Hillevi Larsson (S):
Jag kan konstatera att viss kritik framförs här mot vår, Socialdemokraternas, tidigare politik. Men trots denna kritik går regeringen steget längre. Regeringen förändrar inte den politiken, utan gör det bara mer kännbart för den enskilde. Jag tycker att det är rimligt att man i alla fall ska få 100 dagar på sig för att söka arbete i sin närregion. Det är bäst också av familjeskäl. Det kan ju få långtgående konsekvenser om den andra har jobb på orten.
Ska den personen då också tvingas åka med, eller ska de bo separerade? Det har funnits fall som det där en mamma skildes från sin lilla dotter, som var strax över ett år gammal, och fick pendla 140 mil. Detta kan inte vara rimligt familjepolitiskt, och inte heller arbetsmarknadspolitiskt. Jag tycker att man ska ge människor tid att hitta ett arbete, och många gör det i närregionen.
Om det nu är så viktigt att människor ska flytta från dag ett ändrar man förutsättningarna för den enskilde. Då måste man rimligtvis också öka rörligheten på arbetsmarknaden och på bostadsmarknaden, vilket man inte gör. Det byggs nu allt färre hyresrätter jämfört med tidigare. Det var ett misstag vi gjorde på vår tid då vi inte i tid satte in åtgärder för att bygga hyresrätter.
När vi väl gjorde det började det byggas i snabb takt, men tyvärr har den takten nu dragits ned på grund av att regeringen har tagit bort stödet för byggande av hyresrätter. Räntan på uppskovet blir en kännbar kostnad för den enskilde. Man kan fråga sig om vi vill minska eller öka rörligheten på bostadsmarknaden. Det här minskar rörligheten, och regeringen har inga recept för att öka denna rörlighet.
Jag tycker att detta är ett viktigt mål. Rörlighet på arbetsmarknaden och rörlighet på bostadsmarknaden hänger ihop. Det kan jag inte se någonting av i regeringens politik. Man kan se att de här förändringarna rent fördelningspolitiskt får olyckliga konsekvenser.
De som har de allra högst taxerade villorna och som regel också har de högsta inkomsterna har fått förändringar i fastighetsskatten. Många av dem har fått en minskning på tiotusentals kronor per år. Slopad förmögenhetsskatt ger ytterligare klirr i kassan. Det här betalas av de vanliga människorna - bostadsrättsinnehavarna och människor som har radhus och villor som inte är så högt taxerade.
Man har kunnat se att 11 procent till och med får en höjd kostnad med de nya reglerna. De 11 procenten är inte de rikaste, utan det är helt vanliga människor. En del av dem lever lite på marginalen. Det finns flera olika saker här. Boräntorna har också stigit. Det beror inte enbart på regeringens politik, men den har bidragit. Nu säljer man ut SBAB som bevisligen har haft en återhållande effekt på boräntorna.
Risken är att det vi hittills har sett bara är början för den enskilde och för de höjda kostnader detta innebär. Man har tagit bort dämpningsregeln när det gäller taxeringsvärden, och man har tagit bort begränsningsregeln. Tidigare var det så att bara 4 procent av inkomsten fick gå till fastighetsskatt. Nu behåller man det för pensionärer men inte för andra. Det kan slå hårt mot många människor.
Man har också tagit bort toppen för beskattningen av tomtvärde på 2 kronor per kvadratmeter. Tyvärr blir det väldigt kännbart för den enskilde om man lägger ihop försämringarna. Det är också fördelningspolitiskt olyckligt. Den rike kan betala av sin reavinstskatt och slippa den uppskjutna årliga räntan. Det kan inte den som har mindre pengar.