KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Jag vet inte, ministern, om jag har beskrivit någon akut krissituation. Jag har använt de siffror som Skolverket har redovisat och som ministern själv har konfirmerat, det vill säga att det hösten 2007 var 5,2 barn per årsarbetare i förskolan. Ett år tidigare var det 5,1. Jag har inte beskrivit det här som någon stor krissituation. Jag sade till och med att det var en liten förändring.
Men det var en indikation, och jag drar slutsatsen att det här faktiskt kan bero på att det riktade statsbidraget försvann. Det är säkert så det ligger till. Men varför svara på ett sådant bombastiskt sätt när jag ändå har gett en rätt nyanserad bild av läget? Däremot har vi tydligen olika uppfattningar om riktade eller generella statsbidrag.
Men vi är beredda att återkomma med ett riktat statsbidrag från 2009 för att ytterligare pressa ned barngruppernas storlek och få mer personal i verksamheten. Så är läget. När det gäller fritidshemmen är det en väldigt viktig verksamhet. Här säger ministern att han noga följer verksamheten, noga följer utvecklingen.
Han markerar också kommunernas ansvar. Men Skolverket har många gånger påpekat att det inte ser bra ut på fritidshemmen. Situationen är den att hösten 2007 gick det i genomsnitt 33,5 barn per avdelning på fritidshemmen. Året innan var det 31,7. Personaltätheten har minskat - det var 19,5 barn per årsarbetare jämfört med 18,9 året dessförinnan.
Det här är ingen bra utveckling. Vad tänker ministern vidta för åtgärder för att höja kvaliteten inom fritidshemmen? Ska de här grupperna tillåtas att öka? Det leder självfallet till att den pedagogiska verksamheten undermineras. Redan nu är den naggad i kanten. Fritidshemmen kompletterar skolan på ett mycket bra sätt.
Personalen ägnar sig åt sådant som sociala relationer, läxhjälp, förebyggande av mobbning och bråk och en lång rad andra uppgifter. I ett alltmer mångfasetterat samhälle har fritidshemmen en mycket viktig roll att spela. Därför tycker jag att ministern i sitt svar till mig har en väl avvaktande och passiv hållning i sammanhanget.
Jag vill även här påminna om att vi i valrörelsen markerade att vi, om vi hade fått sitta kvar vid regeringsmakten, hade varit beredda att försöka bana vägen för 3 000 nya personal inom fritidshemssektorn. Det hade vi med i vårt valmanifest just för att en sådan här utveckling skulle förhindras men också för att vi redan då såg att det fanns många brister i den verksamheten som faktiskt måste åtgärdas. Man måste i grunden göra någonting åt detta.
Därför behövs det en rejäl satsning på fritidshemssidan. Här tycker jag att ministerns svar på min interpellation är väl svagt och behöver utvecklas. Ministern skulle kanske i sitt nästa inlägg kunna komma igen och tala om hur han ser på situationen och tala om hur han konkret ska omvandla sina välvilliga och positiva ord till politisk handling.
Jag kan nämligen inte skönja det i det här sammanhanget. En kvalitetssatsning inom både förskolan och fritidshemssektorn är det som efterlyses. Ska man nå effekt är det också så att det i regel handlar om reella medel och pengar. Det är det som vi från vårt parti är beredda att sätta in i det här sammanhanget.
Peter Hultqvist (S):
Skillnaden är att vi är beredda att rikta direkta pengar till mer personal. Jag har inte uppfattat att man från regeringens sida är beredd att göra de. Vi kommer med det förslaget i vår alternativbudget för 2009. Jag kan också konstatera att ministern hittills inte har svarat på mina funderingar om fritidshem och den negativa utvecklingen där. Det sker drastiska förändringar, och kvaliteten är mycket tydligt hotad.
Vi förespråkar i vårt valmanifest 3 000 nya anställda i personalen i fritidshemssektorn. Där måste det göras någonting. Ministern säger att det Marie Granlund säger om vårdnadsbidrag och barnomsorgspeng är överdrivet. Om jag uppfattar situationen rätt utgick hon från erfarenheterna från Norge.
