KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Socialdemokraterna talar mycket om behovet av mer pengar till kommunerna och hur viktiga kommunerna är för välfärden. Men deras politik prioriterar faktiskt något helt annat. I JÖK-budgeten, som vi kallar den, fick ju kommunsektorn stå tillbaka till förmån för annat. Vi moderater gör tvärtom och tillför kommunsektorn 50 procent mer i nya pengar än vad regeringen gör i sin budget. Hur har vi råd med detta?
Jo, tack vare att vi prioriterar bort annat. Vi effektiviserar och lägger ned myndigheter. Vi justerar ned biståndet till FN:s rekommenderade mål. Vi slopar meningslösa byggsubventioner, ineffektiv klimatpolitik, meningslös arbetsmarknadspolitik, friår, familjevecka och elcykelpremier. Vi stramar upp migrations och integrationspolitiken och inför bidragstak, kvalificering för nyanlända i bidragssystemen och villkor i försörjningsstödet.
Vi gör en massa saker som frigör pengar, och det ger oss utrymme att satsa mycket mer på välfärden och kommunerna och på polisen och rättsväsendet, som också är jätteviktiga för vår landsbygd. Vi kan sänka skatten för både löntagare och pensionärer och sänka bensinskatten, vilket gynnar människor på landsbygden. Samtidigt har vi större överskott i statsfinanserna än regeringen och stödpartierna.
Vi kan konstatera att med vår moderata politik blir det mer pengar till välfärden, och med Socialdemokraternas politik får kommunerna och välfärden stå tillbaka. Jag vill ställa en fråga till Ingemar Nilsson. Jag kan köpa mycket av retoriken och argumenten i hans anförande, men hur tänker sig Ingemar Nilsson att Socialdemokraterna ska klara att tillföra kommunsektorn mer pengar när man bevisligen prioriterar helt andra saker i sin egen budget?
Jan Ericson (M):
Alla goda gåvors givare - ja, det kan man ju tycka. Jag kallar det prioriteringar. Vi har en viss mängd pengar. Om vi prioriterar rätt och använder pengarna till rätt saker kan vi tillföra kommunerna och välfärden mer pengar. Vi har bevisat det i vår budget. Jag tycker att det är solklart; det är bara att läsa innantill. Vad gäller om det är gåvor eller vad det ska kallas tycker jag inte att det är en gåva att använda skattepengarna på ett klokt sätt. Det är pengar som människor har jobbat ihop och betalat in i vårt system, och då ska de också användas till rätt saker.
Ingemar Nilsson skryter om alla nysatsningar som Socialdemokraterna har gjort. Nu är det ju så att många av de satsningarna fanns dels i alliansbudgeten 2015 och dels i M-KD-budgeten nu senast. Det är mycket av de pengarna som ni fortsätter vårda. Det tycker jag är bra, men det var ju faktiskt vi som tillförde dem och gjorde utrymme för dem. Pratar vi bostadssubventioner vet vi ju att de gav väldigt lite effekt, så att spara in på dem är inget större bekymmer för kommunsektorn.
Att påstå att våra något nedjusterade arbetsmarknadsåtgärder i en högkonjunktur skulle övervältra bekymmer på kommunerna tycker jag är lite magstarkt med tanke på att ni själva i princip ägnar er åt panikslakt av hela Arbetsförmedlingen. Det är ett bekymmer för kommunerna. Att minska lite på åtgärderna i en högkonjunktur är inte ett bekymmer för kommunerna.
Jag kan bara konstatera att det är ett faktum att Socialdemokraterna satsar mindre på kommunerna och välfärden än vad Moderaterna gör. Det är bara att läsa innantill. Vi satsar 50 procent mer i nya pengar, 7 1⁄2 miljard jämfört med regeringens 5 miljarder - och de 5 miljarderna är dessutom till stor del pengar som fanns redan i M-KD-budgeten. Den sanningen är säkert en obehaglig sanning för Socialdemokraterna, men det är likväl en sanning.
Jan Ericson (M):
När jag lyssnar på Karolina Skog slås jag av att Miljöpartiet numera är ett parti som har totalt fokus på plakatpolitik och är helt tondövt för verkligheten för människor på den svenska landsbygden.
