KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ronny Olander (S):
Det är inte obekant att varje sittande regering har både skyldighet och rättighet att gripa in om den ser saker och ting i samhället som inte fungerar. Den har också skyldighet och rättighet att via regleringsbrev och kompletterande regleringsbrev tala om att den inte är nöjd med utvecklingen av i detta fall Tullverket.
Anders Borg, finansministern, är ju känd för att lämna korta och kärnfulla svar på antingen skriftliga frågor eller som i detta fall interpellationer. Problemet är bara att det öppnar upp för mängder av frågor som blir obesvarade.
Om den rapport som finansministern väl känner till skulle gå igenom innebär det att de 284 personerna är 13 procent av 2 300 anställda. Men det vi nu diskuterar, och som ligger alla varmt om hjärtat, är att det kommer att utgöra 33 procent av dem som ligger i första linjen, de vid gränskontrollen.
Det är fel att sätta underrättelseverksamheten mot det som görs vid själva gränskontrollen. Vad gäller Trelleborg, som några av oss besökt vid ett par tillfällen, kan fyra fartyg på natten samt ett på morgonen passera utan gränskontroll. Tusen lastbilar och containrar passerar varje dag Trelleborgs namn. Till detta ska läggas mängder av fartyg.
Därutöver får tullen nya arbetsuppgifter såsom alkoholprovtagning eftersom det varit en hel del tråkiga incidenter där folk kört i land och inte varit nyktra. Den tiden är definitivt förbi då fru Svensson, i mitten av 60-talet, hade en kvarting i sin handväska, ditlagd av hennes gubbe, och med förhöjt blodtryck skulle passera gränsen. Nu handlar det om något helt annat.
Varje dag ser vi i massmedierna att det smugglas vapen, sprängämnen, narkotika, sprit, tobak och människor. Den sittande regering som inte tar detta på största allvar får bekymmer.
I stället för att avslå utskottsinitiativet, samtidigt som finansministern uttalade sig i Sveriges Radio, kunde ni väl ha skickat en löpare från Rosenbad, över Riksbron, som sagt till riksdagen: Ställ upp på detta i utskottet eftersom det är viktigt. Det är viktigt att vi har fungerande myndigheter.
Oaktat vem som sitter vid makten 2010, det gäller både Rosenbad och riksdagen, har vi självfallet stort intresse av att ha fungerande myndigheter. Det var intressant att höra socialminister Göran Hägglund i den tidigare debatten tala om vikten av fungerande myndigheter.
Det går inte att göra som finansministern nu gör och säga till de upp emot 500 myndigheter vi har: Ni får en summa pengar. Som sittande regering har ni skyldighet att se till att skydda den befolkning som befinner sig inom Sveriges gränser. Det må vara otvistat att vi måste vara överens om detta.
Det är helt klart att vi över alla riksdagens partigränser, med Anders Borg i spetsen, måste försöka övertalas till det om det behövs. Ta nu ett krafttag och visa att frågan verkligen är viktig! Sten Björk, ordförande i Trelleborgs arbetarekommun, sade i måndags: Det är lättare att få fatt i narkotikan än spriten på Trelleborgs gator. Vi kan inte sitta och lyssna på detta.
Vi måste agera för det är de kommande generationernas, framtidens, frågor. Det har ni ett stort ansvar för. Jag får hoppas att det svar vi nu får löser dessa problem.
Ronny Olander (S):
Anders Borg tycker att det är glädjande med debatter, och det instämmer vi alla i. Det är också glädjande om vi får de besked som vi efterlyser och så väl vill ha. Men vi får tydligen vänta, precis som de anställda inom Tullverkets organisation får vänta ytterligare en månad innan de vet om de har jobbet kvar och vilka möjligheter som finns. Men även om pengar tillförs är det en stark förhoppning att regeringen ska peka ut hur viktig gränskontrollen är så att pengarna inte läggs till någonting annat.
Det är viktigt att påpeka. Den efterlysning som Lennart Hedquist gör är intressant, om lagändring och vassare verktyg. Varför inte ge tullen möjlighet att göra identifikationer av passagerare som passerar gränsen eller se till att tullen får tillgång till hela det territoriella området, alltså Sverige, precis som man har i Danmark och Tyskland? Vilka blev de kompensatoriska åtgärderna i och med vårt medlemskap i EU? Vart tog de vägen? Detta är en typisk sådan.
