KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Det ställdes en fråga om varför vi reglerar avgifter men inte hur stora grupperna är. Maxtaxan handlar om att vi ska se förskolan som en del i den generella välfärden. Det ska inte vara en avgift som är 5-6 % av föräldrarnas inkomst, vilket det inte är för skolan. Om vi skulle diskutera en avgift i skolan skulle nog kammaren ganska enhälligt vara kritisk till det. Det är naturligtvis en ekonomisk fråga hur stora grupperna är. Det vill jag inte förneka.
Men i mångt och mycket är det också en pedagogisk fråga. Att ha grupper av en viss storlek handlar inte om att barnen alltid befinner sig i den storlek som vi har i statistiken. Beroende på hur mycket personal det är finns det naturligtvis olika möjligheter att dela upp gruppen under dagens lopp. Det är därför som personalförstärkningen är väldigt betydelsefull och personaltäthetsmåttet också är väldigt viktigt. Bakom siffrorna finns barn. Jag delar din uppfattning. Det var inte på det jag syftade när jag sade att vi inte ska diskutera siffror.
Siffrorna ser lite olika ut och innehåller lite olika uppgifter när det gäller till exempel kostnaden per barn. Det gäller även barngruppernas storlek där vi har sett uppgifter om att det finns barngrupper på 35 barn. Sannolikt menar man inte att det sitter 35 barn i en grupp utan att det är en avdelning som är väldigt stor eller en förskola som är väldigt stor.
När det gäller frågan om barngruppers storlek kommer Skolverket efter årsskiftet att utfärda allmänna råd. Jag säger inte att de framför allt kommer att innehålla råd om barngruppers storlek. Men jag skulle bli förvånad om det inte var en av de ingredienser som Skolverket väljer att ta upp när man på basis av forskning och erfarenhet ger råd till kommuner om hur verksamheten skulle kunna bedrivas med bästa möjliga kvalitet.
Sedan säger Christer Nylander att det finns brist på konkreta förslag på departementet. Det råder inte alls brist på konkreta förslag. Det handlar om en avvägning mellan kommunernas ansvar och vad kommunerna bestämmer, vad professionen bestämmer och vad vi ska ha statligt reglerat. Det är inte självklart att allt vi är missnöjda med sköts och hanteras via en statlig reglering. Däremot finns det en stor brist på förslag från Folkpartiet, eftersom vi ständigt får vänta på de förslagen.
Framför allt ser jag fram emot den motion som Folkpartiet presenterar ihop med tre andra borgerliga partier där man är överens om vårdnadsbidrag, tak för barngruppers storlek, hur vi ska tillföra pengar till kommuner för att anställa mer personal med mera. Jag lyssnar med nöje på den debatten.
Lena Hallengren (S):
Jag har inte för avsikt att ägna debatten åt maxtaxan. Det är klart att det är en väldig skillnad att diskutera maxtaxa eller barngruppernas storlek. Det har väldigt olika syften. Det handlar inte om samma prislappar. En fråga handlar om att förskolan är det första steget i det formella lärandet. Det är en del av den generella välfärden. Barnfamiljer ska inte betala 3 000-4 000 kr för att ha möjlighet att arbeta, betala skatt och samtidigt ha sina barn i en förskoleverksamhet.
Därför har maxtaxan varit väldigt betydelsefull för att minska skillnaderna i avgifter mellan kommuner. Det har gjort det möjligt för föräldrar att utan ett alltför stort ekonomiskt avbräck ha sina barn i förskoleverksamhet och kunna arbeta samtidigt. När det sedan gäller barngruppens storlek säger Christer Nylander här att det står att gruppstorlek tycks ha större betydelse än personaltäthet. Fortsätter man kan man också läsa: Det finns dock inte något stöd i forskningen för att det skulle finnas en gruppstorlek eller personaltäthet som är den lämpligaste i alla sammanhang.
Även andra faktorer är betydelsefulla för en god kvalitet i förskolan som barngruppernas sammansättning, personalens kompetens och pedagogiska samsyn, förskolans ledning, lokalens utformning och upptagningsområdets karaktär. Detta för mig osökt till att det handlar om en fråga som kommunen allra bäst kan se, snarare än att vi statligt säger: Så här många barn ska det finnas i varje barngrupp!
