KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Det är roligt att det fortfarande finns socialliberaler. Jag tycker att de börjar bli lite väl rödlistade och sällsynta. Men det hedrar också Joar Forssell att han säger att han inte vet. Det skulle vi behöva se mer av i politiken. Jag går över till frågorna. Det finns olika former av boenden. Vi har olika förutsättningar att skaffa oss olika boenden, och vi har också olika val.
En del väljer hyresrätten för att de vill ha den service som ges där. Men den stora frågan är varför vi politiskt ska missgynna en form av boende medan andra boendeformer får stora subventioner. Det har jag aldrig hört Liberalerna svara på, och det skulle vara intressant att höra varför en boendeform ska vara missgynnad. I den boendeformen är den genomsnittliga inkomsten bland de boende lägre.
Det blir ännu mer konstigt att det ska vara så ur ett socialliberalt perspektiv. En utförsäljning av stora delar av hyresbeståndet gör det ännu svårare för människor med låga inkomster att ta en plats på bostadsmarknaden. Det är fråga om en enorm kapitalöverföring från dem som äger bostadsbolaget till den enskilda individen. Så har det varit, och så ser det ut - det är tydligt.
Den finska modellen skulle vara ett sätt att gynna dem som vill ha ett ägt boende eftersom det skulle pressa ned räntekostnaderna mycket. När vi kollade var det en skillnad på 900 kronor i månaden mellan Finland och Sverige på ett lån på 2 miljoner kronor. Det är mycket pengar, inte minst under löptiden. Det är ju en lång löptid på ett bolån. Varför ska vi gynna bankerna? Det är väl bättre att husägaren får behålla sina pengar och investera dem på det sätt ägaren finner bäst.
Det är ett sätt att jobba på. Bolånetaket är problematiskt, och det borde ses över.
Ulla Andersson (V):
Jag tänkte ta tillfället i akt att fråga Karolina Skog, som representerar Miljöpartiet och därmed är en del av regeringen, om två saker. Det första handlar om barn som far illa. Här lägger ni pengar till civilsamhällets organisationer. Det tycker jag är mycket bra. Men vi vet alla att orosanmälningarna ökar, och på vissa håll ganska mycket.
Det är väldigt oroväckande, tycker jag och många med mig, och säkert också Karolina Skog. Men jag förstår inte varför man inte tillskjuter pengar till socialtjänsten, som har det yttersta ansvaret när barn far illa att sätta in åtgärder och försöka bistå barn och också föräldrar. Den har stora svårigheter. Den har under lång tid haft ekonomiska svårigheter.
Det vet vi, och så sker fortfarande. Senast i förrgår läste jag om Nybro, där man drar ned elevassistenter och specialpedagoger. Hemma i grannkommunen ska man öka antalet barn i barngruppsstorlekarna i förskolan och så vidare. Det är min ena fråga: Varför tillskjuter man inte pengar till socialtjänsten för arbetet med barn som far illa? Min andra fråga handlar om det förhöjda bostadsbidraget för barnfamiljer, som inte har förlängts.
Karolina Skog redogjorde förtjänstfullt för varför man har hyresstödet för företag. Jag har väldigt svårt att förstå varför man inte kan förlänga det förhöjda bostadsbidraget för barnfamiljer. Det är väldigt många barnfamiljer som har fått det väldigt ekonomiskt svårt i det läge som råder. De hade det säkert tufft innan.
Nu har de det ännu svårare när extratimmarna försvinner och kanske hela jobbet har försvunnit medan mat och hyra fortfarande är detsamma. Varför förlängs inte det förhöjda bostadsbidraget för barnfamiljer?
Ulla Andersson (V):
Det är inte alltid lätt att hinna med allt man vill på två korta minuter, så jag har full förståelse för att Karolina Skog inte hann med. Jag drog på munnen för att du kallade mig för Ulla Skoog, och henne gillar jag - det kan du vara lugn för! Vi pratade om barn som far illa, och Karolina Skog hänvisade till att man har tillskjutit pengar till kommunerna. De borde alltså inte ha neddragningar, utan socialtjänsten borde klara av sitt uppdrag.
Men jag tror att Karolina Skog precis som jag vet att det i regeringens egen budgetproposition syntes mycket tydligt att de resurser som tillfördes skulle innebära fortsatta nedskärningar. Och det är detta vi ser. Taxor höjs för pensionärers mat, elevassistenter dras in, antalet barn ökar i förskolor och skolor, personal försvinner och socialtjänsten har det mycket tufft.
