Barbro Westerholm (L):
År 1992 avslog riksdagen ett motionsyrkande med följande lydelse: "att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av inseminationslagen med hänsyn till att insemination av ensamstående och lesbiska kvinnor förekommer". Det var 20 år sedan.
Under den tiden har det fötts väldigt många barn till ensamstående kvinnor. De har kommit till världen på lite olika sätt, bland annat genom insemination i våra grannländer.
Detta handlar om barn som är planerade och efterlängtade, inte bara av sina mödrar utan också av morföräldrar, mostrar, morbröder och andra i det sociala nätverk som deras mamma har omkring sig. Om de hade fötts i Sverige hade de också haft möjlighet att efterforska sitt biologisk-genetiska ursprung.
Jag är väldigt glad över att vi i dag tillkännager för regeringen att detta nu ska bli lovligt också i Sverige. Den andra frågan är komplicerad och svår och har många olika frågor i sig. Det är frågor vi inte får blunda för.
Vi får inte göra som de där små aporna ni har sett statyetter av: De blundar, håller för öronen, knäpper till munnen och låtsas som om verkligheten inte fanns. Den finns. Barnen finns. Kvinnorna finns och föräldrarna finns. Det är lite olika problem i det här. Det finns olika skäl bakom surrogatmoderskap.
Jag vill egentligen kalla det för värdmoderskap, för "surrogat" är i mina ögon ett negativt laddat ord. Det handlar om par där kvinnan inte har någon livmoder - den kanske är skadad eller hon har inte haft någon sedan födseln - och som har en stark barnönskan. Paret vill ha biologiska barn. Det kanske finns en annan lösning för de paren, nämligen livmodertransplantation.
Den första lär äga rum i år någonstans i världen. Men det för också etiska problem med sig. Sedan har vi de homosexuella paren. De har rätt att adoptera men hittar inga adoptivbarn. I Sverige har det inte ens visat sig möjligt att bli fosterföräldrar om man är ett homosexuellt par och vill ta hand om fosterbarn.
När det gäller de barn som nu finns är det krångel med juridik, försäkringar och annat. När det gäller mödrarna har vi ett problem eftersom de finns utomlands. Det har skrivits en hel del om tvång. Det har likställts med prostitution, vilket jag tycker är förfärligt. Vi vet inte tillräckligt.
Vi har inte tillräckligt kunskapsunderlag om situationen för de här kvinnorna. Det här får ju inte ske under tvång. Det är ekonomi i det hela. Det får inte bli någon handel med barn, känner jag, även om vi inte har diskuterat den frågan. Vårt parti har tagit ställning för en förutsättningslös utredning och därför inte satt ned foten på några punkter.
Det handlar om säkerheten för dessa kvinnor. Graviditet är inte ofarligt. Vad gör man vid ånger? Vad gör man vid fosterskada - kan man behålla barnet? Det här är också en global fråga. Vår lagstiftning når ju inte in i andra länder.
Detta är en fråga som vi också måste få upp i den internationella debatten, i en FN-organisation som WHO. SMER:s arbete har nämnts här. Precis som Mats Gerdau säger har vi den medicinsk-etiska utgångspunkten.
Vad jag kan se är att man måste göra en förutsättningslös utredning där man tar upp alla dessa aspekter - etiska, medicinska, säkerhetsmässiga, ekonomiska, juridiska och globala aspekter. Jag ser SMER:s arbete som underlag för ett direktiv som regeringen sedan kan formulera.
Därför är det helt klart att vi står bakom just en utredning där vi inte har satt ned fötterna på någon enda punkt. Så kommer jag till det sista jag vill säga: Kalla inte de här barnen för surrogatbarn! Jag såg en löpsedel där ordet "surrogatbarn" stod med stora bokstäver. Tala om att stämpla barn! Det här handlar om barn.
Det är älskade barn - barn som ska få växa upp på precis samma sätt som alla andra barn som vi skapar goda förutsättningar för i Sverige. De är barn, och det är oetiskt och oförsvarligt att kalla dem för något annat. Jag hoppas att medier och andra slutar med det.