KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Nu blev det intressant. Plötsligt är den kris som har varit i världen skälet till att vi har arbetslöshet i Sverige. Plötsligt är det så att vi betalar så mycket till EU att vi måste få tillbaka något, och då blir det till unga. Jag tror inte på den matematiken, herr talman.
Vi har bland de högsta arbetslöshetssiffrorna i hela EU. Liksom Grekland, Spanien, Portugal och Irland har vi det i vissa geografiska områden i Sverige, och därför är vi berättigade till det här stödet. Självklart, herr talman, är arbetsmarknadsutbildning inget mirakel.
Men nu talar jag här i talarstolen om 3 870 arbetslösa ungdomar i mitt hemlän. De har genomgått den reguljära utbildningen men har inte fått jobb. Nu finns det en chans för dem, och den heter arbetsmarknadsutbildning. Därför nämner jag den. Det är självklart att vi ska ha bättre reguljär utbildning, och det är självklart att vi ska ha fler platser.
Vi har i vår budget haft 10 000 platser mer på högskolor än vad Alliansen haft. Nu låter det som om Alliansen satsar på högskoleplatser, satsar på komvux.
Men det är Alliansen som har tagit bort platser där. Sedan insåg man att det inte fungerade att sälja ut billigare arbetskraft. I ett högproduktivt land som Sverige kan man inte säga: Okej, du får billigare arbetskraft, och därför ska du anställa. Var femte rekrytering misslyckas. Varför?
Därför att arbetsgivare kräver kompetent arbetskraft, inte billig arbetskraft. I ett högproduktivt land som Sverige är det kompetensen som producerar. Människan som kommer ut till arbetsplatsen ska vara kompetent nog att kunna hänga med i de produktivitetskrav som finns på arbetsmarknaden.
Det är inte så om man rear ut 25 procent, 50 procent, 75 procent, som man har gjort med ungdomarna.
Resultatet i dag, åtta år efter det att man reade ut 25 procent, 50 procent, 75 procent är att vi får stöd från Europeiska unionen för att kunna få ut ungdomar på arbetsmarknaden. Det är resultatet - ett totalt misslyckande.
Jag välkomnar det påstående som arbetsmarknadsministern kommer med, att det inte är alla ungdomar som vi ska investera i. Toppenbra! Då kan man ju ta tillbaka den misslyckade politik som man har fört, med sänkta socialavgifter för alla ungdomar, och rikta dem till de ungdomar som verkligen behöver det.
Vi är överens om att man ska ta bort de ineffektiva åtgärderna och rikta åtgärderna till de ungdomar som behöver dem, för då kommer arbetslösheten bland ungdomar att minska, och då kommer fler att få chans att komma ut i vuxenlivet på riktigt och inte stödja sig på föräldrarna.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill berätta att det finns skillnader mellan hur vi ser på Arbetsförmedlingens roll och vad vi ska använda Arbetsförmedlingen till. När ungdomar kommer till Arbetsförmedlingen ska de inte stå 90 dagar i karantän.
Efter maximalt 90 dagar ska de få hjälp på vägen mot ett jobb eller få ett jobb. Det är stor skillnad. Vi ser vad företagen frågar efter, och det är kompetens.
Därför ska vi se till att alla har gymnasiekompetens innan de fyller 25 år. Det är viktiga åtgärder för att man ska kunna skapa förutsättningar för företagare att kunna rekrytera och ha tillgång till arbetskraft. Utan tillgång till kompetent arbetskraft kan företagen inte växa.
Det är solklart, herr talman. Detta kommer valet i september att handla om. Det är ett vägval där man generellt öser resurser över företagen eller hjälper företagen att få kompetent arbetskraft.
Vi kommer att göra allt vi kan för att företagen ska få kompetent arbetskraft, och inte rea ut arbetskraften. Herr talman! Eftersom detta är min sista interpellationsdebatt denna mandatperiod ska jag avslutningsvis tacka ministern. Men jag vill särskilt tacka all personal här i kammaren som är mycket kompetent och trevlig.
Jag önskar personalen och talmannen en trevlig sommar.
