KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Det är riktigt att det inte är så vanligt att vi diskuterar civilrättsliga frågor i kammaren. Däremot vill jag understryka att det är en stor del av vårt arbete på Justitiedepartementet och av mitt arbete. Ny försäkringsavtalslag, ny aktiebolagslag och ny förmånsrättslag är några av de saker som har kommit till under de senaste åren och som väsentligt har förändrat civilrätten. Jag vill också säga att jag inte riktigt känner igen den beskrivning av företagarna som ges.
Företagarna har hela tiden stått bakom ändringen av företagshypoteket. Jag känner mig ganska trygg med det. Företagsrättsreformen är en långsiktig reform. Det är för tidigt att dra några slutsatser om effekterna av den.
Jag behöver väl inte påminna Bertil Kjellberg om att bland annat moderater i lagutskottet bara för några år sedan kritiserade regeringen för att inte tillräckligt snabbt lägga fram i stort sett de förslag till förmånsrättsreform som sedan beslutades. Men jag vill ändå säga, och det blir en upprepning av det jag sade förut, att det kommer att tillsättas en utredning till hösten.
I förmånsrättspropositionen nämndes att den insolvensrättsliga lagstiftningen skulle ses över. Tanken är att det ska övervägas om dagens ordning, att ansöka antingen om konkurs eller företagsrekonstruktion, bör bestå eller om det bör införas ett förfarande där man tar ställning till lämpliga åtgärder mot gäldenärsföretaget först efter att orsaken till de ekonomiska problemen och andra omständigheter har utretts.
Ett syfte med ett samlat förfarande är att minska antalet onödiga konkurser och skapa bättre förutsättningar för att rädda verksamheter med ekonomiska problem. Frågan är alltså lite för tidigt väckt. Jag får hänvisa till det skriftliga svaret och det jag sade här inledningsvis. Sedan får vi fortsätta diskussionen vid senare tillfälle.
Thomas Bodström (S):
Lars Lindblad har frågat mig vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att förhindra den negativa utvecklingen gällande våldsbrott i Skåne. Ökningen av antalet anmälda våldsbrott är oroande. Våldsbrottsligheten innebär ett stort lidande för enskilda och ökar otryggheten för dem som bor och verkar i lokalsamhället. Ökningen av antalet anmälda våldsbrott har varit särskilt stor i just Skåne under 2005. Precis som Lars Lindblad säger handlar det ofta om brott som är av gatuvåldskaraktär och utan någon relation mellan gärningsman och offer.
En grundläggande förutsättning för polisens förmåga att förebygga och utreda brott är att den har tillräckliga resurser. Den socialdemokratiska regeringen har därför ökat polisens anslag med 2,7 miljarder sedan år 2000. Det har inneburit att det i dag finns 1 500 fler poliser än år 2000. För Polismyndigheten i Skåne har regeringens satsning på polisen resulterat i att antalet anställda poliser har ökat med 215 sedan år 2000. Detta innebär att polisen i Skåne har givits goda förutsättningar för att bekämpa våldsbrottsligheten.
Det tål att upprepas att det är Rikspolisstyrelsen som ansvarar för att fördela de tilldelade resurserna till landets olika polismyndigheter. Det är också Rikspolisstyrelsens uppgift att se till att det samlade polisanslaget leder till en bättre polisverksamhet. Polisens insatser är självklart viktiga för att bryta utvecklingen av våldsbrottsligheten. Jag vet att polisen vidtar en rad åtgärder för att bekämpa våldsbrottsligheten.
Inom ramen för polisens mängdbrottsprojekt har polisen mål för att klara upp fler misshandelsbrott där gärningsmannen är obekant med offret och mål för att minska antalet misshandelsbrott som sker utomhus. Det är viktigt att polisen även fortsättningsvis ger bekämpningen av våldsbrotten en hög prioritet. Att bryta den negativa våldsbrottsutvecklingen kräver gemensamma ansträngningar och åtgärder från olika aktörer i samhället.
Därför vill jag i detta sammanhang påminna om det lokala brottsförebyggande arbetet där föräldrar, skolan, socialtjänsten, föreningar och kommunerna har viktiga funktioner att fylla. Jag följer polisverksamheten och det lokala brottsförebyggande arbetet noga och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om jag finner det nödvändigt.
