KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tina Ehn (MP):
Jag tackar så väldigt mycket för det hoppfulla svar som vi nu fick och som vi väntade på tidigare. Det är väldigt intressant. Jag har ändå en fråga.
Den handlar om hur hela landet kommer att speglas och om den utredning som vi nu fick höra om också kommer att handla om ett nationellt uppdrag. För mig är det oerhört viktigt att vi har en politik för hela landet. Jag jobbar med både kulturfrågor och landsbygdsfrågor. Fru talman!
Nu kommer jag att breda ut mig lite, men jag ska sedan återgå till ämnet. Jag har i dag en debatt om nedläggningshot av en verksamhet som har uppdrag runt om i landet. I morgon har jag en interpellationsdebatt om myndighetsnedläggningar runt om i landet. I går debatterade jag frågor om folkbildning. I den debatten tog jag upp frågan om en viss typ av tolkutbildning som hotar att försvinna på flera håll i landet.
För en tid sedan debatterade jag frågor om högskolans verksamhet och viss nedläggning på sina håll i landet. Och under våren tog jag upp frågan om utbildningsplatser som flyttats från Västsverige till Uppsala. Jag har även debatterat myndighetsplaceringar, och jag har tagit upp frågor om de lågtrafikerade järnvägarna. Varför tar jag upp detta? Jo, jag gör det därför att det finns ett genomgående mönster på alla dessa områden och många fler.
Det är att det sker en centralisering - en förändring där verksamheter och möjligheter försvinner från mindre orter i hela landet, många gånger till större städer. Det är så politiken och den här regeringen påverkar utvecklingen. Det är förändringar som pågår och som påverkar jättemycket. Genom att inte vilja göra något eller genom att inte ha politik påverkar man också.
På många av de här områdena får jag ofta svaret att ansvaret ligger någon annanstans, på en skola eller en myndighet, att det är postens beslut eller någon annans beslut. Jag delar inte riktigt den förklaringen alla gånger. Myndigheter läggs ned, anslag till regionala högskolor minskas, journalistik centraliseras och så vidare.
Regeringen olika ministrar borde sätta sig ned och diskutera hur politiken påverkar den förändring som pågår i Sverige. Därför är det kanske bra att vi i dag har ställt en interpellation till kulturministern som försvarsministern får svara på. Det är inte fel att det samarbetas i de här frågorna. I dag är det Marinens Musikkår som vi tar upp här.
I min roll fokuserar jag på både kulturfrågor och landsbygdsfrågor. En fråga som berör båda områdena är den lokala och regionala möjligheten att få ta del av kulturarvet försvarsmusiken och den kulturpolitiska delen i denna. Innan jag hörde om den positiva nyheten tappade jag nästan andan av det skriftliga svar som jag hade fått.
Jag tänkte att det här är ett otroligt gammalt kulturarv, och vi låter det bara hända. Det kan vi inte göra. Vi märker att det finns en stark opinion för att vi tar vara på detta kulturarv. Jag är jätteglad för svaret i dag och hoppas att jag kan få svar på om det kommer att finnas en utredning med ett nationellt uppdrag.
Tina Ehn (MP):
Det har varit positivt att vi har fått höra det vi har fått höra. Jag vill skicka med att det är viktigt att den oberoende utredningen tittar på det nationella uppdraget i hela landet. I dag genomför Marinens Musikkår ungefär 130 framträdanden.
Då marknadsförs Försvarsmakten på ett mycket positivt sätt. Det är viktigt att ha med. Jag har fått en hel del underlag till debatten - allt hinner jag inte säga. Många har skrivit på listorna, och många har skrivit brev med åsikter och uppmaningar att strida för att bevara Marinens Musikkår.
Inte minst finns över 30 000 namnunderskrifter. Det är bra med en utredning, och jag ser fram emot den. Jag hoppas att försvarsministern och kulturministern tillsammans kan diskutera frågan. Jag tackar så mycket för debatten!
Tina Ehn (MP):
Jag får tacka så mycket för svaret. Jag har ställt tre frågor till statsrådet. Sedan maktskiftet i Sverige 2006 har 55 statliga myndigheter kommit till, men hälften av dem har hamnat i huvudstaden, enligt en granskning som tidningen Riksdag & Departement gjorde.
