KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Det är väldigt intressant vad Widman är varse och inte är varse. Oavsett hur det är med den saken har resultatet varit väldigt svagt hittills. Jag har också upplevt ett aktivt motstånd när jag började diskussionen om nationella säkerhetsintressen, som så småningom blev den här uppgörelsen. Jag har också upplevt ett aktivt motstånd mot allt som kan tänkas vara samarbete mellan stat och försvarsindustri i de här sammanhangen.
Nu är vi i alla fall överens om det utvecklingsarbete som ska följa när det gäller de nationella säkerhetsintressena. När jag kollar upp vad som görs och inte görs inom Försvarsmakten tycker jag inte att det är samma tyngd och emfas i beskrivningen av vad som pågår som exempelvis Widman ger det här.
Jag tror att det efter den uppgörelse som vi har träffat finns all anledning från allianssidan att ta ansvaret, eftersom ni besitter regeringsmakten, att se till att det här blir levererat och att utskottet också kontinuerligt får information om vad som pågår. Nu när vi har träffat en uppgörelse i de här frågorna är det här faktiskt viktigt för oss.
Den här uppgörelsen är för mig inte ett sätt att hjälpa er att komma ur ett tillkännagivande i riksdagen utan det är ett sätt att se till att det måste hända någonting. Det gäller alltså dels nationella säkerhetsintressen, dels utvecklingsprogrammen. Det här är djupt seriöst. Vi kommer nästa år att väcka motioner som hanterar de här frågorna. Då kommer försvarsindustriell strategi åter att vara med i sammanhanget.
Det är långa cykler för att ta fram materiel, inte minst på flygsidan, som är det mest aktuella i dag. På ubåtssidan har vi också saker och ting som utvecklas. Det är långsiktighet och inte korta puckar det här handlar om. Det är långsiktiga samarbeten, forskning och utveckling. Det är en tyngd i det här. Det är väl där ungefär vi står.
Då håller det inte med ett lite halvpassivt och nästan evangelistiskt förhållningssätt till EU:s upphandlingsregler.
Peter Hultqvist (S):
Debatten är viktig, och det är intressant att vi återkommande kan föra den här i kammaren. Om man skulle följa linjen "tiden är inte inne", som jag hört om i många år i olika sammanhang, skulle det tyvärr nog bli så att tiden aldrig blir inne.
Är det några som har visat förhandlingsvilja, kompromissvilja och ödmjukhet och på olika sätt talat om att de är beredda att förhandla menar jag att det är palestinierna. Så är det. Men israelerna bygger bosättningar, koloniserar, tar kvadratmeter efter kvadratmeter, expanderar på Västbanken och lägger på det sättet hinder för freden.
Detta pågår och pågår, och får det pågå tillräckligt länge finns det inte särskilt mycket att förhandla om. Då upphör möjligheten att i realiteten åstadkomma en tvåstatslösning. Tiden är ett problem. Jag menar att det är bråttom.
Det måste ske inom en rätt så snar framtid, innan man har koloniserat alltför mycket, så att det över huvud taget inte går att hitta balansen och vrida klockan tillbaka. Jag vill passa på att citera folkrättsprofessorn Ove Bring, som skriver om erkännandefrågan: "Det kommer att bli ett svårt beslut för de väststater som ser folkrättsliga hinder i ett erkännande av Palestina som stat.
Kraven på ett fixerat territorium och en befolkning som bebor detta territorium är uppfyllda sedan länge. Det tredje kravet, en regering som förmår utöva effektiv kontroll över hela territoriet, kommer att upplevas som problematiskt. Även om det finns ett palestinskt självstyre innebär den israeliska ockupationen av Västbanken en inkräktande mur, vägspärrar och olika former av militär kontroll."
Man har alltså trots ockupationen kontroll över ytan och ett fungerande självstyre som en grund för en palestinsk stat.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror att man måste vara rätt så flexibel och inte fastna i en helgjuten ståndpunkt om att det är det ena eller det andra det handlar om för att komma fram. Jag ska återkomma till det.