Thomas Bodström (S):
I mitt förra inlägg redovisade jag polisens arbete. Det arbetet kommer att fortsätta. Rent konkret innebär det 700 miljoner kronor till polisen även nästa år. Erfarenheter från samtliga länder i hela världen, så även från Sverige, visar att det inte spelar någon roll hur mycket en socialdemokratisk regering eller ett land satsar på polisen om man inte samtidigt bekämpar de sociala orättvisorna. Det är där vi skiljer oss åt.
Jag vet att även Moderaterna vill satsa på fler poliser. Inför denna mandatperiod låg vi exakt lika, och det var också det som Rikspolisstyrelsen sade behövdes. Vi såg till att ordna det, och jag tror säkert att så även skulle ha skett med en borgerlig regering. Det som skiljer oss åt inför nästa mandatperiod är inte satsningen på polisen, för det vill även Moderaterna göra, utan det är de kraftiga nedskärningarna för dem som har det allra sämst.
Det kommer att innebära att förutsättningarna för dem som har det allra svårast att hålla sina barn och ungdomar från att inte hamna i situationer där bland annat brottslighet och droger finns blir betydligt svårare. Så har det varit överallt, i alla tider, och så kommer det att bli också i Sverige om man bedriver den politiken. Vi måste bekämpa brottsligheten, men vi ska också bekämpa de sociala orsakerna till den.
Thomas Bodström (S):
Det är bra att vi vidgar frågan. Det är bra att Lars Lindblad tar upp dessa saker. Det är bra att jag får möjlighet att säga att vi skapat 130 000 nya jobb sedan vi tog över 1994. Det viktigt att ett valår jämföra de olika sidorna. Jag kan konstatera att när det gäller polissatsningen är det ganska jämnt. Det var jämnt också inför denna mandatperiod.
Det kommer i vårt valmanifest i augusti, men jag kan redan nu säga att vi alltså satsar 700 miljoner på polisen nästa år. Det som skiljer oss åt är just bekämpningen av sociala orsaker. Vi vill inte ta bort de åtgärder som ger 100 000 människor jobb, människor som annars kanske inte skulle klara av situationen, människor som behöver få hjälp. Därför ger vi stöd till arbetsgivare och andra. Det är i just de familjerna som barnen finns.
Gå till en tingsrätt så ser du att det är fråga om människor som haft det särskilt svårt, som inte kunnat ge sina barn och ungdomar trygghet. Det innebär inte att alla dessa människor får barn som hamnar snett - långt därifrån; de är inte ens en majoritet. De allra flesta klarar sig. Men de barn och ungdomar som hamnar snett kommer från miljöer där det är särskilt svårt. Därför är det oerhört viktigt att satsa på dem, och därför får vi inte glömma bort bekämpningen av de sociala orsakerna.
Man kan se överallt, i hela världen, Lars Lindblad, att ju större de sociala klyftorna är, desto högre är brottsligheten. Vi behöver inte experimentera med det i Sverige, för vi vet redan svaret. Därför har också ersättningsnivåerna med bekämpningen av brottsligheten att göra, även om det naturligtvis inte bara handlar om det. Så enkelt är det ju inte. Vi behöver också, som sagt, fler poliser. Vi behöver bättre lagar och bättre myndighetsstyrning. De är emellertid en bidragande orsak som vi inte får glömma bort i sammanhanget.
Thomas Bodström (S):
Om Moderaterna vill ha 20 000 fler poliser till 2010 skiljer vi oss faktiskt åt. Men om man säger att man vill ha 20 000 poliser i Sverige ligger vi nog ganska nära. Det är en viss skillnad. Ja, jag förstod att det var en felsägning. Men det är faktiskt viktigt att vidga, och det viktigaste är att vidga där skillnaderna är som störst. Visst finns det skillnader och visst är det riktigt att man anslagit mer pengar, men det är ju i sin egen budget. Sedan har vi tre budgetar till att ta hänsyn till.
