KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emil Källström (C):
Jag noterar att Ulla Andersson inte riktigt svarar på frågan, för vi får ju ingen beskrivning av hur arbetet ska se ut framåt. Planen för att inskränka och förbjuda valfriheten verkar inte finnas. Jag väljer att tolka det så. Jag hoppas gärna att det beror på att man inser att loppet är kört.
Varenda gång som man har försökt att substantiellt ta tillbaka en valfrihet från många människor har ju detta inte fungerat. Man skulle snabbt och lätt ta bort valfriheten i primärvården i hela landet, men det går inte. Kritiken har varit massiv både i form och i sak. Samma sak händer i kommuner där man har infört lagen om valfrihet i hemtjänst och i andra välfärdsverksamheter.
Om det kommer en ny vänstermajoritet som i grunden ogillar detta, inte vill ha valfrihet och vill gå tillbaka till tiden med kommunala monopol blir det samma sak igen. Det folkliga motståndet är så pass kompakt att man inte klarar detta. Man kan inte dra tillbaka denna valfrihet och denna frihet när den väl har satt sig.
Vi har fortfarande en regering som ger väldigt jobbiga besked till många brukare som använder tjänsterna och många som erbjuder dessa tjänster på ett nytt sätt vid sidan av de kommunala monopolen, om man har startat och drivit sin egen verksamhet eller valt något annat än det som tidigare erbjöds i form av kommunalt monopol för att det passar en bättre.
Det finns orosmoln, även om det inte investeras och även om ingen vågar göra någonting i dessa sektorer där den kreativitet och innovation som vi behöver är på paus just nu för att det råder en sådan osäkerhet. Det är svårt. Ingen har lyckats att faktiskt rulla tillbaka denna valfrihet och denna frihet, inte heller Vänsterpartiet. Jag tolkar Ulla Anderssons brist på svar på frågan hur man ska fortsätta denna förbudsiver som att det faktiskt inte finns något svar.
Emil Källström (C):
Vi spenderade en ganska stor del av valrörelsen på att förklara det kloka i att förbereda sig innan man går till val, att veta vad man vill göra och med vilka man vill göra det. Givet den utveckling vi nu ser och det troliga utfallet av eftermiddagens omröstning blir detta än mer sant. Det budgetförslag som vi nu lägger på riksdagens bord är sannolikt det mest genomarbetade som har lagts fram i opposition i svensk historia.
Det är ett underlag som till fullo går att styra landet på och som garanterar en fortsatt ansvarsfull politik som innebär fler jobb. I finansministerns senaste replikskifte fick vi höra att det är mycket små skillnader i synen på den ekonomiska politiken. Men det stämmer inte riktigt.
Tvärtom har finansministern skrivit upp utgiftstaken ganska ordentligt för slutet av den här mandatperioden. Det är en av ganska många skiljelinjer när det gäller hur mycket man förväntas man öka utgifterna de närmaste åren. Hur mycket anser finansministern att det finns möjlighet att öka utgifterna? Frågan är också hur detta ska finansieras. Sättet att finansiera utgiftsökningar i detta budgetförslag som vi snart kommer att rösta om förskräcker ju.
Det finansministern har föreslagit är kraftigt höjda skatter på jobb och företagande, alltså skatter på det som bygger resurserna för morgondagens välfärd. Det är en kortsiktig politik. Givet det svåra ekonomiska läget är det ännu mer anmärkningsvärt att finansministern lägger fram en budget som ställer i utsikt ganska rejäla utgiftsökningar de kommande åren. Hur ska detta finansieras, och var ska pengarna tas ifrån, Magdalena Andersson?
Emil Källström (C):
Vad Alliansen kommer att lägga på riksdagens bord kommande år kommer inte att vara någon större skräll. Vi kommer att fortsätta på den inslagna vägen att göra Sverige lite mer framgångsrikt genom att föreslå reformer för utökat företagande, för fler jobb i hela landet och för att fortsätta den gröna omställningen. När det gäller det sistnämnda har vi till exempel aviserat höjda skatter på kemikalier för att det är bra för miljön. Det innebär också ett litet tillskott i statskassan.
I det budgetförslag som finansministern lade på riksdagens bord tillåter man sig faktiskt både i dag och framöver att spendera mer pengar och ha ett högre utgiftstak än vad som var fallet i Alliansens prognoser. Det är frågan vad dessa pengar ska gå till.
