KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Försvarsmakten har fastställt kvantitativa mål när det gäller fördelningen av män och kvinnor på alla nivåer i myndigheten. Under åren 2018-2020 föreslår myndigheten att minst 20 procent kvinnor ska genomföra grundutbildning och värnplikt. Det är en andel som man vill öka under kommande år.
Enligt de uppgifter jag har påbörjades mönstring för 870 personer den 1 oktober. Det är nu genomfört. 182 av dem var kvinnor, det vill säga 21 procent.
Om vi kan genomföra den ambition som Försvarsmakten har redovisat ökar andelen kvinnor genom att vi får möjlighet att föra in kvinnor i Försvarsmakten via värnpliktssystemet. Då blir det, jämfört med den fria grundutbildningen, en högre nivå.
Och om utbildningen kan genomföras på ett sådant sätt att den upplevs som konstruktiv och intressant, och om den genomförs på ett ur ett värdegrundsperspektiv bra sätt, skapas en bra bild av Försvarsmakten. Jag tror att exemplets makt är avgörande i det långa loppet.
Man ska känna att det är en bra verksamhet, att det finns en jämställd värdegrund och att den sortens negativa saker som det skrivs och vittnas om inte förekommer. Man ska känna att det är nolltolerans på den punkten. Det tror jag är viktigt.
Jag tror att gemenskapen i förbandet, att utbildningsinnehållet är bra och att man känner sig respekterad är nyckeln för att kunna klara den här typen av frågor på lång sikt. Jag vet att Försvarsmakten lägger ned en hel del jobb på värdegrundsfrågor. Men det räcker inte med dokument. Det ska också genomföras i praktiken. Det är det som sker i förbanden som är det viktiga.
Försvarsmakten har höga ambitioner på det området. När det gäller exempel från andra länder är det intressant att ta till sig. Jag är öppen för information om i stort sett det mesta som kan leda framåt. Det finns ingen anledning att ha några hinder för det.
Om vi kan få fram information om olika sätt att bete sig och verka som leder till att vi kan förbättra det här är det alldeles utmärkt. Det finns också ett mycket strikt regelverk i fråga om arbetsmiljön. Det är tydligt klarlagt att arbetsgivaren är skyldig att motverka förhållanden i arbetsmiljön som kan upplevas som kränkande eller särbehandlande.
Här har Försvarsmaktens ledning varit mycket tydlig, i alla fall som jag ser det. Förutom det jag nämnde inledningsvis är också värdegrundsfrågorna ett viktigt sätt att bemöta det här. Det är viktigt att implementera värdegrunden och att se till att den genomsyrar utbildningen som ska genomföras med värnpliktiga under nästkommande år.
Peter Hultqvist (S):
Bra bemötande, anpassad utrustning och god utbildning är grundläggande för att kvinnor ska ha ett fortsatt engagemang i Försvarsmakten. Just anpassad utrustning är en viktig signal redan i inledningsskedet av en tjänstgöring. Ett bra bemötande är också oerhört viktigt. Man ska känna sig välkommen. Och utbildningen ska genomföras på ett konstruktivt sätt.
Både när det gäller den värnpliktiga sidan och när det gäller de som har ambitionen att bli yrkessoldater handlar det i grunden om samma sak: att det är intressant övningsverksamhet, som är upplagd på ett konstruktivt sätt och som upplevs som att den ger något för den personliga utvecklingen och förmågan att verka tillsammans med andra i förbandet.
Det handlar också om att värdegrundsfrågorna fungerar på ett bra sätt. Kan man sprida en bild av att svensk försvarsmakt sköter det på ett utomordentligt sätt skapar man också ett gott rykte och ett renommé.
Om vi kan få fler kvinnor att stanna kvar och söka olika yrken inom Försvarsmakten skapas också möjligheter till just officersdelarna och även de högre officersbefattningarna. Ju större underlaget blir, desto större blir trycket att ta sig till de högre positionerna. Jag ser det här som en process.
