KBLab/rixvox huggingface dataset:
Malin Löfsjögård (M):
Vi börjar dagens arbete i kammaren med att debattera trafikutskottets betänkande TU13. I detta betänkande behandlas dels en proposition, Funktionell separation för bättre bredbandskonkurrens , plus två motioner som har väckts med anledning av propositionen, dels 20 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden rörande olika IT-politiska frågor.
Utskottet avslår i betänkandet samtliga motioner, huvudsakligen mot bakgrund av pågående insatser. Till betänkandet finns 11 reservationer. IT-politiken är viktig och har stor betydelse för att skapa tillväxt och välstånd, inte bara här i Sverige utan även världen över. IT underlättar vardagen, för människor närmare varandra och ger oss också möjligheter att utforska världen utan att alltid behöva lämna vår plats.
IT är också en viktig pusselbit i att med ny teknik skapa förutsättningar för ett hållbart samhälle med minskad miljö- och energibelastning. Det IT-politiska målet är att Sverige ska vara ett hållbart informationssamhälle för alla. IT är i dag i många fall en naturlig del i alla olika funktioner som finns i vårt samhälle, och utvecklingen går ständigt framåt.
Som i den verkliga värld vi lever i finns det även i IT-världen negativa saker som måste tas på stort allvar och motverkas. Sverige har i dag en stark ställning på IT-området som banar väg för framtiden. Med denna introduktion överlämnar jag betänkandet till kammaren och ledamöterna för debatt.
Malin Löfsjögård (M):
Vi är alla överens om att klimatet är en viktig fråga och att en av lösningarna inom just transportsektorn är att öka kollektivtrafikåkandet. När det gäller kollektivtrafik och kostnader krävs det satsningar inom fler områden för att öka andelen resenärer. Satsningar kostar. Om taxan på kollektivtrafiken hålls oförändrad eller sänks måste kostnaderna tas ut på annat sätt, det vill säga via skattsedeln. Jag tycker att uttrycket "det finns inga gratis luncher" passar in här.
Det finns ingen gratis kollektivtrafik, utan allt kostar. Frågan är hur det ska fördelas över medborgarna via skatten och taxeuttaget. Låt oss titta på Stockholms län. Där betalar i dag resenärer och skattebetalare ungefär hälften var av SL. Priset på ett månadskort i Stockholms län är i dag, efter höjningen, 690 kronor för fullt betalande. Trots höjningen den 1 mars har SL i särklass det lägsta priset på månadskort.
Lägger vi till hela det utbud som finns i Stockholm ligger priset lågt i förhållande till andra städer i Sverige. Vi kan jämföra med till exempel socialdemokratiskt styrda Göteborg där priset på ett länskort ligger över 1 300 kronor, och utbudet är mindre än hälften av vad SL erbjuder.
När det gäller exemplet med Nybro kan jag väl tydliggöra att det från min sida främst var för att visa att Socialdemokraterna, i alla fall i Nybro, tycker att gratis kollektivtrafik är viktigare än att det finns någon kollektivtrafik att åka med över huvud taget.
Malin Löfsjögård (M):
Jag vill börja med att framföra att jag anser att det är viktigt att hela tiden se över verksamheter och hitta förbättrings- och effektiviseringspotentialer. Att stå still eller bli statisk leder inte utvecklingen framåt. Jag anser också att det är av stor vikt att vi försöker minska antalet myndigheter i den utsträckning det är möjligt. Minst lika viktigt är dock att fokusera än mer på kärnverksamheterna och på det offentliga uppdraget. Vi måste även bli tydligare gentemot medborgare, företagare och andra.
Politikerna ska sätta upp ramar och regelverk, men enligt min mening ska vi inte detaljstyra. Så till frågan om transportsektorn. Jag tycker att infrastrukturministern i dag gett oss tydliga svar på vad som avses när det gäller översynen av transportsektorn. Den översyn och genomlysning som nu pågår inom transportsektorn är viktig, nödvändig och efterfrågad. Självklart måste arbetet med översynen ske på ett sådant sätt att det inte underbygger spekulationer med mera.
