Pål Jonson (M):
Låt mig inledningsvis säga att Hans Wallmarks interpellation är mycket angelägen. Formuleringarna om ett lands säkerhetspolitiska linje utgör ju själva grunden för maktutövandet, och om dessa formuleringar är otydliga eller tvetydliga är det allvarligt. Jag upplever att regeringen här tyvärr under lång tid har slirat.
Sverige har en lång tradition av att fatta beslut om säkerhets- och försvarspolitiska frågor i bred parlamentarisk samsyn, och det organ som regeringen disponerar för detta är Försvarsberedningen. Från Moderaternas håll brukar vi säga att Försvarsberedningen därför ska värnas både i form och i innehåll, det vill säga man ska använda Försvarsberedningen för att utarbeta kompromisser med oppositionen och man ska hålla sig till de rapporter vi kommer överens om där.
Jag upplever ibland att regeringens entusiasm för att använda Försvarsberedningen och följa den både i de försvarspolitiska överenskommelserna och i den säkerhetspolitiska linjen har varit dämpad. Ett symtom på det, även om det inte ska överdrivas, är att det på regeringens hemsida står att Björn von Sydow är ordförande för Försvarsberedningen. Här nämns också fem ledamöter som numera lämnat Försvarsberedningen. Fru talman!
En säkerhetspolitisk linje måste bygga på två komponenter, dels Sveriges sårbarheter och vilka hot och risker vi står inför, dels vilka säkerhetspolitiska vägval vi har. I de två rapporter som Försvarsberedningen har presenterat står det tydligt att ett väpnat angrepp mot Sverige inte kan uteslutas. Punkt. Det kan låta trivialt, men försvarsministern vet också att det förr i tiden stod att ett väpnat angrepp inte kan uteslutas men är osannolikt inom överskådlig tid.
Det är något helt annat, för då har man en lägre ambition. Vad vi gör när vi sätter punkt efter att ett väpnat angrepp inte kan uteslutas är att vi klart och tydligt signalerar att det är här och nu som gäller för försvarsförmågan, inte någon form av utbildningsreserver eller återtagande eller vidmakthållande förmåga. Det är alltså en mycket central och helt bärande del i denna försvarsreform att ett väpnat angrepp helt enkelt inte kan uteslutas.
Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att denna formulering inte ingår i regeringens utrikesdeklaration. Den är ju själva husbibeln för regeringens utrikes- och säkerhetspolitik, så precis som Hans Wallmark sa borde detta också ingå i utrikesdeklarationen. Det andra är givetvis kopplat till hur regeringen själv har valt att formulera sin utrikespolitiska linje.
Det har man gjort på ett antal olika sätt sedan man tillträdde 2014. Det enda dessa formuleringar har gemensamt är att ingen har varit förankrad i Försvarsberedningen, utan det står till exempel att den militära alliansfriheten tjänar oss väl och bidrar till stabilitet och säkerhet i närområdet.
Så kan det stå ibland i utrikesdeklarationen medan det i totalförsvarspropositionen kan stå bara att Sverige inte ingår i någon militär allians. Fru talman! Jag tycker att det är olyckligt att regeringen har olika formuleringar i två så centrala dokument om den säkerhetspolitiska inriktningen som utrikesdeklarationen och totalförsvarspropositionen.
Det skapar en otydlighet som Sverige inte är betjänt av.