Jag tror också att värnpliktssystemet, som vi nu inför, kommer att hjälpa till. På den tiden det begav sig fick många av dem som tog arbete i Försvarsmakten inspirationen via värnpliktssystemet. De kom in den vägen. De hade aldrig tänkt sig ett yrke inom Försvarsmakten över huvud taget, eller ens tänkt att det var en möjlighet.
Men genom värnpliktssystemet skapades det intresset. Jag hoppas alltså att väl genomförd utbildning ska ha den effekten, bland annat på kvinnorna som kommer in på värnpliktssidan, och att de som gör grundutbildning med syfte att bli yrkessoldater känner att den är så pass bra att det känns som att de har valt rätt.
Peter Hultqvist (S):
Det finns kanske inte så mycket mer att tillägga. Vi verkar ha kommit till en punkt där vi har en samstämmig syn. Vi delar också uppfattningen om vilket som är det bästa sättet för att bearbeta detta. Det är klart att man inte löser allting på kort sikt, utan arbetet måste pågå hela tiden i en uthållig, medveten och väldigt tydlig process. Jag hoppas att vi ska kunna se resultat under de kommande åren.
Jag är övertygad om det, och jag tror att den personalförsörjning som nu träder i kraft från den 1 januari kommer att vara en viktig del i att åstadkomma det resultatet. Så jag får tacka för den här debatten, och sedan får vi jobba vidare tillsammans.
Peter Hultqvist (S):
Stig Henriksson har frågat mig hur regeringen har agerat i frågan om automatiserade vapensystem, om vilka initiativ regeringen avser att ta för att pröva dessa vapensystem ur ett folkrättsligt perspektiv och om Sverige bör verka för ett moratorium. Som Stig Henriksson påpekar finns det i dag vapen, till exempel luftvärnssystem, med automatiserade funktioner.
Dessa funktioner syftar till att stödja operatören i att bekämpa aktuella mål och samtidigt undvika att bekämpa andra objekt. Regeringens målsättning är att om våra soldater hamnar i strid ska de ha sådana vapen som gör det möjligt för dem att bekämpa motståndaren med så små oönskade skador och egna förluster som möjligt.
Automation kan här ge värdefulla bidrag men måste självklart noggrant testas och utvärderas. En viktig utgångspunkt är att internationell humanitär rätt gäller för användning av alla slags vapen.
Enligt artikel 36 i tilläggsprotokoll I till Genèvekonventionerna har varje statspart en skyldighet att vid studium, utveckling, anskaffning eller val av ett nytt vapensystem avgöra om dess användning under vissa eller alla omständigheter skulle vara förbjuden enligt statspartens folkrättsliga åtaganden. I Sverige görs den folkrättsliga bedömningen av Delegationen för folkrättslig granskning av vapenprojekt.
Denna granskning utförs i enlighet med gällande regelverk, och i dagsläget behövs inga extra initiativ för automatiserade vapensystem. Olika grader av automatisering har länge använts i olika vapensystem, och något moratorium är inte aktuellt.
Peter Hultqvist (S):
Den sistnämnda frågan rör inte denna debatt, om jag har förstått frågeställningen rätt. Det jag har konstaterat handlar om de avtal och de konventioner som gäller på det internationella planet och det man i olika sammanhang har kommit överens om.
Om gällande regelverk inte följs från olika håll kan man ju börja med att peka på behovet av att följa det. Det är ändå så att användning av vapen i strid regleras av internationell humanitär rätt.
Ska man utgå från den är det så att varje befälhavare ska vidta alla praktiskt möjliga försiktighetsåtgärder vid valet av stridsmedel och stridsmetoder i syfte att undvika eller i varje fall minimera oavsiktliga förluster av civila liv samt skador på civila och civila objekt. Det gäller också för insatser med vapen med automatiserade funktioner.
Såväl utvecklingen som användningen av vapen, inklusive vapen med den här typen av funktioner, är reglerade i internationell humanitär rätt. För svensk del ligger vi väldigt långt framme när det gäller att säkerställa att folkrätten alltid respekteras i vapensammanhang.