Där har de statliga verk som nu omfattas av översynen också ett ansvar gentemot samhället och sina anställda. Översynen ställer ett tydligt krav på ledarskap och vilja dels hos ledande politiker, dels hos de olika verkens ledningar. Jag anser att även Peter Hultqvist och oppositionen har ett visst ansvar för detta.
Särskilt då det gäller transportsektorn står vi inför nya utmaningar för att kunna möta de behov som finns, samtidigt som det måste ske utifrån miljö- och klimathänsyn, samt de behov vi ser i framtiden. Det kräver ett utökat samarbete mellan de olika transportslagen - på ett helt annat sätt än i dag och tidigare. Vi måste effektivisera myndigheterna för att skapa ett säkert och miljövänligt transportsystem. Herr talman!
Jag tycker att det är bra att det nu genomförs genomgående analyser så att vi får bra underlag inför de förändringar som kommer att vara nödvändiga att genomföra och inför den kommande infrastrukturpropositionen. Alliansen arbetar hårt och målinriktat för att återupprätta infrastruktursektorns trovärdighet efter flera år av luftslott och tomma löften från den förra regeringen.
Peter Hultqvist tog upp Järnvägsstyrelsens remissvar beträffande transportinspektionen, men han tog inte upp remissvaret från Vägtrafikinspektionen. De anser nämligen att regeringen skyndsamt bör utreda och besluta om den diskuterade förändringen och myndighetsstrukturen inom transportområdet - en planeringsmyndighet, en inspektionsmyndighet och någon eller några infrastrukturförvaltare. Med en sådan struktur uppnås en tydlig ansvarsfördelning mellan berörda myndigheter.
Malin Löfsjögård (M):
Peter Hultqvist! Jag har också rätt vittomfattande erfarenheter från Vägverket i min profession, utbildning och forskning. Jag tänker inte gå in på mer det. Jag förstår inte hur Socialdemokraterna har tänkt sig att lösa de nya utmaningar inom transportsektorn som inte bara står för dörren, utan faktiskt är här redan i dag. Vi måste sluta tänka i stuprör.
Det fungerar inte om varje trafikslag tänker för sig självt: väg för sig, järnväg för sig, sjöfart för sig och luftfart för sig. Allting är numera ett integrerat system, där vi måste samverka. Resandet och transporterna består oftast av en kombination av flera olika transportslag. Statiska strukturer fungerar inte. Självklart måste det finnas ett visst tidsperspektiv. Det går inte att omorganisera hela tiden. Det är inte det som är tanken.
Men transportsektorn står tydligt inför nya utmaningar för framtiden. Vi har ett gigantiskt behov av att ta klimat- och miljöhänsyn. Det är nödvändigt med översyn och förändringar. Det får man inte vara rädd för.
Det går med översyn och förändringar att förbättra och skapa nya och bättre organisationer, som kan ta till vara inte bara ekonomiska effektiviseringar, utan även effektiviseringar som leder till ett totalt samhällsekonomiskt resultat som är bra. Miljöfaktorn har också ett pris på sig, inte bara själva organisationen.
Malin Löfsjögård (M):
Det finns behov av och önskningar om infrastruktursatsningar på många håll i landet. Jag tror att alla kommuner i Sverige kan ta fram exempel som de anser vara högst prioriterade utifrån just deras specifika situation. Bland annat debatterade vi den 9 april här i kammaren om Degerfors kommun som är ett exempel.
I den kommande infrastrukturpropositionen har alliansregeringen en viktig uppgift i att försöka tillgodose så mycket som möjligt av de behov som finns på olika håll i landet. Men vi måste också vara realistiska. Pengarna kommer inte att räcka till allt på den digra önskelista som nu finns. Även om vi i alliansregeringen gör en rejäl satsning kommer projekt att hamna på en väntelista.
