KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ullenhag (L):
Jag tar som sagt gärna en diskussion om arbetsmiljö och trygg och otrygg anställning i ett annat sammanhang. Den här interpellationsdebatten handlar om inträdet på arbetsmarknaden. För mig och regeringen är huvudutmaningen de som står utanför. Vi kan och ska diskutera anställning och arbetsmiljö i ett antal sammanhang, men ser man på utrikes födda kvinnor generellt är huvudproblemet att det är för få som har ett jobb att gå till och en egen lön att leva på.
Jag är övertygad om att interpellanten delar engagemanget och att grunden för allt jämställdhetsarbete i Sverige har varit den egna lönen att leva på som ger kvinnor och män individuell makt. Maria Stenberg tar upp frågan om attityder. Det finns en hel del attityder.
Ska jag raljera lite tror jag att myndigheter, kommuner och andra ibland har haft inställningen att om bara mannen kommer i jobb har vi nått någonstans. I den utredning vi har tillsatt om utrikes födda kvinnors arbetskraftsdeltagande har vi tittat på och funnit ganska könsstereotypa attityder i mötet med utrikes födda. Generellt har vi haft ganska stereotypa attityder när vi möter utrikes födda avseende vad de kan och vad de har med sig.
Vi har ibland behandlat människor som kommit hit som ett blankt papper. Här måste vi ändra fokus och se vad de kan bidra med. Det är grundidén med den etableringsreform vi har genomfört. Maria Stenberg frågade varför det inte är fler som omfattas av etableringsreformen, till exempel om man är anhöriginvandrare och gifter sig med någon som lever i Sverige några år efter att den personen har kommit.
Detta har utredningen i uppdrag att titta på, för bland de anhöriginvandrade kvinnorna finns det rätt många kvinnor som har ungefär samma utmaningar som den som kommit tidigare som flyktinginvandrare. Jag utesluter inte att vi kommer att bredda den gruppen. Tack för debatten!
Erik Ullenhag (L):
Gunilla Svantorp har frågat jämställdhetsministern om hon har några planer på att avsluta experimentet med sfi-bonus och om hon avser att kompensera kommunerna för deras merkostnader med hanteringen av sfi-bonus. Interpellationen har överlämnats till mig. Sfi-bonus har införts i syfte att stimulera fler invandrare att börja studera svenska, snabbt lära sig språket och avsluta sina studier i svenska. Därmed ökas genomströmningen i utbildningen i svenska för invandrare.
Kunskaper i svenska språket gör att den som är nyanländ står bättre rustad för deltagande i arbetsliv och samhällsliv i Sverige. Sfi har haft brister. Statskontorets utvärdering av sfi från 2009 visade till exempel att mer än var tredje sfi-deltagare inte fått något betyg alls tre år efter kursstart.
Bland de övriga två tredjedelarna var det endast hälften som uppnått godkänt resultat på den högsta kursen efter det tredje läsåret. Regeringen har genomfört flera viktiga reformer på integrationsområdet där en rad åtgärder vidtagits för att uppnå högre kvalitet och bättre likvärdighet i sfi. Sfi-bonusen är en av dessa åtgärder och är ett incitament som riktar sig direkt till individen.
Den största reformen på integrationsområdet är etableringsreformen som syftar till att underlätta och påskynda nyanlända invandrares etablering i arbets- och samhällslivet. För att lyckas med detta är det centralt att det finns tillgång till sfi med hög kvalitet och att tiden i sfi inte blir för lång. Det är ännu för tidigt att dra några säkra slutsatser om hur sfi-bonusen fungerar och vilka resultat den ger. Regeringen följer utvecklingen av sfi-bonusen noga.
Preliminära siffror från Skolverket visar att ca 2 000 personer hittills fått bonusen som är på maximalt 12 000 kronor. Skolverket har i sitt regleringsbrev för 2011 fått i uppdrag att redovisa utvecklingen av verksamheten med sfi-bonus utifrån befintliga data. Redovisningen ska lämnas i årsredovisningen i februari 2012.
Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, IFAU, har fått regeringens uppdrag att utvärdera försöksverksamheten med sfi-bonus och ska lämna en slutrapport senast den 31 december 2012. IFAU:s utvärdering om försöksverksamheten kommer att ge regeringen värdefull kunskap om vilka resultat som uppnåtts. Den kunskapen kommer också att påverka den framtida utformningen av sfi-bonusen.
