KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Cecilia Magnusson har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att skärpa kraven på myndigheterna att samordna verksamheter för att stävja terroristverksamhet och kunna freda skyddspersoner från hot och trakasserier. Mot bakgrund av de frågeställningar som Cecilia Magnusson reser ser jag inte i dag i dessa delar något behov av förändringar i de strukturer som byggts upp för att förhindra och förebygga att terrorister eller terroristgrupperingar kan verka i Sverige.
Ett fortsatt fokus på förebyggande åtgärder är däremot centralt. Behovet av förebyggande insatser mot terrorism och flyktingspionage är väl känt för de berörda myndigheterna, och sådana insatser ges redan i dag hög prioritet. Det är Säkerhetspolisen som har huvudansvaret för att förebygga och avslöja utländska underrättelsetjänsters aktiviteter mot oppositionella organisationer eller annan förföljelse i Sverige från utländska regimer.
Sådana aktiviteter är brott som ytterst innebär en kränkning av Sveriges politiska integritet och dessutom kan få långtgående konsekvenser för individer, grupper och organisationer i Sverige. I sitt förebyggande arbete mot terrorism samverkar Säkerhetspolisen med en rad andra myndigheter såväl nationellt som internationellt. En av de viktigaste i detta sammanhang är Migrationsverket. Att samarbetsklimatet dem emellan skulle vara arktiskt är en beskrivning som jag alls inte känner igen.
De uppgifter jag har tyder tvärtom på att samarbetet fungerar väl. Migrationsverket har interna instruktioner om handläggningen av ärenden om uppehållstillstånd som berör Säkerhetspolisens verksamhetsområden. Dessutom har Migrationsverkets personal i uppdrag att samråda med Säkerhetspolisen när vissa särskilt angivna omständigheter förekommer i ett asyl- eller annat tillståndsärende. Sammantaget har jag fullt förtroende för Säkerhetspolisens förebyggande arbete och samarbetet med andra berörda myndigheter.
Jag ser ingen anledning att i nuläget vidta några särskilda åtgärder men kommer även i fortsättningen att noga följa frågan.
Thomas Bodström (S):
Vi får naturligtvis kontinuerlig information från Säkerhetspolisen, och det finns naturligtvis också en hel del som man inte kan ge offentlighet. Det ligger i sakens natur. När till exempel enskilda fall har uppmärksammats får jag höra: Varför har inget hänt? Varför säger justitieministern ingenting?
Jag blir då förvånad över den kritiken, därför att det är ganska självklart att inte jag kan gå ut och recensera sekretessbelagda, enskilda ärenden. Men det innebär inte att jag inte har fått information. Vad jag kan säga om det här samarbetet och den information som jag har fått är att Säkerhetspolisen anser att samarbetet med Migrationsverket i stort fungerar bra.
Det var också någonting som uppmärksammades för några veckor sedan i medierna, och därefter har jag fått den informationen. Det är naturligtvis så att när en sådan uppgift kommer fram, måste jag få information direkt från Säkerhetspolisen om hur det egentligen är, och då har jag fått den informationen. Det samarbete som nu finns innebär bland annat att Säkerhetspolisen har bistått Migrationsverket med att identifiera typer av ärenden där kontakt bör tas för samråd.
Det är speciella grupper som jobbar med säkerhetsärenden. Säkerhetspolisen har även hållit utbildningar för Migrationsverkets personal om hur säkerhetsärenden hanteras. Det regleras alltså i Migrationsverkets interna instruktioner. Det görs alltså mycket och har gjorts mycket. Det här är också mycket myndigheternas interna arbete, men jag håller mig naturligtvis informerad. Jag håller mig också informerad i de enskilda ärendena, även om jag alltså inte kan säga något om dem eller recensera dem.
En sak som jag inte hann med att säga i förra inlägget är att i regleringsbreven står det just om samarbetet mellan tullen och polisen. Där delar jag helt uppfattningen att samarbetet kan bli bättre, framför allt när det gäller informationsutbyte. Säkerhetspolisen och Migrationsverket är en del. Det finns naturligtvis mycket annat.
