KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Bengtzboe (M):
Jag delar inte riktigt beskrivningen att svensk arbetsmarknadslagstiftning och arbetsmarknadspolitik är små perifera frågor, även om det självfallet otvivelaktigt är så som det redan har konstaterats - att migrationen har stor påverkan på integrationen. Självfallet beror Sveriges förmåga att snabbt integrera fler människor in i samhället på hur många som kommer, vilken utbildningsnivå de har och vilka insatser som sedan sker. Det hela beror också på hur väl svensk arbetsmarknad mår.
Om vi gör det möjligt för högkompetenta arbetsinvandrare att komma till Sverige kommer det att stärka svensk ekonomi, vilket kommer att gynna alla som har en svag ställning på svensk arbetsmarknad. Migrationen har dock absolut en stor påverkan. Praktiskt taget har nog alla partier i Sveriges riksdag, vågar jag påstå, under de senaste tio åren gjort ganska kraftiga omprövningar av sin migrationspolitik.
Trots vad som till och från sägs från denna talarstol finns en utbredd medvetenhet om att migrationen påverkar integrationen och hur den sociala sammanhållningen i samhället ser ut - därav de stora omsvängningar som den förra regeringen gjorde och därav de stora omsvängningar som andra partier också har gjort under perioden. Det har varit mycket fokus på andra partier som har bytt uppfattning eller så att säga vridit sin syn på migrationspolitiken.
Men den utveckling under perioden som jag nästan tycker är mest intressant är Sverigedemokraternas syn på migration. Liksom i denna debatt blottläggs hur besatta de är av migration. När svensk migrationspolitik stramas upp är Sverigedemokraternas svar alltid: Färre! Om det så vore noll invandrare som kom till Sverige skulle Sverigedemokraternas svar alltid vara: Färre! Det finns i Sveriges riksdag partier som bara pekar på problem, och till dem sällar sig Sverigedemokraterna.
Det finns också partier som låtsas om som att inga problem finns. Jag är stolt över att företräda ett parti som erkänner problem men också visar att de går att lösa.
Erik Bengtzboe (M):
Den budget som nu ska antas är baserad på Alliansens gemensamma politik enligt en reservation från Moderaterna och Kristdemokraterna och innebär 1,2 miljarder till mindre barngrupper i förskolan. Vi höjer anslaget till högre utbildning med 400 miljoner. Vi höjer anslaget till yrkeshögskolan med 250 miljoner.
Vi avsätter 100 miljoner för inrättandet av språkförskola, och vi skjuter till 7 miljarder till kommunerna och huvudmännen för att de ska kunna leverera bra verksamhet. Totalt ökar budgeten för skola och utbildning med 2,38 miljarder jämfört med årets budget.
Den budget som Moderaterna och KD har fått igenom betyder att det blir mer pengar till skola och utbildning än vad någon S-V-MP-regering någonsin har levererat. Anslagen ökar alltså med 2,38 miljarder. Hur, fru talman, kan det i Matilda Ernkrans värld innebära att man drar ned på skolan?
Erik Bengtzboe (M):
Det tycks ha blivit kutym för Socialdemokraterna att retorik går före politik. Mellan 2006 och 2014 ökade anslagen till svensk skola. Det vet utskottets ordförande, fru talman. Sanningen är att anslagen nu ökar från 77,9 miljarder till 80,3 miljarder. Hur kan 80 miljarder i Matilda Ernkrans värld vara mindre än 77 miljarder?
Hur går den matematiken ihop i Socialdemokraternas värld? Anslagen till skola och utbildning ökar alltså med 2,38 miljarder. Att skicka signalen till svenska lärare, föräldrar och kommunalråd att vi drar ned är direkt oansvarigt och ohederligt. Och, fru talman, det är ta mig tusan ovärdigt utskottets ordförande.