För vår del är det otänkbart att utveckla och ta i bruk vapen som inte uppfyller folkrättens krav. I vårt land har vi sedan 1974 ett system för folkrättslig granskning av nya vapen som ska användas i Försvarsmakten. Den granskningen utförs av Delegationen för folkrättslig granskning av vapenprojekt.
Delegationen är en myndighet under Försvarsdepartementet som leds av expeditions- och rättschefen. Ledamöterna har expertkunskaper inom folkrätt, militärt agerande, teknik och medicin. De försöker göra en allsidig prövning av vapen eller ammunition utifrån de folkrättsliga åtaganden som har ingåtts. Granskningen sker efter anmälan av Försvarsmakten eller annan berörd myndighet.
Och den görs, som sagt, utifrån folkrättsliga åtaganden - det handlar bland annat om den internationella humanitära rätten och de mänskliga rättigheterna. Vi har alltså ett granskningssystem i vårt land med anledning av Sveriges folkrättsliga åtaganden. Jag tycker att det är ett seriöst sätt att följa upp det som vi har kommit överens om i olika internationella konventioner och internationella sammanhang.
Jag vill bara understryka att Sverige här ligger långt framme. Detta hindrar inte att vi utifrån våra erfarenheter och det som vi har gjort i vårt land samt den kunskap vi har byggt upp också verkar i internationella sammanhang för att på olika sätt öka respekten för folkrättsliga åtaganden. Detta är alltid ett problem.
Vi kan räkna upp hur många exempel som helst från den internationella arenan på hur olika länder bryter mot folkrätten. I vårt närområde har det varit rätt kraftfulla exempel under senare år från rysk sida, om vi nu ska nämna någonting i sammanhanget. Folkrätten och följandet av folkrätten är alltid aktuellt.
Det finns alltid en beredskap från svensk sida att agera i de sammanhangen. Men jag vill markera att det finns en uppföljning. Det finns ett internationellt regelverk.
Peter Hultqvist (S):
Om man inte gör någonting åt sin egen situation och bygger olika typer av system för att följa upp utvecklingen i det egna landet och vilken typ av vapensystem man ska hantera, då menar jag att man inte har någon trovärdighet heller i internationella sammanhang.
Om Henriksson menar att det vi gör i Sverige egentligen inte är så intressant utan att eventuella ageranden i olika internationella sammanhang är mer intressanta tror jag att Henriksson gör en strategisk felbedömning. Vi har byggt ett system för att vi på något vis ska kunna vara seriösa i detta.
Även om vi utvecklar projekt i Sverige, där vi deltar tillsammans med andra länder med automatiserade vapensystem, ska det ju också prövas utifrån de regelverk som finns och som jag här har redogjort för om vi ska använda oss av dessa. Det är en oerhört viktig verksamhet, som jag ser det, och ger sedan en plattform, om man så önskar, att agera i olika typer av internationella sammanhang.
Sverige är ett land som när det gäller de folkrättsliga principerna naturligtvis är berett att agera över hela linjen av folkrättsliga åsidosättanden och brott. Sådant får man titta på från tid till annan beroende på hur den internationella utvecklingen ser ut och vad som händer. Jag vill bara bestämt säga att om vi inte gör vårt jobb hemma, då har vi heller ingenting att säga i de internationella sammanhangen.
Man ska också ha klart för sig att de här automatiserade vapensystemen är någonting som har utvecklats allteftersom, och jag kan säga att det ju bara inom ramen för Gripenprojektet finns en hög grad av automatisering som ett välutvecklat operatörsstöd.
Jag kan inte se något fel i det, utan jag tycker att det är rimligt att man bygger en teknik så att piloten har ökade möjligheter att koncentrera sig på att lösa sina uppgifter i stället för att vara upptagen med annat. Använd tekniken för att underlätta för piloten i det här sammanhanget! Använd tekniken för att underlätta för våra soldater i olika sammanhang!