Jag nämnde också 11 september-utredningen, men jag vill återigen understryka hur viktigt det är att Sverige får ett bra samarbete med de andra länderna. Jag hoppas att det i fortsättningen ska kunna innebära att vi står enade och starka i det samarbetet, därför att det är till stor fördel för våra medborgare.
Thomas Bodström (S):
Ska vi ha ett fullgott skydd? Ett fullgott skydd kan man aldrig tala om i den meningen att man garanterar en hundraprocentig säkerhet. Det kan ingen demokratisk stat göra. För att göra ett skydd så bra som möjligt, räcker det inte med att antingen ha ett bra samarbete mellan myndigheter internt eller ett internationellt bra samarbete. Det kräver båda sakerna.
Det är därför som det är angeläget att Moderaterna ändrar inställning och också kan sluta upp i det internationella samarbetet, därför att det betyder oerhört mycket med informationsutbyte mellan de olika länderna. Vi har kunnat se, även om vi inte kan berätta om allt öppet, hur viktig den informationen är, inte minst för skyddet mot terrorism. Men, som sagt, vi står inför viktiga diskussioner.
11 september-utredningen har remitterats. Det här är ett mycket stort, svårt och viktigt arbete, för det rör inte alls bara Säkerhetspolisen, utan det rör också till exempel militära underrättelsetjänster. Det är inte bara så att Säkerhetspolisen ska förändras gentemot den öppna polisen, utan det finns också andra delar. Nu har vi fått en ny chef för Säkerhetspolisen.
Vi kommer att bjuda in de övriga partierna för samtal och diskussioner om hur vi ska kunna fortsätta att bygga upp vårt skydd mot terrorism och andra hot i framtiden. Vi arbetar nu med den saken i departementet. Den nye chefen för Säkerhetspolisen tillträder den 1 april. Vi hoppas alltså att därefter kunna starta de här samtalen.
Thomas Bodström (S):
Det är alldeles tydligt att här finns flera olika frågor som är svåra att lösa. Jag tror att vi är helt överens om den saken. Hur man sedan tekniskt bygger upp en lag är kanske inte det allra viktigaste. Det är resultatet som är det viktigaste. Om man har en huvudregel med så många undantag att undantagen blir huvudregel har man inte uppnått det syfte man hade. Det är därför detta blir så svårt. Frågan är också vem som ska avgöra vad som är företagshemligheter om inte företaget självt ska göra det. Det ligger ju i företagshemlighetens natur att det är företaget självt som gör det.
Så nog är det svåra saker vi måste ta hänsyn till. Enbart frågan om företagshemligheter skulle till exempel kunna innebära att ett företag - och därigenom också svenska staten - kanske förlorar miljardbelopp, alltså om detta var helt oinskränkt och någon annan än företaget självt skulle göra bedömningen. Om företaget å andra sidan har en oinskränkt rätt att avgöra vad som är företagshemligheter blir kanske meddelarfriheten så inskränkt att den inte längre kan kallas meddelarfrihet.
Nog är det många svåra frågor som man ska lösa. Det är inte säkert att det är lagstiftning som är den bästa vägen. En sak är i varje fall säker. Om vi når en överenskommelse med näringslivet har vi sparat massor av tid. Det är bättre än att nu ge sig in på ett riskfyllt projekt, lägga samtalen åt sidan och kanske komma fram till det resultat som man har kommit fram till tidigare, nämligen att det inte går att genomföra en lagstiftning på det sätt som är tänkt.
Thomas Bodström (S):
Vissa av frågorna är nog mindre komplicerade, även om de fortfarande är komplicerade. En sådan sak är kanske att lägga ut det på entreprenad. Frågan är då om man bara ska ta en liten del när man kanske vill försöka hitta så bra åtgärder som möjligt på hela området. Nu pågår trots allt samtal mellan regeringen och näringslivet. Men jag ser inget hinder i att vi fortsätter debatten på det sätt vi nu gör i riksdagen.