Vi vet att regeringen vill lägga pengar på saker som är allt annat än jobbskapande och kloka investeringar för Sverige. Det är gratis entré på statliga museer och liknande satsningar som är att jämställa med politikers lyxkonsumtion.
De saker vi ska lägga pengar på och använda det lilla utrymme som finns till är reformer som skapar riktiga jobb. Vi ska fortsätta att göra det enklare och billigare att anställa, inte minst unga och andra som står långt från arbetsmarknaden. Det finns fortfarande regler och skatter som är hämmande för de jobb som vi ser behöver komma till i det svenska samhället.
Vi ser också att de åtgärder som finansministern anser ger jobb får väldigt mycket kritik. När vi talar om de traineeplatser som skulle ge så väldigt många platser till landets unga finns det en massiv kritikstorm mot den här typen av åtgärder. De aktörer, offentliga och andra, och de fackföreningar som jobbar inom de berörda områdena är mycket kritiska till hela fundamentet för regeringens ekonomiska politik.
Därför är det klokt att fortsätta på Alliansens linje med lägre kostnader för att kunna anställa fler.
Emil Källström (C):
Efter att Ulf Kristersson kallat mig för klok och Janine Alm Ericson nu säger att jag hade en intressant inledning måste jag säga att den delen av debatten har varit väldigt gynnsam hittills. Man undrar vad som kommer efter detta. Janine Alm Ericson tar upp den mycket viktiga frågan om grön skatteväxling, och en större del av mitt anförande handlade om just denna.
Det viktiga här är att man gör både och, att man ser till att skattehöjningar inte blir skattehöjningar på allt. Det Miljöpartiet gör är att man visserligen höjer några miljöskatter. Janine Alm Ericson nämner några. Men stapeln på miljöskattehöjningar överskuggas ju fullständigt av stapeln på skatter man höjer på jobb och företagande. 80 procent av Janine Alm Ericsons skattehöjningar är på jobben och på företagandet - det vi behöver mer av.
10 procent av Janine Alm Ericsons skattehöjningar är på miljöförstörande verksamheter. Det blir alltså ingen grön skatteväxling. Andelen miljöskatter i Janine Alm Ericsons skattemix blir mindre eftersom hon höjer skatterna på allt annat mycket mer. Det är här man måste lägga kraft bakom orden. Miljöpartiet har på punkt efter punkt tyvärr misslyckats under sin korta tid i regeringen.
De fina orden om grön skatteväxling är det, som vi konstaterat, slut med. Vi ser också hur Miljöpartiet och den svenska regeringen nu har agerat i Bryssel för att sänka de krav på utsläppsminskningar som vi har på bilindustrin. Dina egna partikamrater i Europaparlamentet står och skäller på den svenska regeringen för att Sverige har så låga ambitioner inom miljöarbetet. Det är inte mig du ska kritisera.
Det är din egen regerings facit som är det oroväckande hittills.
Emil Källström (C):
När det gäller Miljöpartiets och regeringens höjningar av skatterna på bensin och diesel är det helt enkelt så att om man säger någonting i valrörelsen får man stå för det. Jag och Centerpartiet sa i valrörelsen: Vi har höjt skatten på bensin och diesel, men just nu finns det andra miljöskatter som står före i kön. Det var dessa jag föredrog i mitt anförande. För övrigt kunde vi höra finansministern säga exakt samma sak. Vissa av oss står fast vid det som gällde för ett år sedan, andra gör det inte.
Det är svaret på frågan, så vi klarar av den. Det är ingen som misstror Miljöpartiets förmåga att höja anslag till höger och vänster och att dutta ut saker man kallar för miljösatsningar. Tillsammans blir det väldigt mycket pengar. Det blir dyrt och måste finansieras genom att höja skatten på ungas jobb och på små företag runt om i hela landet. Det är ingen som misstror Miljöpartiets förmåga till detta. Det jag misstror är Miljöpartiets förmåga att göra skillnad när det gäller.
