KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret, men jag är inte riktigt nöjd med det. Som utbildningsminister har Jan Björklund varit med och sagt ja till att varje medlemsland i EU ska arbeta med de åtta nyckelkompetenser som man menar är viktigast för att man ska bli fullvärdiga samhällsmedborgare, utveckla sin självkänsla och vara anställbar. En av de åtta nyckelkompetenserna är just kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer.
Samtidigt har Jan Björklund varit drivande i att ta bort estetiskt ämne som gymnasiegemensamt ämne. Dessa båda saker går inte ihop. Jag blir lite nyfiken på vilken vetenskap och beprövad forskning som låg till grund för beslutet om att ta bort ett ämne som har varit gymnasiegemensamt sedan 1994 och som väldigt mycket forskning visar har varit värdefullt för utvecklingen av vårt land.
Att estetisk verksamhet genom politiska beslut försvinner som obligatoriskt ämne i gymnasieskolan är en tillbakagång. Risken är stor för att vi får ännu fler barn och ungdomar som misslyckas. Nu kommer Jan Björklund att svara och säga samma sak som han sade i svaret, alltså att ämnet inte alls har försvunnit och att det är valbart.
Så är det, men man kan fundera på hur valbart det egentligen är när det ska konkurrera med andra ämnen som ger meritpoäng, vilket estetisk verksamhet inte gör. För att använda ungdomarnas uttryck går ämnet fetbort. Så säger ungdomarna. Det räknas inte. Systemet gör att estetisk verksamhet blir en B-verksamhet, och det är sorgligt.
Ju oviktigare vi gör den estetiska verksamheten, desto oviktigare blir den. Det är dessutom helt fel att gå med tanke på all forskning som visar på betydelsen av estetisk verksamhet, inte minst som viktig faktor för lärandet. Ny hjärnforskning från Umeå universitet slår fast att rytm främjar problemlösning, och det är vedertagen kunskap att lärande befästs av att man målar, musicerar, gestaltar och så vidare.
Elever som utövar konst och kultur blir både mer engagerade och mer ansvarsfulla. De presterar bättre i andra ämnen. Både jag och Jan Björklund vet att det är så. Och forskning visar att kultur har stor betydelse för folkhälsan. Vi mår bättre, och vi upplever mindre stress. Estetisk verksamhet handlar inte bara om att göra.
Det handlar lika mycket om att tillägna sig kunskaper som bidrar till att öka barnens och ungdomarnas självförtroende och samarbetsförmåga. Det är kunskaper som är lika viktiga som att veta vad ett substantiv är. Fru talman!
Jag skulle vilja att Jan Björklund berättar för mig vilken forskning han baserade beslutet på, att ta bort den estetiska verksamheten i gymnasieskolan.
Gunilla Svantorp (S):
Svaret på frågan är naturligtvis att vi gör det. Det måste Jan Björklund se. Det står i vår kommittémotion. Det är klart att vi vill återinföra estetisk verksamhet i gymnasieskolan. Det finns många forskare som man kan imponeras av, som hela tiden forskar kring vad estetisk verksamhet faktiskt betyder i skolan. Jan Björklund har haft en presskonferens i dag.
Han sade så här förut: Jag tror att det är nyttigt att lyssna på internationell expertis som gör en oberoende granskning av svenskt skolväsen. Nu handlar det om någonting helt annat, men Jan Björklund måste ändå tycka att det är nyttigt att lyssna på oberoende forskare från andra ställen i världen som tycker någonting. Det finns en forskare som just har studerat estetisk verksamhet och kultur i skolan.
Det är Anne Bamford. Hon har gjort en stor Unescoundersökning - den måste Jan Björklund vara väl bekant med, eller hur? Slutsatsen i den undersökningen, som pågick i många år och som omfattade väldigt många länder, var att konst, kultur och kreativitet är nyckeln till en framgångsrik skola.
Rapporten beskriver bland annat att konst förekommer i de flesta länders läroplaner men att det finns ett glapp mellan vad som sägs och vad som faktiskt görs på skolorna. Konstundervisningen skiftar från land till land. Det finns en skillnad mellan undervisning i konstämnen och undervisning genom konst. Konstundervisning har inverkan på barnen, skolan och samhället. Och det finns fördelar med konstundervisningen men bara om den har hög kvalitet.