Man har mycket tydligt kunnat konstatera vilka grupper det är som använder sig av det vårdnadsbidrag som har funnits där. Det är många invandrare som har använt det. Det har lett till att de barnen har stannat hemma och kommit efter i språkutvecklingen, vilket man får se som negativt i förhållande till skolstarten. Det är också fråga om föräldrar som är rätt så välbeställda som har utnyttjat möjligheten och kanske kombinerat det med någon barnflicka och sådana saker.
Frågan är om det är bra eller dåligt. Jag tror att de barn som riskerar att hamna utanför kanske är de som bäst behöver förskolans stöd. Sedan måste vårdnadsbidraget finansieras någonstans. Om det har en så liten betydelse i det stora hela som ministern säger borde det vara rätt enkelt för ministern att svara på min enkla fråga.
Kan ministern garantera att barnomsorgspeng och vårdnadsbidrag ej drar pengar ur förskolan?
Peter Hultqvist (S):
Det finns ett inslag av trivialisering i Beatrice Asks framställningar. Hon säger om högskoleutbildning: Inte sätter man sjuåringar i högskolan. Nej, de går i grundskolan, i årskurs 1. Vad är det för typ av resonemang? Sedan kommer vi in på Agneta Stark och hennes utredning. Jag säger att hon borde ha fått slutföra den, och sedan kan man gå vidare. Då säger ministern: Herregud!
Vad är det för typ av argument? Jag tycker att det är dåliga och svaga argument från ministerns sida. Frågan om fördjupning upprepas. Innehåll och kvalitet fanns med även i Agneta Starks utredning. Innehåll och kvalitet präglar de utredningar som de enskilda högskolorna har tagit fram när de har velat matcha fram förslag på hur de skulle kunna lägga upp en polisutbildning i framtiden.
Ur detta material har Anders Danielsson sökt näring och substans. Det har blivit bra slutförslag som bygger på en högskoleutbildning. Problemet för dig är att du politiskt har uppfattats motarbeta denna idé från första stund. Nu står du här i hörnet med din egen utredare som har talat om även för dig att detta är framtiden.
Nu står du i kammaren med formuleringar om att det ska vara remiss och det ena och det andra. Du försöker gömma dig på något sätt. Du klarar inte, som politisk ledare, att svara på den enkla frågan: Vad tycker du? Ska det vara en polishögskoleutbildning i framtiden eller inte? Om du inte klarar av att ro hem det är en annan sak. Ja eller nej? Det är en mycket enkel fråga att ta ställning till. Det tar bara några sekunder av din tid att sammanfatta detta.
Du har ett gediget material som bakgrund när du svarar. Det problem du har är att du själv i grunden är motståndare och försöker hitta en annan väg. Jag är glad om jag har fel och får se motsatsen.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar försvarsministern för svaret. När jag tar del av försvarsministerns svar tycker jag att det mer är en beskrivning i allmänna termer av hemvärnets framtid. Egentligen går försvarsministern inte djupare in på det som är orsaken till interpellationerna, nämligen de konkreta besparingar som nu ligger i Försvarsmaktens budget.
Där konstaterar försvarsministern bara att man i regeringen ännu inte tagit ställning till det. Ute i verksamheten pågår ett omfattande arbete med att förbereda den typen av neddragning. Hemvärnet består i dag av 22 utbildningsgrupper, 60 hemvärnsbataljoner och 30 000 hemvärnssoldater, och de står inför en verksamhetsbudget som minskar med ca 30 procent.
Totalt kostar verksamheten 600 miljoner med övningar, premier och fasta kostnader. En 30-procentig minskning är i praktiken en halvering av verksamheten. Hemvärnet är i dag den del av försvaret som har närvaro i hela landet. Om de stora besparingar som nu diskuteras och planeras genomförs kommer inte en sådan organisation att kunna upprätthållas i hela Sverige.
