KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Carina Hägg har ställt ett antal frågor till finansminister Anders Borg som tar sikte på hur resurser för att motverka mäns våld mot kvinnor görs synliga i statsbudgeten och hur frågan om resurser för att motverka mäns våld mot kvinnor drivs internationellt. Frågorna ställs bland annat mot bakgrund av att Europarådets parlamentariska församling ställt sig bakom att länderna ska avsätta minst 1 euro per invånare till arbetet för att stoppa våld mot kvinnor. Interpellationen har överlämnats till mig.
Att bekämpa mäns våld mot kvinnor är ett prioriterat område för regeringen. Inte minst för att vi i dag vet att kostnaderna för detta våld är omfattande och påverkar stora delar av samhällsekonomin. I Socialstyrelsens rapport Kostnader för våld mot kvinnor beräknas våldet kosta ca 2,7-3,3 miljarder kronor per år i Sverige. Regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor är en historisk satsning utan tidigare motsvarighet.
I handlingsplanen tas ett helhetsgrepp om frågan. Regeringen presenterar 56 konkreta åtgärder som omfattar både stöd till och skydd av våldsutsatta kvinnor och förebyggande insatser såsom åtgärder riktade till våldsutövare. Sammantaget beräknas resurserna för genomförandet av handlingsplanen omfatta mer än 800 miljoner kronor under mandatperioden. Detta är en bra bit över Europarådets rekommendation på 1 euro per invånare.
Någon särskild redovisning av regeringens samlade arbete med att motverka mäns våld mot kvinnor kommer inte att göras i budgetpropositionen. Genomförandet av handlingsplanen kommer dock att följas upp. Regeringen avser att löpande informera riksdagen om handlingsplanens genomförande, och en redovisning av uppföljningens resultat kommer att lämnas till riksdagen 2010.
Frågan om jämställdhetsintegrering i budgetprocessen är en prioriterad fråga, och regeringen kommer att betona frågans vikt under 2008 års möte i FN:s Kvinnokommission, CSW, Commission on the Status of Women, där huvudtemat handlar om hur jämställdhetsarbetet finansieras i medlemsländerna. När det gäller samarbetet inom Norden och med Baltikum avser regeringen att under det svenska ordförandeskapet i Nordiska ministerrådet ta upp och diskutera frågan om mäns våld mot kvinnor med såväl de nordiska som baltiska regeringarna.
Inom EU är arbetet med att bekämpa könsrelaterat våld ett av de prioriterade områdena i kommissionens färdplan för jämställdhet 2006-2010. Kommissionen stöder medlemsstaternas arbete genom att bidra med finansiering av åtgärder för att bekämpa mäns våld mot kvinnor och barn och skydda och stödja offer. Sedan 1997 har fler än 420 projekt finansierats av Daphneprogrammet.
Kommissionen avser att under december 2007 utlysa nya projektmedel, Daphne III. Inom ramen för det svenska ordförandeskapet i EU kommer jag också att föra upp frågan om mäns våld mot kvinnor på dagordningen. Inom Europarådets kampanj för att bekämpa mäns våld mot kvinnor kommer Sverige att medverka i avslutningskonferensen, som hålls i maj 2008. Regeringens handlingsplan för att motverka mäns våld mot kvinnor är Sveriges bidrag i kampanjen.
Nyamko Sabuni (L):
Det finns väl inte så mycket att debattera i frågan egentligen. Det är redovisat att den satsning vi gör för att bekämpa mäns våld mot kvinnor kommer att kosta 800 miljoner under mandatperioden, det vill säga fram till 2010. Det är väldigt lätt för Carina Hägg att räkna ut hur mycket det blir per år och per person. Därmed kommer du att inse att det är mer än den euro som nämns som vägledning från kommissionen.
Vi ska diskutera med våra kolleger om vikten av att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Men det måste också vara upp till varje land att faktiskt själva avgöra hur mycket de vill satsa på de här frågorna. Återigen: Det är mycket man ibland vill att EU ska göra. Men det här är en nationell angelägenhet. Det är jättebra att man på EU-nivå sätter upp målen och har ambitioner för hur vi ska kunna lösa de här problemen nationellt.