Där kan jag bli bekymrad över vad som ska hända med våra barn och deras möjligheter till estetisk verksamhet när regeringens budskap nu är att estetisk verksamhet inte är så viktig. Den är valbar för dem som vill, men den ger inga meritpoäng. Vem vill utbilda sig till lärare i de ämnena när regeringen säger att de inte är så viktiga? Och vad händer med vår konstundervisning på sikt om de som ska undervisa inte har relevant utbildning?
Jo - det har Bamford visat - då sjunker resultaten. Anne Bamford säger i den här utredningen att det finns hyllmeter med forskning som slår fast sambandet mellan estetisk verksamhet och lärande och som visar att det stärker elevernas kritiska tänkande.
Jag är lite nyfiken på vad Jan Björklund tycker om utredningen och hur han har lyft in den i sitt arbete. I interpellationssvaret säger Jan Björklund: Skolans uppdrag att förbereda alla elever för ett aktivt deltagande i samhällslivet vilar i hög grad på grundskolan. Sedan tar det slut.
Senare i svaret säger han nämligen: Regeringen anser att gymnasieskolan tydligt måste förbereda eleverna för fortsatta studier respektive yrkeslivet. Den där allmänbildningen, det där att få prova på och att lära sig nya saker hela tiden genom andra uttrycksformer, tar alltså slut efter grundskolan. Det ska sedan vara valbart för dem som då inte vill ta sig vidare till högskolan och behöver de poängen. Jag förstår inte hur utbildningsministern tänker.
Jag förstår inte vad han baserar det på.
Gunilla Svantorp (S):
Jan Björklund pratar alltid om de som hoppade av Socialdemokraternas skola för åtta år sedan, men det är lika många som hoppar av Jan Björklunds skola just nu. Du har varit utbildningsminister i åtta år. Det är lika många som hoppar av nu. Det har inte hänt någonting. Man kan stå här och säga att det tar tid. I dag har Jan Björklund sagt att det kommer att ta ännu längre tid, till 2018, innan någonting händer. Men så kan man inte ha det. Det säger sig självt.
Sedan är det en annan sak: Alla våra förslag är finansierade. Stå inte och påstå någonting annat. I den här debatten har jag försökt att hålla mig till forskningens resultat, eftersom jag tycker att det är viktigt att vi inte bara tycker en massa saker utan också pratar om vad forskningen säger. Vi säger ju att vi ska ta till oss vad forskningen säger. Jag tycker kanske inte alltid att Jan Björklund gör det, och det vill jag lyfta upp.
Forskningen visar olika sidor, men ju mer ett område beforskas, desto mer väger det oftast över på den ena sidan. Så är det. Och när det handlar om estetisk verksamhet finns det nästan ingen annan sida, för allting väger över till att det är stimulerande och bra för de andra ämnena om man också får använda alla uttrycksformer.
Därför är det jätteförvånande för mig att man kan fatta ett beslut om att ta bort estetisk verksamhet som gymnasiegemensamt ämne och säga att det beror på - vad sade du? - beprövad erfarenhet. Var då? Vilken då? De hoppar av. Ja, men det gör de nu också. Visa mig den forskning som visar att detta beror på att de hoppade av skolan!
Jag tror inte på det. Det är bara ett argument. För mig är det självklart. Om en skolklass jobbar med en pjäs eller en väggmålning eller gör någonting tillsammans konkurrerar man inte. Då skapar man någonting tillsammans, någonting som man har nytta av i resten av sitt liv, oavsett om man gör det på grundskolan eller på gymnasiet. Vad tycker Jan Björklund om det?
Gunilla Svantorp (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Yrkeshögskolan är verkligen en fantastisk utbildningsverksamhet. Föregångaren hette som bekant kvalificerad yrkesutbildning och startade 1995-1996 som en treårig försöksverksamhet. Den föll så väl ut att den socialdemokratiska regeringen 2001 inrättade Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning som sedan blev en reguljär utbildningsform.
