KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elin Segerlind (V):
För att generationer av människor framöver ska kunna leva och verka i den arktiska regionen krävs att vi har en klimatpolitik som på bred front hanterar klimatkrisen. Klimatförändringarna drabbar Arktis hårdare än vad de drabbar någon annan region i världen.
Temperaturhöjningarna, förlusten av biologisk mångfald, isarna som smälter och så vidare är än så länge bara toppen på isberget av de konsekvenser som vi kommer att få se av krisen och dess effekter. När Sverige nu skriver ihop en arktisk strategi, vilket för all del är bra, är det tydligt att det är den internationella samverkan och säkerhetsfrågorna som sätts i första rummet.
Men låt oss ha helt klart för oss att vi utan ett fungerande klimat och en fungerande natur och miljö heller inte kommer att ha något annat. Det kommer inte att finnas något att försvara, och i ett värsta scenario kan det bli ett område där människan varken kan eller vill vara. Två sidor får klimat och biologisk mångfald i strategin. Det duger helt enkelt inte.
En vänsterpartistisk strategi för Arktis hade satt klimatet i första rummet och tydligare knutit samman lösningarna för Arktis med Sveriges övergripande klimatpolitik. Det är inte främst utsläppen i den arktiska regionen som driver på uppvärmningen. Utsläppen finns där också, men framför allt finns de i de rika delarna av världen. Senare i vår kommer utrikesministrarna inom Arktiska rådet att träffas.
Förhoppningsvis kan man skriva under en gemensam klimatdeklaration, vilket inte lyckades senast i Rovaniemi. Min fråga till utrikesministern är: När statsrådet senare i vår träffar sina kollegor från de andra arktiska länderna, hur kommer statsrådet att agera för att säkerställa att klimatet hamnar högst upp på den politiska agendan?
Elin Segerlind (V):
När det gäller att miljön i Arktis inte förstör miljön runt om, som jag tror att ministern sa på ett ungefär, vill jag hävda att det är precis tvärtom. Det är ju vårt liv och vårt sätt att organisera samhället i stort som gör att vi har en temperaturhöjning i Arktis, till exempel. Det är ju den samlade klimatkrisen som gör att vi har en kris också i Arktis.
Detta är inget problem som vi kommer att lösa regionalt, utan detta är något som vi bara kan lösa med samhällsförändringar och genom att nå, eller åtminstone försöka nå, Parisavtalets mål. USA har varit ett hinder de senaste fyra åren, men samtidigt är det inte bara USA som kämpar för att bevara sina intressen i denna region.
Ryssland, som vi har pratat om, hämtar hem en stor del av sin bnp från den arktiska regionen, och Sverige har också ett starkt och omfattande skogsbruk, gruvnäring och även energiproduktion i den arktiska regionen. När regeringen lägger fram den arktiska strategin öppnar man även upp för nya former av exploatering.
Man tar inte avstånd från fortsatt oljeexploatering, och man öppnar också upp för ytterligare exploatering, med gruvdrift på djuphavsbotten. Man säger inte nej och stopp. Det är inte rimligt att tro att vi i en framtid ska kunna ta upp mer av dessa ämnen och bruka dem. Vi har redan tagit upp och konsumerat väl över vad jorden och naturen klarar av.
Avslutningsvis skulle jag vilja fråga ministern varför regeringen i strategin inte tydligare sätter stopp för utvinning av olja och varför man fortsätter att hålla öppet för gruvor i djuphaven när riskerna är så stora.
Elin Segerlind (V):
Tack, ministern, för svaret! Utgångspunkten i allt vi gör behöver vara att det ska ske inom naturens och planetens gränser. Det gäller även skogsbruket och då inte bara i Amazonas utan även här i Sverige. I dag är den absoluta merparten av svenska skogar på olika sätt påverkad av skogsbruk.
Många skogar har också ersatts av produktionsskogar, en gång kalavverkade och nu mer plantager än levande skogar. Bilden är ofta att Sverige har världens främsta skogsbruk. Ett föredöme - visst är det så vi ser på oss själva? Men är det verkligen en rimlig självbild? I Sverige har vi inte ens en definition av vad hållbart skogsbruk är, och vi fortsätter bruka våra naturskogar.