Dessutom är hemvärnet den del av Försvarsmakten som har den tydligaste folkförsvarsprofilen. Förankringen bland medborgarna är mycket tydlig. Det som nu riskerar att ske får till effekt att medborgarförankringen undermineras. Försvarsministern talar i sitt svar om behovet av ett moderniserat hemvärn. Det enda som sagts om framtiden när det gäller någon form av modernisering är det som Karin Åström pekar på.
Är det modernisering att före detta yrkessoldater efter avslutad kontraktstid ska vara de som bär upp framtidens hemvärn? Är det moderniseringen? Är det den framtida folkförankringen? Jag undrar också om det är en konsekvens av så kallad modernisering att den direktutbildning som nu genomförs på försök på vissa ställen inte fullföljs.
Som vi tidigare hört framgår det mycket tydligt av ÖB:s perspektivplan att det i framtiden handlar om ett yrkesförsvar. Jag menar att det definitivt inte är bra. Det är enligt min mening en dålig form av modernisering - om det nu är fråga om modernisering. Jag anser att hemvärnet ska bibehållas. Likaså bör värnplikten med allmän mönstring bibehållas.
Det är en bra bas för rekrytering till bland annat hemvärnet. Vidare ska direktutbildningen inom hemvärnet, minst 85 dagar, bibehållas och stimuleras. Det får bland annat följande effekt: Vi får en rikstäckande organisation för rekrytering till hemvärnet. Vi får rikstäckande rekrytering till hemvärnet. Vi får ett folkligt förankrat försvar. Vi får en tryggad återväxt till hemvärnet.
Vi får en resurs som kan användas i krissituationer och svåra påfrestningar. Min bild är att försvarsministerns svar är så pass allmänt hållet att man egentligen inte kan säga vad det innebär i praktiskt utfall och i reell verklighet. I stället handlar det mer om en allmän inriktning som kanske till och med reser nya frågor.
Min fråga kvarstår: Vad tänker försvarsministern göra för att bibehålla och utveckla hemvärnets folkförsvarsprofil?
Peter Hultqvist (S):
Som försvarsministern möjligen känner till existerar ÖB:s perspektivplan. Att de förslag som ÖB har lagt fram inte till alla delar har passat försvarsministern och behöver kompletteras och att han återkom med ytterligare förslag är en annan sak. Det som jag diskuterar och presenterar är sådant som existerar och det är reella fakta. Det är något som det pratas om inom hela försvaret.
Jag har här förteckningen över huvuduppgifter för alla hemvärnsplutoner, tilläggsuppgifter för hemvärnsplutoner och uppgifter för hemvärnsplutonsinsats. Vi har en total kunskap om vilka uppgifter hemvärnet har. Frågan är om försvarsministern har det. Vi pratar om 600 miljoner kronor som skulle kunna klara detta. Ni vill dubblera utlandsstyrkorna.
Det är tydligen inte tillåtet att i kammaren diskutera viktningen av omfattningen på utlandsstyrkorna och hur det ska ställas mot den verksamhet vi har hemma i Sverige. Du säger att vi inte har soldater i Kongo. Vi har haft insatser i Kongo. Vi har insatser på många håll. Att försöka blanda bort korten i debatten med lite enkla knep ska inte göra att vi kommer bort från huvudlinjen.
Det krävs nämligen en omfördelning av ganska små pengar för att man ska klara hemvärnets verksamhet. Det är orsaken och grunden till den här debatten. Vad tänker försvarsministern göra för att klara ut folkförsvarsprofilen? Vad tänker försvarsministern göra för att klara rekryteringen? Förra året tappade hemvärnet 8 000 personer. Man fick in 1 600 nya.
Det var bara något hundratal som kom direkt från värnplikten. Med den utveckling som nu är på gång kommer hemvärnet mycket snabbt att undermineras och reduceras och blir kanske bara en organisation på papperet. Jag tycker att du skulle ta varningssignalerna på allvar i stället för att försöka negligera dem.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror att statsministern borde ta och reda ut det här - avgick Ulrica Schenström eller avsattes hon? Det är faktiskt kopplat till huruvida hon är berättigad till det avgångsvederlag och arvode som hon har i dag. Det är rätt så viktigt hur statsministern väljer att formulera sig i sammanhanget. När det gäller Danielsson, Schenström och alla andra tycker jag att principen är enkel oavsett bakgrunden: Kallas man till KU så kommer man.
