KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Den här interpellationsdebatten handlar om hyresrättens ställning. Johan Löfstrand menar att regeringen har gjort det svårare att bygga hyresrätter och nämner då borttagandet av räntebidrag och produktionsstöd som skäl för det. Om man tittar på hur verkligheten ser ut tror jag att det är alldeles uppenbart att vi slopade produktionsstöden, 2,7 miljarder kronor.
Jag kan väl påpeka att om Johan Löfstrand nu pläderar för att det ska läggas tillbaka har han inte sitt parti med sig, för i det budgetalternativ som ni har lagt fram är det 400 miljoner av de 2,7 miljarderna som ni lägger tillbaka på det här. Varför var det rätt att ta bort subventionerna?
Jo, dels sparade vi 2,7 miljarder kronor, dels byggdes det under den period som de här stöden fanns ungefär hälften så många bostäder i Sverige som i resten av Norden. Det är en anledning så god som någon att ändra på den politiken. Produktionsstöden var kostnadsdrivande, och de ingick i alla kalkyler. Det gjorde att pengarna inte föll ut i fler eller billigare hyresrätter, utan pengarna gick rakt ned i fickorna på byggföretagen.
Ovanpå det kände de inte något behov att pressa priserna för att bygga bostäder. Det gick ju så bra ändå när de fick de här subventionerna. Jag noterar att Johan Löfstrand inte köpte vår motivering 2007 och gör det inte i dag heller när jag lyssnar på honom.
Då kan jag tipsa Johan Löfstrand om en internationell analys som har gjorts av den internationella lantmäteriorganisationen RICS, Royal Institution of Chartered Surveyors, som nyligen har publicerat sin senaste upplaga av European Housing Review. Vad kommer man då fram till?
Jo, man kommer fram till att de omfattande regleringarna och stöden inom den svenska bostadssektorn har skapat en av världens mest komplexa och statsstyrda bostadsmarknader. Den svenska modellen har lett till ett system där de som redan är inne på marknaden gynnas kraftigt, medan de som står utanför marknaden missgynnas.
Det har inte bara lett till oönskade sociala konsekvenser med bland annat långa bostadsköer, utan också till stora ekonomiska kostnader, till exempel omfattande svarthandel.
De pekar också på att då bostadshyrorna inte har stigit i takt med efterfrågan samtidigt som priserna på egnahem och bostadsrätter har gått upp, har investeringar i nya hyresbostäder generellt sett blivit olönsamma. Man konstaterar också att Sverige år 2004 var ett av de länder i EU som hade lägst bostadsbyggande i förhållande till befolkningen.
En anledning till det är att kostnaderna för bostadsbyggande då var de högsta i Europa - 55 procent över EU-genomsnittet enligt Eurostat 2005. Enligt OECD kan detta förklaras med en marknadsstruktur som har utvecklats i en era av höga subventioner för byggande, låga importnivåer och omfattande regleringar.
Det här är alltså en politik som har prövats, och den har resulterat i ett alldeles för lågt bostadsbyggande. Regeringen kommer inte att gå tillbaka till den modellen, och jag tror inte heller att Socialdemokraterna själva kommer att göra det. Ert budgetalternativ tyder inte på det. Varför vill då Johan Löfstrand att den här regeringen ska göra det?
Mats Odell (KD):
Hyresrätten är en väldigt viktig del av en fungerande svensk arbetsmarknad. Den är en viktig del av tryggheten, och det är en viktig del att kunna hyra sin bostad och inte behöva köpa den. Därför är det viktigt att vi också kan utveckla hyresrätten. Det här är någonting som regeringen arbetar med. Vi vet ju att det har varit en utredning och att den har varit ute på remiss och nu diskuteras.
Den hoppas jag resulterar i en bred politisk överenskommelse om bättre villkor för hyresrätten. Men sedan finns det ett missförstånd som jag ändå vill peka på. Johan Löfstrand säger nämligen att en villaägare kan få göra avdrag för att få snön skottad, medan en hyresgäst inte kan få det.
Min bedömning är att hyresrätt inkluderar snöskottning. Hyresrätten är ju den så att säga mest exklusiva boendeformen såtillvida att den här typen av tjänster ingår. Sådant ligger alltså i hyran.