Sedan måste detta värderas i förhållande till de olika etiska regler som finns. Jag menar att Sverige använder sig av automatisering men att vi samtidigt klarar av att balansera det emot de olika internationella regelverk som gäller.
Peter Hultqvist (S):
Egentligen har jag bara en sak att säga, om jag nu ska vara väldigt tydlig: Sverige är alltid berett att agera mot folkrättsbrott. Folkrätten är den grundläggande principen för internationellt umgänge, och det är reglerat också i FN:s stadgar. Det är plattformen för väldigt mycket av Sveriges utrikes- och säkerhetspolitik, och det är ledstjärnan för den regering jag företräder.
Det är alltså ett brett perspektiv som omfattar samtliga frågeställningar, och detta är utgångspunkten för den svenska regeringens agerande. När man agerar i folkrättsbrott måste man också ha väldigt torrt på fötterna så att man agerar på ett riktigt och korrekt sätt, annars blir det så att man slänger sig med mer allmänna ordalag som kanske inte riktigt har substans när det kommer till kritan.
När det gäller folkrättsbrott måste man ha en klar och tydlig linje: Det är inte acceptabelt, och de etiska regler och skyldigheter som man har signerat i internationella sammanhang är det som man måste förhålla sig till, och det är det som gäller.
Peter Hultqvist (S):
Stig Henriksson har frågat mig om det är min bedömning att Sverige nu har skaffat den aktiva cyberförmåga som ska verka avskräckande på angripare och hur analysen ser ut av de juridiska svårigheterna och de folkrättsproblem som jag enligt Stig Henriksson ska ha pekat på. Svenska myndigheter, företag och andra samhällsaktörer utsätts för en stor mängd försök till cyberattacker, faktiska cyberattacker och andra itincidenter.
De mest kvalificerade angreppen härrör från stater, statsunderstödda aktörer eller andra aktörer med liknande förmåga. Regeringen bedömer att ett utvecklat cyberförsvar är ett kostnadseffektivt sätt att höja tröskeln för en antagonistisk aktör som överväger att angripa Sverige eller svenska intressen eller utöva påtryckningar med militära eller andra maktmedel.
Försvarsmakten har därför av regeringen fått i uppdrag att, med stöd av Försvarets radioanstalt och eventuellt övriga berörda myndigheter, utveckla och förstärka svenskt cyberförsvar, inklusive en förmåga att agera aktivt i cybermiljön. Detta är ett arbete som pågår inom berörda myndigheter och som regeringen följer noga. Folkrätten är tillämplig även på cyberområdet. Därom råder ingen tvekan.
På det nationella planet åligger det berörda myndigheter att tolka och tillämpa gällande rätt i utförandet av samtliga uppdrag, så även på cyberområdet.
Peter Hultqvist (S):
Det vore väl underbart för varenda underrättelsetjänst som har någon form av närvaro i Stockholm, och som dessutom tittar på debatten på webben, om jag här skulle redogöra för exakt hur arbetet går till och vad svenska myndigheter har gjort på olika sätt. Dessutom skulle jag göra mig skyldig till ett oerhört gravt sekretessbrott. Detta är underrättelsematerial som är mycket intressant i en bredare krets.
Jag avstår från att gå in i den typen av detaljer med hänvisning till sekretess. Det hoppas jag kan respekteras. Om jag ska ge mig in i detta blir det närmast på en operativ nivå. Redan när jag var ledamot i Försvarsberedningen gjorde jag tydligt att jag anser att Sverige ska ha en aktiv cyberförmåga. Jag anser att Sverige ska ha offensiv cyberförmåga.
Jag anser att det är tröskelhöjande, och jag anser att det är nödvändigt i försvaret av Sverige. Jag anser att det är en del av den internationella miljö vi nu har att hantera. Vi måste också på något vis vara förberedda och kunna agera i de sammanhangen om det är nödvändigt.