Samtidigt har riksdagen vid flera tillfällen uttalat att varje beslut om lokalisering av statlig verksamhet bör föregås av noggranna överväganden om möjligheter att i första hand välja länscentrum eller vissa orter i eller i anslutning till nationella regionalpolitiska stödområden. Det är i mångt och mycket i det regionalpolitiska perspektivet som jag lyfter den här frågan.
Det finns flera principer. I arbetsmarknadsutskottets betänkande från 1996 står det att annan lokaliseringsort än Stockholm regelmässigt bör övervägas. Det är principer som näringsutskottet sedan har ställt sig bakom. Samtidigt pågår det centralisering av myndigheter på flera platser runt om i landet. Det har lagts ned och slagits ihop ungefär hundra skattekontor bara under ett år, år 2008.
I min interpellation skriver jag: "Nu är det dags igen." Jag tar upp frågan om lokalkontoren i Åmål och Mora. Åmåls skattekontor har man sagt ska flytta till Karlstad och Mora skattekontor till Falun. Jag kommer själv från Västra Götalands län, så jag har tittat på vad man har sagt från politiken där.
Från Västra Götalandsregionen har man reagerat genom en skrivelse via Fyrbodals kommunalförbund till Sveriges Kommuner och Landsting. Med anledning av den här frågan och många andra frågor, inte minst frågan om nedläggning av skattekontoret i Åmål, har man efterlyst en regionalpolitisk analys av den statliga lokaliseringspolitiken.
Det finns mycket att säga runt detta. Å ena sidan försvinner det arbetsplatser från en ort när man flyttar eller lägger ned kontoren. Å andra sidan försvinner det också akademiska platser, eftersom det många gånger krävs akademisk utbildning.
Dessutom försvinner det service till många verksamheter. Man minskar ett företags möjligheter till stöd från de lokala skattekontoren. Det är en utveckling som går stick i stäv med det engagemang som finns för små orter att öka sin attraktivitet, där man jobbar hårt för att öka besöksnäringen och få företag att etablera sig.
Men sedan drar staten undan möjligheter eller bryr sig kanske inte om att detta pågår på något sätt. Jag tycker inte att vi ska bestämma och i detalj säga var olika lokalkontor och myndigheter ska ligga. Men när vi ser den utveckling som pågår tycker jag att vi har principer som vi har kommit överens om som vi på något sätt kanske behöver följa upp.
Vi behöver förstå att det kommer att leda till effekter som jag inte tror att någon av oss vill ha. Jag har en fråga.
Vi har alla de principer som vi har uttalat och det som finns skrivet i den regionalpolitiska propositionen från 2002, där man tryckte på större regionala hänsyn när skattemyndigheter placeras. Jag tycker inte att frågan har fått ett fullödigt svar, utan jag tycker att det finns mycket som fattas.
Tina Ehn (MP):
I det svar som jag har fått från statsrådet säger han: "I den förvaltningspolitiska propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt har regeringen angett att utgångspunkten för de statliga myndigheternas service ska vara en så långt som möjligt likvärdig tillgång till service för alla." Då funderar jag på vem som bedömer det.
När det gäller likvärdig tillgång till service för alla är det mycket olika vad man behöver. Jag kan lyfta fram en småföretagare på landsbygden, till exempel i området runt Åmål, som har ett par anställda.
Om dessa personer behöver komma till skattekontoret och träffa personer fysiskt där kanske de inte har möjlighet att åka till Karlstad eftersom det blir en mycket längre resa. Småföretagare är mycket sårbara i detta samhälle om vi anser att de kan få sin service via den nya tekniken och om det inte fungerar.
När det gäller servicekontor som vi alla tycker är intressant att utveckla har jag hört att det ser mycket olika ut i fråga om hur man kan tillgodose alla behov som finns och som servicekontor ska täcka upp när all annan verksamhet försvinner från många ställen.
