KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roland Utbult (KD):
Nu säger jag inte att Wiwi-Anne Johansson tar ifrån föräldrarna förmågan att fatta egna beslut. Det tror jag inte att hon gör. Men hon tar ifrån dem rätten att fatta egna beslut. Förmågan att göra det har de.
Men när hon ovanifrån kommer och fattar politiska beslut som påverkar deras vardag till den grad som det här gör blir det ett problem, menar jag. Wiwi-Anne Johansson vill ha jämställdhet, och som jag ser det är föräldraförsäkringen i dag både jämställd och flexibel. Man kan ju dela den 50-50. Det är inget problem egentligen.
Jag vill också säga att jag delar synen på att det är viktigt att papporna tar ett större ansvar. Jag tycker också att det är problematiskt att kvinnor tjänar så pass mycket mindre än män. Det är naturligtvis delvis en löneutvecklingsfråga att kvinnor under en livstid tjänar i snitt drygt 3 miljoner mindre än vad män gör. Det tycker jag inte alls är bra.
Därför har vi visst en del gemensamma tankar om det här, men jag tycker att det skiljer sig betydligt i synen på föräldrarnas förmåga och rätt att fatta egna beslut vid köksbordet och själva kunna se konsekvenserna av de beslut som de fattar.
Roland Utbult (KD):
Ja du, Annika Hirvonen Falk, låt ingen se ned på dig för att du är ung, men du måste bearbeta dina fördomar om Kristdemokraterna! Jag vet inte vem som viskar i ditt öra, men du behöver verkligen bearbeta de fördomar du har om vårt parti. Du sa något som jag tycker är oförskämt, faktiskt, nämligen att KD tycker att jämställdhet är dåligt.
Det är oförskämt! Jag blir upprörd och vill tala om att du helt enkelt har fel. Du kanske måste tänka över hur du uttrycker dig. Vi är för en flexibel föräldraförsäkring. Vi är för jämställdhetsbonus. Vi gläds åt att papporna tar ytterligare, större ansvar, vilket de faktiskt gör.
Jag kan inte Miljöpartiets ideologi till 100 procent, men jag trodde i min enfald att Miljöpartiet var ett frihetsparti. Nu sitter ni i regeringsställning. Jag förstår att det inte finns mycket hopp där.
Ni ansluter er hela tiden till regeringens politik på det här området, och ni vill få igenom ytterligare lite mer än vad vi beslutar om i kammaren senare i dag.
Roland Utbult (KD):
Vi är för en flexibel föräldraförsäkring, och den finns i dag. Man kan dela 50-50 om man vill. Vi vill naturligtvis att papporna ska ta ett större ansvar, definitivt. Varför skulle jag tycka något annat? Det är ju självklart att man ska dela upp detta. Annika Hirvonen Falk är otroligt fokuserad på antalet dagar.
Men det handlar faktiskt om att pappor tar ansvar också i mängder av andra sammanhang som ligger utanför föräldraförsäkringen. Det tycker vi är något som är riktigt och som vi naturligtvis välkomnar. Vad skulle tala mot att pappor och mammor delar sitt ansvar? Vad är det för samhälle vi annars lever i? Jag tycker att detta är självklart. Du tror saker, säger du.
Det är klart att vi inser att familjer ser olika ut. Jag tycker att du har väldigt mycket fördomar, och jag tycker att du ska bearbeta dem. Självklart ser familjer olika ut. Och självklart ska vi arbeta för att pappor tar ännu lite mer ansvar när det gäller föräldradagarna. Det är också vad som håller på att ske.
Vi vill naturligtvis tillerkänna föräldrarna vid köksbordet att de har förmågan att besluta och även ta konsekvenserna av sina beslut.
Roland Utbult (KD):
Jag tackar ministern för att hon är här och för att vi får debattera dessa viktiga frågor. Jag har stor respekt för vad socialdemokratin och andra partier genom historien har genomfört i vårt land. Vi lever i dag i ett samhälle som är välorganiserat och som fungerar bra.
Man ska ha respekt för allt det arbete som har lagts ned och de förslag som det har fattats beslut om i denna kammare genom åren. Jag ska också göra ett klargörande. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 4.