När vi tillskjuter 1 miljard 2005, 2 miljarder 2006 och så vidare handlar det om att personaltätheten ökas med 10 %. Det ger en god förutsättning för de kommuner som har ambitionen - vilket ganska många har - att ha mindre barngrupper och att helt enkelt förbättra kvaliteten. Propositionen innehåller flera förslag som handlar om just det som jag nyss citerade och som också påverkar kvaliteten, nämligen personalens kompetens.
Vi föreslår en barnskötarutbildning, och för inte så länge sedan förlängde och förstärkte vi förskollärarnas utbildning. Det gäller också den pedagogiska samsynen och förskolans ledning. Vi tydliggör att det är förskolläraren som har det övergripande pedagogiska ansvaret. Upptagningsområdets karaktär och lokalernas utformning är uppenbara exempel på hur man lokalt allra bäst ser behoven.
Lena Hallengren (S):
I den mån som öppna förskolan finns ska den följa läroplanen. Däremot har vi inte för avsikt att i propositionen ta initiativ till förstärkningar som tvingar fram öppna förskolor i kommunerna. Jag vill gärna återkomma till det jag sade i mitt svar. Det finns olika skäl till dessa nedläggningar.
Jag tror att varken interpellanten eller jag själv har tillräcklig kunskap för att tala om vad det egentligen beror på. Hur stor andel beror på ekonomiska skäl? När handlar det om ett minskat behov? När är det med andra ord motiverat, och när är det mindre motiverat? Jag vill därför ta tillfället i akt att berätta att jag kommer att ge ett uppdrag till Skolverket och Myndigheten för skolutveckling när det gäller den öppna förskolan.
Man ska se över och införskaffa nationell kunskap om kommunernas motiv till nedläggning av öppna förskolor, undersöka vilka konkreta planer kommunerna har och i vilka former de öppna förskolorna ska leva vidare. Myndigheten för skolutveckling ska sprida goda exempel till kommunerna och ge information om öppna förskolors mål och syfte, men också undersöka om kommunerna vill delta i ett gemensamt erfarenhetsutbyte. Det är ingen tvingande verksamhet, men det är en viktig verksamhet. Det är interpellanten och jag överens om.
Lena Hallengren (S):
Vi kan nog vara överens om att behoven ser annorlunda ut i dag med de reformer som har genomförts. Behoven kan se annorlunda ut när föräldrar som är föräldralediga eller arbetslösa ändå har möjlighet att ha sina barn inskrivna i den ordinarie förskoleverksamheten, som ju ska ge den pedagogiska stimulans som annars är avsikten med den öppna förskolan. Något som vi kanske har glömt bort lite grann i debatten - jag nämnde det bara hastigt i mitt svar - är familjecentraler. De kan vara ett sätt att anpassa öppna förskolor till andra behov, som kan finnas i många kommuner.
Det finns ett hundratal familjecentraler. Jag har inte tillräcklig kunskap för att veta om de finns i kommuner där man inte har öppna förskolor, men jag tror att de i många fall kan överlappa och komplettera varandra. Den samlade bilden tycker jag att vi ska skaffa oss. De kommuner som har en öppen förskola har naturligtvis krav på sig att följa läroplanen. Det finns också en fortsatt hög kvalitet på de öppna förskolor som finns.
78 % av personalen har pedagogisk högskoleutbildning, vilket är den högsta andelen som vi har inom någon förskoleverksamhet. Den verksamhet som finns håller alltså en god kvalitet. Men det ser annorlunda ut i dag, och Skolverket och Myndigheten för skolutveckling får helt enkelt återkomma med resultaten av sin utredning, som ska visa vad det kan bero på. Jag är medveten om att vi lever i en annan tid och att behoven ser annorlunda ut.