Men ett sätt att komma åt detta är att öppna för de önskemål som finns på flera håll i vårt land - från kommuner, från regioner och från näringsliv - att medverka i finansieringen. Vi får då, precis som infrastrukturministern redan har sagt, möjligheter till förstärkningar av de satsningar som staten gör. Det öppnar också möjligheter för tidigareläggning av projekt.
Det är också så, som infrastrukturministern redan har sagt, att vi börjar i ett utgångsläge som är allt annat än positivt. Den tidigare socialdemokratiska regeringen fastställde planer som inte var finansierade i alla delar eller fullt ut. Alliansregeringen har fått ärva Socialdemokraternas infrastrukturplan där det saknas 30 miljarder kronor i investeringsmedel bara på vägsidan och över 50 miljarder kronor på järnvägssidan.
Totalt saknas det alltså 80 miljarder kronor på investeringssidan. Till detta ska läggas mångmiljardbelopp för eftersatt underhåll - på vägsidan 20 miljarder kronor och på järnvägssidan 22 miljarder kronor.
Malin Löfsjögård (M):
Jag vill än en gång poängtera att det är viktigt att vi är öppna och lyhörda för de önskemål som finns inte bara vad gäller projekt utan även när det gäller finansieringsformer och medfinansiering. Alliansregeringens övergripande mål är att bryta utanförskapet genom fler jobb i fler och växande företag. Men en förutsättning för att kunna öka tillväxten och sysselsättningen är en bra och välfungerande infrastruktur. Behov finns det på många ställen i vårt land.
Vi måste bygga smarta system där de olika transportslagen samverkar, med ett utökat miljöfokus, inte bara på persontransporterna utan även på godstransporterna. Herr talman! Vi måste också inse att den tidigare socialdemokratiska regeringen genom brister i sina infrastrukturplaner byggt upp orimliga förväntningar på många håll i vårt land.
På det sättet har Socialdemokraterna åstadkommit en förtroendekris för politikens trovärdighet när det gäller infrastruktursatsningar. Herr talman! Alliansregeringen menar allvar med satsningar på infrastruktur, och vi tänker göra allt för att genomföra bästa möjliga infrastrukturplan.
Malin Löfsjögård (M):
Statsrådet Åsa Torstensson och alliansen har en viktig uppgift att i den kommande infrastrukturpropositionen försöka tillgodose så mycket som möjligt av de behov som finns på olika håll i landet. Alla är viktiga utifrån sina förutsättningar, lokala, regionala eller nationella. Eva-Lena Jansson lyfter här fram ett projekt som rör Degerfors kommun. Flera liknande exempel finns över hela landet.
Men utan att gå händelserna i förväg inför hösten kan vi konstatera att alliansen inte kommer att kunna utgå från ett nolläge. Det beror på den förra regeringen. Den hade nog goda avsikter, hoppas jag. Men att man har lagt fram fina infrastrukturplaner på papperet utan att anslå tillräckliga medel har resulterat i luftslott och rosa - eller ska jag kanske säga röda? - drömmar. Fru talman! Jag tycker att vi ska vara tydliga.
Det har ju efterfrågats av Socialdemokraterna i debatterna tidigare i dag. I infrastrukturplanen från 2004, som beslutades av den förra regeringen, saknas det 30 miljarder i investeringsmedel på vägsidan. Motsvarande siffran på järnvägssidan är nästan 60 miljarder kronor. Snacka om att det finns förväntningar ute i landet! Till detta ska läggas mångmiljardbelopp som saknas för drift och underhåll av vägar och järnvägar. Fru talman!
Alliansen startar alltså inte från ett nolläge utan på ett minus - 80 miljarder. Inte ens 55 miljarder skulle räcka i det hänseendet. Det tycker jag är viktig information att lyfta fram, inte bara i den här debatten utan i alla debatter om infrastrukturinvesteringar.
Malin Löfsjögård (M):
Det är självfallet inte bra att Arlanda slår i taket när det gäller utsläppen. Det är inte bra för Arlanda självt, flyget, näringslivet eller andra, och framför allt är det inte bra för klimatet. Själva flyget står för lite mindre än hälften av utsläppen på Arlanda. Resterande del utgörs av transporter till och från Arlanda.