Vad kommer finansminister Anders Borg att svara de frivilligorganisationer och ideella organisationer, typ Lions, som har samlat ihop pengar på gator och torg och vädjat till svenska folket att hjälpa till att skaffa fler knarkhundar? De ska nu avvecklas så att 54 blir betydligt färre. Vad är då budskapet till de hundförare som har Hicka och Harris i Trelleborg och Loka i Karlshamn? Det är viktiga frågor.
Det viktiga är också: Ska Tullverkets mobila enheter bli ännu fler genom den här nedläggningen, om det nu blir så? Hur kul är det ur miljösynpunkt om de ska köra omkring? I trygghetsavtalet står det i 1 §: "Förändringar bör genomföras så att de tillgodoser såväl statsmakternas krav på verksamheten som de anställdas krav på anställningstrygghet." Vad är svaret till de anställda? Ta chansen nu, Anders Borg!
Det är ett antal som sitter uppe på läktaren och lyssnar, och de funderar: Kan vi lita på att finansministern nu ser till att med kraft lösa den här frågan?
Ronny Olander (S):
Jag får tacka för att debatten kommit till stånd. Min insats i dag handlar inte om att rikta kritik mot länsstyrelser, domstolsväsendet eller Justitiekanslern. Det som behöver förändras är själva lagstiftningen, precis som Luciano Astudillo tar upp. Verkligheten har på något sätt på väldigt kort tid sprungit ifrån oss.
Kanske blir detta ett medskick till den lagstiftning som förhoppningsvis kommer innan den här mandatperioden är slut, också i syfte att myndigförklara kommunerna, skulle jag vilja påstå. De tjänstemän och politiker som vistas i en av landets nästan 300 kommuner och känner just sina betingelser ska bli myndigförklarade och kunna ta ställning.
Självfallet har jag inte på det minsta sätt anledning att tro att kommunerna inte skulle väga in den personliga integriteten. Sedan får man väl också hoppas att ministern har en personlig uppfattning och en vägriktning. Jag tror inte att ministern blir kallad till konstitutionsutskottet för ministerstyre om hon nu ger uttryck för det. När det gäller just signalsystem har det visat sig att detta är väldigt viktigt att göra.
Jag lämnade in en skriftlig fråga, och till min glädje upptäckte jag den här interpellationen. Det handlar om min hemkommun, Svedala, utan att vi behöver diskutera denna enskilt. Det gäller dagis, förskolor. Det har visat sig under en lång tid att ungdomar och andra är där på kvällar och helger.
Jag har själv på måndagsmorgonen sett allt från krossat glas till flaskor med okänt innehåll efter övningar som har skett inom förskoleområdet. Det är väldigt tråkigt att personalen ska behöva starta sin arbetsvecka på det sättet.
Både Räddningsverket och Brandskyddsföreningen säger att det i princip brinner varje dag i någon svensk skola och att hälften av bränderna är anlagda.
Om man ger sig in på inhägnat område där man har vidtagit olika typer av åtgärder och förlustar sig därinne på olika sätt, vari ligger då den personliga integriteten, när man inte har där att göra? Jag har väldigt svårt att förstå att man inte ska kunna ha övervakning på kvällstid när ingen ska vara där, utom möjligtvis nattjänst eller vakttjänst.
Om man är alldeles för snäll i lagstiftningen och trycker på den personliga integriteten, justitieministern, tror jag att man gör dessa oftast ungdomar och deras föräldrar en rejäl björntjänst.
Tänk att en förskola, som oftast representerar ett värde i kanske 15-20-miljonersklassen, tar fyr och kanske brinner ned och att man ska starta sitt liv med en sådan börda. Vad ska föräldrar och alla andra göra? Hur ska man kunna se livets möjligheter framför sig? För Svedalas vidkommande har det blivit tre avslag därför att man inte bedömer det som sannolikt att det skulle brinna.