Ansvaret övergick under statsrådets regering 2009 till den nya Myndigheten för yrkeshögskolan som samlar alla eftergymnasiala utbildningar under sitt tak. Ibland känns det nödvändigt att påminna om historien. Kvalificerad yrkesutbildning - som i dag heter yrkeshögskolan - är ingenting som har uppfunnits i och med regeringsskiftet 2006, utan det är resultatet av ett långt och gediget arbete av flertalet regeringar, däribland min egen.
Men det gläder mig att den nuvarande regeringen också pratar väl om yrkeshögskolan och människors möjlighet att utbilda sig till viktiga yrken och kanske ännu mer till kommande viktiga yrken som vi inte dag inte vet hur de kommer att se ut. Vad som bekymrar mig och som var orsaken till att jag skrev interpellationen är att yrkeshögskolan inte är dimensionerad efter de behov som finns.
Runt om i vårt land vittnar både näringsliv och utbildningsanordnare - men framför allt deltagare - om att utbildningen leder till jobb. Den har tillgodosett det utvecklingsbehov som fanns inom just den branschen som yrkeshögskolan har vidareutvecklat sig inom. Statsrådet säger i sitt svar att regeringen satsar på yrkeshögskolan och redovisar en mängd siffror.
Dock redovisar hon inte några siffror på de yrkeshögskoleplatser som man har dragit ned på, vilket man har gjort sedan 2006. Det som jag ifrågasätter är om det verkligen är rätt siffror utifrån det behov som finns. Bara var fjärde ansökan om att få starta utbildning beviljas i dag samtidigt som antalet sökande till varje plats ökar för varje år. Vi vet att långtidsarbetslösheten ökar.
Den har tredubblats sedan 2006. Över 420 000 människor är arbetslösa i vårt land. Då måste man ändå fundera över hur regeringen prioriterar resurserna. Hade det inte varit fler platser i dag än vad det var 2006 hade det varit väldigt konstigt med tanke på att befolkningen har ökat med 500 000 människor. Fru talman!
Jag undrar hur statsrådet ser på det faktum att bara var fjärde anordnare får starta en utbildning när vi har det arbetslöshetsläge som vi har i dag.
Gunilla Svantorp (S):
Det är lite spännande att regeringen tillsätter en särskild utredare, med tanke på att det alldeles före jul kom en rapport från yrkeshögskolan som heter Regional efterfrågan på kompetens och utbildning inom yrkeshögskolan , som statsrådet säkert har läst.
I den rapporten, som är på långt över hundra sidor, har varje län, 21 län, i vårt land själva inventerat sitt utbildningsbehov och tittat på vad de behöver. Vilka branscher behövs framöver? Hur kommer näringslivets och den offentliga verksamhetens behov att se ut framöver? Det är lite grann det som den särskilda utredaren ska göra, som jag tyckte att statsrådet sade. Det finns redan en rapport om det.
Varje kapitel i rapporten avslutas med en sammanfattning av hur behovet av yrkesutbildningsplatser ser ut i respektive län. Det finns alltså redan framme. Med tanke på att den rapporten finns och har funnits tidigare - det är ingen ny rapport, utan den återkommer - blir jag lite nyfiken: Varför ger man myndigheten i uppdrag att göra sådana här rapporter om man sedan inte använder rapporternas resultat?
En annan sak som jag möter när jag reser runt i landet och pratar om vuxenutbildning och yrkesutbildning, men framför allt lyssnar på vad människor säger, är att vi inte kan hålla på med den här ryckigheten. Ena året kommer det några platser, och nästa år tar man bort platser. Så kan vi inte hålla på. Man vet att behoven ser ut så här - det visar ju en sådan här rapport. Det behövs oändligt mycket mer platser än de som finns i dag.
Hur man än räknar på det har vi socialdemokrater i budget efter budget lagt betydligt fler platser till yrkeshögskolan än vad statsrådet har gjort. Det är också intressant att jämföra riktiga siffror, men det är svårt att få fram siffror på hur det har sett ut bakåt i tiden för yrkeshögskolan.