Jag kan redovisa utvecklingen av bostadsbyggande i Borlänge, som kan vara ett exempel på en medelstor svensk kommun: 1961-1970 5 300 färdigställda bostäder; 1971-1980 5 900; 1981-1990 1 900; 1991-2000 1 300; 2001-2010 600. Det är totalt 15 000 som har färdigställts.
Jag kan se att under de senare åren har det varit lite skralt. Eftersom jag har suttit mitt inne i många av avvägningarna själv vet jag att byggkostnaderna, när man väl bestämt sig för ett projekt, är viktigare än planförutsättningarna och reglerna, som nu diskuteras från ministerns sida.
Det kan visst vara bra att försöka anstränga sig när det gäller regler och planer och alltihop, jag motsäger inte det. Men jag tror att man måste ta den andra biten också.
Då säger jag inte att det finns en grej som löser allting omedelbart, men det kan vara en mix av regelförenklingar av olika slag från den kommunala sidan och att man från statsmaktens sida är beredd att ge vissa stimulanser för att få i gång ett bostadsbyggande. Jag kan konstatera att sedan man tog bort det här har det varit på en väldigt låg nivå.
Jag tycker inte att man kan känna en total trovärdighet i att bara vi har långsiktiga spelregler, utan riktade stimulanser, får vi i gång byggandet. Jag tror inte att det är så. Jag tror att man måste spänna sig lite mer, gå lite djupare och kanske spela på båda planhalvorna om man ska komma fram. Sedan är det diskussion om byggmaterial och bristande konkurrens. Den tror jag att jag har hört i 20 års tid.
Jag har inte sett att man har lyckats hitta någon djupare lösning på det. Jag ser gärna att man skulle hitta djupare lösningar även på detta, men i avvaktan på det måste vi agera och försöka göra någonting och se verkligheten. Vi kan se att andelen unga som bodde i hyresrätt 1999 var 40 procent. Det var nere vid 28 procent 2011.
Andelen unga som bodde hos föräldrar var 1997 15 procent och är uppe i 22 procent 2011. Det här är inte några positiva utvecklingstendenser. Jag ser att det förs in moment som att man får bättre statssubventioner om man hyr ut del av sin egen bostad. Jag tror inte att det är en typ av lösning som långsiktigt är acceptabel.
Jag tror att unga inte vill vara inneboende; de vill ha en egen bostad. Jag har själv varit inneboende, och det var inte att föredra i något längre perspektiv i alla fall, kan jag säga. Jag tror inte att det är det bostadspolitiska lyftet, det som man bör föra fram som en offensiv grej.
Däremot måste man hitta en blandning av realistiska förutsättningar och regelförenklingar där också kommunerna jobbar aktivt för att klara sin del. Det tror jag att de flesta ansvarsfulla kommuner faktiskt gör. Det ligger en inneboende kraft i kommunalpolitiken att man vill utveckla sin kommun och bland annat bygga bostäder. Jag tror inte att man behöver skriva kommunpolitikerna på näsan på den punkten.
Men man måste ta till sig att det behövs stimulans på ett annat sätt för att komma någonvart. Verkligheten och de praktiska resultaten visar detta.
Peter Hultqvist (S):
Bostadsbyggandets nivå i dag är låg. Den har sjunkit successivt. Om man jämför med tio år tillbaka i tiden ligger vi på det kanske sämsta värdet under alla dessa år. Det finns ingen anledning att slå sig för bröstet för att den politik man för nu på något vis skulle vara effektiv för att få fram nya bostäder.
Jag ska inte försvara alla inslag i subventionerna, men jag kan konstatera att mycket av det som vi byggde av bostadsrätter, hyresrätter och villor med god kvalitet, bra ytor och bra standard kom fram under den perioden. Det hände väldigt mycket, så man ska inte bara måla upp en negativ bild.
Det som ni kanske skulle ta till er, nu när ni säger att ni är prövande och värderande när det gäller vad era partier ska fundera på inför framtiden, är att ni inte ska låsa er istadigt vid bara en viss typ av tänkande. Jag har inte avvisat att man kan göra en hel del i kommunerna. Jag har inte avvisat att man kan jobba aktivt med regelverk och sådana saker. Men ni avvisar kategoriskt att det går att spela på bägge planhalvorna.