Men jag tror inte att EU ska finansiera större delen av de åtgärder som behöver sättas in för att komma till rätta med mäns våld mot kvinnor. Vi tar vårt ansvar. Det är 800 miljoner kronor under mandatperioden, 56 åtgärder. Mycket mer än så vet jag inte riktigt vad du vill ha redovisning av.
Nyamko Sabuni (L):
Jag kan tala om när jag kommer att ta upp den här frågan med mina kolleger. I alla sammanhang där jag träffar mina ministerkolleger talar vi om mäns våld mot kvinnor. Det är en prioriterad fråga både inom Europarådet och inom EU, vilket gör att frågan vid varje möte är mycket aktuell. Jag är övertygad om att flera andra statsråd också tar upp frågan i samband med att de träffar sina kolleger.
Jag kan försäkra Carina Hägg att flera ministrar, ja hela regeringen, tycker att frågan är viktig, och alla är också engagerade i den. Som du vet har jag en samordnande roll i Regeringskansliet när de gäller jämställdhetspolitiken, och den skrivelse som vi lämnade till riksdagen om kampen mot mäns våld mot kvinnor är just en sådan sak som jag samordnat. Det betyder att flera olika departement berörs vad gäller genomförandet av de åtgärder som beskrivs i handlingsplanen.
Det är klart att åtgärderna inte skulle finnas där om inte sakdepartementen och de berörda statsråden tyckte att frågan var angelägen. Du kan alltså lita på att hela regeringen tycker att frågan är viktig. Beträffande gamla eller nya pengar vill jag säga att det är pengar som ska finansiera handlingsplanens 56 åtgärder under mandatperioden. Jag vet inte hur mycket tydligare man kan beskriva det.
Under 2008, 2009 och 2010 kommer de 56 åtgärder som vi listat att kosta 800 miljoner kronor. Så ser kalkylen ut. Jag har inte så mycket mer att säga i debatten.
Nyamko Sabuni (L):
Carina Hägg vill inkludera hela regeringen, men det vore en omöjlig uppgift för finansministern att ta alla dessa debatter. Han finansierar ju all politik, alla åtgärder, alla sakdepartement, all den verksamhet som bedrivs. Därför måste ett antal sakdepartement och sakministrar ta debatterna.
Jag förstår att Carina Hägg gärna vill ha svar från Anders Borg om hur han tänker, men den debatten kan också föras utanför kammaren. Här i kammaren måste han få hantera sin del av det hela, och sedan får sakministrarna hantera sina delar. Jag kan försäkra att han är engagerad i frågan, och jag tror nog att han gärna möter Carina Hägg i en debatt utanför kammaren.
Nyamko Sabuni (L):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ge män och kvinnor samma ekonomiska möjligheter och att kvinnor ska få samma möjligheter som män att arbeta heltid. Vidare vill Carina Adolfsson Elgestam veta vilka åtgärder jag avser att vidta för att fler män än i dag ska ta ut en större del av föräldraförsäkringen. Inledningsvis vill jag säga att jag delar Carina Adolfsson Elgestams uppfattning att det är viktigt att både kvinnor och män har samma ekonomiska möjligheter.
Regeringens politik inriktas på att motverka system som konserverar fördelningen av makt och resurser ur ett könsperspektiv. Att kvinnor och män har samma möjligheter till betalt arbete är en grundläggande jämställdhetsfråga, och ett eget arbete utgör grunden för ekonomisk självständighet. Utgångspunkten för regeringens politik är, och har hela tiden varit, att stärka arbetslinjen.
Fler människor - både kvinnor och män - måste komma in på arbetsmarknaden, och fler måste få möjlighet att arbeta heltid. De reformer som regeringen genomfört inom arbetsmarknadspolitiken leder till att både sänka trösklarna in på arbetsmarknaden och göra det mer lönsamt att gå från deltids- till heltidsarbete. Detta gäller särskilt kvinnor, som i större utsträckning än män är arbetslösa på deltid.
