KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Man talar ofta om siffror hit och dit i handelsavtalet. Det kan synas lite lätt teknokratiskt. Men ett handelsavtal sätter en standard också för andra, kommande handelsavtal, precis som Sydkoreaavtalet, som är ett ganska tyst avtal. Jag minns att jag för ett år sedan stod här i kammaren när vi behandlade ärendet om handelsavtalet mellan Sydkorea och EU.
Jag var ensam i kammaren, förutom talmannen. Det var i och för sig en sen timme, men det visar att man inte alltid tar dessa frågorna på största allvar, så som man bör göra. Det handelsavtalet öppnade upp för ett enormt underlättande av handelstariffer, tullar och regelförenklingar, precis på samma sätt som handelsavtalet mellan EU och Kanada.
Därför är det viktigt att handelsavtalet med USA - TTIP - verkligen kommer till stånd, för det kan sätta en standard för kommande avtal. Jag tänker inte minst på länder som Kina men framför allt på länder som inte är på den demokratiska planhalvan lika tydligt som EU, USA och andra demokratier. Jag kommer tillbaka till en käpphäst.
Det är nämligen så att handel och marknadsekonomi inte bara är att göra affärer utan också främjar gott beteende. Att handla med varandra förutsätter att man kommer överens. Att främja handel är viktigt ur demokratiaspekten men även ur aspekten mänskliga rättigheter. Därför är det viktigt att detta avtal, som nu nästan börjar bli lite mytomspunnet, landar.
Nu kommer vi in på det som är en utmaning för oss alla: kritiken mot TTIP-avtalet. Den kommer ofta från personer, organisationer och partier som säger sig veta allt om vad det kommer att landa i. De säger sig veta allt om vad som händer bakom de dörrar som de samtidigt påstår är helt slutna. Där finns en paradox.
Kritiken har en gemensam nämnare: Den kommer ofta från marknadsekonomiskeptiker och handelsovänner. Den kommer från håll där man av politisk ovilja och utav kunskap inte är trakterade av att främja handel. Därför är det en utmaning att kunna sprida den här kunskapen.
Jag har haft debatter - inte i kammaren men i medierna - med EU-nämndens nuvarande ordförande, miljöpartisten Carl Schlyter. Han har varit mycket kritisk mot handelsavtalet och mot att man över huvud taget ska börja förhandla om det. Vi har haft ett seminarium i riksdagen i EU-nämndens regi, och även där var Miljöpartiet mycket skeptiskt till avtalet.
Därför vilar det ett stort ansvar på inte minst regeringen att informera och att offensivt, med en viljeinriktning, implementera detta. Det här är ett avtal som inte bara behöver träffas inom de formella rummen och sammanhangen - EU-parlamentet, kommissionen och Sveriges riksdag, utan det är också viktigt att avtalet har en folklig förankring. Därom är vi skickade att berätta.
Jag tycker att det är ganska symtomatiskt att det i dag är 70-årsdagen av Förintelsens upptäckt. Vikten av att sprida kunskap om en sådan händelse har vi kunnat ta del av i dag. Det är viktigt att vi också sprider kunskap om de handelsfrämjande insatser som ett handelsavtal mellan USA och EU kan innebära.
Hans Rothenberg (M):
Den här debatten handlar egentligen om något som är alldeles för viktigt för att man ska stå och käbbla med varandra om vem som har gjort eller inte gjort vad. Jag tycker att det hade varit klädsamt om Monica Green hade uppskattat alliansregeringens insatser både för att införa tonnageskatt och för hela den maritima sektorn under den föregående mandatperioden. Den sortens historierevisionism som innebär att man förnekar något gott som har gjorts hör inte hemma i ett demokratiskt parlament.
Fru talman! Jag skulle gärna vilja höra finansministern ge en tydlig signal om huruvida det finns en ambition hos finansministern och regeringen att genomföra tonnageskatten och om det blir en proposition efter avslutad remissrunda. Det finns många där ute som väntar på besked.
Under debattens gång har jag fått besked om att ett av de större rederierna i Sverige väntar på besked om investeringar och behöver en tydlig signal från regeringen den här veckan. Det handlar om 80 jobb i närtid.