I den så kallade kvoteringspropositionen som vi debatterar i dag står det: Regeringen anser därför att det är mer lämpligt att stegvis reservera mer tid åt vardera vårdnadshavaren.
Eftersom jag har hört att Miljöpartiet nu ligger på i fråga om detta och vill ha en tredelad föräldraförsäkring är min enkla fråga: Vad är slutmålet för ministern och för regeringen när det gäller detta?
Roland Utbult (KD):
Då är vi överens om målet. Då är det bara tillvägagångssättet som vi egentligen inte är överens om. Där går en skiljelinje mellan å ena sidan regeringssidan och även Folkpartiet och å andra sidan Kristdemokraterna och dem som reserverar sig inför beslutet i dag.
Vi menar helt enkelt att makten för beslut vid köksbordet ska ligga hos föräldrarna. Vi tror att de har förmåga att hämta in kunskap och också se konsekvenserna av de beslut som de fattar. Jag skulle vilja ställa en annan fråga också.
Det kom en nyhet i radio i dag om en stor utredning om föräldraförsäkringen. En mängd organisationer har bjudits in till detta, men vi inom oppositionen har uteslutits från utredningen.
Jag tycker att det egentligen är ganska uppseendeväckande. Jag hörde ministern säga i radio att det beror på att detta ska gå undan. Jag vet inte på vilket sätt vi skulle hindra att det går snabbare, men ministern sa att man har landat i detta. Min enkla fråga är naturligtvis vad det är som gör att oppositionen inte är med i denna stora, viktiga utredning om föräldraförsäkringen.
Vad är det som gör att ni har tänkt så?
Roland Utbult (KD):
Jag kan bara inte låta bli att gå upp och debattera med Lars Tysklind. Vi kommer från samma område, Bohuslän. Vi har en del gemensamma intressen, såsom fiske. Vi har någorlunda lika dialekter. Vi har båda i perioder läst Waldemar Svensson, och där finns en historia om frihet - det starkaste uttrycket som finns i Bohuslän.
Det får mig naturligtvis att ställa frågan: Vad är det som gör att vi, med vår gemensamma bakgrund, kommer till så olika slutsatser om en tredje pappamånad? Det här är inte någon kamp mellan dig och mig, Lars Tysklind.
Det finns egentligen ingen kamp mellan några partier i dag, utan det är en kamp mellan statens roll och familjens beslutsmässighet.
Min fråga till Lars Tysklind är: Hur långt är du beredd att gå i att statens roll ska öka när det gäller föräldrars rätt att ta ut dagar, eller rättare sagt, hur stor ska statens roll i att tvångskvotera bli?
Roland Utbult (KD):
Det låter på Lars Tysklind som att det har varit en första pappamånad, en andra och en tredje - men vad kommer sedan? Det fick jag inte riktigt svar på. Försäkringskassan genomförde en undersökning under 2012 som visade att en stor majoritet av föräldrarna - 89 procent av kvinnorna och 85 procent av männen - är nöjda med sin fördelning av föräldraledigheten.
Det är en ökning sedan 2003. Folkpartiet har inte folket med sig här. När det gäller remissinstanserna har ett antal viktiga instanser uttalat sig negativt om tvångskvoteringen.
Inspektionen för socialförsäkringen, Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering, Barnombudsmannen, Makalösa Föräldrar, Haro med flera menar att ytterligare kvotering riskerar att leda till att barnet sammantaget får kortare tid med föräldrarna. Folkpartiet har inte remissinstanserna med sig heller. Jag känner inte riktigt igen Folkpartiet.
Jag kan historiken rätt bra, eftersom jag kommer från Bohuslän. Är det den liberala feminismen som styr i Folkpartiet numera?
Roland Utbult (KD):
Det går en klar skiljelinje mellan oss, det blir tydligt när jag hör på Fredrik från Socialdemokraterna. Jag förstår att du menar att vi som står för vårdnadsbidragets bevarande befinner oss på en annan planet.
Jag tycker att det säger någonting om din syn på valfrihet. Du säger också att de kvinnor som har valt detta med vårdnadsbidrag blir beroende av sina män. Poängen för oss är ju att man fattar besluten gemensamt vid köksbordet.
