Anne-Marie Pålsson (M):
Tack för svaret. Det svar jag har fått är ett svar men det är inte övertygande i alla delar. Jag kan hålla med statsrådet Malmström om att den juridiska personen EU kan bli mer demokratisk genom Lissabonfördraget. Men min fråga gällde inte den juridiska personen EU.
Den gällde EU-familjen som består både av den juridiska personen EU med sina institutioner och av de 27 medlemsstaterna. När man pratar om demokrati gäller det att höja blicken och se hur det totala demokratiinslaget i hela denna familj att påverkas av Lissabonfördraget. Det är här vi inte är eniga.
Jag menar att för att kunna göra en riktig analys av detta måste man se hur makt, beslutande och inflytande påverkas av Lissabonfördraget. Det råder ganska bred enighet om att Lissabonfördraget innebär att de nationella parlamenten urholkas på inflytande.
Lagrådet har formulerat det så här: De nu nämnda överlåtelserna om normgivningskompetens och traktatmakt är så omfattande och betydelsefulla att riksdagens ställning reellt sett urholkas i väsentlig grad. Det är i och för sig en bedömning som man gjorde av den förra fördragstexten, men eftersom innehållet i Lissabonfördraget i allt väsentligt är detsamma som tidigare kan man använda Lagrådets kommentar även för att beskriva Lissabonfördraget.
Även andra bedömare gör samma observation, nämligen att Lissabonfördraget innebär en överföring av makt från nationella parlament till EU-parlamentet främst. Vad händer då? Detta är intressant. De nationella parlamenten präglas ju av en hög grad av demokratisk legitimitet. Det är normalt sett ett högt valdeltagande, och det finns ett tydligt inslag av ansvarsutkrävande.
Medborgarna kan, om de inte gillar det som deras valda representanter åstadkommer, rösta bort dem. Detta gäller inte EU-parlamentet, och det är här som det är problematiskt. Om EU-medborgarna inte är nöjda med vad EU-parlamentet har åstadkommit under den femåriga mandatperioden kan EU-medborgarna inte utkräva ansvar av EU-parlamentet.
Röstningen i EU-parlamentet sker nämligen inte på ett sådant sätt att det leder till en regeringsombildning om man är missnöjd. Därtill är det ungefär hälften så många som röstar i valet till EU-parlamentet som till de nationella parlamenten. I det här avseendet kan man säga att vi överför makt från nationella parlament med hög demokratisk legitimitet till EU-parlamentet med en mycket låg demokratisk legitimitet.
Det är ur det perspektivet som jag säger att det totala demokratiinnehållet i hela EU-familjen försvagas och minskar genom Lissabonfördraget. Till detta kan man foga att också den omständigheten att man ska fatta beslut med kvalificerad majoritet leder till att ansvarsutkrävandet kommer att begränsas. Det kan ju vara så att svensk riksdag och svensk regering benhårt driver en linje men ändå kommer att bli nedröstade i rådet av en annan majoritet.
Lagrådet har formulerat i sin skrivning att förekomsten av majoritetsbeslut leder till att varken de svenska väljarna eller riksdagen kan ställa någon till ansvar i det fall då den svenske representanten blivit nedröstad i ministerrådet. Detta innebär att vad som är en fundamental princip för det svenska statsstyret inte får genomslag inom området överlåtelse av beslutsrätt.