KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Christensson (C):
Tack, interpellanten, för en väldigt viktig fråga att diskutera! Tack, statsrådet, för att du är här! Jag hade en interpellationsdebatt här i kammaren för ett par veckor sedan med din kollega Åsa Romson om just strandskyddet. Jag lyfte då fram den problematik som man ser runt om i landet. Under det senaste året, 2014, var det många länsstyrelser som arbetade med det utökade strandskyddet och bearbetade dessa förslag.
Det har skapats mycket starka känslor eftersom intentionerna i lagstiftningen inte lyser igenom i det arbete som görs. Intentionerna, som de tidigare talarna har varit inne på, var att möjliggöra utbyggnad på landsbygden där exploateringstrycket är lågt, men också att minska exploateringstrycket där det är högt, till exempel på Bohuskusten där jag kommer ifrån.
Den tydliga intentionen i lagstiftningen var att det skulle tas lokal hänsyn. Det var också det som fanns med i de riktlinjer som skickades över till länsstyrelserna. Så har inte skett. Det finns en avsaknad av samråd på många håll runt om i landet. Just nu har många överklaganden hamnat på regeringens bord som ni kommer att ha att hantera under våren, både från kommuner och från enskilda markägare.
Det finns områden där man inte har tagit hänsyn till landsbygdsperspektivet. Det kan handla om så enkla saker som förtätningar i redan befintliga områden för att möjliggöra för fler människor att bosätta sig där - detta för att man ska få ett underlag för skola, vård, omsorg, butiker och så vidare. Det är det stora problemet.
Sedan är det också ett stort problem med hanteringen. Hanteringen har varit olika beroende på var i landet man bor. Beroende på berörd länsstyrelse har det förts en bra eller mindre bra dialog där man som kommun eller enskild markägare har fått eller inte har fått gehör för sina synpunkter. Det är oerhört viktigt att föra frågan vidare.
Vi ser med oro på att länsstyrelserna har tagit till sig så få förslag från kommunerna där det har tagits hänsyn till det lokala perspektivet. Detta är en viktig fråga för regeringen.
Min följdfråga till statsrådet är: Funderar regeringen på att återkomma med förslag till förändringar i direktiven eller av lagstiftningen för att tillämpningen ska ske enligt den intention som finns i lagstiftningen, att det ska tas lokal hänsyn, så att det blir möjligt att utveckla, bo och bygga i hela landet?
Fredrik Christensson (C):
Jag vill fortsätta diskussionen med den inriktning jag hade från början. Många andra har pratat om dispenserna och att det finns länsstyrelser som är bättre eller sämre på att ge dispenser, beroende på vilken syn man har på dispenser i strandskyddet.
Det problem vi kan se växa är de beslut som har fattats av länsstyrelser runt om i landet som kommer att hamna på regeringens bord på grund av överklaganden från kommuner och enskilda markägare som har fått strandskydd ålagda.
Det generella strandskyddet i lagstiftningen var 100 meter med en möjlighet att utöka skyddet till 200 meter eller 300 meter om så önskades, men det skulle vara i det enskilda fallet, och det skulle motiveras tydligt. Så har inte skett, och därför är många människor upprörda. Det blir en stor och kraftig begränsning i äganderätten.
Hela frågan kring strandskyddet är ju en avvägningsfråga mellan äganderätten och allemansrätten, mellan utveckling och skydd. Den avvägningen har tyvärr saknats på många håll, och det är därför denna fråga väcker så otroligt mycket känslor. Mina frågor till Kaplan är återigen: Vad ämnar regeringen göra för att tillämpningen mer ska gå mot den intention som finns i lagstiftningen?
Har regeringen för avsikt att göra några förändringar? Hur ser regeringen på alla de överklaganden som nu kommer att hanteras? På vilket sätt kommer regeringen att hantera dem? För den enskilde gäller det att de prövas på ett rättssäkert sätt.