När det gäller hanteringen och administrationen av sfi-bonusen får kommunerna ersättning av staten för de faktiska belopp som betalas ut som bonus. Därutöver lämnas ett schablonberäknat belopp för varje beslut att bevilja sfi-bonus som kommunen fattar. Beloppet ska motsvara skälig kostnad för information och administration.
Något ytterligare bidrag för kommunernas administration för dem som får avslag på sin ansökan om sfi-bonus ges inte. Regeringen bedömer, utifrån uppgifter från Skolverket, att avslagen inte utgör något större administrativt merarbete för kommunerna. Någon extra kompensation till kommunerna för hanteringen av sfi-bonusen är därför inte aktuell.
Erik Ullenhag (L):
Jag vill återigen understryka att det är klart att sfi-bonusen inte löser alla utmaningar med svenska för invandrare. Det är därför vi har jobbat med sfi-lärarlyft och utreder hur vi kan få större mångfald på sfi-sidan. Vi har satt upp nationella riktlinjer för att tydliggöra vilka kunskapsmålen är inom ramen för sfi. Precis som inom det vanliga skolsystemet är det inte bra när man har alltför varierande bild av vad man ska nå. Har man en varierande bild kommer det också att vara olika kvalitet över landet. Det är det vi ser.
Svenska för invandrare är ofta den del av integrationspolitiken som får mest skäll. I detta sammanhang vill jag understryka att det finns jättemycket bra undervisning i svenska för invandrare och väldigt många kompetenta sfi-lärare runt om i landet. Men kvaliteten är alldeles för varierande. Vilken typ av sfi-undervisning man får beror väldigt mycket på var man befinner sig i landet. Erbjuds den på flexibla tider eller inte? Har man möjlighet att jobba samtidigt som man lär sig svenska? Det ser väldigt olika ut runt om i landet.
Det finns en grundläggande skillnad som för mig är väldigt viktig att tydliggöra. Man säger: Hur lätt är det att välja för den som kommer från ett annat land? Man säger att det är människor som har det svårt, vilket jag kan hålla med om. De kan ha flytt trauman eller förföljelse. Men man försvagar de människorna. Man säger att just dessa människor som har flytt inte klarar att välja. De klarar inte att fatta viktiga beslut för sitt eget liv.
Periodvis har det också varit så att vi ska bestämma exakt var i landet de ska bo, för det vet vi som politiker bättre än de själva. Ska vi lyckas ur integrationssynpunkt är jag helt övertygad om att vi måste göra det vi nu försöker göra: att ha en annan ingång och säga att människor som flyr eller invandrar hit är människor som kan och vill bidra och har den förmågan. Vi ska inte förminska dem. Det är den stora förändring som vi nu jobbar på i integrationspolitiken. Det är kärnan i ett nytt sätt att se som kommer att ge människor nya chanser.
Bemöter man människor som svaga gör man dem också svagare. Säger man till människor som har flytt eller invandrat att de inte kan själva riskerar man att skapa passivitet. Det är sådan integrationspolitiken har varit under alldeles för lång tid i Sverige.
Erik Ullenhag (L):
Arhe Hamednaca och jag är rätt överens om problembeskrivningen, det vill säga att vi är i en situation där det, av olika skäl, tagit alldeles för lång tid för utrikesfödda kvinnor att komma in. De har fastnat utanför. I vissa fall finns det strukturer i familjen som håller tillbaka. I andra fall finns det samhällsstrukturer. Det kan röra sig om främlingsosäkerhet, diskriminering eller diskriminerande attityder som de möts av. En sak har vi åtgärdat. Etableringsreformen förändrar hur det ekonomiska stödet ser ut.
De kvinnor som nu kommer behöver delta i svenskundervisning för invandrare, i samhällsorientering och i arbetsförberedande insatser för att familjen ska få ut etableringsersättning. Att individualisera ersättningssystemet tror jag är nog så viktigt. Dessutom ska det alltid löna sig att arbeta. Sanningen är den att för socialbidragstagare, som man sade tidigare, alltså för försörjningsstödstagare, gör det inte det i dag. Därför är jag glad att vi i budgeten landade i att öppna upp för att man ska kunna jobba vid sidan av försörjningsstödet.
Det är en viktig åtgärd. Precis som interpellanten säger är en frågeställning hur vi bättre möter människor som nu kommer till Sverige. En annan frågeställning är hur vi bryter ett utanförskap när man inte har kommit in i samhället.
