Beatrice Ask (M):
Jag tycker att jämförelsen mellan en nationell polis och en enda myndighet för överförmyndarverksamheten haltar något. Tillsynen av en nationell polis handlar trots allt om att granska anställda med våldsmonopol.
Tillsynen av överförmyndarverksamheten handlar om att granska hur man hanterar ärenden som även gäller icke-offentligt anställda och volontärarbete i någon mening, även om det finns ersättningar och annat. Där finns alltså en viss skillnad. Jag tycker att jag i mitt tidigare inlägg lite grann redovisade skälen till att jag tror att vi hamnat på en rimlig nivå med de sju som föreslås i regeringens proposition.
Det är en viktig förändring för att öka kvaliteten och få en uppstramning av tillsynsverksamheten. Vad ska vi då göra framöver? Jag nämnde statistiken, och det kan verka lite trist; alla tycker inte att statistik är roligt. Sanningen är dock att vi inte riktigt vet omfattningen av verksamheten. Vi vet att behoven ökar. Vi vet att många behöver en god man.
Vi vet att de förvaltar mycket pengar för enskilda människor och fattar många viktiga beslut. Men statistiken är mycket bristfällig.
Vi har inte underlag för adekvat uppföljning, och utifrån att ha talat med den organisation som bland annat organiserar många gode män har jag stärkts i uppfattningen att vi behöver göra något för att faktiskt få fram underlag så att vi vet vad vi talar om och vad vi diskuterar med kommuner och andra när det gäller dessa frågor.
Jag vet att det i Stockholm finns omkring 3 500 ärenden, och det är alltså många enskilda människor som berörs av verksamheten. Även jag skulle kunna ge exempel på förskräckliga ärenden där personer blivit utnyttjade eller hanteringen varit dålig, men jag vågar påstå att de är undantagsfall - tack och lov.
Likväl måste vi se till att ha en organisation, uppföljning och tillsyn som gör det så svårt som möjligt för någon att utnyttja sin ställning och sina möjligheter när man har ett sådant förtroendeuppdrag som det här handlar om.
En annan aspekt på detta med att se framåt, som jag tror är viktig och som hänger ihop med tillsynsverksamheten, är att vi måste arbeta med rekrytering, utbildning och stöd för dem som ska arbeta med dessa viktiga uppgifter, att ta hand om någons hushållsekonomi och att också företräda vederbörande i kontakterna med myndigheter och andra instanser i samhället. Det är viktigt att ha det perspektivet med sig.
Man kan förstås säga att de borde få hjälp av någon anställd, att vi borde kunna ta in detta i socialtjänsten. Nej, det låter sig inte riktigt göras, för de personer som behöver en god man behöver hjälp både med sin privatekonomi och med mycket annat.
Det blir också en god man som ibland företräder dessa personer visavi kommunen och andra instanser eftersom de ofta är i behov av annat stöd och av hjälp. Det är ett sätt att träda in och i någon mening vara ställföreträdande när det gäller att fatta vissa beslut. Jag tror inte att man kan göra det genom ett direkt anställningsförfarande.
Det finns oerhört många engagerade, kunniga, kompetenta människor i Sverige som är beredda att ta den typen av uppdrag, men eftersom det är besvärligt och svårt tror jag att vi måste bli bättre på att stötta dem med utbildning och stödfunktioner och i en del fall också med de regler som gäller för verksamheten. Då är tillsynen ett bra verktyg för att se var bristerna finns.