Det som jag föreslår är att man prövar sig fram med 1 miljard när det gäller att sänka byggmomsen.
Vi skriver så här: Vi föreslår att en investeringsstimulans till byggande av studentbostäder och hyreslägenheter införs redan 2012 enligt i princip den modell som fanns tidigare för byggande av mindre hyresrätter och studentbostäder i tillväxtområden, med den skillnaden att investeringsstimulansen för hyresrätter nu inte ska begränsas till att gälla endast mindre lägenheter.
Investeringsstimulansen utgick med ett belopp motsvarande skillnaden mellan den moms som fastighetsägaren betalade för projektet och den moms som han skulle ha betalat om momsen hade varit 6 procent. Boverket har i sin analys 2005 bedömt stödet som träffsäkert och effektivt. Där har du en idé att ta till dig, att jobba vidare med och öppet pröva, om du vågar.
Peter Hultqvist (S):
Det som nu sker i Västerbergslagen är egentligen början på en mycket intressant återindustrialisering på gruvsidan. Fram till 70-talets mitt var detta ett område där vi hade många järnmalmsgruvor.
De lades ned en efter en, trots att man från olika håll tydligt uttalade att det fanns en framtid för gruvindustrin, att det fanns malm kvar i gruvorna och att detta var ett felaktigt beslut. Nu visar det sig, ett antal år senare, att de som då varnade för att det var ett felaktigt beslut och att detta skulle kunna återuppstå förmodligen var de som hade rätt.
Nu står vi i ett läge där ett antal företag är intresserade, där det finns långt gångna planer och där man har analyserat att det bara på malmen i Grängesberg finns ett värde av ca 200 miljarder kronor i dagens penningvärde. Det finns en stor efterfrågan på svensk järnmalm internationellt. Jag kan bara säga att LKAB under 2010 ökade sin export med 30 procent.
Man levererade totalt 26 ton malm. Detta visar att svensk järnbrytning och svensk gruvindustri är någonting vars tjänster efterfrågas och att vi här har naturtillgångar vi bör ta vara på. Detta handlar om kanske tusentalet nya arbetstillfällen. I Grängesberg handlar det om 350 jobb.
Risken är dock att viljan att investera och viljan att återuppta brytningen - viljan att komma i gång - inte kommer att motsvaras av vad samhället är berett att sätta in när det gäller att arrangera järnvägskapaciteten så att den blir den rätta. Det är oerhört viktigt att den malm som bryts också kan transporteras på ett rimligt sätt. Järnvägsnätet i området har i dag en kapacitet på ett malmtåg per dygn.
Det är alldeles för lite. Det som krävs bara för Grängesbergs del om detta ska bli rimligt är sex malmtåg per dygn. Standarden på järnvägen i Bergslagen står alltså inte i proportion till vad som krävs om det blir produktion. Planerna säger att gruvan i Grängesberg ska vara i gång om fyra år.
Det finns också gruvor planerade i Blötberget, Håksberg, Tvistbo med mera. Det är klart att fyra år är rätt kort tid i sammanhanget, och det är stora investeringar som måste göras. De pengar som nu har anslagits i den budget som föreligger kanske räcker till vissa trimningsåtgärder i sammanhanget. Det kanske också räcker till att rikta om godstrafiken.
Att skapa ett annat flöde där kanske man också kan göra utan att göra dessa trimningsåtgärder, men det räcker inte till särskilt mycket. Det räcker inte till de stora investeringar som krävs i sammanhanget.
Därför är grundfrågan: När vi har sådana värden som ligger under jord, sådana investeringar som är på gång och sådan industriell utveckling som skulle kunna betyda så mycket för Sverige när det gäller exportinkomster och arbetstillfällen, skulle det då inte vara rimligt att titta på möjligheten att göra detta till ett nationellt projekt?
Varför inte säga att helheten i detta är så viktig för nationen när det gäller exporten, jobben och den typen av kvaliteter att vi är beredda att göra ett nationellt paket för att lösa upp dessa knutar när det gäller järnvägstransporterna, så att vi klarar minst sex malmtåg per dag om produktionen kommer i gång?