Det är inte alltid så att en nedläggning är fel, utan ibland handlar det om en omstyrning till familjecentraler och ibland handlar det om att behoven faktiskt ser annorlunda ut. Det får vi ha förståelse för. Samtidigt ska vi naturligtvis på alla tänkbara sätt betona den öppna förskolans betydelse. Det är ett av de sätt som vi kan använda oss av när det gäller att förhindra nedläggning och ytterligare betona behovet för kommunerna.
Vi kan skriva om det i den förskolepolitiska propositionen och ge möjlighet att använda de kvalitetssäkrande medlen, som ändå består av 500 miljoner kronor. De kan i dag användas till fritidsverksamhet och förskoleverksamhet, men det finns också möjlighet att använda dem för den öppna förskolan. Det torde innebära att de ekonomiska skälen för nedläggning minskar framöver.
Lena Hallengren (S):
Det finns naturligtvis ingen anledning att dra ut på tiden med att få svar från utredningen och det uppdrag som vi ska lämna till myndigheterna. Vi får fortsätta diskussionen då, helt enkelt. Det finns ju ingenting som med självklarhet säger att den utveckling som har skett kommer att fortsätta, utan vi får hoppas att signalerna går fram till kommunerna och deras politiker och beslutsfattare.
Lena Hallengren (S):
Det känns väldigt spännande att ta över ansvaret för studiestödsfrågor och studiesociala frågor, inte minst mot bakgrund av den otroliga utveckling som vi har sett under de senaste åren. Alltfler studerar på högskola och har möjlighet att göra det oavsett sin sociala bakgrund. Den sociala snedrekryteringen minskar ju, även om den fortfarande är en stor utmaning för oss att arbeta med. Det är någonting som jag med glädje ska ta mig an.
För mig är det viktigt att vi har generella studiestöd som innebär att alla får lika förutsättningar att studera. Precis som Torsten Lindström skriver i sin interpellation och upprepar i sin fråga - och jag kan också upprepa mitt svar - ska nu barntillägget införas. Vi vet att studerande med barn har en särskilt tuff ekonomisk situation.
Barntillägg, flerbarnstillägg, höjda barnbidrag, ytterligare stöd till barn som lever i utsatta familjer är åtgärder som är mycket betydelsefulla för att man i familjer med barn ska kunna studera. Jag noterar också att det i Kristdemokraternas budgetförslag inte finns några medel avsatta för ett barntillägg. Det är ju lätt, Torsten Lindström, att stå här och prata och komma med förslag, men det vore ju intressant om de rymdes, inte bara i Kristdemokraternas budget utan kanske också i alla fyra borgerliga partiers budgetar.
Återigen: Det känns spännande att ta över. Jag hoppas att få möjlighet att återkomma till riksdagen med ett förslag om ett barntillägg och formerna för det och att återkomma till riksdagen med förslag om att införa ett stöd för att ge fler äldre möjligheter att studera. Det handlar ju om att förverkliga ett livslångt lärande. Jag fortsätter gärna att ta en diskussion med Torsten Lindström om dessa frågor. Inte minst återkommer jag gärna och diskuterar ekonomin utifrån Kristdemokraternas budgetförslag.
Lena Hallengren (S):
Vilken ände börjar man med efter ett sådant inlägg? Jag kan ju göra Torsten Lindström besviken till att börja med genom att säga att det inte är genom att läsa kd:s motioner som jag söker inspiration och inte heller finner någon sådan. Sedan vet jag inte vad det är för tveksamhet som Torsten Lindström kan utläsa. Barntillägget finns med i regeringens budget. Den 1 januari 2006 kan Torsten Lindström om han har lust att skaffa barn också börja studera och kvittera ut ett barntillägg.
Och möjligheten för äldre att studera kommer att genomföras den 1 juli 2006. Jag skulle vilja ge Torsten Lindström ett litet råd inför kommande debatter. Lyssna gärna, ta in! Ställ inte samma frågor likt en papegoja, utan försök att lyssna på svaren. Då kanske vi får en något mer sansad och kanske också lite mer givande debatt vid nästa tillfälle, för jag är säker på att den kommer.