Erik Bengtzboe (M):
Tack, Daniel Riazat, för anförandet! Låt mig först och främst konstatera att de riktade statsbidrag som Daniel Riazat hänvisar till när det gäller bland annat upprustning av skollokaler och jämlikhetspengar upphör den sista december i år, oavsett vad övergångsbudgeten säger. I och med att bemyndigandet att spendera pengarna upphör den sista december finns alltså de pengarna inte tillgängliga 2019.
Detta vet Daniel Riazat mycket väl, för det är något som riksdagen beslutade när man antog den förra budgeten från S, V och MP. De pengarna försvinner alltså den sista december oavsett om övergångsbudgeten går igenom eller inte. Sedan känner jag ett behov av att bemöta diskussionen om förskoleklassen och att göra grundskolan tioårig.
Vi är övertygade om att det kommer att stärka progressionen i skolsystemet och kunskapsinhämtningen om förskoleklassen inte blir den fristående satellit som den i dag är i skolsystemet. Det finns ganska mycket forskning som ger belägg för detta.
Bland annat finns det svensk forskning som konstaterar att svenska förskoleelever själva tror att de ska börja skolan när de börjar förskoleklassen och sedan blir besvikna när de inser att det är först ett år senare som skolan börjar. Förslaget handlar inte om att utöka undervisningstiden eller ens om att förändra det pedagogiska innehållet i förskoleklassen, som det ibland ges sken av.
Förskoleklassen ska se ut mer eller mindre som den gör i dag, men vi vill att den organisatoriskt ska vara en del av lågstadiet, för att vi ska slippa den typ av onödiga överlämningar som vi vet att ett stadiebyte tyvärr innebär, där många elever faller ur och halkar efter. Jag ser inte riktigt vad Vänsterpartiet finner så provocerande i detta. Vad är så dumt med att göra lågstadiet fyraårigt?
På vad sätt vore det dumt om förskolepedagogiken kunde följa med in i lågstadiet för de elever som behöver mer av förskolepedagogiken?
Erik Bengtzboe (M):
Jo, Daniel Riazat, den forskningen finns, och den företräds av bland andra Åsa Fahlén och Lärarnas Riksförbund, som har som ett skarpt krav på nästa regering att förskoleklassen ska ingå i grundskolan och att grundskolan ska göras tioårig. Däremot har de invändningar mot att utöka undervisningstiden. Detta skulle Daniel Riazat veta om han hade läst den debattartikel av Åsa Fahlén som han själv hänvisade till.
Det gör enormt stor skillnad om vi kan garantera att de elever som befinner sig i förskoleklassen och som av olika anledningar behöver extra stöd och insatser kan fortsätta att få dessa kontinuerligt in i lågstadiet. I dag vet vi genom alla utvärderingar vi får att oerhört många elever tappar detta stöd och dessa insatser när överlämningen från förskoleklass till lågstadiet görs.
Förskoleklassen blev med stöd av Vänsterpartiet obligatorisk. Den är redan på plats. Varför inte göra det enklare för lärarna att följa med och ta hand om eleverna?
Erik Bengtzboe (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen konstaterar alltså att uppemot en halv miljard kronor bara 2017 felaktigt har betalats ut från akassan. Det är ytterst allvarligt. Det handlar i förlängningen om arbetstagares inbetalade avgifter till a-kassan, och det handlar också om stora summor skattepengar som inte har gått till det de ska gå till.
Det bör vara någonting som oroar regeringen, det bör vara någonting som leder till åtgärder och det bör vara någonting som man ser ganska allvarligt på när upp till en halv miljard kronor per år rullar på ett felaktigt sätt. För det första är det - precis som statsrådet är inne på, herr talman - avgörande för legitimiteten för det svenska systemet och den svenska modellen.
Vi har ur ett internationellt perspektiv generösa försäkringar för att säkerställa att det finns en omställning för människor rent ekonomiskt vid tider av arbetslöshet. Det förutsätter att man står till arbetsmarknadens förfogande, att man aktivt söker arbete och att man gör sig själv anställbar och därmed behåller en fot inne på arbetsmarknaden i stället för att slås ut.