Då inser vi alla att en av de viktigaste miljösatsningar som vi kan göra är att öka kollektivtrafikåkandet till och från Arlanda. De som i dag väljer kollektivtrafiken till flygplatsen blir allt fler. Det är också många aktörer som försörjer Arlanda med kollektivtrafik. Arlanda Express är en av dessa. Men vi måste självfallet göra mer, och vi måste verka för bättre utnyttjande av redan befintliga system och även se nya lösningar.
Vi får inte heller glömma att det inte bara handlar om alla passagerare som ska till Arlanda, utan det är också en stor arbetsplats med många arbetspendlare från regionen runt omkring. Fru talman! Socialdemokraterna har i flera frågor och interpellationer inriktat sig på Arlandabanan och huruvida avtalat ska omförhandlas i förtid eller sägas upp. Man har även tagit upp priset på biljetterna med mera.
Socialdemokraterna menar att det privata monopolet på Arlandabanan hindrar en önskvärd utveckling av kollektivtrafikresandet till flygplatsen, men jag håller inte med. Jag får väl ställa samma fråga som Sten Nordin gjorde i kammaren den 9 april när en annan interpellation om Arlandabanan debatterades, nämligen: Skulle ni tycka att det vore bättre om Arlandabanan inte fanns? Jag håller helt med Sten Nordin om att svaret nog är nej.
Projekt Arlandabanan startades trots en lågkonjunktur av en borgerlig regering som insåg vikten av ökade kommunikationer mellan Stockholms city och Arlanda. Det går självfallet att ha synpunkter på den modell som valdes, men utifrån den situation som rådde vid den tidpunkten var det inte möjligt att göra en sådan investering. Fru talman!
Socialdemokraterna klagar på att andelen som åker med Arlanda Express är låg av kollektivtrafikandelen totalt sett. Arlanda Express utnyttjar i dag kanske 15-20 procent av sin kapacitet. Det finns alltså ett stort utrymme, och andelen som använder Arlanda Express ökar.
Vi kan säga så här: Utan Arlanda Express skulle det i dag vara ännu färre som åkte kollektivt till Arlanda än vad det totalt är i dag. Man kan undra om det är den lösning som Socialdemokraterna hellre hade sett.
Malin Löfsjögård (M):
Jag vill påminna om att för att möjliggöra en utbyggnad av spåren till Arlanda fann man på 90-talet, i lågkonjunkturen, att konceptet med Arlandabanan var den lösning som skulle göra det möjligt. Jag sade tidigare också att man självklart kan ha synpunkter på den valda modellen, men den gjorde i alla fall att de här spåren finns och kan användas och utnyttjas mellan Stockholm och Arlanda.
Det är inte minst viktigt i dag, när vi vet att utsläppstaket för Arlanda flygplats är nära att nås. Nyckeln till detta är god kollektivtrafik med ett förbättrat trafikutbud. Jag tycker därför att det är väldigt intressant och viktigt med de diskussioner som har påbörjats mellan Arlanda Express och SL om möjligheterna till pendeltågstrafik hela vägen till Arlanda.
Hade inte de här spåren funnits så hade vi faktiskt inte kunnat diskutera den lösningen i dag, för då hade vi först varit tvungna att bygga spåren. Det finns också ett annat intresse när det gäller Arlanda, och kanske då främst för arbetspendlarna. Det är faktiskt att titta på gemensamma länsöverskridande kort mellan till exempel Uppland och Stockholms län. SL jobbar också med detta och har inlett diskussioner. Fru talman!
Jag ser goda möjligheter inför framtiden att kunna öka kollektivtrafikåkandet till och från Arlanda och därmed sänka utsläppen betydligt. De spår som finns på Arlandabanan är en del av detta. Jag måste också nämna att det är lite intressant att Bosse Ringholm anklagar mig för att ställa frågor till Socialdemokraterna och inte Åsa Torstensson, när han i samma andetag gör detsamma mot mig.