Fredrik Christensson (C):
Tack, Mehmet Kaplan, för svaret! Jag skulle vilja börja med investeringsstödet. Det har ju visat sig att det är både dyrt och ineffektivt att arbeta med sådana förslag i stället för att arbeta med att göra det billigare och enklare att bygga. Jag skulle vilja gå in på det som kanske är det mest aktuella, nämligen bullerreglerna. Det är ett av de största problemen i dag med att få tillgänglig mark att bebygga på studieorterna.
Ofta finns det tillgänglig mark, kanske i närheten av lärosätena men framför allt i närheten av infrastruktur. Det fanns en förordning på remiss som alliansregeringen tillsatte utredningen av och som den nuvarande regeringen har haft att hantera. I utredningen fanns det förslag på att 65 decibel skulle vara gränsen vid bostadens fasad.
Det gäller alltså inte inne i bostaden - där har vi andra regler, och det är ingenting som Alliansen har föreslagit att man ska förändra - utan vid fasaden. Med nuvarande teknik och byggmöjligheter kan man faktiskt isolera och på andra sätt få till en tyst ljudmiljö inne i en bostad.
När det här förslaget kom till regeringen valde den att frångå de 65 decibelen och i stället sätta riktvärdet på 60 decibel, vilket skulle gälla alla mindre bostäder. Grundförslaget var 65 decibel på utsidan av byggnaden och speciella regler för just studentbostäder.
Många remissinstanser, tunga remissinstanser, lyfte fram detta som en stor möjlighet för att få till studentbostäder i nya attraktiva lägen i närheten av infrastruktur eller lärosäten. Det hade skapat helt andra möjligheter att bygga bostäder. Men det här valde regeringen att frångå. Alliansen har också presenterat tillkännagivanden om bullerreglerna under våren.
Jag skulle gärna höra Kaplan presentera lite mer om varför regeringen valde att frångå det förslag som var ute på remiss, som initierades av Alliansen och som hade kunnat skapa möjligheter till fler studentbostäder. Jag skulle också ännu en gång vilja ta upp detta med investeringsstödet, som ofta lyfts fram som något positivt.
Byggbolagen, de som faktiskt ska bygga studentbostäderna som vi står här och debatterar, var även de kritiska till ett investeringsstöd. De ville ha förenklade regler.
Förenkling av bullerreglerna och tillgänglighetsreglerna och andra sätt att snabba på planprocessen och möjliggöra tillgång till mark att bygga på är de frågor som är avgörande för att vi ska få till fler studentbostäder så att fler elever på våra lärosäten ska få tillgång till en bostad under studenttiden.
Fredrik Christensson (C):
Jag tror att både statsrådet och jag är ivriga om målet, att det ska byggas, men våra vägar dit skiljer sig åt. Jag vill peka på några skillnader. Nu är det ju framför allt buller vi talar om. Det var också tunga remissinstanser som pekade på fördelarna med förändring enligt det förslag som hade remitterats.
I debatten ska man ha med sig - jag vänder mig till er som följer detta eller lyssnar - att förslaget inte gällde bullerreglerna i inomhusmiljön utan byggnadernas fasad, det vill säga utomhusmiljön. Då gör man det möjligt att bygga närmare vägar och järnvägar, som ofta ligger centralt och dessutom kanske nära lärosätena. Detta blir möjligt genom dagens och morgondagens teknik och genom att man förändrar bullerreglerna.
Då kan man bygga närmare lärosätena och därmed få fram fler bostäder. När det gäller bostadsbyggande i allmänhet genomförde Alliansen ett antal steg i rätt riktning för att minska regelkrånglet. Man fick också marknaden att själv börja bygga. De mål som regeringen sedan satte upp för bostadsbyggandet hade i stort sett klarats av utan någon politik. Det visar bland annat Boverkets statistik.
