KBLab/rixvox huggingface dataset:
Finn Bengtsson (M):
Jag ska inte uppehålla finansministern i hennes tunga värv alltför länge, men jag tycker ändå att det här var en intressant interpellation. Interpellanten hade inte möjlighet att vara här, men jag tycker ändå att den principiella frågeställningen förtjänar en fundering. I den förra interpellationen diskuterade vi det här med att höja skattetrycket och ta ut mer skatter av befolkningen än vad som enligt min bedömning är nödvändigt.
Samtidigt är det viktigt att de hushåll som med den budget som läggs nu i höst får försämrade möjligheter kan fundera över vilka möjligheter individen har när det gäller att spara. Försämringen av möjligheterna till avdragsrätt för sparande - som är en form av trygghetssatsning för framtiden - förtjänar, som myndigheterna har konstaterat, att man överväger en övergångsbestämmelse.
Jag skulle vilja ställa frågan till finansministern hur hon generellt ser på att individer själva försöker trygga sin framtid när de upplever att till exempel pensionen inte kommer att räcka. Den förra regeringen införde ju investeringssparkonton, och tanken var att stimulera till ett sparande som kunde göra att man kunde minska på andra avdragsmöjligheter.
Det är kanske inte alla som har noterat det, men nu går regeringen in och höjer skatten även på investeringssparkontona och motverkar alltså sparande. Det finns ingen bred enighet, som ministern säger, kring att på det sättet försämra svenska folkets möjligheter till sparande. Alliansens tanke var att växla mellan olika sätt att spara.
Jag noterar att Socialdemokraterna tillsammans med kamraterna i Miljöpartiet och Vänsterpartiet med glädje tar ifrån svenska folket möjligheten att spara på detta sätt.
Finn Bengtsson (M):
Den 24 april är det 30 år sedan ett enigt arbetsmarknadsutskott och sedan en enig svensk riksdag fick Sverige att som första land i världen ställa sig bakom ILO-konventionen 161 om företagshälsovård. I konventionen stadgar de stater som ställer sig bakom densamma att man ska garantera god företagshälsovård för alla arbetstagare i landet. Konventionen ratificerades 1986, och då var ca 80 procent av de svenska arbetstagarna anslutna till någon form av företagshälsovård.
Enligt den senaste prognosen är det nu 62 procent. Nu när det har gått 30 år sedan denna viktiga konvention, där Sverige var först ut, ratificerades är min fråga: Vad bedriver regeringen för arbete för att närma sig ett läge där vi kan uppfylla den konvention som vi var först ut med att ratificera, nämligen en fungerande, anpassad och kvalitetssäkrad företagshälsovård som är tillgänglig för alla arbetstagare på lika villkor?
Finn Bengtsson (M):
Tack för svaret! Det är precis som ministern säger. Eftersom detta också är en jämlikhetsfråga är det desto viktigare att vi nu efter 30 år sätter fart och får lite motion. Vi skulle lite självkritiskt kunna säga: Varför gjorde inte Alliansen detta? Den frågan kan vara påkallad. Nu handlar det dock också om att ILO är ett FN-fackorgan för sysselsättning och arbetslivsfrågor, och Sverige har rätt hög svansföring när det gäller att vilja ha en plats i säkerhetsrådet.
Då är det kanske mer klädsamt att efterfölja de konventioner vi har skrivit under än att på annat sätt lobba för den typen av placering.
Finn Bengtsson (M):
Ledamoten heter Finn Bengtsson, och han har granskat frågan noga. Det att socialutskottet har tagit initiativ till att ta upp frågan om Rättsmedicinalverket är naturligtvis förtjänstfullt. Men är ni säkra på att ni verkligen har fått rätt information? De tre högsta medicinska kompetenserna inom Rättsmedicinalverket, de tre professorerna i rättsmedicin, borde rimligen också ha blivit hörda av socialutskottet med tanke på att de sitter inne med en kunskap som saknas i hela verksledningen och dess expertgrupp.
Det är det som gör frågan så allvarlig. Det finns tekniker och metoder som är betydligt säkrare än den som man har valt att använda i Sverige i dag. Det är det som är hela kärnfrågan. Om det finns en bättre preciserad metod som används i andra länder, vad är det som gör att Sverige ska vara så unikt och använda en helt annan metod när den dessutom är framtagen på låg kompetensnivå? Det är för mig fullständigt obegripligt och dessutom farligt. Jag kan ta ett exempel på hur inkompetent man är i verksledningen.