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att det är bra att det pågår en lång rad aktiviteter. Jag ser det också som en fantastisk möjlighet. Jag har ställt den här interpellationen just för att peka på denna fantastiska möjlighet så att vi inte går miste om den och de värden för nationen som det handlar om.
Att skapa en infrastruktur har - precis som Carin Runeson säger - bäring på en rad industrier. Det innebär ett lyft för hela industrisektorn i Bergslagsområdet, inte bara i Dalarna. Det är som ministern säger: Bärighet bör höjas, dubbelspåret mellan Falun och Borlänge bör aktualiseras i sammanhanget, en lång rad trimningsåtgärder och insatser i hamnområdena krävs.
Jag har förstått att Oxelösund redan är ett specificerat alternativ i sammanhanget. När det kommer till kritan och samarbetsavtal ska skrivas kommer det att krävas resurser. Det kommer man inte undan, och de pengarna bedömer i alla fall inte jag finns i nuvarande planer.
Trafikverket nämner en lång rad olika investeringar som skulle behöva göras, specificerat att de skulle behöva ungefär 27 miljarder mer under åren 2011 till 2021. Då skulle man kunna klara de investeringar som är nödvändiga i Västerbergslagen för att klara gruvdriften. Det är rätt avsevärda medel utöver det som nu ligger i planen.
Om vi ska lyckas med detta måste vi inse att värdena är så stora att det krävs ett särskilt nationellt projekt med en särskild finansiering som man får ta ställning till och föra nya medel till för att fixa det här. Med den nuvarande medelsramen kommer man att klara vissa trimningsåtgärder, som jag berörde i mitt tidigare inlägg.
Jag tycker att det är bra att man genomför kapacitetsutredningen, men jag tror inte det krävs någon större förmåga att spå in i framtiden för att kunna konstatera att avsevärda penningtillskott måste till om det här ska gå.
Det intensiva arbete som nu genomförs på olika håll måste - och det är uppmaningen till ministern - föras ihop så att man inte hamnar i otakt med tanke på Trafikverkets förmåga att genomföra investeringarna så snabbt som möjligt. Det får inte bli otakt mellan företagens och statens åtaganden i det här sammanhanget, det är oerhört viktigt.
Jag tycker att det är mycket glädjande att vi har ett nytt läge i dag för en basnäring som i stort sett ansågs uttömd en gång i tiden. Det enda vi möjligen skulle ha kvar var LKAB uppe i Norrbotten. Man hade teoribildningar om att det är i Afrika man ska syssla med gruvdrift i framtiden. Det är ungefär det som kommer att bli kvar. Det var så det sades en gång i tiden. Nu är läget ett helt annat.
I den infrastruktur som ska byggas upp måste ingå att vi åter börjar utbilda människor för den här typen av yrken i Sverige, att vi inrättar fler utbildningsmöjligheter. Detta är ett samhällsåtagande för att vi ska få en arbetskraftsförsörjning som är rimlig och att det kan bli ett yrkesval för dem som vill vidare till gymnasieskola och väljer bland utbildningarna.
Här har den nationella nivån och näringslivet ett gemensamt ansvar.
Peter Hultqvist (S):
Jag tycker att det är bra att ministern understryker att det som nu sker i Västerbergslagen i grunden är positivt. Jag noterar också att det genomförs utredningsarbeten och förhandlingsprocesser, att man diskuterar avtalsförhållanden och att det förs en diskussion om medfinansiering.
Min tolkning av ministerns resonemang kan inte bli annat än att hon i slutändan är beredd att skjuta till de resurser som krävs för att möjliggöra investeringarna och få en ordentligt fungerande gruvverksamhet i Västerbergslagen. Jag kan inte tolka det på annat sätt. Har jag tolkat ministern rätt - ja eller nej?
Peter Hultqvist (S):
I såväl mitt första som mitt andra inlägg hade jag två huvudpunkter. Det ena var vikten av att se över soldaternas villkor, och det andra var hur man skulle närma den professionella delen till Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna. Detta har varit mina två konstruktiva grundteser genom hela denna debatt. Det var alltså ingenting som kom upp i slutet av det andra inlägget; det har funnits med hela tiden. Det var också det jag tog upp i Sälen.