Det finns ingen anledning att försvara att folk ska ha rätt att utebli. Framför allt finns det ingen anledning för en statsminister att underlätta, legitimera eller skapa prejudikat som gör att det är okej att utebli - att man kommer när man tycker att det passar. Så kan man inte agera.
Det får aldrig vara den enskilda situationen som styr om man ska känna att man ska behöva komma till KU eller inte. Det ska inte vara så att en personlig relation där någon tycker synd om den ena eller den andra eller ett visst händelseförlopp gör att man känner att man inte behöver komma. Det ska inte spela någon roll att statsministern eller någon annan tycker det ena eller det andra.
Om privatpersoner inställer sig när KU kallar kan också före detta statssekreterare i Statsrådsberedningen göra det. Jag tror till och med att det hade rett ut några frågetecken i dag om Ulrica Schenström hade varit här. Oavsett hur det är med någon så kallad mediesituation eller mediebild eller fotografernas eventuella insats i sammanhanget är det en fullständig bisak.
Det intressanta är KU:s arbete och att man sitter där med KU:s ledamöter, svarar på frågorna och vågar konfronteras. Det är detta det handlar om. Man ska ge de relevanta svaren. Det är varken enklare eller svårare än så. Jag tycker att det är synd att statsministern gjorde det här. Men statsministern kanske också har lärt sig en läxa.
Peter Hultqvist (S):
Jag är inte alls fixerad vid den militära utvecklingen; jag bara ser den som en del i en helhet. Det är bara det att det är så få som beskriver det sammanhanget bland annat här i kammaren och från regeringens sida. Det är som att detta är något som man blundar för. De här maktdemonstrationerna kan vara små, stora eller medelstora - det kan vara olika varianter.
Men de ingår i en helhet där det handlar om att bygga upp en nationell stolthet, att visa att man är med på banan och att visa att man kan göra provocerande hanteringar i anslutning exempelvis till oljeplattformar utanför Norges kust. Kanske vill man sända ut signalen: Ska det byggas en gasledning i Östersjön ska ni veta att det är vi som bestämmer över gasledningen. Det finns så många olika syften.
Jag inbillar mig inte att en stor invasion nu står för dörren eller att den typen av planering pågår. Jag konstaterar bara att det pågår en uppbyggnad. Vilka slutsatser drar vi av detta? Ska jag ha någon privat, personlig, uppfattning så är det att den biten egentligen inte berörs särskilt mycket vare sig här i kammaren eller från regeringens sida.
Ett antal gånger har jag i olika debatter med Bildt sagt att Försvarsberedningen gör en analys men att det är regeringen och riksdagen som slutligen tar ställning. Som en konsekvens av de eventuella ställningstagandena får man reda ut storleken på eventuella satsningar för svensk del och vad det ska satsas på. Det är inte så enkelt som att bara höfta till med vad som är mest strategiskt att satsa på.
Kanske är det en rätt så rimlig ståndpunkt just nu, om man ändå fixerar vid detta, att det finns en del i uppbyggnaden i Ryssland som handlar om en militär uppbyggnad och militärt maktspråk och om att utifrån sin förmåga göra ett försök att spela en roll. Jag vill konstatera vad också generalstabschefen sagt, nämligen att man förbehåller sig rätten för preventiva kärnvapenattacker. Nu säger inte jag att det är det som är på gång.
Men man gjorde den markeringen i det här maktspelet.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! Det är med växande oro som vi har kunnat följa utvecklingen i Zimbabwe. Redan 2002 införde EU riktade åtgärder i form av visumrestriktioner, förbud mot vapenexport och frysning av ekonomiska tillgångar för ledande företrädare inom regeringspartiet Zanu-PF. Dessförinnan hade Sverige brutit sitt bilaterala biståndssamarbete.