Förmodligen behöver vi utveckla och se över hur man kan täcka upp när servicekontor försvinner från många platser. Statsrådet skriver i svaret: "Varje myndighet ansvarar också för att medborgarkontakter och service inom myndighetens område uppfyller behoven hos medborgare och företag i hela landet." Bara det är ett krav som man inte lever upp till i dag.
Rossana Dinamarca (V):
Utbildningsminister Lars Leijonborg ger mig en ganska lång bakgrundsbeskrivning innan han kommer till det egentliga svaret på min fråga om han ska verka för en förlängning av vissa examina inom lärarutbildningen. Svaret kom egentligen för några veckor sedan. Ministern kommer inte alls att verka för en förlängning - tvärtom föreslår han att lärarutbildningen ska splittras upp.
Ändå hävdar ministern att förslaget innebär en fortsatt sammanhållen lärarexamen, trots att det blir två olika nivåer och trots att de relaterar till olika kunskapsnivåer. Det kan jag inte tolka som något annat än att det faktiskt blir två olika utbildningar. Att regeringen föreslår att det blir två olika utbildningar är förvånansvärt med tanke på vad man har fört fram i sin skolpolitik.
Ni har sagt att man måste lägga krutet på de tidiga åren, ni vill ha en läsa-skriva-räkna-garanti, ni ska införa nationella prov från årskurs 3, det ska bli betyg från årskurs 6, det ska utfärdas betygsliknande omdömen ännu tidigare och inte att förglömma: ordningsbetyg.
De lärare som ska få uppdraget ska i sin utbildning inte få lika goda kunskaper i att bedöma elevers kunskapsutveckling. Regeringen, i synnerhet Folkpartiet, har gjort sig känd för att ställa höga krav. Men regeringens förslag innebär försämringar och sänkta krav för de lärare som ansvarar för undervisningen i förskolan och i större delen av grundskolan.
Om ni verkligen hade menat allvar med att satsa på utbildning hade ni ställt er bakom Vänsterpartiets förslag om att all lärarutbildning ska leda till examen på avancerad nivå. Det som kanske är mest häpnadsväckande är att yrkeslärarna inte kommer att avkrävas mycket goda kunskaper i betygssättning eftersom de inte omfattas av det avancerade målet.
Ni försvårar inte bara möjligheten för elever att få tillgång till en högre utbildning, ni sänker också kraven på deras lärare. Om man på riktigt vill verka för att höja kunskapsnivån bland eleverna måste vi också stärka kvaliteten vid lärarutbildningen, bland annat genom att förbättra forskningsanknytningen.
Med en starkare forskningsanknytning ökar lärarnas förutsättningar att utifrån kunskaper som vilar på vetenskaplig grund arbeta så att alla elever får möjlighet att lära och nå målen. Högskoleverket har påtalat bristen på forskningsanknytning, särskilt vad gäller lärare med inriktning mot förskola och grundskolans tidigare år. Det fanns också kritik mot bristen på disputerade lärare.
En uppdelning av lärarutbildningen får med all sannolikhet till konsekvens att det redan i dag otillräckliga antalet disputerade lärare kommer att reserveras för den avancerade nivån. Det utökade examensarbetet på avancerad nivå innebär också att behovet av kvalificerad handledning ökar drastiskt. Det är i dag problematiskt att skaffa kvalificerade handledare till examensarbeten på A- och B-nivå.
Lärarutbildningen på grundnivå riskerar att dräneras på disputerade lärare. Förutsättningarna för att utveckla och förbättra lärarutbildningen försvåras avsevärt med regeringens politik.
Rossana Dinamarca (V):
Ministern säger att man ändå kan ta ut sin examen på avancerad nivå. Det stämmer inte. Det är inte sant, Lars Leijonborg. Om man går lärarutbildningen med inriktning mot grundskolans tidiga år kan man läsa upp sig. Men då behöver man 40 poäng på avancerad nivå. Det ger dig ändå inte rätten till en lärarexamen på avancerad nivå.
Ja, det öppnar upp möjligheten för forskning, men det ger dig inte lärarexamen på avancerad nivå. Ja, det kommer att kosta pengar. Men, Lars Leijonborg, under hela valrörelsen sade framför allt Folkpartiet att man ska lägga krutet på grundskolans tidiga år. Det är där man ser bristerna.
