KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Jag hänvisar till de åtgärder vi har gjort. Avhysningsreglerna, som såg helt annorlunda ut när vi tillträdde, är nu förenklade. Det är också mycket billigare för markägaren att använda sig av den lagstiftningen. Den nya lagen om människoexploatering har inte ens trätt i kraft, så Jesper Skalberg Karlsson kanske ska vänta lite innan han börjar föreslå ytterligare åtgärder.
Vi har ju inte ens sett hur den lagstiftning som nu träder i kraft fungerar. För första gången har vi ett antal domar. Det hade vi inte heller för några år sedan. Det visar att polisen går till botten med dessa brott, utreder dem på ett bra sätt och får fällande domar.
En del av skälet till att antalet avhysningar minskar uppges vara att polisen nu i betydligt högre utsträckning använder sig av polislagen för att se till att folk inte ligger och sover på ställen där de inte får lov att sova. Så kan man göra när det gäller offentlig mark, till exempel parkerna som Jesper Skalberg Karlsson refererar till.
Det är bara bra, tycker jag, att polisen är mycket mer aktiv nu än man var för några år sedan. Vi får kanske vidta ytterligare åtgärder. Jesper Skalberg Karlsson tog upp frågorna om biluppställningsplatser och bilmålvakter. Min kollega Tomas Eneroth har tillsatt en utredning för att se över hela det regelverket. Det är orimligt att man kan ha flera hundra bilar eller tusentals bilar skrivna på en enskild individ.
Det bjuder in till alla former av missbruk. Men också där ser vi, inte minst i städer som Malmö och Uppsala, att polisen mycket mer aktivt använder den nya lagstiftningen för att ta bort dessa bilar från gatorna och faktiskt också sälja eller skrota dem man tar hand om. Men också där finns det säkert mycket mer att göra, fru ålderspresident.
Morgan Johansson (S):
Anders Hansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder i syfte att återställa Polismyndighetens tidigare särskilda enheter med uppgift att utreda narkotikabrottslighet. Regeringen verkar för en folkhälsobaserad syn på alkohol-, narkotika, dopnings- och tobakspolitiken med insatser mot både tillgång och efterfrågan på narkotika. Regeringen menar att folkhälsoperspektivet också inrymmer en restriktiv narkotikapolitik som ett viktigt medel för att hindra att narkotika kommer ut på den svenska marknaden.
Arbetet för ett narkotikafritt samhälle är en självklar och viktig del av Polismyndighetens verksamhet. Myndigheten arbetar på en rad sätt mot narkotika, till exempel genom riktad patrullering och genom att vara extra synlig på utsatta platser. Polismyndigheten arbetar förstås också med riktade insatser mot narkotika, som inte sällan är en huvudsaklig inkomstkälla för kriminella grupperingar. Narkotikasituationen och problematiken skiljer sig åt i landet. Mot den bakgrunden ser också Polismyndighetens arbete olika ut i regionerna.
Regeringen har vid flera tillfällen klargjort att det är verksamhetens behov som ska styra sammansättningen av kompetenser i Polismyndigheten. Regeringen har inte för avsikt att styra vilka specialistkompetenser eller grupper som ska finnas i Polismyndigheten. Det är myndigheten som avgör hur resurser ska fördelas inom organisationen och vilka åtgärder som behöver vidtas för att fullgöra de arbetsuppgifter och mål som myndigheten har. När det gäller narkotikabekämpningen har den straffrättsliga regleringen en central roll.
Under mandatperioden har regeringen bland annat infört två nya brott inom narkotikaområdet: synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling. På senare år har behovet av kameraövervakning på platser där det förekommer öppen narkotikaförsäljning påtalats. Den senaste tiden har kameraövervakningen därför ökat betydligt på brottsutsatta platser. Regeringen föreslog nyligen en ny kamerabevakningslag som ytterligare kommer att öka möjligheterna att använda kamerabevakning på platser där det finns problem med brottslighet och ordningsstörningar.