Vi kan också ha en kontakt vid sidan om där jag kan ge den information som ges och ta emot synpunkter, och vi kan diskutera hur vi ska gå vidare i frågan. Låt mig avslutningsvis säga att det faktum att vi inte har lyckats nå ett resultat inte beror på bristande ambition utan på frågans komplexitet.
Thomas Bodström (S):
Vi har naturligtvis ett ansvar för att se till att myndigheterna samverkar. Det har vi också givit dem i uppdrag. Vi har ett ansvar för att alla de pengar som nu läggs på rättsväsendet används på bästa sätt. Det kan man göra genom att se till att det lokaliseras på rätt sätt men också genom att till exempel en häktningsförhandling kan hållas på en annan ort även om åtalet sedan prövas av en annan tingsrätt. Det finns flera olika varianter. Men - och det vill jag understryka - det är inte justitieministern eller någon annan person som sitter enväldigt i Stockholm och bestämmer var häkten och domstolar ska ligga.
Detta är någonting som myndigheterna själva ska besluta om, när det gäller häkten. Jag har inte på något sätt någonting emot att det ska vara ett häkte i Östersund. Men jag har kraftiga invändningar mot att jag eller regeringen skulle sitta med en karta och peka ut var det ska finnas häkten. Myndigheterna har i uppdrag att vara ekonomiskt effektiva.
Utifrån det är det till slut Kriminalvårdsstyrelsen som beslutar om det ska vara ett häkte i Östersund eller inte.
Thomas Bodström (S):
Jag vill för att det inte ska bli något missförstånd säga att jag inte har någonting emot att det blir ett häkte i Östersund. Det ska inte heller tas till intäkt för att jag på något sätt lägger mig i och beslutar om var det ska ligga. Det är inte jag som ska ha några personliga och egna åsikter om det. Det görs en samlad bedömning av samhällsekonomiska skäl, rättssäkerhetsskäl och humanitära skäl. Nu finns det ett underlag, och det kan kompletteras ytterligare.
Sedan får vi se vad det blir för beslut av myndigheten.
Thomas Bodström (S):
Riksdagen har precis tagit ställning till detta. Därför känns det mera behövligt att vi nu följer utvecklingen och ser om eventuella ytterligare åtgärder behöver vidtas. Låt mig dock ge några korta synpunkter. Ja, det är fråga om en uppfinning, och det känner vi väl till. Det är en teknisk metod, inte upptäckten i sig, som är det avgörande. Praxis sätter gränser, vilket stöds av just det fall som jag nämnde. Det handlar om så kallad uppfinningshöjd.
Sedan vill jag bara allmänt säga att det är självklart att vi noga följer utvecklingen. Det kommer säkert att finnas företag som agerar på sådant sätt som vi inte tycker är tillfredsställande. Då är det viktigt att också vi agerar, och den möjlighet till tvångslicens som finns är väl känd. Vi tror heller inte att det faktum att vi nu satt upp tydligare gränser medför att alla problem därmed upphör. Vi kommer därför att fortsätta att vara aktiva i den här processen.
Thomas Bodström (S):
Jag ska inte gå in i enskilda mål och huruvida de eventuellt kommer att överklagas, men garanterat kommer det fler mål. Jag ska bara säga två saker. För det första har rapporten refererats i propositionen. För det andra, vilket vi hela tiden kommer tillbaka till, är det självklart att patent i alla dess former sätter vissa gränser. Det gäller i det här fallet, liksom i andra fall. Det är viktigt att vi hela tiden följer utvecklingen, men utan några patent alls kommer vi inte vidare i forskningen över huvud taget.
Det gäller alltså att ha dessa tydliga gränser, och det är också det som den i riksdagen nyligen beslutade lagstiften på ett tillfredsställande sätt ska ta vara på. Självklart kommer diskussionen att leda vidare. Det kommer upp nya mål, och ingen kan utesluta att det kommer att behöva vidtas ytterligare åtgärder i framtiden. Vi följer utvecklingen noga.
