Jan Lindholm (MP):
När jag läste Elina Linnas interpellation blev jag intresserad av att se vad som blev av den.
Jag har nämligen haft uppfattningen att den borgerliga alliansen i huvudsak har motsatt sig lagstiftningen om driftsformer för de offentligt finansierade sjukhusen av rent ideologiska skäl och att de förslag som nu finns till att riva upp den egentligen enbart är en form av symbolhandling som man genomför. När jag sedan läste Göran Hägglunds svar förstod jag att det kanske inte enbart är en ideologisk fråga.
Det kanske inte enbart är en symbolhandling. Det kanske är så att man faktiskt realt vill gå ifrån den form av sjukvård som vi har haft enighet om i Sverige under lång tid. Man det kan vara så att socialministern har glömt att svara på frågan på ett sätt som vore mer passande.
Jag konstaterar i alla fall att vi i Sverige har varit överens om att sjukvården ska vara solidariskt finansierad, och den ska ges på lika villkor till alla utifrån behov. När man läser svaret finner man att lika villkor inte gäller längre. Nu ska den solidariskt finansieras och ges efter behov. Det är beklagligt om alliansen inte längre tänker se till att den ska ges på lika villkor.
Det är det problemet som man har löst med lagstiftningen om offentligt finansierade sjukhus. Det finns en hel del text här som handlar om entreprenörskap, och det är just förhållandet mellan landsting och operatörer, entreprenörer, som den lagstiftningen reglerar.
Ni kommer säkert vid en genomgång att se att i princip behöver, även med de förändringar som ni vill genomföra, 80-90 % av lagstiftningen finnas kvar. Det är väldigt små delar som man kan plocka bort om man fortfarande ska ha någon möjlighet för det offentliga att ha någon form av utgiftskontroll över verksamheten. Det viktiga är att ha en lagstiftning som gör att man kan ha någon form av kostnadskontroll vid upphandling nr 2.
Borgerliga politiker glömmer ofta bort att det händer en hel del när man har släppt i väg verksamheten någonstans. Elina Linna gav ju ett bra exempel. Jag skulle kunna ta mängder av exempel på det från massor av områden där samhället har lagt ut verksamhet på entreprenad och där det ganska snabbt uppstår privata monopol. Jag undrar om ni har tittat er om i omvärlden. Det finns massor med exempel på att sjukvård har förändrats på det sättet, där samhället mer eller mindre har gått under.
Folk blir sjuka och man har inte råd att finansiera den sjukvården från det offentliga för att de privata vinstintressena kommer in. Det är viktigt att se hur det här fungerar. En faktor till som har varit viktig i debatten när vi har pratat om det här tidigare är att det är svårt att skilja på hur de offentliga resurserna används när man har en privat entreprenör.
Hur mycket av resursen som landstinget lämnar över till den privata operatören kommer att användas för att ge rent privat sjukvård? Det regleras också i lagstiftningen om offentligt finansierade sjukhus. Här står det ingenting om det. Man kan konstatera att det finns gott om utrymme för att entreprenören ska kunna använda det sjukhus han driver med offentligt finansierade medel för det offentliga till att bedriva annan sjukvård vid sidan om.
Jag är, precis som Elina Linna, mycket orolig över vad som kommer att hända. Det som jag är mest orolig över är vad som kommer att hända med de sjukhus som inte är universitetssjukhus och som inte är länslasarett.