Mats Odell (KD):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag har för avsikt att vidta några åtgärder angående regeringens utnämningspolitik med anledning av hanteringen vid tillsättandet av en ny generaldirektör för Försäkringskassan. Svaret på frågan är enkelt.
Ja, vi kommer att fortsätta att reformera utnämningspolitiken i riktning mot en mer öppen, en mer förutsägbar och en mer spårbar process. Resultatet av det hittills genomförda reformarbetet har inte heller låtit vänta på sig.
Regeringen har under mandatperioden anställt 89 ordinarie myndighetschefer, och fler än hälften av dessa har anställts efter en föregående intresseannonsering. Av de 57 anställningar regeringen beslutade om 2008 föregicks 40 beslut av en intresseannonsering, vilket motsvarar en andel om ca 70 procent.
Den reformerade utnämningspolitiken har också fört med sig att andelen kvinnliga myndighetschefer som den här regeringen anställt uppgår till ungefär 50 procent, och andelen myndighetschefer med en annan etnisk bakgrund har också ökat. De siffror jag nu redovisat pekar alltså tydligt på de effekter den reformerade utnämningspolitiken haft och kommer att ha.
Det är dock så att det i ett enskilt fall kan föreligga så pass särskilda förutsättningar att en chefsrekrytering måste ske med viss hast och därmed i en annan ordning. I budgetpropositionen för 2008 redovisade regeringen under utgiftsområde 2, Samhällsekonomi och finansförvaltning, utförligt motiven till varför undantag från huvudregeln ibland kan komma att bli erforderliga.
"För verksamhetens bästa kan det också i vissa fall bli nödvändigt med ett snabbare tillvägagångssätt än annonsering, exempelvis om regeringen gör bedömningen att myndigheten ifråga skulle påverkas negativt av att vara utan ordinarie chef under en längre tid." Om man tittar på styrelsens roll i ett rekryteringsförfarande är det normalt så att regeringen för en dialog med styrelsens ordförande.
Det är därefter dennes uppgift att informera ledamöterna i styrelsen om det pågående arbetet. Dialogen med styrelsen inleds ofta med att denna bjuds in att lämna underlag till den kommande kravprofilen. Det förekommer också att styrelsens ordförande deltar i de intervjuer som genomförs inför regeringens beslut. Det är självklart så att regeringen gärna tar till vara den kompetens och den erfarenhet som finns i en styrelse inför en kommande rekrytering.
Det jag nu redovisat om styrelsens roll i ett rekryteringsarbete påverkas naturligtvis om ett rekryteringsbehov uppkommer mer oväntat, som i det här fallet. Om till exempel en chef hastigt vill lämna sitt uppdrag måste regeringen snabbt bedöma om det finns förutsättningar för en lösning där en vikarierande myndighetschef kan driva verksamheten vidare i avvaktan på att en rekryteringsprocess slutförs.
I vissa fall går det att lösa chefsfrågan med ett vikariatsförordnade, medan det i andra fall bedöms som mer lämpligt med ett snabbt beslut om en ny, ordinarie myndighetschef. Att i förväg bestämma att det alltid skulle vara den ena eller den andra ordningen skulle enligt min mening kunna leda till situationer där verksamheten riskerar att skadas.
Detta får i sin tur konsekvensen att de gängse kontakterna mellan en styrelse och regeringen i ett rekryteringsärende inte alltid kan upprätthållas.
Det betyder att regeringen i enstaka fall är tvungen att agera snabbt utifrån den information man har tillgänglig och vidare att styrelsen i en sådan situation av lätt förstådda skäl inte alltid kan hållas fullt informerad om ett pågående rekryteringsärende.
Det fåtal ärenden det funnits anledning att hantera på ett sådant sätt bör dock sättas i relation till det totala antalet rekryteringar regeringen har genomfört. Det visar sig att det är ett mycket begränsat antal rekryteringar som kräver den hast som det exempel Eva-Lena Jansson pekat på.