Att IAF då konstaterar att uppemot var tredje person lämnar felaktiga uppgifter om att man söker jobb och därför också får felaktiga utbetalningar är ytterst allvarligt. Men vad som är ännu mer allvarligt är att den största felkällan till att det sker felaktiga utbetalningar är just att den statliga myndigheten Arbetsförmedlingen inte följer det regelverk som riksdag och regering har satt upp.
För det andra leder detta, herr talman, också till stora problem för hur svensk arbetsmarknadspolitik fungerar. Vi vet att en av de viktigaste åtgärderna för att säkerställa att människor får jobb är att man aktivt står till arbetsmarknadens förfogande, att man söker jobb, att man är tillgänglig och att man inte gradvis rör sig allt längre bort från arbetsmarknaden från det att man förlorar sin anställning.
Att då regelverket så flagrant bortses ifrån får därmed allvarliga konsekvenser - inte bara för legitimiteten för systemet, inte bara för finanserna för a-kassan och staten, utan också för de reella möjligheterna för arbetslösa att få jobb.
När det är alldeles för enkelt att fuska, när man inte behöver söka jobb och när Arbetsförmedlingen dessutom inte gör de kontroller den ska göra och inte följer upp på det sätt den ska leder det helt enkelt till att människor inte följer regelverket.
Det leder också till att människor inte får de stödåtgärder och de insatser från Arbetsförmedlingen som de ska få, som de har rätt till och som är viktiga - vilket inte minst det ansvariga statsrådet brukar påpeka - för att arbetssökande ska komma närmare arbetsmarknaden.
Min fråga till statsrådet kvarstår, herr talman: Ser statsrådet verkligen inget behov alls, med de ganska allvarliga uppgifter som nu har upprepats ett antal år, att reagera och se till att Arbetsförmedlingen faktiskt följer det regelverk som finns?
Erik Bengtzboe (M):
Det uppskattas att statsrådet konstaterar det. Men i svaret konstaterar också statsrådet att man helt enkelt får följa frågan framåt och att några åtgärder just nu inte är aktuella. Åtminstone har man inte planerat att vidta några åtgärder, trots att man i flera år har misstänkt att de här bristerna finns och nu har fått se dem svart på vitt. Det tycker jag är tämligen allvarligt. Jag tycker att regeringen borde ha lite mer långsiktighet i det hela. Herr talman!
Statsrådet hänvisar i sitt svar till att en del av lösningen är det allmänna arbetet med att nu reformera Arbetsförmedlingen och att Arbetsförmedlingen kommer att få en ny roll där detta ska följas upp. Så är det: Arbetsförmedlingen står inför en stor reform till följd av januariöverenskommelsen mellan fyra partier.
Arbetsförmedlingen ska bli en smal expertmyndighet som har som sin främsta uppgift att just genomföra kontroller, det som man uppenbarligen misslyckas med. Tycker statsrådet att svenska folket och Sveriges riksdag kan känna sig trygga med en reform där detta uppdrag ska gå till en myndighet som uppenbarligen misslyckas med det i dag?
Erik Bengtzboe (M):
Det är sannerligen så att det svenska rättssystemet och den svenska modellen ser ut på ett sådant sätt att det är myndigheter som är ansvariga. Men det är också regeringen som är ansvarig för myndigheterna. Det är inte så att Sveriges riksdag kan tillkalla sig generaldirektören och låta honom svara på frågor. Det är faktiskt ansvarigt statsråd som måste se till att myndigheterna fullföljer sitt uppdrag på det sätt som de ska göra. Statsrådet hänvisar till diffusa åtgärder i ett läge där en halv miljard årligen rullar ut ur a-kassorna.