Malin Löfsjögård (M):
Jag tror att vi alla här är överens om de behov som finns, bland annat klimatmässigt, när det gäller att bygga ut spårtrafiken, att få fler att åka kollektivt och att få över godstransporterna på spår, och även att det finns behov på Västra stambanan och att det kräver en utbyggnad. Men i just det här fallet är det olika parter som inte är överens om vilket alternativ som är det bästa.
Jag håller med infrastrukturministern om att ansvaret i huvudsak ligger på Banverket och Lerums kommun att komma fram till ett gemensamt alternativ. Sverige är ett demokratiskt land där var och en har rätt att ha sin åsikt och sin tanke. Självklart vill man försöka tillgodose alla enskilda åsikter i en fråga så gott det går, men det är inte alltid möjligt.
Då är också frågan: Var går gränsen för när man bara kör på och kör över, eller kan man finna lösningar? På det sättet kan jag förstå att den ledande majoriteten i Lerum inte bara lyssnar på sina invånare utan kanske också arbetar för deras åsikt. Det har ingenting att göra med att det är en majoritet ledd av Moderaterna, utan det är så det fungerar i kommunpolitiken.
Samtidigt som jag kan förstå det förstår jag att det här är en problematik som uppstår som inte är önskvärd av någon och som man måste kunna lösa på något sätt. Personligen tycker jag, fru talman, att de statliga verken inom infrastruktursektorn och även inom andra sektorer på ett bättre och tydligare sätt kanske måste inse den problematik som kan uppstå när det blir tal om förändringar.
Vi märker det i samhället i dag, nästan oavsett vad det gäller, att människor påverkas och är väldigt rädda för förändringar. Då tycker jag att arbetssätten måste ändras. Här har infrastrukturministern en viktig uppgift att föra ned det till Banverket och Vägverket.
Trots den lagstiftning vi har när det gäller planprocesser - som man kan ha många åsikter om, och som jag själv har många åsikter om, om det går att ändra eller inte - tror jag att man kan utnyttja befintlig lagstiftning på ett annat och bättre sätt.
Jag tycker också att de här verken har ett ansvar för att till alla parter i en sådan här konflikt framföra att alla parter, även den enskilda kommunen, har ett viktigt ansvar, att de inte bara kan sätta sig på tvären och bromsa utan måste finna en lösning. Men jag kan ha förståelse för att det uppkommer sådana här situationer. Att bara köra på utan att lyssna leder oftast bara till långa rättsprocesser.
Vi har Botniabanan som ett exempel på det. Det finns mycket att jobba med där, men jag ser också vikten av att man kommer fram till lösningar. Jag är inte uppe här specifikt för att diskutera Lerum, för problematiken finns över hela landet, och speciellt när vi får en infrastrukturproposition. Jag tycker att det är väldigt bra att infrastrukturministern har varit tydlig mot Banverket och även Lerum med att det är de som har ett viktigt ansvar och att man som kommun också måste fundera på hur man utnyttjar sitt planmonopol.
Malin Löfsjögård (M):
Monica Green missuppfattade tydligen vad jag sade i mitt inlägg. Jag sade att jag kunde förstå att den ledande majoriteten i Lerum lyssnar på vad flertalet invånare vill. Det har inget att göra med att det är moderater som leder - det kunde vara vilka som helst. En majoritet lyssnar på kommunens invånare. Däri ligger förståelsen. Sedan kan man tycka annat om vad de styrande gör.
Jag vill också påpeka att moderaterna i Lerum inte alls är negativa till en utbyggnad av Västra stambanan. Det är helt fel. Då har Monica Green inte läst på. Man är visst för en utbyggnad, men man föredrar alternativet som går norr om Aspen. Man är emot en utbyggnad genom centrum. Banverket förordar det ena alternativet och Lerums kommun det andra alternativet.
Jag tycker att det är fel av Monica Green att stå här och säga att moderaterna i Lerum absolut inte vill ha någon utbyggnad av Västra stambanan. Där har hon helt fel.