Detta visste vi alltså redan när budgeten lades på riksdagens bord. Ändå har ni inte vidtagit några ytterligare åtgärder. Jag tycker att det borde göras. Jag och Vänsterpartiet försöker trycka på för att det ska komma till extra stöd till kommunerna.
Vi måste se till att kommunerna har de resurser som behövs, dels i äldreomsorgen, dels i förskola, skola och socialtjänst. Det är helt avgörande för hur detta ska gå. Vi får se vad Karolina Skog svarar på frågan om barnfamiljerna. Jag tycker att barnfamiljernas ekonomiska situation i krisen har fått väldigt lite uppmärksamhet från regeringen.
Det beklagar jag djupt, och nu vill jag gärna höra en förklaring till varför det är så.
Ulla Andersson (V):
Vi i Vänsterpartiet försöker se till att äldreomsorgen får de pengar den behöver. Vi tror att det är ett bra sätt att skapa en bättre framtid för oss alla i landet. Det tycker Vänsterpartiet att vi alla ska ha fokus på. Socialdemokraterna kunde också tycka att det vore bra om äldreomsorgen fick mer pengar och faktiskt jobbat för det. Men i de senaste budgetarna är det inte äldreomsorgen som har varit prioriterad utan i stället skattesänkningar. Ni har tagit bort värnskatten.
Vilka gynnades där? De boende på Östermalm och i Danderyd. I den budget där ni sänkte skatter med 30 miljarder, hur många enstaka kronor fanns där för äldreomsorgen? Det var inte många, och det vet Åsa Westlund också. Att förhandla en budget vet både Åsa Westlund och jag är en oerhört stor process. Man måste hålla ihop en helhet, man måste göra olika avväganden mot varandra och man måste hämta in underlag.
Det gör man inte i finansutskottet, utan det gör man i en samlad budgetprocess - och man måste ställa sig bakom en helhet. Det vet Åsa Westlund precis som jag. Att använda det här stödet i ett extraordinärt läge, där vi lägger 4 miljarder till äldreomsorgen, för att motivera ett samarbete med ett rasistiskt parti håller inte ihop. Det vet Åsa Westlund också.
Ulla Andersson (V):
Vi budgetförhandlade under den förra mandatperioden. Vänsterpartiet hade stora ambitioner; vi ville satsa mycket på välfärden. Ville Socialdemokraterna det? Ja, det ville de säkert, men de ville inte finansiera det. Så viktig var inte äldreomsorgen att man kunde tänka sig att höja till exempel kapitalskatter. Det hade väl varit ett bra sätt att finansiera äldreomsorgen långsiktigt? Men det var man inte intresserad av. Höja skatten för höginkomsttagare? Nej, absolut inte!
Det var man inte heller intresserad av. Man ville ha pengar till välfärden, men man ville inte finansiera den långsiktigt. När Stefan Löfven valdes gick han ut och sa att han ville ha ett samarbete med borgerliga partier. Vi vet att Centern och Liberalerna drivs av nyliberala värderingar, och det är väl klart att man visste vilken politik man skulle få.
Det skulle bli ökade ekonomiska klyftor och inte en prioriterad välfärd, men det var det samarbetet man sökte. Sedan tog ni bort det riktade statsbidraget till äldreomsorgen i den budget ni lade fram tillsammans med Centern och Liberalerna. Så viktig var inte äldreomsorgen då heller. Ni gjorde ingenting i krisens inledning för äldreomsorgen.
Vi försökte påkalla er uppmärksamhet om att se över organisationen inom äldreomsorgen, den bristande kontinuiteten och det höga antalet tidsbegränsade anställningar. Men ni gjorde inte det. Jag beklagar det djupt eftersom det hade varit välbehövligt. Pengar hade behövts, och det hade behövts ökad kontinuitet för att förhindra smittspridning. Jag tror att Socialdemokraterna vill mycket mer i välfärdsfrågor än alla partier på högerkanten.
Men jag tror också att ni behöver inse att äldreomsorgen behöver en långsiktig finansiering, och då måste ni vara beredda att höja skatterna. Vi behöver satsa på fler i arbete och ökade skatteintäkter från de rikaste i samhället.