Vi har sett hur det som borde vara den bärande principen i svensk miljöpolitik, den om grön skatteväxling, helt har svikits av Miljöpartiet och regeringen. Vi ser också att när det verkligen gäller, när man sitter i skarpa förhandlingar i Bryssel om till exempel bilarnas utsläpp, lägger sig den svenska regeringen på den lägsta möjliga nivån så att man till och med får kritik från sina egna miljöpartistiska Europaparlamentariker.
När det verkligen gäller levererar inte Miljöpartiet. Miljöpolitik handlar inte om att dutta ut satsningar på allt och ingenting, alltså småsatsningar som i det stora hela inte gör någon större skillnad. Det vi behöver är de grundläggande spelreglerna som gör att det hela tiden blir lite mer gynnsamt att skapa jobb och investera och lite mindre gynnsamt att skita ned miljön. Det kallas grön skatteväxling.
En gång var vi överens om detta. Nu är det bara Centerpartiet som står kvar.
Emil Källström (C):
När en vänsterpartist anklagar mig för ineffektiv ekonomisk politik är det en komplimang. Ulla Andersson gör och har länge gjort ett misstag i sin retorik. Bara för att man inte höjer ett anslag innebär det inte en besparing.
Om Ulla Andersson lägger fram en budget och jag lägger fram en budget där jag lånar 90 miljarder extra och lägger dem på till exempel skolan innebär Ulla Anderssons budget med Ulla Anderssons logik en besparing med samma summa. Bara för att man inte höjer innebär det inte att man sparar. Vi måste utgå från verkligheten när vi lägger fram våra förslag.
Vi borde åtminstone utgå från verkligheten när vi utformar vår politik, och det tänker jag och Centerpartiet fortsätta att göra. Vi sparar inte. Det vi däremot gör är att säga nej till vänsterpartiernas massiva skattehöjningar på jobb och företagande. Det innebär att man år ett har lite mindre pengar att spendera. Så är det.
Men långsiktigt är det viktigaste för barnen, skolan, omsorgen och de välfärdsverksamheter som vi håller så högt att fler betalar primärt kommunal- och landstingsskatt, att fler går till jobbet. Det absolut viktigaste för att kunna satsa på de skolgårdar som nu får en speciell satsning på ett antal miljoner är att skattebetalarna i kommunerna blir så många som möjligt och att antalet arbetade timmar blir så stort som möjligt.
Det är Sveriges jobbskaparbudget, den budget jag lägger på riksdagens bord, som långsiktigt säkrar välfärden. Ingen misstror Vänsterpartiets förmåga att höja skatterna på allt och sedan strössla ut pengarna genom bidrag till höger och vänster. Det är dock en kortsiktig politik, för det innebär att färre går till jobbet. Enligt Konjunkturinstitutet blir det 21 000 färre jobb med den budget som Vänsterpartiet står bakom. Då blir det ingen välfärd.
Emil Källström (C):
Den budget som Vänsterpartiet har bidragit till att ta fram sätter nog nytt svenskt rekord i små potter som ska gå till olika behjärtansvärda ändamål. När pengarna slås ut på landets alla kommuner och landsting blir det väldigt lite pengar.
Fördelar man 50 miljoner till skolgårdar och andra små potter på 280 kommuner och 27 landsting blir det inte mycket pengar. Dessutom innebär det ett enormt resursslöseri, för på båda sidor om dessa små potter sitter det statliga och kommunala tjänstemän som ska söka dessa pengar.
Många små kommuner runt om i landet har inte heller de administrativa resurser som behövs för att söka dessa pengar. Det är ett ineffektivt sätt att jobba som inte gynnar barnen i förskolan eller de äldre på äldreboendet. Det kommunerna behöver är långsiktiga resurser så att de kan planera och göra de anställningar och investeringar som behövs.
Det finns ingen genväg. Det handlar om att kratta manegen så att kommunerna får mer pengar i skatteintäkter genom att fler jobbar. Då kan de planera eftersom det finns en långsiktighet i det. Människor som går till jobbet och betalar skatt i en kommun kommer troligtvis att göra det också nästa år. Den säkerheten finns absolut inte i de tidsbegränsade små duttposter som Ulla Andersson refererar till.
Vi gör inte det enkla, utan vi gör det svåra. Vi gör det svåra för att det är rätt. Det svåra är att kratta manegen så att jobben växer fram av sig själva i små och växande företag. Därför lägger vi fram Sveriges jobbskaparbudget.
