Ludvig Aspling (SD):
Efter en rad synnerligen brutala terrorattacker i Frankrike och Österrike den senaste tiden uttalade Sveriges statsminister angående den våldsbejakande islamismen att den "ska mötas genom sammanhållning, ett kompromisslöst försvar för våra demokratiska normer och institutioner och solidaritet mellan de länder som drabbas och hotas av terror". Jag håller naturligtvis med statsministern om detta.
Men han glömmer något som är ännu viktigare, nämligen fördjupad kunskap om hur stort hotet är, varifrån det kommer och vem som kan tänkas bära på de här våldsbejakande islamistiska värderingarna.
Det är ju inte bara så att Sverige sticker ut i ett internationellt perspektiv vad gäller antalet personer som rest härifrån för att ansluta sig till terrorgrupper som IS, vår eftersatta och tandlösa terrorlagstiftning, myndigheters benägenhet att ösa miljontals skattekronor över ideella föreningar som drivs av islamister eller möjligheten att få terrorkrigsresor finansierade av Försäkringskassan.
Det är också så att Sverige sticker ut vad gäller ointresset för att undersöka hur allvarligt problemet med den våldsbejakande islamismen faktiskt är. I andra europeiska länder genomförs regelbundet opinionsundersökningar bland personer som identifierar sig själva som muslimer för att skapa en bild av hur deras värderingar skiljer sig från majoritetssamhällets - om de nu skiljer sig över huvud taget; det är ju inte självklart.
Efter den senaste tidens attacker i Frankrike beställde en politiskt oberoende NGO som heter Kommittén för en sekulär republik en sådan opinionsundersökning, som gav ett ganska förvånande resultat. Enligt undersökningen anser hela 57 procent av franska muslimer under 25 år att Koranen ska gälla framför fransk lag. Det är en ökning med 10 procentenheter på bara fyra år.
66 procent av samtliga personer som identifierar sig själva som muslimer anser att lärare inte bör få visa karikatyrer av religiösa figurer i sin undervisning, och 75 procent är för bärandet av tydliga religiösa symboler eller religiös klädsel i arbetslivet, även i offentlig sektor, vilket inte är tillåtet i Frankrike enligt deras princip om laïcité.
Andra studier på samma tema från ett antal länder visar att problemet är återkommande. Frågan är då varför någon motsvarande undersökning aldrig har genomförts i Sverige. Min gissning är att regeringen har en ganska bra bild genom informella kanaler men att man helt enkelt inte vill att allmänheten ska få veta hur det verkligen ligger till. I motsats till regeringen anser vi att ärlighet varar längst.
Det statsrådet säger i sitt interpellationssvar om att detta inte skulle vara möjligt på grund av registerlagstiftning är en uppenbar undanflykt. Om statsrådet tittar på rubriken till min interpellation ser hon att det står "personer som identifierar sig själva som muslimer". Det handlar alltså inte om att svenska staten skulle registrera någon eller klistra en etikett på någon, utan det är fritt att delta i en sådan här undersökning om du själv identifierar dig på det sättet. Det är helt upp till var och en.
Det är också så att registerlagstiftningen i slutändan är europeisk. Vi har ju en förordning om personuppgifter. Eftersom sådana här undersökningar genomförs i Frankrike, Österrike, Tyskland och alla möjliga länder runt om i unionen kan det inte vara så att unionens registerlagstiftning sätter stopp för detta. Det ser jag som fullständigt otänkbart.
Om vi alltså skippar bortförklaringarna, Åsa Lindhagen, och är ärliga i stället, varför vill ni inte att en sådan här undersökning genomförs i Sverige?