Anders Borg (M):
Låt oss vara klara över att det är den sammansatta bakgrunden till eurokrisen som jag har försökt beskriva. Den påminner om det vi har upplevt i många andra länder. Det är en skuldkris i den meningen att man har fått en för hög privat skuldsättning uppdriven av fastighetspriser, huspriser och andra tillgångspriser. Eftersom man har haft en för svag offentlig balansräkning har man, när man har hanterat den krisen, dragit på sig stora underskott och stor skuldsättning. Det varierar mellan länderna.
Det har kombinerats med en konkurrenskraftssituation med kostnadsökningar som inte svarat mot produktivitet. Man har fått stora bytesbalansunderskott som har finansierats med alltmer kortsiktigt kapital. Det har skapat en ohållbar situation där man har haft en övervärderad växelkurs. Om det är en rörlig eller fast växelkurs spelar mindre roll eftersom man har haft ett mycket allvarligt kostnadsproblem att korrigera.
Det har korrigerats genom stora växelkursfall, som på Island där det drev fram stora fall i konsumtionen. Eller också har man gjort som i Lettland där man har gjort en ordentlig kostnadsanpassning som har drivit fram en korrigering av konsumtionen. Det är det tragiska. Om man har försatt ett land i alltför stor skuldsättning hamnar man i en mycket allvarlig ekonomisk kris, med eller utan fast växelkurs.
Grundproblemet i de sydeuropeiska länderna har ofta handlat om jämställdhet och att man har haft en arbetsmarknad där kvinnor inte fullt ut kunnat delta. Därför har man inte haft den stabilitet i ekonomin som är nödvändig. Det finansiella systemet har naturligtvis bidragit till att förstärka problemen. Så komplex är verkligheten. Det stämmer enligt min uppfattning och erfarenhet väl mellan länderna.
Det är inte växelkursregimen som avgör, utan det handlar om en lång rad strukturproblem som läggs på varandra och bidrar till problemen. Låt oss konstatera att av euroländerna har Finland, Nederländerna, Österrike och Tyskland tagit sig igenom krisen på ungefär samma sätt som Sverige. I Tyskland har arbetslösheten till och med gradvis sjunkit genom hela krisen.
I Österrike, Nederländerna och Finland har den ökat, precis som i Sverige, men avsevärt mindre än i Sydeuropa och de anglosaxiska länderna. Det är inte växelkursregimen som avgör detta. Då skulle vi inte ha sett den kraftiga ökning av ungdomsarbetslösheten som vi har sett i Storbritannien. Då skulle vi inte ha upplevt att den öppna arbetslösheten i USA ligger på 9 procent, medan den i Sverige och Tyskland ligger på 7 procent. Sverige är i gott skick.
Vi har inte förberett oss för varje eventualitet i ekonomiska kriser, men i grund och botten har vi fundamenta på plats. Vi har en stabilitetsfond, och vi har en väl utarbetad modell för att hantera bankkriser där bankägarna får ta huvudansvaret och skattebetalarnas pengar skyddas. Vi har en självständig centralbank med rörlig växelkurs som både med räntepolitik och med växelkurs kan parera störningar i ekonomin. Vi har offentliga finanser i gott skick.
Oavsett hur krisen utvecklas är det samma grundpolitik som måste gälla. Vi ska ha ordning och reda i offentliga finanser. Vi ska stimulera efterfrågan på ett sådant sätt att vi kan se till att åtgärderna blir temporära - arbetsmarknadspolitik eller kommuner. Vi ska fortsätta att arbeta med att gradvis förstärka svensk ekonomis funktionssätt. I grund och botten har vi goda förutsättningar att klara även ett besvärligare läge.
Sverige har en proeuropeisk regering. Vi tycker att Sverige ska vara en del av det europeiska samarbetet. Vi kan inte sätta oss vid sidan om och skadeglatt se på när man har kris i euron. Euroländerna har valt att införa euron. Den har fungerat väl för många. Det finns ett antal länder där systemet inte har varit tillräckligt strikt för att det ska fungera. Det är det som vi nu ska korrigera med gemensamma krafter.