I de allra flesta fall är det på det sättet, så just i den delen tror jag inte att det är helt genomtänkt från Johan Löfstrands sida att hävda att hyresgäster skulle behöva få göra avdrag för att kunna få snön skottad. Däremot kan fastighetsägare naturligtvis få det. Det är en avdragsgill kostnad mot de hyror som tas in. Summan av kardemumman, fru talman, är att vi är överens om att hyresrätten behövs.
Dessutom är det så att det läge som vi nu har med sjunkande kostnader för bygge och minskade räntekostnader gör att det är ett gyllene tillfälle att också bygga hyresrätter. Jag hoppas att vi gemensamt kan konstatera att så också sker. Jag tackar meddebattörerna för en intressant debatt.
Mats Odell (KD):
Alliansen gick mycket riktigt till val på att förändra utnämningspolitiken för att komma bort från en situation där man i slutna rum fattade beslut om myndighetschefer och komma till en process som var öppen, tydlig, spårbar. Vi har genomfört detta.
Och vi kan konstatera att det har lett till att myndighetschefer som har utsetts efter detta i mycket större utsträckning än tidigare avspeglar sammansättningen av befolkningen. Det gäller antalet kvinnor och män som har utsetts och också etnisk bakgrund. Det har varit en väldigt lyckad politik. Det här har bekräftats av olika, helt oberoende, undersökningar som har gjorts.
Senast var det Ekoredaktionen som helt på egen hand gjorde en utredning, under jul- och nyårshelgerna, och presenterade detta för en häpen omvärld, att det faktiskt var på det viset. Så i den delen har utnämningspolitiken lagts om precis som vi sade före valet. Peter Hultqvist tar fram ett antal enskilda fall.
Jag har varken möjlighet eller underlag för att kommentera de enskilda fallen som statsråd, utan vi har autonoma myndigheter som hanterar detta. Regeringens ställningstagande finns klart och tydligt i olika beslut som har fattats. Peter Hultqvist säger att intrycket blir det ena och det andra.
Det ligger naturligtvis i betraktarens eget öga vad man tycker sig se för intryck av detta. Min bedömning är att regeringens omläggning av utnämningspolitiken har följt precis det vi sade.
Sedan har det naturligtvis inträffat att utnämningar har kommit i ett läge där myndigheten tillsammans med regeringen har kommit fram till att flytta på vederbörande, helt i enlighet med regelverket. Jag kan, som sagt, inte gå in på de enskilda fall som Peter Hultqvist redovisar.
Mats Odell (KD):
Låt mig börja med den sista frågan. Vi sade också inför valet att vi vill utvärdera den här processen, som den nu är upplagd. Det handlar om att man nu går från de slutna rum som var gängse under den socialdemokratiska tiden, när det aldrig annonserades, när det aldrig fanns någon öppenhet, när man skötte alla sådana här saker i en ganska sluten krets och det även skedde väldigt hastiga avgångar. Ni kan själva dra er till minnes sådant.
Detta var någonting som vi ville komma bort från. Då sade vi också att vi vill utvärdera om det behövs någon typ av sekretess för de personer som söker. Det är inte säkert att man tycker att det är acceptabelt för den personliga integriteten att om man söker en offentlig tjänst den nuvarande arbetsgivaren kan läsa om det i tidningen. Den utredningen överlämnades till regeringen för någon månad sedan.
Den är nu ute på remiss. Vi får se vad remissinstanserna säger om detta. Vi har haft goda resultat när det gäller att annonsera och har fått in en mängd helt nya personer som aldrig fått förutsättningar att över huvud taget komma i fråga för en tillsättning under den period som Socialdemokraterna regerade det här landet.
Jag avvaktar faktiskt tills jag har sett remissutfallet på Sekretessutredningen innan jag tar ställning till om det är något som ska införas. Peter Hultqvist läser ur Aftonbladet och vill att jag ska kommentera det.
Det är oerhört viktigt, och i den delen tror jag att Peter Hultqvist och jag är helt överens, att det här sköts bra trots de speciella förhållanden som gäller för statliga myndighetschefer som jag redogjorde för i mitt interpellationssvar. Man omfattas inte av lagen om anställningsskydd, LAS, utan man omfattas av lagen om offentlig anställning. Där har man också möjligheten att bli förflyttad. Jag nämnde de två fall där detta kan ske.