Det har sagts att dessa unga ensamkommande barn som har kommit till vårt land har levt under så stressfulla förhållanden att det är sannolikt att deras skelett mognar långsammare. Alltså skulle de vara något äldre än vad undersökningarna felaktigt visar. När vi går igenom litteraturen framkommer det att den stora majoriteten undersökningar som har granskat stresspåverkan på skelettet visar att det mognar fortare.
Man har alltså totalt missat en så viktig poäng. Med det beslutsunderlaget säger verket att man har den bästa och mest rättssäkra metoden. Man får bevis på bevis i ansiktet, ändå står man som Bagdad Bob och säger att ingenting har hänt och att man ska fortsätta att använda metoden. Här menar jag att kammaren måste få ta ställning till frågan en gång för alla. Socialutskottet kan inte bara lägga frågan ad acta. Det är därför jag har väckt motionen och yrkat bifall till den.
Finn Bengtsson (M):
Det är uppenbart, Emma Henriksson, att det inte finns medicinska metoder som till hundra procent kan fastställa en medicinsk ålder. Det finns ingen medicinsk metod som är hundraprocentig sett på det sättet, men alla metoder ska bli så bra som möjligt. Hela min poäng är att här använder man inte den bästa metoden. Där finns inte den evidensbas som krävs för att använda metoden och ge dessa barn en rättssäker prövning.
I och med att det krävs ett omfattande forskningsarbete för att belysa frågan kan man undra följande. Om metoden har en så central juridisk betydelse för barns rättigheter för att göra en rättssäker asylprövning, som vida överstiger dem en vuxen har, varför har man inte i en forskningsproposition anslagit resurser i frågan?
Cancerforskning och alla möjliga folksjukdomar pekas ut för att få stöd, men för att ta fram en sådan metod har man inte avsatt pengar. Det hade man kunnat göra under många år och därmed kommit mycket längre i forskningen. Sverige hade kunnat vara världsledande på området.
Det blir för mig lite hyckleri när vänsterregeringen å ena sidan vill införa barnkonventionen som svensk lag, där man i princip ska lita på vad barn säger, å andra sidan inte vill ta fram en teknik som fyller måttet att rättssäkert bedöma barns ålder. Det blir hyckleri, Emma Henriksson.
I det här läget är det viktigt att inta bara socialutskottet utan hela riksdagen får ta ställning till min motion. Det ska bli spännande att se hur kammaren har uppfattat min presentation. Jag står till tjänst för att diskutera detaljerna i min granskning vetenskapligt och all den dokumentation som finns. Det är helt uppenbart att en vetenskapsman kommer fram till att kritikerna har rätt och myndigheterna har fel.
Per Svedberg (S):
När jag fick höra att Ulla Anderssons svar hade lämnats in och jag kunde få ta del av det kunde jag konstatera att svaret, precis som både Raimo och Ulla har sagt, känns väldigt långt ifrån Försäkringskassans verksamhet. Nu tar jag mig friheten att bli lite lokal. Jag är hälsing och rätt envis ibland. I min hemby har jag några bekanta.
Det här har egentligen inte med frågan att göra men jag vill ändå belysa det lite grann. En av mina bekanta, Agneta, hade läst rubriken att Försäkringskassan ska omorganiseras. Hon kom fram till mig och sade: Hördu Per, hur går det för mig nu då? Jag sade: Jo, det blir nog bra. Hon har haft ganska regelbunden kontakt med Försäkringskassan och fått många problem belysta.
Hon fick mig ändå att försöka fördjupa mig lite mer i vad som kommer att hända med det lokala kontoret i Hudiksvall. Jag tog därför kontakt med lite folk som jobbar inom kassan och de vittnade om att de var mitt inne i en omorganisation, att de egentligen inte hade möjlighet att säga vad de ville och att de hyste farhågor för den enskilde.
Innan jag hamnade i riksdagen jobbade jag i en liten kommun med 8 000 invånare som har ett enormt högt ohälsotal. Försäkringskassornas arbete i två kommuner har samordnats. Det har påverkat ohälsotalet en aning.
