Finn Bengtsson (M):
Kring den här viktiga interpellationen tror jag inte nödvändigtvis att vi behöver ha någon väldigt stor politisk motsatsställning i dialogen, utan det är mer fråga om att förtydliga det stora värdet av att diskutera bland annat kejsarsnitten också ur ett politiskt perspektiv, givet det faktum som jag tycker är viktigt, att detta är en fråga som professionen äger.
Därmed görs det väldigt mycket i dag för att faktiskt stärka kvinnans roll i att kunna fatta rätt beslut och basera det på evidensbaserad medicinsk forskning, som tyvärr i vissa stycken när det gäller just förlossningsvården, det vill säga vaginal förlossning i förhållande till kejsarsnitten, är lite undermålig om man läser litteraturen. Det konstateras också av flertalet obstetriker och gynekologer som jobbar med det här professionellt. Jag tycker att det är viktigt att slå fast det politiska budskapet, som socialministern säger.
Jag bygger det på tre viktiga aspekter av det som har gjorts i närtid. Vi kan börja med patientsäkerhetslagstiftningen, för den är väldigt viktig att titta på just för säkerheten generellt. Det berör inte minst de fall vi talar om, ojämlikhet i vården. Naturligtvis är förlossningsvården en sådan del, där kvinnohälsan är i fokus helt och hållet tillsammans med barnsäkerheten.
Den andra lagen är den patientlagstiftning som föreligger för beredning efter att utredare har tittat närmare på hur man eventuellt ska kunna hantera bakomliggande regionala skillnader. Det här är ju problem som ligger inom ramen för den utredningen och som regeringen naturligtvis har fått information om.
Där förväntar vi oss så småningom att se hur man kan stärka patientens rätt på något sätt, oberoende av bostadsort, som också nämns av socialministern i svaret, att kunna få en säker och så lika förlossningsvård som möjligt.
Det sista men inte minsta är att när Socialstyrelsen nu separeras från att vara en tillsynsmyndighet kommer man att kunna koncentrera tillsynsansvaret just på att följa upp och i öppna jämförelser se hur det förhåller sig och hur utfallet blir både när det handlar om vaginala förlossningar och de komplikationer, som också nämns i interpellationen, som kan förekomma vid planerade och akuta kejsarsnitt.
Socialstyrelsen blir också i sitt uppdrag mycket mer myndigt, genom att man inte har tillsynsansvaret, att vetenskapligt och praktiskt kliniskt faktiskt komma med genomgångar av hur man kan föra vägen framåt.
Jag skulle vilja säga att det finns ett par ingredienser till, förutom det Hillevi Larsson nämnde i sin interpellation, som är viktiga att komma ihåg när det handlar om just förlossningsvården sett ur perspektivet om det ska gälla vaginala förlossningar eller elektiva planerade eller akuta kejsarsnitt. Det handlar lite grann om den attityd för kvinnors trygghet som vi behöver skapa.
Det finns en del saker som talar för att kejsarsnitten faktiskt har en plats som inte nödvändigtvis ska tryckas tillbaka utan som kan vara motiverade, nämligen allt från säkrare anestesiologi, kirurgi och även postoperativ vård till den kirurgiska insats som görs. Attitydundersökningar har visat att människor i dag har genomsnittligt större förtroende för kirurgi än vad de hade för låt säga 20-40 år sedan - av rimliga skäl.
Sett i det perspektivet kan man konstatera att ett av de allra viktigaste argumenten, eftersom vaginal förlossning generellt sett är säkrast, precis som interpellanten har noterat, är att stödja de kvinnor som haft en vaginal förlossning som komplicerats på något sätt så att den blivit en traumatisk upplevelse att våga ta steg vidare och inte vägra bli gravida igen.
Det finns en skillnad mellan dem som har vaginala förlossningar - där är frekvensen högre - och de som får kejsarsnitt. Det kan vara en konsekvens av att man bland annat inte hanterar traumatiska vaginala förlossningar på rätt sätt. Här finns mer att göra. Jag tackar för interpellationen. Den är viktig, och frågan är viktig även politiskt.