Hur bryter vi en situation där man kanske i åratal, ibland nöjd, ofta rätt utanför, har tagit hand om hem och barn och inte riktigt fått med sig svenska språket utan vant sig vid att inte gå till ett arbete? Den resan kan vara tuff nog för någon som flytt undan förföljelse, för en kvinna som inte har jobbat, som inte har grundskolestudier, men det är lättare i starten än vad det sedan blir. De frågorna måste vi alltså jobba med parallellt.
Jag tar med mig det som sagts i denna debatt, framför allt de funderingar som interpellanten tagit upp om hur man kan komma framåt. Det är en av våra riktigt stora utmaningar. Allra sist: Utgångspunkten för mig i detta arbete är alltid, och kommer alltid att vara, att jag tror att människor kan bidra. Hamnar vi i misstaget att tro att det är fråga om svaga människor som inte kan och vill bidra till det svenska samhället kommer vi aldrig att lyckas. Jag vill tacka interpellanten och övrig debattör för en bra debatt.
Erik Ullenhag (L):
Jan Lindholm har frågat mig hur jag avser att prioritera arbetet med frågan om att klassa brister i tillgänglighet som grund för diskriminering. I dag finns skydd mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet på arbetslivets område och på högskoleområdet där skyddet är begränsat till lokalernas tillgänglighet och användbarhet.
Diskrimineringskommittén föreslog i sitt betänkande att diskrimineringsförbudet skulle utvidgas till att omfatta övriga områden som omfattas av diskrimineringslagen. Det gäller till exempel hela utbildningsområdet, hälso- och sjukvård och tillgång till varor och tjänster. Regeringen ansåg dock att utredningens förslag var för ofullständigt och aviserade i propositionen Ett starkare skydd mot diskriminering , prop.
2007/08:95, att man avsåg att skyndsamt komplettera kommitténs överväganden med ytterligare underlag och därefter återkomma till riksdagen. Frågan har därefter utretts inom Regeringskansliet vilket resulterade i departementspromemorian Bortom fagert tal - om bristande tillgänglighet som diskriminering , Ds 2010:20.
Promemorian remitterades i juni 2010 samtidigt som Statskontoret fick i uppdrag att göra en kompletterande konsekvensanalys av promemorians förslag. Frågan bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Erik Ullenhag (L):
Jag ska försöka vara lite tydligare. Jag vill ge en allmän bakgrund till situationen för personer med funktionsnedsättningar, och jag vill också ge en allmän bakgrund till regeringens ganska breda arbete vad gäller politiken på området. Min ambition är att vi ska komma framåt när de gäller bristande tillgänglighet som grund för diskriminering. Att något håller på att beredas är det vanliga byråkratiska svaret på vad som sker i Regeringskansliet.
Det innebär dels att saker kostnadsberäknas, vi fick in de frågorna från Statskontoret, dels att effekterna av ett förslag ses över, dels att frågan går ut på remiss. Det är ett bra sätt att bygga ett lagstiftningsarbete i Sverige. Vi fick in rätt många remissvar på promemorian Bortom fagert tal . Den kraftiga majoriteten av remissvaren var positiva.
Samtidigt fanns remissvar med invändningar på olika punkter mot det förslag som har lagts fram och det förslag som har kommit fram i departementspromemorian. En del i ett seriöst lagstiftningsarbete är att lyssna och se vilka invändningar som finns som vi behöver fundera över i förhållande till en ny lagstiftning. Jag kommer att vara tydlig i en mening, och det innebär att jag inte kommer att vara så mycket tydligare än så här, nämligen att min ambition är att vi ska komma framåt i detta.
Nu har det gått ett och ett halvt år, kanske en viss överdrift, och det har varit val däremellan, men vi behöver under nästa år landa i beredningen av hur vi gör med frågan. Ingen blir gladare av att vi drar ut på något som inte behöver dras ut. Min starka ambition är att vi ska komma i mål med ett stärkt skydd mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet.
Det är min utgångspunkt i mitt ansvar för frågorna. Mitt andra svar är att jag tror och hoppas att vi ska komma i mål under nästa år - i hur vi nu landar. I det arbetet måste vi beakta de remissynpunkter och remissvar som har kommit in.
Vi måste fundera över om det lagstiftningsförslag som finns i departementspromemorian kan förändras i någon riktning så att det kan möta den remisskritik som har kommit fram.