Emil Källström (C):
Det är med stigande fascination jag har betraktat de tidigare replikskiftena. Fredrik Olovssons förmåga att med många ord och extremt många motfrågor inte svara på någonting och inte ge besked om någonting är imponerande. Erik Ullenhag kräver ett mycket enkelt besked om det finns någon extern analytiker som godkänner och tror på regeringens jobbpolitik. Vi vet alla att svaret är nej. Det finns ingen sådan.
Alla som granskar regeringens jobbpolitik säger att den leder till färre jobb. Men det kommer inget svar över huvud taget. Fredrik Olovsson tar det dessutom ett steg längre och ifrågasätter att över huvud taget göra prognoser på någonting. Ska vi tolka Fredrik Olovssons inlägg i replikskiftet med Erik Ullenhag är det enda man kan göra när det gäller att utvärdera reformer att se senare. Man får se sedan hur det blev. Vi gör det, och sedan får vi se hur det blir.
Det är ett oseriöst sätt att bedriva ekonomisk politik, och det är ett oseriöst sätt att bedriva jobbpolitik. Det är också belysande för ett regeringsalternativ och ett budgetalternativ som i jämförelse med dem under Alliansens tid vid makten mer eller mindre är kliniskt rent från jobbprognoser och beräkningar på hur förslagen slår mot jobben.
I replikskiftet med Jakob Forssmed säger Fredrik Olovsson att det hade varit bra om underskotten varit lägre tidigare år. Det kan man hålla med om. Det är klart att överskott alltid är bättre än underskott, och underskott är bättre ju mindre de är. I varenda budget Fredrik Olovsson då lade på riksdagens bord - Fredrik Olovsson satt i riksdagen också under den förra mandatperioden - var de socialdemokratiska underskotten högre än i de budgetar som regeringen lade fram.
Socialdemokraterna ville göra av med mer pengar. Vad är kvar av trovärdigheten i den ekonomiska politiken om man säger saker som går emot det man sa för bara något år sedan och om man över huvud taget inte tror på prognoser?
Emil Källström (C):
Jag har en annan fråga som det förhållandevis enkelt går att svara på om man vill. Ser Fredrik Olovsson något annat land i Europa som lyckades bättre under finanskrisen med att skapa fler jobb? Fredrik Olovsson talar om verkligheten. Låt oss då använda verkligheten som utvärderingsmått. Det kom i runda slängar till 340 000 nya jobb under Alliansens tid vid makten.
Finns det något annat land i Europa som kan visa ett sådant netto givet de förutsättningar och den mycket tuffa konjunktur vi hade? Fredrik Olovsson försvarar nu tanken att man kan prognostisera framöver och kan göra beräkningar på hur förslag slår, och det tycker jag är bra. Jag kan förstå motviljan att göra detta.
När Finansdepartementet för ett år sedan gjorde ett försök till detta och skrev hur man betraktade att förslagen skulle slå var man tvungen att svart på vitt skriva att skatteförslagen som lades fram i budgetpropositionen kommer att slå mot tillväxt och sysselsättning. Så pass ärlig var man faktiskt. Även om den meningen numera har suddats ut är förslagen kvar.
Förslagen som ledde till denna bekännelse är kvar, men bekännelsen är borta. Vi kan också se på långtidsprognoserna. Vi ser att regeringen själv inte bedömer att den strukturella arbetslösheten kommer att förbättras särskilt mycket under den kommande mandatperioden och under den tid för vilken den sätter upp sina djärva mål.
Läser man budgetpropositionen ser man att den är betydligt ärligare och tydligare än vad Fredrik Olovsson är. Det Sverige behöver är en jobbpolitik som innebär att jobben växer fram. Det tillkom 340 000 nya jobb på åtta år. Vi behöver mer av den varan. Vi behöver fler växande företag och fler arbetstillfällen. Det är vad vi måste tillbaka till.
Emil Källström (C):
Efter mitt anförande begärde Janine Alm Ericson replik på mig. Parallellt med att jag svarade på Janine Alm Ericsons frågor försökte jag ställa motfrågor. De handlade om regeringens agerande när EU nu ska sätta nya utsläppsgränser för fordon som ska gälla framöver. Regeringen har fått kritik från oss men också från Janine Alm Ericsons partikamrater i Europaparlamentet.
