KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Marléne Lund Kopparklint har frågat mig hur jag ser på att ansvaret för tillsyn av skjutbanor övergår till en annan myndighet, exempelvis en ny jakt- och viltvårdsmyndighet, och i väntan på en sådan etablering till länsstyrelserna eller kommunerna. Hon har också frågat hur jag ämnar verka för att underlätta polisens arbete för att uppfylla sitt mål med att renodla sitt uppdrag till att vara en brottsbekämpande verksamhet. Polismyndighetens kärnuppdrag är att ansvara för frågor kring ordning och säkerhet.
Till det hör bland annat ett brett ansvar för tillsyn och tillstånd enligt vapenlagstiftningen. Det gäller även ansvaret för tillsynen av skjutbanor, som syftar till att upprätthålla en hög nivå av säkerhet. Utövandet av tillsyn och utformningen av föreskrifter på området är upp till myndigheten att besluta om. Jag har inte för avsikt att i nuläget vidta någon åtgärd gällande ansvar för tillsyn av skjutbanor. Tanken med att renodla polisens arbete är god.
Polisens resurser bör i möjligaste mån frigöras för att kärnverksamheten ska kunna förstärkas. Regeringen har de senaste åren tagit flera sådana initiativ, bland annat genom att överföra ansvaret för transporter av frihetsberövade till Kriminalvården och genom att låta länsstyrelserna överta ansvaret för djurskyddsärenden. För ett år sedan tillsatte också regeringen en utredning med uppdrag att göra en översyn av regelverket för ordningsvakter.
En av de frågor som utreds är om ordningsvakter kan utföra ytterligare arbetsuppgifter för att frigöra resurser för Polismyndigheten. Utredningen ska redovisas den 21 maj 2021. Det har dock visat sig finnas en del utmaningar med att renodla polisens verksamhet. De ansvarsområden som läggs på andra aktörer kan exempelvis innebära att våld eller tvångsmedel ibland måste användas. Det kan leda till ett delat ansvar för frågorna, vilket kan komplicera en verksamhetsflytt.
Jag och regeringen fortsätter naturligtvis ändå att överväga åtgärder för att ytterligare förbättra Polismyndighetens förutsättningar att utföra sitt uppdrag.
Mikael Damberg (S):
Det är viktigt att se att polisen i dag har många olika arbetsuppgifter. När jag tittar på vilka arbetsuppgifter man kan lyfta av Polismyndigheten är min utgångspunkt i första hand att lyssna på Polismyndigheten. En av de frågor som Polismyndigheten har lyft med oss är ordningsvakter. Kan ordningsvakter i vissa fall ha en lite längre utbildning och därmed också avlasta polisen?
När det till exempel gäller fulla människor som inte är våldsamma skulle de kunna sköta transporter och hantera det på ett sätt som gör att polisens resurser inte behöver låsas. Detta utreds inom ramen för en utredning, för det har polisen begärt. Man har sagt att det är en viktig fråga att titta vidare på.
När det gäller frågan om polisens kärnuppdrag, att garantera trygghet och säkerhet i samhället, har Polismyndigheten varit tydlig mot mig: När det gäller att garantera säkerhet också vid skjutbanor och vid vapentillstånd menar polisen att detta ryms inom deras uppdrag och att det är arbetsuppgifter som de gärna utför. Jag har ingen annan uppfattning.
Jag kan också konstatera att riksdagen så sent som i juni avslog en motion om att ändra reglerna för skjutbanor eftersom balansen i dag framstod som väl avvägd. Jag vill dock ge er rätt i några delar. Vi har ju haft en pandemi. Vi har en pandemi som fortfarande sätter djupa spår.
På vissa håll i Sverige har polisens utbildning av dessa inspektörer behövt skjutas upp. Man har alltså haft lite för få människor som har jobbat med de här frågorna på det sätt de ska göra. Nu fick jag just det glädjande beskedet att man har genomfört en utbildning och att en annan utbildning är på gång, så att man bockar av det.