Då har vi ingen aning om ens nu, tre månader före valet, vilken det är som gäller. Det är därför som man inte kan ta diskussionen om en budget direkt med alliansen, därför att ni ännu inte har presenterat en enda budget. Men, som sagt, vi ligger trots allt ganska lika när det gäller satsningen på polisen. Det tror jag, även om det är fyra skilda budgetar. Det som skiljer oss åt är synen på och bekämpningen av de sociala orättvisorna. Och det är här som skillnaden är som allra störst. Återigen, det räcker inte med att bara se till att vi får fler jobb, även om det kanske är det mest prioriterade arbetet.
Det har betydelse även för bekämpningen av brottsligheten. Men utöver det ska vi fortsätta denna satsning på polisen. Vi har fått fler poliser sex år i rad. Vi ska fortsätta myndighetsstyrningen. Vi har genomdrivit förändrade konsekvenser för unga som begår brott och många, många andra lagar under den här mandatperioden, och vi ska fortsätta att bedriva det här arbetet så brett som den här frågan kräver.
Thomas Bodström (S):
Jag har fått ett utkast - en sammanfattning. Jag tyckte att många av sakerna var lite av att slå in öppna dörrar. De har genomförts eller genomförs. Andra saker var kloka. Men det blev våldsamma reaktioner från de andra borgerliga partierna. Det var det mest uppseendeväckande. Det är lite svårt att ta ställning till något om det inte finns ett gemensamt förslag. Nu har vi ändå en diskussion, Johan Pehrson.
Då får väl de andra från Kristdemokraterna och Centern som reagerade så kraftigt komma med sina synpunkter senare. Jag måste studera det här närmare. Några av sakerna innebär att slå in öppna dörrar. De har genomförts eller håller på att genomföras. Men jag uppskattar att Folkpartiet tar initiativ i frågan. Vi ska inte säga att allt är dåligt bara för att det går över partigränserna. Ge mig möjlighet att begrunda och analysera detta närmare så ska du få ett mer konkret svar senare.
Thomas Bodström (S):
Johan Pehrson har frågat vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta för att äldre inte ska behöva känna rädsla och fara illa vare sig det gäller våld, stöld eller skadegörelse, våld och övergrepp i nära relationer eller inom vården. Det arbete som regeringen vidtar inom mitt ansvarsområde genom till exempel förbättrad lagstiftning och ökade resurser till rättsväsendet syftar till att förebygga och bekämpa brottslighet. Detta kommer att öka tryggheten för alla människor oavsett ålder och kön.
Inom vården finns skydd för äldre dels i form av anmälningsplikten enligt socialtjänstlagen, den så kallade lex Sarah, dels genom länsstyrelsernas förstärkta tillsyn och de äldreskyddsombud som har införts. Möjligheterna att upptäcka missförhållanden har således förbättrats avsevärt under senare år. Att vara i beroendeställning är svårt.
Ett sätt att motverka förekomsten av missförhållanden är att verka för ett aktivt stöd till närstående till exempel genom avlastning, tillräckligt med personal som har goda kunskaper för sitt arbete och tillgång till bra arbetsledning och handledning. I sammanhanget kan nämnas regeringens satsningar på att stödja kommunerna ekonomiskt för att de ska utveckla stödet till anhöriga och satsningarna på kompetenshöjning genom den så kallade Kompetensstegen.
Det är ett känt faktum att äldre, som statistiskt sett löper en förhållandevis liten risk för att utsättas för brott, känner rädsla och otrygghet i sin tillvaro. Otrygghet har ofta sin grund i förekomsten av så kallad mängdbrottslighet, i dagligt tal ofta benämnd som vardagsbrottslighet. Mot denna bakgrund pågår ett omfattande projekt inom polisen som ska höja polisens förmåga att förebygga, utreda och klara upp mängdbrott, som utgör ca 70 % av den anmälda brottsligheten.
I syfte att ytterligare öka tryggheten har dessutom polisen under 2005 genomfört flera åtgärder för att öka sin närvaro och tillgänglighet i lokalsamhället. Jag följer denna positiva utveckling noggrant. Avslutningsvis vill jag framhålla regeringens fortsatta satsning på det lokala brottsförebyggande arbetet. Regeringen satsar medvetet på kunskapsmässigt och ekonomiskt stöd till brottsförebyggande verksamhet på lokal nivå, och i dag finns det närmare 300 lokala råd i landet.