Jasenko Omanovic (S):
Jag satt på mitt arbetsrum och såg debatten och tänkte: Jag måste komma hit till kammaren, för det kom fram en del saker som jag tycker var intressanta.
Jag vill börja med att berätta hur Anders Borg och övriga i den nyliberala Alliansen ser på medborgare i samhället, på de produktiva och på de icke-produktiva. Pensionärerna är en icke-produktiv grupp. Därför ska de betala mer skatt.
Arbetslösa är också, fru talman, en icke-produktiv grupp, och därför ska de betala mer skatt. Samma sak gäller sjukskrivna. De är inte heller en produktiv grupp, och därför ska de betala mer i skatt, och samma sak gäller även föräldralediga.
Det är alla de som är produktiva, som har ett jobb att gå till, som enligt Alliansen ska betala lite mindre i skatt, en del mycket mindre i skatt, beroende på hur mycket man tjänar. Det är, fru talman, väldigt intressant. 140 miljarder har man sänkt skatten med.
Här hör vi föregående talare, Staffan Anger, säga: Det finns tecken på att vi har skapat över 100 000 jobb. Men det är mer än 1 miljon investerat per jobb. Då undrar jag: Är skatten en sådan belastning för ett samhälle? Är skatten också en möjlighet för oss att investera i samhället, investera i kunskap hos de barn som går i skolan?
Är det så att en lärare till som vi betalar genom skattemedel blir en investering i vår framtid, eller är det inte så? Är det en belastning för vårt samhälle? Är en investering i en sjuksköterska eller en undersköterska en belastning eller en investering?
Såvitt jag vet - kanske har jag inte full kunskap i frågan - finns det inga lärare som tjänar 1 miljon kronor om året. Jag har ännu inte mött någon lärare som tjänar så mycket, fast det kanske finns. Jag har inte mött någon undersköterska eller sjuksköterska som tjänar 1 miljon om året.
Det är de investeringar som vi gör i vårt samhälle. Då är det förklarligt, fru talman, att en moderat kommer upp i talarstolen och - i stället för att visa sin politiska vilja - läser upp vad som står på Pensionsmyndighetens webbsida. Det är en myndighet!
Det borde, fru talman, vara skillnad på oss här i kammaren som är valda att företräda en politisk vilja och en myndighet som ska se till att förvalta. Det borde vara någorlunda skillnad om man har gett sig in i politiken. Då borde man ha haft någon vilja att åstadkomma något.
Den vilja som Anders Borg har är självklart att förlama den politiska kraften genom att sänka skatter och minska möjligheter till gemensamma investeringar. Vi ska finansiera allt privat. Det är den drivkraft som vår finansminister har.
Därför blir det skillnad på skatt för pensionärer och för övriga.
Jasenko Omanovic (S):
Skillnaden i beskattningen beror på att man ser på pensionärer som en icke-produktiv grupp. Vi hör här ett ovanifrånperspektiv från den nyliberala Alliansen här i riksdagen när de säger: Det finns ju två herrar här som är invalda i riksdagen.
Jag tycker att det är oförskämt att komma med det som ursäkt.
Det är oförskämt mot alla dessa människor som byggt det här landet och slitit att säga: Vi är några här som är valda riksdagsledamöter och faktiskt är pensionärer. Fru talman! Den nyliberala Alliansen påbörjade skattesänkningarna förra mandatperioden.
Nu fortsätter de fem samlade högerpartierna med skattesänkningarna som innebär en skillnad mellan pensionärer och arbetande. Nu gör man ett uppehåll i skattesänkningarna under två år. Om de samlade fem högerpartierna mot all förmodan skulle behålla makten är frågan om de skulle prioritera den icke-produktiva gruppen.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Hot och våld mot statsanställda är egentligen hot mot demokratin. Där håller jag med statsrådet. Sedan uppstår direkt problemet i skillnaden mellan oss två i synen på frågan.
Statsrådet säger till Raimo Pärssinen i svaret här i kammaren att det är marginellt. Jag har tidigare jobbat som statsanställd under den socialdemokratiska regeringen. Jag vet att allting inte var gröna skogar, som ministern sade här.