Det känns som att det finns en hel del här som regeringen skulle kunna ta tag i. Det gäller framför allt i ett läge där vi konstaterar att svensk arbetsmarknad, herr talman, blir alltmer tudelad. Samtidigt som högkonjunkturen rullar på och arbetslösheten sjunker i stora breda grupper kan vi konstatera att arbetslösheten biter sig fast för andra. Det är uppenbart att vi med nödvändighet behöver bli bättre på att ge stöd och på att utbilda och matcha människor för att de lättare ska kunna ta sig in på arbetsmarknaden.
Och det är uppenbart, herr talman, att de verktyg och den politik som behövs saknas hos den nuvarande regeringen. Arbetsförmedlingen och dess funktion samt a-kassans funktion är grundläggande i detta tillsammans med att man har en välfungerande kompetensförsörjning som gör att vuxna människor faktiskt kan ta sig in på arbetsmarknaden. Det handlar om att kompetensväxla och kompetensförstärka när den kompetens man har blir otillräcklig för arbetsmarknaden.
Mot bakgrund av detta, herr talman, är det extra oroväckande att man i den budget som regeringen precis har lagt fram drar bort en halv miljard kronor från Sveriges kommuner när det gäller anslagen till just vuxenutbildning. Herr talman! Regeringen pratar om åtgärder. Jag tror att riksdagen skulle uppskatta om de faktiskt också kom på plats.
Erik Bengtzboe (M):
Tack, Ylva Johansson, för svaret! Att prata om en nollvision är enkelt. Att fylla den med ett innehåll som verkligen gör skillnad verkar vara desto svårare för den sittande regeringen. Det som oroar mig är att ju fler gånger Ylva Johansson tar initiativ i frågan och ju fler gånger man hävdar att detta är prioriterat och det viktigaste som kan ske, desto mer ökar dödsolyckorna.
Det kanske är dags för regeringen att prioritera om sin politik och inse att man har prioriterat fel under de gångna fyra åren?
Annika Eclund (KD):
Vi har hört många av de socialistiska representanternas tal i dag som handlar om att strypa valfriheten för våra barnfamiljer. Och jag välkomnar att man är så tydlig från det socialistiska hållet. Då vet vi vad vi har att kämpa emot.
I Socialdemokraternas och Vänsterpartiets värld vet man bäst från statens sida vad som är bäst för det enskilda barnet och för den enskilda familjen. Här ser vi på samhället på helt olika sätt. Det verkar som att vi lever på helt olika planeter. Inom allianspartierna ser vi att människor är olika, unika. Även våra barn är det.
Det behövs därför olika lösningar, unika lösningar, för att tillgodose barnomsorgen. Vi vill att föräldrarna ska öka tiden med barnen. Vi vill att föräldrarna ska ha delaktighet i barnens liv.
Om det är så att man vill utnyttja barnomsorgspengen och man därmed ska ställa krav på pedagogisk utbildning faller hela idén med valfrihet.
Annika Eclund (KD):
Jag tänker ta upp en fråga som jag tycker att utbildningsministern inte riktigt tog upp i sitt anförande. Det gäller de 3 miljarderna till generella löneökningar till våra lärare. Tidningen Göteborgs-Posten skrev den 5 november i år om de generella löneökningarna som utbildningsministern utlovade i höstens valrörelse.
Man refererar vad en lärarstudent har sagt, nämligen följande: För första gången på länge fick jag en härlig känsla i magen som lärarstudent när jag hörde att Miljöpartiet gick till val på att höja lärarlönerna med 10 000 i månaden. Men sedan kom dråpslaget i SVT:s partiledarintervju. Det visade sig att de tidigare 10 000 kronorna plötsligt krympte till en femtedel - 2 000 kronor - och besvikelsen blev stor.
Sedan kom nästa besked från Lärarförbundet som hade gjort uträkningar. Då motsvarar regeringens satsningar på 3 miljarder kronor år 2016 ungefär 800 kronor för Sveriges lärare. Jag skulle önska att statsrådet utvecklar och förklarar hur det ligger till med dessa generella löneökningar som statsrådet utlovade till landets lärare.