Där har Sverige drivit på för att vi inte ska vara så ambitiösa som vi borde vara. Sverige har i stället drivit på för att tillåta högre utsläppsgränser än EU-kommissionen har föreslagit och än vi borde göra i sak. Jag vill kommentera detta, för det kan väl omöjligen vara Miljöpartiets eller regeringens politik. I förra replikskiftet talade vi om grön skatteväxling. Jag tänkte fortsätta på det temat.
Det handlar delvis om att på ett klokt sätt höja miljöskatter för att få utrymme för att sänka skatten på jobb och företagande. Det är en princip som vi har varit överens om och som Centerpartiet står fast vid men som Miljöpartiet tyvärr har tvingats överge till följd av Vänsterpartiets och Socialdemokraternas skattehöjarpolitik i fråga om jobb och företagande. Men det handlar också om vilka miljöskatter man föreslår.
Det som regeringen och Miljöpartiet nu ställer i utsikt är dels en världsunik skatt på böndernas gödsel, dels en skatt på avstånd i sig, i form av en kilometerskatt. Det är inte en skatt på utsläpp utan skatt på varje kilometer tung trafik - lastbilar - kör, oavsett om de kör med den smartaste, renaste tekniken eller den som skitar ned mest. Det är en politik som slår mot landsbygden.
Det är ytterligare ett sätt att tvinga fram nedläggningar av världens modernaste och miljövänligaste jordbruk, det svenska. Varför denna okloka miljöpolitik, Janine Alm Ericson?
Emil Källström (C):
Låt mig först svara på frågan. Centerpartiet lägger fram den mest ambitiösa politiken för en grön skatteväxling där jobb och företagande blir billigare. Det finansieras genom att skatten på miljöförstörande verksamheter höjs. Vi har en mängd förslag. Totalt handlar det om dryga 20 miljarder i grön skatteväxling under de närmaste fyra åren. Där har du svaret, Janine Alm Ericson. Jag ställde två frågor. Och nu är det jag som har begärt replik på dig.
Det är jag som ställer frågor till dig, Janine Alm Ericson. Jag hoppas att turen upp till podiet ska vara värd besväret. Jag vill nämligen gärna veta varför regeringen agerar på ett sådant sätt i Bryssel att vi får lägre utsläppsgränser på ett europeiskt plan.
När det verkligen gäller, när det betyder någonting på riktigt, när vi talar om hur Europeiska unionen med 28 länder ska agera, då agerar Miljöpartiet och Socialdemokraterna på ett sådant sätt att ambitionsnivån sänks. Hur kan detta komma sig? Jag har frågat tre gånger; nu blir det den fjärde. Jag vill ha ett svar på detta. Det vill dina partikamrater i Europaparlamentet också. De är lika kritiska. Samma sak gäller i fråga om miljöskatter och miljöåtgärder.
Vi måste fokusera på det som ger resultat. En hel del av de skatteförändringar som ni aviserar och som ni kallar för miljöskatter handlar om att tvinga ut världens mest moderna och miljövänliga jordbrukare till förmån för utländsk produktion som har betydligt sämre miljöstandard. Det handlar om att införa en kilometerskatt, alltså en skatt på avstånd i sig och inte på utsläpp.
Det är antiintellektuella förslag som totalt sett - miljöproblemen är globala - innebär större miljöpåverkan, större miljöbelastning och sämre miljöpolitik. Vi måste göra rätt saker. Vi måste leverera när det verkligen gäller - i Bryssel, i Paris, var det än må vara. Och vi måste välja de styrmedel som leder rätt. Miljöpartiet misslyckas med båda.
Emil Källström (C):
I ett läge där finansministern svävar på målet, låt mig vara tydlig angående Jakob Forssmeds fråga. Det är bra att utvidga RUT-avdraget. Det är bra att ta fler steg för att bredda tjänstesektorn och skapa fler enkla jobb. Här är det också bra att vi fick med oss regeringspartierna på att utvidga RUT-avdraget med it-tjänster, flyttjänster och trädgårdstjänster.
Men det är helt rätt att mer måste till. Sedan Magdalena Andersson tog makten tillsammans med regeringen har det kvinnliga företagandet drastiskt minskat i Sverige. Det beror till stor del på en signalpolitik.
