Julia Kronlid (SD):
Jag vill börja med att säga att jag yrkar bifall till reservationerna 6 och 19, vilket även Johnny Skalin har gjort. Men vi ställer oss givetvis bakom samtliga våra reservationer i betänkandet. Herr talman! Sverigedemokraterna förespråkar ett mellanstatligt samarbete mellan Europas länder.
Vi kan instämma i mervärdet i en gemensam linje i vissa stora utrikespolitiska frågor så länge det görs med konsensus mellan medlemsstaterna och varje medlemsstat också fortsatt har frihet att föra sin egen utrikespolitik i enlighet med sina intressen. Vi ser däremot med oro på en utveckling där alltmer av utrikespolitiken förflyttas från medlemsstaterna till EU:s utrikestjänst.
En gemensam utrikestjänst med en gemensam representant i utrikesfrågor menar vi är ett tydligt steg mot en federal europeisk stat. Det är någonting som vi motsätter oss och någonting som Sveriges väljare aldrig har fått chansen att rösta för eller emot. Herr talman! Ytterligare ett steg mot att federalisera unionen är att utöka EU:s möjligheter att föra medlemsstaternas talan i FN.
I och med resolution 65/276 från 2011 har EU:s institutioner, i stället för representanter från EU:s ordförandeland, rätt att föra unionens talan i FN. Resolutionen ger också EU:s institutioner, även då den understryker att EU inte är en medlemsstat, långtgående rätt att agera som en sådan.
Lissabonfördraget förbinder också EU:s medlemsländer att hävda EU:s linje inom FN. Vi är av uppfattningen att FN är och även i framtiden ska vara en nationernas förening och att EU inte är och heller inte ska bli en nation.
I och med det viktiga arbete som Sverige historiskt har bidragit med i FN - och som jag hoppas att Sverige kommer att bidra med i FN, om vi får en plats i säkerhetsrådet - är det viktigt att Sverige får ha en röst i FN och att FN inte går miste om en betydelsefull röst genom att det bara är EU som ska föra talan i FN. Herr talman!
Vad gäller frågan om EU:s utvidgning med nya potentiella medlemsländer vill jag vara väldigt tydlig. Givetvis ska medlemsländerna få göra sina egna val om vilken riktning de vill gå och om de väljer att bli medlemmar.
Men om en utvidgningsprocess långsiktigt ska vara hållbar både för nuvarande medlemsstater och för potentiella nya länder måste EU bli mycket tydligare i sina krav och mer konsekvent vad gäller konditionalitet, alltså att länder uppfyller sina åtaganden innan eftergifter görs från EU:s sida. Vi ser tydliga tecken på att kommissionen har sett mellan fingrarna vad gäller uppfyllande av Köpenhamnskriterierna i realiteten.
Annars hade vi exempelvis inte sett den situation som vi i dag har i Rumänien, som är ett EU-land. Vi anser dessutom att mycket tydligare krav måste ställas vad gäller länders hantering av korruption, organiserad brottslighet, hantering av konflikter samt att de ska ha en stabil ekonomi. Herr talman! Kriget i Ukraina har drabbat det ukrainska folket väldigt svårt.
Vi vill framhålla vikten av omfattande humanitära insatser riktade till de områden som drabbats hårdast av striderna. Vi ställer oss även positiva till att EU lyfter fram handelshinder mot Ukraina. För att verka för en positiv utveckling i Ukraina vad gäller reformer är det viktigt att vi verkligen följer upp det stöd som ges till Ukraina mycket noggrant. Herr talman!
Sverigedemokraternas principiella utgångspunkt är att värna alla staters suveränitet, självbestämmande och territoriella integritet. Det betyder att vi är väldigt kritiska till den överstatliga inriktningen inom EU.
Enligt samma utgångspunkt är vi naturligtvis ännu mer kritiska till Rysslands stormaktsfasoner, som utgör ett säkerhetspolitiskt hot i vårt närområde och på ett mycket allvarligt sätt har kränkt Ukrainas integritet och inneburit ett brott mot internationella lagar. Herr talman! Vi ställer sig oss mycket positiva till EU:s starka reaktion mot Rysslands agerande på Krim och i östra Ukraina.
Vi står bakom det paket av sanktioner som EU infört mot Ryssland hittills. Partiet står också öppet för att utvidga sanktionerna om det är nödvändigt. Sanktionspaketet är ett av de exempel där vi menar att ett gemensamt ställningstagande från EU-länder kan medföra något positivt så länge det görs med konsensus. Herr talman!
