Josefin Brink (V):
Det är spännande att Sven Otto Littorin konstaterar att det är män som sitter på nästan alla förmögenheter, och för att kompensera den lilla snedsitsen i förmögenhetsfördelning slopar man skatten på det. Det är väl inte jättelyckat. Att alla ska ha jobb - återigen: Det har vi diskuterat tusen gånger, tror jag. Det anser även Vänsterpartiet. Men vi anser inte att regeringen har en politik som skapar nya jobb.
I varje fall anser vi inte att man har en politik som skapar jobb som med automatik gör att kvinnor kommer upp i mäns lönenivåer eller arbetstider. Den huvudåtgärd som arbetsmarknadsministern föreslår, när det gäller att kvinnor ska bli företagare i högre grad, innefattar visserligen en del stödåtgärder, men det stora man tänker göra är ju att privatisera den offentliga sektorn. Det är en huvudtes i ministerns svar.
Det är ett märkligt resonemang att privatisering av offentlig verksamhet med något slags automatik skulle leda till högre löner och bättre arbetsvillkor för kvinnor. Jag har aldrig någonsin fått en förklaring på hur det ska gå till. För det första är lönerna inte alls högre för arbetare i privat sektor jämfört med i offentlig sektor. : Jo.) Nej, det är de inte för arbetare i tjänstesektorn. Kvinnor i privat och offentlig tjänstesektor har ungefär samma löner.
Däremot är de könsrelaterade löneskillnaderna väsentligt större i privat sektor. Att det per automatik skulle bli mindre lönediskriminering med marknadslösningar är inte sant. Det har visat sig att inom offentliga verksamheter som har privatiserats tidigare har LO-anställdas löner inte stigit generellt. Tvärtom är det personalnedskärningar och ökad stress som har utmärkt de verksamheter som har privatiserats hittills.
Det är inte så konstigt, eftersom personalen är det som är dyrt i all serviceverksamhet. Och så länge det är skattepengar som ska finansiera verksamheten är det klart att det finns mindre pengar kvar till personalen, när vinstmarginaler också ska plockas ut. Det enda som kan öka löneutrymmet i offentligt finansierad verksamhet, oavsett vem som är utförare, är ökade ekonomiska resurser, att det tillförs mer pengar till verksamheten.
Att påstå något annat är bedrägeri, om det är samma pengar det handlar om. Den enda relevanta frågan i sammanhanget när det gäller det är egentligen om regeringen tänker avsätta mer pengar till ett större löneutrymme för den offentligt finansierade verksamheten. Det är Vänsterpartiets politik. Det är det vi menar med att ta ansvar som offentliga arbetsgivare, att se till att det finns pengar för att höja lönerna. Ni kan privatisera hur mycket ni vill - det kommer ändå inte att finnas mer pengar till lönerna där om man inte är beredd att använda skattepengarna för det.
Detta att kvinnor ska motiveras att jobba mer är också någonting som arbetsmarknadsministern ofta och gärna säger. Det är ganska oförskämt, med tanke på att det regeringen gör är att motsätta sig kvinnors rätt att få arbeta heltid. Motivationen att jobba mer finns där - det är ett av de krav som kvinnor i hela servicesektorn, privat såväl som offentlig, har drivit år ut och år in. Men arbetsgivarna säger nej.
Och då köper regeringen deras argument. De anser bara att det är de arbetandes beteende som ska påverkas, men inte arbetsgivarnas. Ministern nämner också avdraget för så kallade hushållsnära tjänster och kallar det en jämställdhetsreform. Det är ganska skrattretande.
För en förkrossande majoritet av landets löntagare är det mer lönsamt att gå ned i arbetstid och städa själv än att använda den här subventionen. Vad man gör är i stället att skapa en arbetsmarknad som är exklusiv för kvinnor med kort utbildning, som det står i propositionen, som då låses in i en sektor som är präglad av deltidsjobb, låga löner, minimala utvecklingsmöjligheter och litet inflytande över sin egen arbetssituation.
Att kalla det en jämställdhetsreform tycker jag är ganska groteskt.