Jag har också förstått att Polismyndigheten har öppnat för att i vissa fall där de bedömer det lämpligt och möjligt kunna fatta beslut enbart utifrån skriftligt material om det behövs i en viss situation. Polismyndigheten har alltså visat en viss flexibilitet i det här ärendet.
Men man tar naturligtvis frågan om säkerhet på stort allvar, eftersom det ytterst handlar om liv och hälsa för dem som är med i verksamheten och även för andra som kan beröras av verksamheten runt omkring. Vän av ordning - när ändrades regelverket? När fick polisen det här ansvaret? I september 2013.
Vilken regering satt då? Vem fattade beslut om den här ordningen? Jag upplever att det var en annan regering som satt i september 2013. Att Moderaterna har ett väldigt högt tonläge i denna fråga när ni själva har beslutat om den här ordningen en gång i tiden blir ju lite märkligt. Man kan ändra sig; jag har full respekt för det. Det är helt okej.
Men man ska inte låtsas som att det är vår regering som har beslutat om den här ordningen, för den genomfördes långt innan vi kom in. Men jag kan vara tydlig och säga att vi inte just nu har några planer på att ändra ansvarsfördelningen kring detta. Polismyndigheten har sagt att de gärna fortsätter att ha detta ansvar, och jag tycker att det är rimligt att verksamheten hålls ihop på ett likvärdigt sätt över hela landet.
Mikael Damberg (S):
Ett klargörande: Polismyndigheten vill renodla sin verksamhet, men de vill inte bli av med den här verksamheten - punkt. För det andra blir det helt oseriöst om man säger att man ska flytta ansvar, för då vet nog Moderaterna att man också flyttar pengarna. Så skulle en framtida riksdag bestämma att vi ska flytta detta ansvar blir Polismyndigheten av med de pengarna. De resurser som används för att göra dessa kontroller flyttas då någon annanstans.
När det gäller vilken regering som har fattat vilket beslut fattade en regering 2013 ett beslut om att med vilja lägga detta ansvar på Polismyndigheten. Vi har inte ändrat detta, utan vi har fullföljt det beslut som en moderatledd regering fattade 2013. Detta kan man ha synpunkter på. Jag vet inte vilka överväganden den moderatledda regeringen gjorde när man valde att lägga dessa insatser på Polismyndigheten. Det kan väl Moderaterna reda ut i framtiden.
Jag tycker att det är viktigt att säga att det när det gäller att bekämpa gängvåldet är helt andra insatser vi talar om. Då talar vi om att bygga ut polisen med 10 000 fler polisanställda, den största utbyggnaden av en stor myndighet i modern tid.
Vi talar om att skärpa straff, inte minst för vapenbrotten, där vi har skärpt straffen i flera omgångar så att de grova vapenbrotten leder till obligatorisk häktning och till att människor som inte har tillstånd att bära vapen åker i fängelse på lång tid.
Vi har byggt ut tullens resurser men skärper nu också lagstiftningen ytterligare, med ytterligare brott, så att tullen får nya befogenheter vid gräns och kan använda hemliga tvångsmedel på ett helt annat sätt än tidigare för att hindra att de vapen som används i kriminella uppgörelser kommer in i vårt land. Vi jobbar inte bara i Sverige med denna fråga; vi jobbar internationellt för att stoppa både narkotika och vapen från att komma in i Sverige. Detta är alltså ett arbete som vi tar på fullaste allvar.
Men när man talar om vilket ansvar olika myndigheter ska ha för tillsyn och uppföljning är det också viktigt att man lyssnar på dessa myndigheter när de har åsikter om vilken typ av tillsyn de vill utöva. Jag kan konstatera att regeringen och Polismyndigheten i detta fall tycker samma sak.