Regeringen säger ständigt att den skapar fler högskoleplatser, men då kan vi titta på högskoleplatserna utifrån antal personer. År 2006 var det 431 platser per 1 000 ungdomar, och i dag är det 377 platser per 1 000 invånare. Om det ser likadant ut på yrkeshögskolan har man ju inte ökat antalet platser utan minskat antalet platser. Men det är svårt att få fram de siffrorna.
Vi måste jämföra rätt siffror, inte slå oss för bröstet över några siffror som kanske inte är riktiga, med tanke på att befolkningen har ökat så oerhört mycket sedan 2006. Jag vill fråga statsrådet: Varför är det viktigare att sänka skatterna än att satsa på utbildning? Det är ändå det som den här regeringen prioriterar hela tiden - att sänka skatterna i stället för att satsa på utbildning.
Gunilla Svantorp (S):
Det viktiga är väl ändå att vi har utbildningsplatser. Svaret på den första frågan är att vi har fattat beslut på partikongressen om att vi ska ha en hög kvalitet på utbildningsplatserna. Det är vårt beslut, inget annat. Svaret på den andra frågan beror på valresultatet. Vi får först avvakta valet och se vilka partier som kommer att samarbeta efter valet. Statsrådet kan näppeligen veta vilka av de partier som ingår i hennes allians i dag som finns i riksdagen då.
Det vet inte jag heller. Det är inte utan att jag blir lite nyfiken på hur statsrådet tänker kring detta med att bara var fjärde utbildningsanordnare får tillstånd att starta sin utbildning, när vi samtidigt vet att vi har så hög ungdomsarbetslöshet och så hög långtidsarbetslöshet.
I stället för att låta människor gå in i återvändsgränder som fas 3, eller sysselsättningsfasen som det heter i dag, vore det väl betydligt bättre att ge dem möjligheter att utbilda sig och komma ut i riktiga jobb. Precis som statsrådet sade är det här en fantastiskt bra utbildning, och då ska vi väl satsa på den i stället för att satsa på inlåsningseffekter som inte leder någonstans. Jag tycker att det är jättekonstigt.
Man borde verkligen betydligt bättre än i dag ta till vara denna utbildningsform och satsa resurser. Sedan kan man säga, som statsrådet sade, att vi har olika åsikter om skattesänkningarna. Men de finns ju där. Ni har ju sänkt skatterna med över 100 miljarder. Hade de pengarna använts till att skapa utbildningsplatser eller andra välfärdssatsningar hade det naturligtvis gjort skillnad för folks möjligheter att få jobb. I dag fastnar man i fas 3.
Det kan väl ändå inte vara bättre än att satsa på utbildningsplatser.
Gunilla Svantorp (S):
Det här är en teknisk fråga, men det är också en fråga som kan få stor betydelse för dem som drabbas om de nu drabbas av felaktiga beslut. Jag har skrivit interpellationen eftersom det är väldigt många som hör av sig. Jag säger väldigt många, och det är väldigt många. Det är framför allt studie- och yrkesvägledare som jobbar med frågan som ser med oro på att reglerna kommer att försämra för deras deltagare.
Det är en del rektorer som hör av sig och säger: Det kommer att hänga på mig vilka betyg eller kurser som kommer att godkännas. Det kan bli godtyckligt, att det bedöms på ett sätt i en skola och på ett annat sätt i en annan. Det är framför allt deltagare som hör av sig. Det är anledningen till att jag ställer frågan.
Tidigare kunde man få ett slutbetyg som var en blandning av gamla och nya kurser. Men i det nya systemet måste man ha en gymnasieexamen, och då räknas endast nya kurser plus konverterade kurser. Men de måste ingå i den nya omvandlingstabellen, och då är frågan: Vad händer med dem som inte kommer att ingå där men som tidigare har ingått i en annan kurs som i dag inte finns?
Det är det som gör att det här är en teknisk fråga. Det som oroar mig är att vuxenutbildning är så viktig, inte minst för tillväxt och sysselsättning. Om vi då skapar regler som gör att människor känner att de inte orkar och att de i stället stannar kvar i arbetslöshet eller i en situation där de inte mår bra, då har vi skapat ett system som inte är bra. Därför måste vi diskutera det.