I dag har jag varit övervakad på vägen hit på Arlanda Express, på bensinstationen när jag tankade bilen i morse och på varuhuset. Kör man för fort kommer det en glad bil och en böteslapp som man ska betala. Om man stiger in i en taxi eller buss är man övervakad. Jag har stor respekt för den personliga integriteten, men jag förstår inte vad man har att göra på förskolorna på kvällar, nätter och helger.
Ronny Olander (S):
Tack, fru justitieminister, för det klara beskedet att förskolor och skolor är att betrakta som avgränsat område och att det inte möter hinder att ha kameraövervakning på de platserna bakom stängslet. Jag noterar också att man inte får filma ut mot gatan och trottoaren där man tar upp vanliga kommunmedborgare. Det handlar om att fånga just de ställen där människor inte ska vara på kvällar, helger och nätter.
Det var en väldigt bra förklaring som jag tacksamt tar emot. Det handlar om att mer myndigförklara myndigheterna och i detta fall kommunerna. Det tycker jag ligger mellan raderna. Jag uppfattar det som så. Självfallet är vi alla också intresserade av den personliga integriteten. Jag vill också peka på något som är ett bekymmer.
Om man lyssnar av visar det sig att själva tillämpningen är olika över landet. Därför känner jag att kommunerna med deras engagemang och deras kunskap om hur det ser ut precis på deras område ska få en större påverkan och respekt i bedömningen när det behövs kameraövervakning och trygghetskamera. Det är 20 kilometer mellan Svedala och Malmö som här diskuteras.
Jag är själv född i Malmö och känner väl till situationen. Våra ungdomar och äldre ger sig in till Malmö, så det är inte bara Malmöfråga. Det handlar självfallet om alla som vistas eller som bor där, är turister eller vad det nu är fråga om. Malmö är en härlig och fin stad. Jag har den största respekt för Malmös vilja att ha en bättre kontroll över Stråket.
Det handlar ändå om ungas våld mot varandra och de äldres rädsla att inte våga gå ut om nätterna. Man skulle kunna hjälpa det till en bättre situation. Jag hoppas att detta medskick gör justitieministern på gott humör. Jag har tyckt att debatten har varit trevlig och att det är bra om kommunerna får vara med mer och bestämma.
Ronny Olander (S):
Den här frågan kanske man kan tycka ska hanteras på ett visst sätt. Man ser ofta ett leende på människors läppar när det gäller detta, men man kan också se vad ministern själv har skrivit i svaret och gjort sig känd för, nämligen att prata om matlandet Sverige. Vi har här en mattradition sedan 1544. Vad kan överleva så länge? Det man ändå hoppas är att EU ska handla just om samarbete mellan länder.
Det hörde vi tidigare av statsministerns rapport från Europeiska rådet och ordförandeskapet i EU. Vi pratar om löntagarnas och medborgarnas Europa och freden och de stora frågorna kring klimatet, men hur mycket arbete är nedlagt i Östersjön som skulle kunna förhindra PCB-gifter och dioxiner och så vidare?
Det behövs tålamod från en EU-entusiast som jag själv när man börjar prata om jordgubbar och slanggurkor med över 18 procents böjning. Det är snuset och utstationeringsdirektivet. Det är spritmonopolet, fälljakten och ripjakten. Man kan göra frågan hur stor som helst egentligen.
Vid något tillfälle tror jag att surströmmingen, om man nu inte lyckas få hem den frågan, kommer att bli en symbolfråga på något sätt, och inte bara för norra Sverige och de som bor där. Mina vänner och jag ska nu till hösten förhoppningsvis än en gång få lov att prova på surströmmingen och all mystik kring detta. Det kan bli en symbolfråga.
Inte lägger vi oss i Frankrikes champagne, Englands fish and chips, tyskarnas bratwurst, currywurst och sauerkraut och danskarnas fläskestek och rödkål. Nästa gång är det väl skåningarna och deras äggakaka och spettekaka som kanske innehåller något som man inte anser lämpligt.
På något vis måste nog regeringen gå från de stora frågornas scen till det som för de människor som bor i Sverige är olika kännetecken som man har vuxit upp med sedan barnsben och som är spridda över hela Sverige och ta fatt i den frågan, för till sist tror jag att folket tröttnar på att EU sysslar med detta. Det får man oftast höra.
