Leif Jakobsson (S):
Jag minns rubrikerna i danska tidningar efter att riksdagen för över ett år sedan hade tagit beslutet att uppdra åt finansministern att ta upp en omförhandling. Det stod ungefär: Tänk att svenskarna kunde vänta så länge. De flesta kommentarer handlade om att det kunde ju inte gå i längden att man, alltså danskarna, skulle tjäna så mycket pengar på ett avtal.
Men hittills har de ju inte behövt oroa sig för konsekvenserna av det här beslutet som är taget i riksdagen. Jag vill ge en kommentar om det här med utjämningen. Vad jag menar är att i dag går hela klumpsumman in i utjämningen och hamnar inte hos de kommuner som har gränspendlare. De framstår som kommuner med mycket lägre sysselsättningsgrad och betydligt fler socialbidragstagare och nolltaxerare.
Jag tycker, och det har också Skatteutjämningskommittén sagt, att det rimliga är att pengarna först kommer till den kommun där pendlaren bor, och därefter går de in i skatteutjämningen. Då blir det en rättvisande bild. Det har lite grann med kommunernas självkänsla att göra. Vilken sysselsättningsgrad har man, och vilka inkomster har man i kommunen?
De redovisas ju inte i dag, och för en del kommuner är det här faktiskt stora andelar. Jag tycker att det är ett bra läge att flytta fram positionerna. De senaste två tre åren har pendlingen över sundet gått ned. Vi fick nya rapporter nu igen, och det är inte en spikrak kurva uppåt.
Det finns massor av förklaringar till det, men vi som bor där nere är fast beslutna om att den där kurvan ska vändas riktigt ordentligt. Sverige och vår region har så mycket att tjäna på att få en fungerande arbetsmarknadsregion med 4 miljoner människor, som det snart handlar om. Att det i dag är knappt 30 000 som pendlar är nästan som om det fanns en Berlinmur av gränshinder.
Jag ska inte säga att dagens gränshinder kan jämföras med hur det var vid gränsövergången vid Friedrichstraße en gång, men det är nästan samma numerär. Det är klart att om det var fullt fungerande och det inte fanns några hinder för människor att söka jobb på andra sidan och ta vara på sina kompetenser, då skulle det vara flera hundra tusen som pendlade, och då skulle det här skatteavtalet bli fruktansvärt dyrt för Sverige eftersom kompensationen inte är lika.
Det tar inte ut vartannat, eftersom vi skickar mycket mer pengar per hundralapp än vi får tillbaka, och det måste vi göra någonting åt. När nu pendlingen har gått ned några år kanske inte summorna är så stora, och då är det faktiskt läge att ta i det. Då kan man göra en fair deal. Det finns annat att lägga i potten. Danskarna har synpunkter på hur många svenskar som går på högskolorna där.
Kanske kan man lägga in sådant - lite tips inför de förhandlingar som vi har begärt att Anders Borg ska sätta i gång. Men vi har andra fighter med Danmark. Ibland är det på fotbollsplanen. När beslutet kom i riksdagen och det var ungefär som att nu är det klart att det ska bli en fotbollsmatch var Anders Borgs första kommentar att nej, danskarna kommer att vinna. Det var det första som hände efter att riksdagen beslutade om skatteavtalet.
Och i dag när jag frågar hur uppvärmningen och träningen går får jag svaret att det där kommer Danmark att krossa och det där kommer inte Danmark att gå på. Det är klart att det inte är helt omöjligt att det vi säger här och i svensk debatt kommer till dansk kännedom utan olika former av spionorganisation.
Med den attityd som Anders Borg har i det här är det inte speciellt troligt att det blir bra resultat av det hela. Anders Borgs uppgift är faktiskt att stå för svenska intressen och säga att det rimliga är att där man bor, där är man även med och finansierar välfärden.