Miljöpartiets egen miljö- och klimatminister flyger mest utrikes av alla ministrar, inklusive statsministern. Dessutom har hon ofta dyra biljetter i business class. Samtidigt skuldbelägger Miljöpartiet de människor som är helt beroende av inrikesflyget, dem som måste ta bilen till allt för att kollektivtrafik saknas och dem som driver verksamheter på vår landsbygd och som är helt beroende av lastbilstransporter.
Till detta kommer stigande bränsleskatter, höjda elskatter och nätkostnader, undermålig kapacitet i elförsörjningen och hot om nedläggning av små lokala flygplatser. Jag kan också lägga till sådant som Miljöpartiet driver om begränsningar av skogsbruk, begränsningar av byggande, jaktregler, vapenlagar och en massa annat.
Inser inte Karolina Skog att Miljöpartiets politik, utöver hyckleriet, allvarligt skadar möjligheten att bo och leva på den svenska landsbygden och framför allt möjligheten att driva de gröna näringar som Miljöpartiet talar sig så varmt för?
Jan Ericson (M):
Låt mig konstatera att kostnadsutjämningen är en bit och att dess syfte är att stärka kommunernas ekonomi och jämna ut skillnaderna över landet. Att då i en riksdagsdebatt påpeka att man driver annan politik som motverkar detta tycker jag är helt på sin plats. Min poäng är att Miljöpartiets politik i övrigt, som utarmar landsbygd och glesbygd, aldrig kan kompenseras av kostnadsutjämningen mellan Sveriges kommuner.
Det behövs en helt annan politik. Eftersom Miljöpartiet står bakom regeringens budget står man också bakom betydligt mindre satsningar på kommunsektorn än vad vi moderater står för, vilket jag redovisade i ett tidigare replikskifte. Miljöpartiets politik är ett dråpslag mot svensk landsbygd, och det kan som sagt aldrig kompenseras av kostnadsutjämning.
Man behöver förstå att hela politiken måste hänga ihop. Karolina Skog talar om att hela politiken ska hänga ihop, men problemet är att den inte gör det.
Jan Ericson (M):
Jag kan instämma i mycket av det som Lars Thomsson sa i sitt anförande. Mycket av det var den politik som vi var överens om en gång under alliansåren. Men jag har tre konkreta frågor. Lars Thomsson sa i sitt anförande att Centerpartiet är det parti som kämpar mest för generella statsbidrag. Jag kan bara konstatera att de generella statsbidragens andel av statsbidragen har minskat de senaste åren medan de specialdestinerade har ökat.
Min första fråga till Lars Thomsson är hur han och Centerpartiet, som är en del av regeringsunderlaget när det gäller budgetpolitiken, vill förändra och på vilka sätt de tänker komma framåt i denna fråga. Sedan är jag glad över att Lars Thomsson talar om vikten av att prioritera när skatteintäkterna minskar. Vi moderater delar bilden att vi måste bli bättre på att prioritera.
Vi har i vår budget gett ganska många exempel på vad vi vill prioritera bort. Det är faktiskt så att om man vill prioritera kan man inte bara prioritera nya utgifter, utan man måste också prioritera bort andra om man ska få ekonomin att gå ihop. Då undrar jag vilka konkreta utgifter i statens budget som Centerpartiet anser att man skulle kunna prioritera bort. Jag vill göra en liten korrigering om ingångsavdraget.
Vi testade faktiskt liknande lösningar under alliansåren med ungefär samma upplägg riktat till vissa grupper. Jag skriver under på att detta var värt att pröva. Vi hade liknande problem under finanskrisen, och det var värt att pröva nya vägar framåt. Men vi kunde också konstatera att dessa lösningar inte fungerade och inte gav den effekt som vi hade hoppats. Jag ångrar inte att vi prövade detta.
Men om det har misslyckats en gång är det väl mycket dumt att göra samma sak en gång till.
Jan Ericson (M):
Jag instämmer i det som Lars Thomsson säger om att alla regeringar har syndat när det gäller generella statsbidrag. Det är absolut så. Det är nog inbyggt att när vi är i denna kammare tycker vi att det är jätteroligt att vi kan styra kommunerna och vad de ska använda pengarna till. Men när vi sitter på den andra stolen som kommunalråd tycker vi att politikerna i Stockholm alltid ska lägga sig i allt som vi gör. Detta gäller nog oavsett partitillhörighet.
