Göran Hägglund (KD):
Här finns många olika spår i diskussionen, men jag ska försöka vara hyggligt rak och hantera så mycket som möjligt. Målet med omregleringen var att öka tillgängligheten. Har vi lyckats? Ja, tillgängligheten har ökat i form av att vi har 37 procent fler apotek än tidigare.
I genomsnitt har ett apotek i Sverige öppet tio timmar ytterligare per vecka i jämförelse med hur det var tidigare. Utöver detta är vissa receptbelagda läkemedel, alltså sådana som har bedömts varit möjliga att hantera i dagligvaruhandeln, möjliga att köpa där. Det gäller huvudvärkstabletter, nässprej, rökavvänjningsprodukter eller vad det nu kan vara. Det är jätteviktigt, och det ökar tillgängligheten.
Som Börje Vestlund var inne på behöver man inte åka långa sträckor för att få tag i nässprej, utan det hittar man på bensinstationen hemma, eller kanske rent av på Pressbyrån. Målet var att öka tillgängligheten. Det har utan tvekan lyckats. När det gäller nedläggningar finns det ett apotek som vi vet har lagts ned - apoteket i Lima.
Lima är en tätort med färre än 400 personer. Sammantaget har vi en situation i apoteksmängden där mindre än 0,1 procentenheter har lagts ned och 37 procent tillkommit. Det är inget försvar för att lägga ned i Lima, och det är också viktigt att veta att det inte finns något absolut samband mellan landsbygd och olönsamhet och stadskärnor och lönsamhet.
Det kan se ut på väldigt många olika sätt. Lojala ortsbor som handlar i sitt apotek är ofta det som är grunden för att det ska vara lönsamt att driva verksamheten. Vi tycker förstås att det är viktigt att det finns tillgång till läkemedel överallt.
I just fallet Lima är situationen den att Landstinget i Dalarna - jag vet inte om det är med eller utan Vänsterpartiets hjälp, men jag vet att det är med Socialdemokraternas hjälp - har valt att lägga ned sin vårdcentral. Det är klart att det påverkar situationen mycket.
Börje Vestlund var inne på att det handlar mycket om detta: En stor del av den samhällsservice vi har hade lättare att klara sig när det fanns en bank, en Ica, en Konsum, en försäkringskassa, en bensinstation och så vidare. Om någon börjar försvinna försvinner en del av möjligheten för medborgarna att få tag i allt det som de behöver på hemorten.
Då åker de kanske av tvång till den större orten och blir lite mindre lojal mot de egna verksamheter som finns på hemmaplan. Däri ligger ett jättestort samhällsproblem som vi självfallet inte är ensamma om i Sverige, men som inte är alldeles enkelt att komma åt. Vi ska säkerställa tillgång på läkemedel oavsett var man bor i landet, och för den sakens skull behöver vi många olika åtgärder.
En del saker har gjorts, och en del ytterligare saker kommer. Företagen har ett egenintresse av att ha produkter som konsumenterna efterfrågar. Om det kommer in en person och frågar efter någonting är det ju det de tjänar sin peng på. Därför ligger det i apotekens eget intresse att prylen finns där. Varje gång de tvingas svara nej är det ett misslyckande, och det gör kanske att kunden går någon annanstans nästa gång.
Det finns numera en överenskommelse inom branschen att hänvisa till varandra. Vi har ett utredningsförslag som handlar om att tydligare lagreglera lagerhållningsskyldigheten och att skapa ett gemensamt register som gör att alla kan se vad som finns. Om man knappar in sitt läkemedel ser man om det finns på det apotek som man har närmast till. 24-timmarsregeln ses också över.