Per Bill (M):
Vi ska i dag debattera KU:s granskningsbetänkande. Konstitutionsutskottet har, precis som dess ordförande sade, en mycket viktig roll. Vi är kontrollorganet. Det är vi som ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Detta är inget som vi själva har tagit på oss, utan detta åligger oss enligt grundlag i 12 kap.
1 § regeringsformen. Utgångspunkten för oss i alliansen är att KU har en central roll när det gäller att granska regeringen och att statsråden följer de regler och rutiner som finns. Denna normprövning är tänkt att i förlängningen utveckla regeringsarbetet.
Vi får lite grann rollen av den gode revisorn som kommer till företaget och påtalar vissa brister i företagets arbete. De rättas sedan till, och arbetet fungerar därefter bättre. Vad vi däremot inte gör är vad man i medierna kallar att pricka ministrar.
Vi försöker i stället att tydligt och klart med utgångspunkt i de lagar och bestämmelser som finns se till att granska hur arbetet har gått till. Vi försöker vara objektiva, stringenta och relevanta. Denna gång har vi, herr talman, fått en extra god chans.
Vi har två regeringar att granska samtidigt. Det kommer vi att ha även en bit in på nästa år, ja kanske hela nästa år, och vem vet hur det går därefter? Det ger oss en möjlighet att sätta upp ribban på samma nivå och påtala dem som river.
Så långt som möjligt har vi eftersträvat att hitta konsensus i utskottet. Vi hade 42 anmälningar; några av dem är bordlagda. Vi slutar med fem reservationer från minoriteten och en reservation från Folkpartiet.
Det är inte fler än normalt. Jag ser det som ett gott första försök att göra denna granskning. Herr talman! Jag hoppas verkligen att vi steg för steg kan göra granskningen ännu bättre. Tänk vad tråkigt livet vore i alla dess former om vi inte ständigt försökte bli lite bättre!
Det är det japanerna kallar kaizen , de små stegens förbättringar. När vi gör dessa granskningar måste vi ändå titta på de regler som finns och om vi ska ändra på dem eller försöka att ändra lite på innebörden av dem.
Jag tycker till exempel att de jävsregler som finns i dag är bra. Att man skulle vara jävig för att man äger aktier i ett bolag som i tredje ledet är kopplat till ett bolag som är föremål för ett regeringsbeslut leder för långt.
Samtidigt kan jag tycka, eftersom jag har satt ribban på samma nivå, att det är mindre rimligt att man får ministerstyra statliga bolag och inte myndigheter. Där finns en skillnad i lagstiftningen. Om det är en lucka eller om det är medvetet må vara osagt.
Jag kan som politiker ogilla det som Thomas Östros gjorde när det gällde Vattenfall, men jag måste inse att de lagar, regler och normer som finns inte räckte för att KU skulle kunna vara kritiskt till detta.
Däremot kunde vi göra randanteckningar om att man borde ha uppfört sig på ett mer professionellt sätt sett ur ägarsynpunkt.
Vill jag, herr talman, täppa till den här luckan i lagen, eller om det är en medveten skillnad mellan hur man styr bolag och hur man styr myndigheter, får jag ju gå den vanliga vägen via motioner eller att påverka regeringen att lägga en proposition så att vi får ett lagstiftningsärende här i kammaren.
Jag kan inte börja använda lagar och regler som inte finns för att göra någonting politiskt, en politisk markering. Herr talman! Jag skulle ändå vilja ta upp något lite av det som ordföranden Berit Andnor sade.
Ja, jag hoppas att det här är en lärotid och att vi kan bli bättre och bättre. De enskilda ärendena tänkte jag inte gå in på i sak. Vi har god tid att gå igenom varje ärende för sig under kvällen.
Däremot kan jag säga, Berit Andnor, att oavsett om ett statsråd är en stjärna eller inte, och oavsett om en fotbollsspelare är en stjärna eller inte, lever de på planen på exakt samma villkor. Det blir inte färre gula kort eller röda kort beroende på om man är en stjärna eller inte.
I mina ögon finns det många stjärnor i vår regering, men det innebär inte att jag tänker sänka ribban för dem. När jag satt och tittade på det här stora, blå betänkandet funderade jag: Är det någonstans där vi inte kom fram?
Är det någonstans där jag hade velat att vi jobbade mer, att vi hittade en politisk konsensus och kunde komma lite längre i vår normativa roll? Det fanns två saker som jag tyckte var konstitutionellt spännande. Den ena var notifieringar och avnotifieringar.
Ska alla sådana notifieringar och avnotifieringar göras på samma sätt? Är det någon skillnad mellan dem? Här tycker jag att vi skulle ha kunnat borra djupare. Men vi får en fantastisk möjlighet.
KU är så fiffigt konstruerat att vi kan komma tillbaka till själva frågan om notifiering och avnotifiering i en höstgranskning, en administrativ höstgranskning, och verkligen gå på djupet i detta.
Även om man har gjort någonting fyra gånger kanske KU i fortsättningen kommer att påtala för regeringen eller någon annan att man faktiskt bör tänka igenom det här lite mer, att man kanske ska dela in de här notifieringarna och avnotifieringarna i olika klasser eller något sådant. Dit hann vi inte den här gången.
Likadant, herr talman, är det ju så att vi har haft en väldigt, väldigt lång tradition av socialdemokratiska minoritetsregeringar. Det gör att vi faktiskt har ganska dålig koll på det här med expeditionsministärer.
Det är också ett ämne som vi nu faktiskt har goda möjligheter att i en höstgranskning komma tillbaka till och där vi får fundera över vad en avgående regering ska göra eller inte göra. Ska det övergå i någon typ av tjänstemannavälde?
Ska man använda de sista dagarna till att genomföra massor av saker som är impopulära med kort beslutstid eller ska man använda den här tiden till att försöka göra saker där det finns bred politisk enighet? Det finns mycket att fundera på när det gäller den här typen av expeditionsministärer. Med det, herr talman, är jag färdig med inledningen.