Men jag tycker faktiskt att vi från riksdagens sida har en skyldighet att visa större respekt för kommunerna och faktiskt ge dem en chans att hantera detta. Som Lars Thomsson sa är det svårt för små kommuner att leva upp till alla de speciella regler som krävs för många riktade statsbidrag. Jag hoppas därför att vi kan jobba tillsammans för detta även i fortsättningen. Lars Thomsson svarade inte riktigt på min fråga om prioriteringar. Han sa bara att jag borde veta vad man har tagit bort i budgeten.
Men min fråga var faktiskt vad Lars Thomsson och Centerpartiet tycker att man borde skära bort i dagens budget för att kunna frigöra resurser till det som Lars Thomsson i sitt anförande sa att vi borde lägga pengarna på i stället, alltså välfärden, kommunerna och sjukvården. Då måste något annat bort i dagens budget. Och jag är lite nyfiken på att få veta vad Lars Thomsson konkret vill skära bort i dagens budget.
Vi moderater har ett antal förslag, och jag nämnde ett antal av dem i mitt anförande, som frigör väldigt stora pengar som vi i stället kan satsa på välfärden. Då undrar jag om Centerpartiet har någon liknande lösning på detta. När det gäller ingångsavdraget kan man ändå konstatera att det handlar om oerhört stora pengar och att det har en mycket osäker effekt. Jag vill påminna Lars Thomsson om att vi redan har nystartsjobben.
Det var någonting som vi tillsammans startade under alliansåren och som faktiskt gav en del bra effekter och som dagens regering också har behållit. Det finns alltså en ganska bred samsyn om att nystartsjobben är ganska bra. Då undrar jag lite grann över ingångsavdraget. Att lägga det ovanpå känns ganska onödigt med tanke på de höga kostnaderna.
Jan Ericson (M):
När man lyssnar på Eva Lindh är det väldigt svårt att invända i sak mot det hon säger, framför allt när hon säger: Vi socialdemokrater har alltid satt välfärden främst. Det låter ju jättebra. Det är bara synd att det inte är så i verkligheten. Varför prioriterade då regeringen i stort sett precis allting annat utom just välfärden i den budget som ni lade fram i höstas?
Varför insåg ni inte i höstas det som Eva Lindh säger nu, det vill säga att välfärden behöver mer pengar? Vi tog beslut om budgeten veckan före jul. Då fanns det inga extra pengar till välfärden.
Några veckor in i januari, efter det att Moderaterna lagt fram sitt initiativ i finansutskottet och regeringen upptäckt att det var fler partier som tyckte precis samma sak - Vänsterpartiet, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna hade precis samma syn på detta, nämligen att vi behöver mer pengar till välfärden - då vaknar regeringen och säger: Oj, vi får nog skjuta till 5 miljarder till! Det var ju jättebra att vårt initiativ satte sådan fart på regeringen.
Nu återstår bara ett litet problem: Vad är det ni ska prioritera bort för att få fram dessa 5 miljarder? Och varför kom ni inte på det i höstas utan först när andra partier väckte frågan? Det är jag väldigt nyfiken på. Inte minst är jag också nyfiken på hur ni ska betala alla de här andra pengarna som Eva Lindh så riktigt säger behövs långsiktigt för att stärka välfärden. Vi ser till exempel vilka behov vår sjukvård har.
Hur ska ni få fram de pengarna om ni alltid lägger pengar på precis allting annat utom just välfärden? Vad vill Eva Lindh prioritera bort i dagens budget för att frigöra pengar till välfärden? När skatteintäkterna sjunker och utrymmet minskar måste man prioritera bort något annat. Vad vill Eva Lindh prioritera bort?
Jan Ericson (M):
Jag nämnde i mitt anförande att Sveriges Kommuner och Regioner i sin egen utvärdering har visat att det under de år som Alliansen styrde Sverige trots finanskris rådde balans mellan intäkter och utgifter i kommunsektorn. Efter det att Alliansen avgick 2014 har utvecklingen gått åt helt fel håll. Nu är kostnadsmassan i kommunerna mycket större än intäkterna, och detta har hänt efter det att Alliansen lämnade makten.
Jag kan också konstatera att vi moderater i vår budget i höstas var väldigt tydliga med att välfärden behövde mer pengar. Vi prioriterade bort andra saker för att få fram pengar till detta, och det var för långsiktiga satsningar över ett antal år framåt. Vi har verkligen visat från moderat sida vad vi prioriterar i vår budget.