Den jämställdhetsbonus som kommer att införas nästa år syftar till att öka familjernas ekonomiska möjligheter att fördela föräldraledigheten mer jämlikt och förbättra förutsättningarna för jämställdhet både i familjelivet och i arbetslivet. Vidare innebär den sänkta skatten på hushållstjänster dels bättre förutsättningar för familjer att köpa tjänster som underlättar vardagen, dels bättre möjligheter för de kvinnor och män som vill öka sin arbetstid.
De reformer jag tagit upp här utgör exempel på hur regeringen stöder jämställdhet i både familjelivet och arbetslivet. I syfte att skapa förutsättningar för analys, uppföljning och samordning av insatser avser regeringen att under 2008 utarbeta en samlad strategi när det gäller jämställdhet på arbetsmarknaden och i näringslivet.
Nyamko Sabuni (L):
Jag har jämställdhetsglasögon på mig. Vi har en finansminister som är feminist. På det viset kan jag försäkra att hela regeringen i sin politik försöker att se att politiken ska falla väl ut för såväl män som kvinnor.
Det kan man se med de åtgärder som vi nu gjort som har varit ganska viktiga, både den första och den andra budgeten. Om man ska räkna på den ekonomiska standarden eller fördelningen av ekonomiska resurser ser man också där att procentuellt faller det i princip lika ut för män som för kvinnor. Men vi kan erkänna att vi har en strukturell ojämlikhet i samhället.
Den har historiska förklaringar som varken den förra regeringen eller den här regeringen kan påstå är något som man löser under en mandatperiod. Det handlar hela tiden om flera åtgärder, långsiktiga åtgärder, och det är det vi försöker göra. När det gäller till exempel ekonomisk standard är det fler hushåll som har det bättre i dag än förra året. Ser vi på ekonomiska resurser är det likadant - de ökar för enskilda, både för kvinnor och för män, med ungefär lika många procent.
Det handlar om 2,4 procent för män och 2,2 procent för kvinnor. Om vi ser vi på det som anses minska standarden och som i den första budgeten handlade om medfinansieringen av a-kassan drabbar den män mer än den drabbar kvinnor. När det gäller att inte kunna stämpla upp till heltid drabbar det också fler män än kvinnor. Vi pratar alltid utifrån att det är kvinnor som drabbas, men i dessa fall är det män som drabbas mer.
Den omvända bilden innebär att resurserna används för att se till att kvinnor går upp i arbetstid. Det är alltså framför allt kvinnor som tjänar på detta. Jag önskar att också ni i oppositionen kunde se det. Det finns arbetsgivare som säger att de behöver ha möjligheten att pussla ihop det. Men det finns ju kommuner som tidigare använde samma argument och som i dag ger de anställda heltid. Det kommer Handels också att göra.
Bara man har viljan kan man faktiskt organisera om så att även kvinnor kan jobba heltid. Jag är övertygad om att detta kommer att ske.
Nyamko Sabuni (L):
Christina Axelsson har frågat mig på vilket sätt jag är beredd att agera för att stötta konsumenterna så att de kan utöva sin konsumentmakt. För att konsumenterna ska ha makt och möjlighet att göra aktiva val krävs ett brett konsumentskydd på hög nivå och tillgång till lättillgänglig och tillförlitlig information. Det är för mig utgångspunkten för en aktiv konsumentpolitik.
I dag har större delen av landets befolkning tillgång till kommunal konsumentvägledning, då 264 av landets 290 kommuner erbjuder någon form av vägledning. Men det finns grupper som konsumentvägledarna har svårt att nå, och regeringen kommer att göra en kartläggning av vilka dessa grupper är och undersöka vilka andra aktörer som kan komplettera den kommunala vägledningen.
Många frivilligorganisationer lämnar information och vägledning inom sina intresseområden, men fler organisationer skulle kunna fylla en funktion som vidareförmedlare, särskilt när det gäller att nå konsumenter som befinner sig i utanförskap. Förutom de myndigheter som har till uppgift att utöva en effektiv marknadskontroll och tillsyn av efterlevnaden av lagstiftningen vill jag även stötta konsumenterna själva att ställa krav på producenter och andra företagare.