Ulla Andersson (V):
Tack, Joar Forssell, för svaret! En politik för att skapa välstånd kan utformas på många olika sätt. Till exempel har man nyligen konstaterat att ökad ekonomisk ojämlikhet är sämre för ekonomisk utveckling än en ekonomisk politik för ekonomisk jämlikhet, så jag kan väl lugnt konstatera att den ekonomiska politik som Joar Forssell företräder inte är den bästa för att skapa välstånd i ett land och inte heller för att fördela detta välstånd.
Vi har nyligen debatterat budget här. Jag kan minnas när ni drev igenom 6 miljarder till dem som har det absolut bäst ställt i det här landet samtidigt som ni skar ned på äldreomsorgen; detta var i budgeten för 2020. Det behövs förbättringar inom både offentlig och privatiserad äldreomsorg.
Den stora skillnaden mellan den privatiserade och den offentliga äldreomsorgen är att kontinuiteten är bättre - även om den är dålig - i den offentliga. Det är många fler deltider i den privatiserade äldreomsorgen, och det är många fler med visstidsanställningar och tidsbegränsade anställningar. Det är många fler outbildade och mycket lägre bemanning, för det är så man gör vinst. Det är personalen som är den stora kostnaden inom äldreomsorgen.
När man styrs av aktiebolagslagen, vilket dessa bolag gör och ska göra, är det vinsten som är målet. Men så är det ju inte i äldreomsorgen; där är det den äldres hälsa, omsorg, väl och ve som ska styra. Däri ligger en stor konflikt. Jag uppskattar att Joar Forssell tar upp den fackliga organiseringen; den är ju väldigt viktig. Men man kan också lägga fram politiska förslag här i riksdagen som ökar kontinuiteten, vilket vi har gjort i dag.
Ulla Andersson (V):
Först kan jag konstatera att det är väldigt bra med förbättrad ekonomi för landets alla fattigpensionärer. Men jag tänkte faktiskt prata om vården och de brister som blottlades under pandemin. Underfinansieringen visade sig tydligt. Det var för få vårdplatser, underbemannad vård och omsorg, verksamheter med dåliga arbetsvillkor och för lite inflytande, och många hade dåliga löner.
Det var en personal som hade slitit hårt långt innan pandemin slog till. Nedskärningarna var påtagliga. Region efter region hade lagt fram sparprogram. På samma sätt var det i kommunernas äldreomsorg. Det var så påtagligt att detta inte var verksamheter som varit politiskt prioriterade, vilket skattesänkningar måste sägas ha varit under lång tid.
Exempelvis lade januaripartierna 29 miljarder kronor i skattesänkningar året innan pandemin slog till och 200 miljoner kronor i tillskott till vård och omsorg att dela på för att utbilda fler undersköterskor. Viktigare än så var inte vård och omsorg för januaripartierna. Skattesänkningarna har sitt pris.
Därför hade vi också vårt ramkrav på regeringens budget, att skattesänkningarna skulle motsvaras av lika stora skattehöjningar eftersom välfärden måste finansieras långsiktigt. Välfärden ska inte ha fler nedskärningar, men så ser det ut att bli. Av 12 miljarder kronor som tillskjuts i denna budget från regeringen är 11 1⁄2 miljard kronor tillfälliga.
Dessutom behålls karensdagen, vilket gör att många tvingas gå till jobbet sjuka. Därmed ökar smittspridningen eftersom människor inte har råd att vara hemma vid sjukdom. Är inte vården, välfärden och omsorgen viktigare än så här för Socialdemokraterna?
Ulla Andersson (V):
Vänsterpartiet har erbjudit sig att förhandla under alla år. Det var Socialdemokraterna som valde att inte göra det. Det var Socialdemokraterna som valde att låta Centerpartiet diktera villkoren. Därmed har budgetarna sett ut som de har gjort - 29 miljarder kronor i skattesänkningar och 200 miljoner kronor till vård och omsorg.
Jag vet inte om Socialdemokraterna är väldigt dåliga förhandlare eller om det är så att Socialdemokraterna har förflyttat sig väldigt långt ut till höger. Så tror jag tyvärr att det är. Jag tycker att det är en besvikelse när man inte ger vården permanenta tillskott. Hur ska man kunna förbättra arbetsvillkoren och få fler vårdplatser när man drar bort nästan alla pengar efter två år?