Om regeringen verkligen hade prioriterat välfärden, som Eva Lindh säger att man gör, hade man väl inte helt plötsligt, tre veckor efter den beslutade budgeten, behövt konstatera att det behövdes 5 miljarder till. Det hade inte behövts om ni verkligen hade gjort det som Eva Lindh säger, nämligen satsat på välfärden i er budget. Ni gjorde ju inte det.
Det var därför som ni tre veckor senare, några veckor in på det nya året, alldeles efter det att vi klubbat er budget i riksdagen, yrvaket upptäckte att vi måste skjuta till mer pengar till välfärden. Det här går inte ihop, Eva Lindh. Man kan inte säga att man alltid har välfärden i fokus om man sedan, bara tre veckor efter det att man fått igenom sin budget, upptäcker att man måste satsa mer pengar i välfärden. Varför upptäckte ni inte det i höstas? Varför frigjorde ni inte de pengarna då?
Svaret på min fråga uteblev helt. Vi moderater har tydligt visat vad vi vill prioritera bort i budgeten. Vi kan frigöra stora resurser till välfärden på det viset. Men från Eva Lindh får jag inget svar alls. Vad vill Eva Lindh och Socialdemokraterna prioritera bort för att få fram pengar till den här långsiktiga satsningen på välfärden? Någonstans måste ni ju hämta pengarna. Nu vill jag veta var.
Jan Ericson (M):
Jag kan hålla med om mycket av problembeskrivningen när det gäller kommunsektorn. Det känns väl som att de flesta partier i dag delar bedömningen att kommunerna har ett ganska tufft läge. Därför gläder det mig att se att Sverigedemokraterna tillför mer pengar. Dock är det konstigt att man, när man ser de stora problemen i kommunsektorn, tror att dessa 5 miljarder ska räcka för att lösa problemen.
Från moderat sida tillför vi över 16 miljarder kronor extra nästa år. Då har vi verkligen gjort tydliga prioriteringar för att just kunna tillföra kommunerna och välfärden pengar. Charlotte Quensel säger att Sverigedemokraterna har gjort tydliga prioriteringar i sin budget. Ändå får ni bara ihop 5 miljarder till kommunsektorn. Uppenbarligen har ni prioriterat andra saker för resten av pengarna. Då är min fråga: Vad är det ni har prioriterat i stället för kommunerna?
Och tror Charlotte Quensel att de här 5 miljarderna kommer att räcka för att hantera kommunernas besvärliga läge under 2020?
Jan Ericson (M):
Det är nog i så fall en missuppfattning av Charlotte Quensel. Huvuddelen av de pengar som vi tillför i Moderaternas budget är generella statsbidrag som kommunerna fritt får använda till det som de själva tycker är lämpligt. Vi tar alltså bort mycket av de riktade pengarna, och i stället låter vi kommunerna själva bestämma över pengarna.
Om inte Charlotte Quensel tror att våra 16,2 miljarder kommer att lösa kommunernas problem under nästa år undrar jag hur hon tror att hennes egna 5 miljarder kommer att göra samma sak.
Jan Ericson (M):
Välfärden och tryggheten är Socialdemokraternas viktigaste prioritering, sa Eva Lindh. Sug på den: Välfärden och tryggheten är Socialdemokraternas viktigaste prioritering. Varför är då allt annat viktigare för Socialdemokraterna i budgeten än just skola, äldreomsorg, hemtjänst och stöd till funktionshindrade?
Ni satsar ju alla era pengar, hela det reformutrymme som ni anser finns i budgeten, på annat än just de saker som Eva Lindh framhåller i debatten som Socialdemokraternas viktigaste prioritering. Ett sådant budskap är det ingen som kan ta till sig över huvud taget; det är fullständigt obegripligt.
Lika obegripligt är det när Eva Lindh står i talarstolen och talar om sin egen erfarenhet som kommunalråd och hur jobbigt det var med de riktade statsbidragen. Jag berörde detta i mitt anförande tidigare, och jag delar Eva Lindhs bedömning helt och fullt. Det är precis denna signal jag får från mina kommunalråd runt om i landet. Men varför ökar då Socialdemokraterna andelen riktade statsbidrag i den här budgeten?
Det är ju inte alls så som Eva Lindh säger - att man tar första steget mot att minska andelen riktade statsbidrag. Man ökar andelen. Det är en större andel riktade statsbidrag av de totala statsbidragen i denna budget än i den tidigare. Det som Eva Lindh säger är fel. Återigen: Moderaterna vill tillföra 16,2 miljarder mer än regeringen till kommunerna.