Familjen är en helhet som har att fatta besluten: Hur ska vi göra framöver? Hur vill vi ha det? Sedan kommer man fram till ett gemensamt beslut om hur man ska göra. Precis som du påpekar är det en fråga om vem som har högst lön.
Det kan styra det hela, och därför tycker jag också som du att det är en lönefråga för kvinnor som under sin livstid tjänar i genomsnitt närmare 4 miljoner mindre än vad män gör. Det är en allvarlig sak.
Men vad säger du till dem som mejlar och absolut vill behålla sin möjlighet att besluta själva vid köksbordet? Är de också på en annan planet?
Roland Utbult (KD):
Det här är väldigt intressant, tycker jag. Fredrik Lundh Sammeli talar om effekter. Jag tänker egentligen enbart ur ett barnperspektiv. Jag menar att vi ska ha en bra kvalitet i förskolans barnomsorg. Vårdnadsbidraget är ett komplement. Det finns föräldrar som vill vara hemma fastän de därigenom tjänar mindre.
3 000 i månaden är inget som man egentligen kan leva på, men vissa prioriterar helt enkelt att vara tillsammans med sina barn en extra tid. Den effekten tycker jag är viktig.
Vad gäller samhället i stort kan jag säga att forskningen talar för att anknytningen mellan barn och föräldrar är oerhört viktig de första åren. Att tala om en kvinnofälla är nästan föraktfullt, tycker jag. Det handlar faktiskt om att man beslutar att ha lite mer tid för sina barn. Det som vi ser i dag i samhället är en ökad psykisk ohälsa bland ungdomar.
Vi måste på något sätt koppla det till anknytningen eller i alla fall kunna se att detta kan finnas med som en del av bilden, att det finns en sådan problematik.
Jag kan inte se att det på något sätt skulle vara till men för barnen att man som förälder ger extra tid och väljer att vara tillsammans med sina barn lite mer och lite längre, trots en lite lägre ersättning. Vi måste tillerkänna föräldrarna förmågan och rätten att fatta de besluten.
Roland Utbult (KD):
Lika glad som Annika Hirvonen Falk är, lika sorgsen är jag denna sorgens dag i Sveriges riksdag. Säkert är också många av dina partikamrater, som tidigt drev på för vårdnadsbidraget, ganska ledsna en sådan här dag. Om du ser till ditt parti kommer du att finna att det fanns en stark kraft för denna valfrihet där.
Men det är nya tider nu. Man talar om 2015 som om allt nu ska förändras och att alla gamla värden inte är så viktiga längre. Du talar om kvinnors valfrihet att tjäna 3 000 kronor, och du talar om fattigdom. Jag måste säga att jag inte får ihop det.
Man väljer ju inte vårdnadsbidrag av skälet att man går ned i något slags fattigdomsfälla. Det är ett val man gör, och det valet handlar inte om 3 000 kronor. Det handlar om att vara mer tillsammans med sina barn. Det är detta det handlar om, och det är det som är själva valet. Det är ett val som handlar om egenmakt - att jag själv och vi själva som föräldrar bestämmer hur vi vill ha det.
Jag tror att det här med fattigdomsfälla är väldigt långt borta. Vi talade förut om olika planeter, men jag tycker att detta verkar vara långt fjärran från verkligheten. Jag har en fråga till dig. Jag ska läsa lite ur det mejl som jag läste ur förut. Det är en kvinna som skriver: Vad är det för fel med att vara hemma och själv gå på babysim med sitt barn?
Man kan gå på babyrytmik, barnrytmik, öppna förskolan, biblioteket och lekplatsen. Ja, vad är det för fel, Annika Hirvonen Falk, med att ta sig an sina barn under en något längre tid än föräldraledigheten?
Roland Utbult (KD):
Tack för svaret, Annika Hirvonen Falk! Vi skiljer oss väldigt tydligt åt, du och jag, rent ideologiskt. Det är bra på ett vis i demokratin att vi är tydliga och att människor vet vad vi tycker och tänker. Du talar om att det handlar om att avskaffa möjligheten att få någon ersättning för att man är hemma med sina barn lite extra tid utöver föräldraledigheten.
Det värjer du dig mot att man ska få. Jag tycker att det är ett förakt mot föräldrars egenmakt och förmåga att själva fatta beslut. Men framför allt är det ett förakt mot den syn som många föräldrar har om att de vill ge lite mer tid till sina barn utöver föräldraledigheten. Du säger att man kan göra det, men då gör man det alltså utan någon ersättning.