Tyvärr är inte lösningen de förslag till repressiva åtgärder som man lägger fram nu. Det är väl utbildade lärare som är nyckeln till ökad kunskap i skolan. Hur är det möjligt att gå tillbaka till den gamla modellen med lågstadielärare med lite ytlig kunskap om allt möjligt?
Hur är det möjligt inför framtidens skola som kräver mer kunskap och mer utbildning? Hur är det möjligt med denna kluvna lärarutbildning? Vi vet också att det snart kommer en stor kull med förskolebarn. Hur matchar man det med en ganska oflexibel lärarutbildning?
Rossana Dinamarca (V):
Återigen upprepar utbildningsministern att man öppnar för en examen på avancerad nivå. Låt mig återigen understryka detta, ministern, att det öppnar inte för en examen på avancerad nivå. Det öppnar för att man kan ta 40 poäng på avancerad nivå och sedan har möjlighet till forskarutbildning. Men det ger inte en lärarexamen på avancerad nivå.
Där är ministern fel ute. Det finns en skillnad på avancerad nivå och grundnivå - annars hade inte den uppdelningen funnits. Den innebär framför allt att de som går på grundnivå kommer att vara sämre utrustade, bland annat därför att de saknar den naturliga forskningsanknytningen och möjligheten att ta till sig forskningsresultat som de kan använda i sin lärarundervisning.
Dessutom ser vi alla de förslag som kommer på skolpolitikens område och som kräver mer av grundskollärare när det gäller bedömningar, betygsliknande bedömningar. Det finns ju inte på grundnivå i lärarutbildningen. Hur har ni tänkt rusta lärare för det uppdraget, som ni kanske ger dem, men förhoppningsvis inte?
Den del som Lars Leijonborg inte har svarat så mycket på men som jag gärna skulle vilja att han tog tillfället i akt att svara på är problematiken med de disputerade lärarna. Det kom väldigt stark kritik från Högskoleverket när man granskade lärarhögskolan här i Stockholm för examensarbetena och för att handledarna inte var disputerade.
De få disputerade lärarna kommer sannolikt att finnas på den avancerade nivån. Vad händer då med kvaliteten för de lärare som finns på grundnivån?
Rossana Dinamarca (V):
Den granskning av läroböcker som Skolverket presenterade före jul är inte den första. Många granskningar innan dess har visat på liknande resultat, nämligen att undervisning och läroböcker kan upplevas som kränkande och diskriminerande av olika grupper av elever. Den kritik som riktas är allvarlig och manar till handling. Då räcker det inte att hänvisa till lärarnas kompetens och lita till den.
Det är inte rimligt att elever i den svenska skolan fortsätter att utsättas för denna skeva världsbild. För att till exempel kunna utbilda jämställt krävs det att man har en insikt om vad jämställdhet är för något och att man är medveten om problemen med bristande jämställdhet i dagens samhälle. Det här är frågor som vi i Vänsterpartiet har lyft fram tidigare och som vi menar bör vara en del av grundutbildningen.
Vi menar också att de fortlöpande ska tas upp på fortbildningsdagar ute i skolorna. Det gäller också lärarnas kunskaper i HBT-frågor. En kritisk granskning av läromedel borde vara ett naturligt inslag såväl vid inköp av läromedel som vid samtal med eleverna och studenterna när man använder läromedlen i undervisningen.
Vi kan inte låta läromedelsförlagen stå utan ansvar.
En annan fråga som aktualiserades förra veckan är sponsrade läromedel. Vi har ett fall där Svenskt Näringsliv har bjudit 200 lärare på en resa med ett planerat utbud från Svenskt Näringsliv för att de deltagande lärarna sedan ska ta fram ett läromedel som ska användas i skolan.
Det bryter ju mot den opartiskhet som skola och lärare ska ha. Jag tycker att det borde vara viktigt för ministern att kommentera hur vi ska agera mot detta. Vänsterpartiet har föreslagit att vi ska ha nationella riktlinjer för att skydda skolans opartiskhet.
