Jan Lindholm (MP):
Cirka en fjärdedel av alla unga vuxna i åldern 20-27 år bor kvar hos sina föräldrar. I åldersgruppen 20-25 år är det hela 36 procent som bor kvar hemma, enligt regeringens proposition om fler bostäder till unga och studenter. Det betyder att det skulle behövas ca 190 000 nya bostäder bara för att gruppen 20-27-åringar skulle få ett eget boende.
Tyvärr är det inte så att alla ungdomar som inte bor kvar hos sina föräldrar har en egen bostad, så behovet är ju egentligen större. I dag köar 290 000 för en bostad. Ministerns svar på frågan om åtgärder för att få fart på bostadsbyggandet är ju inte särskilt optimistiskt. Det är inte heller så konstigt eftersom ministern ärligt erkänner att regeringen inte har några idéer om hur man ska få fart på byggandet. Det finns ingen quick fix, som ministern skriver i svaret.
Man utreder och utreder och vänder på alla stenar, som ministern brukar säga. Men efter snart åtta år av stenvändning har det inte dykt upp något som ändrar på det faktum att det byggs alldeles för lite. Det är intressant att ministern i sitt svar också erkänner att subventioner är en snabb väg för att lösa bostadsbristen. Men, som ministern uttrycker det, om man inte vill arbeta med investeringsstöd finns det tyvärr ingen genväg. Visst, det är sant.
Det är bara att se på det som har byggts under alliansregeringens år. Det är i huvudsak bostadsrätter och egna hem som har byggts med statligt investeringsstöd i form av kraftiga skattesubventioner. En bostadsrätt är skattesubventionerad med ca 2 000 kronor per månad jämfört med motsvarande hyresrätt.
Om ministern delar uppfattningen - som han uttrycker i sitt svar - att rörligheten på arbetsmarknaden, tillväxten och andra sociala frågor sammantaget gör att det behövs fler hyresrätter, varför fortsätter man då att subventionera andra upplåtelseformer? Det är ju inte jag som påstår att investeringsstöd går rakt ned i fickorna hos byggarna, utan det är regeringen som gör det.
Varför fortsätter ni då att ge subventioner åt upplåtelseformer som ni själva bedömer är mindre viktiga? Vilken byggare skulle välja att bygga en hyresrätt med lägre vinst om hen i stället kan bygga en bostadsrätt och få pengar i fickan från regeringen? Det fungerar faktiskt så i dag. Nu tror inte jag att det som regeringen säger är sant.
Jag tror inte att investeringsstöd måste betyda att pengarna kastas i sjön. Jag tycker att det är ganska oförskämt av regeringen att påstå något sådant om byggsektorn. Hur löser man då detta dilemma? Det går inte att lösa så länge som vi har en regering som inte vill åstadkomma blocköverskridande lösningar.
Bostadsfrågan är en så stor och omfattande samhällsekonomisk fråga att det är svårt att se hur den ska kunna lösas så länge det saknas åtgärder som har en reell effekt. Det innebär ett regeringsskifte. Förmodligen krävs det mångåriga program för att klara detta i stil med dem som man nu genomför i England.
Då är förutsättningarna att man kan träffa breda överenskommelser över blockgränserna som gör att de åtgärder som man vidtar håller i mer än en mandatperiod, kanske i tre fyra mandatperioder. Det måste alltså genomföras ett stort systemskifte om man ska få villkor mellan upplåtelseformerna som gör att det i verkligheten blir ett ökat byggande av hyresrätter.
De reformer som regeringen har genomfört - ägarlägenheter, hyresgarantier, borttagande av skyddet mot ockerhyror - har ju var för sig inte gett några egentliga effekter. Man skrapar lite på ytan med varje reform som man genomför.