Under senare år har ett flertal lokala råd arbetat aktivt med trygghetsfrågor, exempelvis genom så kallade trygghetsvandringar. Jag har initierat ett arbete inom Justitiedepartementet i syfte att se över hur det lokala brottsförebyggande arbetet kan stärkas och utvecklas ytterligare. I det arbetet är jag inte främmande för att särskilt lyfta fram vikten av att arbeta aktivt med de grupper i samhället som är särskilt sårbara, exempelvis de äldre.
Thomas Bodström (S):
Johan Pehrson är utan tvekan en begåvad person, men att gissa vad vi har pratat om på möten där Johan Pehrson själv inte deltagit är även för honom en övermäktig uppgift. Vi satt inte och pratade om var polisstationerna är lokaliserade. Däremot pratade vi mycket om polisens närvaro bland de äldre. Vi pratade också om väntetiderna, som Beatrice Ask tog upp, att det kan vara en särskilt svår uppgift för många äldre att kontakta polisen. Framför allt pratade vi om helt andra saker än de rent polisiära.
Det handlade mycket om den vård som man kan få i sitt boende, om vikarier som kommer och besöker dem och hur de skulle kunna skydda sig. Det pratade vi om. Det var ett mycket givande samtal. Jag vet inte om det är för att det är min 13:e interpellation i rad, men jag kan bara konstatera att jag håller med om att det är en särskilt utsatt grupp. Även om risken är liten, som jag sade i svaret, är rädslan så mycket större.
Redan det faktum att man är rädd och kanske inte vågar gå ut är ett misslyckande och ett ingrepp i deras personliga integritet. Det är därför som de olika myndigheterna behöver vidta särskilda åtgärder. Skulle det behövas lagändringar är vi beredda att göra det.
Vi måste inse att det är en särskilt utsatt grupp och arbeta både polisiärt och brottsförebyggande, och inte minst se till att de har en nära social kontakt med myndigheter och med olika projekt som finns i grannskapet på ett sådant sätt att de kan känna sig trygga när de ofta lever i en mer isolerad miljö än många andra gör. Jag kan bara hålla med om den problembild som ges här.
Thomas Bodström (S):
Jag var lite orolig för att du hade varit och provat utrustning, Johan Pehrson, men det hade du inte. Jag ska bara säga, så att du får det helt klart för dig: Jag har inget intresse av att lägga ned en enda polisstation. Däremot träffade jag 21 länspolismästare förra veckan, och de talade just om det förändrade polisarbetet, att de vill vara ute och hur viktigt det är att de får stöd i att vara ute på platser. Jag känner att även om jag är justitieminister vill jag inte frångå deras bedömning av hur de arbetar.
Det vore ett misstroende mot alla de 21 länspolismästarna som verkligen vill driva på det arbetet. Jag är fullt medveten om att det finns andra åsikter, bland annat hos personer som sitter i polisstyrelsen, men så länge vi har den här modellen har jag respekt för att de olika länen fattar besluten.
Jag är oerhört positiv till de initiativ som har tagits av Carin Götblad i Stockholm, inte bara i fråga om de polisstationer som är öppna - jag tror att det blir 13 - utan också i fråga om de mobila polisstationer som nu finns på Stureplan och Medborgarplatsen. Jag följer det med stort intresse. Men det är inte säkert att det ska vara exakt samma modell i Skövde eller någonstans i Norrbotten. Jag träffar de här länspolismästarna, som sagt, och så länge vi har den här modellen följer jag det med intresse.
Jag ser ingen anledning att överpröva det, särskilt inte som de unisont är så överens om hur polisutvecklingen ska vara i framtiden. Det handlar framför allt om att poliser ska vara ute på gator och torg. Det överensstämmer helt med min uppfattning.
Thomas Bodström (S):
Jag ska inte upprepa mig när det gäller vittnena. Jag tycker att det alltid är intressant med andra länder, speciellt våra nordiska grannländer. Jag tittar gärna på de sakerna. Men frågan är, som sagt, redan avgjord i Sverige från domstolar. Jag har alltså också sakliga invändningar där. Jag vill utifrån Johan Pehrsons inlägg här svara: Jo, vi har gjort mycket.