Thomas Bodström (S):
Den första frågan jag vill svara på är den om restriktioner. Det är riktigt att vi har fått kritik, och det har blivit en förändring. Det är ju så att det ska kunna ges tillstånd till restriktioner när det är fara för utredningen. Men detta är en avvägning i förhållande till det intrång som det innebär för den enskilde. Det är viktigt att tillämpningen sker med den balansen som utgångspunkt.
Annars kan man ju alltid säga att det kan försvåra sakens utredning - rent teoretiskt. Det är något som jag brukar understryka, att detta är en avvägning. Och det ska vara sådan risk för sakens försvårande att det överväger över den inskränkning som det innebär att ha restriktioner som är ganska kraftiga. Det här innebär också att det kan bli en bedömning som skiljer sig åt runtom i Sverige.
Det är olyckligt. Vi ser det ibland. Tanken är ju att det ska minimeras med hjälp av Högsta domstolen och prejudikat. När det gäller en sådan här avvägning och balans är det dock väldigt svårt att ha väldigt tydliga prejudikat. Läget är alltså att det ska vara en balans och att man ska överväga. Men hur man bedömer i det enskilda fallet går det inte att lagstifta om.
Det är viktigt att man ändå följer frågan noga. Det är också viktigt att till exempel Riksåklagaren följer frågan noga och ser till att man försöker få samma nivå runtom i vårt land. Men vi ser det som sagt ibland.
Det är också en konsekvens som vi kan få genom att vi har självständiga domstolar och självständiga domare som fattar sina egna, självständiga beslut. Sedan är det riktigt att det är en svår situation på häktena och att det naturligtvis försvårar saker och ting. Vi hoppas och tror, med den utbyggnad som sker, att situationen kommer att förbättras. Det har blivit fler personer i häkte och också i fängelse.
Det beror framför allt på två saker, som jag nämnde i den förra interpellationen. Domstolarna har höjt sin praxis. Man dömer hårdare. Polis och åklagare har dessutom fått kraftiga resursökningar, vilket gör att man klarar upp inte minst fler allvarliga brott. Vi får alltså fortsätta på det sätt som jag sade tidigare. Vi får fortsätta att utveckla kriminalvården. Det kommer på olika sätt att behöva vidtas åtgärder för att få en ännu mer effektiv kriminalvård än vi har i dag.
Men det kommer också att behövas att vi fortsätter att bygga ut antalet platser.
Thomas Bodström (S):
Med risk för viss upprepning vill jag säga att det behövs fler platser. Det är väldigt viktigt. Det är inte den enda åtgärd som behöver vidtas. Men jag vill inte gå händelserna i förväg. Den rapport som det talas om här kommer, som Hillevi Engström mycket riktigt säger, att sändas till Sverige, och vi ska kommentera den på rätt sätt. Den tas sedan upp i ministerkommittén och offentliggörs därefter. Jag ber att få avvakta och agera i den ordning som det är tänkt.
Thomas Bodström (S):
Annika Qarlsson har frågat mig dels vilka åtgärder jag ämnar vidta för att få stopp på och vända utvecklingen att alltfler våldtäkter begås, dels vilka åtgärder jag vidtar för att ändra bevisbördan vid våldtäkter och dels vilka mina åtgärder är med anledning av alla kvinnor som känner otrygghet på grund av utvecklingen med alltfler våldtäkter. Att kvinnor känner otrygghet och rädsla för att utsättas för våldtäkt kan givetvis inte accepteras. Och så länge allvarliga övergrepp som våldtäkt sker är det viktigt att vi alla gör det som står i vår makt för att bekämpa dessa brott.
En mycket viktig åtgärd inom mitt ansvarsområde som justitieminister är arbetet med en ny sexualbrottslagstiftning. Målsättningen är att regeringen ska kunna fatta beslut om en lagrådsremiss före sommaren 2004. Genom den kommande lagstiftningen vill vi stärka det straffrättsliga skyddet mot sexuella övergrepp genom att ytterligare lyfta fram och sätta fokus på den sexuella självbestämmanderätten och den sexuella integriteten. Som jag tidigare har nämnt kommer det inte att ställas samma krav på våld eller hot som i dag för att en gärning ska bedömas som våldtäkt.
