Eva-Lena Jansson (S):
När det gäller den kravlista som statsrådet läste upp på slutet är det väl för väl att det finns krav på dem som är anordnare. Staten ger 1,6 miljarder till dessa anordnare, och eftersom det är staten som är utbetalare så får vi väl se det som att staten är arbetsgivare, även om det är olika utförare.
Det är alltså 1,6 miljarder kronor av skattemedel som går till olika privata företag och organisationer där det ska kunna finnas en teoretisk chans att man ska bli anställd. Då kan man fråga sig hur många som har en teoretisk chans. På papperet finns det kanske möjlighet att få ett jobb. Jag hade en kritik mot det här, och jag försökte också lyfta upp exempel för att visa på det absurda. Tidigare har personer haft gröna jobb.
De upplever att de har meningsfull sysselsättning. Sedan får vi en borgerlig regering som säger att plusjobb vill vi inte hålla på med, för det är socialdemokratisk politik. I stället inför de fas 3. Då ska personer befinna sig på samma ställe fast med en helt annan ersättning - en del av dem. Andra får sitta i fikarum och försöka lära asylsökande svenska.
Jag vet inte riktigt om det är deras uppgift, men samma anordnare som har fått uppdraget via Migrationsverket och Arbetsförmedlingen har också fått uppdraget att ta hand om de här fas 3:arna. Det är en person som tjänar pengar två gånger från samma myndighet. Jag vet inte riktigt vad vi ska kalla det.
Om det nu är 35 000 personer som är inne i fas 3 och närmare 48 000 som kommer att vara inskrivna 2014 skulle jag vara lite bekymrad om jag var arbetsmarknadsminister. Jag tycker också att det är väldigt mycket tal om att det är människor som har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Många av dessa personer har jobbat, och jag tycker inte att man ska sätta en stämpel på dem och säga: De där kommer aldrig att kunna jobba. De där har så stora problem, och det är därför de måste vara i fas 3.
Snarare har det handlat om att vi har haft en arbetsmarknadskonjunktur som har gjort att många har skickats ut från att ha varit anställda på företaget i kanske 20 år. I Byggnads tidning finns det ett exempel på en byggnadsarbetare som blev sjukskriven. Sedan blev han utförsäkrad och skulle stå till arbetsmarknadens förfogande. Han kom inte vidare i fas 1 och fas 2 utan hamnade i fas 3.
Det är regeringens egen politik som har skickat honom till fas 3. Han var ju för sjuk för att kunna jobba, men han fick ingen ersättning eftersom vi har tidsgränser i sjukförsäkringen. En hel del av de personer jag har träffat i fas 3 har haft tidsbegränsad sjukersättning på 50 procent och jobb på 50 procent. Sedan har de blivit uppsagda därför att de inte har kunnat vara sjukskrivna längre eller på grund av arbetsbrist.
Helt plötsligt är de 100 procent arbetssökande och hamnar i fas 3. Det är regeringens egen politik som parkerar en hel del personer i fas 3. Mina frågor, som jag ställde till Hillevi Engström i den förra debatten och som jag aldrig fick svar på, är: Vad är det som är så lysande med fas 3, och vad var det för fel på plusjobben? Vad är den största kritiken denna regering har mot plusjobben, som den socialdemokratiska regeringen införde och där man hade lön?
Det skulle jag gärna vilja ha svar på.