Mattias Bäckström Johansson (SD):
Det är i dag aktuell debatt om Vattenfall och dess brunkolsverksamhet i Tyskland, en fråga som återigen har seglat högt upp på den politiska dagordningen i och med den aktuella försäljningen av verksamheten. Det här är en fråga som redan i valrörelsen fick stor dignitet.
Det är troligen inget parti som i sak anser att det är särskilt angenämt att ett svenskt statligt företag är involverat i Europas kanske mest kontroversiella kraftproduktion - den som är baserad på brunkol. Av detta skäl har många uttryckt en önskan om att Vattenfall ska avyttra sitt innehav i den tyska brunkolsverksamheten. Men var det ett parti som i valrörelsen hade ett väldigt högt tonläge om brunkolet var det Miljöpartiet.
Här liksom i migrationspolitiken och många andra frågor kom verkligheten i kapp Miljöpartiet när man som ett verklighetsfrånvänt oppositionsparti fick möta verklighetens utmaningar i regeringsställning och när man inom regeringen nu verkar närma sig en försäljning av brunkolet och ställs inför den frågan. Även i diskussionen om en försäljning av brunkolsverksamheten pågår en parallell diskussion som tar sig smått absurda uttryck.
Den drivs främst av Vänsterpartiet, som har linjen att Vattenfall ska behålla sina innehav för att i stället lägga ned kraftproduktionen. Man kan inte annat än ta sig för pannan. Det kan knappast vara svenska politikers uppgift att diktera villkoren för den tyska energipolitiken eller vara svenska folkets ansvar att lägga tiotals miljarder kronor på att lägga ned kraftproduktion som man inte gillar i andra länder.
I Tyskland är det tyska politiker som bestämmer, inte svenska, och det är de tyska politikerna som ska sätta de ramar och stifta de lagar inom vilka energibolagen ska verka. Det är tämligen naivt av svenska politiker att mena på något annat. Man kan undra vad som skulle kunna vara nästa briljanta idé från ytterlighetsvänstern i de här frågorna.
Ska man börja köpa upp exempelvis fransk kärnkraft för att lägga ned den, eller ska man köpa kinesisk kolkraft för att man inte gillar den? Om man likt exempelvis tyskarna anser att kärnkraften - uppenbarligen i det korta scenariot - är en större fara än klimathotet ter det sig förvisso mer rimligt. Men den här diskussionen drar lite av ett löjets skimmer över Vänsterpartiet.
Den riskerar också att skada vårt anseende utomlands. Vi i Sverige skulle troligen inte bli särskilt förtjusta om energibolag som Fortum och Statkraft med statliga ägare i Norge och Finland skulle komma till Sverige och lägga ned kraftproduktion som har stark politisk förankring här om opinionen i Norge respektive Finland skulle vara en helt annan eller ändras.
Om den tyska energipolitiken och konsekvenserna av den tyska energistrategin Energiewende finns det mycket man kan tycka. Från sverigedemokratiskt håll menar vi att den har stora brister. Förutom att satsa enorma resurser på dyr och väderberoende så kallad förnybar energi har man sjösatt en radikal plan för avveckling av den tyska kärnkraften, detta trots att kärnkraften är ett av de säkraste och renaste sätten att producera elenergi som vi har tillgång till i dag.
I ett tidevarv då frågan om koldioxidutsläpp ligger högt på dagordningen och kärnkraften har bland de lägsta utsläppen av alla tillgängliga energislag framstår det här som än mer bakvänt. Visst, man kan från ett svenskt perspektiv tycka olika saker. Men det är ju så att tack vare vattenkraften och kärnkraften har vi redan i dag ett nästan helt fossilfritt kraftsystem.
Tyskarna får göra som de vill - vi kan härifrån tycka att det vore mer rättvänt att i första hand avveckla den mycket smutsiga och kontroversiella kolkraftproduktionen i stället för kärnkraften, men det är en fråga som avgörs av tyskarna och som från svenskt håll stannar vid tyckande. Fru talman! Vattenfall, som är ett bolag helägt av staten, spelar en viktig roll för det svenska kraftsystemet.
Utöver det har man under ett flertal år både förvärvat och uppfört anläggningar i andra länder, utanför hemmamarknaden - ofta med fokus på fossil kraft, vilket Sverigedemokraterna varit kritiska till.
Detta har lett till att bolaget nu är ett av Europa största energibolag - ett äventyr som under senare år har blivit en alltmer kostsam historia för skattebetalarna, då energipriserna på många marknader har kollapsat som en följd av såväl låga olje- och kolpriser som politiskt beslutade subventioner till vissa energislag. Vår uppfattning är att det inte är särskilt lämpligt att ett svenskt statligt bolag bryter och eldar brunkol i ett annat land.
Men även om omständigheterna kunde ha varit mer angenäma ur ett ekonomiskt perspektiv välkomnar vi ägarförändringar i många av de anläggningar som bolaget äger vad gäller fossil energi. Vår ingång är att Vattenfalls fokus ska flyttas från expansion i utlandet till att primärt värna den svenska elförsörjningen i ett långsiktigt perspektiv. Härvidlag spelar en försäljning av brunkolsverksamheten en strategiskt viktig roll.