Det handlar om just matlandet, turistlandet Sverige. Jag läste i dagens Aftonbladet att 5 av 16 kycklingar som importeras är smittade med antibiotikaresistenta bakterier. Jag känner faktiskt ett rejält obehag när man ställer det kontra surströmmingen. Vad är det för olika intressen som styr i de så kallade fyra friheterna?
Ministern skriver ett utförligt svar på min skriftliga fråga. Det är jag tacksam för, men han skriver också "jag anser". Det skriver ministern, men vad anser regeringen? Det är det man också skulle vilja få klarhet i. Regeringen ska inte ta ställning förrän senare, den 1 mars 2011. Det kan vara den regering som sitter nu eller också är det kanske en annan regering som tar ställning.
Oaktat vilket är det här nog inte en så liten fråga som man kan tycka vid första anblicken. Låt alla 27 länder få lov att ha sina nationella rätter med all respekt för varandra. Det är det budskap som jag vill framföra i den här debatten.
Ronny Olander (S):
De som inte gillar EU så mycket brukar säga att Sverige är lydigast i EU-klassen, och så fort Bryssel, EU-kommissionen eller andra instanser pekar eller tycker till rättar Sverige in sig i ledet. Jag kan inte svara för det folkliga upproret i Norrland, men jag kan tänka mig att för en mattradition som har funnits i nästan 500 år kan till och med mitt skånska blod rusa till vid tillfälle.
Intaget är kanske några gånger per år. Jag kan i och för sig förstå att jordbruksministern säger att Sverige inte kommer att medverka till att sänka gemensamma gränsvärden. Okej. Kommer regeringen att göra allt vad som står i dess makt för att säkerställa undantag?
Är det inte fråga om lång hanteringstid mellan tre myndigheter som ska samverka, byta erfarenheter och så vidare att först lämna en delrapport för att sedan lämna en slutrapport om ett år? Det återstår bara några få månader, och även nästkommande år ska ordförandeskap skiftas. Är det inte möjligt att skynda på genom att regeringen sätter ned foten och talar om hur vi tycker och vad vi ställer upp på? Det är den frågan som hänger i luften.
Jag kan förstå problemet med gränsvärden. Samarbetar vi med Finland, som också står i samma situation? Om det inte går att sänka dioxin- och PCB-halter i Östersjön återstår att ge undantag. Men i dag finns olika uppfattningar bland myndigheter, till exempel Livsmedelsverket kontra Fiskeriverket.
Kommer regeringen att göra vad som står i dess makt och inte bara uttala vad jordbruksministern anser, vilket i och för sig kan vara ett steg på vägen?
Ronny Olander (S):
Den debatt som nu pågår är oerhört viktig. Är det på det viset, socialministern, att det är en ideologisk fråga om privatisering, utförsäljning och avreglering som nu pågår i vårt land och har gjort det under rätt så lång tid? Det som är viktigt att fundera kring är den låga läkemedelsanvändning som finns i Sverige bland Sveriges befolkning.
Om man gör en jämförelse med i EU och i Europa är det en betydligt större användning av läkemedel. Det gäller just den tillgänglighet som den borgerliga regeringen eftersträvar att man ska ha. Likadant gäller det vinstkrav och ökning av det. Man kan sälja ut filialerna i Apoteksbolaget och sälja dem i stora sjok.
De som kommer att anmäla intresse är naturligtvis läkemedelsgrossister och andra som har ett intresse av att det äts mer antibiotika, mer läkemedel och så vidare. Det är väl inte det som i Sverige ska känneteckna det som vi känner en stor stolthet över? Den fråga man måste ställa sig är: Är det någon i Sverige boende person som inte har fått läkemedel i tid?
Det är så ni har argumenterat med lättillgängligheten, att bryta upp monopol och den typen av resonemang. Vilket är nästa monopol som ska brytas upp? Jag fick i går i min brevlåda något som kanske talar om hur framtiden ska bli.
Det var från ett bensinbolag som nu inför vintern erbjöd vinterdäck, motorolja och batteriladdare. De skrev: Sedan kan du få receptfria läkemedel på din bensinstation. Är det så det är tänkt? Om det är så det är tänkt gäller min nästa fråga vad som händer när man ska sälja receptfria läkemedel på en bensinstation, i en matvaruaffär eller var det nu kommer att ske.