Här ser jag en möjlighet för olika organisationer att agera för att öka konsumenternas makt på olika marknader och skapa opinion. Regeringen beslutade den 22 november 2007 om en ny förordning om statligt stöd till organisationer på konsumentområdet. Med den nya förordningen blir stöden till organisationerna mer förutsägbara och långsiktiga. Kriterierna för stöden har utformats så att fler organisationer än i dag kan komma i fråga för att söka stöd.
Det blir Konsumentverkets uppgift att fördela medel enligt den nya förordningen som träder i kraft den 1 januari 2008. På det sätt jag nu beskrivit vill jag stödja konsumenterna att utöva sin makt och möjlighet att göra aktiva val.
Nyamko Sabuni (L):
Tids nog kommer vi att göra de satsningar som vi bedömer behövs. Det första vi gör är att se till att få en ny förordning när det gäller bidragsgivningen. Jag tycker inte att det är korrekt att vi som regering ska tycka att just ett fåtal - i det här fallet tre - organisationer är de som ska kvalificera sig till de anslag som finns på konsumentområdet.
De nya reglerna är jättebra därför att vi faktiskt ger fler chansen att starta konsumentorganisationer. Befintliga organisationer kan också ansöka om pengar för att kunna bedriva konsumentinformation till medborgarna. Det finns rådgivningsbyråer. Vi har Konsumentverket. Vi har utbildningsåtgärder inom skolans ram för att informera barn och ungdomar om deras rättigheter.
Vi har anslag som organisationer kan söka för att informera framför allt boende i det vi kallar utanförskapsområden. Vi gör alltså olika saker, och jag är alltid redo att diskutera. När denna förordning är på plats, och om det kommer att behövas mer pengar, är jag redo att diskutera med konsumentorganisationer och med Konsumentverket för att se hur vi kan göra mer där det behövs.
Men jag anser inte att det alltid måste vara pengar som visar aktiviteten på olika områden - det finns mycket annat man kan göra. Som jag sade tidigare kommer jag att samla upp och göra en analys av hur dagens anslag kommer att användas och hur utfallet blir. Utifrån den analysen kommer vi också att kunna se hur mycket vi får ut av pengarna. Vilka grupper i samhället missar vi? Hur kan vi nå dem?
Behövs i så fall ytterligare resurser för att åstadkomma detta kommer det att finnas möjlighet att diskutera detta. Folkpartiet har alltså en politik, och Folkpartiet har lovat ett antal miljoner till konsumentpolitiken i sina budgetar, men vi är fyra partier som regerar. Alla har sina prioriteringsområden, och man kan inte prioritera allt samtidigt.
Prioritering innebär just att vissa saker får stå tillbaka ibland och att andra lyfts fram. I det här fallet är jag redo att prioritera konsumentfrågan när jag har en bättre analys av hur de anslag vi har i dag används och när vi bättre kan följa upp vad vi får tillbaka för de pengar vi satsar.
Nyamko Sabuni (L):
Den kommunala konsumentvägledningen är kommunernas ansvar. Det är inte mitt ansvar. Däremot har vi stöd för kommunal konsumentvägledning. Det stödet finns kvar och kommer att fortsätta att finnas kvar. Jag säger igen: Jag tror inte att det nödvändigaste är att alla kommuner har konsumentvägledare. Jag tror att Stockholm ska ha det eftersom det är en så pass stor kommun.
Men det finns också mindre kommuner som kan samarbeta över kommungränserna för att se till att medborgarna får den konsumentvägledning som de behöver. Sveriges konsumenter har ett uppdrag att föra konsumenternas talan i EU, och det gör de och gör det bra. Det hoppas jag verkligen att de ska fortsätta att göra, för de har både resurser och möjligheter att göra det. Den möjligheten kommer att finnas kvar också med den nya förordningen.
Men jag tycker att det är viktigt att vi breddar antalet organisationer som kan ge information till konsumenterna. Jag menar att ett antal organisationer, byggda på olika sätt, kan nå olika grupper i samhället. Jag är bekymrad över många människor som bor i områden som vi kallar för utanförskapsområden och som inte känner till sina rättigheter. Vi har ett väldigt starkt konsumentskydd, men det är inte alltid som medborgarna känner till sina rättigheter.
