Maud Olofsson (C):
Det här är en mycket angelägen fråga att diskutera. Det är väldigt många människor både på Volvo Lastvagnar och på många andra ställen som är oroliga i dag. Den finansiella krisen skapar mycket stor oro inte bara här i Sverige utan runt om i världen. För att vi ska få en vändning i det här måste de finansiella systemen fungera därför att de är blodomloppet i hela ekonomin.
När jag pratar med till exempel ledarna för Volvo Lastvagnar beskriver de att bekymret för dem är att de har kunder som inte får låna pengar i bank. Många av deras kunder vill kunna köpa, vill kunna byta lastbil eller vad det är för någonting, men de har inga krediter. Så länge banksystemet inte funkar kommer vi inte att få ordning på detta.
Volvo Lastvagnar är ett sunt företag, ett starkt företag, världsledande och har mycket goda förutsättningar, men om de finansiella systemen inte fungerar kommer man inte få se kunderna komma tillbaka. Det är därför regeringen lägger ned så mycket energi på att få ordning på de finansiella systemen, inte bara här hemma utan också på europeisk nivå. Jag hoppas verkligen att vi ska komma framåt där.
Väldigt mycket har gjorts för att underlätta för Volvo Lastvagnar, inte minst i Umeå. Jag nämnde infrastruktursatsningen. Man hade väntat i åratal på att den förra regeringen skulle anslå pengar, men ingenting hade hänt. Efter två år kan vi ge besked att vi nu gör stora investeringar. Det tycker jag är mycket glädjande, och det är man också på Volvo Lastvagnar mycket tacksam för.
Vi har i dialog med fordonsindustrin pekat ut ett åtgärdsprogram för att med kreditgarantier och med forskning och utveckling snabba på utvecklingen och omställningen till hållbara transporter. Där gör vi tillsammans med EU-kommissionen kraftfulla insatser. Sverige är det land som är först ut med att införa ett sådant åtgärdsprogram för fordonsindustrin. Det kommer att komma också Volvo Lastvagnar till del.
När jag tillträdde visade det sig att det inte var gjort någonting för att få behålla det transportstöd som då fanns. Det var en öppen fråga gentemot kommissionen. Jag fick börja med, Ibrahim Baylan, att övertyga kommissionen om att vi skulle fortsätta att ha transportstöd. Det var inte självklart. Min företrädare på posten, som var socialdemokrat och hette Ulrica Messing, hade inte försäkrat sig om detta.
Det andra jag fick göra var att tillföra 50 miljoner kronor därför att det fattades pengar i budgeten. Det var rätt många småföretag som väntade på att de skulle kunna få ut transportstödet. Jag var tvungen att tillföra pengar i tilläggsbudgeten. Det här fick jag mycket frågor om. Förklaringen var att min företrädare på posten inte hade gjort det nödvändiga grundarbetet.
I våra dialoger med kommissionen sade man att transportstödet kan vi få ha men att det inte är rimligt att stora företag har en så stor andel av transportstödsanslagen. Då ändrade vi transportstödet så att det var fler småföretag som fick komma med.
När jag tittar på värderingen bakom detta tycker jag att de små ska ha mer än de stora, jag tycker att inlandet ska ha mer än kusten och jag tycker att norr ska ha mer än söder. Vi hade en utredning i grunden som stärkte den inställningen. När man har den här typen av stöd är det viktigt att man följer vissa principer så att det är tydligt för alla vad som gäller.
Med tanke på det som Volvo Lastvagnar ändå har fått i form av statligt stöd i jämförelse med många småföretag i Västerbotten har man anledning att vara tacksam. Det är inte något fattigt bolag. Det har gjort rejäla vinster under de senaste åren. Nu kan äntligen en hel del nya små företag också få ta del av transportstödet.
Vi har ett transportstöd som följer av de avstånd som man har till marknaden. Det är grunden för transportstödet.