Regeringen har också tillsatt en utredning om att avskaffa tillståndskravet för polisens kameraövervakning. En effektiv brottsbekämpning kräver också resurser. Regeringen har därför i en rad budgetar föreslagit och aviserat stora resursökningar till Polismyndigheten, vilket ger myndigheten möjlighet att öka antalet anställda och därmed höja förmågan och öka effektiviteten i arbetet. Regeringen har även skapat förutsättningar för att utbilda fler poliser, bland annat genom att utöka antalet lärosäten som kan tillhandahålla polisutbildning.
Åtgärderna medför bättre möjligheter för Polismyndigheten att både stärka och utveckla polisverksamheten, däribland arbetet mot narkotikabrottsligheten. Regeringen har också i olika sammanhang, bland annat i Polismyndighetens regleringsbrev för 2018, påtalat vikten av att särskilt beakta narkotikaproblematiken i polisarbetet.
Morgan Johansson (S):
För att öka antalet poliser behöver vi göra många saker. Vi behöver utbilda fler, och nu utbildar vi dubbelt så många som Moderaterna gjorde. Vi behöver också se till att polisyrket utvecklas och blir bättre och att polisen blir en attraktiv arbetsgivare. Vi behöver naturligtvis se till att jobba med att det finns bra karriärvägar, utvecklingsmöjligheter och utbildningsmöjligheter. Jag ser hur lönefrågan utvecklas nu också.
Man har tecknat ett bra avtal, arbetsmarknadens bästa faktiskt, mellan Polisförbundet och Polismyndigheten som redan i vår innebär en avsevärd höjning av polisernas löner. Det gör att de ligger väsentligt över det så kallade märket som gäller för andra grupper. Det är också viktigt.
Sedan har socialdemokrater aldrig kritiserat målet om 20 000 - tvärtom, för det var ju vi som lanserade det en gång inför valet 2006. Då sa vi att vi behövde komma upp i 20 000 poliser. Det som Moderaterna sedan gjorde var att man uppfyllde kravet upp till 20 000 poliser, men sedan fick man slut på pengar, och då drog man ned kraftigt.
Man drog ned med 90 procent, vilket gjorde att man fick mycket stora bekymmer med personalförsörjningen. Dessutom avskaffade ni värnplikten, och när ni gjorde det skar ni också ned på Rekryteringsmyndigheten, alltså den myndighet som gör testerna för polisen. Vad vi nu har fått göra är att skala upp inte bara polisutbildningen utan även Rekryteringsmyndigheten för att se till att alla poliser kan göra sina tester.
Från och med i vår har vi så många psykologer och andra på plats på Rekryteringsmyndigheten att de kan testa alla de behöriga som söker till polisutbildningen. Det har vi inte haft innan, till följd av er nedskärning. Som sagt: Min bild är att polisen kraftsamlar mot narkotikan, och det ser vi också i resultaten.
Morgan Johansson (S):
Anders Hansson har frågat mig om jag avser att vidta någon åtgärd i syfte att se över riktlinjerna för bekostnaden av tolkanvändning i domstol. Kostnaderna för tolk har som Anders Hansson påpekar ökat över tid. De senaste åren har det skett en ökning av mål till våra domstolar, och målen har i många fall blivit mer omfattande och komplicerade. Inte bara kostnaderna för tolkning ökar utan också kostnaderna för offentliga försvarare och målsägandebiträden.
Utgångspunkten är att domstolsförhandlingen hålls på svenska, vilket är en förutsättning för att var och en ska kunna utnyttja sin grundlagsskyddade rätt att följa förhandlingen. Domstolen får anlita tolk om någon som ska höras inte behärskar svenska eller har en hörselnedsättning eller talsvårigheter. Kravet på tolk är absolut om det är fråga om någon som är misstänkt eller målsägande i ett brottmål.