Det är där informationen kommer in, och då räcker det inte med två tre organisationer som vi har i dag. Jag menar att det behövs flera aktörer på detta område. Jag hoppas verkligen att kommunerna ska fortsätta att stödja sina konsumentvägledare, och jag hoppas verkligen att Stockholm inte ska lägga ned sin konsumentvägledning. Den informationen har inte kommit till min kännedom. Återigen: Vi har konsumentbyråer, vi har konsumentvägledarna, vi har organisationer, vi har starkt konsumentskydd, vi har information i skolorna till elever och studenter.
Vi gör det som finns att göra. När det gäller mer pengar måste jag åter säga: Jag vill följa upp den nya förordningen. Jag vill se hur pengarna används, vad vi får tillbaka innan vi börjar strö ut ytterligare pengar. Jag är redo att återkomma till den diskussionen.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med, det är precis det vi behöver göra. Sverige är en förebild när det gäller ett starkt konsumentskydd. Men Sverige är nödvändigtvis inte en förebild när det gäller konsumentorganisationer. Det finns många länder i EU som är mycket bättre, som har starkare konsumentorganisationer och som har en stor mångfald av konsumentorganisationer, och det är det jag försöker åstadkomma. Jag har nu ändrat reglerna, vi har en ny förordning. Denna förordning måste följas upp.
Sedan får vi återkomma och diskutera om det behövs ytterligare pengar. Men det är precis som du säger: Starkt konsumentskydd är inte till någon hjälp om medborgarna inte är informerade. Vi gör på alla möjliga sätt - konsumentbyråer, Konsumentverket, information i skolor - vad vi kan för att konsumenterna ska nås av information om sina rättigheter.
Men det jag menar att vi behöver bli bättre på är att stärka konsumentorganisationerna och se till att få mångfald. Jag delar absolut din åsikt. Men det arbetet är påbörjat, och vi får återkomma till om det behövs mer pengar.
Men först måste vi veta vad dagens pengar ger tillbaka för nytta och hur väl vi når de människor som i dag behöver nås av konsumentinformation och information om den rätt de har som konsumenter.
Nyamko Sabuni (L):
Eva Olofsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att främja arbetet med mänskliga rättigheter genom att ge skydd, stöd och hjälp till gömda kvinnor utsatta för våld. Utgångspunkten måste vara att kvinnor och män som har fått sin begäran om uppehållstillstånd prövad enligt gällande regler och inte beviljats uppehållstillstånd ska rätta sig efter de avgöranden av myndigheter och domstolar som vunnit laga kraft.
De mänskliga rättigheterna gäller för alla som befinner sig i ett land, men statens metoder för att tillförsäkra gömda kvinnor deras rätt till skydd och stöd måste ställas i relation till att de befinner sig temporärt och utan tillstånd i landet. Enligt socialtjänstlagen har socialnämnden det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får den hjälp och det stöd de behöver. Socialnämnden ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld kan vara i behov av stöd och hjälp.
När socialnämnden prövar en ansökan om bistånd ska den alltid undersöka om behovet kan tillgodoses på något annat sätt. Socialnämnden kan vid sin bedömning ta hänsyn till om personens behov kan tillgodoses i hemlandet. För en våldsutsatt kvinna som vistas olovligen i Sverige innebär det att socialnämnden kan erbjuda bistånd i form av att kvinnans resa till hemlandet ersätts.
Fram till dess att återresa kan ske eller problemen kan lösas på annat sätt har dock kommunen ansvar för att personer i nödsituation tillfälligt erbjuds grundläggande stöd, till exempel i form av ett boende. Mot bakgrund av detta avser jag inte att vidta några ytterligare åtgärder.
Nyamko Sabuni (L):
Eva Olofsson frågar om - eller påstår kanske att - jag är nöjd med situationen som den är. Det är klart att jag inte är nöjd med situationen som den är, för jag menar att lagar ska följas. Det bästa vore om man återvände om man får ett nej. Får man ett ja blir man samhällsmedborgare. Nu är det inte så, och jag förstår de svårigheter som finns. Det är inte alltid så att det bästa alternativet är att åka tillbaka; jag förstår det.