Vad är det Eva Lindh anser att kommunerna inte behöver av de pengar som vi tillför, eftersom regeringen alltså satsar 16 miljarder mindre på kommunerna? Anser ni inte att kommunerna behöver dessa 16 miljarder? Vad är det ni tycker är onödigt av det som vi tillför?
Jan Ericson (M):
Jag är inte ett dugg orolig för att Eva Lindh som gammalt kommunalråd inte skulle se att de pengar som Moderaterna tillför behövs. Men ni tillför faktiskt inte de här pengarna. Även om Eva Lindh säger att pengarna behövs och att hon är medveten om det finns de inte i er budget. Er budget är tom. Ni har lagt pengarna på precis allting annat utom just på kommunerna. Precis som Jakob Forssmed sa är det några hundra miljoner, jämfört med Moderaternas 16 miljarder nästa år.
Ni tar inte kommunernas behov på allvar, och ni tar inte välfärden på allvar. Eva Lindh skryter om att 20 miljarder tillförs under denna mandatperiod. Moderaterna tillför 16 miljarder redan nästa år, ett enskilt år - 2020. Det är vi som tar välfärden på allvar. Under alliansåren rådde balans mellan intäkter och kostnader i kommunerna. Nu går det åt helt fel håll. Jag tycker att det är allvarligt.
Jan Ericson (M):
Jag konstaterar att statsrådet höjde tonläget lite nu. Jag tycker att det är lite anmärkningsvärt att ett statsråd hukar sig bakom riksdagen och säger att om inte riksdagen kommer med beställningar till regeringen händer det ingenting från regeringen. Det var faktiskt i princip det som statsrådet sa. Det tycker jag är anmärkningsvärt, och det visar att regeringen behöver bytas ut. Sjukförsäkringsreformen var en väldigt framgångsrik reform. Alla utvärderingar har visat att den reform som Alliansen gjorde var väldigt bra.
Om nu Ardalan Shekarabi tycker att den var så väldigt dålig är det väldigt märkligt att i stort sett allting som fanns med i den reformen fortfarande ligger kvar och fortfarande försvaras av denna regering. Det tyder väl på att vi gjorde ett ganska bra jobb, tycker jag. Statens resurser är faktiskt inte oändliga. I går hade vi en lång budgetdebatt om kommunsektorns ansträngda ekonomi. Där konstaterade jag att Moderaterna tillför 50 procent mer till kommunerna och välfärden än vad regeringen gör, och det klarar vi moderater genom att prioritera.
Om man hanterar skattepengarna slarvigt kommer man till slut inte att ha kvar några resurser alls till det som är viktigt för dem som bor i vårt land. Statsrådet pratar om hur viktigt det är att satsa på sjukförsäkringen, stödet till funktionshindrade med mera. Då kan jag påminna statsrådet om turerna kring Försäkringskassan, som påstod att de hade fått riktlinjer från regeringen att skärpa bedömningarna i sjukförsäkringen, vilka var mycket hårdare än de som var under Alliansens tid.
Jag kan också påminna om hur regeringen nu tvingas ta till nödåtgärder för att lösa problemen inom LSS. Den här regeringen har dragit in LSS-stöd för de allra mest behövande barnen. Jag tycker inte att statsrådet har särskilt mycket att skryta med i de här frågorna, om jag ska vara ärlig.
När det gäller efterlevandepensionerna kan vi inte prioritera efterlevandepensioner till utrikes födda barn till påstått avlidna föräldrar, samtidigt som vi skär ned på stödet till de funktionshindrade som lever i vårt land. Det är otillständigt, och det borde statsrådet inse.
Jan Ericson (M):
Jag tvivlar inte ett ögonblick på att kommunerna verkligen gör vad de kan för att detta med extratjänster ska bli någonting bra. Förutsättningarna var dock ganska dåliga från början, och vi kan konstatera att det har blivit ytterst svaga resultat. Nu upprepar ministern att det är viktigt att prioritera. Hon sa ju i sitt svar att i de kommande årens statsbudgetar behöver alla utgiftsökningar prövas mot mer resurser till välfärden och tryggheten. Men varför gör man inte det då?