Mikael Damberg (S):
Först vill jag vända mig mot påståendet att Polismyndigheten är amatörmässig. Jag tycker inte att det är ett ordval vi ska använda om Polismyndigheten. Jag tycker inte heller att det är att inte ta ansvar när man beviljar undantag och lättnader i ett regelverk under en pandemi.
Jag tycker att det är tvärtom: Under en pandemi, när man kan visa att förutsättningarna är annorlunda, kan man också i vissa fall pröva ärendena på ett annorlunda sätt, just till gagn för dem som utövar verksamhet på skyttebanorna. Det har dessutom inte använts i särskilt stor utsträckning. Man utbildar nu fler, och man kommer också att ha fler som jobbar med detta framöver, och då kommer man att kunna klara det bättre. Riksdagen avslog yrkanden i linje med detta så sent som i juni.
Vi kan alltså konstatera att det inte finns någon riksdagsmajoritet för att ändra detta. Och oavsett hur många gånger Moderaterna försöker hävda motsatsen i den här debatten: Regeringen och Polismyndigheten tycker exakt samma sak i den här frågan. Vi tycker att ansvaret för tillsynen ska ligga kvar hos polisen, och vi tycker att man ska renodla polisens verksamhet på ett sätt som gör att polisen kan kraftsamla mot den organiserade brottsligheten. Det är exakt detta som vi kommer att fortsätta göra.
Mikael Damberg (S):
Helena Lindahl har frågat mig om jag och regeringen avser att medverka till att ge mindre bensinmackar anstånd, det vill säga skjuta fram tidsgränsen för när kraven på fuktisolerade rörledningar i mark ska vara genomförda samt om regeringen tänker vidta några ekonomiska åtgärder för att stödja bensinmackarna i att ställa om till de miljöåtgärder som krävs och hur detta i så fall skulle kunna se ut.
Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, har enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor ett bemyndigande att meddela föreskrifter när det gäller miljöregler för drivmedelsstationer. Det är följaktligen MSB som ansvarar för innehållet i föreskriften om cisterner och rörledningar för brandfarliga vätskor.
Enligt MSB:s föreskrift får befintliga varmförzinkade rörledningar i mark som inte är fuktisolerade användas som längst fram till den 1 juli 2022 utan korrossionsskydd. Kravet har funnits med i myndighetens föreskrift sedan 2014. Jag är medveten om de utmaningar som mindre drivmedelsstationer på landsbygden har, och regeringen ger därför stöd till dem för att de ska kunna genomföra nödvändiga investeringar.
Stödet består bland annat i nationella medel och stöd som går att söka inom landsbygdsprogrammet. Det ska vara attraktivt att bo, verka och leva i hela Sverige, och en god tillgång till kommersiell service är en förutsättning för det. År 2020 satsade regeringen därför drygt 152 miljoner kronor på olika insatser för att öka tillgängligheten till drivmedel och dagligvaror på landsbygden.
Mikael Damberg (S):
Tack, Helena Lindahl, för en interpellation om en viktig fråga som egentligen handlar om hur vi skapar bra livsmiljöer men också livskraftiga förutsättningar för att driva företag och leva och bo i hela landet. Där fyller kommersiell service som små butiker men också mackar en väldigt stor och viktig roll.
Det är därför regeringen i samarbete med bland annat Centerpartiet under ett antal år har diskuterat hur vi kan öka stödet till kommersiella aktörer på landsbygden. Jag har valt att vara ganska kort i mitt svar eftersom jag tolkar interpellationen som att de frågor som riktas till mig framför allt handlar om MSB, om tillståndsprocessen och om de föreskrifter och krav som finns.
Sedan är det en interpellationsdebatt till på gång med landsbygdsministern, tror jag, som kanske mer handlar om hur olika stöd ska vara utformade och exakt vilket regelverk som ska gälla kring det. Jag antar att vi i diskussionen kan återkomma till det, men ansvarsfördelningen i regeringen är ändå sådan att jag mer ansvarar för MSB och den diskussionen. Jag kan då glädja ledamoten med att det i föreskrifterna finns en möjlighet att bevilja undantag från tidsgränsen.