Lena Hallengren (S):
Jag tänker inte debattera skolan. Det tror jag att Birgitta Sellén förstår. Det överlåter jag åt Ibrahim Baylan om en liten stund. Vi måste kunna jobba på flera fronter samtidigt. Vi kan ju inte ta bort 3 miljarder kronor och försämra möjligheterna för dem som i dag saknar gymnasieutbildning. 800 000 svenskar i olika åldrar saknar fortfarande en treårig gymnasieutbildning.
12 % av dem som går i komvux kommer direkt från gymnasieskolan. En del gör det för att de kanske behöver komplettera med ett behörighetsgivande ämne. Man valde kanske ett program där det ämnet inte ingick. Den gruppen minskar, vilket är bra.
Jag tycker att vuxenutbildning framför allt är till för dem som behöver och har rätt att få en andra chans, nämligen vuxna som är äldre än de som är 19-20 år och kommer direkt från gymnasiet. Vad är det för flexibilitet som erbjuds och för vem - om vi nu ska diskutera vuxenutbildningen - ifall man tar bort var tredje plats, tar bort rekryteringsbidrag och korttidsstöd, tar bort resurser för uppsökande verksamhet, tar bort den högre bidragsdelen?
Jag är medveten om att en del av förslagen är Moderaternas, några är Folkpartiets och några Centerpartiets, men man kan ana ett tydligt mönster. Åtgärderna drabbar inte dem som klarat sig bäst i skolan, som tidigare fått mest av utbildningssystemet. De drabbar just de grupper som haft det allra svårast.
Att då skära ned möjligheterna och säga att de inte får plats med hänvisning till att vi i stället satsar tidigare i grundskolan - vilket är jättebra och vi gör det också - duger inte som förklaring för alla dem som redan passerat skolsystemet, kanske med en tvåårig gymnasieutbildning, eller som bara gick nio år för 20 eller 30 år sedan och i dag behöver lära om och lära nytt. Var finns flexibiliteten i vuxenutbildningen hos den borgerliga alliansen och hos Centerpartiet?
Lena Hallengren (S):
Det är riktigt att det kommer en folkbildningsproposition i mars. Det känns väl inte riktigt rätt att nu, när vi diskuterar detta betänkande, ägna oss åt den. Jag hörde Birgitta Selléns hela anförande, om än i kaféet. Jag försökte få i mig lite energi. Ingen ska inbilla mig att de som går i förskolan, som har ett intresse av att läsa och räkna, av att lära, får till svar att nej, du går i förskolan, du får vänta tills du går i skolan.
Jag tror inte att det är så det förhåller sig, och jag tror att den risken kommer att minska ytterligare med den nya lärarutbildningen där man har en ännu bredare kompetens bland dem som arbetar i förskolan. Att å andra sidan säga till den som i dag är 50 år och vill komplettera i en vuxenutbildning att det inte går eftersom vi satsar på förskolan är inte rimligt. Min poäng är alltså att man inte kan spara pengar på vuxenutbildningen och i stället satsa tidigt i skolsystemet och tro att man därmed löst problemet. Man måste jobba på båda fronter.
Jag menar att alliansen begår ett stort misstag när de skär ned på dem som behöver en andra chans, på dem som står längst från utbildningssystemet. Det är precis det man gör när var tredje plats försvinner, när rekryteringsbidrag, korttidsstöd, uppsökande verksamhet försvinner. Det är ett stort problem, och det skapar ett uppdelat samhälle och en sorteringsskola som jag inte vill vara med om.
Lena Hallengren (S):
Svaret är ja. Sedan vill jag ställa en fråga till Torsten Lindström. Jag hörde nämligen hans anförande också. Jag hörde även Lennart Gustavssons replik och tyckte inte att han fick ett särskilt bra svar. Torsten Lindström stod i talarstolen och talade om hur viktigt det var att ge vuxenutbildningen en andra chans. Han sade också att Kunskapslyftet egentligen inte hade inneburit någonting väsentligt. 800 000 människor, Torsten Lindström, fick möjlighet att lära om och lära nytt.