Sverige har så stora arealer skog att vi borde kunna avsätta dessa 20 procent av våra skogar för skydd och bedriva hållbart skogsbruk på övriga arealer. Det finns ingen anledning annat än ekonomiska att fortsätta ta ned våra kvarvarande naturskogar. Omkring 2 000 skogslevande arter i Sverige befinner sig på rödlistan. Det vill säga att de är hotade eller har kraftigt minskat.
Deras framtid är osäker, och den enskilt största orsaken till det är det intensiva och ohållbara skogsbruket. Trots att många hotade arter saknar livsmiljöer fortsätter skogar med höga naturvärden att avverkas - även av Sveaskog, vårt statliga skogsbolag, som genom tydliga ägardirektiv skulle kunna få en annan inriktning. Nu klarar inte heller de att ta hänsyn till den biologiska mångfalden, social hänsyn eller hänsyn till renbetesmarker, för att nämna bara några saker.
Trots att vi precis som ministern säger har en skogsvårdslag som säger att det ska vara likvärdighet och balans mellan miljö- och produktionsintressen är det uppenbart att det just nu är de ekonomiska intressena i skogen som får högre prioritet.
Det tas inte tillräcklig miljöhänsyn, och regeringen har inte vidtagit några åtgärder för att stärka miljöhänsynen i skogsbruket utan väljer i stället att ta fram en utredning för att stärka frivilligheten och äganderätten. Vänsterpartiet har länge velat se att Sverige sätter stopp för avverkning av skogar med höga naturvärden.
I dag sker avverkningar trots att det är stor brist på den här typen av naturmiljöer och trots att utarmningen av den biologiska mångfalden inte har bromsats. Statliga Sveaskog är inte utan del i detta. Som den största ägaren av skog, tillika ett statligt bolag, har Sveaskog ett ansvar att gå före och vara förebild.
I förra veckan kom nya uppgifter som visar att Sveaskog säljer mark som är viktig renbetesmark för att på så vis undvika konflikter med samebyarna. Eftersom Sveaskog har ett krav på sig att samråda vid avverkning kan det göra att man nekas att avverka, men kravet på samråd gäller inte vid försäljning.
Detta skedde på samebyn Loukta-Mávas mark, där Sveaskog ville avverka 700 hektar i ett redan hårt avverkat område. Det mötte motstånd, och man backade. Men nu avverkar alltså någon annan på de markerna. Vi behöver öka andelen skyddad skog men också miljöhänsynen i skogsbruket. Statsrådet får gärna svara på frågan igen.
Kommer regeringen att verka för stärkt reglering för att förbättra miljöhänsynen i det pågående skogsbruket?
Elin Segerlind (V):
Tack för svaret, ministern! Ministern svarade inte på min fråga om produktionsmålen och miljömålen i praktiken är jämställda skogspolitiken. Ministern får jättegärna återkomma till det i sitt slutanförande. När ministern säger att hon saknar debatten om vad ett hållbart skogsbruk kan vara tänker jag att det väl ändå är det ministern och jag håller på med här och nu.
Vänsterpartiet anser att vi behöver en ny skogspolitik med en kraftigt ökad ambition för miljön och klimatet, en skogspolitik som sätter den biologiska mångfalden högst upp och som ser värdet i ett skogsbruk som vilar på hållbara grunder. Dagens skogsprogram antogs långt innan klimatförändringarna var en faktor som spelade in i våra politiska beslut. Situationen har ändrats drastiskt de senaste 30 åren.
Vi behöver en stärkt miljöhänsyn, och för att skogen ska kunna brukas och skyddas på ett sätt så att resurserna nyttjas hållbart krävs en skogsvårdslagstiftning som är uppdaterad. Pandemin har gett oss en ny form av grön våg. Fler hittar ut i våra skogar, många har börjat reflektera över vad det är de ser och allt fler höjer sin röst mot ett ohållbart skogsbruk i allmänhet och de enorma kalavverkningarna i synnerhet.
Också saknaden efter den gamla naturskogen uppmärksammas. Skogen har många värden - för klimatet, för den biologiska mångfalden, för rennäringen och för naturturismen likaväl som för sociala värden i vår vardag. När vi pratar om svenskt skogsbruk framöver behöver vi också ta hänsyn till den helheten. Men oavsett vad vi gör behöver vi agera inom naturens ramar. Om klimatkrisen hittills har lärt oss något är det vad som händer när vi inte gör det.