Alliansen satte dock själv upp ett högre mål för bostadsbyggandet i Sverige, av den enkla anledningen att vi behöver fler bostäder, och vi kan klara det på marknadens premisser. Bostadsbolagen säger att det som behövs är regelförenklingar. Det behövs ökad tillgång till mark. Man behöver förändra och förenkla planprocessen. Vi behöver fortsätta se över bullerregler och tillgänglighetskrav.
Till detta kommer vi att återkomma i höstens arbete och i fortsatta debatter. Men det hjälper tyvärr inte de studenter som i dag står utan bostad när terminen snart börjar.
Fredrik Christensson (C):
Jag vill ställa en fråga till civilminister Ardalan Shekarabi angående Skatteverkets kontor runt om i landet. Under våren nedläggningshotades nio kontor på ett ganska kraftfullt sätt. På grund av starka påtryckningar och stark opinionsbildning backade man från nedläggningshoten. Men det fanns nedläggningsbeslut sedan tidigare för två andra kontor, i Åmål och i Mora.
I vevan med den välkomnade utredningen om den statliga närvaron på landsbygden som regeringen har tillsatt vore det önskvärt om staten tog en tankepaus även när det gäller de kontor som har fått nedläggningsbeslut tidigare.
Min fråga till statsrådet är därför: Anser regeringen, precis som Centerpartiet gör, att de kontoren också borde få en paus och ingå i utredningen? Och vad kommer regeringen i så fall att göra för att agera i den riktningen?
Fredrik Christensson (C):
Jag hade större förväntningar på svaret från statsrådet. Man har möjlighet att genom regleringsbrev göra en tankepaus i ärendet. Om regeringen har för avsikt att det ska finnas statliga jobb i hela landet, vilket det har varit tydligt i opinionsbildningen och i olika tidningar att man har, kan man i samband med utredningen och det resultat man får av den sätta ned foten även när det gäller skattekontoren i Åmål och Mora. Där bedrivs väldigt god verksamhet.
Nedläggningsbeslut finns, men verksamheterna har ännu inte flyttat. Regeringen kan sätta ned foten och gå vidare. Kommer regeringen att agera genom att gå vidare med frågan för att kunna behålla skattekontoren i Åmål och Mora, i avvaktan på utredningen och dess resultat? När det gäller urbaniseringen och centraliseringen försöker statsrådet måla upp en bild av att det är Alliansens fel. Men jag vill påminna om att det har skett under en lång tid.
Det är inte bara under den senaste regeringens tid utan under många regeringars tid som det har centraliserats.
Fredrik Christensson (C):
Det har varit intressant att lyssna på både Annelie Karlssons anförande och replikskiftena. Jag hakar upp mig på det sista som sas, att det ska vara lika villkor för människor som kommer till Sverige. Det är många fina ord som hörs från Socialdemokraternas retorik när de pratar om den svenska modellen. Men de lika villkoren innebär att människor som i dag lever på försörjningsstöd ska få göra det i morgon också.
Människor som inte är inne på arbetsmarknaden ska inte få vara det i morgon heller. Den stora utmaningen är att människor inte kommer in på arbetsmarknaden i dag. Det gäller särskilt människor som är utrikesfödda och även långtidsarbetslösa eller ungdomar. Då måste vi se till att genomföra förändringar. Vi har föreslagit att parterna själva ska komma överens om ingångsjobb med lägre ingångslöner för just nyanlända. Vi matchar upp detta med lägre arbetsgivaravgifter och lägre inkomstskatt.
Det handlar om att man ska ha en lön att leva på. I dag lever människor på en etableringsersättning som är på drygt 6 500 kronor. Är det en ersättning värd att leva på? kan man fråga sig. Man måste ju få in en fot på arbetsmarknaden och visa upp sig. Det kommer att ge mer pengar för den enskilde. Vi diskuterar lägre ingångslöner, inte lägre löner. Det är tydligt att man vill måla upp en bild av det.