Det har påverkat bemötandet väldigt mycket. Försäkringskassan centralt säger att denna kassadel och enhet har haft ett otroligt bra resultat vad gäller tillgänglighet och vad gäller möjligheten att få in folk i arbete. Nu går personalen helt vid sidan av.
Egentligen kliver man av banan därför att man har fått se hur kartan kommer att se ut efter omorganiseringen. Och vad händer då med Agneta och de andra som har fått så enormt bra hjälp? För mig är det inga problem, för jag fixar det här med datorns och telefonens hjälp. Men hur gör de?
Det är mängder av frågor som hör ihop med det här, till exempel kollektivtrafiken. Hur rör jag mig i en liten kommun om jag är sjuk? Förmodligen med färdtjänst. Om jag dessutom måste passera kommungränsen, hur gör jag då för att komma till min försäkringskassa? Jag tycker att statsrådet borde se över mer hur det kommer att gå för de små kommunerna, för det är ändå hennes ansvar.
Du, statsrådet, säger att varje kommun ska ha ett kontor. Är du säker på att det blir så?
Per Svedberg (S):
Det blir ganska lätt upprepningar så jag tänkte bara säga något kort. Jag tar mig friheten att ställa frågan till dig, Cristina Husmark Pehrsson. Att du passar över och säger att det var vårt fel och att det var vi som gjorde detta är inte helt okej, tycker jag. Faktum är att människor vänder sig till oss som politiker och beskriver sina bekymmer och problem.
Eftersom det är min första riksdagsperiod vet jag inte riktigt hur arbetet går till och hur det fungerar. Jag fick väldigt snabbt klart för mig att det var väldigt många påtryckningar, och i många fall väldigt långa.
Det vet du säkert mycket väl. Då måste jag ställa frågan där jag kan få svar eller signaler om åt vilket håll det bär. Jag tänker fortsätta med det. Det är trots allt du och regeringen som bär ansvaret för verksamheten just nu.
En av de grupper som har hört av sig är Kilen, förmodligen just för att jag sitter i socialutskottet. Jag tror att statsrådet har fått lika många mejl som jag har fått. Jag har läst, grunnat och försökt sätta mig in i deras verksamhet. Det har inte varit så enkelt, eftersom jag inte hade speciellt mycket koll på vad de höll på med.
Men så började jag tala hemma där jag bor om att jag börjat fördjupa mig i en verksamhet jag inte hade koll på. Då kommer det fram en kvinna som säger: Hör du, Per, jag kan berätta mycket för dig om Kilen. Jag tänker inte dra hela historien. Vad jag vill poängtera är att de som mejlat till oss har varit ganska många, men det stora flertalet finns utanför mejlskörden.
De har fått stöd, stöttning och hjälp av Kilens verksamhet. Jag vill understryka att socialdemokraterna i riksdagen vädjar för ett stöd till Kilen. I det framtida arbetet, om diskussionen tas upp, kommer vi att rösta för Kilens överlevnad. Det gör vi av flera skäl. Verksamheten startades år 1992.
Från och med år 1997 har man en databas som fungerar väldigt bra. Vi har fått reda på att man tar del av information därifrån runtom i världen. Det är kompetens och kunskap som man inte bara ska sopa bort.
Tänker man sig att göra förändringar borde man ändå kunna lämna en respit för att ta till sig de kunskaper och den kompetens som finns i Kilens verksamhet. Socialdemokraterna kommer att stödja de motioner här i riksdagen som föreslår att Kilens överlevnad ska tryggas.
Per Svedberg (S):
Eftersom Maria så vackert föredrog om vitbokens innehåll finns det egentligen inte så mycket mer att tillägga. Utskottet är helt enigt. Jag tror att den stora diskussionen kommer att äga rum när folkhälsopropositionen läggs fram i december. Vi har ju suttit här ganska länge nu så jag tror att debatten kommer att komma där.
Jag ska ändå peka på en sak som står uttalad i vitboken. Det finns socioekonomiska skäl till att denna stora folksjukdom fortfarande sväller. Det kan vi ta med oss. Den frågan kommer förmodligen att lyftas fram ännu tydligare när vi ska diskutera folkhälsopropositionen.
