KBLab/rixvox huggingface dataset:
Torbjörn Björlund (V):
Långbänk har vi ju haft. Det var lite grann en orsak till att jag skrev interpellationen. Vi har ju väntat länge på att någonting ska hända. Just önskemålet från föreningarna om en samordning och en nationell samordnare har funnits med länge. Det var kanske därför jag skrev just den här interpellationen. Vi har haft en dialog med föreningarna. Vi i Vänsterpartiet har bjudit in föreningarna framför allt från Stockholm för att ha en dialog om just ordningsproblematiken.
Det har vi haft förut också och diskuterat olika sätt att hantera det här, bland annat föreningarnas eget ansvar och det de gör. De gör många bra saker, och de erfarenheterna behöver alltså spridas för att vi ska hitta lösningar. Det tycker jag naturligtvis är en resurs som man kan använda. Jag förutsätter att man gör det på något sätt. Det andra är nämligen, just utifrån föreningarnas ansvar, att det finns kontaktnät när det gäller det förebyggande arbetet. Det skulle jag vilja ha en dialog om, så småningom i alla fall.
Det finns många sätt man kan förebygga på. Man kan som man gör i dag jobba via skolor och via socialtjänsten, men också hitta de miljöer där våld frodas. Framför allt måste vi inse att i och med att det är ett samhällsproblem är det många saker som vävs in. Att man slåss, att man så att säga har våld i samhället finns ju där. Det är inte bara på idrottsevenemang. Man väljer kanske idrottsarenorna därför att det uppmärksammas.
Det finns naturligtvis ett antal olika saker som påverkar. En annan sak, som kan vara lite svårare, är frågan hur man för ut erfarenheterna, för det finns ändå en viss skillnad mellan Stockholm och övriga delar av landet. Det finns likheter också, men det finns också vissa skillnader. Där kan det vara intressant för oss som finns vid sidan om, som tittar på och gärna vill vara med, att få höra hur tankarna går runt detta.
Här gäller det både den förebyggande och den rent aktiva verksamheten att blockera. Kan man till exempel ha olika regler eller ska man ha samma regler för att blockera ut, alltså hindra vissa supportrar att komma närmare än 300 meter från arenorna och så vidare? Ska det vara skillnader eller ska man ha samma regler?
Någonstans där måste man hitta samhörigheten mellan olika föreningar och framför allt väva in det som finns av förebyggande arbete i de olika delarna av landet, inte bara skolor och socialtjänst utan även andra. Det finns ju andra verksamheter, ideella föreningar och sådant. Vi har Nonviolence och så vidare. De finns med och kan tas in beroende på vad det finns för förutsättningar lokalt. Det skulle också vara intressant att höra hur det ser ut när det gäller de bitarna.
Torbjörn Björlund (V):
Jag är övertygad om att det här är ett problem som vi kommer att kunna lösa, mycket utifrån de erfarenheter vi har från den samordning som finns i Stockholm och det som kommer att komma fram från den nationella samordningen. Frågetecken kommer kanske att finnas kvar, men det kommer vi naturligtvis att jobba med på ett bra sätt, tror jag. Det som kan vara problematiskt är just det som ministern lyfte upp, droger.
En problematik kan ju finnas kring till exempel alkoholservering på arenorna, inte för att det på något sätt är svårare att hantera, men det finns ändå som en problematik. Vi vet hur det är med alkoholpåverkan när det bär i väg inne på arenorna. Det är naturligtvis en föreningssak men också en sak som har med serveringstillstånd att göra. Det kan vara en sådan sak som man kan lyfta upp och som jag tror också kan vara en av de svåra sakerna att hantera.
Det finns naturligtvis ett kommersiellt intresse i det här och det är svårt att hantera den balansgången. Jag är övertygad om att det här kommer att bli jättebra. Vi kommer att ställa upp på de här sakerna och jobba med dem i Vänsterpartiet också. Vi ser fram emot att det kanske blir en bra verksamhet av det här så småningom, att vi får en bra elitidrott, framför allt när det gäller hockey och fotboll, att gå och titta på även för familjerna.