Det leder till att vi höjer tröskeln mot antagonistiska aktörer som eventuellt har intresse av att på olika sätt angripa Sverige eller förstöra våra system. Det är bakgrunden. Detaljerna i arbetet tänker jag definitivt inte gå in på. Internationell och nationell gällande rätt gäller för våra myndigheter.
Samtidigt ska folkrätten respekteras, och svensk lagstiftning står i överensstämmelse med folkrätten. Det är den plattform som finns. Det är vad som kan sägas i debatten. Det är de riktlinjerna som styr myndigheternas arbete. Cyberområdet är här inget undantag.
Jag tycker att det är naivt om man inte inser att miljön existerar eller inte är beredd att hantera och göra något åt situationen för att förbereda Sverige på hur den typen av lägen kan hanteras. Detta är vad jag har att säga i debatten.
Peter Hultqvist (S):
Edward Riedl har frågat mig dels om jag bedömer att exkluderingen av Visby flygplats från fjärrstyrning konfirmerar Försvarsmaktens yttrande avseende fjärrstyrningens väsentliga påverkan på deras verksamhet, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att fjärrstyrningen inte ska medföra negativa konsekvenser ur ett försvarspolitiskt perspektiv och inverka negativt på den svenska försvarsberedskapen.
Luftfartsverkets huvuduppgift är att tillhandahålla en säker, effektiv och miljöanpassad flygtrafiktjänst för civil och militär luftfart. Flygtrafikledning är en nödvändig komponent i Försvarsmaktens flygverksamhet. Försvarsmakten ställer krav på verksamheten utifrån militära behov, och Luftfartsverket ansvarar för att flygtrafikledning kan bedrivas utan störning för den militära luftfarten.
Luftfartsverket ska samråda med Försvarsmakten innan verket fattar beslut som kan påverka Försvarsmaktens verksamhet. Detta samrådsförfarande är till för att tillvarata Försvarsmaktens intressen. Det är mot den bakgrunden som Luftfartsverket i juni 2017 begärde samråd med Försvarsmakten om fjärrstyrd flygtrafikledning från Arlanda av flygplatserna i Malmö, Åre Östersund, Umeå och Kiruna.
Av begäran framgår att det kommer att finnas en reservfunktion vid dessa flygplatser. Försvarsmakten har i oktober 2017 lämnat samråd till fjärrdrift av flygtrafikledningen för dessa flygplatser under förutsättning att en reservfunktion ska finnas i drift senast ett år efter det att fjärrdriften av flygtrafikledningen har driftsatts på respektive flygplats.
För att undvika att skapa en beredskapslucka mellan att fjärrdriften tas i bruk och att reservfunktionen är driftsatt kommer Luftfartsverket, enligt uppgifter från Försvarsmakten, att vidmakthålla flygtrafikledningsförmågan i de fysiska flygledartornen fram till dess att den reservfunktion Försvarsmakten krävt finns i operativ drift.
Jag noterar att begäran om samråd inte omfattar fjärrstyrd trafikledning vid Visby flygplats och att trafikledningen vid Visby flygplats därmed fortsatt kommer att vara bemannad.
Peter Hultqvist (S):
Man kan välja många olika infallsvinklar i en sådan här debatt. Jag vet inte om det är Moderaternas partiuppfattning att de åtgärder som nu är på gång är sådant som borde stoppas eller läggas ned. Det vore intressant att få den kommentaren, för ibland kan det vara så att det är lätt att prata när man är i opposition och en annan sak när man sitter i regeringsställning.
Jag vill även påminna om att det var den förra regeringen som öppnade för att lokala flygtrafiktjänster skulle kunna konkurrensutsättas. Det kan öppna för många olika typer av perspektiv här.
Det som har varit viktigt för Försvarsmakten i sammanhanget, vilket jag instämmer i, är att det finns en reservfunktion och att denna reservfunktion kan träda i kraft om den ordinarie flygtrafikledningsförmågan inte fungerar. Jag redogjorde för detta i min inledning.
