Anders Borg (M):
Låt mig börja med att säga att det är väldigt trevligt att vi får den här interpellationsdebatten. Marie Engströms fråga och Carl Hamiltons synpunkter är väldigt viktiga. Vi står inför stora miljöutmaningar. Det handlar om det arbete vi har på Östersjösidan men naturligtvis också på klimatsidan.
Vi har precis i dagarna fått den omfattande Sternrapporten som visar att effekterna på produktion och välstånd, inte minst på längre sikt, potentiellt kan bli väldigt betydande. Naturligtvis bör man alltid värdera denna typ av beräkningar med stor försiktighet. Det handlar om vad man gör för antaganden om räntor och annat på längre sikt.
Dock förefaller vi i dag ha en bred enighet om att klimathotet bör tas på största allvar. Därmed följer också att vi har en skyldighet, inte minst mot våra barn och framtida generationer, att göra detta på ett så effektivt och bra sätt som möjligt.
I den här regeringens strategi har det varit väldigt tydligt att vi vill bidra, inte minst i ett globalt perspektiv, till att få upp klimatfrågorna på agendan. Vi ska vara medvetna om att detta är ett genuint globalt problem och bör hanteras och lösas i ett globalt perspektiv.
Vi vet också att detta är en central fråga för EU och kommer att vara en central del av det ordförandeskap som Sverige kommer att gå in i. Inte minst handlar det om att försöka samla EU-länderna kring en strategi kring klimatfrågorna. Sedan bör naturligtvis även Sverige bidra, och vi kan göra viktiga insatser på området. Men man ska komma ihåg att om vi tar det globala klimathotet på allvar är det mångdubbelt mer effektivt att Sverige kan bidra i ett globalt perspektiv.
Tar vi ett europeiskt perspektiv är det mångdubbelt mer effektivt om Sverige kan delta och bidra till insatser i ett europeiskt perspektiv. Det går nämligen att vidta omfattande åtgärder till väsentligt lägre kostnader om man gör det utanför Sverige. Tror vi att det globala klimathotet är allvarligt måste vi försöka föra en smart miljöpolitik. Den måste innehålla effektiva åtgärder, men den måste också bygga på att man får ett förtroende och en folklig förankring för åtgärderna.
Det kan inte vara så att instrumenten alltid handlar om sådant som vanliga människor uppfattar som en försämring av deras möjligheter att leva sitt liv. Det är inte genom att sänka levnadsstandarden, eller genom att höja alla skatter man kan se på området, som man löser detta, utan man måste våga hitta andra vägar framåt. På det sättet får man säga att Carl Hamilton väljer en väldigt konstruktiv approach .
Det är uppenbart inte självklart i en global värld att Sverige ska producera all etanol vi använder. Med normala frihandelsargument borde man kunna argumentera mot det. Hur produktionen av etanol ska fördela sig runtom på jorden vet vi inte riktigt ännu. Det förefaller dock finnas starka argument, precis som Carl Hamilton säger, för att man kan sänka priserna.
Det är inte upp till mig att lägga fast någon regeringshållning på den punkten. Det kanske finns anledning att återkomma till detta. Men de argument som Carl Hamilton använder kring frihandel talar ju starkt för miljöintressena. Vill vi minska koldioxidutsläppen är etanolen en del.
När det sedan gäller momssatserna och Marie Engströms viktiga frågor vill jag ändå påpeka att detta är förslag som har förhandlats fram under den förutvarande majoriteten. Begränsningarna i fråga om vilka momssatser man får sänka förhandlades fram mellan 2003 och 2006 i EU. Det var under den perioden vi hade mer avgörande möjligheter att få in etanolen om vi hade velat det.
I dag får vi nog vänta tills det kommer en ny runda, och den diskussionen kommer inte att starta förrän kommissionen har lagt fram sin utvärderingsrapport.