Det vi inte får glömma bort är att samhället i de allra flesta fall klarar det här. Det är inte alls ovanligt att unga, framför allt killar, hamnar lite snett. I de allra flesta fallen klarar föräldrarna, skolan, socialtjänsten och polisen upp det här. Vad som utmärker personer som hamnar snett är faktiskt de sociala omständigheterna. Jag ska inte utveckla det här, för det hinner jag inte. Men det är bara att titta på varifrån personen i fråga kommer för att se att han eller hon kommer från trasiga hemförhållanden.
Det är sociala orsaker som ligger bakom. Jag har så gott jag kan försökt att svara på era frågor. Nu säger jag återigen till er utan att kräva att Johan Pehrson eller Ingemar Vänerlöv behöver svara: Det grundläggande för brottsbekämpning är polisen. Då är det polisens organisation det handlar om. Nu är det tre månader kvar till valet. Vi har i dag 21 polismyndigheter i Sverige. Folkpartiet vill ha en enda polismyndighet. Kristdemokraterna har kommunalt gett uttryck för 290 polismyndigheter.
Jag tycker att det, inte minst eftersom vi ändå befinner oss i Sveriges riksdag, vore klädsamt om vi kunde få en någorlunda utveckling när det gäller hur den borgerliga alliansen anser att polisorganisationen ska se ut om man vinner valet i höst.
Thomas Bodström (S):
Tack för de vänliga orden från er båda. Man vill nästan inte komma med någonting som skulle vara invändningar, men som jag sade är det alltså prövat. Jag har också sakliga invändningar efter att ha träffat många vittnen, som jag tror i alltför stor utsträckning skulle ta chansen så att skyldiga personer skulle kunna gå fria. Samtidigt ska man alltid vara öppen och titta på andra saker.
Jag har i vart fall inte i den här debatten blivit övertygad om att ändra ståndpunkt. Men jag tittar gärna närmare på det norska förslaget. Vi kan prata om det senare. Det kan som sagt vara någonting som vi kan utveckla när det gäller skyddade identiteter, som vi faktiskt infört i år och som riksdagen har beslutat om på förslag från oss. Flera andra partier har ansett att det är en bra utväg.
Det är inte bara svart och vitt. Som svar på frågan: Nej, jag tror inte på anonyma vittnen, men gärna skyddade identiteter när det gäller poliser. Vi har haft många debatter, Johan Pehrson, och jag har också haft debatter med Vänerlöv. Jag tycker också att det har varit väldigt trevliga och bra debatter. Vi har några kvar i valrörelsen, och jag hoppas att de kommer att präglas av samma seriositet och samma respekt, med glimten i ögat när det behövs. Tack så mycket!
Thomas Bodström (S):
Yvonne Ruwaida har frågat mig om jag avser att initiera någon åtgärd dels när det gäller motiven till straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp, dels för att säkerställa att intentionerna med bestämmelsen kan få genomslag i den rättsliga prövningen, även då det enbart handlar om att tillskriva grupper, såsom homosexuella, egenskaper som avhumaniserar gruppen. Yvonne Ruwaida och jag hade en interpellationsdebatt i samma fråga i januari detta år.
Redan då poängterade jag att Högsta domstolens dom i det mål som Yvonne Ruwaida hänvisar till inte innebär att det är fritt fram att hetsa mot homosexuella. HD konstaterar att bestämmelsen om hets mot folkgrupp i och för sig ryms inom de ramar som Europakonventionen ger. I det aktuella fallet tolkas bestämmelsen i ljuset av Europadomstolens praxis om konventionsbestämmelserna. Vid en samlad bedömning har det i just det fallet lett till en friande dom.
Domstolarna måste fortfarande pröva bestämmelsen i varje särskilt fall. Denna prövning ska ske i ljuset av såväl förarbetena som Europakonventionen. Jag sade vidare att HD kan komma att ge ytterligare vägledande uttalanden. Det finns för närvarande mål i HD om hets mot homosexuella som troligen kommer att avgöras inom den närmaste tiden. Jag följer självklart den utvecklingen. Sedan flera år pågår inom rättsväsendet ett arbete med att öka kunskapen och medvetandet i frågor som rör homofobi. Polis och åklagare genomför utbildningar kring hatbrott.