Min avslutande fråga till ministern blir därför om regeringen är beredd att göra en verklig översyn av skogspolitiken och föra in den i 20-talet.
Elin Segerlind (V):
Den senaste tiden har det svenska skogsbruket uppmärksammats i medierna i Sverige och utomlands. Det är ingen vacker bild som målas upp. Det vi ser är enorma kalhyggen. De stora avverkningarna påverkar klimatet, den biologiska mångfalden, rennäringen och naturturismen, och de förstör också sociala värden. Snart har vår produktiva skog ersatts med trädplanteringar.
Statliga Sveaskog är inte utan del i detta. Som den största ägaren av skog, tillika också ett statligt bolag, har Sveaskog ansvar att gå före och vara förebild. Därför vill jag fråga klimatministern följande.
Kommer regeringen att se till att Sveaskog får ett uppdaterat och tydligt direktiv att arbeta för att Sverige når miljömålen och skyddar skogen, samtidigt som man sätter hållbarhet framför avkastning som sitt främsta mål?
Elin Segerlind (V):
Några av Europas sista naturskogar finns i Sverige. Det är inte en stor andel av den totala skogsarealen vi talar om, utan det är omkring 10 procent. Skulle vi avsätta alla våra naturskogar i dag skulle vi inte ens nå upp till den lägsta nivå som vi har kommit överens om att ha. Men det är inte bara det, för våra naturskogar fortsätter också att avverkas trots att det i januariavtalet faktiskt står att det är regeringens tydliga ambition att skyddsvärda skogar inte ska avverkas.
Trots att många hotade arter saknar livsmiljöer fortsätter de här skogarna att avverkas, även av Sveaskog, vårt statliga skogsbolag, som genom tydliga ägardirektiv skulle kunna få en annan inriktning. Nu klarar inte heller de av att ta hänsyn till mångfald, ta social hänsyn, ta hänsyn till renbetesmarker, för att bara nämna några saker. Min fråga till landsbygdsministern blir därför: Vilka åtgärder tänker regeringen vidta för att hindra att våra sista naturskogar avverkas?
Elin Segerlind (V):
Jag vill, som många gjort före mig i dag, börja med att sända en tanke till folket i Ukraina. Vänsterpartiet, och jag med det, fördömer å det skarpaste den krigföring som nu har inletts från Rysslands sida. All solidaritet med det ukrainska folket i dag! Åter till det som vi är här för att debattera.
När jag gick förbi Mynttorget utanför Riksdagshuset i förra veckan träffade jag på Djurskyddets generalsekreterar-tax. Har ni hört talas om honom? Kanel heter han, och det är en bestämd liten herre med hjärtat på rätta stället.
Han hade tagit med sig ett gäng hundkompisar och deras människor och samlat ihop till en manifestation som ville göra oss politiker uppmärksamma på att vi behöver hjälpa katterna. Redan några veckor tidigare hade samma generalsekreterar-tax, Kanel, skickat oss i miljö- och jordbruksutskottet ett brev med en uppmaning att stoppa "kattastrofen".
Jag tänkte ta mig friheten att läsa ett litet utdrag ur den texten, som alltså är signerad av Kanel. Han skriver så här: Jag gillar inte katter. De smyger upp på en, brukar våld, och många av dem är rent kriminella. Men inte ens jag kan vara tyst längre. Vi hundar övergöds, lämnas på dagis och avundas generellt.
Katter överges, lämnas på gatan och avlivas generellt. Det tar verkligen emot att säga, men så kan vi inte ha det. Det är inte rätt. Detta, menar jag, är ett fint exempel på solidaritet - att vilja göra något för någon annan utan att direkt vinna på det själv.
För även om en del av hundarna på Mynttorget förra torsdagen nog i ärlighetens namn tyckte att det skulle bli ganska skönt att få lite bättre kontroll på de lömska katterna förstod alla att det liv och de förhållanden som katter lever under i dag inte är värdigt något djur.
Så de gick samman, och precis som Liberalerna före jul flera gånger, väldigt träffande, utropade "Fisken först" ropade hundarna "Katten först". De såg sin egen priviligierade situation och tyckte inte att det var mer än rätt att en del av den kakan delades med katterna. Det var en fin om än något kall manifestation.
