Ludvig Aspling (SD):
Vem som helst bör inte få bli svensk medborgare, men så verkar tyvärr vara fallet, vilket har gjorts mer än övertydligt i fallet med vår andra försvarsminister, Najah al-Shammari.
Det finns mycket man kan säga om denna härva, men det mest uppmärksammade och uppseendeväckande är kanske Migrationsverkets tolkning av medborgarskapslagen och det beslut från 2004 som innebär att personer som har haft beslutande inflytande över en organisation som begått systematiska, omfattande och grova övergrepp ska få en karenstid på 25 år när de ansöker om medborgarskap.
Migrationsverkets generaldirektör hävdar att karensen inte tillämpas på tjänstgörande i nationella arméer, om man inte kan fastslå personligt ansvar för en viss gärning, och att karenstiden främst rör personer med bakgrund inom säkerhets- eller underrättelsetjänst. Men, det finns riktlinjer i förarbeten och praxis som säger något annat.
Migrationsöverdomstolen har tolkat regeln i ett par fall från 2007 och ett från 2019, som statsrådet nämnde i sitt svar, och i samtliga fall beslutade man om karens. Enligt domskälen i samtliga fall räcker det med att personen har varit verksam i eller haft ett bestämmande inflytande över organisationen i fråga.
Domstolen noterar dessutom uttryckligen: "I regeringens praxis uppställs inget krav på att den enskilde själv ska ha varit direkt eller indirekt delaktig." Det faktum att både regeringsbeslutet och praxis stöder sig på just deltagande, utan att ta hänsyn till den specifika typen av organisation, gör att generaldirektörens påstående delvis saknar stöd i rättskällorna.
Uttalandet måste i stället ses lite grann som Migrationsverkets egen, mycket mer restriktiva tolkning, vilket är ett typexempel på den destruktiva inverkan som myndighetsvänstern tillåts ha över svensk offentlig förvaltning.
Mot denna bakgrund skulle jag vilja fråga statsrådet: Tycker han att det är rimligt att karensregeln inte tillämpas på personer som varit verksamma i till exempel nationella arméer, såsom Saddam Husseins, och som har begått människorättsbrott, utan att personligt ansvar kan styrkas? Regeringen har tillsatt en ny medborgarskapsutredning, och då vore det lämpligt att ge ett tilläggsdirektiv för att se över kryphålet.
Statsrådet nämner också detta i interpellationssvaret, men jag tycker att man försöker slingra sig lite grann vad gäller de specifika frågorna. I svaret anges: "Enligt praxis tillämpas en karenstid om 25 år för förvärv av svenskt medborgarskap för personer som har varit verksamma i eller haft ett bestämmande inflytande över en organisation om vilken det är känt att verksamheten innefattat systematiska, omfattande och grova övergrepp."
Men det stämmer ju inte eftersom Migrationsverket beslutat att karensen inte ska tillämpas på till exempel al-Shammari, trots att man visste att han i allra högsta grad haft ett bestämmande inflytande över Saddam Husseins armé. Vidare anges: "Utredningen ser bland annat över frågan om det i anmälningsärenden för personer som är över 15 år bör införas ett krav på att den som anmälan gäller inte är dömd för allvarlig brottslighet." Detta är vad statsrådet hänvisar till, men det har ju inget med det här att göra.
Personer som har sysslat med folkrättsbrott kan oftast inte få medborgarskap genom anmälan. Anmälningsärenden handlar ju i de allra flesta fall om barn med viss anknytning till en svensk medborgare, så det är inte riktigt aktuellt när det gäller just den grupp vi pratar om nu.
Jag skulle vilja ha ett lite mer ärligt och rakt svar: Tycker statsrådet att regeln tillämpas på ett rimligt sätt, när man ser att exempelvis generaler i nationella arméer som utan tvekan har gjort ganska avskyvärda saker kan få svenskt medborgarskap utan karens?