KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Thuresson (M):
Om biståndsminister Peter Eriksson läser Moderaternas motion ser han att det tydligt framgår att det är fem områden Moderaterna vill prioritera för biståndet. Det är humanitärt bistånd, klimat, global hälsa, jämställdhet och institutionsbyggande. Men för att koppla tillbaka till korruption: Ett sätt att skapa bättre kontroll och inflytande är ju att fokusera biståndet. Detta har riksdagen faktiskt redan beslutat om.
Peter Eriksson nämnde också OECD-Dacs rapport i sitt anförande. En av rekommendationerna där är att Sverige bör ha ett mer fokuserat bistånd. Tidigare när jag har frågat biståndsministern har han sagt att ett arbete pågår i Regeringskansliet tillsammans med januaripartierna. Ibland tar det ju lite tid för regeringen att komma till skott efter att riksdagen har fattat beslut. Men detta har riksdagen faktiskt redan fattat beslut om.
Min enkla fråga är därför: Hur går arbetet?
Magdalena Thuresson (M):
Låt mig bara klargöra några saker. Moderaterna vill att Sverige ska ha ett stort engagemang för en bättre värld, som gör skillnad på riktigt. Resultaten är det viktiga, inte den exakta summan spenderade pengar. Därför måste man prioritera och fokusera biståndet. Man måste se problemen i världen, men man måste också se problemen här hemma.
Jag har respekt för att det är svåra frågor, och det är kanske inte heller rätt väg att gå att frysa allt bistånd till ett land som inte tar emot sina egna medborgare. Sverige ger ju ibland bistånd till oppositionella krafter i korrupta länder, som människorättsförsvarare som arbetar för förändring och för demokrati och mänskliga rättigheter. Dessa länders regeringar hade bara blivit glada om Sverige hade frusit biståndet till de krafterna.
Kanske är det inte där man ska börja, men frågan vi debatterar nu gäller principen. Exakt hur det ska vara och vilka länder och vilket bistånd det ska gälla måste man bestämma i varje enskilt fall. Det handlar om vad som är effektivt. Det här handlar återigen om principen: Ska Sveriges skattebetalare betala för samhällsservice i ett land som genom sitt agerande är med och skapar problem i Sverige? Fru talman! Det borde inte vara en svår fråga att svara på.
Magdalena Thuresson (M):
Min fråga riktar sig till justitieminister Morgan Johansson. Tre misshandlade och hotade pojke. Två greps för brutalt knivmord. Polisen söker vittnen till skottlossning. Tortyrmisshandel. 23-åring åtalad för mordförsök. Man knivrånades i sin lägenhet. Det här är några av rubrikerna i min lokaltidning Mitt i Järfälla. Tittar man i en annan tidning är rubrikerna annorlunda men inte bättre.
När regeringen tagit sommarledigt har Sveriges stora problem inte gjort det. Den grova brottsligheten eskalerar. Människor avrättas på öppen gata. Och människor tvingas acceptera att polisen inte har resurser att utreda så kallade vardagsbrott. Morgan Johansson talar gärna om de förslag som ligger på bordet. Men hur ser tidsplanen ut för alla de förslag som redan röstats igenom av en majoritet här i kammaren? Förslaget om anonyma vittnen är ett av dem.
Magdalena Thuresson (M):
Även jag har en fråga till statsrådet Bolund. Jag skulle vilja uppehålla mig vid det ägda boendet. Det är särskilt svårt för unga vuxna att få sitt första ägda boende. Ingen kan förvänta sig att kunna köpa en lägenhet på finaste gatan som sin första bostad, men om man har sparat och har ett arbete borde man kunna köpa sig sin första bostad.
Så är det inte i dag, och regeringens politik har gjort det svårare för dem utan föräldrar med djupa fickor att flytta till sitt första ägda boende. Statsrådet har som svar på flera frågor sagt att han gärna tänker brett. Dagens hårda kreditrestriktioner blir ett generationssvek.
Min fråga till statsrådet är mycket enkel: Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att fler unga vuxna ska få möjlighet att äga sin första bostad?
Magdalena Thuresson (M):
Detta var det första replikskifte där Per Bolund inte anklagade alliansregeringen utan talade om sin egen politik - det var ju trevligt! Det är klart att det är underinvesterat på bostadsmarknaden, men man kan inte bara fokusera på att bygga nytt. Nyproduktionen står för några procent av bostadsmarknaden. Vi måste utnyttja det befintliga beståndet bättre. Min fråga kvarstår: Vilka åtgärder avser regeringen att vidta här och nu för att fler unga vuxna ska få möjlighet att äga sitt första boende?
Magdalena Thuresson (M):
Förra helgen var mörk. En 15-årig pojke mördades på en pizzeria, en annan fick livshotande skador och en kvinna misshandlades brutalt vid en busshållplats. I Brås nationella trygghetsundersökning uppger drygt en fjärdedel av befolkningen att de under förra året utsattes för brott som misshandel, hot eller sexualbrott. Det här är mycket illa. Regeringen talar gärna om 10 000 fler polisanställda, men mycket mer måste göras.
Polisyrkets attraktivitet måste höjas. Höjs inte attraktiviteten kommer inte målet om 10 000 fler polisanställda att nås. I dag är avhoppen från polishögskolan mycket stora, och 120 av 950 platser står tomma. Vilka åtgärder kommer regeringen att vidta för att stärka polisyrkets attraktivitet?
Magdalena Thuresson (M):
Att 120 av 950 platser står tomma är ingenting att vara stolt över. Polisyrket är ett av de mest hedersamma yrken man kan välja, och man borde också avlönas därefter. Därför föreslår Moderaterna en särskild lönesatsning, betald polisutbildning och åtgärder för att återanställa pensionerade poliser. Varför gör inte regeringen något av detta?
