Karin Svensson Smith (MP):
Jag börjar med det sista. Jag förstår inte alls passningen om demokrati och vägplanering. Vi gjorde detta i två omgångar. Vi utredde det först och var ute på resor i landet. Det var väldigt många resor som Ulrica Messing, Claes Roxbergh och jag deltog i där vi frågade människor vad de ville ha, och vi hade uppvaktningar. Det intressanta med uppvaktningen från Stockholmsregionen var att sju län gick ihop och sade: En sak är viktigare än allt annat för oss oavsett var vi bor i Mälarregionen, och det är Citybanan.
Den var det viktigaste. Allt annat kom längre ned. Vi lyssnade på det och gjorde också fördelningen av pengar utifrån det. Det gällde dels relationen och förhållandet mellan järnväg och väg, dels tidsmässigt när saker och ting skulle genomföras. Det gjordes precis i enlighet med de äskanden som Mälardalsrådet lade fram till oss. Vi var i samklang med den opinion som fanns. Det var det viktigaste för att lösa problemen på arbetsmarknaden och trängselproblemen.
Citybanan var i paritet med klimatfrågan och miljöfrågan. Vad gjorde ni när ni kom till makten? Ni fördröjde hela processen för det som var det absolut viktigaste önskemålet för människor runtikring huvudstaden. Jag skulle vilja kommentera något av det Sten Nordin sade. Det är klart att Vägverket är en statlig myndighet. Men den arbetar efter de direktiv som regeringen utfärdar. Det har talats mycket om kollektivtrafik här.
Vägverket är sektorsansvarig för kollektivtrafiken i Sverige. Var finns direktiven att Vägverket ska redovisa konkreta åtgärder till förbättringar så att busstrafiken kan få ett större utrymme och större möjlighet att tillgodose resenärernas behov och framför allt bli snabbare? Var finns de anslag som Vägverket får för att göra just detta? Det borde ni precisera. Det är ni ansvariga för. Sedan ska Vägverket göra det ni ber om.
Det förutsätter jag också att det gör. Sten Nordin har alldeles rätt i att vi vill sätta fokus på förbifarten. Varför vill Miljöpartiet göra det? Det är för att vi liksom många andra invånare i det här landet är otroligt oroade över vad som håller på att hända med klimatet. Vi tycker att investeringarna ska gå till att underlätta människans fortsatta levnad på den här jorden.
Då måste man hitta transportslag där människor kan komma till och från arbetet utan att underminera för kommande generationer. Förbifarten är ett fossilt projekt i dubbel bemärkelse. Det utgår från en gammal omvärldsanalys, och den bygger på fossilbränslebaserade transporter. Åsa Torstensson säger väldigt tydligt att man har hela resan kvar. Hon har uttryckt det vid flera tillfällen.
Varför investera i det transportslag där hela resan är kvar? Margareta Cederfelt är uppe i debatten och talar om förbifarten och pläderar för den. Jag skulle vilja veta om Margareta har någon mer möjlighet att yttra sig här: Hur ser den samhällsekonomiska kalkylen ut för Förbifart Stockholm? Den bygger på gamla oljepriser som aldrig mer kommer att finnas. Den bygger på en värdering av klimatskadan till 1 krona och 50 öre.
Är det inte rimligt att regeringen som inte precis är tillskyndare av högre skatter och mer samhälleliga medel använder pengarna till det som ger en större återbäring för insatta medel? Så är det inte med förbifarten. Ska man se det som ett instrument för att minska klyftorna mellan norr och söder, mellan de mer bemedlade och de mindre bemedlade? På vilket sätt skulle inte kollektivtrafiken mycket bättre lösa de integrationsproblem som finns i regionen?
Har ni frågat människor? Har ni bland annat tittat på Aftonbladets hemsida? Där frågar man människor: Vad tycker ni att regeringen ska satsa på? De får välja mellan väg, järnväg och flyg. Det är en öronbedövande majoritet av människor som vill satsa på kollektivtrafiken. De har insett att det är ett mycket mer rationellt sätt för människor att förflytta sig.