Men på den tiden hade inte Försäkringskassan en säkerhetsavdelning som skulle se till att skydda de anställda. Det hade inte Försäkringskassan på den tiden. Arbetsförmedlingen hade inte vakter som bestämde på den tiden, herr talman. Det fanns inga dörrvakter som bestämmer vem som ska stå till arbetsmarknadens förfogande. Det kan vi inte ha i det här landet.
Det kan inte stå ett antal dörrvakter där som säger: Du får komma in på Arbetsförmedlingen och söka jobb, men du får inte göra det. Det är där vi har hamnat. Jag säger inte att allting har varit grönt, men nu har det blivit mycket sämre.
Försäkringskassan måste ta av sitt anslag för att satsa på verksamheten för att i stället betala ut lönerna till anställda och satsa på avdelningen för säkerhet för att kunna skydda sina anställda. De måste tänka ut hur de ska göra. Om man kommer som sjukskriven till en försäkringskassa i dag, herr talman, och ska ha ett samtal kan man hamna i ett bås.
Då sitter den anställda på den andra sidan och har en utväg för att komma ut om den försäkrade skulle tappa kontrollen över sig själv. Varför är det så? Man kan fråga sig varför vi i dag, 2013, i Sverige har statstjänstemän som måste ha en utväg från samtalet med den försäkrade.
Jag tror att de flesta vet svaret. Det är de tuffa reglerna som gör att det blir så. Vi har i dag även ett antal ministrar som inte vill stå för politiken. De säger i stället: Det här är statstjänstemännens ansvar. Ja, det är statstjänstemännen som ska förverkliga det som riksdagen fattar beslut om.
De ska se till att besluten efterlevs i vardagen, men de ska inte stå för politiken. De är inte politiska. Det är vi här i kammaren som ska stå för den politiken.
Ett antal statsråd har avstått från att stå för politiken, och de försöker i stället flytta den till statstjänstemännen och tycker att de ska ta ansvar. Det här är inte några datafel. Det är mycket värre än så på Försäkringskassan; det handlar om politiken.
Statskontoret har kommit fram till att det är nästan två statstjänstemän varje vecka som får arbetsskada beviljad på grund av hot och våld. Är det marginellt, ministern, med två personer - två anställda - i veckan?
Jasenko Omanovic (S):
Kanske är det så att vi har ett statsråd som inte kan svara på detta eftersom det egentligen är statsministern som borde svara på det.
Varför har vi ministrar i regeringen som lyfter över ansvaret till statsanställda som därmed får en arbetsmiljö som inte går att hantera? Varför blir de psykosociala förhållandena på statliga arbetsplatser bara svårare och svårare?
Varför ökar sjukskrivningarna, och varför är det så i dag i Sverige att två statsanställda varje vecka får arbetsskada på grund av hot och våld beviljad?
Hur många utsätts för hot och våld om två får arbetsskada orsakad av detta beviljad varje vecka? Hur mycket påverkar det här, och hur mycket är det här hot och våld mot demokratin?
Det är viktigt att man i fortsättningen står för den politik man för och inte flyttar över ansvaret till statsanställda som ska stå där, hos personer som behöver stöd och hjälp och som inte får det, och försvara det som de själva inte har fattat beslut om.
Jasenko Omanovic (S):
Ministern säger i sitt svar att vi aldrig har haft fler högskolestuderande än i dag. Förmodligen minskar antalet platser på universiteten därför att de inte behövs.
Om det aldrig funnits så många människor i Sveriges historia som kan läsa som i dag skulle man kunna säga: Okej, då kan vi sluta utbilda folk i att läsa, för det är så många som kan det. Det är förstås helt fel politik. Herr talman!
Jag har tidigare haft en debatt med utbildningsministern just när det gäller Mittuniversitetet, vars universitetsstyrelse utbildningsministern med sin politik tvingade att lägga ned campus i Härnösand. Vi kan se vad som händer.
Samtidigt som ministern poängterar att det är så många som går högre utbildning i dag säger han att det finns brister i grund- och gymnasieskolor så att elever inte får tillräckligt mycket kunskaper för att kunna hänga med vidare.
