Anders Ygeman (S):
Jag blir lite brydd av Allan Widmans inlägg i den här diskussionen. Jag kan ha kommit ihåg fel, men visst var det så att Allan Widman var närvarande i Sälen och hade möjlighet att följa den diskussion som följde på mitt anförande? De som hade möjlighet att följa mitt anförande kunde höra att jag talade om de här frågorna. Jag har inte sagt någonting av det som Allan Widman nu försöker ställa mig till svars för. Jag har inget behov av att skydda mig mot det.
Låt mig snabbt rekapitulera det som jag faktiskt sa och som jag fortfarande menar. Jag sa att självförsörjningsgrad är ett dåligt mått att utgå från. Det beror på att våra konsumtionsmönster har förändrats så kraftigt. I motsats till vid tiden för första världskriget, och faktiskt även andra världskriget, som Allan Widman nämner, konsumerar vi i Sverige i dag såväl ananas som vin.
Det har gjort att självförsörjningsgraden gått nedåt. Men jag tror att de flesta medborgare kommer att kunna klara en kris eller krigssituation väldigt bra utan att konsumera vare sig ananas eller vin. Grunden är naturligtvis att vi till stor del ska kunna försörja oss själva i en kris eller en krigssituation.
Men inget av de scenarier myndigheterna eller experterna utgår från i sin planering innefattar att vi kommer att vara helt avskärmade från omvärlden. Utvecklingen av livsmedelsproduktionen i Sverige och i princip alla andra länder, utom möjligtvis Nordkorea, Moldavien och några till, har inneburit en betydande grad av specialisering. Man blir duktigare på att producera ett antal varor. Sedan byter man dem mot andra varor.
Det är inte så att jag, Sverige eller EU på något sätt har sagt sig vara beroende av ett annat land för att klara försörjningen i en kris eller en krigssituation. Däremot är det så att vi kommer att behöva ett visst utbyte av varor. Vi är väldigt duktiga på att producera en del livsmedel. Andra länder - Allan Widman nämnde Norge - är väldigt duktiga på att producera lax. Det gör vi tyvärr inte i lika stor utsträckning som Norge.
Där tror jag att det finns en betydande förbättringspotential i Sverige. Ska vi nu i totalförsvarsplaneringen bygga upp vår förmåga att även inom livsmedelsförsörjningen klara en kris eller en krigssituation måste den inrikta sig på att klara försörjningen av baslivsmedel. Då blir självförsörjningsgraden ett dåligt mått att titta på.
Det väsentliga måste vara vår förmåga att producera och inte minst distribuera viktiga livsmedel. Lika lite som det är säkert att vi kommer att bli avskurna från vår omvärld, lika lite kan vi vara säkra på att det kommer att vara möjligt att distribuera livsmedel i alla delar av vårt land. Det kan vara så att en del av landet är avskuren.
Det är alltså inte alldeles självklart att det bara är nationens gränser som ska vara avgörande för vår förmåga att klara en kris. Sedan handlar det om insatsvarorna. Vi har i dag ett transportsystem som i väldigt hög grad är beroende av fossila drivmedel som vi importerar från andra länder.
Vill vi öka vår förmåga att klara en kris eller en krigssituation bör vi ställa om stora delar av vårt distributionssystem, så att vi i lägre grad blir beroende av fossila drivmedel utifrån. Under tiden vi gör det krävs naturligtvis att vi har ett betydande lager av de fossila drivmedlen.
Det spelar ju ingen roll om hela nationen är självförsörjande på exempelvis fläskkött genom produktion i Skåne om vi inte klarar att distribuera fläskköttet över landet.