Om alla nu har varit så överens ända sedan 90-talet om att tonnageskatt är bra och det har varit utredningar som inte har hållit måttet och det till slut har kommit en utredning som lämnar fram ett tydligt och välgrundat underlag för en proposition om att införa en tonnageskatt vore det väl bra om vi kunde få en signal om att det är regeringens ambition att införa den.
En sådan signal betyder mycket för Sveriges rederier och för dem som jobbar på sjön. Sjöbefälsföreningen, Seco sjöfolk och Sveriges Redareförening har nu tillsammans tagit initiativ till en blå skatt. Det här har vi inte sett på år och dag inom sjöfarten. Det skulle vara ett väldigt bra besked från finansministern. Jag ser fram emot att under slutanförandet få denna tydliga signal om att det är regeringens ambition.
Hans Rothenberg (M):
Jag ställde frågan till näringsminister Mikael Damberg. Varför det, sjöfartsfrågor och maritima frågor brukar väl ändå landa inom infrastrukturområdet?
Men det som jag vill trycka på är den blå tillväxten, att man ska se maritima näringar som näringar och inte bara som transportslag och verksamheter som råkar vara i anknytning till vatten. I den maritima sektorn finns det stor potential för flera och växande företag och nya jobb.
Därför behöver Sverige en maritim strategi med fokus på jobb och nya affärsmöjligheter i hela landet. En förutsättning för blå tillväxt är att de aktuella branscherna utvecklas på ett hållbart sätt så att hav, floder och sjöar inte äventyras som resurs. Det handlar om att utveckla branscher som är starkt kopplade till bland annat sjöfartsnäringen.
Men det handlar också om andra näringar som besöksnäring, hälsa och rekreation, marin livsmedelsproduktion och energisektorn. Det behövs en maritim strategi för Sverige. Och det satte alliansregeringen i verket 2013. Först presenterades en handlingsplan för sjöfarten av dåvarande infrastrukturminister Catharina Elmsäter-Svärd.
Men det var en handlingsplan för enbart sjöfarten. Därmed såg man att det skulle behövas ett bredare grepp. Med den här interpellationen vill jag tydliggöra och sätta fokus på att den maritima strategin ska se på möjligheter för att göra affärer och därmed jobbskapande tillväxt i Sverige.
Det är bra att det finns en samordning mellan olika sektorer för att synliggöra och bygga vidare på de styrkorna. Herr ålderspresident! Jag skulle vilja fråga infrastrukturministern vad som skiljer nuvarande regerings ansats med den maritima strategin från den tidigare regeringens.
Är det samma inriktning, eller har man gjort några nya anslag? Det har varit relativt tyst om sjöfarten och maritima frågor sedan regeringsskiftet i höstas. Jag tror att det finns många som skulle vilja höra hur ministern ser på anslaget. Är det en fortsättning på det anslag som alliansregeringen gjorde, eller är det ett omtag eller nytag? Vi är nyfikna på detta.
Hans Rothenberg (M):
Jag vill tacka ministern för svaret. Det lät riktigt bra. Alliansregeringen lämnade alltså ifrån sig något som det går att bygga vidare på. Det hoppas jag att regeringen förvaltar.
Jag tog upp den maritima näringen i riksdagens näringsdebatt i onsdags just för att belysa vikten av att sätta fokus på att det inte bara handlar om transportslag; det är inte bara funktionalitet.
Det är något som Sverige med kanske Europas längsta kust och många inre vattenvägar har ansvar för att också kunna göra till blomstrande näringar. Det finns ändå vissa luckor i det här. Jag märker att det är svårt att hitta det här angreppssättet i politiken, att se sjöfarten och det maritima som en näring. Det blev inte heller några repliker i debatten i onsdags.
Det här landar nämligen utanför den traditionella näringspolitiken. Det kanske gick lite fort med regeringsskiftet, men i budgetpropositionen som lades fram i höstas var det inte mycket som handlade om de maritima näringarna och framför allt inte om sjöfarten. Jag utgår från att det kommer i budgetproposition nr 16.