Vi socialdemokrater står bakom det utlåtande som utskottet har lagt till vitboken.
Per Svedberg (S):
Jag ska börja med att tacka för svaret. Jag har en känsla av att det blir lite upprepningar här. När jag först läste svaret blev jag lite halvglad, men när jag läste vidare insåg jag att jag inte riktigt förstod vad ministern menade när hon beskrev Ostkustbanan och sträckan Sundsvall-Iggesund.
Jag har egentligen bara en kort fråga att ställa utifrån den information jag fått av planeringsansvariga i Hudiksvalls kommun. De säger sig inte känna igen någonting av det som ministern angett i sitt svar. Vad avser ministern när hon i svaret beskriver sträckningen mellan Sundsvall och Gävle?
Per Svedberg (S):
Jag ställde en fråga till infrastrukturminister Åsa Torstensson. Möjligen var mitt inlägg alldeles för kort, eftersom jag inte fick något svar på frågan. Så jag tar väl om den - något längre den här gången, kanske. Ostkustbanan och delen mellan Sundsvall och Hudiksvall är, som många har beskrivit det, en propp. Den begränsar trafiken väldigt mycket.
Som vi ser det i Gävleborgs län är det bekymmer att få trafik upp till Mittuniversitetet för att öka den utveckling som vi ser i Gävleborgs län. Det ser vi som en stor och viktig detalj. Där har X-Trafik ingen möjlighet att få mer spårtid för att det är stopp. När jag läste svaret första gången tyckte jag att det var ganska positivt.
Men när jag började fundera på vad som stod i det fick jag inte riktigt klart för mig vad svaret egentligen var. Utifrån den information som jag har fått av kommunen i Hudiksvall och de diskussioner som man har haft i landstinget om trafiksituationen på banan hänger detta inte ihop.
Planeringsförutsättningarna för Hudiksvalls kommun i samband med en förändring av banan och omkörningsplatser eller mötesplatser stämmer inte heller överens. Jag tänkte att jag måste ringa till kommunalrådet och kontrollera vad som har sagts och var man befinner sig. Han blev jätteförvånad när jag läste upp detta svar. Detta hade han aldrig sett. Han trodde inte att de planeringsansvariga i Hudiksvalls kommun heller hade sett någon dylik skrift.
Kanske Sven Bergström kommer upp senare och diskuterar samma sak. Frågan är: Menar man att man ska bygga om fyra mötesplatser? Enligt kommunen var det en diskussion om tio. Vad menar man när man säger "mötesstationer till samtidig infart"? Jag förstår inte riktigt det.
Nu har jag framställt frågan en gång till. Då vill jag bara kommentera detta. På något sätt kändes det som att ministern sparkade över bollen till Socialdemokraterna. Men hur ser Åsa Torstensson på dessa frågor, och hur kommenterar hon min fråga?
Per Svedberg (S):
Frågan är högaktuell. Förmodligen har finansministern läst de här interpellationerna, men jag tänkte komma med en liten uppfräschning. I Sundsvall-Gävle-området har vi 29 hamnar, varav 21 hamnar har tredjelandstrafik. Vi har ca 4 000-4 500 fartygsanlöp.
Gävle är en av Sveriges största hamnar med många godstransporter. Så ser det ut där jag kommer ifrån. Jag fick ett svar som finansministern läste upp, och det var ju bra. Sedan lyssnade jag på radio, och då fick jag höra någonting annat. Då tänkte jag så här: Vad är det egentligen som gäller? Vad menar man när man svarar som man gör i medierna?
Sven-Erik sade att det handlar om ett politiskt tryck i frågan. Det kan man utveckla mer. Det kanske är så att finansministern är intresserad av att se över den åtgärdsplan som man har lagt fram. Vi pratar mycket om vita fläckar, och Tullverket har skapat många vita fläckar i Norrland. Jag ställer frågan: Till vilken nytta?
Jag har erfarenhet av att jobba i hamn. Jag kan berätta många historier om hamnarbete och tullare. En sak var väldigt säker, och det var att vi hamnarbetare visste att tullarna kunde komma. Det innebar att det fanns en viss fundering innan man gjorde inköp på de fartyg som anlöpte.