Det är det som kan göra att man kan hantera denna typ av frågor i en eventuell krissituation, och det är en väldigt viktig del som Försvarsmakten har ställt krav på i sammanhanget. Det täcker alltså upp för Försvarsmaktens verksamhet och den typ av bedömningar de gör i sammanhanget.
Jag tror att det är viktigt att kunna titta på en fredsrationell drift som också kan ersättas av en annan typ av drift i en situation av kris eller höjd beredskap. Det är alltså det man har garderat sig för. Jag vill också klara ut att det är Luftfartsverket som ansvarar för denna verksamhet även under höjd beredskap och i krig.
Det är också just därför samrådsfunktionen med Försvarsmakten finns, för att samråd ska ske innan verket kan fatta beslut som kan påverka Försvarsmaktens verksamhet. Det är i detta samrådsförfarande som Försvarsmaktens intressen ska tillvaratas. Jag har uppfattat att detta ändå har fungerat på ett rätt smidigt och bra sätt. Det är så att säga det perspektiv vi kan ha från mitt departement i sammanhanget.
Det är väl alltså så det ser ut. Vilka samtal och diskussioner som förs inom regeringen är dock ingenting jag tänker gå in på i offentligheten, utan det är diskussioner som stannar i det sammanhanget.
Peter Hultqvist (S):
Jag kan bara konstatera att den första frågan som Edward Riedl ställde i sin interpellation har anknytning till dels om jag bedömer att exkluderingen av Visby flygplats från fjärrstyrning konfirmerar Försvarsmaktens yttrande avseende fjärrstyrningens väsentliga påverkan på dess verksamhet, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att fjärrstyrning inte ska medföra negativa konsekvenser ur ett försvarspolitiskt perspektiv. Jag har redogjort för att Visby är undantaget.
När det gäller den andra delen har jag redogjort för att vi har en reservfunktion. Detta har jag sagt både inledningsvis i mitt svar och i repliken. Jag har också konstaterat att denna luftfartsverksorganisation handlar om en fredstida organisation och att vi har backup när det gäller hur vi ska hantera kris och höjd beredskap.
Kris och höjd beredskap kan se ut på väldigt många olika sätt. Detta är alltför omfattande för att gå in på här i dag, men att bygga upp en parallellfunktion enligt den intention som Försvarsmakten har är ändå ett sätt att möta den kravbild som Försvarsmakten har ställt. Det tycker jag är en lösning som tydligt är i rätt riktning.
Jag noterar att Moderaterna egentligen inte har någon uppfattning om detta. Det ställs en lång rad frågor som indikerar att man själv skulle göra på något annat sätt, men jag kan inte se att det egentligen finns någon sådan substans i det som Edward Riedl säger. Förmodligen är sanningen att det skulle bli ungefär samma slutresultat i denna fråga om Moderaterna skulle sköta det hela.
Men det är naturligtvis intressant att ställa frågor och ge en bild av att man själv skulle agera på något annat sätt i praktiken. Dessa frågor ser jag i stor utsträckning som förvaltningsfrågor där man inom Luftfartsverket försöker att hitta en rationalitet i en fredstida organisation men där man är lyhörd inför det som sägs från Försvarsmaktens sida.
Jag har tidigare redogjort för den ordning som gäller, där man samråder med Försvarsmakten och tittar på hur det påverkar Försvarsmaktens verksamhet. Utifrån detta kommer man fram till lösningar, vilket är vad man har gjort i detta fall. Om inte mina svar passar Edward Riedls förväntningar i sammanhanget är det väl som det är med den saken.
Jag har dock redogjort för hur dessa ärenden har hanterats, och jag har gjort det utifrån de frågor som interpellationen inledningsvis handlade om. Jag har också redogjort för att jag inte anser att jag behöver kommentera interna resonemang i regeringen. Detta var någonting som i högsta grad gällde för de statsråd som representerade den förra regeringen.
Eftersom jag själv ställde en del interpellationer på den tiden vet jag att det var ungefär så de brukade förhålla sig, och det är väl också ett rimligt förhållningssätt. Det här är den bild jag har av ärendet.