Jag tycker så här: Det blir på något vis ett fäktande hit och dit om olika historiebeskrivningar, men vi kanske skulle ägna tiden mer åt hur vi löser de reella problemen.
Då är det väl så att det vi från vårt partis sida försöker göra är att konstatera hur verkligheten runt omkring oss ser ut - vad det är för typ av signaler vi möter - och sedan utifrån detta försöka bilda oss uppfattningar om hur vi löser detta. Det är inte sagt att vi gillar system, har tagit till oss allting eller tänker lägga oss ned och säga att Alliansen i alla stycken har haft rätt från början och att detta var helt okej. Det är inte vad det handlar om.
Det handlar om att vi nu är där vi är, och vi måste försöka göra någonting av det. Det är därför vi lägger fram dessa förslag. Jag hoppas att försvarsministern tar till sig detta så att vi gör en ordentlig samlad översyn av soldaternas förhållanden. Då är det detta med lönen, vilket naturligtvis i slutändan är upp till parterna. Det är dock inte förbjudet att som politiker säga att man tycker att lönen är för låg. Det är min uppfattning, och den står jag för.
Jag tror att det är nödvändigt att göra någonting åt det om man ska klara detta långsiktigt. Jag tror att det är bra med en premie efter tre år. Jag tror att det är bra med en premie efter sex eller åtta år. Jag tror att vi måste lägga in incitament så att de blir kvar hela kontraktstiden ut. Det är så vi måste närma oss detta om vi ska bygga det så att det blir någorlunda starkt. Glöm dock inte heller: Hur stärker vi den folkliga delen?
Det är inte bara opinionsmätningar det handlar om, utan det är också hur frivilligorganisationer, hemvärnet och nationella skyddsstyrkor förhåller sig till systemet.
Peter Hultqvist (S):
Sten Tolgfors kommer inte att möta det minsta motstånd hos försvarsindustrin och de olika företag som finns representerade där om han skulle säga: Nu ska vi titta på en långsiktig försvarsindustriell strategi för Sverige. Hans Wallmark!
Mycket av det jag räknade upp hör till det viktigaste, mest centrala och i många delar hemligaste inom det svenska försvaret. Oavsett ditt resonemang om protektionism eller inte tror jag att varje ansvarsfull politiker inser att vi kanske måste utveckla det hela själva, och så har vi också gjort med framgång genom åren.
Jag tyckte nog att det blev lite propagandistiskt. Tyskland, Frankrike och Italien är inga under av fria marknader när vi talar om försvarsmateriel. Jag vill också erinra om Håkan Buskhes uttalande i dag på försvarsutskottet om att den fria konkurrensen inte fungerar. Det är min uppfattning att man måste ha ett spetskunnande för att kunna hävda sig långsiktigt.
Så över till det Peter Jeppsson var inne på. Det som händer i Karlskrona är allvarligt. Kockums ägs av tyska Thyssen Krupp som har egen ubåtstillverkning i Kiel. I verkstaden i Karlskrona tillverkas ett svenskt kompositmaterial som består av kolfiber och vinylester som används i skrovet på de fem Visbykorvetterna. Denna kompositteknologi lämpar sig för skrov med svag radarsignatur.
Nu vill man sälja tillverkningen av civila kolfiberkatamaraner till en före detta ledande tjänsteman på Kockums. FMV säger nej till affären och konstaterar att kompositteknologin innehåller sekretessbelagd information med hänsyn till rikets säkerhet. Vilka avsikter Thyssen Krupp har med sitt ägande i Kockums på lång sikt har inte redovisats offentligt.
Detta ger en bild av att den miljö som försvarsindustri och utveckling av försvarsmateriel lever i inte är någon idyll.
Och eftersom det inte är någon idyll och eftersom den fria konkurrensen är satt ur spel finns det kanske anledning att vara tydlig med bevakning av det svenska nationella säkerhetsintresset och våga sig på att definiera detta och inte ha ett förhållningssätt till det som omgärdas av ett rosenrött skimmer.