Erik Ullenhag (L):
Det är alltid både positivt och negativt när oppositionen säger att man är nöjd. Det är bra att du är nöjd med svaret, Jan Lindholm. Det är ungefär vad jag kan säga i dag. Jag vill tacka interpellanten för frågan. Jag tror att vi behöver vara fler röster som lyfter fram personer med funktionsnedsättningar i samhället. Vi behöver vara fler som lyfter upp frågorna, och vi behöver vara fler som lyfter upp utmaningarna. Det handlar om att skapa ett samhälle där människor bedöms efter vilka de är och inte efter att de har en funktionsnedsättning. Vi ska ha ett samhälle där folk inte handikappas på grund av hur omgivningen ser ut.
Jag är nöjd med interpellationen.
Erik Ullenhag (L):
Patrik Björck har frågat mig om jag är beredd att se över frågan om diskriminering och ta initiativ till att stärka den enskildes rätt att slippa bli diskriminerad. Inledningsvis vill jag säga att regeringen har vidtagit flera åtgärder för att stärka den enskildes rätt att slippa bli diskriminerad, inte minst genom en sammanslagen diskrimineringslagstiftning. Genom regeringens förslag om ett utvidgat skydd mot åldersdiskriminering kommer skyddet mot åldersdiskriminering att förstärkas ytterligare.
Generellt vill jag framhålla att förbudet mot diskriminering inte utgör en begränsning av näringsfriheten på ett sådant sätt att förbudet skulle strida mot regeringsformens bestämmelser om företagens näringsfrihet. Det finns däremot andra intressen som kan motivera ett undantag. Vad gäller diskrimineringsgrunden ålder används åldersgränser många gånger för att tillgodose vällovliga och skyddsvärda syften.
För att säkerställa att berättigade åldersgränser fortfarande ska tillåtas finns därför ett behov av undantag från diskrimineringsförbudet, till exempel i syfte att upprätta och upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det är mot denna bakgrund som regeringen har föreslagit ett undantag från likabehandlingsprincipen, bland annat för serveringsställen med alkoholtillstånd.
Erik Ullenhag (L):
Jag vill påminna om vad vi har gjort. Vi har skärpt lagstiftningen mot åldersdiskriminering. När man lyssnar på Patrik Björck låter det som någonting helt annat, men den här regeringen har skärpt lagstiftningen mot åldersdiskriminering därför att vi vet att vi lever i ett samhälle där framför allt äldre människor behandlas olika och inte efter vilka de är när de har uppnått en viss ålder. Det är inte rimligt, och det behöver vi gemensamt bekämpa. När det sedan gäller den grundläggande frågeställningen måste jag tyvärr återigen påminna om hur lagstiftningsarbetet ser ut.
En utredning föreslår någonting. Sedan skickar man ut förslaget på remiss. Så var det även när Patrik Björck var med och styrde Sverige. När remissvaren kommit in gör vi en bedömning från regeringens sida, och det är inte alltid så att vi på varje punkt hamnar vid utredningens förslag. Nu har vi haft en diskussion här som har låtit som att höjden av vishet alltid är vad som sägs i Sveriges riksdag eller vad som står i en utredning.
Anledningen till att vi har ett remissförfarande, att regeringen sedan lägger fram en proposition och att det fattas ett beslut i Sveriges riksdag, vill jag påminna om, med majoritet om hur lagstiftningen ska se ut är ju att vi vill ha en genomarbetad lagstiftningsprocess. Sedan landar Patrik Björck och jag i en liknande slutsats vad gäller behovet av att bekämpa diskriminering. Men vi landar i olika slutsatser när det gäller ifall det kan vara ett berättigat undantag att ha olika åldersgränser just när det gäller varan alkohol.
Vi får akta oss för att beskriva det som att ingenting har skett, för det grundläggande som skedde i riksdagens debatt och som vi röstade igenom i riksdagens kammare var att vi skärpte lagstiftningen mot diskriminering. Mitt löfte till Patrik Björck och till andra är att vi kommer att fortsätta att aktivt arbeta för att bekämpa diskriminering på olika grunder.
Erik Ullenhag (L):
Låt mig ta fasta på vad Ann-Christin Ahlberg sade på slutet av sitt anförande om att man vill komma in i samhället. Det är sant. Jag vet att Ann-Christin Ahlberg och andra gör precis som jag och träffar människor som är nyanlända i Sverige. Jag har hittills inte träffat någon som säger till mig: Jag flydde hit för att leva på bidrag. Tack så mycket. Nu kan man ta det som anekdotisk information vilka jag träffar.