Vi har också föreslagit att marknadsföringslagen ska förtydligas för att hårdare reglera den här typen av sponsring. Närmare en elev än som lärare kommer man inte. Att som Svenskt Näringsliv har gjort knyta till sig lärare för att göra sitt läromedel mer trovärdigt är mycket allvarligt för skolans opartiskhet.
Andra fall som har dykt upp när det gäller diskriminering och kränkande behandling av barn och elever är det som vi har sett i Landskrona och Malmö där man har föreslagit språkförbud. Det är viktigt att vi har ett kritiskt förhållningssätt. Det ska komma in tidigt i skolan. Det gäller allt material som används, inte bara läroböcker.
En kvalitetsmärkning skulle vara bra för lärarna som konsumenter, men det skulle också tvinga förlagen att ta ansvar. Det här är ganska allvarlig kritik. Det manar till handling. Jag vill veta hur ministern tänker handla.
Rossana Dinamarca (V):
Jag vet inte om ministern medvetet försöker missförstå eller om han inte har läst det förslag som jag har skrivit i interpellationen. Jag efterfrågar ingen censur av några böcker. När ministern är ute och köper tvättmedel finns det miljömärkta tvättmedel och det finns de som inte är miljömärkta. Det är upp till Björklund att välja vilket tvättmedel han vill ha.
Märkningen är ju en hjälp om ministern vill vara miljövänlig i sitt val. På samma sätt menar jag att man kan göra när det gäller läromedel. Man kan ha en kvalitetsmärkning som naturligtvis är frivillig för förlagen. Jag menar att förlagen inte kan smita undan sitt ansvar. Det är det man gör.
Jag kan gå tillbaka och titta i de böcker som jag hade för 20 år sedan och ser då att det är exakt samma bilder och exakt samma texter som står kvar 20 år senare. Det är inte rimligt. Hur ska läromedelsförlagen ta sitt ansvar?
Jag vill ha en sådan här kvalitetsmärkning för att pusha på lite och öka lärarnas makt i valet av läromedel.
Jag litar mycket på lärare, men jag ser också problemet med att lärare som undervisar i exempelvis sex och samlevnad ger en bild av homo- och bisexualitet som något avvikande och konstigt och att heterosexualitet är norm. Det är ju ett problem. Frågan är vad vi gör åt det. Jag har föreslagit att man i grundutbildningen ska ta upp frågor kring genus och HBT-kunskap.
Ministern har inte sagt någonting om det. Han undvek skickligt att svara på frågan om när Svenskt Näringsliv lägger över 2 miljoner kronor på att knyta till sig lärare och bjuda dem på en resa och låta dem sammanställa ett material att användas i skolorna.
Tycker inte ministern att det blir ett problem för skolans opartiskhet? Elever och barn kränks, som i fallet med Malmö och Landskrona kommuner där man har föreslagit språkförbud. I Landskrona har man dessutom genomfört det.
Rossana Dinamarca (V):
Eftersom jag anser att man i skolan ska använda mer material än bara läroböcker tycker jag att det är konstigt att ministern fortsätter att tala om att detta skulle vara någon typ av censur. Jag tycker att det är väldigt viktigt att man har ett kritiskt förhållningssätt och att skolan lär ut det väldigt tidigt till skolbarnen. Men jag menar att läromedelsföretagen som ger ut läroböcker också har ett ansvar för innehållet i böckerna och att det stämmer överens med läroplanens värdegrund.
Jag säger inte att de ska förvanska historien eller ge en annan bild av samhället utan att innehållet ska stämma överens med värdegrunden, så att ingen elev i skolan, vare sig hon är muslim, lesbisk eller någonting annat, ska känna sig kränkt av läromedlen.
Och det handlar, återigen, inte om censur utan om en kvalitetsmärkning, så att lärarna kan få en större makt över sina val och på det sättet kunna styra sina val. Det är bra att ministern nu nämnde att han inte visste om detta med Svenskt Näringsliv. Det ger honom en möjlighet att sätta sig in i frågan.