Så funkar det inte i verkligheten. Det blir en chimär, ett låtsasjobb. Man pratar, men i praktiken blir det inte så mycket verkstad. Det är väl det som är Socialdemokraternas problem.
Ulla Andersson (V):
Centerpartiet är längst ut till höger i den ekonomiska politiken. Det är en bedrift i sig. Därute är det väldigt trångt, men man lyckas ändå placera sig längst ut på högerkanten. Vänsterpartiet befinner sig längst ut till vänster i den ekonomiska politiken. Det är ingen bedrift, för där är det väldigt tomt.
Det som framför allt skiljer oss två är att vi försöker finna lösningar och ta ansvar. Vi försöker förhandla och finna en lösning i en väldigt svår parlamentarisk situation. Ni vägrar att förhandla, och ni lägger förbud mot att förhandla på andra partier. Först släpper ni fram en statsminister.
Sedan förvägrar ni den statsministern att använda sitt viktigaste verktyg. Det finns en budget som ni vägrar att förhandla om. Men sedan sätter ni krokben för dem som har försökt att finna lösningar, och fäller budgeten. Ni skriver på er hemsida att ni har fått igenom över 20 miljarder i den budget ni väljer att fälla.
Ni släpper sedan i stället fram en budget som riskerar att öka klimatutsläppen. Ni kallar de förbättringar av sjukförsäkringen som finns i den budget som ni väljer att fälla för bidrag, trots att ni egentligen ligger närmare oss än Moderaterna och Liberalerna i fråga om sjukförsäkringen.
Ni bereder framför allt vägen för en inhuman människosyn där ekonomiskt utsatta människor jagas. Ni bereder en väg för att ge SD inflytande i svensk ekonomisk politik. Varför då, Martin Ådahl?
Ulla Andersson (V):
Martin Ådahl har ett högt tonläge och säger sig inte ta emot någon uppläxning. Sedan försöker han tala om för mig hur jag ska bete mig. Herr ålderspresident! Vi stoppade marknadshyrorna. Vi tyckte inte att det var rimligt att miljoner hyresgäster skulle få höjd hyra. Jag tycker att vi gjorde rätt. Vi försöker finna lösningar. Vi försökte finna lösningar då med er, men ni vägrade. Ni inser inte hur det ser ut.
Ni tror att ni tillhör en bred mitt, en mitt som ingen annan ser än ni själva. Ni kallar förslaget om höjda pensioner för ett oseriöst förslag. Ni kräver själva höjda pensioner, framför allt för de fattigaste pensionärerna. Vi ser till att det sker genom att förhandla. Ni förvägrar partier att förhandla, sätter er på läktaren och beter er tyvärr som om ni vore i trotsåldern.
Tänk hur mycket vi skulle kunna ha gjort i en förhandling!
Ulla Andersson (V):
Vi kan ju konstatera att Pensionsgruppen har struntat i landets fattigpensionärer i flera decennier. Vi försöker göra någonting åt det. Visst, Vänsterpartiet har på olika sätt genom decennierna städat upp efter borgerliga regeringar. Efter regeringen Bildt fick vi vara med och städa upp tillsammans med Centerpartiet. Sedan fick vi städa efter Anders Borgs tid som finansminister i en regering där Centerpartiet ingick, som också körde statsfinanserna nedåt.
Vi tar ansvar, och vi finansierar våra reformer. Jag tycker att det är lite märkligt att Martin Ådahl ena stunden lägger 29 miljarder på skattesänkningar och i nästa stund ifrågasätter varför pensionärer ska få det bättre ställt, pensionärer som verkligen behöver mer pengar i plånboken. Martin Ådahl var med i en regering som tog bort värnskatten för de allra mest välbeställda i samhället.
Han ifrågasätter nu varför pensionärer som har levt under ekonomiskt utsatta förhållanden under många år ska få det bättre ställt. Martin Ådahl, vi kommer att finansiera den här reformen. Det gör man i en budget, och det kommer vi att göra, såklart. Jag tycker att Martin Ådahl och Centerpartiet under de senaste åren mycket tydligt har visat hur långt ut på högerkanten de har hamnat.
De driver igenom marknadshyror och genomför nyliberala privatiseringsexperiment, och när det äntligen ska bli ordning i sjukförsäkringen och sjuka människor ska få känna trygghet går Annie Lööf och Centerpartiet ut och anklagar oss för att hålla på med bidragspolitik. Här står nu Martin Ådahl och ifrågasätter något som hans eget parti egentligen har som krav, nämligen att de fattigaste pensionärerna ska få det bättre ställt.
