Andreas Carlson (KD):
Förra söndagen var jag, som jag brukar när jag är hemma i Mullsjö, inne en sväng i Nyhemshallen. Det är den hall där ungdomar och äldre spelar innebandy vecka ut och vecka in under stora delar av året. Den här söndagen var det full aktivitet på planen. Det var säsongsavslutning för ett av min klubbs, Mullsjö AIS, yngsta lag som hade en match mot sina föräldrar.
Att se de här 7-8-åriga killarnas och tjejernas ögon när de hade slagit föräldrarna på straffar i den sista matchen hade varit värt att betala för. Vid sidan av planen stod domarna, som var A-lagsspelare från det lag som Mullsjö har i svenska superligan, den högsta ligan i Sverige. Det var med stolthet jag lämnade hallen den här dagen, en känsla som jag ofta känner för min förening.
Den känslan och den stoltheten över sitt lag och sin klubb är inte något som är unikt för mig. Jag skulle kunna nämna flera klubblag i kammaren i dag. Många skulle få något vurmande i ögonen, andra kanske skulle bli mer hatiska. Man kan säga att olika klubblag väcker känslor. Men stoltheten ska vi inte bara ha för enskilda klubblag, stoltheten ska vi ha för hela vår idrottsrörelse.
Idrottsrörelsen är Sveriges största folkrörelse. 600 000 personer är ideellt engagerade som ledare. Om staten eller kommunerna skulle anställa de här personerna skulle det motsvara 70 000 heltidsjobb på helårsbasis. Alla de ideella föreningar och organisationer som ryms i Folkrörelsesverige, i det civila samhället, är helt omistliga.
Den ideella sektorn spelar en central roll som förenande kitt i hela vårt samhälle. Alla de ideella insatser som görs i idrottsklubbar, i ideella organisationer, i trossamfund, i biståndsorganisationer - vi kan stå hela dagen och räkna upp vilka det är men jag ska inte göra det - kan inte nog uppskattas. Därför är beslutet från EU-kommissionen som kom förra veckan allvarligt.
Kommissionen vill ta bort Sveriges rätt att undanta den civila sektorn från kravet att redovisa moms. Därmed drar man undan fötterna för alla dessa ideella insatser. Det handlar om ekonomiska förluster, men framför allt om en börda av administration och krångel som läggs på de aktiva ledarna i föreningarna. Vi som sitter i föreningsstyrelser runt om i landet vet ju att det inte direkt är kö i dag till uppdraget som kassör.
Jag tror inte att den kön blir längre i framtiden om vi inte kan få till en förändring. Och jag tror att det är möjligt att få det. Jag hör också i debatten att flera av partierna i riksdagen inte har gett upp. Vi kommer att fortsätta att kämpa. Jag tror att det är möjligt att gå segrande ur en strid i EU-domstolen. Vi som kristdemokrater kommer inte att ge oss förrän vi har gjort allt och det kommer vi att göra, för det här är en mycket viktig fråga.
I debatten låter det som om EU är det värsta som finns. Jag skulle vilja ta ett litet sidosprång från den diskussion vi har. Vad skulle vi ha utan EU? Hur skulle Europa se ut utan samarbetet i EU? Varför bildades Europeiska unionen? Det var efter två fasansfulla världskrig.
Ur askan steg några män upp och sade: Vi kan inte kriga längre, vi måste gå fram med fred, försoning och förlåtelse. Och så startade man det här arbetet. Jag tror att den påminnelsen kan vara viktig i debatten i dag, fru talman. Jag talade om stolthet för Idrottssverige. Vi måste värna idrottsrörelsens självbestämmande. Jag talar med stolthet för vår ideella sektor.
Stolthet, gemenskap och framåtanda är faktiskt ledord för min innebandyförening hemma i Mullsjö. Stolthet, gemenskap och framåtanda kanske också skulle kunna vara ledord för hela den här sektorn. Men för att skapa förutsättningar för framåtanda och framtidstro, för föreningar att skapa möjlighet till gemenskap som vi alla kan vara stolta över tror jag att det krävs mer. Det pågår nu i medierna en debatt om kultursponsring.
Jag tycker att det är dags att vi på allvar tar tag i frågan om sponsring. Ett vallöfte från Alliansen 2006 var att införa förenklingar när det gäller sponsring. Det handlar givetvis inte om att vi ska tvinga ut kulturföreningar, idrottsföreningar eller sociala föreningar att jaga sponsorer tills de stupar.
Men jag tror att med en tydligare lagstiftning på det här området - det finns nämligen inte någon i dag - skulle rågången bli tydligare och det civila samhället skulle gynnas. Det kan vara läge att påminna oss om vallöftet från 2006 i debatten i dag så att vi tar upp den här frågan igen.
Glädjande i det betänkande som vi i dag har att ta ställning till är att det tycks vara så, fru talman, att alla är överens om att avdragsrätt för gåvor till hjälporganisationer är något positivt.
Jag läser ur betänkandet på s. 27: "Utskottet vill i sammanhanget också understryka att det inte bara är och bör vara offentliga bidrag som stöder det civila samhället, och utskottet välkomnar mot denna bakgrund regeringens intentioner att införa avdragsrätt för enskilda medborgare som lämnar gåvor till ideell hjälpverksamhet."
Jag ser inga reservationer mot texten i betänkandet, vilket borde vara en tydlig signal till finansminister Anders Borg att riksdagen står enig i denna fråga som Kristdemokraterna har drivit under lång tid, att införa avdragsrätt för gåvor. Motionen som tar upp frågan om den ideella sektorn har en att-sats: att underlätta för, synliggöra och uppmuntra den ideella sektorn.
Den får anses besvarad på de två sidor där vi i utskottet har förklarat hur mycket vi i dag uppmuntrar och lyfter fram den ideella sektorn. Mycket görs på området, och det är viktigt att vi nu följer upp och ser vad ett ökat stöd och ett ökat samarbete med det civila samhället får för resultat. Jag har nämnt EU-momsen. Jag har nämnt sponsringen. Jag har nämnt avdragsrätten. Jag skulle vilja nämna ännu en fråga innan jag avslutar mitt anförande i dag.
Det är spelpolitiken, som Anders Flanking nämnde. Det kommer att bli en het fråga framöver, tror jag. EU har lanserat en grönbok med 51 olika frågor. Vi får från Sverige lämna remissvar på dessa frågor. Jag ser fram emot en konstruktiv diskussion. Låt mig bara konstatera att vi i Sverige i dag inte har något spelmonopol, mer än på papperet.
Det är vilseledande att tro något annat när sju av tio pokerspelare på nätet spelar utanför Svenska Spels monopol. Därför måste vi diskutera en avreglering av marknaden och tillåta de privata aktörerna att bedriva verksamhet i Sverige, om de här aktörerna söker och får en licens att bedriva spel på nätet här. Med ett bra licenssystem för spel skulle vi kunna ta vårt sociala ansvar på allvar.
I dag tar vi från statens sida inget som helst ansvar för att de här sju av tio pokerspelarna inte hamnar i spelberoende. Med folkhälsoperspektivet som främsta argument skulle jag därför vilja att vi dammar av spelutredningen från 2008 och på allvar diskuterar hur ett licenssystem för spel i Sverige skulle kunna se ut och att vi därmed avreglerar spelmonopolet.