Göran Hägglund (KD):
Ylva Johansson har frågat mig om jag avser att ta initiativ för att nationella riktlinjer ska kunna utarbetas även för vård i livets slutskede samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att skapa en sådan klarhet att läkare inte riskerar att häktas som brottsmisstänkta när de följer sjukvårdens praxis.
Det uppmärksammade fallet med läkaren på Astrid Lindgrens barnsjukhus som misstänks för dråp på en för tidigt född flicka har satt i gång en viktig, men samtidigt mycket svår, debatt. Den medicinsk-tekniska utvecklingen har inneburit att det med intensivvård är möjligt att rädda och upprätthålla liv. Denna utveckling är i grunden något positivt men den medför också svåra avvägningar och beslutssituationer.
Sjukvården ska stå i livets tjänst men när möjligheterna till bot är uttömda uppstår ett läge där en pågående livsuppehållande behandling måste avbrytas. Denna problematik ställer alla som är involverade i beslutet inför svåra avgöranden. Utgångspunkten måste vara att beslut om livsuppehållande åtgärder, eller avbrytande av livsuppehållande behandling, alltid ska fattas med den enskilda patientens värdighet i centrum.
Det regelverk som finns i dag består bland annat av Socialstyrelsens allmänna råd, Livsuppehållande åtgärder i livets slutskede , Svenska Läkaresällskapets Etiska riktlinjer vid ställningstagande till att avstå från och avbryta livsuppehållande behandling samt riktlinjer från Svensk Förening för Anestesi och Intensivvård, Avstå eller avbryta behandling inom svensk intensivvård . Det finns alltså ett regelverk redan i dag.
Jag tror att detta regelverk i långa stycken är så tydligt som det kan vara. I den här typen av frågeställningar går det inte att ha för fasta riktlinjer. Varje enskilt fall är unikt och avvägningar måste därför göras från fall till fall. Det är viktigt att hålla i minnet att det i vården dagligen fattas svåra och livsavgörande beslut, men det är väldigt sällan dessa leder till juridiska problem.
Det har under mycket lång tid funnits en praxis i hela västvärlden att avbryta livsuppehållande behandling som är utsiktslös. Det finns en stor konsensus om hur situationer av det här slaget bör hanteras, något som också genomsyrar vardagen inom svensk intensivvård. Socialstyrelsen har redan tidigare påbörjat en översyn av de allmänna råden om livsuppehållande åtgärder i livets slutskede.
Socialstyrelsen kommer att ha kontakter med vårdens olika aktörer för att få en uppfattning om det är något i de allmänna råden som behöver förtydligas. Detta arbete är viktigt, och jag väntar med tillförsikt på Socialstyrelsens bedömning som kommer under året. Det kommer att bli ett viktigt underlag i mitt ställningstagande till behovet av förändringar. Det är också viktigt att huvudmännen organiserar arbetet så att läkare inte ensamma hamnar i svåra avgöranden.
I svåra beslut är det i allmänhet bra med ett kollegialt stöd. Vidare har Patientsäkerhetsutredningen, på regeringens uppdrag, presenterat ett förslag som innebär att åklagare alltid ska konsultera Socialstyrelsen då ärendet rör händelser i hälso- och sjukvården där medicinska fakta är avgörande för målet. På detta sätt kan vi överbrygga det glapp i kompetens som finns mellan de rättsvårdande myndigheterna och hälso- och sjukvården. Förslaget är nu ute på remiss.
Jag tror att det är klokt att nu avvakta den rättsliga processen. Utifrån de rättsvårdande myndigheternas utredning och klargörande av det enskilda fallet kan vi sedan ta ställning till om gällande regelverk behöver förtydligas för att säkerställa att sjukvården kan erbjuda en god vård i livets slutskede.