Vidare kommer många av de situationer som i dag bedöms som sexuellt utnyttjande att bedömas som våldtäkt. På sikt tror jag också att lagändringarna kan ha betydelse för att påverka attityder till och öka respekten för andra människors sexuella integritet. När det gäller bevisbördan är det emellertid, i våldtäktsmål liksom i alla andra brottmål, åklagaren som ska bevisa att ett brott har begåtts. Att ändra bevisbördan i våldtäktsmål så att den tilltalade får ansvaret för att bevisa sin oskuld kan av rättssäkerhetsskäl inte komma i fråga.
En utveckling där strävan efter att döma en våldtäktsman leder till att oskyldiga döms är självklart oacceptabel. Som jag nämnt i tidigare frågesvar och interpellationer pågår ett omfattande arbete inom polisen med att förbättra den brottsutredande verksamheten så att exempelvis fler våldtäktsbrott kan lagföras. Polisen måste också verka för att korta genomströmningstiderna och minimera risken att viktig information försvinner på vägen.
Inom Justitiedepartementet pågår ett arbete med att analysera frågan om utökade möjligheter till användande av DNA-analyser som ett verktyg i den brottsutredande verksamheten. Regeringen har också satsat mycket stora ekonomiska resurser på polisen de senaste åren. Brottsförebyggande rådet arbetar just nu med en undersökning för att analysera ökningen av antalet anmälda våldtäkter under 1990-talet. En rapport kommer att publiceras under 2004. Självfallet är också ökad kunskap om orsakerna till dessa brott liksom rättsväsendets bemötande av våldtagna kvinnor mycket viktiga frågor.
Jag kommer därför att låta utreda bland annat hur personer som blivit utsatta för sexuella övergrepp upplever brottsutredningen och den fortsatta rättsprocessen. I utredningen kommer också att ingå att överväga vad som kan göras för att minska påfrestningarna för målsäganden i rättsprocessen. Utredningen kommer att genomföras av jämställdhetsombudsmannen Claes Borgström.
Thomas Bodström (S):
Jag ska försöka svara på samtliga frågor i tur och ordning. Vi lägger fram lagrådsremissen före sommaren. Det går inte att helt exakt förutse hur arbetet kommer att fortgå - jag tänker på Lagrådets eventuella synpunkter - men vi hoppas att den därefter kan behandlas i riksdagen så fort som möjligt och träda i kraft kanske någon gång i början av nästa år.
Samtyckesfrågan har ju noga utretts, och jag förstår att det inte var omvänd bevisbörda som gällde utan den samtyckesdiskussion som fanns med i Sexualbrottskommittén, där man gjorde en mycket noggrann prövning och kom fram till att inte föreslå samtycke. Detta ställde sig samtliga partier bakom, och när ärendet gick ut till 66 remissinstanser var 65 negativa till det.
Anledningen var att man bland annat hade tittat på England och ansåg det här inte var bra därför att det satte ännu större fokus på målsäganden eller brottsoffret och även på det som man försöker komma ifrån, nämligen hur brottsoffret har betett sig före den eventuella våldtäkten - klädseln och så vidare. Det var alltså vad man kom fram till. Oavsett det är det förstås nu helt omöjligt - och det har kanske inte heller påståtts - att man skulle stoppa den här lagen för att börja om igen.
I så fall skulle man hamna flera år framåt i tiden. Jag tycker att det också finns fördelar, och jag vill inte avfärda den här lagen. Det finns säkert positiva skäl för den. Jag anser dock inte nu att det på något sätt ska påverka den här lagstiftningen utan det är en diskussion som får fortsätta, så får vi se vad det leder fram till. Jag tycker att projektet Pojke låter intressant. Jag vill gärna ha en sådan diskussion, men jag behöver då lite mer material och kan inte svara närmare på det i den här interpellationsdebatten. Lagstiftning är definitivt inte allt.
Det behövs mera, men lagstiftning är viktig. Den påverkar attityder, men det måste vara en växelverkan mellan lagstiftning, rättsväsendets myndigheter och även på olika sätt hur vi kan agera. Det sätt att agera som vi nu har haft när vi ser att lagstiftningen kommer att kunna sjösättas här är att vi har givit uppdraget till Claes Borgström.