Faktum är också att det tidigare i många år, både under nuvarande regering och tidigare, har varit ungefär 30 procent som har lämnat gymnasieskolan utan betyg. De mognar sent; de kommer så småningom på att de nog måste läsa upp sig. Tidigare har det varit om inte enkelt så åtminstone enklare än vad det ser ut att kanske bli i framtiden. Det får mig att fundera.
Det är en märklig signal man sänder ut att gamla kunskaper kanske inte längre duger om de inte finns i Skolverkets omvandlingstabell. Jag skulle vilja citera vad Fredrik Reinfeldt sade i regeringsförklaringen i höstas. Han sade så här: "Utbildning är centralt både för den enskilde och för samhället i stort."
Nästa citat är viktigt, för där säger han så här: "Tempot i dagens arbetsliv är ofta väldigt högt. Därför bör vi bli mer öppna för att byta yrke mitt i livet. Vi behöver underlätta en sådan omställning." Det är jättebra; det var en av de saker som jag tyckte var jättebra när jag hörde regeringsförklaringen. Men jag upplever att det i och med den nya vuxenutbildningsförordningen finns en risk att man gör precis tvärtom.
Det vill jag fråga statsrådet om. Ser inte statsrådet en risk att deltagare med tidigare misslyckanden i skollivet straffas i det nya regelverket, då man försvårar användandet av tidigare kunskap?
Gunilla Svantorp (S):
Det är bra att det har varit ett gediget arbete och att det nu är på väg ytterligare delar i omvandlingstabellen. Det tycker jag är jättebra. Men problemet kvarstår att vi i dag har 400 000 människor som är utan jobb. Vi vet att vart femte rekryteringsförsök misslyckas. Hade varje rekryteringsförsök lyckats hade 80 000 fler människor haft jobb i dag.
Väldigt ofta hänger det på att man inte har rätt kompetens och att man inte har rätt utbildning. Jag menar att vi står inför stora utmaningar som just vuxenutbildningen kan vara en viktig nyckel för. Då får man verkligen inte försvåra för de här människorna. De har kanske varit utestängda från jobb och tar sig ändå tid - framför allt lånar de pengar - att ta sig vidare.
Jag tycker inte att man ska försvåra för dem. Vi måste försöka rätta till det. Vi måste ju konkurrera med kunskap i framtiden - vi kan inte konkurrera med någonting annat. Det är det vi har gjort under lång tid i historien. Jag tycker att det skulle vara lite intressant att höra statsrådets syn på vuxenutbildning.
När jag har debatterat med Jan Björklund har jag ibland fått intrycket att vuxenutbildning är någonting som inte skulle behövas om man gör rätt från början. Det tycker jag är en märklig inställning med tanke på att vi pratar mycket om livslångt lärande och att vi vet att många yrken kommer att kräva påfyllning av kunskap. Man startar inte på ett jobb och fortsätter på det jobbet resten av livet. Så ser det inte ut i dag.
Hur ser egentligen statsrådet på det här med vuxenutbildning?
Gunilla Svantorp (S):
Det gläder mig. Men då är det konstigt att vi i dag har 15 000 färre platser inom vuxenutbildningen än vad vi hade 2006. Man kan bolla med siffror, men det är ändå ett faktum att det är 15 000 färre vuxenutbildningsplatser. Det finns också en väldig ryckighet, till exempel när det gäller yrkesvuxplatserna. Ena året satsar man. Nästa år drar man tillbaka de platser som man har satsat.
Det hänger alltså lite grann i luften vad man faktiskt vill. Men det gläder mig ändå att statsrådet är tydlig med att det är viktigt. Jag är också glad när jag läser det svar som jag fick, för det är ganska tydligt. Det är ganska skarpa löften. Det står till exempel: "Ingen elev ska dock behöva läsa om kurser med samma innehåll som de redan har läst." Det tycker jag är jättebra. Det var just det jag efterfrågade.