Användning av tolk är grundläggande för att domstolens avgörande ska grunda sig på ett korrekt beslutsunderlag, och ytterst handlar det om den rätt till rättvis rättegång som garanteras av Europakonventionen, EU-rätten och andra internationella instrument. Enligt både Europakonventionen och EU-rätten har den som har blivit anklagad för brott rätt till kostnadsfritt biträde av tolk, om han eller hon inte förstår eller talar det språk som används i domstolen.
Och redan på 70-talet förklarade Europadomstolen att det inte är förenligt med rätten till en rättvis rättegång att återkräva kostnaden för tolkning från den tilltalade. Min fråga till Anders Hansson är därför om han menar att Sverige inte längre ska leva upp till sina åtaganden enligt Europakonventionen och EU-rätten. En tolk har rätt till skälig ersättning för uppdraget. Domstolsverket har fått i uppdrag att fastställa en tolktaxa som gäller inte bara vid domstol utan också till exempel hos polis, åklagar- och kronofogdemyndighet.
Det finns också en riklig praxis från domstol om hur taxan ska tillämpas. Statsrådet Anna Ekström har tidigare, den 6 mars, besvarat en fråga från Anders Hansson om åtgärder för att minska statens utgifter för tolkar. Jag anser, precis som Anna Ekström, att det är stor skillnad mellan vardagssvenska och den svenska en utbildad tolk ska kunna i en domstolsförhandling. Tillgången på kvalificerade tolkar är central för en effektiv och rättssäker domstolsprocess.
Regeringen har därför vidtagit åtgärder för att de kvalificerade tolkresurser som finns ska användas på ett effektivt sätt. År 2016 gav regeringen Domstolsverket i uppdrag att stödja en effektivare användning av tolkar i domstol. I uppdraget ingick bland annat att utveckla och bygga ut videotekniken vid domstolarna för att underlätta tolkning på distans, en åtgärd som bland annat kan leda till minskade utlägg för resor för de tolkar som anlitas.
Den centrala frågan för mig är att förbättra tillgången till och användningen av tolkar så att vi får en rättssäker process i våra domstolar. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att uppnå detta, och jag ser utöver det inget behov av att vidta någon åtgärd i förhållande till hur dagens system är utformat.
Morgan Johansson (S):
Jag förstår vad Anders Hansson är ute efter här, men vänd på det! Ska en svensk som bor i Spanien och har gjort detta under lång tid men inte har lärt sig spanska på en nivå som innebär att personen klarar juridikspanska också förvägras tolkning om han eller hon blir utsatt för brott i Spanien? Tycker Anders Hansson att detta skulle vara rimligt - att personen inte har möjlighet till en rättssäkerhet som alla andra har rätt till i Spanien?
Det är tydligen vad Anders Hansson vill, men detta synsätt finns det inget stöd för alls, varken i EU-rätten eller i Europakonventionen. Det hela har dessutom förstärkts ytterligare genom det EU-direktiv om rätten till tolk som kom under den förra perioden. Sverige var drivande i den processen.
Det var Beatrice Ask, min företrädare, som drev på för att stärka rättssäkerheten i hela Europa, just genom att ge rätt till tolkning. Har Moderaterna ändrat sig i detta avseende? Är det nya tongångar nu? Detta skulle jag gärna vilja veta.
Anders Hansson är väldigt inriktad på just den tilltalade, men jag vill påminna om att dessa rättigheter också gäller målsäganden, den som utsätts för brott, och även vittnen. De gäller också möjligheten för den som följer en rättegång att förstå vad som sägs. Allmänheten - den svenska befolkningen - ska kunna veta vad som sägs och avhandlas i en rättegång.
Också av detta skäl behövs tolkning, för man måste kunna få veta vad vittnen och målsägande egentligen säger när det finns språksvårigheter. Detta gäller såväl vittnen som målsägande och tilltalade. Det är inte som Anders Hansson säger, att det bara är fritt fram, utan det görs en behovsbedömning. Det är domstolen som förordnar tolk utifrån en sådan bedömning.