Vänsterpartiet stöder därför regeringens framlagda proposition om obligatorisk id-märkning av katter, och vi är glada över det beslut som utskottet nu lägger fram för riksdagen för omröstning. Likt många andra ser vi att obligatorisk id-märkning av katter kommer att få positiva konsekvenser.
Detta är en fråga som Vänsterpartiet har varit med och drivit under lång tid tillsammans med djurrättsrörelsen och kanske framför allt tillsammans med Djurskyddet Sverige. Jag vill passa på att tacka dem för deras outtröttliga arbete. Jag hoppas att beslutet kan leda arbetet framåt och ge mer tid åt att fortsätta förbättra livet för våra fyrbenta vänner. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Maria Gardfjell (MP):
Tack för ditt anförande, Kjell-Arne Ottosson! Du talade om många frågor, men jag tänker ta upp en annan fråga som du inte har tagit upp. Ni halverar stödet till åtgärder för värdefull natur. Jag vet ju hur engagerad du är i naturfrågor och inte minst rovdjursfrågor, som du ofta talar om.
Ni brukar ganska ofta tala om att landsbygden ska leva. Här halverar ni alltså stödet till den typ av åtgärder som gagnar näringsverksamheter och jobb på landsbygden. Ett anslag handlar också om myggbekämpning.
Jag vet att Kristdemokraterna i Uppsala län är väldigt engagerade i att inte sänka det stöd som finns till myggbekämpning, men här halverar ni det rakt av. Jag undrar därför om ni har varit tillräckligt noggranna med ert budgetunderlag när ni har lagt fram det här förslaget.
Maria Gardfjell (MP):
Effektiviteten i miljöpolitiken ska jag gå in på i mitt anförande. Jag vill kommentera det du, Kjell-Arne Ottosson, säger om skydd av natur. Det var ju inte en av mina frågor, men det är en viktig fråga. Är man mån om att skogsägarna ska få ersättning för skydd av natur ska man inte halvera stödet. Då ska man göra som Centerpartiet gjorde och öka stödet.
Jag har en annan fråga, fru talman, och den gäller plasten, som Kjell-Arne Ottosson nämnde i sitt anförande. Du säger att det är viktigt att rensa plast från haven och stränderna, men ni sänker anslaget, som bland annat går till Håll Sverige Rent för att städa stränderna från plastskräp, med 150 miljoner årligen. Vad är din kommentar till det?
Maria Gardfjell (MP):
Tack för ditt anförande, Tina Acketoft! Du skryter lite grann om att Liberalerna har lyfts upp av miljörörelsen som en grön kraft i Alliansen. Samtidigt gör ni nu stora nedskärningar i miljöbudgeten på ungefär 2 miljarder kronor.
Ni gör faktiskt större nedskärningar av förvaltningsanslaget till Naturvårdsverket än vad Moderaterna och KD gör. Du talar om grön skatteväxling, men min fråga är väldigt enkel. Har ni släppt idén om grön skatteväxling?
Du talar om att ni vill ha högre skatter på det som är miljöskadligt, men nu tar Liberalerna helt plötsligt bort flygskatten.
Maria Gardfjell (MP):
Tack, Maria Malmer Stenergard, för frågan! Vad vill jag kalla den budgeten? Det är intressant med en övergångsbudget. Det är ju inte någon önskebudget.
Övergångsbudgeten är en avskalad och ganska tråkig historia som bara handlar om att upprätthålla myndigheternas möjlighet att fungera när vi har en övergångsregering. En Miljöpartibudget i regeringsställning skulle naturligtvis innebära kanske 2 miljarder extra till miljöbudgeten.
Det har hänt väldigt mycket under de senaste åren, inte bara för att Miljöpartiet har suttit i den rödgröna regeringen utan också för att kunskapen om läget på många områden har ökat dramatiskt. Vi vet att det är bråttom med klimatomställningen.
Läget för de hotade arterna är minst lika allvarligt, om inte allvarligare. Vi kan inte titta på när mänskligheten på jorden hotas. Vi måste agera. Därför behövs det en ökad satsning på miljö- och klimatområdet.