Det är dock inte något som regeringen fattar beslut om; det är MSB som kan fatta beslut i enskilda fall. Det fanns ju ett resonemang när föreskrifterna infördes 2014 om att man gärna fick göra dessa investeringar i samband med att andra undersökningsåtgärder gjordes så att man inte behövde göra exempelvis två upphandlingar, detta för att göra det här mer möjligt ekonomiskt.
Det innebär ju stora kostnader, inte minst för en liten mackägare, att göra detta. Jag vill alltså informera om att föreskrifterna innehåller en möjlighet till undantag - inte ett permanent undantag utan ett undantag i tid, om det finns skäl som att man planerar att göra en sådan här undersökning lite längre fram och därmed har behov av det. Den möjligheten kan enskilda mackägare alltid pröva.
Men jag som ledamot i regeringen kan inte påverka MSB i deras beslut i enskilda fall, och det är deras föreskrifter. Jag uppfattar ändå att Helena Lindahl inte har någonting emot grundförutsättningen: att även mackar på landsbygden ska vara säkra så att vi inte får vare sig miljöproblem eller säkerhetsproblem vid bränder eller vad det nu kan vara kopplat till detta.
Det är bra att det finns en bred enighet om grundfundamenten kring orsaken till föreskriften, som beslutades första gången redan 2014. Det här är en reell fråga. Vi hoppas att fler mackägare kan ta del av de offentliga stöd som finns för att ställa om. Det är viktigt att de här verksamheterna fortsätter framöver.
Mikael Damberg (S):
Exakt vilka konsekvensanalyser som gjordes när lagstiftningen tillkom har jag lite svårt att kommentera eftersom jag inte satt i regeringen. Det var en tidigare borgerlig regering som fattade beslut om den här lagstiftningen och som gav MSB föreskriftsrätten i dessa frågor. Dessutom beslutades föreskriften innan den socialdemokratiska regeringen tillträdde.
Återigen uppfattar jag dock i sak att dessa krav bör ställas men att man måste diskutera hur vi uppfyller möjligheterna reellt och för en levande landsbygd. Det tror jag är bra. Jag är inte expert på stödsystemen, men jag har läst på inför den här debatten.
Om vi tittar tillbaka på bara den senaste programperioden kan vi se att det mellan 2015 och 2020 satsades drygt 1 miljard kronor på insatser som syftar till att på olika sätt stödja drivmedelsstationer och dagligvarubutiker i landsbygder. Det gäller åtgärder som finansieras dels av landsbygdsprogrammet, dels av nationella medel inom utgiftsområde 19. Då är den stora delen, tror jag, dagligvarubutiker.
Av den totala summan på över 1 miljard har nära 572 miljoner kronor satsats på kommersiell service inom landsbygdsprogrammet den senaste programperioden. Regeringen har nyligen beslutat att medel ska finnas även under landsbygdsprogrammets så kallade övergångsperiod 2021 och 2022. Det handlar bland annat om investeringsstöd till dagligvarubutiker och drivmedelsstationer. Stödet hanteras av länsstyrelserna.
Dessutom har Tillväxtverket ett uppdrag att utlysa medel till projekt som exempelvis kan handla om att utveckla och stärka den roll som drivmedelsstationer har på landsbygden. Här finns en annan väg framåt när man tittar på just det ekosystem som kanske skapas kring en drivmedelsstation. Även till det här har regeringen beslutat om ytterligare medel under övergångsperioden. Jag är inte riktigt expert på alla de här stödsystemen.
Jag har full förståelse för att det är en annan finansieringsdiskussion på landsbygden än i de större städerna utifrån befolkningsunderlag och den kommersiella marknaden som i någon mening inte alltid räcker till. Därför tror jag att staten och samhället har ett behov av att också hjälpa till i de här situationerna.
