Erik Ottoson (M):
Det är mycket intressant att höra statsrådets reflektioner kring det här med samhällsekonomi. Frågan huruvida det är eller inte är samhällsekonomiskt lönsamt att bygga höghastighetsjärnväg är enligt henne "ointressant". Jag tror att det klargör en hel del om hur det här ska ses och hur regeringen har prioriterat här. Det är väl det ena. Det andra är: Var finns pengarna?
Statsrådet säger att det här ska göras i den takt som ekonomin tillåter. Det här anknyter också till det statsrådet säger om utökad kapacitet, något som det enligt statsrådet och många andra, möjligen inklusive mig själv, finns ett stort behov av.
Om det nu är så att man lägger alla pengar som kommer att finnas i framtida nationella planer och förväntar sig att det sker en tillförsel av medel i ungefär samma hastighet som tidigare kommer höghastighetsbanor mellan Stockholm, Göteborg och Malmö att kunna stå klara tidigast 2050. Det är samma år som jag fyller 60 år, och nu är jag 27.
Jag vet inte om statsrådet upplever att det är den stora lösningen på den kapacitetsbrist som vi har just nu på järnvägen. Statsrådet säger att det kanske inte är samhällsekonomiskt lönsamt att göra andra investeringar i järnvägen heller och att man ska titta på alternativkostnaderna. Så är det de facto.
Men det är fel att jämföra med att transporten eller resan inte blir utförd över huvud taget, som statsrådet säger; den kan i stället möjligen ske på ett annat sätt, kanske med ett tåg i en annan hastighet på en annan bana eller med någon annan form av transportmedel. Då kan vi ge oss in i en miljöpolitisk diskussion, jag och statsrådet, men låt oss i alla fall vara överens om att oavsett vilket transportmedel man har är målbilden att det ska ske på ett så klimatneutralt och miljövänligt sätt som möjligt.
Svaret på frågan om det här kommer att ske etappvis eller inte lyser fortfarande med sin frånvaro. Men detta är avgörande för hur mycket det kommer att kosta. Det vet vi redan nu. Det behöver inte Trafikverket tala om för oss, utan det kan statsrådet förhålla sig till redan nu. Därmed ska hon också kunna ge ett svar. Kommer detta att ske etappvis? I så fall, hur räknar man med att den kostnadsökningen ska tillgodoses i finansieringen?
Den brännande punkten blir: Kommer statsrådet och regeringen att tillåta en finansiering med lånade pengar som vi inte vet varifrån de kommer, som Sverigeförhandlingen föreslår, eller kommer man att finansiera det här som alla andra infrastrukturprojekt som staten är huvudman för och se till att pengarna finns på bordet när de också ska betalas?
Det är ganska viktiga principfrågor kring hur vi ska bygga ut vår infrastruktur. Det finns såklart utrymme för en mycket större filosofisk debatt kring detta om man skulle tycka att det är viktigt för att landa i hur vi över huvud taget ska se på transportsystemet och vår transportpolitik.
Men den skriande situationen här och nu gäller huruvida den här regeringen har för avsikt att lova bort framtida generationers skattepengar till ett projekt som låter väldigt bra men som kanske inte tillför de nyttor man egentligen hade hoppats på. Vi behöver fungerande transporter även nu och fram till 2050, inte bara efter 2050.
Jag tror att det är en väldigt viktig fråga för oss att diskutera hur det ska gå till, i stället för att diskutera hur vi möjligen ska kunna skapa höghastighetståg inom ett tidsperspektiv som varken jag eller statsrådet kan överblicka med pengar som de facto inte finns.