Men det här handlar om att få en chans att genom sitt första jobb komma in på arbetsmarknaden. Då behövs det nya åtgärder. Vi delar helt uppfattningen att det behövs åtgärder för utbildning, för etablering och för validering och för att få fler bostäder, även om vi i vissa fall kan ha lite olika syn också på det. Men det behövs ju mer åtgärder. Då är det ett viktigt steg att det ska finnas en möjlighet att få en ingångslön eller en lön över huvud taget.
Man kan också se att få av de människor som kommer in i ingångsjobb eller har låg lön har det också senare i livet.
Fredrik Christensson (C):
Jag vill börja med att ta upp den så kallade framgången i Sverige. Vi är sämst i Europa på etableringen på arbetsmarknaden för nyanlända. De människor som i dag står utanför arbetsmarknaden kommer inte in på den. Rörligheten är extremt låg i Sverige jämfört med andra länder. Det pekar bland annat OECD på. Vad är det som vi ska förändra så att vi får in fler människor på arbetsmarknaden? Ett sätt är bland annat lägre ingångslöner eller så kallade ingångsjobb, så att människor får en chans.
Det skapar också förutsättningar för nya jobb, jobb som i dag inte är lönsamma att utföra utifrån att löneläget är för högt. Det ger människor en chans att få en erfarenhet, uppleva en gemenskap och komma in i det svenska samhället. Flertalet stora expertmyndigheter - OECD, EU-kommissionen och så vidare - pekar på det. Med lägre ingångslöner skulle vi kunna få fler nya jobb i Sverige samtidigt som människor får in en fot på arbetsmarknaden.
Ofta leder det till att man söker nästa jobb. Det är ju det första jobbet som är helt avgörande för att komma in på arbetsmarknaden. När man lyssnar på Socialdemokraterna i debatten säger de att man ska avsäga sig allt som gäller arbetsmarknadens parters uppdrag, och framför allt när det gäller lönebildning. Då är det intressant att man själv lägger fram förslag om att gå in i lönerörelsen för lärare.
Jag skulle gärna vilja höra Annelie Karlssons kommentar till varför det är okej att gå in i lönerörelsen och påverka den i vissa branscher, men inte i andra. Varför motsätter ni er att vara öppna för att diskutera möjligheten för människor att komma in på arbetsmarknaden, mer än bara utbildning och validering? Utbildning och validering är viktigt, men det behövs fler förslag. Där har vi presenterat en rad förslag kopplade till ingångsjobb och ingångsföretagande, men också förändringar av Arbetsförmedlingen och matchningen.
Fredrik Christensson (C):
Jag kunde inte motstå frestelsen att begära replik på Thomas Strand. I avsaknad av ministern håller jag till godo med dig, Thomas, och det gör jag gärna. Det ska bli intressant att diskutera frågor om högre utbildning med dig under kommande år. Jag reagerade när du talade om de småduttsatsningar ni gör inom den högre utbildningen.
Samtidigt höjer ni skatterna på just arbete kopplat till förändrat jobbskatteavdrag och även skiktgränsen för statlig inkomstskatt. När skatten på arbete höjs med 4,3 miljarder drabbas framför allt de människor som har utbildat sig eller vill utbilda sig i framtiden.
Utöver detta föreslås ännu fler skattehöjningar i regeringens politik för jobb och företagande som kommer att göra det svårare att etablera sig på arbetsmarknaden eftersom det blir dyrare att anställa. Vad ser Thomas Strand i utbildningspremierna? Undersökningar från bland annat OECD pekar på att det inte lönar sig att utbilda sig i Sverige.
Med ännu högre marginalskatter och när det blir ännu dyrare att anställa kommer det att bli ännu sämre avkastning för de studenter som faktiskt väljer att vidareutbilda sig. Hur ser Thomas Strand på detta? Vad har regeringen för synpunkter på att få mer avkastning på sina studier? Jag skulle vilja ta upp frågan om resursfördelningssystemet.
Jag vet att både vi och Socialdemokraterna har stått upp för att få fram ett mer flexibelt terminssystem. Det var något som utlovades bland annat i valrörelsen. Jag vill gärna höra hur arbetet går för regeringen med att få fram ett treterminssystem. När kan vi förvänta oss att se förslag på riksdagens bord?
