Mattias Bäckström Johansson (SD):
För Sverigedemokraterna är det övergripande målet gällande det statliga ägandet i första hand att säkerställa medborgarnas trygghet, investeringar och långsiktiga generella intressen. Strävan är att öka valfriheten och förse alla med bra varor och god, prisvärd och tillgänglig service utan att missbruka våra naturresurser. Grundläggande funktioner måste kunna säkerställas i hela landet oavsett om det gäller infrastruktur eller annan service.
Staten ska förvalta våra gemensamma egendomar med stora värden på bästa sätt och förse de anställda med god arbetsmiljö, goda villkor och goda utvecklingsmöjligheter. Vi ska vara ett föredöme gällande ansvarstagande för både miljö och hälsa.
Vi ser att våra statliga företag fortsatt är i framkant när det gäller värdeskapande, etik och ansvar, men även att det statliga ägandet har ett balans- och regleransvar för att kunna träda in med sunda konkurrensförhållanden på marknader som är osunt reglerade.
Även om vi anser att det privata företagandet är grundbulten i den svenska ekonomin är det statliga ägandet viktigt för det övergripande samhällsuppdraget. Synergieffekterna av det privata och det statliga ägandet är därmed av yttersta vikt. Vi ser dock värdet av att dessa synergieffekter inte får rubbas genom osunda konkurrensförhållanden mellan den privata och den offentliga sektorn.
Gällande ägarförhållandena i statliga bolag ser vi inte utförsäljningar av statens egendom som ett ideologiskt självändamål. Vi står inte heller för motsatsen - att man av princip ska bedriva vissa verksamheter i statliga bolag fastän de i stället hade kunnat bedrivas i privat regi. Emellertid finns det statliga innehav som under vissa omständigheter skulle kunna reduceras och där man inte kan motivera det statliga ägandet med nytta för medborgarna.
Vi har en pragmatisk inställning gällande innehavet av företag i den statliga portföljen och är beredda att föra en dialog om vilka bolag staten ska äga och vad staten ska äga. Vi är däremot kraftigt kritiska till att avyttra statligt innehav och ägande med hänvisning till att man måste fylla finansiella luckor i den statliga budgeten. Vi ser det statliga ägandet som en långsiktig investering till nästkommande generationer.
Om regeringen inte kan lägga upp en verklighetsförankrad budget, och resultatet blir stora kostnader på olika utgiftsområden, ska finansieringen självfallet inte ske den enkla vägen i form av avyttringar eller plundringar av bolag. Fru ålderspresident! Under valrörelsen var Miljöpartiet ett av de partier som hade ett högt tonläge angående Vattenfalls tyska brunkolsverksamhet.
Man hade en verklighetsfrånvänd inställning om att låta kolet ligga, som om det hade varit upp till svenska politiker att avgöra detta. Efter valet fick man i stället i regeringsställning möta verklighetens utmaningar. Sedan var tonen helt förbytt. Efter att regeringen tagit emot en begäran om ägarsamordning kring den tyska brunkolsverksamheten sa man i början av sommaren ja till att sälja av brunkolet.
Jag tycker att det är bra att utskottet och även Miljöpartiet, som är med på beslutet i utskottet, i detta betänkande konstaterar att en försäljning av brunkolet var strategiskt riktig. Men frågan är var Miljöpartiet är i dag. Det är tråkigt att man inte är här nu och försvarar sin tillnyktring och sin helomvändning i frågan. Sverigedemokraterna ser positivt på försäljningen av Vattenfalls tyska brunkolsanläggningar.
Den ligger helt i linje med vår tanke att Vattenfalls roll och fokus ska flyttas från expansion i utlandet till att värna den svenska elförsörjningen ur ett långsiktigt perspektiv. I betänkandet har vi även en reservation mot Sveaskogs beslut om att bruka närmare 2 000 hektar skog runt Tivedens nationalpark på ett alternativt sätt, som man har valt att kalla anpassad avverkning.
Detta får enligt vår mening betraktas som att bolaget inrättar en buffertzon runt nationalparken. Det har sin grund i att tyska turister klagade på ett kalhygge några hundra meter från gränsen till Tivedens nationalpark, vilket ledde till att turistföretagen vädjade till Sveaskog att de skulle förändra sitt skogsbruk så att man kunde få fler nöjda turister.
Detta har fått till följd att Sveaskog nu räknar med att förlora ungefär hälften av intäkterna från skogen på att skapa dessa buffertzoner, vilket försvårar för bolaget att i övrigt nå upp till de ekonomiska mål som staten som ägare ställt upp.
Vi menar att frågan i förlängningen är större än så och att även andra skogsägare riskerar att drabbas på många håll om denna typ av buffertzoner blir vanligt förekommande. Det är högst tänkbart att en sådan här signal kan bli normgivande, med buffertskogar exempelvis runt samhällen där man ska avverka och kring andra parker, naturreservat och områden som betraktas ha ett socialt värde.
Det ger upphov till frågor om hur enskilda skogsägare kommer att påverkas i framtiden, något som vore högst olyckligt. Därför vill Sverigedemokraterna att Sveaskog omprövar sitt beslut men även att man inte heller framgent ska fatta beslut om ytterligare buffertzoner. Jag vill med detta yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. Vi står givetvis bakom samtliga våra reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till den.