Det är tydligt att det som ni bidrar med i arbetet är en risk för utvecklingen framöver. Jag kan återkomma med några av de stora risker som finns.
Maria Gardfjell (MP):
Det är självklart att om man har kommit överens i konstitutionsutskottet, om finansministern har kommit överens med ekonomisk-politiska talespersoner om hur en övergångsbudget ska se ut, varför ska man då driva igenom en illa beredd M-KD-budget i riksdagen? Ni slaktade anslagen till skydd och skötsel av värdefull natur, och det innebär ett ökat hot mot arterna.
Men de gröna neddragningarna i sotbudgeten innebär också att väldigt många gröna jobb och även enkla jobb försvinner. Många aktörer i den gröna näringen drabbas. I själva verket är den här budgeten illa framtagen. Ni har inte sett efter vilka konsekvenser den får.
Du brukar vara väldigt varsam och fråga om alla möjliga konsekvenser när vi träffar ministrar i olika sammanhang. Här har ni tagit fram siffror tagna ur luften som ni inte vet vad de kommer att innebära.
Maria Gardfjell (MP):
Ja, det är en bra fråga, Magnus Ek. Inledningsvis vill jag säga att jag tycker att det var rekorderligt av Centerpartiet att höja anslagen i er miljöbudget och inte sänka dem. Vi behöver arbeta mycket hårdare med en grön skatteväxling nu och framöver. Då kan man fråga sig: Varför har det inte hänt någonting under de fyra åren? Svaret är ganska enkelt.
Vi hade åtta år med borgerligt styre då man under den perioden sänkte både skatt på arbete och miljöskatter väldigt dramatiskt.
Det som behövde göras var att få en balans i den gröna skatteväxlingsmodellen och inte bara fortsätta sänkningarna av skatten på arbete, utan att få denna balans till stånd. Nu är vi i ett sådant läge där vi behöver ta ett starkt grepp kring grön skatteväxling.
Vi har ett gemensamt arbete framöver för att kunna säkerställa att vi får detta på plats.
Maria Gardfjell (MP):
Jag var ju inte riksdagsledamot under den förra mandatperioden. Men jag är politiskt intresserad, och jag vet hur diskussionen då fördes både inför valet 2014 och efter valet 2014. Det är klart att det hade väldigt stor betydelse.
Nu har vi en situation där M, KD och SD i sin budget också sänker skatterna mycket, bland annat på arbete. Man höjer inte miljöskatterna, utan dessutom tar man bort dem. I arbetet framöver behöver vi framför allt ha fokus på höjda miljöskatter. Jag hoppas att vi kan arbeta tillsammans med Centerpartiet när det gäller detta.
Maria Gardfjell (MP):
Jag tackar Maria Malmer Stenergard för hennes anförande. Du påstår att ni satsar på havet, Maria Malmer Stenergard. Men samtidigt gör ni i er budget stora nedskärningar på åtgärder som gynnar haven. Ni tar bort totalt 150 miljoner kronor från de anslag som bland annat används till Håll Sverige Rent och sanering av miljögifter till havs.
Ingen verkar vilja ta ansvar för de 23 000 tunnor kvicksilver som ligger på botten av Sundsvallsbukten. Det står klart efter att länsstyrelsen fått in yttranden från de företag som länsstyrelsen ansåg kunde vara ansvariga för dumpningen. Under perioden 1945-1968 tillverkades vinylklorid i Stockvik söder om Sundsvall.
En restprodukt som uppstod vid produktionen var kvicksilverhaltig katalysatormassa, som först grävdes ned på fabriksområdet men från 1951 till 1964 dumpades till havs. Det här är inte direkt någon ny upptäckt. Men det är först med den rödgröna regeringen som statsbudgeten haft dedikerade medel till att sanera föroreningar i havet. Nu tar ni bort de här medlen ur budgeten.
Vad säger du till Sundsvallsborna? Kommer gifttunnorna att bärgas?
Maria Gardfjell (MP):
Ökningen av anslagen till havet är i själva verket en minskning. Ni anger att 25 miljoner ska hindra övergödningen av Östersjön. Men samtidigt tar ni bort satsningen på 200 miljoner kronor på våtmarker, våra naturliga filter. Det är kanske den viktigaste delen i arbetet mot övergödningen av Östersjön.