Jag, precis som Peter Persson, kommer från ett industrilän, Västernorrland, där vi har basindustri. Ett av företagen där, SCA, samarbetar med universitetet när det gäller forskning.
För att beskriva vad det är för företag kan man säga, med tanke på kvällens fotbollsmatch, att det är ett företag som är basindustrins FC Barcelona - ett företag som är väldigt framgångsrikt. Först och främst är samarbete inget kriterium när det gäller att få forskningspengar.
Sedan är det så att alla tjänsteföretag runt omkring som servar en så stor basindustri - jag nämner nu bara ett företag av alla som vi har - behöver kompetent arbetskraft. Nu tvingas Mittuniversitetet, förutom att lägga ned ett campus, att minska antalet platser på basåret.
Basåret möjliggör att vi får fler ingenjörer och minskar tröskeln för ungdomar som inte har kunnat få tillräckliga betyg i skolan för att kunna söka sig till en ingenjörsutbildning.
Där har regeringen beslutat att minska antalet platser, för regeringen tycker inte att det är nödvändigt att ha sådana platser. Det tycker jag är skrämmande när var femte rekrytering i Sverige i dag misslyckas på grund av att vi inte har tillräckligt bra arbetskraft.
Den investering som vi gör i utbildning handlar inte om att mäta hur många som kan studera i dag och deras förmåga. Den investering som vi behöver är för framtiden, Jan Björklund, för det behov våra företag kommer att ha och för vår konkurrenskraft framöver.
Därför behöver man, nu när Västernorrland har den nästan högsta ungdomsarbetslösheten, på Mittuniversitet i Västernorrland och Jämtland ett större antal platser än vad man har i dag för att kunna möta företagens behov.
Jasenko Omanovic (S):
Vikten av universiteten går inte att underskatta. Vikten av kvalitet i utbildningarna går inte att underskatta. För 400-500 år sedan fick man ute i landet statsvapnet och fick vara motorer i utvecklingen i vissa regioner.
Det är i dag de universitet som vi har runt om i landet. För oss i Västernorrland och i Jämtland är Mittuniversitetet en motor.
Jag märkte här att ministern började tala om alla universitet och nämnde det ena efter det andra, men han nämnde inte Mittuniversitetet och den blygsamma ökning som man fick. Inför vårterminen 2014 har ungefär 20 000 personer sökt till Mittuniversitetet.
Det är ökning med 37 procent i förhållande till vårterminen 2013. Herr talman! Utbildningsministern och jag stod här i kammaren den 12 april 2013 och debatterade Mittuniversitetet och nedläggningen av campus i Härnösand. Då sade utbildningsministern till mig att alla kommer in på universitetet.
Alla kommer inte in på sitt förstahandsval, men alla kommer in. Därför vill jag fråga ministern i dag: Vad händer med dem som inte kom in? Eller har alla kommit in i höst? Har alla fått sin plats på universitetet i höst? Det var det som ministern sade till mig. Ministern sade till mig att trots att man minskar antalet platser kommer alla in.
Det skulle vara intressant att få höra vad ministern säger i dag. Detta sade han den 12 april 2013. Herr talman! Det är mycket viktigt att vi investerar i våra universitet.
Man tvingar Mittuniversitetet att spara och vidta drastiska åtgärder trots att söktrycket på universitetet aldrig har varit så stort som i dag.
Trots att så många vill förverkliga sina drömmar, och trots att vi har en industri i området som söker kvalificerad arbetskraft får vi inte ha så många platser som vi behöver.
Det är så många som vill förverkliga sina drömmar genom att få utbildning och kunskap. Detta är alltså vad som händer hos oss.
Det är det som bromsar utvecklingen i Västernorrland och i Jämtland, och det är det som gör att befolkningen i Jämtland och i Västernorrland minskar.
Ovanpå allt det som jag nämnde vill jag säga till herrarna på allianssidan som deltar i debatten att den forskning som man bedriver hos oss tillsammans med SCA inte räknas som någon kvalitetsforskning. Det anses inte vara några kvalitetskriterier att ha näringslivet med. Det enda som räknas är hur många år som byggnaderna har funnits och hur många år som man har haft sitt universitet.