Fredrik Christensson (C):
Jag ska börja med ett förtydligande. Jag börjar med utbildningspremien för att det ska löna sig att utbilda sig. Jag fick tyvärr inget svar från Thomas Strand i frågan om hur det ska bli mer lönsamt att utbilda sig i Sverige när skatterna på arbete höjs med 4,3 miljarder. Hur tror Thomas Strand att skatten kommer att påverka människors vilja att utbilda sig?
När det gäller forskning delar jag Thomas Strands syn att det var rätt med de pengar som Alliansen tilldelade, men vi måste inför kommande år se över så att vi kan få ut mer "pang" för pengarna. De duttsatsningar som jag nämnde handlar om kvalitetssatsningarna. I det stora hela är det fråga om ytterst lite.
Alliansen satsade under sina år mycket på kvalitet, men vi i Centerpartiet ser just nu ett stort behov av att göra om hela resursfördelningssystemet så att det på ett bättre sätt speglar kvalitet med koppling till den regionala arbetsmarknaden, samverkan med andra aktörer och att få lärartid. Vi ser ett stort problem.
Regeringen har i stället gjort en tillfällig satsning så att det råder osäkerhet på lärosätena om de ska nyttja pengarna eller om de kommer att finnas kvar vid senare tillfälle eller inte. Det kvarstår frågor om hur utbildningspremier ska löna sig.
Under de 22 sekunder talartid jag har kvar vill jag ta upp att det måste finnas en diskussion i Sverige om den högre utbildningen. Hur ska vi få ut mer "pang" för pengarna? Jag tror inte att fler platser är det helt avgörande.
Det handlar om att stärka kvaliteten så att de människor som sedan lämnar högskolan och kommer ut på arbetsmarknaden har de förutsättningar som krävs så att de kan fortsätta i de yrken de har utbildat sig till och även kan få möjlighet till omskolning.
Fredrik Christensson (C):
Det är alltid intressant att höra Thomas Strands anföranden och även replikskiften. Det väcker en del frågor, och jag ska försöka hålla mig till några av dem som kommer upp. För att börja där det förra replikskiftet slutade lyfte Thomas Strand fram att det inte behöver finnas någon motsättning mellan kvalitet och kvantitet.
Men i grund och botten handlar det om att vi har pengar att fördela, och antingen lägger man de pengarna på fler platser eller också lägger man pengarna på att de platser som finns ska bli ännu bättre och därmed attraktivare. Man kan se lärarutbildningen som ett exempel.
När vi nu har en så hög andel som hoppar av utbildningen hade det varit bättre att satsa de resurserna på att se till att utbildningen och antagningen blir så pass bra att de studenter som antas faktiskt vill fullgöra sin utbildning. Det tror jag hade varit bättre ekonomiskt sett. Det finns flera andra frågor, och jag vill gärna höra Thomas Strands kommentarer om dem. Det andra jag vill lyfta fram är just resursfördelningssystemet. Det Alliansen gjorde var att införa en kvalitetspeng.
Det var väldigt bra. Det första den nya regeringen gjorde när den tillträdde var att ta bort den pengen. Nu lyfter flera av oss fram att vi borde se över resursfördelningssystemet igen och titta på olika parametrar, och vi från Centerpartiet tycker bland annat att man kan kika på om arbetslivsanknytning, regional samverkan med mera kan vara med. Min fråga till Thomas Strand är: Finns det någon form av intresse från regeringen att ha en samsyn kring detta? Man kallar ju sig en samarbetsregering.
Varför avvisar man då att se över resursfördelningssystemet? Återigen: Det har ändå gått en ganska lång tid sedan det gjordes senast. Jag skulle också vilja höra Thomas Strand utveckla resonemanget kopplat till stiftelser och varför det inte är ett alternativ för att stärka autonomin. Vi ser ju lyckade exempel på stiftelsehögskolor i Sverige. Varför inte låta fler få den möjligheten?
