att det ska ske parallellt med att vi utvecklar våra säkerhetspolitiska samarbeten och fortsätter det framgångsrika arbetet med medling och konfliktförebyggande.
Detta kan vi göra såväl på nationell nivå som i våra samarbeten i EU och i FN. Jag förstår därför inte vad konflikten handlar om. Det är ju nästan exakt samma formulering, och politiken står fast.
Hillevi Larsson (S):
Vi har nu det högsta bostadsbyggandet på väldigt länge. Det är ett rekordbyggande nu. Vi är uppe på samma nivåer som under den tid då miljonprogrammet byggdes. Jag trodde faktiskt inte att vi skulle nå de nivåerna, även om vi har arbetat hårt för det. Nu gäller det att hålla i det här byggandet, för vi har fortfarande bostadsbrist. Men man kan se att regeringens politik har varit framgångsrik. Vi har ju haft ett brett paket.
Det handlar om regelförenklingar, som också fortsätter, för att snabba upp byggprocessen. Det handlar om investeringsstöd för att få ned hyresnivåerna, för det är ju ett problem att mycket av nyproduktionen är för dyr. Det handlar om kommunbonus, att man belönar kommuner som bygger bostäder, både hyresrätter och ägt boende. Vi har alltså ett brett program. Syftet med amorteringskravet är inte att det ska byggas fler bostäder.
Syftet med det är att förebygga en krasch i människors privatekonomi när man inte längre klarar ränteutgifterna, om man har en högt belånad bostad och räntorna går upp. Men det förebygger även en krasch i den svenska ekonomin, för det skulle i värsta fall kunna drabba så många människor att det påverkar hela ekonomin i stort.
Vi kan se att finanskrisen som började i USA 2007 mycket hade sin grund i att man hade övervärderade och överbelånade bostäder. Det var många som fick gå från hus och hem när kraschen slog till. Det spred sig sedan till Europa, inte minst till Spanien, som är ett exempel på hur illa det kan gå.
Amorteringskraven införs för att vi inte ska vara så sårbara den dag räntorna går upp och priserna på bostäderna går ned, för nu är de priserna väldigt höga och räntorna väldigt låga. Vi gör alltså detta inför framtiden. Vi måste också fortsätta att göra mycket mer för att bygga fler bostäder.
Hillevi Larsson (S):
Det kan tyckas att diskussionen om hur många arbetskamrater man har, arbetsmiljön, arbetsvillkor och löner inte hör hemma här. Men den gör faktiskt det. Vi kan se att det är många som jobbar inom vården som blir sjukskrivna på grund av tuff arbetsbelastning och tuffa villkor. Det är, med tanke på de behov vi har framöver, tyvärr alltför få som känner att det är ett framtidsyrke.
Det nämndes inte minst att vi kommer att få fler äldre och dubbelt så många cancerfall. Vi behöver mer personal, och då måste det vara ett framtidsyrke. Vi har i dag landsting som känner att resurserna inte är huvudproblemet, även om det ofta är ett mycket stort problem, utan brist på personal.
Har man inte tillgång till rätt kompetens tvingas man ställa in operationer och andra behandlingar, och då blir det långa köer. Därför hör frågan hemma i denna debatt. Just cancervården är till stor del specialistvård, och då krävs det specialistkompetens. Då måste vi se till att vi har den kompetensen genom att ha fler utbildningsplatser, något som regeringen satsar på, och genom satsningar på arbetsmiljö, arbetsvillkor och löner.
Det går hand i hand. Det finns ingen motsättning mellan att förbättra villkoren för personalen och utbilda fler och att satsa mer resurser på sjukvården. Regeringen gör verkligen sin del genom generella statsbidrag till landstingen men även speciella satsningar på olika områden. Det gäller inte minst standardiserade vårdförlopp för cancervården.
Men regionerna måste också göra sin del. Som jag nämnde är det i Skåne avgörande att vi har både brist på kompetens och brist på resurser. Vi behöver en skattehöjning, och vi behöver också mer personal. Det är viktigt vad regeringen gör, men landstinget måste också göra sitt till.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att det finns en del dold mobbning i sjukskrivningssiffrorna; man har helt enkelt inte orkat anmäla det utan sjukskriver sig. Då är man sjuk på riktigt, så det finns skäl att sjukskriva, men berörda människor kanske inte alltid vet varför personen har blivit sjuk.
Jag tror i och för sig att detta ämne har blivit mindre tabubelagt, på samma sätt som metoo-rörelsen har lyft av locket när det gäller sexuella trakasserier. Detta är någonting positivt. Även om det på siffrorna kan se negativt ut när fler anmäler är det ändå ett första steg att man synliggör problemet för att kunna göra någonting åt det. Att man själv har blivit utsatt är ingenting att skämmas över.
I brottsstatistiken överlag ser vi dock att det är vanligt att offret lägger skulden på sig själv: "Kanske var det ändå jag som gjorde något fel som gjorde att de behandlade mig på detta sätt." Därför är det viktigt att man vågar anmäla och att man får information om vilka rättigheter man har.
Detta görs också nu - skyddsombud och fackliga ombud utbildas för att se till att man vet vilka rättigheter som gäller på arbetsplatsen och stöder arbetstagare och alla som jobbar på arbetsplatsen. Detta är en del av arbetet när det gäller nollvisionen i fråga om dödsfall i arbetslivet.
Tyvärr finns det en del fall där den nedåtgående spiralen har börjat med kränkande särbehandling, mobbning och sjukskrivning och i yttersta fall slutat med självmord. Detta är alltså även en fråga om liv eller död. Vi vill få bort självmorden ur samhället - vi har en nollvision även för självmord. Dessa saker går hand i hand.
Jag tror också att det är viktigt att Arbetsmiljöverket har tillräckliga resurser - annars kanske man bara prioriterar fallolyckor och sådant som är tydligt. Därför är det jättebra att Arbetsmiljöverket får mer resurser.