I kombination med att kunna utveckla framgångsrik maritim näring finns det en annan ingrediens. Det är tonnageskatten. Det är anledningen till att jag vill väva in den i sammanhanget. Införandet av tonnageskatt, eller en blå skatt som de tre parterna nu har kallat den, kommer också att vara avgörande för hur de maritima näringarna kommer att kunna utvecklas.
Jag har tidigare, givetvis bara via medierna, fått ta del av att infrastrukturministern har varit lite tveksam till huruvida den skulle kunna införas. Vi kommer kanske att återkomma till det i en annan interpellationsdebatt i nästa vecka. Men jag vill sätta in det i sammanhanget eftersom det är mycket som beror av vartannat. Det är villkoren för den svenska sjöfarten och att de maritima näringarna ska ses som näringar.
Så här långt, även om det inte är mitt sista inlägg, får jag säga att det var ett ganska bra svar. Jag är tillfreds med detta och hoppas att regeringen kommer att presentera en strategi som man känner igen från de ansatser som alliansregeringen gjorde. Sedan får vi väl ta del av svallvågorna i efterhand.
Hans Rothenberg (M):
Jag får säga att jag är nöjd med vad ministern säger här. Ansatsen till den maritima strategin lämnade alliansregeringen över till nuvarande regering, och arbetssättet påminner en hel del om hur alliansregeringen tog fram innovationsstrategin under den förra mandatperioden.
Då kan jag utan att gå händelserna alltför mycket i förväg säga att den arbetsmetoden tar vi gärna med oss vid nästa regeringsskifte och lovar att förvalta utomordentligt väl.
Hans Rothenberg (M):
Taiwan eller, som det officiellt heter, Republiken Kina grundades för över 100 år sedan och har under de senaste decennierna utvecklats från att ha varit en hårdför diktatur till att i dag vara ett demokratiskt land. Det är ett land som har kontroll över sina gränser. Det är ett land som har en utvecklad välfärd. Det är ett land som har en hög utbildnings- och forskningsnivå. Det är ett land som bedriver handel med omvärlden.
Taiwan är i dag, mig veterligen i alla fall, den enda fungerande demokrati i världen som saknar en plats i Förenta nationerna. Taiwan blev faktiskt en gång i tiden utslängt från Förenta nationerna - det var 1971. Taiwan var med som ett av de länder som grundade Förenta nationerna och satt med i dess säkerhetsråd.
Men 1971 hände någonting, och det är någonting som omvärlden inte ska vara stolt över i dag. Man vände Taiwan ryggen och släppte in Fastlandskina, Folkrepubliken Kina, som fick överta Taiwans plats i Förenta nationerna.
Jag skulle faktiskt vilja säga att det är en ganska skamlig hantering av en av de grundande nationerna i Förenta nationerna. Det finns några länder som genom åren har gjort någon form av bot, kan man säga. USA har genom sitt militära stöd till Taiwan garanterat Taiwans säkerhet. Men det finns många länder som skulle kunna göra mycket mer.
Sveriges regering har nu erkänt staten Palestina, herr talman. Huruvida det var klokt eller oklokt är en diskussion som vi kan ta i ett annat sammanhang. Det svenska signalspråket är dock ganska tydligt, nämligen att Sverige engagerar sig även om statsbildningen inte är fullt på plats eller fullt under kontroll. Det borde kunna öppna möjligheter för andra länder att också få Sveriges välsignelse.
Turen kan då komma till länder med utvecklad demokrati, stabil ekonomi, framstående utbildning och forskning samt ett utvecklat välfärdssystem. Taiwan är i det sammanhanget en ganska tydlig kandidat på området. Jag noterar att utrikesministern svarar på min interpellation med att regeringen inte avser att erkänna Taiwan.
Det finns dock en annan dimension, som jag också har interpellerat om, och det gäller möjligheten att ha observatörsstatus i Förenta nationerna. Med anledning av den bakgrund och historik Taiwan har i Förenta nationerna är det inget sympatiskt svar att säga att Taiwan inte har lämnat in någon ansökan. Taiwan har varit inne i Förenta nationerna.
De har varit inne i den församlingen, på plats, och som sagt blivit utslängda. Man kan väl därför utgå ifrån att kandidaturen till FN om observatörsstatus borde vara tämligen stående från Taiwans sida.