Jag tror att om du sammanträffade med bara några av dem skulle du få en ganska annorlunda bild. Jag är väldigt nyfiken på hur du ser på alliansens förslag där dina två allianspartier vill ta bort var tredje plats i vuxenutbildningen. Hur kan det leda till att fler får möjlighet att lära mer och lära nytt? Hur kan borttaget rekryteringsbidrag, korttidsstöd och pengar till uppsökande verksamhet samt färre högskoleplatser leda till att vi bättre rustar oss för ett kunskapssamhälle?
Jag skulle väldigt gärna vilja ha ett lika bra och kort svar som det jag gav dig, Torsten Lindström.
Lena Hallengren (S):
Torsten Lindström brukar ofta börja sina anföranden med att säga att han inte fick svar på frågan. Det kanske slank med av bara farten. Du fick ju ett svar på frågan. Jag sade att särvux ska bli en rättighet. Torsten Lindström saknar en nationell strategi. Jag måste säga att när jag läser Kristdemokraternas förslag i betänkandet undrar jag vem som saknar strategi.
Man ska ta bort utvecklingspengar på Utvecklingsmyndigheten, ta bort anslaget för uppsökande verksamhet, lägga in valideringsdelegation, CFL och KY-myndighet i Högskoleverket. På vad sätt stärker det vuxenutbildningen? Sedan ska man föra över 10 miljoner till en yrkeshögskola. Tio miljoner kronor, med förlov sagt, blir en rektor, ett par lärare, pennor och suddgummin.
Det räcker inte till så där väldigt mycket för att tala om en nationell strategi och slå sig för bröstet för att man satsar på yrkesutbildningar. En nationell strategi är betydelsefull. Den handlar om precis det som jag sade i mitt anförande, om att fortsätta rikta pengar för att garantera volym i vuxenutbildningen. Vi behöver fler vuxna som får möjlighet att lära, inte färre. Vi tänker bibehålla de förmånliga studiestöd som behövs för att många äldre ska våga ta steget och påbörja sina studier.
Det handlar om rekryteringsbidrag, korttidsstöd. Det handlar också om möjlighet att bedriva uppsökande verksamhet för att verkligen nå de grupperna. Det handlar om barntillägg. Det handlar också om att skjuta lånetrappan framåt i tiden. Så nog har vi ganska många idéer. Jag fortsätter gärna att diskutera det här med Torsten Lindström men hoppas att Torsten Lindström och kd då har en lite mer samlad vision av vuxenutbildningen än att klaga på Kunskapslyftet, att göra egna neddragningar och föra in vuxenutbildning som en del av Högskoleverket.
Det tror jag inte är en framgångsrik modell.
Lena Hallengren (S):
Jag vill börja med att tacka Ulf Nilsson för påminnelsen om yrkesutbildningen. Jag tycker att vi ska tala mycket mer om den i den här kammaren. Jag tycker att vi gör det alltför sällan. Vi behöver göra mer på den fronten. Det är jag helt övertygad om. När det gäller gymnasieskolan menar jag att det steg som tas med lärlingsutbildningar är ett väldigt viktigt steg som blir väl värt att följa. Kvalificerad yrkesutbildning är också en väldigt bra utbildningsform.
Vi är överens om att den ska utökas, men jag menar att det måste göras i en takt som näringslivet klarar av att möta upp, så att vi kan garantera kvaliteten också framöver. Det krävs ju en tredjedel praktik och det krävs ett engagemang mellan näringsliv och högskola för att utbildningen ska bli till. Där kan vi hela tiden konstatera hur många det är som är intresserade av att starta en kvalificerad yrkesutbildning.
Det finns fler än det finns ansökningar men inte i den grad, så här långt, som oppositionen föreslår. När det gäller rekryteringsbidraget vill jag säga att det inte handlar om att studera på olika villkor, att någon ska ha någon form av gratisstudier. Det handlar om att underlätta för en ingång i utbildningssystemet för den som står långt borta, för den som inte har studerat på väldigt länge. Det är ingen som studerar på rekryteringsbidrag genom hela gymnasiet och högskolan.
Det är för en kortare tid som detta kan beviljas, men det ger just möjlighet för den enskilde att faktiskt våga. Att flytta pengar från vuxenutbildningen till KY kan ju låta klokt, men man ska också betänka att KY kräver treårig gymnasieutbildning, vilket innebär att man tar, återigen, från den grupp som skulle behöva mer, som har fått minst av utbildning tidigare i livet i utbildningssystemet.