Enligt den senaste Human Development Report levde 83 procent av befolkningen på mindre än 2 dollar om dagen 2004. Hög arbetslöshet kombinerat med hög inflation gör att allt fler har svårt att försörja sig. Det här får miljoner människor att lämna sina hem och sitt hemland. Robert Mugabe var en frihetshjälte en gång i tiden som förvandlades till en auktoritär ledare av diktatoriskt slag.
Man har lyckats rasera en livskraftig jordbrukssektor. Man har gjort landet fattigt. Man klamrar sig fast vid makten genom förföljelse, övergrepp och odemokratiska metoder. Zimbabwe behöver en ny ledning och en ny president, och vi hoppas att valet den 27 juni resulterar i detta och att valresultatet respekteras, inte manipuleras och förfuskas eller på annat sätt sätts åt sidan bara för att en despot ska kunna sitta kvar vid makten.
Det är bra att den svenska ambassaden i Zimbabwe är aktiv. Det är bra att Sverige aktivt arbetar med de här frågorna inom EU. Det är bra att vi agerar mot Zimbabwes grannländer för att förmå dem till ett aktivare agerande. Men fattigdomen, frustrationen och förtrycket fortsätter i vardagen. Så kallade krigsveteraner drar omkring och terroriserar vanliga människor för deras åsikters skull. Oppositionens valkampanj saboteras.
Mycket står på spel - de som har blod på sina händer är rädda för att mista makten. Sydafrika är kanske det land som kan utöva mest påtryckningar och påverka situationen, men de har en låg profil. Även i Sydafrika och inom regeringspartiet ANC väcker det reaktioner. Flyktingar kommer till Sydafrika.
Zimbabwier i Sydafrika demonstrerar mot Mugabes regim i Harare. Den låga profilen i den sydafrikanska regeringen uppfattas av många som obegriplig. När ministern redovisar svaret om kontakter med ledarna i södra Afrika skulle jag vilja fråga: Hur står det här i relation till dialog med ledarna i Sydafrika?
Vad är det för budskap du framför konkret till den sydafrikanska ledningen? Hur reagerar den sydafrikanska ledningen på de här signalerna från svensk sida? Vad är det som händer i den relationen? Sydafrika har en oerhört viktig roll i förhållande till Zimbabwe och bör bana vägen för någon form av lösning.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror att vi är överens om det mesta. Det jag vill trycka på är bara att Sydafrika måste få känna ett tryck från omvärlden. Vi har från svensk sida djupa och gamla relationer med Sydafrika som gör att man borde lyssna på vad vi säger. Jag har själv varit inblandad i ett långsiktigt Sidaprojekt i Northen Cape-provinsen i Sydafrika. Det var under min tid som kommunalråd i Borlänge.
Vi diskuterade just Zimbabwe med en lång rad borgmästare i den här regionen. Den bild som jag fick var att även de ansåg att det fanns en orimlighet och obegriplighet i den sydafrikanska regeringens agerande när det gällde just tydlighet och förmåga att sätta press på Zimbabwe. Det är inte så oerhört klart att sympatierna i det sydafrikanska samhället ligger på Mugabes sida.
Jag tror inte att det är så, utan jag tror att oppositionen har rätt stora sympatier bland vanliga människor i de länder som ligger runt omkring och att väldigt många även i den regionen önskar en reell förändring.
Vad det nu handlar om egentligen är en regim som har varit på fallrepet väldigt länge, som klamrar sig fast och skyller på nykolonialism. Det blir alltid argumentet för att försvara de egna oförrätterna och det som på något vis ska dölja den egna inkompetensen och det elände man ställer till. Det man försöker göra är väl att klara sig undan eftervärldens och omgivningens dom.
Det är kanske så enkelt. Det här har vi sett många gånger genom historien. Framför allt i Afrika finns det många exempel på det. Det är framför allt i förhållande till Sydafrika som man måste försöka sätta in stöten. Sydafrika är ändå den ekonomiska stormakten i området och det mest utvecklade samhället.
Vi kan se att agerar de kan det ske något positivt i rätt stora delar av Afrika, så de har en nyckelroll i oerhört många frågor. Kontakterna med Tanzania och Zambia är bra, men det finns ju inte samma grundekonomi och styrka i de länderna som i Sydafrika.