När Sverige nu har öppnat Pandoras ask och tagit initiativ till att gå före borde dock detta kunna vara ett utomordentligt lämpligt tillfälle för Sverige att gå före, erkänna Taiwan som nation och, vilket kanske är den enklare vägen, se till att Taiwan får observatörsstatus. Det är en status Palestina har haft ett antal år.
Hans Rothenberg (M):
Jag vill först säga till Eva-Lena Jansson: Jo, jag har noterat att Sverige i åtta år hade en utrikesminister som hette Carl Bildt. Det var ganska bra åtta år. Engagemanget för Taiwan är inte på något vis nyvaknat.
För egen del har jag, tillsammans med många andra kolleger i Sveriges riksdag, motionerat om Taiwan och om att Sverige borde aktivera sig i att vara en drivande kraft för att Taiwan ska nå ökad status i världssamfundet och FN, liksom att Sverige skulle kunna erkänna Taiwan.
Det som gör att jag nu ställer en interpellation till utrikesministern är just det jag nämnde i mitt första inlägg, nämligen att Sveriges regering har tagit ett steg vidare i förhållningssättet till länder man tidigare inte har erkänt. Palestina är det mest lysande exemplet på detta.
Som jag sa tidigare kanske vi inte ska diskutera erkännandet av Palestina och huruvida det var rätt eller orätt, men man kan i alla fall konstatera att Taiwan har betydligt större kontroll över sina gränser än vad staten Palestina har. Det finns många saker som talar för att Taiwan skulle åtnjuta en större respekt och ett större engagemang från omvärlden.
Det finns flera nivåer att bekräfta en nation på. En är genom ett erkännande, en annan är genom Förenta nationerna och en tredje är genom handelsutbyte. Det är den tredje punkten jag tycker kunde vara intressant att höra utrikesministerns syn på. Jag har talat med handelsministern ett antal gånger, och han hävdar att alla ministrar i regeringen är handelsministrar.
Det har kanske belysts ännu tydligare de senaste veckorna. Taiwan vill ha till stånd ett handelsavtal med Europeiska unionen, och ett handelsavtal skulle betyda mycket både för EU och för Taiwan. Detta handelsavtal har hamnat i skuggan av andra handelsavtal med Sydkorea, Kanada och USA.
Det skulle vara ett stort steg om Sverige kunde vara en stark röst för att aktivera ambitionerna att påbörja och fullfölja ett handelsavtal med Taiwan. Ett handelsavtal innebär lägre priser i och med sänkta tullar, synkronisering av standarder och eliminering av handelskvoter.
Det innebär att man bekräftar en respekt för varandra - en respekt som EU och Taiwan på många sätt redan har visat genom handel. Pandoras ask är öppnad i och med att regeringen har erkänt Palestina.
Det får mig att hysa en förhoppning om att regeringen skulle kunna gå vidare och ta ett steg till och göra det möjligt för demokratiskt fungerande länder att åtnjuta samma status som regeringen har givit till exempel Palestina genom att erkänna Taiwan och driva frågan om en observatörsstatus i FN.
Initiativet kan komma från Sverige utan en anmodan från Taiwan. Regeringen skulle också kunna vara en stark röst i EU för att aktivt driva på för att EU och Taiwan ska ha ett färdigt handelsavtal om några år.
Hans Rothenberg (M):
Taiwan har försummats av omvärlden under många decennier. Bakom detta ligger förmodligen det som är outtalat, nämligen att det finns ett annat Kina på fastlandet, ett Kina som är stort och mäktigt och som omvärlden inte i onödan vill stöta sig med. När det handlar om civilkurage i utrikespolitiken är väl detta ett utvecklingsområde, minst sagt.
I Sverige finns det samröre på lokal och regional nivå med Taiwan, det vill säga Republiken Kina. Många vittnesmål berättar att den respekt som Taiwans företrädare visas ute i regionerna av landshövdingar med flera är större än den som den svenska staten visar.
Det finns mycket kvar att göra. Det är synd att regeringen inte tar tillfället i akt att flytta fram positionerna även i Taiwanfrågan när man nu har öppnat Pandoras ask och börjat erkänna andra länder.
