Andreas Carlgren (C):
Jag märker direkt att vi är överens på en viktig punkt, nämligen att det verkligen har gjorts en stor gemensam, kollektiv ansträngning i det svenska samhället för att minska våra utsläpp. Det har varit otroligt inspirerande och glädjande att som miljöminister se den vilja att minska utsläpp som finns och som också har lett till särskilt stora resultat de här åren.
När regeringen tillträdde var vår avvikelse 7 procent i förhållande till 1990. I dag tyder de preliminära siffrorna på att Sverige har minskat utsläppen med 17 procent jämfört med 1990. Det har alltså, vilket siffrorna tyder på, skett en tydlig forcering av utsläppsminskningarna under alliansregeringens år. Det är glädjande, och det beror naturligtvis på åtgärder som både vi och andra tidigare har vidtagit.
Ett exempel på det är priset på koldioxid genom koldioxidskatten. Det beslutades av Centerpartiet, Socialdemokraterna och andra partier i ett majoritetsbeslut i början av 1990-talet. Det genomfördes under den borgerliga regeringen och har sedan något höjts av en socialdemokratisk regering och sedan ytterligare av en alliansregering. Det kommer nu att ytterligare höjas från årsskiftet.
Vi vill i första hand, precis som ni säger, ha utsläppsminskningar på hemmaplan. Mellan 1990 och 2007 minskade utsläppen med 6,5 miljoner ton. Nu återstår alltså två tredjedelar av minskningen, och den största delen av de utsläppsminskningarna sker också på hemmaplan. Lägg åt sidan det där med att vi skulle se CDM som den bärande delen!
Det är åtgärder på hemmaplan som är och förblir den bärande delen i den svenska klimatpolitiken. Vi ska vara det gröna föregångslandet, och det gäller i högsta grad på klimatpolitiken. Låt mig ta upp frågorna jag fick. Först tar jag den om Kina. Jag tycker att det var rätt att ge stöd till vindkraft. Jag håller dock med om att det finns en obalans när det gäller den regionala fördelningen och framför allt fördelningen mellan fattigare och rikare u-länder. Därför är det en viktig del av den reformering som måste ske.
När det gäller utvärdering, missförstå mig inte! Det är självklart att vi behöver utvärdera både de satsningar som görs internationellt och dem vi själva från svensk sida gör. Vad jag säger i interpellationssvaret är att det görs så omfattande internationella utvärderingar att det inte finns skäl att studera just den delen. Vi ska genom den svenska energimyndigheten gå igenom våra egna insatser.
Jag ser nu till, och det är inte bara något vi ska göra, att Sverige går före när det gäller en del av de nödvändiga omprövningarna. En del i det är att omfördela fler CDM-projekt till fattiga länder i framför allt Afrika. Vi ska också öka kraven när det gäller miljöintegritet och framför allt när det gäller reformer internationellt.
Jag välkomnar fortsatt samarbete och diskussioner i de frågorna, precis som jag underströk i den allmänpolitiska debatten. När det gäller HFC har jag redogjort för vår syn i interpellationssvaret. Det betyder också att vi självklart inte vill betala för CDM-projekt som får motsatt effekt. Vi vill reformera systemet i denna del.
När det gäller CCS är det självklart att Sverige inte har varit pådrivande inom EU när det gäller att ha med CCS. Vi är inga glada vänner av CCS, men vi accepterar att CCS är en nödvändig del såsom världen ser ut. Vi har inga svenska projekt som är CCS-projekt. Till sist till frågan om AAU:er välkomnar jag självklart alla ansträngningar som har gjorts. De ska inte gå upp i rök.
Det dilemma som regeringen har, och som oppositionen är fri att strunta i, är att det finns internationella regler som man inte utan vidare lämnar. Det skulle skapa oklarhet om kolmarknadens fortsatta utveckling. Det andra är att detta är en stor post i den svenska bokföringen. Svara på det också, annars är ni inte riktigt så seriösa som kanske Jonas Sjöstedt vill ge intryck av.