Den viktigaste målsättningen för Mellanöstern måste vara en varaktig fred där båda parter kan leva i säkerhet och välstånd när vi ser på konflikten mellan Israel och Palestina. Vi ser det som omöjligt att Hamas kan bli en del av en sådan långsiktig lösning. Inte sällan får vi höra att regeringen inom EU i sina ståndpunkter vill framföra vikten av fredsförhandlingar och av att uppnå en tvåstatslösning.
Men då undrar jag vad det är som ska lösas. Enligt regeringen är det ju redan två stater. Palestina uppfyller alla krav, och det är redan färdigt. Vi har en tvåstatslösning. Vad är det som ska förhandlas om man redan anser att allting i Palestina är klart och korrekt trots att en terrororganisation är en del av regeringen? Herr talman! EU har inte heller varit de mest trovärdiga i att hantera konflikten.
Hela frågan med att stämpla Hamas som terrorister har hanterats ovarsamt och oseriöst. Beslutet att terrorstämpla Hamas fattades av ministerrådet 2001. Det beslutet har nu, 14 år senare, upphävts av EU-domstolens första instans därför att det inte har fattas på starka och väl utredda grunder.
Som väl är betraktar ändå EU Hamas i sak som terrorister, och jag förutsätter att man också återinför dem på EU:s terrorlista. EU inklusive Sverige är en av de mest generösa givarna till den palestinska myndigheten. Vi ser allvarligt på att man är det trots de allvarliga brister som finns.
Den palestinska människorättsgruppen ICHR har till exempel kritiserat den palestinska säkerhetstjänsten för att ha torterat 126 personer mellan januari och oktober 2014. Human Rights Watch riktar också allvarlig kritik mot myndighetens shariadomstolar, som systematiskt och grovt diskriminerar kvinnor.
Hur stämmer det överens med regeringens vilja att föra en feministisk utrikespolitik att Sverige ger så mycket pengar och att vi stöder att EU ger stora pengar till palestinska myndigheten? Herr talman! I Västsahara har vi till skillnad från när det gäller Hamas och den palestinska myndigheten en interimsregering som under lång tid har tagit avstånd från våld och terrorism och som uppriktigt vill leva i fred med Marocko.
Sverigedemokraterna stöder ett erkännande av Västsahara som stat. Vägen till att bygga en fungerande stat i Västsahara kräver en folkomröstning och fredsförhandlingar med Marocko. Marocko visar dock ingen vilja till samarbete i frågan. Landet sköter också den humanitära situationen i Västsahara dåligt.
Vi anser därför att riksdagens beslut den 5 december 2012 om att Sverige ska erkänna den sahariska arabiska republiken och att Sverige även ska verka för detta inom EU måste få genomslag. Med tanke på att regeringspartierna röstade för förslaget men nu inte verkar vilja fullfölja sitt löfte skulle jag vilja fråga vad det är som har förändrats sedan förra året.
Har det gått så långt att Socialdemokraternas löftessvikarpolitik nu också har nått internationella dimensioner? Inte ens Vänsterpartiet eller Miljöpartiet kan i betänkandet bjuda på att stödja ett yrkande om att regeringen inom EU ska verka för ett erkännande. Jag vet att Hans Linde har varit engagerad. Han har varit nere i Västsahara och firat erkännandet.
Har ni berättat för dem i Västsahara att ni i den omröstning som kommer att ske om betänkandet kommer att rösta emot ett yrkande om att verka för ett erkännande inom EU? Har ni berättat det för era väljare? Sverigedemokraterna ser i alla fall med sorg på det faktum att regeringens och andra rödgröna partiers engagemang för Västsahara tydligen har svalnat. Herr talman! Det finns många saker att tala om.
Jag vill bara avsluta med att säga något viktigt om den allvarliga flyktingsituation som råder i världen. Här tycker jag att det absolut viktigaste är att EU ger tydliga signaler om att det är via kvotflyktingar och de lagliga vägarna som vi i första hand ska hjälpa människor. Där behöver vi uppmana fler EU-länder att ta sitt ansvar. Det är positivt att EU nu har beslutat om att fördela 20 000 flyktingar, men det är fortfarande bara en droppe i havet.
För att vi ska kunna hjälpa så många flyktingar som möjligt måste vi ge ett mycket mer generöst stöd i flyktingarnas och krisernas närområde, där de allra flesta och de mest utsatta flyktingarna befinner sig.