Man borde se vad Sverige som en sedan decennier tillbaka respekterad och ansedd röst i världssamfundet kan göra för att få Taiwan att komma ett steg närmare in i kretsen. Jag beklagar regeringens återhållsamhet, men mandatperioden är lång. Jag ser fram emot att regeringen går vidare i sin utrikespolitik och handelspolitik och tar nya steg.
Kanske kommer både utrikesministern och handelsministern att överraska oss. Det skulle i så fall glädja både Sverige och Taiwan.
Hans Rothenberg (M):
Den här interpellationen är ställd, som det står i rubriken, till närings- och innovationsminister Mikael Damberg, men den riktar sig till honom i hans kapacitet av handelsminister. Anledningen är att regeringen har utfärdat ett övergripande mål om att sysselsättningen ska öka, och detta med hjälp av en exportstrategi.
Det här involverar framför allt regioner i Mellanöstern, med hårdföra diktaturer som Saudiarabien, Förenade Arabemiraten, Qatar och det korruptionsdrabbade Kazakstan.
Men det har varit lite aktiviteter under senvintern på det handelspolitiska området som skapat en turbulens som under några veckor var en följetong i den politiska debatten, medialt och i samhället i stort.
Det handlade om att utrikesministern gjorde några uttalanden och skapade en konflikt med många länder i arabvärlden, framför allt med Saudiarabien. Det hängde ihop med det så omtalade handelsavtalet mellan Sverige och Saudiarabien.
Det kan vara bra att rekapitulera detta, för ibland är minnet lite kort - en konsekvens av det höga medietempot. Konsekvensen blev att Arabförbundet stoppade utrikesminister Wallström från att tala vid deras möte. En annan konsekvens blev att Saudiarabien kallade hem sin ambassadör. Saudiarabien stoppade också svenska affärsviseringar.
Arabförbundet fördömde Sverige. I Arabförbundet ingår Palestina, som nu är en nybliven vän till Sverige och den svenska regeringen. Regeringen lyckades faktiskt i det här sammanhanget att förena Palestina, Israel och Arabförbundet. Det var en bedrift i sig, men det var kanske inte riktigt det som var syftet med det hela. Det blev ett krismöte med näringslivet.
Efter mötet åker en av deltagarna direkt till Aktuellt -studion för att hävda att regeringen har hanterat den här historien oskickligt. Det är med anledning av detta som jag tar upp den här frågan. Egentligen går regeringen, enligt de signaler vi har fått, vidare med alliansregeringens ambitioner att utveckla en exportstrategi och fortsätta även med de här regionerna.
Det är anmärkningsvärt att ambassadörer kallas hem, affärsvisum stoppas och näringslivet visar klorna mot regeringen. Med anledning av detta har jag ställt frågorna: På vilket sätt anser närings- och innovationsministern att denna utveckling påverkar regeringens möjligheter att genom handel och kontakter med länder som inte är demokratier promota mänskliga rättigheter?
På vilket sätt påverkas arbetet med regeringens exportstrategi av den turbulens som uppstått kring Sveriges relation med ett antal länder på den prioriterade utvecklingsmarknaden i Mellanöstern? Det svar som handelsministern givit är väldigt bra. Det är korrekt och innehåller det som det ska innehålla, precis som det ska vara. Men det hade lika gärna kunnat skrivas två veckor innan den här historien började utspela sig i februari månad.
Därför undrar jag: Vilka erfarenheter drar handelsministern och regeringen av den turbulens som uppstod mellan Sverige och ett antal länder i Mellanöstern? På vilket sätt tar man med sig de erfarenheterna i utvecklingen av exportstrategin?
Hans Rothenberg (M):
Här fick vi en liten exposé både över fokusförskjutning i debatten och av hur det rödgröna regeringsunderlaget kan agera och resonera. Det är uppenbart att det spretar lite grann i synen på vad som är viktigast: Är det moral som går före handel, eller ska vi ha handel med moral? Där tyckte jag att Hans Linde väldigt tydligt visade hur Vänsterpartiet förhåller sig.
