Tobias Billström (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Under i stort sett hela 90-talet har frågan om flyktingmottagandet i Sverige varit ett stridsäpple mellan staten och landets kommuner. Konflikten har främst handlat om utformningen av ersättningen per flykting, det vill säga regeringens metod med schabloner och hur fel utfallet kan bli när pengar styrs enligt normer som leder till att vissa kommuner blir gravt underkompenserade och att andra får mer pengar än som faktiskt är nödvändigt.
Om man därtill lägger den oförmåga att lösa de arbetsmarknadsmässiga frågorna som regeringen har haft under de tolv år man har styrt, misslyckandet med att se till att nytillkomna flyktingar inte hamnar i socialbidragsberoende, den växande problematik som handlar om dåliga skolresultat hos elever med utländsk bakgrund och den förtvivlan som växer i landets förorter ser bilden mycket mörk ut.
Och incitamenten för landets kommuner att ställa upp för att kratsa kastanjerna ur elden åt en regering som körts slut i integrationsfrågorna är i dag inte särskilt många. Att de svenska kommunerna därför är fed-up med regeringens attityd till problemet är alltså inte att förundra sig över. I min hand har jag det brev som i förra veckan skrevs från en närmast enig kommunstyrelse i min hemstad och valkrets Malmö till regeringen med en uppmaning att lösa ett antal problem som den tillfälliga lagen genererar.
Nu vet jag inte om Jens Orback har haft tid att läsa brevet från det socialdemokratiskt styrda Malmö, annars rekommenderar jag det. Det är nämligen inte mycket stöd för den politik som han och regeringen fört som han får i det. Tvärtom kräver Malmö precis det som vi moderater kräver, nämligen att staten ska ta över hela ansvaret för finansieringen av flyktingmottagandet och sluta med den schablonisering som är otillräcklig. Nu påstår Jens Orback i sitt svar att regeringens gottepåse på 700 miljoner, som kom i förra veckan, ska lösa problemet.
Med ca 25 000 kr per person ska alltså en trend vändas som redan innebär att andelen utrikes födda utan jobb ligger högre än för svenskfödda. Det är inte seriöst, särskilt inte när Integrationsverket slagit fast att 90 % av anslaget till introduktion går direkt till försörjningsstöd, alltså socialbidrag. Men om det talar Jens Orback väldigt tyst i sitt svar till mig.
I stället ägnar sig statsrådet åt ett krypskytte mot de av landets borgerliga kommuner som inte anses göra sin plikt och ta emot de flyktingar som strömmar fram som ett resultat av den tillfälliga lagstiftningen, och statsrådet upprepar den argumentationen i sitt svar till mig. Jag har aldrig hävdat att inga s-kommuner tar emot några flyktingar. Men uppenbarligen har bara 48 av de 250 tillfrågade kommunerna sagt ja. Majoriteten av landets kommuner är socialdemokratiskt och inte borgerligt styrda.
Vad borde slutsatsen bli av det? Möjligheten att erbjuda både bostad och arbete är hyfsat begränsad i många kommuner. Många människor är redan utan arbete i vissa och i andra finns inte bostäder. Mängden pendlare i Sverige har ökat dramatiskt, men att pendla kostar pengar, och det finns det lite av i den schablon som staten ger. Regelverket är inte heller uppdaterat, vilket är regeringens ansvar och därmed också statsrådets. Ett avtal skrivs i dag nästan enbart med utgångspunkt i att du ska bo på ett ställe och arbeta på samma plats.
I svaret finns ingen argumentation kring denna problematik. Jens Orback tycks tro att problemet handlar om att landets kommuner inte vill ta emot flyktingar, men i grunden handlar det om de villkor för mottagandet som råder för landets kommuner och för vilka han och regeringen bär ansvaret. Innan den insikten kommer till regeringen tycker jag inte att Jens Orback är särskilt trovärdig i frågorna.