Jasenko Omanovic (S):
Jag skrev interpellationen som handlar om Mittuniversitetet och den starkaste motorn som vi har för att upprätthålla sysselsättningen men även att försöka ha så många som möjligt boende i vår region. Industrin i dag behöver utbildade människor.
Industrin behöver inte längre människor som har nioårig skola eller kanske två år på gymnasieskolan. Den behöver högskoleutbildad personal för att kunna klara av den produktion man har i dag inom basindustrin. Men det får den inte.
Inte ens när basindustrin investerar pengar i forskning tycker utbildningsministern att det är värt någonting genom att lägga in det i ett kvalitetskriterium. Inte ens då är vårt näringsliv värt någonting och den investering som den gör i en region. Den här debatten är inte någon masskopiering.
Det handlar om den oro som vi känner i vår region när vi ser vad man gör med de universitet vi har med begränsade möjligheter för ungdomar och även för livslångt lärande. Det är universitet som är anpassade för livslångt lärande. De är till för människor som är mitt uppe i karriären som behöver förkovra sig och höja sin kompetens.
Den här debatten handlar om den oro människor känner i regionen när de ser Björklunds politik. Herr talman! Svara på min tidigare fråga: Har alla kommit in på universiteten under höstterminen? Jag har inte fått något svar.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. De kontakter som Arbetsförmedlingen ska ha med arbetsgivare är grundläggande i Arbetsförmedlingens verksamhet. Det säger jag inte bara för att jag har jobbat på Arbetsförmedlingen och har erfarenhet av det.
Vem som helst som kommer in på Arbetsförmedlingen för att se vad som är meningen med verksamheten kan förstå att avgörande för att uppnå verksamhetens syfte är att ha arbetsgivarkontakter.
Särskilt i dag när 400 000 är arbetslösa, 30 000 är i fas 3, 70 000 är långtidsarbetslösa och många riskerar att hamna i den strukturella arbetslösheten är det viktigt med extra insatser.
Därför behöver regeringen vara väldigt tydlig med att Arbetsförmedlingen måste satsa på sina företagskontakter. Hur ska en arbetsförmedlare annars kunna hjälpa en arbetssökande att få jobb? Är det genom att generaldirektören för Arbetsförmedlingen skriver avtal med en stor aktör på marknaden?
De flesta stora företag runt om i landet blir specialister bara på sin kärnverksamhet. Sedan köper de upp resten av de tjänster och varor som de behöver. Staten köper varor och tjänster för 110 miljarder. Så gör även stora företag. Därmed behöver man ha kontakt med många företag.
Det räcker inte att säga att Arbetsförmedlingen har gjort någon överenskommelse med ett stort nationellt företag som finns över hela landet. De flesta jobben kommer till i mellanstora företag som inte finns över hela landet. Det är också där flest rekryteringar misslyckas.
Totalt misslyckas var femte rekrytering. Arbetsförmedlarens lokala anknytning till de företag som finns på orten är avgörande för den hjälp en arbetssökande får. Den är till och med avgörande för arbetsförmedlarens möjligheter att nyttja arbetsmarknadspolitiska program.
Tyvärr är det i dag så att arbetsförmedlare ska jobba mycket med kontroll. Det har blivit en kontrollmyndighet.
Mycket av arbetsförmedlarens jobb går ut på att kontrollera arbetssökande och skicka dem till jobb som de kanske inte är riktigt kvalificerade till. Man ska söka ett antal jobb i veckan och i månaden. Det förstör för Arbetsförmedlingen. Många arbetsgivare säger att de inte kan annonsera ut sina jobb.
Den som söker en svarvare får svar från en massa undersköterskor, eller tvärtom. Det är det som är problemet. Man måste, herr talman, ge arbetsförmedlare möjlighet att komma ut och träffa arbetsgivare och få kontakt med det lokala näringslivet.
Jasenko Omanovic (S):
Jag har frågat den tidigare arbetsmarknadsministern om regleringsbrevet. Då fick jag löften; det här skulle man sätta i fokus, för det behövdes. När man har 400 000 arbetslösa och 70 000 i långtidsarbetslöshet behöver Arbetsförmedlingen jobba mer med företagskontakter. Jag kan svara Hanif Bali direkt.