Men man har rätt till samma anställningsförmåner, och man har rätt till att få arbetsuppgifter där ens kompetens tas till vara. Jag tycker att det är ett regelverk som är ändamålsenligt, och vi ser ingen anledning att ändra på det.
Men jag vill gärna understryka att det är viktigt att man tar hänsyn till personerna i fråga, att det här sköts på ett bra sätt, att det kommuniceras och att de fackliga organisationerna får vara med och komma in i de processer där det är aktuellt att göra den här typen av omflyttningar. Detta är också något som jag i egenskap av ansvarig för statlig arbetsgivarpolitik har tagit upp i kretsen av mina kolleger.
Vi har gått igenom vilka villkor som bör gälla. Jag förutsätter att det här kommer att fungera på ett bra sätt framöver. Det är i alla fall regeringens ambition.
Mats Odell (KD):
För att den offentliga sektorn ska kunna leva upp till medborgarnas förväntningar är det helt centralt att vi har bra chefer.
Därför är det viktigt att rekrytering och kontakter under arbetet och också det som är en avveckling sker på ett transparent, värdigt och förutsägbart sätt. Peter Hultqvist och jag är helt överens om att det måste ske på ett sådant sätt.
Jag har vidtagit olika åtgärder för att informera inåt i departementen på olika nivåer om hur de här reglerna ser ut. Jag hoppas att de kommer att efterlevas. Är det så, frågar Peter Hultqvist, att chefer som är för självständiga får gå? Svaret är nej. Självständiga chefer är nödvändigt att ha.
Men det måste fungera på alla plan. En chef måste fungera, och det går inte att exakt definiera vad det är. Om det går snett, om det inte fungerar måste vi kunna omflytta enligt det regelverk som finns. Det måste då ske med värdighet, med respekt för individen, och man måste se till att ta till vara den kompetens som vederbörande har.
Mats Odell (KD):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att AP-fondernas bonussystem tas bort. Genom fempartiarbetet med den nya lagen om AP-fonderna som riksdagen beslutade om våren 2000 klargjordes bland annat att AP-fonderna var statliga myndigheter men att det var lämpligt att ändå ge fonderna rätt att själva sluta kollektivavtal för sin personal.
AP-fonderna hade då sedan tidigare tillämpat de anställningsvillkor som tillämpas av de flesta andra aktörer inom samma bransch, det vill säga bankavtalet, och det ansågs lämpligt att de skulle kunna fortsätta på den inslagna vägen även efter reformen 2000/01. AP-fondernas beslut om personalens anställningsvillkor bidrog till att tre AP-fonder strax efter reformen införde bonusavtal för sin personal.
Samtidigt pågick diskussioner i de andra fonderna. Mot den bakgrunden uttalade den socialdemokratiska regeringen våren 2001 att regeringens riktlinjer för bonusprogram i statliga bolag även bör vara vägledande för AP-fonderna. Så har varit fallet sedan dess.
Mot bakgrund av de uppmärksammade problemen i AP-fonderna och de negativa inverkningar det kan medföra när det gäller fondernas förtroende hos allmänheten har regeringen initierat en översyn av riktlinjerna för ersättningsvillkor för bolag med statligt ägande. Ersättningar i den statliga sektorn bör vara rimliga och präglas av måttfullhet. Principen att de övergripande riktlinjerna även ska vara vägledande för AP-fonderna ligger dock fast.
Mats Odell (KD):
Eva-Lena Jansson tar upp frågan om Tredje AP-fonden. Min bedömning är att fondens styrelse inte har följt de riktlinjer som finns uppsatta. Det var inte de riktlinjer som den här regeringen beslutade om den 3 juli 2008, utan det beslutet togs innan dessa riktlinjer var i kraft. Det var de riktlinjer som togs under den socialdemokratiska regeringen som detta antogs under.