Min fråga är: Vill Anders Hansson ta bort rätten för vittnen och målsägande - den som har utsatts för brott - också? Om man gör detta skulle effekten nämligen mycket väl kunna bli att vi får färre gärningsmän fällda, helt enkelt därför att det blir svårare i en domstolsförhandling att få reda på vad som egentligen hänt. Är det den vägen som Anders Hansson gärna vill öppna upp för?
Vi har sett en ökning av kostnaderna av flera skäl. Men samtidigt, om jag tittar på antalet mål där tolk har använts de senaste åren, ser jag inte en ökning. Det var ungefär 18 000 fall 2016, och under 2017 var det också 18 000 förhandlingar. Att tala om en dramatisk ökning de senaste åren är faktiskt inte korrekt.
Vi säger att vi vill minska kostnaderna och att vi kan göra detta bland annat genom att introducera den videoteknik som jag pratade om. I alla domstolar bygger vi nu videokonferensteknik som gör det lättare att höra människor från andra platser, på distans, och även ha tolkning på distans. Detta skulle kunna minska kostnaderna.
Min huvudfråga är: Om man inte har lärt sig landets språk och till exempel är en svensk som bor i Spanien eller en invandrare som bor i Sverige, får man då skylla sig själv om man blir utsatt för brott och inte kan hävda sin rätt eller göra sig förstådd i en rättegång? Är denna hållning verkligen förenlig med grundläggande rättssäkerhet?
Morgan Johansson (S):
Nu handlar inte denna interpellation om tolkning inom sjukvården utan om tolkanvändning i domstol. Det är därför jag står här, eftersom jag har ansvar för de frågorna. Vad jag förstår är Anders Hansson inte ute efter någon rätt till tolk, utan det handlar om att man ska betala själv. Det blir en rättssäkerhet för de rika, inte för dem som inte kan betala.
Låt oss ta ett exempel med en kvinna som har varit här några år men inte har kunnat lära sig svenska helt och hållet - i varje fall inte på en sådan nivå att hon förstår juridiksvenska. Det begriper inte ens alla infödda svenskar. Är det något som är komplicerat är det just juristsvenska.
Låt säga att den här kvinnan inte kan språket så mycket att hon förstår vad som händer i rättegången eller förstår frågorna från försvarare och åklagare. Tänk om hon till exempel har utsatts för en våldtäkt! Då är Anders Hanssons lösning att hon har rätt till tolk men att hon får betala den själv.
Och när hon ska beskriva vad hon har blivit utsatt för, finns det då inte en ganska stor risk att det blir svårare för domstolen att klarlägga vad som egentligen har hänt och därmed svårare att få en gärningsman fälld? Detta är precis den konsekvens, herr talman, som skulle bli följden om vi går den väg Anders Hansson anvisar. Jag tycker inte att det är rimligt.
För den som har råd att betala sin tolk blir det rättssäkert, men den som inte har råd att betala kommer att hamna i ett mycket sämre läge. Det blir en rättssäkerhet för de rika. Det tycker jag är djupt stötande. Dessutom strider detta som sagt mot Europakonventionen. Domslutet från 70-talet gällde en prövning av tysk lagstiftning.
Då kom Europadomstolen fram till att det inte var förenligt med Europakonventionen, och enligt mitt sätt att se det var det på goda grunder. Om vi skulle göra på det sätt som Anders Hansson vill göra skulle vi ställa oss utanför Europakonventionen.
Vi kanske inte skulle lämna Europakonventionen i och med det, men vi skulle medvetet bryta mot dess regelverk på det här området, och det ska vi naturligtvis inte göra. Det har inte tidigare moderatledda regeringar heller velat göra. Jag nämnde tidigare att Beatrice Ask drev på i den andra riktningen för att vi skulle få starkare och bättre regler på EU-rättens område, vilket har lett till just det direktiv som vi har nu. Det tyckte jag i grunden var bra.
Jag förundras om Moderaterna nu plötsligt har bytt inställning och hoppas att det inte är så. Jag vill inte ha en utveckling som i slutändan leder till en rättssäkerhet för de rika medan de fattiga ställs utanför.