Annika Eclund (KD):
Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det kanske låter som om jag skulle vara emot löneökningar för lärarna. Men det är precis tvärtom. Jag håller med om allt det som utbildningsministern säger. Det som jag vänder mig emot är de förvirrande beskeden. Vad är det egentligen som kommer att hamna i lärarnas lönekuvert?
I en intervju med utbildningsministern i Dagens Nyheter sade han: Kommunerna måste lova att inte lärares löner i kommande valrörelse ska ligga lägre än märket i avtalsrörelsen. Ska lärarna inte heller kunna ta för givet att de får de 800 kronorna? Om jag förstår detta rätt blir det 800 kronor om kommunerna tillsammans med SKL väljer att prioritera lärarna i kommande budgetar.
Jag vänder mig helt enkelt emot alla förvirrande besked. Vad kommer att hamna i lärarnas lönekuvert? Jag vore tacksam om utbildningsministern vill kommentera även detta.
Annika Eclund (KD):
Tack för tillfället att få en replik när man kommer in så sent i debatten. Jag förstod inte riktigt att vi skulle ha ett annat förslag än övriga Alliansen. Jag ledde det kristdemokratiska arbetet runt skolfrågor i två år, och vi fick fram en skolrapport på 43 sidor. En del av rapporten innehåller förslaget om mer idrottstimmar från 500 till 600 timmar.
Precis exakt den skrivningen och det förslaget har anammats av den övriga Alliansen. Den frågan förstod jag inte riktigt. Jag är glad över att förslaget har fått genomslag. Jag talar gärna med mina allianskompisar om andra förslag. Stefan Jakobsson vet nog att Kristdemokraterna i alla sammanhang lyfter fram det civila samhället.
Samhället ska byggas underifrån. Organisationer, föreningar och kyrkor som kan tänkas bidra till samhället ska stöttas. Där är vi helt på samma linje.
Annika Eclund (KD):
Jag kommenterar gärna detta också. Både Stefan Jakobsson och jag har erfarenhet av att vara lärare. Det finns ett problem med att de ämnen som ska vara praktiska eller estetiska ämnen blir mer och mer teoretiserade. Det gäller hem- och konsumentkunskap samt idrottsämnet. Våra elever sitter och skriver och skriver. Vi måste lyfta fram den delen av utbildningen som är både praktisk och estetisk.
Den tillför så mycket även för de andra teoretiska ämnena.
Annika Eclund (KD):
Alla vuxna ska ha möjlighet att öka sina kunskaper och sin kompetens. Det kan handla om personlig utveckling eller om vägen till arbete och egen försörjning. Man kanske behöver skola om sig av olika anledningar för att få en andra eller varför inte en tredje chans i livet.
Jag kommer själv från en industriort i Västergötland, en plats där så gott som alla som inte varit anställda inom offentlig sektor har haft ett arbete inom möbelindustrin. På en ort med 10 000 invånare fanns det 80 möbelfabriker när jag växte upp. Det räckte att efter avslutad grundskola ringa på dörren hemma hos min pappa, som var fabriksägare, och säga: Jag vill ha jobb. Svaret blev: Ja, det går bra. Du kan börja i morgon.
Ställ dig vid den där maskinen! Och där har de stått till nu. Fabriken finns inte längre. De nya ägarna valde för ett par år sedan att flytta tillverkningen utomlands. Vad ska nu personer som är 50-plus göra, personer som inte ens har en gymnasieutbildning att luta sig mot? Vid en första anblick ser det hopplöst ut.
Men det är här som dagens debatt kommer i ljuset, den viktiga debatten om vuxenutbildning. Herr talman! Det måste finnas en mängd olika och flexibla lösningar för den som behöver en andra chans. Det har gällt mig, och det kan komma att gälla dig i framtiden. Lösningen kan vara komvux för att komplettera sina studier.