Tack för förklaringen, handelsministern! Jag uppfattar det som att nej, regeringen har inte dragit några slutsatser efter vinterns debacle. Det här var faktiskt en storm som uppstod. Det blev en diplomatisk storm av någonting som egentligen borde kunna hanteras på handelspolitikens område.
Att relationerna med Saudiarabien nu är normaliserade är väl alldeles utmärkt bra, men det var faktiskt någonting som raserades och skapade turbulens, och detta uppstod i samband med utrikesministerns agerande. Regeringen har i dag prioriterat handelsfrågorna på ett annorlunda sätt än vad alliansregeringen gjorde.
Vi har diskuterat det här i tidigare debatter, och jag vet att handelsministern alltid blir lika irriterad när vi säger att det är en tredjedel av portföljen som innehåller handelsfrågorna. De andra delarna är de innovations- och näringspolitiska frågorna. Då kommer förklaringen att i den här regeringen är alla ministrar handelsministrar.
Det kanske var det som var problemet: När en annan minister går in och agerar utanför vad jag utgår från är handelsministerns agenda uppstår det problem och konflikter som innebär att svenska företags affärsvisum stoppas i en för Sverige viktig exportregion. Detta är inte en storm i ett vattenglas.
Att påtala detta är inte heller att kasta sten i glashus. Det här har varit en diplomatiskt sett mycket oredlig situation, och det borde regeringen dra slutsatser av. Jag tycker att det vore på sin plats att handelsminister Mikael Damberg faktiskt förklarar vad man kunde ha gjort annorlunda i den här frågan.
Här handlar det ju inte om avtalet mellan Sverige och Saudiarabien, utan här handlar det om hanteringen av hela situationen. Det är det som är anledningen till att interpellationen ställs. Det finns en tidning som ligger till vänster om mitten i Storbritannien - The Guardian - som rimligtvis står den nuvarande svenska regeringen ideologiskt närmare.
Så här skriver man i en ledare: Sveriges magnifikt odiplomatiska utrikesministers tal fortsätter att nå de delar av världen dit konventionella plattityder inte kan nå. Man menar att Saudiarabien på förhand verkar ha insett att den S-ledda regeringen inte kunde förnya samarbetsavtalet och att de snarare blev upprörda över hur beskedet förmedlades.
Det är här, där utrikespolitiken och handelspolitiken möts, för de måste någonstans hänga samman, som den här oredan uppstår. Jag tycker att det vore på sin plats att handelsministern förklarade hur man med kunskap, respekt och finess drar slutsatser av hur man ska agera framöver.
Det var ingen liten storm som ägde rum här, och det vore konstigt om regeringen inte drar några slutsatser alls av hanteringen.
Hans Rothenberg (M):
Handelspolitiken är viktig för ett land som Sverige, som har en så stor andel av bnp som beror på utrikeshandeln. Handelspolitiken och handeln måste bygga på moral, och mänskliga rättigheter ska vara en självklar del av denna. Det är inte handelsministern och jag oense om. Möjligen är jag oense om det med någon annan av debattörerna här. Handelspolitiken måste också vårdas.
Man kan inte svepa bort det och fråga hur många dagar Saudis ambassadör var borta från Sverige. Det är att förakta en seriös handelspolitik, att förakta spelreglerna för hur man hanterar frågor som är betydligt viktigare än att man ser detta som en temporär utvisning.
Jag fick ett svar av handelsministern: Nej, det är inte några större förändringar i exportstrategin som regeringen har gjort eller avser att göra med erfarenhet av incidenterna under våren. Det tycker jag är anmärkningsvärt.
När man har haft så besvärliga diplomatiska förbindelser att Arabförbundet uttalar sig mot Sverige, ett av länderna kallar hem sin ambassadör och svenska affärsvisum inte godkänns, då måste man dra slutsatser av det. Det finns ett djur som är 12-15 centimeter långt och väger 100 gram. Fyra sådana små djur finns i dag på Skansenakvariet.
Djuret heter dvärgsilkesapa. När akvariets chef Jonas Wahlström skulle skicka i väg dem till en djurpark i Riyadh i Saudiarabien fick han kalla handen. Man vill inte längre ha några apor på grund av den politiska situationen. Det är inte monkey business, men det är en konsekvens av den här historien. Jag hoppas att vi lär oss av den.