Det är Miljöpartiets politik. Detta kokar ned till en skillnad i synen på valfrihet. Staten ska in vid köksbordet och vara med och besluta om hur föräldrar ska göra. Det är det som är vänsterregeringens, och i dag också tyvärr Centerpartiets och Folkpartiets, linje.
Vi kristdemokrater tillsammans med övriga här anser att makten och besluten ska tillerkännas föräldrarna och deras förmåga och rätt att fatta sina egna beslut om hur man vill göra när det gäller att ta hand om sina barn någon extra tid utöver föräldraledigheten. Vad svarar du kvinnan som undrar vad det är för fel med att vara hemma lite extra?
Man kanske vill gå på babysim, babyrytmik, öppna förskolan, biblioteket och lekplatsen. Vad har du emot den föräldern?
Roland Utbult (KD):
Tack, Solveig Zander, för ditt anförande! Det är intressant ur flera synvinklar. Du nämner valfriheten ett antal gånger och talar om hur viktigt det är att man kan sitta vid köksbordet och fatta beslut. Du talar om närodlad politik.
I ert partis idéprogram står det att partiet tror på varje människas rätt och förmåga att själv forma sin egen framtid och att makt ska finnas så nära människor som möjligt. Det här är riktigt nära intill kristdemokratisk politik och idéburen tanke.
Nu väljer man bort möjligheten för föräldrar att bestämma: Jag vill vara hemma lite till med mitt barn, för jag ser att barnet behöver det.
Innan vårt barn börjar på förskolan vill vi ha lite mer tid hemma med det. Hur går det ihop med din ideologiska bas?
Roland Utbult (KD):
Det du säger skulle naturligtvis vara väl grundat om det inte vore så att du inte har folket med dig. Enligt undersökningar vill föräldrar bestämma och besluta om vårdnadsbidraget. Majoriteten vill det.
25 procent vill inte det utan vill ta bort det. Ni tillhör de 25 procent som vill ta bort det. Det jag har sagt är att det handlar om kvinnors löner och vem av de två föräldrarna som ska vara hemma och ta ansvaret.
Eftersom kvinnor i snitt tjänar nästan 4 miljoner mindre än vad männen gör under en livstid blir det oftast kvinnorna som stannar hemma. Det är ju så. På det sättet kan man säga att valfriheten blir begränsad, men det har inte så mycket med valfriheten i och med vårdnadsbidraget att göra, tycker jag.
Valet handlar inte om, tror jag, att gå in i en fattigdomsfälla, som jag hörde någon säga här. Valet handlar om att jag vill ge mer tid till mina barn, och under den tiden har jag möjlighet att få ett vårdnadsbidrag, i alla fall fram till, som det verkar, den 1 januari nästa år.
Nästan hälften av kommunerna i Sverige har beslutat om vårdnadsbidraget, och där det har beslutats är det populärt. Det är många som hör av sig till oss och säkert även till andra och talar om att det är förfärligt att vårdnadsbidraget ska tas bort. Vad är problemet för Solveig Zander med vårdnadsbidraget utifrån att det är en valfrihetsfråga?
Roland Utbult (KD):
Min fråga går till statsrådet Fridolin som även svarar på övergripande frågor. Vi önskar alla medverka till ett hållbart samhälle. Att integration är den viktigaste frågan vi har är både vi inom politiken och hela svenska folket överens om. Vi har fått många nytillkomna, och de vill bidra. Vad vidtar regeringen för konkreta åtgärder när det gäller integration?
Förra året tog vi emot 160 000 nyanlända, och under 2014-2015 var det en kvarts miljon. Hur ska alla de som är i arbetsför ålder komma i arbete? Utanförskapsområdena är en tickande bomb. Göteborg, som jag kommer från, är en av de mest segregerade städerna.
Sex av de mest utsatta områdena där kriminella gäng har tagit över finns i Göteborg. Vad gör regeringen åt dessa svåra problem?