Det kan handla om att man behöver få tidigare utbildningar eller kunskaper validerade eller att man kan behöva en utbildning på yrkeshögskola. Just yrkeshögskolan har ju visat sig vara en mycket lyckad satsning. Nio av tio examinerade har ett arbete ett år efter avslutad utbildning, och sex av tio har ett arbete som helt eller delvis överensstämmer med utbildningen.
Att ha möjlighet att komplettera sin utbildning eller att skola om sig och skaffa sig en ny yrkesutbildning är helt nödvändigt i dagens samhälle som förändras i ett aldrig tidigare skådat tempo.
Vi ska utbilda för arbetslivet, vilket ställer krav på vårt utbildningssystem, men också ge eleverna genom hela utbildningssystemet verktyg för att klara omställningen till nya arbetsuppgifter och nya yrken. Vi har ju ingen aning om vad arbetslivet kommer att kräva om 20 år.
Vi ska inte bara utbilda våra elever för arbetslivet utan för hela livet och ge dem de rätta verktygen. Nu kanske ni undrar hur det gick för de över 200 arbetarna på fabriken i Tibro kommun. Jo, de som inte var nära pensionsåldern har i dag genom massiva insatser och flexibla lösningar hittat nya vägar och utmaningar i livet.
Därför är dagens ämne i denna talarstol så viktigt, nämligen att vidareutveckla alla de möjligheter som gör att människor, av vilka anledningar det än må vara, hittar sin väg till en meningsfull tillvaro och egenförsörjning. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 2.
Annika Eclund (KD):
Fram till nu har regelverket kring fjärrundervisning i bästa fall kunnat beskrivas som otydligt. Det kan tyckas märkligt i vårt land, som är ett av de mest uppkopplade samhällena i världen. Det har fått en del onödiga konsekvenser.
Redan i november förra året kunde vi läsa om hur Skolinspektionen kritiserade Ådalsskolan i Kramfors för att de hade köpt fjärrundervisning från Språkskolan i Uppsala. Anledningen var att Ådalsskolan ville säkra elevernas möjligheter till modersmålsundervisning. Även i Ljusdals kommun fick man kritik av samma anledning. Fallet var uppe i går kväll i medierna.
Det känns absurt att rektorn i Kramfors tvingas bryta mot lagen för att uppfylla en annan lag, nämligen lagen om elevers rätt till modersmål. Fru talman! Pedagogik och lärande fungerar i de flesta fall bäst i möten öga mot öga. Möjligheten till konstruktiv återkoppling blir mer direkt, mer nära. Samtidigt vet vi att det finns många tillfällen då detta inte är möjligt.
Det kan röra sig om att elevunderlaget är otillräckligt eller att behöriga lärare saknas. Men eleverna har fortfarande rätt till likvärdig och högkvalitativ undervisning. Det kan gälla ungdomar som läser modersmål. Det kan också till exempel gälla unga elitidrottare som åker utomlands för att de har blivit ungdomsproffs och då riskerar att inte fullgöra gymnasieskolan. Då kan möjligheterna till fjärrundervisning med tekniska medel vara ett välkommet alternativ.
Man skulle kunna nämna många exempel där fjärrundervisning kan vara en välkommen väg, och kanske den enda vägen, till utbildning. Fru talman! Jag menar att de krav på utbildningens område som vi ställer på huvudmännen blir lättare att tillgodose genom detta. De kanske till och med bara kan tillgodoses om vi ser till att använda de teknikvänliga lösningar som finns. Vi vet att det är oerhört olika förutsättningar i våra kommuner.
De skiljer sig åt till ytan, i befolkningsstorlek och så vidare. Det är olyckligt om man kraftigt begränsar möjligheterna till fjärrundervisning till vissa områden. Att regeringen ska bestämma över vilka ämnen som ska godkännas är fel väg att gå. Om eleverna undervisas av behöriga legitimerade lärare ser Alliansen inget hinder för att undervisningen ska kunna ske i fler ämnen.
Vi har starka remissinstanser på vår sida: SKL, Umeå universitet och Friskolornas riksförbund. Därmed vill jag yrka bifall till reservation nr 1.