Vi ger dem rekryteringsbidraget, korttidsstödet, uppsökande verksamhet och 600 miljoner kronor, nämligen var tredje plats i vuxenutbildningen. Det hjälper inte den gruppen över huvud taget att vi stärker vare sig KY eller högskola, med tanke på att frågan som Ulf Nilsson ställde också var hur vi ska ge förutsättningar för dem som inte vill studera vidare.
Lena Hallengren (S):
Ulf Nilsson talar här om helhet. Det är just det jag försöker finna i allianspartiernas reservationer i betänkandet. Man föreslår lärlingsutbildning på gymnasiet som inte ger högskolebehörighet med en hänvisning till att man kan komplettera om man sedan skulle vilja. Samtidigt drar man ned med en tredjedel. Det går inte riktigt ihop. Jag tror inte att vi i ett kunskapssamhälle ska lura en generation unga människor och säga: Du behöver inte högskolebehörighet.
Du kan skaffa det någon gång senare. Jag tror att det är väldigt många som kanske inte alls tänker sig det i dag men som under sitt 40-45-åriga yrkesverksamma liv som de har framför sig kommer att behöva det. Varför ska de gå omvägen över komvux senare? Jag ser ingen anledning till det. Vuxenutbildningen ska finnas för den som av olika skäl missat, behöver lära mer och lära nytt men inte för att vi har byggt in en återvändsgränd. När det sedan gäller KY är det 1 000 ytterligare platser i höst och 1 000 ytterligare i januari.
Vi är överens om att KY ska öka. Vi kan diskutera takten. Det ställdes en fråga om rekryteringsbidraget och hur jag tänker där om man annars inte skulle ha studerat. Det är en rätt komplex fråga att få ett svar på. Det tror jag att alla inser. Vilka är det som har studerat vidare? Det är inte helt enkelt att veta det, eftersom rekryteringsbidraget har fungerat en så kort tid. De som börjar studera med rekryteringsbidrag har stora kunskapsluckor.
De studerar kanske både på grundläggande och på gymnasial nivå. Flera av dem har nog inte ens kommit att få möjligheten att till exempel läsa vidare vid högskola. Rekryteringsbidraget ska utvärderas. Jag kan garantera att vi inte kommer att välja några modeller eller fatta beslut som innebär att vi med ett svep försämrar förutsättningarna för dem som har fått allra minst.
Vi ska inte ta bort var tredje komvuxplats, rekryteringsstöd, korttidsstöd, pengar vill uppsökande verksamhet, utvecklingsmedel för Utvecklingsmyndigheten och så vidare. Det tror jag inte är den väg vi ska gå.
Lena Hallengren (S):
Jag har fått frågan av Margareta Pålsson under en frågestund om vad jag tycker om Moderaternas förslag. Jag har då blivit informerad om att Moderaternas förslag innebär att barn från tre års ålder har en avgränsad period varje dag som är ett lärande. Det går inte att kalla det för något annat än en barnskola, en tidig skolstart. Då slår man sönder det som är den framgångsrika modellen i svensk förskola där omsorg, pedagogik och lärande blandas under dagen för alla åldrar.
Moderaterna har inget bra svar på vad som händer före tre års ålder. Det är inte så intressant. Där kommer Nackamodellen och ett vårdnadsbidrag in. När det sedan gäller resurser kan man inte konstatera annat än att Moderaterna ska göra gigantiska skattesänkningar, som vi inte heller ska glömma bort. Ska vi ned till europeisk nivå handlar det om minus 250 miljarder i intäkter, var femte skattekrona. Man ska göra det och samtidigt skapa en bättre förskola.
Det vore intressant om Margareta Pålsson ägnade sin nästa replik till utveckla hur det ska gå till. Dessutom har Moderaterna röstat emot personalförstärkningsmedel. De menar att öronmärkta pengar leder till ineffektivitet. Man kan inte låta bli att ställa sig frågan: Blir mindre pengar mer effektivt?