Ministern är naturligtvis välkommen till Norrköping för att titta på det nya allsvenska laget från Norrköping. Det blir jättebra matcher utan någon slags huliganism. Sedan hoppas jag att vi kan se sista kvarten på matchen också.
Torbjörn Björlund (V):
Jag vet inte om jag har uttryckt mig oklart. Jag tycker inte det. Men Hans Wallmark väljer att tolka mig på ett väldigt begränsat sätt. Det är oroväckande, för det känns som att det är avsiktligt att missförstå det jag säger. Den debatten bör vi inte ha. Jag har sagt flera gånger att jag inte har någon som helst anledning att på något sätt försvara någon terrorism. Terrorister och terrorismen är ett otyg som vi måste bekämpa.
Det är en fara för alla civiliserade samhällen. Men om vi blir terrorister eller uttrycker oss på det här sättet och kan tolkas fel är vi egentligen inte mycket bättre. Det är det som är grejen. Det handlar om att man på något sätt skiljer på vad som har orsakat olika saker och vad som händer och vem som gör det. Det är det som ska vara grunden. Då kan man inte uttala sig hur som helst. Jag tycker trots allt att uttalandet från Anders Lindström är för slarvigt. Det är det som är grunden i min interpellation, inte något annat.
Det går faktiskt att tolka det som att man inte tar det här på allvar. Det är det som är min grund. Jag pratar inte bara om Usama bin Ladin. Jag pratar om en massa andra saker. Men det kan man också missförstå om man inte vill ta upp de sakerna för att det är besvärande. Det har nämligen kommit bra saker i terrorismbekämpningens spår men också stora misstag. Jag tänker på det som vi står och försvarar, en del av oss i alla fall, som inte tas upp här.
Det gäller till exempel hur man bedriver krig eller hur man hanterar människor som är oskyldiga eller organisationer som faktiskt är oskyldiga. Jag tog Guantánamobasen som ett exempel. Det finns säkert fler, men det är det mest tydliga och det som har varit mest genomgående genom åren. Där ser man att det faktiskt är saker som görs på fel sätt. Det skapar ett motstånd. Det skapar en motkraft.
I stället för att vara något positivt skapar det faktiskt större problem, och det är det jag menar med att begreppsvärlden när det gäller terrorism måste vara mycket större och mycket bättre för att inte skapa mer terrorism. Det är faktiskt det som händer i världen. Vi har inte sett någon bättre utveckling på grund av det. När det gäller värdegrunden vet jag att det som finns på Försvarsmaktens sida reviderades 2008. Hur kontinuerligt det är vet jag inte. Men när det gäller det som står där var det 2008. Jag tycker att man ska göra om det mycket oftare, för det krävs.
Jag tycker att förebilder är viktiga på alla områden, även inom de militära.
Torbjörn Björlund (V):
Det är bra att ministern är tydlig med att utgångspunkten är att vi ska försöka kombinera Försvarsmaktens verksamhet och vindkraftverk. Ändå är det några frågor i detta som inte blir klarlagda. Det gäller till exempel det här med processen, som också Staffan Danielsson var inne på: Man gör en sak, kommer ut och säger att nu är det så här i stället och ingen vet egentligen varför och hur det har varit innan.
Det har inte funnits någonting. Nu kommer det fram att det finns störningar när det gäller radar, signalspaning och viss flygtrafik. Har det inte varit så förut? Våra vindkraftverk har ju funnits i många år. Om detta är någonting nytt blir frågan: Vad är det för teknik vi bygger? Vi måste ju ha ny teknik som klarar av det här. Oavsett om det gäller helikoptrar, Gripen eller vilka flygplan det nu är, även civila, måste de klara av det här.