Bankerna är inte heller alltid lika närvarande lokalt och har kanske inte den kännedom som man kan behöva ha för att korrekt bedöma de investeringar som kan behöva göras och den säkerhet som finns i verksamheten. Jag har sedan min tid som näringsminister i Sverige stor kännedom om att de problemen finns.
I grunden vill jag i den här interpellationsdebatten säga att det här regelverket har funnits en ganska lång tid men att enskilda mackägare de facto kan ansöka om anstånd från tidsgränsen om man har goda skäl till varför man vill skjuta investeringen något framåt i tid. Sedan tror jag att det är bättre om den lite mer sakinriktade debatten om hur stödsystem, landsbygdsprogram och sådant ska utvecklas i Sverige förs av interpellanten med landsbygdsministern.
Mikael Damberg (S):
Vi är helt överens om att vi ska ha en levande landsbygd och om att vi ska göra insatser för att hålla ihop Sverige. Jag tror att samhället och staten har en viktig roll när det gäller att jämna ut en del av de förutsättningar som finns över landet. Det kan också innebära att vi behöver rikta stöd till dagligvarubutiker och mackar för att hålla Sverige igång.
Vi har ett budgetsamarbete med både Centerpartiet och Liberalerna där vi också har utökat stödet till landsbygden för att just kunna göra den här typen av stödinsatser. Mitt besked nu har varit att det i föreskrifterna finns möjlighet att få undantag från tidsgränsen, men det bygger fortfarande på att man möter de krav som gäller och har gällt sedan 2014.
Det är alltså inte ett undantag från att genomföra de här miljö- och säkerhetsåtgärderna, men däremot kan man, i enskilda fall som myndigheten prövar, få en annan tidsgräns om det är motiverat för att till exempel ordna med finansieringen eller omställningsperioden på ett klokt sätt när man genomför de investeringar som ska göras. Jag är helt säker på att landsbygdsministern är minst lika engagerad som interpellanten i denna fråga, så jag tror att det kan bli ett bra utbyte också i kommande interpellationsdebatter som handlar lite mer om exakt hur stöd och villkor ser ut för dessa frågor.
: Ministern svarade inte på om vi skulle träffas!)
Mikael Damberg (S):
Edward Riedl har frågat statsministern om hans syn på att pandemilagens tillämpning kan leda till olika resultat för samma typ av manifestationer. Interpellanten har också frågat vad statsministern avser att göra för att säkerställa att pandemilagen ges en utformning som leder till förutsebara och rättvisa bedömningar. Interpellationen har överlämnats till mig. Sverige befinner sig fortfarande i ett allvarligt läge. Belastningen på sjukvården är fortsatt hög, men smittspridningen har minskat.
När pandemilagen infördes var regeringen tydlig med att lagen skulle möjliggöra smittskyddsåtgärder som är anpassade efter verksamheternas olika förutsättningar att bedrivas på ett smittsäkert sätt. Regeringen anser att det är angeläget att det ska kunna genomföras evenemang som är viktiga för människor, såsom religiösa sammankomster och demonstrationer, trots rådande omständigheter. Enligt ordningslagen prövar Polismyndigheten frågor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar.
Det är dock arrangören av det aktuella arrangemanget som har ansvaret för att det kan genomföras på ett säkert sätt. Vid Polismyndighetens tillståndsprövning finns många aspekter att beakta gällande ordning och säkerhet vid tillställningen eller sammankomsten. Sedan den 10 januari i år ska hänsyn också tas till om arrangemanget kommer att hållas i strid med föreskrifter eller beslut enligt lagen om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19.
En arrangör ska redan i ansökan uppge om sammankomsten eller tillställningen ska hållas i enlighet med de begränsningar som finns för att förhindra spridningen av sjukdomen covid-19. Den information som lämnas ska vara tillräcklig för att Polismyndigheten ska kunna göra en bedömning om begränsningarna kommer att följas. Det kan till exempel vara uppgifter om deltagarantal eller om arrangemanget kommer att ske inom- eller utomhus.