På exempelvis Kockums har vi unika svenska teknologier som smygteknologin och luftoberoende maskinerier med Stirlingmotorn i ubåtarna. Detta är mycket viktigt för svensk del och kopplat till det som är unikt i svensk utveckling av försvarsmateriel. Vi har här en verklighet som vi måste hantera.
Jag vill att ministern utvecklar sina slutsatser om det som sker i Karlskrona, för det är enligt min uppfattning allvarligt. Vi måste agera så att vi tar ansvar för kunnande, arbetstillfällen, tidigare innovationer, det arv vi har och hur vi ska klara framtiden. Här finns bevisligen en hel del som är ogjort.
Peter Hultqvist (S):
Den som är intresserad läsare av vårt budgetalternativ kan konstatera att vi inte gör någon neddragning på exportmyndigheten när det gäller försvarsmateriel. Den debatten kan vi alltså avsluta. Sedan talar man om att stänga marknader. Det går väl inte att stänga en marknad? Ni för en diskussion utifrån en hotbild som inte finns. Den diskussionen kan vi också avsluta. Det är inte det som den här debatten handlar om.
Den här debatten handlar om hur svensk försvarsindustri ska lägga sina långsiktiga resurser i forsknings- och utvecklingsarbete för att dels kunna hävda sig på den internationella marknaden, dels kunna tillfredsställa en del svenska behov. Låt mig ta ett exempel för att göra detta tydligt. Exempelvis är krypto kanske något vi ska utveckla själva och ha i svensk regi. Det kanske är så.
Jag tycker inte att det är inskränkt eller protektionistiskt att köpa krypto av egen tillverkning. Däremot kan det vara naivt att köpa från annat håll. Jag har fört just det här resonemanget med människor som jobbar med den typen av frågor. Undervattenstekniken är en sak som vi har hållit vid liv långsiktigt och uthålligt genom att vi har beställt ubåtar.
Vi har nu beställt ytterligare två ubåtar, som vi köper från detta varv med svensk kompetens, svensk personal och allt annat. Det är denna typ av satsningar det handlar om. Sedan kanske vi kan sälja ubåten utomlands. Vad jag efterlyser är en försvarsindustriell strategi utifrån den tid vi nu lever i för att spetsa kompetens och kunskap.
Här handlar det mycket om var försvarsindustrin ska lägga sina forsknings- och utvecklingsobjekt och om på vilket sätt detta ska länkas till den svenska statens ambitioner.
Peter Hultqvist (S):
Om Keynes hade fått vara med i detta läge tror jag att han hade förordat en satsning även nu. Peter Persson berör sanningen. En arbetslöshet på 8 procent betyder inte att något är över eller att frågorna är lösta. Det fanns de som talade om att vi hade massarbetslöshet i detta land när vi hade en arbetslöshet på 4-5 procent. Vi har massarbetslöshet i dag.
Oerhört stora grupper står utanför. Vi har ett ökat antal socialbidragstagare, och vi har en ungdomsarbetslöshet på rekordnivå i storleksordningen 25 procent. Då drar man ned och tycker att allt är över. I vårt budgetalternativ har vi 8 700 fler platser i högskolan och 6 500 fler i yrkeshögskolan än vad regeringen har.
Det är platser som behövs i dag och som inte behöver vara föremål för någon sorts konstig konjunkturpolitik som Björklund talar om och som dessutom bygger på en felanalys av att krisen på något sätt är över. Vi har en arbetslöshet på 8 procent och en ungdomsarbetslöshet på 25 procent. Sedan gjorde Björklund ett expertutlåtande om hur stor besparingen var på Högskolan Dalarna och sade att den var 55 miljoner.
Om jag har räknat rätt hade man 430 miljoner 2011 och 2015 blir det 364 miljoner. Det är alltså minus 66 miljoner kronor under den perioden. Det var alltså något värre. Jag menar att det är en medveten politik som ni håller på med.
Du har själv skrivit i en artikel i Dagens Nyheter att man ska slå samman och koncentrera och att det inte finns underlag. Det är klart att det är linjen, och det känner vi till. Jag tycker att det är lika bra att lägga korten på bordet i detta sammanhang. Här finns det en politisk skillnad som vi inte får ordning på med mindre än att det blir ett regimskifte.