Men det måste väl också finnas en förståelse för att en rättsstat med regelverk måste hitta en balans mellan att ge vård, omsorg och kanske utbildning för barn som är gömda och att signalera att de människor som väljer att gömma sig gör fel. Det är den balansen vi försöker hitta hela tiden. Det finns inte en möjlighet att vi skulle lösa de här problemen. Carina Hägg läser upp en massa saker som vi ska göra för de här kvinnorna.
Men det är precis de saker vi gör för samhällsmedborgarna. Låt oss diskutera fri invandring i så fall. Vi kan ta den debatten. Men vi är över partigränserna för en reglerad invandring. Vi antog en ny asyllag här 2006 som vi menar är rättssäker. Den lagen måste följas av såväl myndigheterna som de individer som söker asyl i Sverige.
Om man inte gör det, vad ska vi då ha för regelverk när det gäller invandringen? De ideella organisationerna gör ett viktigt jobb. Jag tror att de gömda människorna inte vågar ta kontakt med myndigheterna. Gör de det finns det enligt lag möjlighet att få hjälp. Men i det ingår också att man eventuellt får stöd och hjälp att flytta och lämna landet. Det är det många inte vill.
Då måste det finnas andra krafter i samhället, det civila samhället till exempel, som ställer upp för de här människorna, så jag är glad att de ideella organisationerna finns. Men jag tycker också att vi i regeringen och ni lagstiftare har ansvar för att se till att det finns en balans. De lagar vi stiftar ska också följas av dem som söker asyl och eventuellt får nej. De ska då lämna landet.
Nyamko Sabuni (L):
Jag försöker att vara tydlig med att det finns hjälp och stöd att få. Det är lagstiftat om att det gäller också de gömda kvinnorna. Utsätts de för våld har vi skyldighet att ge dem hjälp, och den hjälpen finns att få. Problemet är självklart att den hjälpen inte betyder att de nödvändigtvis får stanna kvar i Sverige. De kommer fortfarande att få krav på sig att lämna landet eftersom de har fått nej när de har ansökt om asyl.
Jag förstår att de här kvinnorna inte alltid vill uppsöka myndigheterna. Jag har ingen lösning på den frågan. Jag måste ställa frågan tillbaka till er deltagare i interpellationsdebatten, Carina Hägg och Eva Olofsson: Hur vill ni se våra asylregler? Ska det finnas några eller inte? Det är bara om vi har fri invandring som vi kan slippa den här diskussionen. Så länge det är reglerad invandring kommer det alltid att finnas personer som får nej, därmed personer som kommer att gömma sig och därav denna balans som måste hittas.
Tala om för mig hur ni vill se våra asylregler. Därmed kanske denna debatt ska föras med migrationsministern snarare än med mig.
Nyamko Sabuni (L):
Jag vill återigen säga att det finns skydd och stöd att få för våldsutsatta kvinnor. Det är till och med så att de inte utvisas på en gång. Det handlar om att de självklart får tillfälliga uppehållstillstånd så att de kan få den hjälp och det stöd de behöver. Så fungerar det i dag. Problemet är inte att det inte finns rättigheter. Problemet är att kvinnorna inte vågar söka sig till myndigheter. Jag kan förstå det.
Men det löser vi inte med den debatt ni nu för. Allt du säger att de ska ha rätt till har de redan i dag rätt till. Jag vill också ha en generös flyktingpolitik. Jag tror att alla riksdagspartier vill ha det. Men en generös flyktingpolitik och fri invandring är två skilda saker. Så länge vi inte har fri invandring kommer vi alltid att ha människor som får nej och därmed alltid människor som kommer att gömma sig.
Återigen: Vilken är er lösning? Allt det du ber mig ställa upp på finns redan i dag. Det är därför jag säger att jag inte avser att återkomma ytterligare i frågan. Det finns hjälp och stöd att få. Det finns både sjukvård, polishjälp, socialhjälp och bostad vid behov. All denna hjälp finns för de gömda kvinnorna, och jag hoppas att de söker den hjälpen. Men det betyder också att när de har återhämtat sig kommer de att utvisas.
Det problemet kan varken du eller jag lösa så länge vi har reglerad invandring.