Fredrik Christensson (C):
Absolut, jag tror att det skulle behöva göras ännu mer förändringar i resursfördelningssystemet än bara de kvalitetspengar Alliansen införde. Det gläder mig att höra att Thomas Strand är med på den linjen. Jag skulle vilja att Thomas Strand utvecklar resonemanget kring vilka reformer som behövs för en högre utbildning.
I mitt anförande lyfte jag fram ett antal reformer och utmaningar när det gäller genomströmningen, hög examensålder och väldigt låg examenspremie, det vill säga att utbildning i sig inte lönar sig så bra i Sverige. I det stora hela hör jag framför allt att mycket är bra som det är och att det som eventuellt ska göras är att skapa fler utbildningsplatser. Det talas inte om reformer som gäller hur systemet ska förändras eller hur vi kan stärka kvaliteten.
Jag skulle vilja låta Thomas Strand använda sina två sista minuter till att utveckla hur han ser på vilka reformer som behövs inom den högre utbildningen för att vi just ska öka konkurrenskraften internationellt.
Fredrik Christensson (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 från Centerpartiet, Liberalerna och Kristdemokraterna. För Centerpartiet är det viktigt att stärka autonomin för våra lärosäten. Beslut ska fattas så nära dem som berörs som möjligt. Det är för oss en närodlad högskolepolitik. Autonomin har under de senaste åren stärkts vid flera tillfällen, bland annat genom Alliansens autonomireform för bara några år sedan.
Den innebar ökad makt till lärosätena samt minskad detaljreglering och avregleringar både när det gäller den interna organisationen och utbildningarna i sig. Centerpartiet vill stärka autonomin ytterligare. Detta visar vi i vår reservation, som behandlas i dag.
Det handlar bland annat om att möjliggöra att både god lokal kännedom och akademisk kompetens i högre grad tas i beaktande vid tillsättning av styrelser. Det är något som vi anser saknas i propositionen. Vi vill att kravet på att en majoritet av styrelsens ledamöter ska vara externa tas bort.
På det sättet flyttar man makten närmare och låter professionen få ett större inflytande. Den statliga styrningen av lärosätena bör i större utsträckning ske genom att resursfördelningssystemet förändras och genom ett tydligt kvalitetssäkringssystem. Modern politisk styrning handlar mer om mål och resultatstyrning och mindre om detaljregleringar av utnämningspolitik. Det möjliggör ett fortsatt ansvarsutkrävande.
Ett system med ökat inflytande för professionen möjliggör även ett stärkt fokus på internationalisering samt utbildning och forskning, vilket är kärnuppgifterna för lärosäten överlag. Vi skriver i den reservation som vi har lämnat om nomineringen och valförfarandet.
Det står i betänkandet att den ena nomineringspersonen ska utses av regeringen och den andra av högskolan, utan att det hela förtydligas ytterligare.
Vi tycker att det ska ske ett valförfarande på lärosätena för att välja vem som ska representera dem i nomineringskommittén eller vara en av nomineringspersonerna - detta just för att ge en tydlig struktur för hur tillsättningen sker. Det kan i vissa fall bli styrelsen själv som utser den nomineringsperson som ska tillsätta styrelsen, och jag tycker att det är olyckligt om så skulle bli fallet.
Det behövs ett fungerande system. För Centerpartiet är det oerhört viktigt att ge professionen mer inflytande och stärka autonomin så att vi får ökat fokus på kärnuppgifterna när det gäller utbildning och forskning. Därmed kan den internationella konkurrenskraften för den högre utbildningen i Sverige stärkas. Vi tror att detta tillsammans med ett förändrat resursfördelningssystem och ett starkt kvalitetssäkringssystem som har större fokus på samverkan och kvalitet kan stärka den högre utbildningen.
Det är viktiga reformer för Centerpartiets del för att få en starkare konkurrenskraft för den högre utbildningen i Sverige.