Vi är villiga att göra upp. Vi kan förhandla fram en lösning. Det går om man vill - om den politiska viljan faktiskt finns. Men den finns ju inte hos Centerpartiet. De sätter sig hellre på läktaren och anklagar alla andra för att göra fel.
Ulla Andersson (V):
Tack, Elisabeth Svantesson, för frågan! En budget är ju en helhet. Det är så vi ser på en statsbudget och på vår egen budgetmotion, och det är utifrån detta som vi agerar. Det finns delar som kan vara bättre i den blåbruna budgeten.
Men det finns också en inhuman människosyn och en brist på solidaritet i den budgetmotionen, som vi inte kan stå bakom. Ni återinför funkisskatten, det vill säga att funktionsnedsatta och kroniskt sjuka ska betala mer i skatt än alla friska med jobb. Det tycker vi är ovärdigt.
Vi tycker också att det är fel att man tar bort de absolut nödvändiga investeringsstöden för att bygga fler hyresrätter. Vi vill nämligen att människor ska ha ett hem. Vi tycker att det är fel att jaga ekonomiskt utsatta barnfamiljer och förvägra dem en ekonomisk trygghet. För det är ju detta som lyser igenom i er budgetmotion och i era förslag på olika ställen.
Ni har också en asylpolitik som vi inte kan stå bakom. Den visas också tydligt i ert budgetalternativ. För oss handlar det väldigt mycket om människosyn, om solidaritet och om det samhälle som vi vill leva i tillsammans. Vi tror att alla vi människor försöker göra vårt bästa för att bygga ett samhälle tillsammans - att jobba och slita och göra allt man kan. Men detta verkar de blåbruna inte tro.
De jagar utsatta människor och fattiggör dem i stället för att ge dem lösningar.
Ulla Andersson (V):
Det låter bra, för då kommer Moderaterna att stödja garantitillägget för alla 700 000 pensionärer som berörs. Det måste vara svaret. Eller tänker ni avvisa det, Elisabeth Svantesson?
Det skulle göra skillnad på riktigt i stället för det duttande som har varit år efter år och som har ställt barnskötare, städare, fastighetsskötare och undersköterskor med en sådan krass ekonomi att de inte ens har kunnat gå ut och ta en fika med en väninna eller köpa presenter till sina barnbarn. Nej, det är inte gamla talepunkter. Jag önskar att det vore det.
Det är bara att läsa vad som står i er budget om hur ni försöker fattiggöra människor och jaga dem, skulle jag vilja påstå. Människor som lever på försörjningsstöd och som har barn ska inte ha rätt till extra pengar till exempel vid jul. Man ska inte ha möjlighet att söka extrastöd om det händer någonting i livet. Trygghetssystemen försvagas på så sätt.
Ulla Andersson (V):
Jag hoppas att Jakob Forssmed också uppskattade mitt anförande - det var väl härlig vänsterpolitik med solidaritet och humanism! Men jag misstänker att det finns en del frågetecken i detta från Kristdemokraternas sida. Vi resonerar så här: Vi har förhandlat med regeringen, och om man släpper fram en statsminister tycker vi att det är rimligt att man inte förvägrar den dess viktigaste verktyg.
Vi har gjort en helhetsbedömning. Därför har vi kommit fram till att vi i andra hand kommer att rösta på den budgeten. Jakob Forssmed kan vara lugn, för vi kommer att höja garantipensionen med som högst 1 000 kronor i månaden. Det är ett rejält tillskott. Tänk vilken betydelse det har för alla våra mammor, mormödrar eller farmödrar!
Jag tror att vi alla har någon i vår närhet som faktiskt lever sitt liv i ekonomisk utsatthet. Det är framför allt kvinnor. Över en halv miljon kvinnor uppbär garantipension, trots att de har slitit och släpat i hela sitt liv. Sedan ska jag erkänna att jag skrattade gott när jag såg förslaget om delade turer i ert budgetalternativ. Det var som en kopia av vårt förslag.
Jag förstår att ni lade fram det för att försöka locka oss att lägga ned våra röster. Era tre partier har aldrig tidigare haft ett eget konkret förslag kring delade turer, så trovärdigheten i den politiska omställningen är kanske inte jättestor. Men jag uppskattar att fler har kommit till de insikter som vi har: att delade turer är förkastligt.