De signaler som sänds ut när det gäller välfärdens verksamheter och företagande är desamma, men nu ska marknaden försvinna och nu ska det vara helt omöjligt att verka som företagare. En hel massa människor tog ut detta i förskott och valde att inte starta företag. Vi ser hur nyföretagandet har minskat ordentligt. Samma sak gällde RUT-sektorn.
Även om finansministern säger att det sker marginella förändringar inom RUT har en massa företagare uppfattat signalen. De har beslutat att inte starta företag. De har beslutat att inte anställa. Vi ser också hur RUT-sektorn står still i väntan på bättre besked.
Ett av beskeden kom när vi tillsammans valde att utvidga RUT-sektorn, men jag vill ha mer. När kommer regeringen att backa från den mycket olyckliga försämringen av RUT-avdraget? Den var framför allt olycklig på det sättet att tusentals människor uppfattade signalen och valde att inte starta RUT-företag och därmed att inte skapa jobben.
Emil Källström (C):
Företagare är till sin natur långsiktiga i sitt agerande. De investeringar de gör ska räcka över flera år. Om de väljer att anställa ska anställningen i bästa fall räcka mycket länge. Då gäller det att ha långsiktiga spelregler. Vad företagare som inte valt att starta RUT-företag är oroliga över är inte dagens förändring när Vänsterpartiet får inflytande och taket försämras från 50 000 till 25 000, utan det är vad som händer i steg två och steg tre.
Det är så signalpolitik fungerar, det vill säga att en riktning pekas ut. Det finns en stor oro i branschen över att detta är ett första steg i att försämra en sektor som har skapat en mängd jobb av den karaktär vi behöver. Det är bra att finansministern är tydlig, och då måste tydligheten gälla över tid.
Det måste vara uppenbart att vi nu återigen är på en resa där de enkla tjänstejobben växer till, där fler sektorer, branscher och verksamheter öppnas för de fördelar RUT-avdrag innebär. Försämringen av RUT-avdraget ska vara en historisk parentes som vi nu kan glömma. Jag hoppas att regeringen frångår försämringen.
Tydligheten behövs för att skapa de många tusentals enkla jobb som behövs. Det är bra att överenskommelser hålls.
Jag hoppas verkligen att de delar av den förra migrationsöverenskommelsen som inte bara handlar om RUT utan även att vi tar bort kravet på kollektivavtal på YA-jobb också ligger fast, trots att ett antal av de punkter vi kom överens om sedan i går inte längre ligger fast. Ibland förändras verkligheten fort, och då måste man anpassa politiken.
Detta är ett område där det snarare behövs fler enkla jobb, färre regler och fler steg för att skapa de jobb som behövs.
Emil Källström (C):
Som vi alla vet, och som vi precis hörde, har Löfvenregeringen ett mål om att ha EU:s lägsta arbetslöshet 2020. Det är inte mycket att säga om det målet. Det är ett tufft och ambitiöst mål. Vi i Centerpartiet har presenterat många förslag, såväl innan som efter valet, som skulle kunna ta oss en bra bit på vägen, inte minst genom att göra det enklare och billigare för de små och växande företagen, jobbskaparna, att anställa. Vi måste modernisera den svenska arbetsmarknaden i grunden.
Problemet, som vi har varit inne på tidigare, herr talman, är att regeringens politik i stället tar oss längre från regeringens eget mål. Skattehöjningar på jobb och företagande och förändringar i transfereringssystemen håller folk utanför arbetsmarknaden längre än i dag. Retoriken säger en sak, men politiken gör någonting annat. Är det politiken eller retoriken du kommer att backa från, Stefan Löfven?
I dag går orden och verkligheten inte ihop.
Emil Källström (C):
Först och främst ska vi vara tydliga med att bara för att ett mål inte är dåligt innebär det inte att det är bra. Det finns bättre sätt att mäta framgång på det här området. Problemet är att det inte bara är vi i oppositionen som inte tror på regeringens jobbpolitik. Ingen gör det. Svenskt Näringsliv gör det inte, LO gör det inte, expertmyndigheterna gör det inte och Finansdepartementet gör det inte. Om Stefan Löfven lägger om politiken och gör den bättre ska han se att prognoserna också ser lite bättre ut.