Roland Utbult (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Många av de personer som kommer bär på trauman eftersom de har flytt från krigshärjade områden. Det finns en omfattande psykisk ohälsa till följd av flykten över Medelhavet och så vidare. Vi kan dessa berättelser. Vad gör man med den mentala biten? Det är gott och väl att man bygger modulbostäder, men vad har regeringen för konkreta förslag för att hjälpa människor med psykisk ohälsa?
Vi kristdemokrater har idéer, men dem får jag redovisa i ett annat sammanhang. Vad gör regeringen?
Roland Utbult (KD):
Jag är fascinerad av hur regeringssidan förklarar, med ganska starka brösttoner, vilken fantastisk budget man har. Det är djärvt och modigt. Hela grejen handlar om att man höjer skatter med 40 miljarder, eller 40 000 miljoner, och lånar till reformer.
Och man regerar med stöd av Vänsterpartiet, som har fått in ett par riktiga uppercuts mot företagare och enskilda i Sverige. Alliansen ligger inte på samma kostnads- och bidragsnivåer. Det beror på att vi vill skapa förutsättningar för företag att blomstra och för enskilda att få mer i plånboken, inte mindre.
Vad säger kulturministern om Konjunkturinstitutets underkännande av man lånar till reformer inom kulturområdet i högkonjunktur?
Roland Utbult (KD):
Jag vill tacka för svaret. Jag tror inte att kulturministern var här i salen när jag höll mitt anförande. Då drog jag just den kulturpolitik som Kristdemokraterna står för. Om man vill fördjupa sig i den går det i så fall att läsa om den i protokollet i efterhand. Jag tänker inte släppa kulturministern när det gäller skatterna.
Det som möjliggör att kulturministern står här och säger att vi inte satsar någonting eller att vi satsar mindre än regeringen gör har att göra med just skatterna och lån till reformer.
Några exempel är höjd inkomstskatt, som kommer att beröra ungefär 39 000 svenskar höjda alkoholskatter särskild löneskatt för personer över 65 år energiskatt på el för hushåll skatt på elektronik, som berör ungefär 1 000 svenska jobb flygskatt, som också är på G nu.
När det gäller flygskatten uttalar sig S-politiker om jobben och hur det kommer att drabba företag och tillväxten inom företag, framför allt på landsbygden. Alla de här skatterna används för att finansiera reformer. Det gäller även kultursidan.
För att möjliggöra det som kulturministern talar om här - vi gör det och det, och vi satsar där och där - tar man in pengarna via skatten. Så är det. Min fråga kvarstår. Hur ser kulturministern på att Konjunkturinstitutet har underkänt att man lånar till reformer inom kulturområdet i högkonjunktur?
Roland Utbult (KD):
Vad är det som gör, Ida Karkiainen, att ni inte på någon punkt reagerar på regeringens förslag om ledsagarregeln? Det handlar alltså om att ett barn vid elva års ålder får se film som egentligen var tänkt för femton år och uppåt.
Jag har också tagit upp vad Barnombudsmannen anför för filmer tänkta för åldersgränsen femton år där det förekommer mycket våld och sådant som kan skada barns välbefinnande. Vad är det som gör, Ida Karkiainen, att ni inte reagerar på regeringens förslag? Handlar det om att låta regeringens vilja ske oavsett vad man föreslår?
Vad är det som gör att ni inte har reagerat? Har ni i Socialdemokraterna diskuterat barns välbefinnande när elvaåringar ser filmer som egentligen är tänkta från femton år och uppåt i sällskap av någon vuxen - vem det nu kan vara? Jag uppskattar Ida Karkiainens sociala patos, men var fanns du och de andra när förslaget kom på bordet?
Var ni helt enkelt inte riktigt alerta och inte såg de faror som jag har försökt att beskriva?
Roland Utbult (KD):
Jag tackar Ida Karkiainen. Vi stiftar lagar i riksdagen, och det är ett stort ansvar. Nu kommer det att beslutas att elvaåringar kommer att få se filmer med åldersgräns femton år och uppåt. Ida Karkiainen nämnde i sitt anförande att barn har rätt till information. Det är riktigt att barn ska få information, men det är ett svagt argument.
Jag tycker nog att Barnombudsmannen prickar rätt när han skriver att barn har rätt till information, men samtidigt har barn och unga rätt att skyddas mot information och material som kan vara till skada för deras välbefinnande. Det som händer nu är att riksdagen stiftar en lag som kommer att gälla för svenska folket. Samtidigt menar Ida Karkiainen att vi ska ge föräldrarna makten över vad barnen ska få se.