Men den utredning som vi har pekat på har tittat på sökintensitet för invandrare och för svenskfödda. Viljan att få jobb är likadan. Det är till och med så att den som är utrikes född under den första tiden i Sverige söker jobb i högre grad än den som är född i Sverige. Det är därför som vi i grunden lägger om hela politiken med mer fokus på jobb och på egenförsörjning. Ann-Christin Ahlberg sade att frågan handlade om att kvinnor och män inte får samma möjligheter. I det ligger effekterna av föräldraförsäkringen.
Jag vet att det är jobbigt eftersom ni var så emot de förändringar som vi ska göra. Jag välkomnar att ni är beredda att se över det. Men detta är en förklaring till att man inte har kommit in i svenskundervisningen. Sedan finns det andra. Det är därför som jag har redovisat ett antal saker som vi nu gör från regeringens sida. Jag ska peka på ytterligare en frågeställning som jag välkomnar att Socialdemokraterna och den övriga oppositionen funderar på. Nu talar vi framför allt om flyktingar och deras anhöriga.
En annan jämställdhetsfråga, om vi nu ska tala om nyanlända invandrare, gäller anhöriginvandrare som inte är anhöriga till flyktingar. Vi har diskussionen kring den så kallade fruimporten där kvinnor ibland hamnar i rent vedervärdiga situationer. Vi har ett läge där vi har anhöriginvandrade kvinnor, som inte är flyktinginvandrare, som har ungefär likartade utmaningar som flyktinginvandrade kvinnor.
Det är också en fråga som jag och regeringen fortsätter att titta på eftersom vi behöver ta tag i dessa frågor tydligare, tidigare och snabbare än vad vi har gjort förut. Jag tackar för en mycket bra debatt.
Erik Ullenhag (L):
Jag har debatterat med Patrik Björck tidigare. Jag uttryckte förvåning över att han inte skällde som han brukade utan lyfte fram det i regeringen som är bra. Det välkomnar jag, men vi närmar oss valet om något år, så då kan vi bli tuffa mot varandra. Låt oss vara tydliga. Jag tror att vi är ganska överens om problembilden. Sedan ska vi också beskriva att vi har förändrat rätt mycket och att det går åt rätt håll.
Vi hade en situation, inte bara beroende på det politiska systemet, där vi hade kravprofiler på svensk arbetsmarknad som tydligt stängde ute människor med utrikes bakgrund. När det gick som längst kunde det krävas gymnasiebetyg i svenska för att söka jobb som lokalvårdare. Då är det ganska långt in på svensk arbetsmarknad. Ismail Kamil beskriver hur en arbetsgivare i Uppsala län, Akademiska sjukhuset, slarvade bort någon. Man tyckte att svenskan var tillräckligt bra i Norge men inte i Sverige.
Vi har haft kravprofiler där vi inte har sett möjligheter utan problem. Det som också har hänt - och detta ligger lite bortom det politiska - är att den demografiska utmaningen har öppnat vissa arbetsmarknader. När det gäller läkaryrket beror det på att man hade ett otroligt framgångsrikt läkarförbund som påpekade att vi skulle ha läkaröverskott, vilket alla i den här kammaren trodde på. Min äldre bror är läkare. När han läste till läkare fick han höra att han skulle bli arbetslös, för det fanns alldeles för mycket läkare i Sverige.
Där hade man ett framgångsrikt fackförbund och politiker som inte kunde se igenom siffrorna, och därför fick vi läkarbrist. Det positiva är att människor har kommit in. Jag vill dock vara mycket tydlig: Det faktum att var tredje läkare är utrikes född är inte detsamma som att arbetsmarknaden för utländska akademiker är öppen i Sverige. Tvärtom har vi otroligt mycket kvar att göra på det området.
En del handlar om att öppna upp ett mottagande som går snabbare in i utbildningsvägar. Låt mig konkret svara på Patrik Björcks sista fråga: Vi får se. Vi har samlat kunskapen om validering på en myndighet. Den myndigheten har nu fått i uppdrag att samla in information om vad som fungerar och vad som fungerar bäst. En del av det Patrik Björck tog upp kan jag svara tydligt ja på.
Satsningen på kompletteringsutbildningar för ett antal akademikerutbildningar ligger kvar, och den finansieringen finns kvar precis som förra året, och den kommer att kunna finnas kvar nästa år. Om det vi ytterligare behöver bygga ut kommer jag att återkomma till.