Polismyndigheten ska dock inte göra några bedömningar av vilka typer av smittskyddsåtgärder som är lämpliga att vidta vid ett visst evenemang. Polismyndigheten strävar efter att göra enhetliga bedömningar över hela landet och arbetar hårt för att lyckas med det, bland annat genom olika samverkansforum och återkommande avstämningar mellan tillståndsenheterna.
Två till synes lika arrangemang kan dock skilja sig åt givet lokala föreskrifter, antalet tillkommande deltagare samt ordnings- och säkerhetsläget i allmänhet, varför bedömningarna alltid måste göras utifrån det enskilda fallet.
Mikael Damberg (S):
Jag måste säga att jag är förvånad över både hur interpellationen är formulerad och det inlägg som jag just hörde. Det fanns ingenting i det inlägget om att lagstiftningen, som riksdagen har beslutat om, skulle vara orsak till att det kan ha gjorts olika bedömningar för tillståndsgivna arrangemang i Sverige.
Att låta påskina att regeringen på något sätt skulle vara inblandad i att bevilja eller avslå ansökan om demonstrationer i vårt land är att gå väldigt långt i riksdagens talarstol. Det här är inte första gången som jag är här som statsråd och diskuterar myndighetsutövning.
Det finns en allt större vilja hos riksdagsledamöter att komma in på och att tvinga mig som statsråd att recensera eller kommentera myndighetsutövning. I Sveriges demokrati har vi skapat en ordning som innebär att regeringen inte ska lägga sig i myndighetsutövning. Regeringen ska inte komma med synpunkter på enskild utövning som myndigheterna har gjort. Jag kan hamna i KU om jag kommenterar det.
Ändå är hela interpellationen uppbyggd som att det är regeringen som har bestämt att en demonstration får genomföras men att en annan inte får genomföras. Det är inte sant. Därför blir jag upprörd. Jag går tillbaka till sakfrågan. Vi har haft en period med väldigt stor smittspridning i Sverige. Med anledning av det har vi tvingats begränsa vårt sätt att arbeta, i den här kammaren och i samhället i stort.
Det gäller också att demonstrera, besöka kyrkor eller samfund och utöva sin religiösa tro, trots att vi tycker att det är viktigt. Det gäller alltså till och med de grundlagsskyddade rättigheterna. Vi har försökt upprätthålla dem, men i ett litet format. Jag är glad över att det från och med i dag är möjligt för 100 personer att demonstrera, inte 8 som det var så sent som i går. Nu börjar smittspridningen minska på ett sådant sätt att vi kan öppna upp samhället.
Och skulle man dessutom ha anvisade sittplatser - men det är väl få som har det på en demonstration - kan man vara ännu fler. Det finns också en plan för att lätta upp begräsningarna än mer framöver. Återigen - detta avgörs genom myndighetsutövning. Det är Polismyndigheten som gör det. Och jag har förklarat i svaret hur Polismyndigheten jobbar för att skapa samstämmighet i bedömningarna, men det är enskilda tjänstemän som fattar besluten. Ibland blir det också olika bedömningar.
Jag kan inte de här enskilda ärendena utan har behövt gräva i dem. Utifrån vad jag har fått reda på har den ena demonstrationen begärt tillstånd och den andra har inte begärt tillstånd. Om det var rätt eller fel att bevilja tillståndet vill jag helst inte uttala mig om. Men det är Polismyndigheten som måste få göra bedömningarna, och regeringen ska inte uttala sig om det. Om vi hamnar på ett sådant sluttande plan blir det ett sätt för regeringen att pressa myndigheterna att godkänna det ena eller det andra.
Vi vill inte ha en sådan demokrati i Sverige där regeringen pressar myndigheter att bifalla det ena och avslå det andra. Jag tycker att den här interpellationen, med det uttryck som var i det första inlägget, är problematisk, och det vill jag säga till kammaren.