Vilken kontroll, erfarenhet, kunskap finns där på plats? Bensinstationer är oftast öppna från tidig morgon till sen kväll. Det kanske till och med är dygnet-runt-försäljning. Är det tänkt att man bland allt detta ska kunna få receptfria läkemedel?
Som exempel finns det receptfria läkemedel som den mycket kunniga personal som finns inne på apoteken bestämt avråder från: Du ska inte använda det läkemedlet tillsammans med ett annat läkemedel, för det påverkar din kropp negativt. Det blir njurar och lever som blir attackerade fastän medlen är receptfria.
Farmaceututbildningar och liknande innebär utbildning under många år. Man kan nu kanske se mängden som behövs om det ska bemannas på olika ställen. Kan socialministern lugna Sveriges befolkning och alla oss som funderar med att det på varje plats kommer att finnas människor som är kunniga, kompetenta och så vidare?
Det finns många sådana frågeställningar som man går och funderar på. Sedan är det väl ändå så, socialminister Göran Hägglund, att det bara är en ideologisk fråga att vi ska sälja ut så mycket vi kan?
Ronny Olander (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för det svar som vi har fått på våra mycket viktiga frågor som handlar om hur man ska kunna skapa ett samhälle där alla ska få plats, alla ska kunna förflytta sig utifrån sina egna förutsättningar och skapa ett samhälle designat för alla, som är ett viktigt begrepp som används inte minst i den nordiska handikapprörelsen och det nordiska handikappolitiska rådet, där jag själv sitter med.
Jag förstår att ministern vill fråga handikapprörelsen. Det är fullt rimligt, och de borde kanske redan ha fått möjligheten att svara. På något sätt känns det som att vi nu är på väg mot ytterligare en ny utredning, och vi har haft lång tid på oss totalt sett att försöka hantera de här frågorna på ett bra, riktigt och inte minst framåtsyftande sätt. Fråga myndigheter ska man också göra.
En stor del av interpellationssvaret handlar om kostnadsaspekten. Då kan man alltid fundera på vad det innebär om det blir stora kostnader, om vi då ska göra halt och säga: Nej, att göra samhället designat för alla får ske på ännu längre sikt.
Det som behövs är ett strategiskt och systematiskt arbete med uppföljning, utvärdering och så vidare. Man måste också ställa sig frågan, och det tycker jag att ministern ska fundera på när hon just tar upp kostnadsaspekten, vad det kostar att stänga människor ute, att inte se otillgängligheten som en diskrimineringsgrund.
Vad kostar det för alla de förtidspensionärer som får svårt att återkomma till arbetsplatserna, därför att de är otillgängliga, vad kostar det att allmänna kommunikationer är otillgängliga så att många tvingas åka färdtjänst, som är dyrt både för samhället och för den som är brukare, vad kostar det till exempel i bostadsanpassning och så vidare? En annan viktig sak, herr talman, är att se framtiden an.
Vi går mot en befolkningsutveckling där vi inom ett par årtionden kommer att ha en miljon människor som är 80 år eller äldre. 25 procent av befolkningen kommer att vara folkpensionärer över 65 år. Därmed inte sagt att man i och med en viss åldersgräns har speciella behov. Men vi är alla presumtiva brukare av ett samhälle som just är tillgängligt.
En del hotellkedjor har sett fördelarna med att satsa på just tillgängligheten som en tillväxtfaktor. Matvaruaffärer och -kedjor har sett det som en tillväxtmöjlighet att satsa på etnisk mat, etniska högtider och så vidare.
Vi som turistland skulle kunna ha ett samhälle som verkligen är öppet för alla och där alla har möjlighet att utifrån sin egen förmåga delta i detta.
Förvärvsfrekvensen är 77 procent för män, 75 procent för kvinnor, 60 procent för människor som inte har bott så länge i landet, men för människor med funktionshinder är den 50 procent. Det är en stor grupp människor vi pratar om som bor i det här landet, och för dem behövs en mer progressiv syn på de här frågorna.
Nu känns det, ministern, som att nu blir det en ny utredning, åren går och vi hamnar på efterkälken.