Morgan Johansson (S):
Här handlar det om grundläggande rättssäkerhet, och de principerna leker man inte med hur som helst. Man måste också vara konsekvent. Man kan inte i ena andetaget säga att folk ska betala mer själva och i nästa andetag säga att det inte får bli rättssäkerhet bara för de rika utan även för de fattiga. Det här är två helt oförenliga ståndpunkter. Man måste nog bestämma sig för vilken princip man ska hålla sig till.
När det gäller mitt exempel med en kvinna som utsatts för brott kommer Anders Hansson inte undan. Och det här är inget exempel som jag rycker ur luften, utan det är exakt sådana konkreta situationer som vi kommer att hamna i om vi vandrar den väg Anders Hansson vill.
Det skulle i praktiken innebära att rättssäkerheten dramatiskt försvagas för dem som utsätts för brott och som inte kan svenska på en sådan nivå att de klarar av situationer som dessa. Det kommer dessutom att bli svårare att få en gärningsman fälld.
Jag tycker att samma regler borde gälla för dem som är i Sverige och inte kan svenska fullt ut som för svenskar i utlandet som inte kan exempelvis spanska, italienska eller franska fullt ut. När vi bor i andra länder måste vi också ha den här grundläggande rättssäkerheten.
Börjar vi tumma på den här i Sverige kan risken mycket väl bli den att andra länder börjar tumma på den när det gäller svenska medborgare som vistas utomlands. Därför är det en väldigt dålig väg att gå, skulle jag vilja säga, så det kommer vi inte att göra. Däremot ska vi minska kostnaderna. Det gör vi bland annat med videokonferensutbyggnaden. Men vi går inte in och tummar på rättssäkerheten.
Morgan Johansson (S):
har frågat mig varför jag och regeringen inte vill vidta några åtgärder när det gäller kostnaden för bärgning av utländska lastbilar. Han har även frågat mig om jag avser att verka för att polisen ska teckna ett nationellt avtal i frågan. Som jag beskrev i frågesvaret på samma tema vill jag naturligtvis inte ha en situation där fordon blir stående på eller i anslutning till våra vägar och därigenom bidrar till en ökad risk för olyckor.
I samma frågesvar redogjorde jag även för att om ägaren inte tar ansvar och flyttar sitt fordon har Polismyndigheten och Trafikverket redan i dag rätt att flytta eller bärga bort aktuellt fordon. Det kan till exempel vara när det behövs för ordningen och säkerheten i trafiken. Det räcker att fordonet är uppställt på en sådan plats eller på ett sådant sätt att fara uppstår eller att trafiken hindras eller störs. Det är viktigt att myndigheterna använder sig av denna möjlighet även om inte fordonet utgör en omedelbar fara vid påträffandet eller vid haveriet.
Ägaren till det fordon som har flyttats är skyldig att ersätta kostnaden för såväl flytten som övriga åtgärder som myndigheterna behövt vidta. Således utgör inte dagens lagstiftning något hinder för myndigheterna att vidta de åtgärder som bedöms nödvändiga. För det fall ett fordon uppfyller kriterierna för en flytt genomförs den även om Polismyndigheten ibland får ta kostnaden.
Morgan Johansson (S):
Det finns ett talesätt som lyder: Man kan leda en häst till vatten, men man kan aldrig tvinga den att dricka. Det är lite grann likadant med Beckman. Man kan förklara saker för honom om och om igen, men man kan aldrig tvinga honom att begripa, utan det måste han göra själv. Om ägaren inte flyttar sitt fordon har polisen och Trafikverket redan i dag rätt att göra det, och då ska ägaren ersätta kostnaden för det. Man kan flytta bilarna även om man inte har fått en garanti för kostnaderna.
Jag kan naturligtvis inte personligen åka ut och se till att man flyttar dessa bilar på E4:an och att man gör det just i Gävleborg. Men om Beckman är missnöjd med hur just Gävleborgspolisen arbetar med detta tycker jag att han ska vända sig dit och kanske inte till Sveriges riksdag och regering. Det är en fråga för polisen på plats att se till att man ingriper och gör det i tid.