Det måste fungera. Det här känns som ett svepskäl. Tekniken måste ha gått framåt så att man kan klara ut detta. Annars måste det redovisas vad som har hänt som gör att vi inte kan det. Och om det går måste det alltså redovisas vad som krävs för att det ska vara säkert. Sedan gällde det övningsområden och den här tårtbiten. Jag bor i Norrköping, och att ha en massa flygplan sniffande över staden kanske inte är så kul.
Men om det krävs, varför inte lägga något slags övningsområde åt det hållet där vindkraften inte finns? Jag förstår att Försvarsmakten vill bestämma själv var man ska övningsområden för flyget, men någonstans måste det också finnas en tanke om att kunna kombinera detta med andra samhällsintressen. Jag tror att det är där man ska gå in och jobba för att hitta rätt kombination: Vad är det för teknik som krävs? Var är det definitivt inte lämpligt att lägga vindkraftverk eftersom man behöver öva där?
Och vad är det som gör att man inte kan kombinera de här bitarna, framför allt på den tekniska sidan? Så skulle jag vilja ha det, framför allt nu.
Torbjörn Björlund (V):
Jag förstår att Hans Wallmark vill ha upp mig i talarstolen. Det är helt okej för mig. Många gånger när vi hamnar i dessa debatter handlar det om att man försöker återgå till kalla krigets dagar och att vi vänsterpartister på något sätt är de som försvarar muren. När muren föll var allt jättebra.
I detta sammanhang när det gäller försvarsmaterielutrustning vill jag påstå att vi faktiskt har haft en bra och lång historia av solidaritet med länder som har behov av stöd. Vi har stött många länder när det gäller dessa delar, och vi är inte rädda för att samarbeta med länder när det gäller dessa delar. Problemet för oss, och kanske även för Hans Wallmark, är om vi påbörjar ett samarbete och har något slags handel med vapen. Vapen är ingen vanlig vara.
Handel med andra länder är oerhört bra. Men vapen är ingen vanlig vara därför att vapen inte skapar fred. Vapen skapar krig. Mot bakgrund av det som har hänt under de senaste dagarna tycker jag att det klingar falskt när man säger att det är så bra med samarbete och att EU och Nato är jättebra när vi ser vad vapenexporten leder till. Hans Wallmark kallar det för en smutsfläck. Jag vill påstå att det är en riktigt stor skandal.
Man säger att man försvarar mänskliga rättigheter, och man har när det gäller vapenindustrin och deras export något slags positiv bild av att det ska utveckla länder, och så gör man det här. Det är naturligtvis så att regeringen har haft kännedom om detta. Jag är övertygad om det, och det kommer att komma fram mer. Då klingar det falskt, Hans Wallmark, att vi skulle vara osolidariska och ni solidariska. Var finns demokratin? Vad är demokratiska stater?
Är Saudiarabien en demokratisk stat som man över huvud taget ska ha ett samarbete med när det gäller vapenexport. Vi menar att det handlar om helt andra saker. Vi ska se till att vi är oberoende och själva väljer vilka vi ska samarbeta när det gäller vapenindustrin och vilka vi ska samarbeta med när det gäller olika konflikter och så vidare. Det ska framför allt vara mycket mer inriktning på humanitära insatser och mänskliga rättigheter. Det är vår linje. Där kan vi ha hur mycket utbyte som helst, även i fråga om handel.
Torbjörn Björlund (V):
Det är många gånger intressant att lyssna till Hans Wallmark. När det gäller beröringsskräck är det helt okej att bygga Europas förenta stater och så att säga bygga en mur kring EU. Det är det som detta handlar om. Vi har ett samarbete inom EU där Saudiarabien aldrig kan vara. Saudiarabien ligger på helt annat ställe. Det handlar om att man bygger in dessa saker på ett helt annat sätt. Vi är solidariska med hela världen.
Vi kan tänka oss att ha handel med Saudiarabien därför att det är ett land som behöver andra åtgärder. De behöver inte ha vapen. Vi har gärna ett samarbete med Sydamerika, Asien och så vidare därför att det är det internationella perspektivet - inte bara EU. Det som också ingår i EU är att vi binder in oss i ett antal avtal när det gäller EU:s militarisering och att vi ingår i ett slags försvar av Europa.