Malin Löfsjögård (M):
Christina Axelsson tar upp en väldigt viktig fråga som gäller kollektivtrafiken i Stockholm, men när det gäller just miljö- och klimatfrågan är kollektivtrafiken i hela landet väldigt viktig. Jag tycker dock att Christina Axelsson är lite negativ, herr talman.
Man har ju sagt att man ska satsa, och satsningar på annan infrastruktur än kollektivtrafik kommer också kollektivtrafiken till del. Nu tog Christina Axelsson själv upp detta i sitt anförande, men när man läser hennes interpellation får man lite grann intrycket att en satsning på en väg inte är en satsning på kollektivtrafik. Det håller inte jag med om. En satsning på väg är visst en stor satsning på kollektivtrafik, inte minst här i Stockholmsområdet.
Jag bor själv i Täby och åker först buss och sedan tunnelbana in till riksdagen. Det skulle aldrig vara möjligt att bygga till exempel ett spår ända hem till mig. Nej, en förutsättning är att man gör satsningar även på vägsidan. När det gäller kollektivtrafiken i Stockholm har väldigt mycket hänt. Väldigt mycket av det som har hänt har också hänt de senaste två åren, det vill säga efter valet 2006.
Det socialdemokratiska styret i Stockholms län införde en enhetstaxa, men man glömde liksom bort själva satsningen på kollektivtrafiken. Vad är det som får folk att åka kollektivt? SL och andra har gjort kundundersökningar som visar att de viktigaste faktorerna är restid, tillgänglighet, pålitlighet, komfort och trygghet. Först därefter kommer priset.
Självklart ska vi inte ha ett pris som gör att folk inte har råd att åka; det är inte det som det handlar om. Vill man satsa på kollektivtrafiken måste man dock se till helheten, inte bara måla in sig i ett hörn och säga att en enhetstaxa skulle lösa allting. Vi vet också att Stockholm växer. Där är det väldigt viktigt att hänga med i utbyggnaden av infrastrukturen och kollektivtrafiken så att vi inte kommer efter.
Det pågår nu ett hårt arbete inom alliansen som styr i Stockholms läns landsting i dag. Man jobbar dels med mer närtida lösningar som att modernisera och upprusta redan existerande system, dels med större framtidsprojekt. Jag tycker att det är väldigt viktigt att det kommer fram i debatten. Jag tycker, herr talman, att Socialdemokraterna har en väldigt negativ bild av Stockholm och gärna vill föra in Stockholmsperspektivet hela tiden.
Då är det viktigt att vi från området kommer hit och försvarar oss och vår region.
Malin Löfsjögård (M):
Det känns bra att vi alla är överens om hur viktigt det är för Stockholmsområdet, men även för hela Sverige, att vi satsar på och bygger ut kollektivtrafiken. Gunnar Andrén satte fingret på rätt ställe. Det krävs handlingskraft. Vi politiker måste våga fatta svåra beslut. Det har vi inte gjort i Stockholmsområdet. Där är alla partier lika skyldiga. Det är verkligen viktigt att vi visar handlingskraft och jobbar på.
Det som har gjorts de senaste åren är på rätt väg, men mycket mer kan göras. Jag sätter stort hopp till den infrastrukturproposition som ska komma till hösten. Där ska vi reda ut det som har varit eftersatt inte bara i Stockholm utan även i hela Sverige.
Det är också viktigt att vi i den fortsatta diskussionen och dialogen också inser Stockholms vikt och genomför de stora projekt som behövs, även om vi kanske inte kommer att se effekten förrän om tio år eller ännu senare. Problemet är att vi inte fattade dessa beslut för 10-30 år sedan - som vi borde eller skulle ha gjort. Vi är skyldiga dagens generationer detta.
Vi måste ta med oss i fortsättningen att vi inte får hamna i den här sitsen igen. Det handlar inte bara om pengar. Det handlar faktiskt om att våga fatta beslut på alla nivåer. Det är nog enda sättet att komma till skott med klimat- och miljöfrågan, nämligen genom att våga inse vikten av att fatta beslut.