Jag har kallat till mig ordföranden för Tredje AP-fonden och sagt att nu handlar det om att styrelsen måste stärka förtroendet för fonden. Jag väntar på att få en redovisning av styrelsen av på vilket sätt man avser att stärka förtroendet. Jag har ännu inte fått den redovisningen, men det jag har hört så här långt tycker jag inte verkar räcka. Men jag avvaktar fortfarande.
Sven-Erik Österberg för en nyanserad diskussion om dessa svåra frågor.
Vi har naturligtvis i hägnet av den globala finanskrisen en ilska hos medborgare som nu förlorar sina arbeten, fackförbund som går med på att revidera sina redan uppnådda löneförmåner och så vidare, så det är klart att det är en oerhört kraftfull diskussion ute bland medborgarna - det finns några få som får väldigt stora höjningar trots att deras verksamheter har gått med förlust.
Jag delar Sven-Erik Österbergs uppfattning att man nu måste vara nyanserad och gå igenom detta noggrant. Det är precis det vi gör. Det pågår för närvarande ett omfattande arbete med att analysera och hitta en väg framåt.
Det är ingen lätt uppgift i det debattklimat som råder att både skapa ett förtroende hos en bred allmänhet för riktlinjerna och också ha en väl fungerande rekrytering av och att kunna behålla ledande personer - de som sköter den dagliga verksamheten i de här fonderna i konkurrens med privata pensionsförvaltare som har belöningssystem av den här karaktären. Detta är en balansgång.
Regeringen kommer att presentera nya riktlinjer när det arbetet är klart. Jag kan därför inte föregripa det arbetet, men det kommer ändå att bli en transparens. Det kommer att vara en balans i synen på detta som jag hoppas även kan vinna Sven-Erik Österbergs förtroende, för det här handlar ju om en fempartiöverenskommelse.
Vi måste diskutera de här frågorna och se till att vi även framöver hittar långsiktigt hållbara riktlinjer för hur vi ska förvalta våra pensionsmedel i de här buffertfonderna.
Mats Odell (KD):
Girigheten eller hur man vill kalla det är ju någonting som verkligen är en viktig sak att diskutera. Det gäller etiken över huvud taget i de här sammanhangen, på de finansiella marknaderna, för ersättningssystem för ledande befattningshavare inom näringslivet, i staten och i AP-fonderna. Jag vill gärna redovisa att de allra flesta AP-fonderna inte har beslutat om någon bonus för 2008.
Andra, Tredje, Sjätte och Sjunde AP-fonderna har inte betalat någon bonus alls för det året. Fjärde AP-fonden har betalat ut ett mindre belopp. I princip är det egentligen bara Första AP-fonden som har betalat bonus för 2008 i någon större omfattning. Även i det fallet har beloppen reducerats till följd av fondens negativa resultat. Man har alltså följt regelverket.
Om vi tittar på Första AP-fonden kan vi se att de införde ett bonusprogram 2008, och det ligger alltså väl innanför ramarna för regeringens riktlinjer. Där satte man taket vid maximalt två månadslöner. Beloppet halveras om fonden visar förlust. Det gjorde man. Taket blir då högst en månadslön.
Dessutom har fondens ledningsgrupp, som man i högre grad får säga bär ansvaret för fondens övergripande utveckling, helt avstått från bonus under 2008. Fonden har därmed, kan man säga, anpassat sig till utvecklingen, om än inte helt. De har däremot rättat sig efter regeringens riktlinjer med god marginal, vill jag säga.
I början av 2006, alltså innan den här regeringen tillträdde, beslutade Tredje AP-fondens styrelse att återinföra bonus för fondens personal, helt i enlighet med de då gällande riktlinjerna, i utbyte mot lönerevision. Man gjorde ingen lönerevision utan man införde rörlig ersättning i stället. På den grunden utbetalades bonus till personalen både 2006 och 2007.
Jag tycker att det ändå förtjänar att understrykas att Tredje AP-fonden inte har betalat ut någon bonus för 2008. De betalningar som har debatterats avser 2007, när fonden redovisade vinst.
Jag tycker att rätt ska vara rätt, men det handlar ytterst om, fru talman, att skapa långsiktiga riktlinjer och spelregler som gör att vi både kan attrahera och behålla medarbetare i de här sammanhangen och att vi också kan ha medborgarnas förtroende.
