Per Bolund (MP):
Jag vill börja med att yrka bifall till Miljöpartiets reservationer nr 1 och nr 5. Herr talman! Det är stor skillnad mellan ord och handling. Det är en läxa som man bittert får erfara efter ett par år i den nationella politiken. Det är väldigt lätt att skriva vackra ståndpunkter i partiprogram, kongresstal och regeringsförklaringar.
Men när besluten sedan ska fattas, när de här vackra orden ska omsättas i verkligheten är tyvärr alltför ofta intresset inte lika stort längre. Jag har tappat räkningen på hur många gånger jag härifrån talarstolen har hört borgerliga ledamöter säga att staten inte ska bedriva näringsverksamhet på konkurrensutsatta marknader. Vi får höra hur statliga subventioner snedvrider marknaden.
Man pratar gärna om hur mycket mer effektiv marknaden skulle vara om det var privata företag i stället för statliga som fick sköta konkurrensutsatta verksamheter. Men när det verkligen är dags att förverkliga de här fagra orden sviker man idealen. Då röstar man för fortsatta subventioner och för ökad statlig inblandning på den privata marknaden.
Man kan fråga sig om det är konstigt att förtroendet hos allmänheten för politiken vacklar när man beter sig på det viset. Och ingenstans är det här förhållningssättet tydligare än när det gäller SAS. Statens ägande i SAS är en relik från mellankrigstiden när flyget var framtiden och alla stater med ambitioner skulle ha egna flygbolag.
Stater runt om i hela världen gick in med skattepengar för att snabbt få fram en ökning av flygtrafiken. Jag trodde att den tiden var förbi. Den borde i alla fall vara det vid det här laget. Nu för tiden drivs den allra största delen av flygmarknaden av privata och konkurrensutsatta bolag. Jag försökte få en överblick över den svenska flygmarknaden och gick in på Internet för att söka efter hur många flygbolag som egentligen trafikerar den svenska flygmarknaden.
Jag måste erkänna att jag inte lyckades. Jag tappade räkningen efter ett tag. Det var för många bolag för att man skulle kunna få en snabb överblick. Det är alltså uppenbart att den svenska flygmarknaden inte behöver statlig inblandning för att fungera. Herr talman! Regeringens hantering av SAS har kännetecknats av dålig hantering, undermåliga analyser och en allmän tvehågsenhet.
Den här dåliga hanteringen kostar nu återigen skattebetalarna miljardbelopp. Miljarder av skattebetalarnas pengar pumpas in i SAS för att hålla bolaget flytande. Det är tråkigt att kunna konstatera att hade regeringen sålt SAS redan i början av mandatperioden, som Miljöpartiet föreslog, hade man kunnat få in en ganska stor summa pengar för sin andel av SAS.
Som ett exempel kan man se att den 31 december 2007 var börsvärdet av statens andel i SAS närmare 3 miljarder kronor enligt regeringens egen redovisning. Men uppenbarligen tyckte inte regeringspartierna att det här var en tillräckligt stor summa för att man skulle vilja gå med på en försäljning. Jag skulle vilja säga att snålheten bedrog visheten vid det tillfället.
På grund av regeringens beslut att inte då sätta upp SAS på försäljningslistan och gå vidare med en försäljning har skattebetalarna tvingats att först för ett år sedan gå in med 1,3 miljarder kronor till SAS, och nu tänker man sätta in ytterligare 1,1 miljard. I stället för en potentiell intäkt på flera miljarder kronor har regeringen påfört skattebetalarna förluster på nära 2 1⁄2 miljard. Herr talman!
Jag måste säga att det tynger mitt hjärta när jag tänker på vad skattebetalarna hade kunnat få för de pengarna i stället, vad de hade kunnat få för 2,5 miljarder om de inte hade fått stå för regeringens dåliga affärssinne. Det handlar om närmare 300 kronor per svensk medborgare. Om vi i stället bara räknar dem som är i arbetsför ålder och betalar skatt är det närmare det dubbla.
Man kan konstatera att det är en dyr flygresa som regeringen har bjudit svenska folket på. Om de här pengarna i stället till exempel hade satsats på att förbättra kommunernas ekonomi och ge dem möjligheter att anställa mer personal i omsorgen hade man kunnat få många tusen nya arbetstillfällen på plats.
Hade pengarna investerats i nya järnvägsförbindelser skulle vi inte bara ha minskat transportsystemets klimatbelastning, utan vi hade också skapat uppskattningsvis 2 400 nya jobb i byggsektorn.
Om vi hade satsat pengarna på ett klimatinvesteringsprogram för kommunerna hade vi i enlighet med tidigare erfarenheter kunna minska Sveriges miljöutsläpp och klimatutsläpp med ungefär två miljoner ton varje år, och samtidigt hade vi skapat massor av arbetstillfällen i miljötekniksektorn och i andra sektorer. I stället ser vi nu hur pengarna går till att täcka upp regeringens misstag. Det är sorgligt att se.
