Jörgen Johansson (C):
Alliansregeringens övergripande målsättning var och är att minimera utanförskapet. Efter ett år kan vi konstatera att politiken har varit lyckosam. Antalet sysselsatta ungdomar har ökat med 40 000, vilket är den största ökningen sedan SCB:s mätning i början på 60-talet, eller rättare sagt 1963.
Antalet arbetssökande i åldern 18-24 år har minskat med 26 procent, och antalet deltidsarbetslösa unga har minskat med 29 1⁄2 procent. Mätningen gäller oktober 2006 till oktober 2007. De åtgärder som gjorts ger dessutom mer i plånboken. En metallarbetare får netto 740 kronor mer i månaden, och en sjuksköterska netto 870 kronor.
Vi har också åtgärder som ger arbetsgivaren stimulans vid anställning av människor. Det är åtgärder som stimulerar till arbete och som tveklöst har resulterat i fler jobb. Det visar att utanförskapet minskar, delaktigheten ökar och förutsättningarna för en fortsatt välfärd stärks. Vad säger då oppositionen? Det är orättvist, säger Socialdemokraterna. Det är orättvist, säger Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Det säger också vi. Det är orättvist när oppositionen bakar in sin arbetsfientliga politik i en retorisk sockerbädd för att dölja den bittra smaken för svenska folket. Från alliansen ser vi oppositionens orättvisa politik. Även svenska folket såg den förra regeringens retoriskt skickliga försök att gömma undan det enorma utanförskap som de skapat under en rådande högkonjunktur.
Därför fick alliansen förtroendet att leda landet under den här valperioden. Socialdemokraterna upprepar åtskilliga gånger att deras budget är modern, rättvis och ansvarsfull med en hög sparandepost till skillnad från regeringens. Det Socialdemokraterna föreslår i sin alternativa budget är ingenting annat än skattehöjningar, fördubblad arbetsgivaravgift för unga och en höjd arbetsgivaravgift i tjänstesektorn.
Man kan fråga sig om det är rättvisa - knappast, som jag ser det. En sjuksköterska får i Socialdemokraternas budget en skattehöjning med 358 kronor. Det blir alltså 358 kronor mindre att röra sig med varje månad. En polis får en skattehöjning av Socialdemokraterna med 430 kronor i månaden.
Det innebär att landets ungefär 16 000 poliser ur egen ficka får betala nästan tre fjärdedelar av Socialdemokraternas så kallade satsning på polisen. Det visar att den socialdemokratiska tolkningen av ordet rättvisa behöver en översyn för att platsa under begreppet ansvarsfullt.
Socialdemokraterna propagerar dessutom för att jobbskatteavdraget slår fördelningspolitiskt fel och att det är en orättvis reform. Ändå har de i sin budget behållit större delen av vår jobbskattereform. Frågan är hur de tänker. I mina ögon saknas trovärdigheten i tanken. Socialdemokraterna accepterar runt 30 miljarder av jobbskatteavdragets steg ett, men de säger det inte rent ut.
Nu justerar de nämligen jobbskatteavdragets steg ett med ungefär 7,5 miljarder kronor, men utåt propagerar de mot regeringens jobbskatteavdrag. En logisk slutsats att dra av detta är att Socialdemokraterna knappast sätter svenska folkets behov i första rummet, i synnerhet inte om det står i strid med den socialdemokratiska retoriken.
Däremot har de tydligen ingenting emot att i det dolda skriva under vår politik genom att behålla större delen av vår jobbskatteavdragsreform i sin skuggbudget. Man kan fundera över om det är rakryggat och trovärdigt. Jag tycker inte det. Fru talman! Förutom utanförskapet har vi ett stort problem att tampas med framöver.
Det är det problem som den förra regeringen till stor del bidrog till men blundade för. Jag talar om skatte- och bidragsfusket. Det klingar säkert bekant i allas öron eftersom debatten till stor del har handlat om det. Ofantligt mycket pengar försvinner ur vårt skattesystem varje år. Det är pengar som skulle kunna gå till vår gemensamma välfärd.
Skatteverket konstaterar att hela 133 miljarder skattekronor går förlorade varje år, främst på grund av fusk, fel eller misstag. Det är nästan tre gånger så mycket som kostnaden för det svenska försvaret under ett år. Enligt Skatteverket står svartarbete för den största skatteintäktsförlusten, 66 miljarder kronor. Förutom skatteintäktsförlusten förlorar staten omkring 20 miljarder kronor per år på grund av att bidrag betalas ut fel.
Det är en bedömning som Delegationen mot felaktiga utbetalningar har gjort. Det innebär att 55 miljoner kronor varje dag betalas ut på felaktiga grunder. Tillsammans med Skatteverkets och delegationens syn är det 422 miljoner kronor om dagen.