Vi tillskjuter stora belopp till äldreomsorgen för att de ska få bättre arbetsvillkor. Jakob Forssmed är mycket välkommen att rösta på vår budgetmotion, för det skulle göra skillnad på riktigt.
Ulla Andersson (V):
Jag vet att Jakob Forssmed har ett genuint engagemang för äldreomsorgen och även för äldreomsorgens personal. Jag vet också att Kristdemokraterna har en politik kring arbetstrygghet som kanske inte riktigt rimmar med den ingången, men den debatten behöver vi inte ta nu.
Såvitt jag vet har varken Kristdemokraterna eller Moderaterna, och inte heller Sverigedemokraterna, haft ett konkret eget förslag kring delade turer tidigare. Men helt plötsligt fanns det där som en kopia av vårt förslag. Vi kommer självklart att jobba för att äldreomsorgen ska ha de resurser som behövs och för att delade turer ska avskaffas. Ja, vi har vitt skilda åsikter.
Vi tror inte på att fattiggöra människor som lever i ekonomisk utsatthet. Vi tror inte att deras liv blir bättre så. Vi tror inte att det hux flux finns ett jobb de kan ta. Vi tror på en aktiv arbetsmarknadspolitik, på utbildning, på ekonomisk jämlikhet och på att satsa på skolan och offentliga investeringar. Så skapas jobb.
Ulla Andersson (V):
Jag hör att Elisabeth Svantesson oroar sig över att så många inte kan försörja sig själva. Då tänker jag att Moderaterna kommer att kämpa för facklig organisering, högre löner och bättre arbetsvillkor för att motverka de grundläggande orsakerna till att vi har hög arbetslöshet. Men i stället består deras jobbpolitik enbart av att fattiggöra människor.
Det är faktiskt så det ser ut, Elisabeth Svantesson. Moderaterna, som aldrig någonsin skulle samarbeta med Sverigedemokraterna på grund av deras värderingar, har nu krökt ryggraden, svikit sina löften och inlett ett budgetsamarbete.
Där finns en människosyn där ekonomiskt utsatta människor jagas och ifrågasätts, och jakten på dem rullar vidare. I den budget som ni har kommit överens om kan man se att ni lämnar frågor helt obesvarade. Ni tar inte upp sjukförsäkringen, och ni tar inte upp arbetslöshetsförsäkringen.
I Moderaternas egen budgetmotion är det stora neddragningar. Vi har en jumboplats när det gäller arbetslöshetsförsäkringen i EU, plats 21 av 27, men Elisabeth Svantesson är inte nöjd utan vill försämra den ännu mer. Arbetslösa ska bli ännu fattigare. Vi ligger sist bland OECD-länderna när det gäller sjukersättningen, men Elisabeth Svantesson tycker att det är alldeles för bra och vill gå ännu längre.
Nu undrar jag om Moderaterna, med den budget som troligtvis kommer att gå igenom i dag, helt plötsligt har ändrat uppfattning. Eller är det så att allt skjuts på framtiden så att väljarna inte kommer att ha en aning om vad det blir för politik för arbetslösa, sjuka och ekonomiskt utsatta?
Ulla Andersson (V):
Faktum kvarstår: Er egen jobbpolitik, Elisabeth Svantesson, består enbart av att försvåra för människor som har ekonomiska svårigheter och lever i ekonomisk utsatthet. Att fattiggöra dem skapar inga jobb. Det skapar inte ökad efterfrågan i ekonomin. Det blir inget hokuspokus nya jobb bara för att människor blir fattiga, snarare tvärtom. Och detta vet du egentligen, Elisabeth Svantesson.
Jag skulle vilja säga att ni försvårar för människor. Ni drar ned på arbetsmarknadspolitiken. Ni gör så att människor som har slitit och släpat inte ska känna ekonomisk trygghet när de blir sjuka, utan man ska hux flux bli frisk bara för att man blir fattig. Människor som har jobbat på en fabrik som kanske drar ned ska inte heller leva i ekonomisk trygghet, utan de ska fattiggöras. På så vis ska jobbet på fabriken komma tillbaka. Deras barn ska få sämre förutsättningar i livet.
Detta i sin tur påverkar skolresultaten - det finns det mycket forskning på. Elisabeth Svantesson väljer att försvåra för människor.