Jag tror att det kallas för prevention. Jag kan konstatera att det inte kommer att bli någon prevention i det nya förslaget. Då blir min fråga till finansministern: Anser inte finansministern att tullens preventionsarbete är en av de viktigare sakerna för att stävja smuggling?
Det skulle innebära att man kan vara en del av det stora folkhälsoarbete som vi bedriver i Sverige. För övrigt är vi överens inom alla partier att folkhälsoarbetet och narkotikabekämpningen är högt prioriterade. Då blir det väldigt märkligt om finansministern tillåter att verket gör de här förändringarna.
Nu vet jag att kamrater kommer att ta andra delar av Sverige som exempel, så jag tänker inte ge mig in på dem. Men utifrån förutsättningarna där jag lever och bor ser jag med fasa på hur tullen kommer att försvinna för gott. Vi har inte haft något otroligt flöde av tullare tidigare heller.
De har haft sitt säte för brottsbekämpning uppe i Sundsvall, men det har funnits en möjlighet för dem att gå ut. Då blir frågan: Vad händer när den möjligheten inte finns längre? Vad händer om brottsbekämpningsgruppen i Sundsvall försvinner? Förmodligen blir det fritt anlöp, kanske man kan säga. Som kuriosa kan jag nämna att man gjorde ett av de största cigarettillslagen i en hamn i Hälsingland.
Det var väldigt många cigaretter man plockade ihop - icke skattade nikotinpinnar kan man säga. Allt detta hänger ihop. Vad händer sedan i samhället? Förslagsställarna säger att det kanske är så att man ska föra över arbetsuppgifter till polisen.
Länspolisen i Gävleborg har ett underskott. De är nog inte beredda att ta på sig ytterligare arbetsuppgifter. Du kanske har något svar.
Per Svedberg (S):
Nu tänker jag snöa in på folkbildningsspåret. Jag är inblandad i sådant. Jag pratade lite om information i mitt förra inlägg, om läget lokalt där jag bor. Nu tänkte jag vidga blicken en aning och berätta lite om andra erfarenheter jag har gjort från en resa där jag besökte tullen på många olika platser, just för att informera mig om deras möjligheter och deras förtjänster och vad de ser som nödvändigt att utveckla.
Jag har varit i Malmö, Sundsvall och Haparanda. Genomgående kan man konstatera att fotfolket diskuterar att de skulle kunna göra mycket, mycket mer om de hade ytterligare förutsättningar. Då pratar man lite om befogenheter och möjligheter att ingripa på andra sätt. Man pratar alltså om en effektivisering utifrån den egna organisationen. Det tycker jag är spännande.
Men det utredningen håller på med är att på punkt efter punkt slå undan fötterna på stora delar av dem som är aktiva som brottsbekämpare.
Jag fick ett antal vittnesmål om hur man gång på gång påvisat möjligheter att utveckla den egna verksamheten, just för att man ser kopplingen mellan varje infört kilo amfetamin och en samhällskostnad i andra änden.
Därför blir jag glad när finansministern lyfter fram folkhälsoperspektivet och nyttan av den verksamhet som tullen genomför. Då blir det ännu mer intressant hur finansministern kommer att agera framgent. Då måste nog finansministern ta en diskussion med generaldirektören om vad de tycker om utredningen.
Går den i lås kommer vi att få de här vita fläckarna jag pratade om tidigare. De som håller på med den här typen av investeringar och kriminell verksamhet är rätt sluga. De kommer att utnyttja de här vita fläckarna till max.
Vi kan se att man styr om vissa transporter med anledning av att man ser en större risk när det gäller att komma fram med det man vill leverera. Det tror jag kommer att bli ett jättebekymmer framgent. Egentligen ville jag bara säga att det är trevligt att finansministern sade som han sade nyss. Det borgar för någon typ av åtgärd. Det intressanta är vad det blir för åtgärd.
Kommer finansministern att kunna se de här sammanhangen i sitt anslagsfördelande mellan olika myndigheter? På samma sätt som han anslår medel till Tullverket kanske det finns möjligheter att tjäna pengar i en annan ände.
Mitt budskap till finansministern är att kanske ta ett snack med generaldirektören om den utveckling som är på gång, att se följdeffekterna och verkligen ta till sig den effektivitet som finns i Tullverket i dag.