Det finns definitivt vissa farhågor i det och vad som kan hända där, nämligen att vi får ett Europas förenta stater som på något sätt ska stå emot övriga världen. Vi menar att strategin för hur svensk försvarsindustri ska värnas ska vara att vi ska vara självständiga, alliansfria och själva kunna välja vilka vi vill samarbeta med, gärna Finland, Norge, Danmark. Det finns inga problem med det.
Men att inom EU binda upp oss att göra vissa saker med vissa länder och bli beroende av det när det gäller till exempel vapenexporten tycker jag är oerhört farligt. Just exemplet med Saudiarabien är typiskt för hur det kommer att bli. Vi kommer att hamna i en situation där vi väljer skattebetalarnas pengar före mänskliga rättigheter. Det är det som har hänt i detta fall.
Jag är säker på att det kommer fler exempel på detta om vi inte ser till att få en långsiktig strategi, som det faktiskt står i dokumentet. Även allianspartierna har gått med på att det ska tas fram något slags långtidsstrategi på detta sätt. Stå för det, och se till att man på något sätt är solidarisk med hela världen, inte bara med EU! Det är mitt råd till denna regering.
Torbjörn Björlund (V):
Det är intressant att lyssna på Gustaf Hoffstedt. Han påstår att vi inte har en reglerad spelmarknad. Jag förstår inte hur Gustaf Hoffstedt räknar. Han menar att det är 50 procent andra bolag som har marknaden i Sverige. Enligt spelundersökningen finns det belagt att av dem som finns på marknaden har Svenska Spel 50 procent, ATG 20 procent och Folkspel med flera 19 procent.
Utländska aktörer har 11 procent av marknaden 2011. Vad innebär det? Det är långtifrån 50 procent. Jag skulle vilja veta hur Gustaf Hoffstedt räknar. Vad menas med påreglerat? Vad är det i så fall som är avreglerat i dag? Har vi förändrat situationen under de senaste åren? Vad jag vet har Svenska Spel fortfarande monopol. Riksdagen har inte fattat några beslut om att göra på annat sätt. Vad är det som ska påregleras?
Det finns annat som också är intressant att titta på. Nätspel till exempel är ett problem. Det var Gustaf Hoffstedt också inne på. Där finns det naturligtvis mycket att göra. Men jag tror inte att en omreglering av marknaden skulle ge några positiva signaler. Det skulle tvärtom bli värre.
Tittar man på vilka som har stöd finns det siffror på att 64 procent av dem som spelar är positiva till Svenska Spel medan 9 procent är positiva till exempelvis Unibet. Vilket stöd har Gustaf Hoffstedt för att göra en avreglering, att ändra på det? Var finns de siffror som pekar på att det skulle vara ett bättre system att göra på ett annat sätt än det vi har i dag?
Torbjörn Björlund (V):
När jag läser betänkandet ser jag ingenstans att vi har begränsat debatten till att bara gälla nätspel. Det står ingenstans i betänkandet vad jag sett i alla fall. Vi talar om en spelmarknad och om spelfrågor, och det som står i betänkandet och finns i vår reservation handlar om hela spelmarknaden. Jag vet inte om det finns något annat att titta på, men jag har i alla fall inte sett något annat i betänkandet. När man tittar på olika delar måste man ha med regleringen av hela spelmarknaden.
Inte minst måste man titta på vad som är farligast för de spelberoende. Det är egentligen där problemet ligger när det gäller nätet. Skulle man då avreglera eller omreglera på det sätt som föreslås blir frågan: Vad är det som blir bättre för de spelberoende? På vilket sätt blir det bättre? Det kommer att finnas ett antal bolag utanför licenssystemet som vill in på marknaden. Man måste därför lösa det på något annat sätt.