Inom polisen pågår ett arbete för att förbättra stödet till offer för homofobiska brott. Utredningar om hatbrott handläggs av åklagare med särskild kompetens och erfarenhet för uppgiften. Inom domstolsväsendet pågår ett arbete med bemötande- och attitydfrågor generellt. Allt yngre domare utbildas i frågor rörande homofobi och diskriminering.
Thomas Bodström (S):
Jag har inte så mycket att tillägga, därför att läget är ganska oförändrat. Det är nu ett mål i HD som möjligtvis kan förändra situationen. Vi har inte på något sätt ansett att den enskilda domen har flyttat tillbaka positionen. Men jag är fullt medveten om att underinstanserna i vissa fall har hänvisat till Åke Green-domen. Som sagt är det mål som inte bara är på väg upp utan som nu finns i domstol och som kommer att avgöras inom den allra närmaste tiden. Det kan förändra situationen.
Men jag kan redan nu säga att regeringen kommer att fortsätta att arbeta för att stärka rättigheterna för homosexuella. Vi följer utvecklingen noga, och vi kommer att vidta de åtgärder som behövs för att ytterligare stärka deras rättigheter.
Thomas Bodström (S):
Svaret är entydigt: Vi kommer att fortsätta arbeta för att den här bestämmelsen ska finnas och också på andra sätt stärka homosexuellas rättigheter. Det är ingen tvekan om det. Däremot ska kanske varken jag eller Yvonne Ruwaida spekulera i eventuella domars utslag.
Det är olämpligt att recensera domar som har varit, och det är än mindre lämpligt att riksdagsmän eller statsråd ska göra bedömningar när det gäller domar som ska prövas. Precis som i all annan lagstiftning är det en ständig balansgång mellan den enskildes intressen och andras yttrandefrihet, religionsfrihet, tryckfrihet. Ibland förefaller det som om det här problem bara skulle finnas här.
Så är det ju inte. Denna balansgång finns i all möjlig lagstiftning när det gäller alltifrån förtalsmål till tryckfrihetmål och många, många andra mål. Det kommer vi att få leva med här när det gäller att hitta den rätta balansen. Dessutom är det på det här området, liksom på många andra områden, inte vi själva som helt avgör bedömningen och balansen, eftersom vi har skrivit under Europakonventionen och är underkastade Europadomstolens praxis. Men det är ingenting som är specifikt för det här. Jag kan återigen upprepa att vi kommer att fortsätta att driva arbetet så att inte homosexuella utsätts för trakasserier.
Vi kommer att stå på deras sida så att de inte ska behöva känna att vi inte ger dem det skydd som behövs. Vi kommer att fortsätta att ha situationen i lagstiftningen att olika intressen kolliderar med varandra, och det är ingenting specifikt i just den här frågan.
Thomas Bodström (S):
Det är klart att de frågorna också finns med i polisens uppdrag att se till att kunskapen ökar bland poliser. Det handlar om kunskap om personer som har en annan etnisk bakgrund. Då kommer självklart den här frågan in. Om Yvonne Ruwaida vill dra så långtgående slutsatser av den enskilde polisens uttalande har jag inga synpunkter på det. Jag är inte beredd att göra det.
Jag är däremot beredd att fortsätta att se till att de etikutbildningar som nu bedrivs på flera av myndigheterna också fortsätter. Det handlar då inte om en specifik grupp utan om att se på diskriminerings- och mångfaldsfrågorna så att man inte igen behöver uppleva det som har hänt inom polisen, framför allt tidigare, då personer har känt sig diskriminerade.
Jag vill ändå säga att jag tror att det inte finns någon myndighet i Sverige som under så kort tid så drastiskt har förändrat sitt synsätt. Tidigare kunde man ibland till och med öppet uttala sig på ett sätt som väckte anstöt. Från den högsta ledningen försvarade man det. Jag var själv inblandad i en sådan debatt så sent som 1997 och fick till min förvåning se att höga polischefer försvarade enskilda polismäns uttalanden om personer med annan etnisk bakgrund.
Det är fullständigt otänkbart att något sådant skulle ske i Sverige i dag, trots att det bara har gått nio år. Mycket har hänt. Fortfarande återstår en del arbete att göra. Jag tycker ändå att det är värt att lyfta fram det arbete som har bedrivits med framgång inom polisen.