Annika Lillemets (MP):
Redarna har tidigare sagt nej till att anlita privata säkerhetsföretag och i stället önskat skydd av militären. Kanske har man tänkt på att detta att beväpna våra handelsfartyg med privata aktörer med största sannolikhet ökar risken för en än mer negativ våldsspiral. För att beskydda handelsfartygen och deras besättningar i riskområdena efter att vi har gjort de goda förebyggande insatserna är en utökning av den militära och polisiära närvaron att föredra.
Det krävs nämligen så tung beväpning för att avvärja piratangrepp att vi anser det vara direkt olämpligt att privata aktörer tillåts utföra denna typ av bevakning. Ministern säger i svaret att tillstånd meddelas endast om de krav som ställs i lagen är uppfyllda, till exempel att bevakningen kan antas komma att bedrivas på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. Säkerhetspersonalen ska ha ändamålsenlig utbildning och även i övrigt framstå som lämpad.
Transportstyrelsen säger själv i medierna att den inte kommer att kunna göra någon djupare skärskådning av företagen som kan komma i fråga för bevakningen av svenska fartyg. Ministern skriver också i svaret att i lagen ställs uttryckligen krav på att rapportering av incidenter ska ske. Visst ser regelverket bra ut på papperet. Men hur ska det gå till i praktiken?
Jag har i min motion väckt frågan vilken beredskap myndigheterna har att lagföra brott begångna av utländska säkerhetsvakter på svenska fartyg på internationellt vatten. Det är vakter som dessutom kan ha mönstrat av på något flytande hotell eller vapenlager i Indiska oceanen innan svenska myndigheter ens blivit varse att brott har begåtts. Hur ska Transportstyrelsen till att börja med kunna kontrollera att dessa vakter är lämpliga? Det är vinstdrivande bolag vi talar om.
Genom lönedumpning och rekrytering av lågavlönad personal från fattiga länder ökar företagen sina vinstmarginaler. Exempelvis rekryterar många i branschen gärna från Sierra Leone, ett krigshärjat land med många före detta barnsoldater. Ska Transportstyrelsen upprätta kontor i Västafrika och Somalia för att på plats kontrollera att lämplig personal anförtros att utöva militärt våld på svenskt territorium?
Ska Transportstyrelsen följa med på fartygen för att kontrollera att exempelvis skottlossning mot misstänkta piratbåtar rapporteras? Hur ska Transportstyrelsen annars kunna upptäcka incidenter som inte rapporteras? Det ligger i sakens natur att man inte upptäcker det.
Jag frågade justitieminister Beatrice Ask hur hon ser på de juridiska aspekterna av detta under frågestunden den 2 maj. Hon svarade: "Jag tror inte att vi kommer att kunna reda ut varje frågetecken som kan uppstå. Det ligger i sakens natur att Transportstyrelsen och Rikspolisstyrelsen har svårt att i detalj följa verksamhet som sker långt ute på havet i andra världsdelar. Det är ju det som det handlar om.
Det är synnerligen svårt, och därför måste rederierna ta ett stort eget ansvar för att rapportera incidenter och följa de regler som gäller. De myndigheter som har fått uppgifter i anslutning till den här förändringen i regelverket som vi föreslår har ett viktigt uppdrag, och vi kommer naturligtvis att följa det noga. Men det är ett gränsland som är svårhanterligt.
Fokus har för oss varit att efter bästa förmåga åtminstone ge dessa svenska fartyg en möjlighet att trygga besättningens säkerhet i samband med verksamheten. Sedan måste svenska myndigheter och rederier ta ett delvis gemensamt ansvar för att få detta att fungera. Det är en liten verksamhet, och vi kommer naturligtvis att försöka att noga följa vad som händer, men det ligger i sakens natur att det innebär stora svårigheter, eftersom båtarna inte är hemmavid."
Lagen träder i kraft redan den 1 juli. Fromma förhoppningar om att det ska ordna sig duger inte. Detta svar borde göra inte bara mig utan även infrastrukturministern och andra ansvariga oroliga för hur det egentligen kommer att gå i praktiken.