Herr talman! Miljöpartiet har redan från början haft en mycket tydlig linje när det gäller statens ägande av SAS. När regeringen föreslog att man skulle ta bort SAS från försäljningslistan och inte ha SAS ute för försäljning sade vi nej. Vi föreslog att man skulle fortsätta med en försäljning av SAS. När propositionen om försäljning av statliga bolag kom upp på riksdagens bord redan 2007 sade vi att vi tyckte att SAS skulle vara med på den listan.
I många debatter som handlar om statligt ägande har vi sedan följt upp detta. Det har med andra ord funnits många tillfällen för regeringen att ändra uppfattning och fatta ett klokare beslut, men det har man inte gjort. I stället har man envist hållit fast vid att staten ska fortsätta att äga flygbolag.
Resultatet av det blev att för ett år sedan kom det ett förslag till riksdagen om att man skulle satsa 1,3 miljarder kronor för att SAS inte skulle få en ännu värre ekonomisk situation än den man redan hade. Även då var Miljöpartiet motståndare till detta och röstade nej till det. Varningstecknen vid det tillfället var väldigt många.
Jag skulle vilja citera vad Miljöpartiet anförde redan i den debatten: "Den affärsplan som SAS har presenterat för att anpassa verksamheten till lägre efterfrågan säger många bedömare medför stora ekonomiska risker för aktieägarna. Det är alltså långtifrån säkert att SAS besparingsplaner kommer att lyckas.
Risken finns därför att vi kommer att stå här om några år igen med ett SAS som fortfarande är i ekonomisk kris men med 1,3 miljarder kronor mindre i statskassan." Så här i efterhand kan jag konstatera att vi hade en onödigt optimistisk bild av läget. Det tog inte ett par år, utan det tog bara ett år, innan SAS kom tillbaka och den borgerliga regeringen återigen föreslår att man ska gå in med miljardbelopp i SAS. Herr talman!
Det har sagts att varje bortslösad skattekrona är en stöld från folket. Det är ord som jag tycker att man ska ta i beaktande när man nu fattar beslut i det här ärendet. Jag tycker att vi som politiker alltid bör minnas att vår uppgift är att vara ytterst försiktiga och varsamma med hur vi använder skattebetalarnas pengar. Därför är det också viktigt att vi inte låter staten ta på sig för stora affärsrisker om det inte finns väldigt starka skäl för detta. Vi kan inte se att de skälen finns.
Vi står fast vid den ståndpunkt som vi har haft. Det är inte en bra affär för staten att vara ägare i ett flygbolag. Det är inte ett bra sätt att använda skattebetalarnas pengar. Vi i Miljöpartiet har oerhört svårt att se någon samhällsekonomisk eller samhällspolitisk nytta med att staten äger flygbolag.
Som jag redan har varit inne på finns det ett stort antal privata flygbolag på marknaden som kan sköta flygtrafiken i Sverige och Norden och även flygtrafiken från Sverige till resten av världen. Vi behöver inte investera i ett bibehållet flygande utan framför allt i förnybar energi, hållbara transportinfrastrukturer och energieffektiviseringar, och där skulle de här resurserna göra betydligt större nytta.
Det är också lätt att konstatera att det här beslutet får miljökonsekvenser och klimatkonsekvenser. Det är inte bara i Sverige som det förs en diskussion om statligt ägande och statligt inflöde av kapital till flygbolagen. Runt om i världen diskuteras det hur man ska hålla en flygflotta och ett antal flygbolag med stora ekonomiska problem flytande.
Ett beslut i Sveriges riksdag om att gå in med ytterligare pengar till flygbranschen kommer att ge konsekvenser i andra länder. Även de länderna kommer att tvingas att gå in med skattepengar för att inte deras flygbolag ska slås ut av konkurrensen. Vi tycker att detta är ett tillfälle när regeringen verkligen borde tänka efter om det är den utvecklingen vi vill ha.
Vill vi att halvtomma flygplan ska flyga runt omkring världen med skattepengar som stöd i stället för att vi satsar på en effektiv och konkurrensutsatt flygmarknad? Vi trodde att vi var överens med regeringspartierna om att man inte skulle ha subventioner och statlig inblandning i konkurrensutsatta marknader.
Men det är med stor oro och stort bekymmer som jag ser att regeringspartierna inte heller nu tar det här beslutet och faktiskt ser till att inte fortsatt subventionera flygtrafiken. Flygresorna står i dag enligt beräkningar för mellan 10 och 20 procent av de totala klimatpåverkande utsläppen som den svenska befolkningen orsakar.
Dessutom växer flygets utsläpp snabbt, och det är klart att med ökade statliga inflöden av pengar, fortsatta subventioner, kommer den utvecklingen inte att minska. Herr talman! Jag kan konstatera att Miljöpartiet står fast vid att den ansvarsfulla politiken är att sälja SAS och att inte fortsätta att pumpa in nya skattepengar i ett bolag som borde skötas på kommersiell basis.
Vi anser att rent kommersiella aktörer ska sköta flygtrafiken på samma sätt som vi anser att busstrafiken sköts alldeles utmärkt av privata bolag. Vi yrkar därför återigen avslag på regeringens förslag om att delta i nyemissionen i SAS, och vi kan bara beklaga att den borgerliga regeringen inte själva har förstått och gjort rätt analys även i det här fallet.