Ronny Olander (S):
Det var intressant att höra att ministern är beredd att gå ett steg längre. Kan man betrakta ministerns ord om regeringens utgångspunkt som en utfästelse om att otillgänglighet kommer att bli en diskrimineringsgrund inom rimlig tid efter det att utredningen är klar?
Jag kan förstå att det inte hinns med före valet. Själva målet är att det ska stå klart för alla och envar att alla boende i Sverige ska vara välkomna i det svenska samhället, att det ska finnas design för alla och att det är en prioriterad fråga i regeringen. Om det sedan blir gigantiska kostnader och vem som ska bära dem är en annan sak.
Efter ett antal år i riksdagen har jag förstått att man som minister kläms mellan statsministern och finansministern. Regeringen har ju gjort vissa prioriteringar vad gäller att sänka skatter.
Jag tänker inte ge mig in i en skattedebatt, men tar man bort skatteunderlag och nästan tävlar om att sänka skatter på alla områden och inte försiktigt höja någon skatt tar man bort underlaget för kommuner och landsting, även om de är självbeskattande. Regeringen skulle i stället kunna vara en stimulansgivare till landsting, kommuner och den privata sfären i syfte att få ett samhälle för alla.
Jag utgår från att hela regeringen står bakom denna fråga. Vad talar vi om för tidsperspektiv, ministern? Det är också en viktig signal.
Det förvånar mig många gånger att handikapprörelsen med sina 50 olika organisationer är så tålig som den är, även om den självfallet ligger på. Det känns nämligen väldigt orättvist att man inte kan ha detta begrepp.
Är uppdraget till Statskontoret när det gäller kostnadsanalysen också att väga in utanförskapets kostnader med tanke på att förvärvsfrekvensen i dessa grupper är ca 50 procent?
Jag har stor respekt för att man kanske inte kan väga in höga tal som för andra som råkar vara friska utan att man ska utgå från arbetsförmåga. En fråga som vi kanske har diskuterat för lite är varför det dröjer så länge. Varför anges det inget tidsperspektiv?
Eller är det gjort nu för Statskontoret? Är det sagt att det ska vara klart då och då? Talar vi om ett halvår, åtta månader eller vad?
Ronny Olander (S):
Då har vi fått ministerns klara uttalande, och det tackar vi för. Samtidigt har vi blivit på det klara med vilket ställningstagande som regeringen kommer att göra. Jag förstår utredningsväsendet. Jag kan den delen bra.
Men det innebär också att varje gång som vi diskuterar mindre skatteunderlag, som tycks vara en högprioriterad fråga just för denna regering att diskutera, känns det precis som om det också finns minskade förutsättningar att skapa ett samhälle för alla. Jag vill passa på tillfället att nämna ett gott exempel. Jag har varit med i Nordiska Handikappolitiska Rådet sedan 2003.
År 2004 och 2005 hade vi en stor diskussion. Vi gjorde också en genomgång av Sveriges riksdag.
Jag vill framhålla det som ett gott exempel på hur man under flera mandatperioder - föregående mandatperiod, denna mandatperiod och förhoppningsvis också framöver - gjort mycket för att se till att alla, politiker, riksdagsledamöter, tjänstemän och allmänheten, ska ha möjlighet att få tillträde till Riksdagshuset.
Det gäller både den fysiska tillgängligheten till själva parlamentet och tillgänglighet till information, tv-sändningar, skärmläsning, lättläst svenska, personliga assistenter och så vidare. Men det handlar också om att man har velat diskutera just bemötandefrågor, matfrågor, allergifrågor och astmafrågor som är så oerhört viktiga och komplexa. Men det finaste av allt är att vi alla går in genom samma ingång till Sveriges riksdag.
Detta arbete bedrev man, utan att det var några diskrimineringsgrunder och det ena och det andra, med god vilja och med entusiasm, och man kunde till och med diskutera det över partigränserna. Men vi som politiker fick möjlighet att vara med och trycka på. Det är något av det finaste som vi kan se när det gäller Sveriges riksdag och som vi kan vara stolta över: Vi går alla in genom samma ingång. Hur det ser ut i Rosenbad och i olika myndigheter kan jag inte svara på.