Jag vill veta hur Gustaf Hoffstedt tänkt sig att lösa de problemen om man bara ska påreglera, som han säger, eller omreglera. Hur blir det med licenssystemen? Hur gör man för att ännu mer reglera marknaden? Är Gustaf Hoffstedt i så fall för en mycket mer reglerad marknad? Det kan vara intressant att få svar på den frågan.
Torbjörn Björlund (V):
Jag såg på Göran Montan att han ville att jag skulle gå upp och säga åtminstone något så här på slutet så att vi i varje fall får lite debatt. Jag har en enkel fråga. På vilket sätt ska en reglering av nätspelandet på något sätt påverka så att vi inte kan göra det på annat sätt än genom att släppa in bolag? Det talas om licensförfarande, något slag blockering eller vad som helst. Varför ska man göra omreglering där man tillåter också andra bolag att göra detta? Vad är skillnaden? Vad är det vi ska blockera?
Vad är det vi får ut av att släppa in andra bolag? Jag har också en stor oro. Även om det bara är 11 procent som spelar på internet är det en ökande del och svår att komma åt. Vad är det som gör att vi får bättre koll på det genom att en massa andra bolag kommer in? Vad är det som gör att det blir bättre? Har vi inte samma problem med de bolagen oavsett vilka det är?
Förklara för mig: På vilket sätt skulle det blir bättre genom att släppa in dessa bolag? Skulle vi dessutom släppa in dem på andra delar av marknaden, för det måste vi också göra, med en aggressiv marknadsföring: Vad händer då på den delen?
Torbjörn Björlund (V):
Vi kommer säkert att fortsätta att debattera detta, men det låter väldig ihåligt. Oavsett vem som talar om detta på den borgerliga sidan låter det ihåligt. På något sätt måste vi ändå reglera det via nätet rent tekniskt för att hindra detta. Precis som på andra sätt när man har lagreglerat eller gjort lagligt olika saker kommer det när det gäller dessa bitar andra som inte finns med ändå att försöka tränga sig in på marknaden. Dessutom är det så här: Vad innebär det att ha attraktiva villkor för de här bolagen?
Hur mycket ska man begränsa för dem? Om de till slut inte får ut någonting av det hela vill de inte vara med i alla fall. Det är på något sätt dit vi måste nå. Vi måste hitta vägen där man egentligen inte ger dem så pass bra villkor att de vill vara med. Jag har talat med flera bolag som har försökt lobba. De är inne på att de vill åt marknaden. De vill in på marknaden, och de vill dela på pengarna. Det är det de är ute efter. Man kan ändå ha något slags reglering där man värnar spelregler och spelberoende.
Men gör bolagen det, eller måste man tvinga på dem ett licenssystem eller regler för att de ska göra det? Är inte bolagen så snälla att de ändå gör det? Vad finns det för drivkrafter i grunden för att de ska göra det här över huvud taget? Jo, det är marknaden. De vill åt andelar på marknaden på andra delar också. Det handlar inte bara om nätet. Jag misstror detta väldigt mycket; det hör ni. Det är inte denna väg vi ska gå. Vi måste hitta andra sätt för att få stopp på spelberoendet. Vi måste hitta sätt där vi inte släpper lös dessa bolag, för det är vad det egentligen handlar om.
Om man hittar ett licenssystem där man har en så pass stark reglering som bolagen går med på och där det blir en bättre situation än vi har i dag ska jag också ändra åsikt. Men så har det inte varit hittills, och jag är helt övertygad om att det inte kommer att bli så. Om Göran Montan kan hitta ett sådant system och fixa det ska jag också gå med på det.
Torbjörn Björlund (V):
Amir Adan talar väldigt mycket om idrott åt alla. Jag tänker fortsätta lite grann på det Peter Johnsson var inne på. Hur ser det ut i dag? Varför är det så att det är färre som har råd att idrotta? Varför är det fler som nu sitter i knipa och inte har pengar till detta? Vi ser alltså att det finns ett oerhört stort glapp mellan dem som har råd att idrotta och dem som inte har råd att idrotta, och klassklyftorna ökar.