Vi får väl hoppas att påtryckningarna leder till resultat och att vi får en full redovisning av valresultatet och att valresultatet gör att det blir en vändning. Då tycker jag att beskedet att vi är beredda att göra betydande insatser från svensk och även från andra länders sida är bra.
Ska man göra någon markering när det gäller de svenska förhållandena är det viktigt att de svenska företag som finns i Afrika agerar på ett sådant sätt att det inte kan användas i en argumentation när det gäller nykolonialism där man tycker att man ligger i gränszonen för vad OECD:s etiska regler säger. Jag tänker inte utveckla det här nu; det har vi gjort i andra debatter.
Jag vet att utrikesministern vet vad jag menar på den här punkten. Men kör vidare när det gäller Sydafrika, försök att föra dialogen, sätt press där, förmå dem att agera! Gör det gärna tillsammans med andra, vilket jag förmodar sker, så kanske någonting så småningom kan hända. Man kan väl ändå säga i positiv mening att det nu har drivits fram ett läge där världen kräver en öppen redovisning av valresultatet.
Det blir nog väldigt svårt att komma undan detta, för det är vad hela världen är inriktad på. Vi får då hoppas på att det blir det som gäller i slutändan.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Jag vill först göra några tydliga markeringar. Jag har inte påstått att begreppet militärt alliansfritt Sverige ger den samlade bilden av svensk säkerhetspolitik. Men jag kan heller inte dela ministerns uppfattning att begreppets enda funktion är att säga att vi inte är med i Nato.
Den militära alliansfriheten bygger vidare på den linje som rådde under hela det kalla kriget - alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Att vara militärt alliansfri är att markera en särställning som ger signalen att tillhörigheten till militär allians inte är enda sättet att främja fred och säkerhet. Världen har genom historien många gånger behövt de neutrala och alliansfria staterna som mellanhänder, konfliktlösare, fredsövervakare och förhandlare.
Just markeringen av alliansfrihet och ett agerande som har stärkt denna profil har många gånger gett Sverige en tydlig roll i internationella sammanhang. Genom att vår hållning uppskattas har vi också kunnat användas för att bidra till att lösa eller kyla ned konflikter. Självfallet har detta scenario sett olika ut från konflikt till konflikt, men tydligt är att Sverige i många fall kunnat spela en roll. Det handlar bland annat om viktiga uppdrag som grundas i stöd från FN.
Ett sådant som jag fick möjlighet att besöka i januari var det fredsövervakande militära uppdraget på gränsen mellan Nord- och Sydkorea som har pågått ända sedan 1950-talet. Man måste ha klart för sig att den tidigare neutraliteten och den nuvarande alliansfriheten ger unika möjligheter att agera i konflikthärdar. Just därför anser jag att utrikesministerns beskrivning av militär alliansfrihet som bara ett sätt att markera frånvaron av Natomedlemskap är lite väl torftig. Egentligen är bakgrunden till min interpellation mycket enkel.
Företrädare för regeringen har en förkärlek för att återkommande tala om att Sverige är på väg in i Nato. I varje fall ger man på olika sätt den bilden. Varför säger försvarsministern sådant som att Natomedlemskap är naturligt på sikt? Varför säger utrikesministern sådant som att vi är mycket, mycket nära det som skulle vara kärnan i Nato? Om det nu är så att utrikesministern vill att Sverige ska gå med i Nato så säg det rent ut! Ja eller nej - ge ett besked!
Samtidigt som Bildt och hans ministerkolleger glider mot Nato i sina formuleringar är de noga med att markera att detta inte är aktuellt just nu eller använder formuleringar som "inte inom överskådlig tid". När är det i så fall aktuellt?
Varje gång utrikesministern eller en annan minister agerar glidande i sina formuleringar förtas effekten av regeringens och ministerns egna ord i utrikesdeklarationen att Sverige är militärt alliansfritt. Jag tycker att Carl Bildt ska ta chansen att reda ut kärnan i detta. Gäller formuleringen i utrikesdeklarationen att Sverige är militärt alliansfritt? Ja eller nej?