Mats Odell (KD):
Bosse Ringholm hänvisar ömsom till majoriteten i kammaren och ömsom till majoriteten i Stockholms stadshus för att belägga sina teorier. Interpellationen är föredömligt kort och rakt på sak, men också ärlig. Ja, bostadskön bestod vid årsskiftet av 257 000 personer, och den ökade med 32 000 personer. Vem var det som hade makten när vi kom upp i de här nivåerna?
Andreas Norlén har redovisat hur det har sett ut under den tid när Bosse Ringholm och regeringar som han har ingått i har haft makten och bedrivit en bostadspolitik. Jag kan bara säga att det här inte är en liten optimistjolle som ska vändas utan närmast en Atlantångare. Nyligen har vi fått en ganska intressant studie. Det har gjorts en internationell analys av svensk bostadspolitik av en organisation som heter RICS, Royal Institution of Chartered Surveyors.
De har analyserat tiden fram till 2005. Hur fungerade den socialdemokratiska subventions- och regleringspolitiken? De omfattande regleringarna och stöden inom den svenska bostadssektorn, menar de, har skapat världens mest komplexa och statsstyrda bostadsmarknad.
Byggpriserna 2005 var de högsta i Europa, 55 procent över EU-genomsnittet, enligt Eurostat - enligt OECD på grund av kostnadsdrivande subventioner, låga importnivåer och omfattande regleringar. Dessutom ansågs den svenska bostadsmarknadsmodellen ha lett till ett system där de som redan är inne på marknaden gynnas på bekostnad av dem som står utanför.
Det har lett till långa bostadsköer och omfattande svarthandel. Slutligen konstaterar man att då bostadshyrorna inte har stigit i takt med att efterfrågan har stigit, samtidigt som priserna på egnahem och bostadsrätter har gått upp, har investeringarna i nya hyresbostäder generellt sett blivit olönsamma. Där har vi bakgrunden till bostadskön, Bosse Ringholm. Det är ungefär vad vi alltid har sagt, men när någon utanför säger det kanske Bosse Ringholm också borde lyssna.
Socialdemokraterna är tvehågsna. I utredningen, EU, Allmännyttan och hyrorna, som syftar till att ta reda på och ta tag i just problemen att få rättvisa spelregler mellan kommunala och privata fastighetsägare finns ännu inte något ställningstagande från Socialdemokraterna. Vi väntar på detta.
Mats Odell (KD):
Åtgärden är egentligen kort och gott att riva upp den bostadspolitik som Socialdemokraterna har drivit som har lett fram till att vi har haft 55 procent högre kostnader än resten av EU-området. Det har i Sverige byggts hälften så mycket som i våra nordiska grannländer under den period som Socialdemokraterna har haft ansvar. Det handlar naturligtvis också om att analysera varför bostadsbyggandet nu bromsar in.
Jag tror att alla seriösa bedömare inser att det är den förlamande finanskrisen, som inte bara har slagit klorna i den finansiella delen utan som också har kommit in i realekonomin. Människor skjuter upp sina beslut att byta bostäder. Man skjuter upp sina beslut att investera.
Därför har regeringens åtgärder riktat in sig mot problemets kärna, nämligen den finansiella krisen, och vidtagit ett antal kraftfulla åtgärder för att häva de effekterna. Det har gjort att de finansiella marknaderna nu börjar fungera bättre igen, även om det fortfarande är en mycket dyster makroekonomisk bild som vi ser framför oss. Fru talman!
Bosse Ringholm talar om att byggandet av hyreslägenheter i det närmaste har havererat. Det må vara hänt. Han skrev sin interpellation den 11 mars, före Boverkets indikator som offentliggjordes den 19 mars. Men utvecklingen mot ett ökat byggande av hyresrätter har faktiskt varit känt ända sedan senhösten 2008.
Och nu tror alltså Boverket att det kommer att byggas ungefär dubbelt så många hyresrätter som bostadsrätter i år, vilket jag tycker är en intressant och glädjande utveckling. Det är alltså bostadsbyggandet som går dåligt, Bosse Ringholm, inte byggandet av hyresrätter.