Det handlar om den generella politik regeringen för. Det är som jag sade inte bara arbetslösa och sjuka som betalar för politiken i dag, utan det är fler som gör det. Vi har en ökad barnfattigdom, vi har större klassklyftor och de ekonomiska skillnaderna blir större och större. Alla dessa bitar påverkar naturligtvis barn och ungdomar som vill idrotta. Det är ganska självklart. Amir Adan tar också upp detta med Idrottslyftet, vilket är jättebra.
Idrottslyft, handslag och vad det nu heter är oerhört viktiga verktyg för att få i gång idrottande bland barn och ungdomar. Men vad händer sedan, när man startar upp någonting man inte har råd att fortsätta med? Det handlar ju om det. Fortsätter man att titta på från att de är sju till att de är tio, tolv och fjorton ser man att Idrottslyftet inte finns med. De ska in i idrottsrörelsen. Har man inte råd att vara medlem och idrotta i en förening står man utanför i alla fall. Det här är sådant som måste besvaras med generell politik, och det gör inte den här regeringen, menar jag.
Dessutom är det ett antal andra nivåer som ska påverkas. Kommunerna har, som Amir Adan är inne på, ökat med 25 procent. Men det är 75 procent som inte ökar. Det innebär att det inte blir mer pengar i de kommunerna. Dessutom är det 5 procent som sänker, så beroende på summorna kan det ta ut varandra.
Jag menar att om man menar allvar med en politik som ger förutsättningar för alla att vara delaktiga i samhället måste man ändra på väldigt många saker, även när det gäller idrottspolitiken och framför allt det generella, att se till att alla har pengar. Då handlar det om att se till att folk har inkomster så att de klarar att göra det.
Torbjörn Björlund (V):
Det är vackra ord men väldigt innehållslöst. Vi vet alltså att utvecklingen går åt fel håll i samhället. Det är större klassklyftor, och det är fler som har problem med sin ekonomi. Det är ganska självklart att det även drabbar idrottsrörelsen. Det är självklart att om kommunerna får mindre kommunbidrag från staten har de mindre möjligheter att påverka ekonomin. Om man inte menar att idrott och kultur ingår i välfärdens kärna, som det är fråga om här, är det klart att det är det som tar stryk först.
Det är ett klassiskt problem inom kommunpolitiken. Det är fler som måste betala mer egenavgifter, högre medlemsavgifter till föreningar, och framför allt träningsavgifter, för det handlar mycket om det. Träningen kostar mer att genomföra, och man klarar inte kostnaderna om man inte tar in avgifter från de egna medlemmarna. Därför blir det svårare för dem som inte har råd. Det är allt fler som måste välja bort det här därför att de väljer annat som är mer basgrejer i livet än idrott och kultur. Detta är problemet.
När det finns en tendens att lägga över skulden på idrottsföreningen, som ju är styrd av ekonomin, och inte se samhällets helhet i det hela, vad det är som styr även idrottsföreningarnas ekonomi, då är man blind för vari problemet ligger. Ni återkommer alltid till jobblinjen fast vi vet att vi har en arbetslöshet som är större än någonsin i Sverige.
Det är länge sedan vi hade en så hög arbetslöshet, speciellt bland ungdomar som kanske själva ska försöka hålla sig kvar i sin idrott när de blir 18-20 år. Där finns det definitivt ett stort arbete att göra för den här regeringen som man inte har klarat av på sex år. Jag tror inte att man kommer att klara av det heller, därför att man har helt fel linje. Man ser inte problemen. Den stora stötestenen är att om vi alltid sätter skattesänkningar före en satsning på välfärdssamhället kommer vi ingenstans i de här frågorna heller.
Regeringen och regeringspartierna i riksdagen måste ta ställning till vilken väg vi ska gå. Vill vi fortsätta med det här ska vi satsa på någonting som verkligen ger någonting så att alla kan idrotta.