Per Bolund (MP):
Den typ av planekonomiskt tänkande som ett bostadsbyggnadsmål ger uttryck för från Kristdemokraternas sida har stora praktiska svårigheter. Larry Söder jämför med Boverkets prognoser. Där är det väldigt lätt för den som vill att gå in och titta på hur prognoserna har ändrats över tid. De har ändrats mycket kraftigt med bara några års intervall.
Det beror på att man väger in sådant som till exempel hur många människor som flyttar till Sverige, hur många som flyttar från Sverige, hur det ser ut med födslotalen och med befolkningstillväxten och så vidare. Det gör att det är bättre att ha den typen av prognoser som gör att man kan få en fingervisning om hur stort bostadsbehovet är. Detta är också något som regeringen och många andra använder för att få en vägledning när det gäller vad som behöver göras och var vi behöver sätta in extra resurser.
Det är också därför vi har gjort insatser som gör att det under varje år med en rödgrön regering och en miljöpartistisk bostadsminister har byggts fler bostäder än under något enda år av den borgerliga regeringens tid vid makten. Det var kraftig högkonjunktur under delar av dessa åt, men trots det var man inte i närheten av att ha ett bostadsbyggande som ligger på de nivåer vi nu har.
Larry Söder ägnar sig också med förkärlek åt kontrafaktisk historiebeskrivning, det vill säga han vet precis vad som skulle ha hänt om man inte hade infört investeringsstöden. Sådant tycker jag att vi ska hålla oss för goda för i denna kammare. Jag tycker att vi ska lyssna till dem som använder sig av det, och till exempel Sveriges Kommuner och Regioner har gjort utvärderingar som visar att det inte hade byggts bostäder på det sätt som nu görs om stödet inte hade funnits.
Det hade inte byggts lika många bostäder, det hade inte byggts bostäder med den låga hyresnivån och det hade inte byggts bostäder med lika höga miljöambitioner. Jag tycker att Larry Söder har ett ansvar som bostadspolitisk talesperson att lyssna till dem som använder detta stöd och inte bara till sina egna ideologiska aningar.
Det är fascinerande att Kristdemokraterna i kammaren säger nej till den största bostadspolitiska reform vi skulle kunna genomföra, det vill säga att genomföra den Sverigeförhandling som den borgerliga regeringen faktiskt en gång startade. Det handlar om ett samarbete, och det säger Larry Söder sig ju vilja ha, där man göra olika åtaganden.
Staten åtar sig att bygga nya stambanor för järnväg, och kommuner runt om i hela landet åtar sig att bygga bostäder och få fram många nya bostadsprojekt. Då avlastas också storstadsområdenas överhettade bostadsmarknader, där det är svårt att få plats med många nya bostäder. Genom effektiva pendlingsmöjligheter kan man i stället bygga mycket större geografiska områden. Detta är kännetecknande för Kristdemokraterna.
Det är väldigt mycket ord. Larry Söder står här och breder ut sig och låtsas vara indignerad över att bostadsbyggandet inte är på en hög nivå. Men när det väl kommer till konkreta åtgärder säger Kristdemokraterna nej, om och om igen. De säger nej till stora investeringar i infrastruktur, som skulle möjliggöra hundratusentals nya bostäder.
De säger nej till en aktiv bostadspolitik, där vi också stöder byggandet av precis den typ av lägenheter som behövs för att kunna göra något åt trångboddheten, det vill säga mindre hyreslägenheter med en rimlig hyresnivå så att människor har råd att efterfråga dem. Där säger de nej. Det är kännetecknande för Kristdemokraterna att de gärna pratar - men att agera är de inte lika bra på. Låt mig också påminna om att vi har haft bostadspolitiska samtal under den rödgröna regeringens tid vid makten.
De borgerliga partierna valde dock att lämna dessa samtal. Det kanske inte är bästa sätt att åstadkomma en gemensam syn i bostadspolitiken.