Det är tre gånger så mycket som staten anslår till hälso- och sjukvård, eller lika mycket som landstingens budget för hälso- och sjukvård under ett år - alltså lika mycket som hälso- och sjukvården i Sverige kostar under ett år. Som jag ser det har Socialdemokraterna ett stort ansvar för det höga bidrags- och skattefusket. Under den socialdemokratiska regeringen var det en olönsam affär för många att gå från bidrag till lön.
Man hamnade i den så kallade bidragsfällan. Det finns självklart ett uppenbart samband mellan viljan att arbeta och ersättningsnivån i trygghetssystemen. Människor lamslogs och sattes utanför trygghetssystemen, men också utanför den sociala gemenskapen. De fråntogs värdigheten och stoltheten över att kunna försörja sig själva. Utmaningen för den nuvarande regeringen fortsätter därför att ligga i att ge dessa människor incitament att ta sig ur den onda cirkeln.
Utöver de moraliskt positiva effekterna för individen att kliva in på den legala arbetsmarknaden kommer han eller hon att även omfattas av trygghets- och pensionssystemen. Dessutom tillkommer den positiva bieffekten av att vakna upp en vanlig morgon och kunna gå till ett riktigt jobb. Samtidigt som det möjliggörs måste vi arbeta för att företag får växa och vara med och skapa de riktiga och vita jobben.
Det måste bli enklare och framför allt billigare att anställa människor för att upphäva effekten av en utbredd svart arbetsmarknad parallellt med att utanförskapet bryts. Vid sidan av ett värderingsskifte måste åtgärder vidtas för att stoppa svartjobben. Det är ett arbete som alliansregeringen har påbörjat. Det arbetet innefattar till stor del arbetet med att lösa utanförskapet. Fru talman!
Genom jobbskatteavdraget kan i dag främst låg- och medelinkomsttagarna få närmare 1 000 kronor mer i månaden netto i plånboken. Förutom att skatten på arbete har sänkts har kostnaden för att anställa vissa grupper och inom vissa branscher reducerats bland annat genom nystartsjobben. Vi kommer att fortsätta att göra det lönsamt att arbeta i Sverige.
En del i arbetet är att hjälpa människor att befria sig från det bidragsberoende som den tidigare regeringen har skapat. För att nå det målet fordras ett värderingsskifte där samhället visar alla människors betydelse i samhällsarbetet. Från alliansen synliggör vi alltså människorna i det här arbetet. Fru talman! För att tydliggöra vad som bland annat behöver göras ska jag ge ett exempel.
Svenska folket är vanligtvis mycket noga med att se över sina inköp och dubbelkolla det mesta. Jag tror att vi alla är överens om att det är så. Det underliga är att den största posten i alla individers utgifter, skatten, är den enda utgiftspost som vi inte verkar ha någon kontroll på. Det beror förmodligen på att det saknas tydlighet och transparens i systemet. Enligt min mening behöver människor få se hur mycket de egentligen betalar i skatt.
Om till exempel en Köpingsbo med en månadslön på 20 000 kronor går till Ica och handlar en matkasse som kostar 300 kronor kan man fundera över hur mycket den matkassen egentligen kostar individen. För att Köpingsbon ska kunna handla för 300 kronor måste han först tjäna ihop 447 kronor. Dessutom tillkommer en arbetsgivaravgift på 145 kronor.
Det landar på en nota för matkassen på sammanlagt 593 kronor. Till det ska läggas en mervärdesskatt på 60 kronor som är inbakad i de 300. Varan belastas alltså med samhällskostnader i storleksordningen 352 kronor, detta för en vara som synbart för konsumenten kostar 300 kronor. Som jag ser det vore det rimligt att tydliggöra för köparen hur det här egentligen hänger ihop.
Vad får jag för det extra jag betalar? Varför ska jag acceptera den här överkostnaden? Insikten i det här exemplet skulle förmodligen få alla att inse att om vi alla hjälper till och om alla betalar sin andel av kakan och inte sysslar med svart verksamhet kanske samhällets pålägg skulle kunna minskas, det vill säga motverka svartjobb.
Den insikten ger ökad tydlighet och transparens i hela skattesystemet. En sådan insikt skulle gagna alla. Fru talman! Alliansregeringen valdes för att väljarna trodde på den arbetsmarknadspolitik som alliansen presenterade. Man trodde mer på den än på den som den tidigare regeringen hade förmått att genomföra.
Mycket av det åtgärdspaket som alliansen presenterade har nu beslutats i kammaren och de positiva effekterna börjar visa sig. Jag konstaterar av de budgetförslag som vi ser från Socialdemokraterna och de övriga oppositionspartierna att det i dag inte finns något regeringsalternativ till nuvarande regering. Fru talman! Mot den bakgrunden yrkar jag bifall till utskottets förslag.