När jag säger det vill jag ändå påpeka att de 18 000 bostäder som Boverket nu tror kommer att byggas i år är fler än de som byggdes varje år under perioden 1994-1999, för att ta ett exempel. Då är det ändå mitt i den värsta finanskris som vi har upplevt någonsin. Skulle 18 000 hålla i sig 2009 är jag beredd att se ganska ljust på framtiden när situationen kommer att normaliseras igen.
Men jag förstår att det är svårt för Bosse Ringholm att se glad ut. Hans parti säger ju nej till alla de förändringar som åstadkommer förbättringar. Bosse Ringholm drömmer sig tillbaka till tiden när antalet i bostadskön i Stockholm bara var 200 000 personer.
Mats Odell (KD):
Bosse Ringholm lär inte godkänna svaren, vilka jag än kommer med. När jag kommer med fakta om bakgrunden till hur situationen ser ut kallar han det för att läsa upp inlägg och avfärdar därmed de fakta som jag lägger fram om att den verkligt misslyckade politiken var den som Socialdemokraterna drev, och jag har redovisat detta.
Det vi gör nu är att vi tillsammans med hyresgäströrelsen, Sveriges Kommuner och Landsting, SABO och Fastighetsägarna försöker forma nya spelregler som ska göra det mer attraktivt att långsiktigt investera i hyresrätter. Det är det som är det viktiga. Det är där ni har misslyckats.
Jag väntar mig att vi ska hitta en bred politisk uppgörelse i den här frågan som gör att fler vill både investera i och fortsätta att förvalta hyresrätter, inte omedelbart försöka sälja dem till sina hyresgäster som bostadsrätter.
Mats Odell (KD):
Jag tackar Bosse Ringholm för en konstruktiv attityd till detta. Vi har nämligen en gemensam fempartiöverenskommelse om det här systemet. Vi har tillsammans utarbetat regelverket. I det ingår att vi inte bör framtvinga tvångsförsäljningar som skulle skada exempelvis utvecklingen för pensionärerna.
Jag vill ännu en gång konstatera att regelbrottet inte har varit aktivt från Tredje AP-fondens sida. Det noterade innehav man har haft, som hade en betryggande säkerhetsmarginal till det lagstadgade femprocentskravet, har brutits igenom på grund av börsraset på de noterade aktierna. Därmed har det onoterade innehavet, som inte har haft samma ras, blivit större. Det kanske möjligen pensionärerna kan välkomna.
Jag hoppas att det är så att de verkligen har stått emot bättre värdemässigt än vad de noterade innehaven har gjort. Det andra som har bidragit till att man har gått igenom femprocentsvallen är kronförsvagningen. Den har varken Tredje AP-fonden eller regeringen kunnat reglera.
Jag utgår från att Tredje AP-fonden kommer att se till att detta ställs till rätta inom ramen för det regelverk som vi gemensamt har lagt fast. När det gäller de övriga innehaven som Bosse Ringholm frågar efter kan jag berätta att Första, Andra och Fjärde AP-fonderna rapporterade följande andel den 31 december 2008.
Första AP-fonden hade 1,3 procent av fondkapitalet i onoterade innehav, Andra AP-fonden hade 3,1 procent och Fjärde AP-fonden hade 1,2 procent. Där ligger det på betryggande avstånd från gränsen.
Mats Odell (KD):
Riskkapital låter som om det skulle vara medföra en större risk, men erfarenheten är kanske till och med den motsatta. Det är de noterade innehaven som har en större volatilitet och som har varit en större risk så här långt. Ska vi vara lite rättvisa så har Tredje AP-fonden hittills varit den som har haft bäst avkastning.
Man kan inte generellt säga att de som har mest onoterat är de som har de största riskerna. I alla fall finns det ännu så länge inget som talar för det. Det är bra att vi har diskussioner om den här typen av frågor. Vi har ett gemensamt arv att förvalta. Vi var bägge två med i diskussionerna när detta utformades.
Det är bra och en styrka att vi håller samman när det gäller pensionsreformen, inklusive hur vi ska förvalta buffertfonderna. Där är det, precis som Bosse Ringholm säger, diskussioner i pensionsarbetsgruppen mellan våra partier om behovet av en översyn av dessa regler. Jag välkomnar att det arbetet fortsätter.