På samma sätt är det med det andra citatet: "Jag kan dock försäkra att betyg enligt de gamla kursplanerna kommer att vara användbara även efter den 1 juli 2015." Jag hoppas att de citaten betyder att signalen är att man hellre ska fria än fälla, att man hellre ska ha ett runt synsätt än ett fyrkantigt synsätt, om jag uttrycker mig i bilder. Jag vet att många inom vuxenutbildningen kommer att ta del av vårt protokoll.
Jag tycker att detta har varit jättebra. Men jag skulle slutligen vilja jämföra med en annan hantering som Utbildningsdepartementet har. Det handlar om lärarlegitimationerna. Man får lärarlegitimation om man har en tidigare utbildning, oavsett hur gammal den är. Vi har till och med sett att människor har fått legitimation för sådant som de inte vill ha det för.
Men när det handlar om vuxenutbildning krånglar man till det lite grann och säger: Det är inte säkert att du får godkänt för det som du redan har läst; det får du inte om det inte passar in i mallen. Då tycker jag att man behandlar två olika ämnen på ganska olika sätt. I stället borde man se till att alla kan läsa som vill läsa.
Gunilla Svantorp (S):
Även jag vill börja med att tacka för svaret. Det är dock ett svar som gör mig fundersam, för det andas en nöjdhet över läget i Sverige. Jag ställer mig då frågan om utbildningsministern har sett sig omkring i Sverige och lagt märke till det läge som är. Statistik i all ära, men vi har också en verklighet.
Det är en verklighet som berättar om 420 000 arbetslösa som slussas runt i olika åtgärder som sällan leder till att de kommer vidare i livet. Det är en verklighet som talar om att långtidsarbetslösheten tredubblats sedan 2006 och där antalet ungdomar som ingen efterfrågar når rekordhöjder. Detta ser vi samtidigt som utbildningsministern står här i kammaren och är nöjd över statistiken över våra 19-åringar.
Eftersom jag skrev en interpellation om Karlstads universitet och minskningen av utbildningsplatser där är det intressant att dra fram några fakta från verkligheten i Karlstad och diskutera här i talarstolen. Karlstads universitet är ett av de fyra nyaste universiteten och ingår i en samarbetsgrupp som kallar sig Fyrklövern. Fyrklövern omfattar sex län och har så många som 74 000 studenter sammanlagt.
Det är fler studenter än det finns på något enskilt lärosäte. I Karlstad jobbar man mycket med forskning. Man har också ett unikt samarbete med det offentliga och näringslivet som jag vill lyfta fram eftersom det är en av de saker som Karlstad gör mycket bra.
Man har ett femårigt samarbetsavtal med regionen i syfte att öka samarbetet mellan universitet och näringsliv och för att höja ledarskapet och utbildningssektorn i regionen. Avsiktsförklaringen innebär att regionen går in med 50 miljoner kronor. Lika mycket går universitetet in med, och förhoppningen är att få lika mycket i externa medel.
Samarbetet har redan lett till starka forskningsmiljöer som bedriver forskning som är viktig för Värmlands utveckling. Det har också inneburit att ett antal professurer med koppling till näringslivet har inrättats. Vi har också en professur i skolutveckling. Den här satsningen har gett eko ute i världen, och många är de tillfällen när Värmland har åkt Europa runt och fått berätta om sin gemensamma satsning. Vad tycker utbildningsministern om denna satsning?
Karlstads universitet kommer under åren 2011-2017 att dra ned med 849 platser. Det påverkar självklart söktrycket för dem som har möjlighet att påbörja en högre utbildning. Detta sker samtidigt som lärosätet slår rekord i söktryck.
Bara vid lärarutbildningarna, som är så viktiga och har en hög kvalitet i Karlstad, har antalet förstahandsutbildningar ökat med 20 procent jämfört med 2011. Sammanlagt har söktrycket till Karlstad ökat med 18 procent. Det är 17 700 som vill studera i Karlstad, men alla får inte studera där eftersom ministern drar ned på antalet platser.
Är utbildningsministern nöjd med att antalet 19-24-åringar som studerar vid högre utbildning i dag är 377 per 1 000 mot 431 per 1 000 år 2006?