Det blir sammantaget minus 175 miljoner kronor i satsning mot övergödning av havet. Är inte det en ganska klen satsning?
Maria Gardfjell (MP):
Mats Nordberg, det är bara någon månad sedan Världsnaturfonden lade fram sin Living Planet Report här i riksdagshuset. Man sa då bland annat att utrotningen av vilda djur måste upp på den politiska agendan. För att rädda naturen och vår framtid behövs kraftfulla politiska överenskommelser. Man uppmanade alla beslutsfattare i politiken att agera nu.
I ett pressmeddelande samma dag sa man att anslagen för skydd och skötsel av natur borde öka till 4 miljarder per år. Artutrotningen pågår som sagt runt om i världen, och för att skydda arter och viktiga livsmiljöer behövs satsningar.
Men genom att kapa i naturskyddet drar man inte bara undan mattan för den biologiska mångfalden och människors möjlighet att komma ut i naturen. Man gör det dessutom svårare för de skogsägare som har värdefull natur på sina marker.
Vi menar från Miljöpartiets sida att det är viktigt med den svenska traditionen i naturvården och att arbeta både med skydd av värdefull natur och med naturvårdsåtgärder i skogsbruket.
Vi menar att skogsägarna, precis som lantbrukarna, i större utsträckning än nu borde kunna få ersättning för det arbete man utför när det gäller naturvårdsinsatser. Vi menar också att de lantbrukare som tar ett särskilt ansvar för naturvården ska kunna kombinera detta med god ekonomi för sin näringsverksamhet.
Men, Mats Nordberg, då behövs de resurser som finns i statens budget för att man ska kunna ersätta skogsägarna.
Maria Gardfjell (MP):
Det är ganska ofta man hör argumentet att vi får mer skog i Sverige. Faktum är att igenväxningen av Sverige ökar och de öppna landskapen försvinner, vilket gör att vi får mer skog. Detta är en av faktorerna, och det är olyckligt att välkomna den utvecklingen.
Mats Nordberg, du säger att du vill stoppa inventeringen av så kallade nyckelbiotoper. Att säga nej till nyckelbiotoper är att säga nej till ett kunskapsunderlag som kan vara väldigt värdefullt också för den enskilde skogsägaren.
Att ta bort satsningarna på nyckelbiotoper, som ju ska gå till skogsägare, eller satsningarna på skydd, som ska gå till skogsägare med nyckelbiotoper, påverkar också de skogsägare som redan har inventerade marker i dag.
Det som är viktigt för skogsägarna är möjligheten att få ut ett merpris på marknaden för de produkter som är producerade med ett naturvårdsinriktat skogsbruk med FSC-märkning. Vill du stoppa FSC-märkningen?
Maria Gardfjell (MP):
Tack, John Widegren, för frågan! Jag är definitivt inte någon som säger att allt jordbruk över en natt skulle behöva bli ekologiskt. Jag vill verkligen framhålla att det finns goda exempel både i det ekologiska och i det konventionella jordbruket.
Men det som är viktigt att komma ihåg, med tanke på de frågor som John Widegren ställde, är att man om man tittar på den samlade forskning som finns där dessa produktionssystem jämförs ser väldigt lite som pekar på att ekologiskt skulle vara sämre ur miljö- och klimatsynpunkt. Det finns knappast något.
Den rapport från FAO som jag hänvisade till är väldigt läsvärd, för den visar verkligen att business as usual - alltså det konventionella jordbruket som det är utvecklat i dag - inte är någon väg framåt. Det måste verkligen förändras, både för att klara klimatmålen och för att klara överlevnaden och matresurserna i världen.
När man talar om att jordbruket måste producera en tillräcklig mängd mat tycker jag att det är en väldigt viktig fråga att lyfta upp. Det framhålls ofta att det i konventionellt jordbruk produceras mer per ytenhet.
Men det är ju också så att vi behöver använda den jordbruksmark vi har i Sverige - mycket håller på att växa igen - så det kanske inte är per ytenhet som är det bästa måttet på produktion i Sverige och på svenska produkter.
Allt svenskt jordbruk producerar mycket mindre per ytenhet än vad man producerar i Tyskland, Nederländerna eller Frankrike, så med det argumentet skulle man inte vilja ha något svenskt jordbruk alls. Det kan inte jag ställa upp på.