Beatrice Ask (M):
Jag ska inte utöva ministerstyre och uttala mig om hur Stockholmspolisen har hanterat tillståndsärenden. Däremot kan jag säga att jag är allmänt bekymrad över den historielöshet som brer ut sig. Extremistiska grupper av olika slag arbetar mycket med symboler och symbolhandlingar. Det har mycket större betydelse. Också för dem som hotas av dessa grupperingar betyder symboliken mycket, och det måste man förstå.
Kunskapsuppbyggnad har varit och är en viktig del i regeringens arbete när det gäller att bekämpa våldsbejakande extremism. Jag inledde mitt svar med att peka på detta, och jag ska inte ta upp tid med att gå igenom de olika rapporter som har tagits fram.
De har syftat till att belysa hur det ser ut och varför för att öka kunskapen både hos våra myndigheter och hos medierna och allmänheten om vad det är för grupperingar som agerar och som finns runt om oss. De utgör ett hot mot enskilda, och de begår handlingar som är oacceptabla. Jag ska inte heller sätta betyg på polisens agerande i olika ärenden. Det vore naturligtvis fel.
Men anmälningar ska tas på allvar, och utredningar ska genomföras med all den professionalism som vi kräver av polisen. Jag vill påpeka att det mellan varven såklart kan vara besvärligt när det är stora folksamlingar och olika aktiviteter.
Men vi har flera pågående ärenden som är resultatet av ett ganska intensivt och professionellt utredningsarbete där man har jobbat med bilder, vittnesförhör och mycket annat för att få en kunskapsgrund.
På så sätt kan man driva ärenden och i bästa fall få till stånd en lagföring av individer som har agerat på ett odemokratiskt sätt och begått brott, helt enkelt. Den som stör ordningen kan alltid avlägsnas. Men den som bär symboler som hetsar mot en folkgrupp kan gripas. Den som begår brott i de här sammanhangen begår också brott som vi ska bekämpa och agera mot.
Det är viktigt att se dessa olika delar och att arbeta med det.
Jag menar att den planering och den organisation som polisen nu har inför valåret innebär att man har tagit ett fast nationellt grepp och att de olika nivåerna inom svensk polis har ett tydligt ansvar för att säkerställa att yttrandefriheten och alla de andra friheterna värnas och att demokratin kan få det utrymme som behövs för att det ska fungera.
Särskilt vaksam måste man vara på nazisterna och på andra extrema grupper. De autonoma ska vi inte glömma, även om man i olika sammanhang kan diskutera att man är mer bekymrad över det ena än det andra. Det varierar faktiskt lite grann över landet, och det varierar med situationen. Det spelar dock ingen roll; i en demokrati är det aldrig acceptabelt att våld används eller att människor som utövar sina demokratiska rättigheter känner sig hotade.
Jag blir väldigt ledsen och upprörd när jag hör att människor som har blivit utsatta för detta upplever, eller kanske rent av får bekräftat, att ingen bryr sig. Så får det naturligtvis inte vara, och det är något polisen hela tiden måste jobba med. Jag har särskilt nämnt hatbrotten och att vi har tagit initiativ för att få mer kraft i arbetet visavi dem. Hur är det då med ministerns ansvar?
Ali Esbati tog upp det. Ansvaret är naturligtvis väldigt stort. Jag är oerhört engagerad i att försöka säkerställa att valrörelsen kan bedrivas på ett anständigt sätt, att alla grupper kan komma till tals och att vi håller på de spelregler som ska gälla i ett land. Särskilt viktigt tycker jag att det är inför EU-valet eftersom vi ser att det på olika håll i Europa finns brister i det avseendet och extrema grupper som agerar.