Per Svedberg (S):
Jag tänker inte fortsätta på det tidigare spåret utan i stället avvika. Jag blev inte lika imponerad av det senaste inlägget. Jag vet inte om Anders Borg håller på att bli trött, eller också är det jag som håller på att bli det. Du har ett signalsystem, Anders Borg, även om du inte vill påskina att det spelar så stor roll vad du tycker i förhållande till verket.
Men nog kan du väl signalera genom att vara mer eller mindre tydlig? Jag tror att tullens medarbetare skulle känna att det vore rätt okej om du kunde meddela att ni ställer upp för fotfolket, att ni ser att de gör goda insatser och att följdeffekterna av insatserna kommer att generera andra typer av intäkter.
Du kommer säkert inte att bli tydligare än så, men min önskan är att du har tagit till dig det som sagts i dag och att du hanterar det på ett klokt sätt. Det borde per automatik leda till någon form av diskussion med verksstyrelsen.
Per Svedberg (S):
Även jag får inleda med att tacka Raimo för att han har ställt den här interpellationen. Jag har läst svaret från näringsministern. Vid det här laget vet vi att vi förväntar oss att folk lyssnar när näringsministern pratar. Det här svaret tycker jag faktiskt inte leder någon vart. Jag är hälsing och envis.
Jag kommer från en skogsbygd som har genomlevt en mycket stor omvälvning vad gäller skogsbruk och utvinning av råvaror. Jag har varit anställd på dåvarande Iggesunds Bruk, numera Holmen Industri. Jag såg vad som hände i industrin. Man har tappat väldigt många jobb under en relativt kort period, men nu står man inför det faktum att man har bekymmer med råvarutillförseln.
Man har bekymmer med energikostnaderna, framför allt. För vår bygd i Hälsingland, Iggesund och närområdet, är det här en industri som betyder otroligt mycket, inte bara för dem som har skog i området utan också för kommunen och för landstinget, som är en av de större arbetsgivarna på orten. Då blir jag lite fundersam när jag läser det här svaret. Okej, det står en del om forskningsanslag och så vidare.
Men var är ansatsen, näringsministern, när det gäller att peka lite på att vi ska satsa på innovationer för träförädling, kanske mest för dem som äger skog men även för nya entreprenörer? Var har vi den? Vad är budskapet till mina kamrater på Holmen, Iggesund? Hur kommer vi att nå vidare? Kommer vi att bli kvar?
Kommer vi att kunna behålla vår konkurrenskraft gentemot ett globalt samhälle, som det nu är, där det finns en mängd olika aktörer framför allt i närområdet och Europa? Kan du vara lite mer konkret, näringsministern, och lite mer slagkraftig? Jag tror att vi behöver det.
Per Svedberg (S):
Jag vet inte hur man ska uttrycka sig, men när näringsministern hela tiden bollar tillbaka motfrågor känns det lite fånigt. Om vi frågar ministern, och det är ni som styr, kan ju ministern inte kasta tillbaka frågan: Vad kommer att hända när ni styr? Att Åke Sandström går upp i debatten och ifrågasätter Raimo Pärssinens interpellation är lite intressant.
Men det är förstås bra med stöd och stöttning. Lokalt där hemma har vi haft ett antal olika innovativa projekt som har förts på många olika nivåer. Ett som jag ska nämna nu, och som jag kommer att ta en diskussion om i framtiden med näringsministern, är Geosus.
I det projektet ligger en stor potential i att vidareutveckla virke och trämaterial. När man har drivit det här projektet har man inte ens fått svar från Energimyndigheten. Man har inte fått svar från departementet. Min fråga blir då: Är detta innovativt? Är detta att vara på? Är det att brinna för innovationer och utveckling?
Man kan fundera lite. Om det är så man hanterar de innovationer som är på gång, hur kommer man då att ställa sig till Holmen i Iggesund som har ett ganska utvecklat återvinningssystem där man ska ta till vara restprodukter för att gödsla? Jag vet inte om ministern känner till det. Kommer de också att hamna i skymundan? Kommer de att hamna i bakvattnet?
Bolla nu inte tillbaka och fråga hur vi ska hantera Miljöpartiet. Vad står på agendan? Jag tror att när näringsministern säger att vi ska trycka på och driva de här frågorna, då lyssnar folk. Så bolla inte tillbaka frågorna!