Ni har ju prioriterat helt andra saker i budgeten än kommunsektorn. Det är helt obegripligt. Det går rakt emot svaret från ministern. Sedan ifrågasätter jag påståendet att M-KD-budgeten skulle ha gjort att ett antal miljarder har försvunnit från välfärden. Sanningen är ju att MKD-budgeten tillförde välfärden mer pengar. Kommunerna fick mer pengar i vår budget. Nåväl, fru talman!
År 2018 var Lena Micko ordförande för SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, numera Sveriges Kommuner och Regioner. I en intervju i Svenska Dagbladet den 26 april 2018 konstaterade hon, tillsammans med resten av dåvarande SKL:s ledning, att de riktade statsbidragen var ett växande problem som "sätter käppar i hjulen för förnyelse".
Man skrev även att administrationen av de riktade statsbidragen är så betungande att en medelstor kommun behöver ha flera personer anställda bara för att söka, följa upp och redovisa bidragen. I artikeln konstaterar Lena Micko med flera: "Sveriges medborgare och den svenska välfärden har inte råd att fortsätta med ineffektiva satsningar i form av riktade statsbidrag." Man säger i artikeln att generella statsbidrag bör vara huvudregeln.
Då var alltså Lena Micko ordförande för Sveriges Kommuner och Landsting. Mellan 2012 och 2018 ökade de riktade statsbidragen med 60 procent medan de generella minskade något, trots att kommunerna alltså efterfrågat motsatsen.
Detta är något som vi moderater har tagit fasta på i vår budgetmotion i år, där vi utöver att tillföra 50 procent mer generella pengar även gör om de riktade statsbidragen till generella i ganska stor omfattning. Men regeringen, med Lena Micko som ansvarig minister, inte bara fortsätter med en hög andel riktade statsbidrag utan ökar i årets budget andelen ytterligare.
Det är alltså större andel av statsbidragen som är riktade i den här budgeten än i förra årets. Då är min enkla fråga: När tänker Lena Micko genomföra det som hon så tydligt efterfrågade när hon var ordförande för Sveriges Kommuner och Landsting?
Jan Ericson (M):
Civilministern myntar här uttrycket att Moderaterna bevisligen är kommunernas bästa vän. Hon sa inte det, men det är faktiskt så. : Det skulle hon inte säga.) Under alliansåren rådde det faktiskt balans mellan kommunernas intäkter och kostnader, trots finanskris och lågkonjunktur. Det är SKL:s egna siffror. Sedan maktskiftet 2014 växer däremot obalanserna - i en högkonjunktur. Jag tycker att det säger det mesta. Fru talman!
Jag konstaterar att det är fyra saker som krävs från statens sida för att kommunerna långsiktigt ska ha en rimlig chans att klara sin ekonomi. För det första måste staten ta ansvar för sina grunduppgifter. Det gäller allt från asylmottagande till arbetsförmedling, trygghetsfrågor och infrastruktur. Tyvärr tar inte dagens regering detta ansvar utan vältrar över kostnader på kommunerna. För det andra behöver statsbidragen till kommunerna öka. Tyvärr prioriterar regeringen annat. Moderaterna satsar 50 procent mer i ökade statsbidrag kommande år än vad regeringsunderlaget gör.
För det tredje behöver de riktade statsbidragen som sagt i högre grad göras om till generella. Regeringen gör tyvärr tvärtom. För det fjärde är det helt avgörande för kommunerna att alla delar av vårt land har ett starkt näringsliv och att fler kommer i arbete i riktiga jobb. En stark näringslivspolitik, rimliga skatter på företagande, god tillgång på el, en trygg välfärd och ett starkt rättsväsen är viktiga delar i detta. Tyvärr har dagens regering misslyckats på i stort sett samtliga av dessa punkter.
Jag kan bara konstatera att Lena Micko med sin bakgrund säkerligen är den absolut bäst insatta och kunnigaste ministern när det gäller kommunsektorns problem och att hon egentligen vet vad som behöver göras. Jag tvivlar dock tyvärr starkt på att hon får genomslag för detta i regeringen. Den nu lagda budget som riksdagen ska debattera i nästa vecka pekar i en helt annan riktning, och jag kan bara beklaga detta. Avslutningsvis vill jag bjuda in Lena Micko till vår budgetdebatt i finansutskottet om kommunsektorns ekonomi i nästa vecka, den 18 december.
Det skulle vara välkommet att höra ministerns syn på dessa frågor i en lite längre debatt.