Man behöver företagskontakter för att kunna ge stöd och hjälp till de svaga grupper som du nämnde och som inte fanns i samma utsträckning tidigare, så att de kan komma ut på arbetsmarknaden. Det är inte för att man ska ha terapisamtal på Arbetsförmedlingen, utan för att man ska kunna hjälpa dem ut till företagen och den marknad som finns med stöd av arbetsmarknadspolitiska program.
Det är därför viktigt att man har ännu mer kontakter. Men det känns som att arbetsmarknadsministern är nöjd med att Arbetsförmedlingen redan har det uppdraget och tycker att det inte är någon vits att poängtera det ännu mer. Det är lite oroande. Vi har 400 000 arbetslösa.
Var femte rekrytering misslyckas, inte på Arbetsförmedlingen, utan på arbetsmarknaden. Det beror inte bara på att det är tandläkare eller ingenjörer som ska rekryteras. Ibland beror det på att det inte finns svetsare eller annat yrkesfolk att anställa.
Det är därför ännu viktigare att Arbetsförmedlingen får möjlighet att jobba med företagskontakter och att vi inte motarbetar Arbetsförmedlingen politiskt genom att tvinga arbetssökande att söka jobb som de inte är kvalificerade för bara för att de ska visa att de varit aktiva på arbetsmarknaden och sökt ett antal jobb.
Vi behöver ompröva detta och se vilka andra möjligheter vi har att erbjuda arbetssökande hjälp. I slutändan hoppas jag att också Moderaterna, som vi socialdemokrater, vill att folk ska jobba. En del behöver stöd, har vi hört moderata riksdagsledamöter säga i debatterna. Vissa är inte direkt matchningsbara.
För dem som är direkt matchningsbara finns möjligheter där Arbetsförmedlingen i princip erbjuder digitalt stöd. Då behöver man inte vara i kontakt. Man måste möjliggöra för Arbetsförmedlingen att i sina kontakter med företag hjälpa dem som inte så lätt kommer till arbetsmarknaden. Min fråga till ministern kvarstår.
Är ministern beredd att i regleringsbrev ytterligare konkret betona vikten av det till Arbetsförmedlingen?
Det handlar om de hinder som finns i den enorma administrativa börda Arbetsförmedlingen har och att avlasta för att underlätta för arbetsförmedlare så att de ska kunna ha mer tid och möjlighet att komma i kontakt med den lokala näringen.
Därmed kan de hjälpa arbetssökande att få jobb men även komma i kontakt med den andra viktiga kundgruppen som arbetsgivare är för Arbetsförmedlingen.
Jasenko Omanovic (S):
Det är väldigt intressant. Det står i den grundläggande instruktionen till Arbetsförmedlingen att den ska jobba med arbetsgivarkontakter. Nu har vi massarbetslöshet i landet, och 400 000 människor står utan jobb. Vi har 30 000 som är i fas 3, som är en förvaring av människor.
Vi har 70 000 som är långtidsarbetslösa. Då räcker det med att det står i den grundläggande instruktionen. Regeringen har inte någon ambition att jobba mot arbetslösheten. Regeringens ambition är lika med noll. Den tänker inte ge stöd till dessa arbetslösa genom att ge möjligheter till Arbetsförmedlingen.
Därmed styr den alldeles för lite. När det däremot å andra sidan gäller att skapa ett kontrollsamhälle är regeringen på barrikaderna och står främst. I ett demokratiskt samhälle som Sverige ska vi ställa upp, hjälpa varandra och stötta människor. Där är regeringen frånvarande.
Men när det är ett kontrollsamhälle är regeringen där och kontrollerar arbetslösa och tvingar dem att söka jobb som inte finns och jobb som de inte är kompetenta att söka. Därmed försvårar man för Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen är den myndighet som har förlorat alltmer av sin status och sitt rykte och har fått bottenbetyg.
Det är självklart när man har en sådan politik som regeringen har i dag. Man skulle kunna döpa om Arbetsförmedlingen till Kontrollmyndigheten.