Ansvaret läggs helt och hållet på föräldrarna. Riksdagen stiftar lagen, och sedan får föräldrarna ta hela ansvaret. Det här är att öppna alla dammluckor i frågan. Jag tycker att vi har ett stort ansvar gentemot barnen. Vi kan inte säga att våldet minskar i samhället.
Ofta pratar vi om barns psykiska ohälsa, men ändå kommer vi att fatta ett beslut som kan öka på ångesten och ohälsan hos ungdomar. Det finns naturligtvis mycket bra film. Ida Karkiainen nämnde några trevliga filmer, i alla fall informativa filmer, men det finns också mycket som är dåligt och skadligt. Det tar Barnombudsmannen upp.
Jag blir lite orolig när Ida Karkiainen och regeringen inte har mer att anföra i frågan.
Roland Utbult (KD):
Tack, Angelika Bengtsson, för ditt anförande! Det är jätteintressant att få höra från Sverigedemokraterna att man har haft långa diskussioner kring frågan om ledsagarregeln, som alltså går ut på att elvaåringar ska se filmer som egentligen är tänkta för dem som är femton år och uppåt. Man har haft långa diskussioner, säger Angelika Bengtsson.
Eftersom jag känner till ungefär hur partierna fungerar säger det mig att man har yttrat olika uppfattningar, men majoriteten av gruppen har tydligen kommit fram till att man är för regeringens förslag.
I resonemanget har det alltså lutat över åt att man tycker att de som är elva år ska ha full rätt att se filmer som är tänkta för dem som är femton år och uppåt. Så gick resonemanget i er riksdagsgrupp. Detta är ett väldigt stort ansvar, Angelika Bengtsson, som ni lägger på föräldrarna.
Här fattar vi beslut och stiftar lagar. Ni stiftar en lag om att elvaåringar ska se filmer tänkta för dem som är femton år och uppåt. Sådana filmer - inte alla, för det finns en del filmer som det absolut är berättigat att elvaåringar får se - kan enligt Barnombudsmannen innehålla våldsinslag, ångestladdade scener och så vidare.
Ni ansluter er till att vi här beslutar om att detta ska vara möjligt för svenska folket, och sedan lägger ni helt och hållet ansvaret på föräldrarna. Det är de som ska bestämma utifrån detta. Jag undrar vad du har för kommentar till detta.
Roland Utbult (KD):
Om vi håller oss till det förslag som ligger handlar det om att elvaåringar ska få möjlighet att se filmer som är tänkta för dem som är femton år och uppåt. Om jag citerar Barnombudsmannen kanske jag ändå kan få Angelika Bengtsson att reagera på det.
Så här skriver Barnombudsmannen: "Vi betonar vikten av ett föräldraansvar men eftersom det är omöjligt att kräva eller kontrollera att vårdnadshavare är ledsagare är det inte rimligt att öppna för att alla filmer ska kunna visas för barn från 11-års ålder i en vuxens sällskap.
Det kan inte heller uteslutas att en automatisk 11-årsgräns för visning av filmer i vuxens sällskap av en del vuxna felaktigt kan uppfattas som att en myndighet bedömt att filmer med skadliga våldsskildringar är lämpliga att visa för barn från 11-års ålder." Jag blir väldigt orolig, Angelika Bengtsson.
Sverigedemokraterna får naturligtvis fatta vilka beslut ni vill, men ni måste ta konsekvenserna av att vi stiftar lagar här - vi beslutar. Jag räknar inte med att Kristdemokraternas motion kommer att gå igenom.
Ni stöder regeringen i att elvaåringar ska se filmer där det finns våldsinslag och en hel del annat som vi inte vill att de ska utsättas för utifrån deras välbefinnande. Det är ert ansvar nu. Då får ni ta det ansvaret. Det sägs att det är lite film som ses på bio. Det är faktiskt ändå 15 miljoner biobesök per år.
Där tycker jag att vi har ett ansvar att visa föräldrarna och ge dem ett stöd genom detta med åldersbestämning. Jag är djupt orolig för SD:s linje i den här frågan.