Ingen myndighet - inte Trafikverket och inte polisen - har tagit upp denna fråga med regeringen och sagt: Det här är ett problem för oss. Jag har varit i kontakt med Polismyndigheten med anledning av interpellationen och frågat: Är detta ett problem som ni ser och som måste adresseras genom att regering och riksdag ingriper på något sätt? Nej, säger de. Detta är en fråga som man löser lokalt, så att säga.
Om Beckman är missnöjd med polisen i Gävle föreslår jag att han tar det med dem. Regelverket är som sagt tydligt. Om det står bilar eller lastbilar i vägen för trafiken kan polisen och Trafikverket se till att åtgärda det, och det gör man också. Sedan kanske Beckman är missnöjd med att det inte sker så fort som han kanske skulle önska, och det kanske finns en del bärgare som har synpunkter på detta, men den frågan måste man lösa lokalt.
Morgan Johansson (S):
Det Lars Beckman inte förstår är att regeringen inte kan lösa alla lokala problem. Ibland måste vi ha respekt för hur de institutioner och myndigheter som gör detta lokalt fungerar. Jag måste utgå ifrån att polisen i Gävle tar sig an det här problemet och gör det på ett bra sätt. Det är inte regeringen eller riksdagen som kan lösa det här problemet åt någon, utan det är Polismyndigheten som ska göra det i samverkan med de aktörer som finns där.
Regelverket är tydligt: Om det står en bil och blockerar kan den flyttas, och det är polisen och Trafikverket som kan agera - alldeles oavsett vem som ska behöva ta kostnaderna. Står bilen och blockerar ska staten i så fall ta kostnaden så länge. Så ser regelverket ut.
Lars Beckman försöker göra något slags poäng av att regeringen nu måste gå ut och lösa alla problem som finns lokalt, och jag kan bara säga att vi aldrig kommer att klara av att göra det. Men han vet mycket väl hur regelverket ser ut. Min uppmaning till Beckman är att föra den här diskussionen vidare med polisen i Gävle, i så fall, och fråga varför de inte agerar.
Det är klart att jag kan göra mitt från mitt håll, men detta handlar inte om att det är några regler eller avtal som är grunden i problematiken. Sedan är det naturligtvis så att problemen måste åtgärdas så fort som möjligt, men då handlar det om den respekt för Polismyndigheten och myndigheternas ansvarsområde som regering och riksdag trots allt måste hålla på.
Morgan Johansson (S):
Det återstår ju att se; jag tror kanske inte att Beckman ska ta ut några segrar i förskott. Sådant brukar nämligen straffa sig. Nu har ju Beckman själv inte suttit en dag i regeringen. Då kanske det är så att man inte riktigt har förståelse för hur förhållandena ser ut mellan regering och myndigheter, hur regelverket ser ut och hur man styr myndigheter.
Det finns ett tydligt regelverk i den här frågan, och det är att bilar kan flyttas av polisen och Trafikverket om de står i vägen. Det är en självklarhet att det ska ske. Sedan måste det naturligtvis säkerställas att detta fungerar lokalt, men det måste faktiskt vara de lokala myndigheterna och den lokala polisen som har ansvaret för att se till att det sköts på ett bra sätt.
Det finns inga regler som vi från regeringens eller riksdagens sida måste ändra för att se till att detta sker, utan det handlar bara om att se till att det finns ett fungerande samarbete lokalt. Självklart kommer jag att höra efter igen och fråga hur det fungerar. Om det nu är så att det inte fungerar just i Gävle, hur kan det då komma sig att det fungerar i resten av landet? Är det något speciellt man gör fel just i Gävle?
Den dialogen kan jag naturligtvis föra, men regelverket är solklart och tydligt: Om bilar står i vägen ska de flyttas, och det ska ske så fort som möjligt. Med det, fru ålderspresident, vill jag önska Lars Beckman en trevlig sommar.