Just de frågor som vi tar upp är de som Claes Borgström ska titta på, nämligen hur man ska få fler att över huvud taget göra anmälan och hur man ska få kvinnor att känna sig trygga i processen. Processen är i alla fall delvis, utöver att samhället har ett intresse av att lagföra skyldiga personer, till för brottsoffret. Om brottsoffret då känner sig kränkt är det naturligtvis ett misslyckande. Just de här frågorna ska alltså Claes Borgström titta på.
Hillevi Engström nämnde också vissa saker som säkert är intressanta för Claes Borgström att titta på. Det gäller så enkla saker som till exempel var anmälan görs. Men det här har vi precis presenterat, och det är inte ens formellt beslutat än - det ska göras i dagarna här - men det kommer förhoppningsvis att ge svar på flera av de frågor som tas upp här och som visar att det inte räcker med lagstiftning utan att det också handlar om hur det tillämpas i praktiken.
Thomas Bodström (S):
Den första frågan gällde de rättsvårdande myndigheterna. Vi har givit uppdrag bland annat om att förbättra utbildningen som handlar om bemötande av brottsoffer och jämställdhet, och det är viktigt i just de här frågorna. Det är Norrtäljeanstalten som arbetar med sexualbrottslingar, Annika Qarlsson, och man gör ett väldigt bra arbete. Det kan naturligtvis diskuteras om det ska vara obligatoriskt.
Jag känner viss tveksamhet, kan jag säga, just med tanke på att jag tror att man för att lyckas måste vara motiverad. Det kan ju finnas någonting mitt emellan, det är jag fullt medveten om, men det kan alltså också kanske förstöra för dem som verkligen är motiverade om det ska gälla andra personer som inte har samma motivation. Låt mig i alla fall konstatera att man där gör ett väldigt bra arbete och gör det bland annat tillsammans med intresseorganisationer. Jag tror att den här frågan prioriteras av alla partier. Vi prioriterar den, och andra partier gör det också. Det finns ingen skillnad här.
Jag tror också att det finns få områden, om ens något, där det har hänt så mycket under de senaste åren, och det är just den utvecklingen som har skett här. Den här typen, det vill säga sexualbrott, kan man jämföra med till exempel mord, där det egentligen inte juridiskt sett har hänt mycket på många decennier, och det är ju en helt annan sak när det gäller den här typen av brottslighet. Som sagt: Det här arbetet har just påbörjats.
Formellt kommer Claes Borgström att få det här uppdraget inom de närmaste dagarna. Nu får Jämställdhetsombudsmannen det här. Det är naturligtvis inget som hindrar att vi har kontakt med honom, men det är klart att man inte kan ge något i uppdrag till Jämställdhetsombudsmannen och sedan göra det själv vid sidan om, utan det är nog bäst att han får det uppdraget. Sedan är det fritt att, också över partigränser, komma med de idéer som Hillevi Engström nämner. Jag själv kanske kommer med idéer också liksom Annika Qarlsson och andra.
Det är inget som hindrar det. Det är heller inget som hindrar att det kommer förslag allteftersom. Jag är övertygad om att Claes Borgström kommer att uttala sig också under utredningstiden, som alltså ska vara drygt ett år.
Thomas Bodström (S):
När vi har så unga intresserade åskådare ska jag ändå ge en slutreplik här. Min uppfattning är att det inte går att se utanpå vem som är en våldtäktsman. En sådan kan ha vilket utseende som helst. Därmed inte sagt att vilken man som helst kan vara våldtäktsman. Det är trots allt ett ytterligt fåtal som ens kan tänka sig den tanken. Som sagt: Vi får arbeta vidare med de här olika sakerna.
Till slut vill jag kanske ändå avråda från exemplet på när vi kan känna oss trygga, nämligen att en kvinna går naken genom en stad, eftersom det kan vara ett brott från den kvinnan. Jag vill ändå upplysa om det. Jag ser det som min plikt som justitieminister!