Svenskt Näringsliv har anmälts för bestickning i detta fall till Riksenheten mot korruption. Jag har inte sagt någonting om att det är ministern som ska sitta och läsa läroböckerna. Det tycker jag vore dumt om han gjorde. Och svanmärkningen ligger under Jordbruksdepartementet. Men formerna för detta kan vi naturligtvis diskutera.
För mig handlar det inte om att byta ut några lärare. Men jag tycker att det är viktigt att detta finns med i grundutbildningen för de lärare som nu kommer ut. Och för de lärare som redan finns ute i skolorna ska detta ingå vid fortbildningsdagar etcetera. Vi kan inte blunda för detta. Detta är inte ett nytt problem som kom före jul.
Detta har fortgått hela tiden och har funnits i läroböckerna under en lång tid, men det har inte hänt någonting trots dessa granskningar. Då gäller det att handla på ett annat sätt.
Rossana Dinamarca (V):
De frågor som jag har ställt till skolministern handlar om jämställdhet och om vad ministern är beredd att göra för att öka jämställdheten i skolan och bryta den könsmaktsordning som genomsyrar hela samhället. Ministern använder inte orden "jämställdhet" eller "könsmaktsordning" i sitt svar en enda gång, förutom när han hänvisar till min interpellation eller Jämställdhetsdelegationen. Han tar upp frågan om mobbning och vikten av att alla ska känna sig trygga i skolan.
Detta är förvisso mycket angelägna frågor, men vad jag vill veta är vad ministern avser att göra för att stärka unga tjejers situation, för att öka tjejers handlingsberedskap inför kränkande situationer och för att uppmuntra tjejer att ta plats.
Eller anser ministern att skolan inte kan göra något för att bryta den vardagsrädsla som var fjärde ung tjej känner och som innebär att hon begränsar sitt liv? "Kvinnors makt måste öka - över sin framtid, över sin ekonomi, över samhällsutvecklingen och över sin kropp och själ. Strukturer som håller kvinnor nere måste rivas."
"Jämställdhet ger oss frihet från de begränsningar könsrollerna håller oss i." Så skriver ni i ert faktablad om liberal feminism. Hur ska kvinnors makt öka och hur ska de här strukturerna rivas i den praktiska politiken, skolministern?
Menar ministern allvar när han säger att det är genom ökade befogenheter för lärarna som vi kan förändra den hotfulla vardag som många unga människor lever i? Tror ministern på allvar att könsmaktsordningen kan straffas bort? Ministern har nu, liksom vid tidigare interpellation, lyft fram skillnaderna i studieresultat mellan flickor och pojkar som ett av de större jämställdhetsproblemen i skolan.
Vad vi vet så har tjejer i genomsnitt högre betyg än killar och är överrepresenterade på högskola och universitet, men de är underrepresenterade på höga poster och har i genomsnitt lägre lön än män. Tjejers positiva prestationer under skolperioden återspeglas alltså inte i arbetslivet.
Således är det inte en fråga om studieresultat, utan det handlar om makt, om vad kvinnor ska göra och inte göra och om värdet vi sätter på kvinnors arbete. Därför frågade jag ministern, och jag frågar igen, vilka konkreta åtgärder han kommer att vidta för att bryta könsrollsmönstren i skolan.
Jämställdhetsdelegationen föreslår exempelvis att grundskolans prao ska organiseras på ett sådant sätt att eleverna får könsrollsöverskridande arbetslivserfarenheter. Delegationen föreslår också att det borde utvecklas kurser i genuspedagogik för eleverna på barn- och fritidsprogrammet på gymnasiet.
Skolministern påpekar helt riktigt att Jämställdsdelegationen fastslog att det inte är lagar eller bestämmelser som behövs utan aktiva åtgärder som främjar jämställdheten i förskolan och skolan. Delegationen talar om att behovet av kunskap i genuspedagogik är stort bland verksamma pedagoger i förskola och skola, men att få kommuner har prioriterat genus- och könsrollsfrågor för kompetensutveckling.
Vilka aktiva åtgärder för att främja jämställdheten i förskolan och skolan avser ministern att vidta och när kan vi vänta oss att se dessa satsningar?