Jag frågar igen: Vilka åtgärder kommer regeringen att vidta för att stärka polisyrkets attraktivitet?
Magdalena Thuresson (M):
Vi ska nu debattera finansutskottets betänkande Ändringar i regelverket om hantering av finansiella företag i kris , och här behandlas regeringens proposition med samma namn. Propositionen innehåller förslag på åtgärder för att stärka regelverket om hantering av finansiella företag i kris.
Förslagen anpassar svensk rätt till nya bestämmelser i EU:s tillsynsförordning och genomför nya regler i EU:s krishanteringsdirektiv i svensk rätt. Regeringen har i propositionen valt att inte implementera centrala delar av EU:s krishanteringsdirektiv.
Genom att utelämna vissa bestämmelser i det svenska genomförandet möjliggör regeringen en tillämpning som innebär att svenska banker kan åsättas ett efterställningskrav som är väsentligt högre än direktivets uttryckliga begränsningar. Detta innebär att det så kallade efterställningskravet kan komma att sättas väsentligt högre i Sverige än i resten av Europa. Fru talman!
Genom att inte implementera direktivet fullt ut kan regeringens förslag komma att snedvrida konkurrensen, inte bara utanför Sverige utan även inom Sverige, där banker med huvudkontor utanför Sverige kan komma att ha ett väsentligt lägre krav på sig än det som kan komma att ställas på svenska banker. I slutändan är det förstås kunderna som kommer att drabbas i form av högre räntor och avgifter.
Det ska utöver detta sägas att svenska banker redan i dag har höga kapitalkrav i en europeisk jämförelse. Den av regeringen planerade riskskatten måste också tas i beaktande.
Var för sig och sammantaget kommer regeringens implementering av EU:s krishanteringsdirektiv och riskskatten att leda till dyrare banklån för företag och privatpersoner och sämre möjligheter för svenska banker att konkurrera med utländska banker. Fru talman!
Jag vill därför yrka bifall till reservationen i betänkandet om att regeringen skyndsamt ska se över detta och återkomma med ett nytt förslag så att EU:s krishanteringsdirektiv fullt ut genomförs för att reducera riskerna för snedvriden konkurrens.
Magdalena Thuresson (M):
Jag tackar Yasmine Posio för hennes frågor. Vi i Moderaterna lägger väldigt mycket pengar på det här området i vår budget. Vi har sagt att biståndet de kommande fyra åren ska förses med en fyraårig budgetram på 160 miljarder. Det är väldigt mycket pengar, och vi tycker att det här är ett viktigt område.
Men vi tycker att dagens budgeteringsprincip, där man först bestämmer hur mycket pengar man ska lägga på området och sedan börjar fundera på hur man ska spendera dem, är felaktig. Vi vill i stället ha en diskussion om inriktning och sedan ge anslag. Det skulle vara bättre för biståndet. Statens budget är inte oändlig. Politik handlar om att prioritera. Vi har en allvarlig trygghetskris i vårt land. År 2020 kommer att vara ett av de mörkaste åren i svensk historia.
Antalet skjutningar är rekordhögt. Det har varit nästan en skjutning om dagen och en sprängning eller ett bombdåd i veckan. Barn som ligger och sover får sina hem sprängda. En bomb har detonerat på en läkarmottagning. Vi har en allvarlig trygghetskris i vårt land. Antalet poliser i yttre tjänst är dessutom mindre nu. Vi behöver satsa på tryggheten, och politik handlar om att prioritera.
Vad gäller kontroll sticker som sagt Sverige ut genom att lägga ovanligt stora summor pengar på kärnstöd. Kärnstödet är viktigt, och många organisationer behöver en viss andel kärnstöd för att kunna bedriva sin verksamhet. Men Sverige är i topp fem bland kärnstödsgivarna till hela 17 FN-organisationer.
Jag tycker faktiskt inte att det är rimligt att Sverige är i topp fem bland bidragsgivare när det gäller kärnstöd till så många organisationer. Vi borde fokusera vårt bistånd för att få bättre kontroll och uppföljning. Tycker inte Yasmine Posio också det?
Magdalena Thuresson (M):
Det är ett faktum att det är en väldigt stor diskrepans mellan pengarna vi betalar ut i bistånd och pengarna som vi lägger på kontroll och uppföljning. Även där sticker Sverige ut. I en jämförelse med våra nordiska grannländer och Storbritannien kan det konstateras att Sverige lägger minst på just kontroll och uppföljning, eller administrativa kostnader, som andel av biståndsramen.
Det kan ju såklart låta väldigt positivt - alla vill ju hålla de onödiga administrativa kostnaderna nere. Ingen vill betala för onödig byråkrati. Men är diskrepansen för stor mellan pengarna vi betalar ut och pengarna vi lägger på kontroll och uppföljning har vi inte tillräcklig kontroll på biståndet, och det visas av de korruptionsskandaler som har skett.
Magdalena Thuresson (M):
Tack, Annika Strandhäll, för frågorna! Behoven i världen är mycket stora. Därför lägger vi i Moderaterna i vår budgetmotion mycket pengar på bistånd. Det är 160 miljarder för de kommande fyra åren. De pengarna ska gå till de biståndsinsatser som leder till resultat och når de mest utsatta människorna. Så är det inte helt i dag. Vi vill exempelvis öka andelen humanitärt bistånd.
Det är en väldigt liten del i dag, cirka 10 procent. De behoven ökar akut i spåren av pandemin. Tycker Annika Strandhäll att det är rimligt att lägga en sådan liten del av biståndet på humanitära insatser?
Magdalena Thuresson (M):
Det stämmer inte. Demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer ska genomsyra allt svenskt utrikespolitiskt engagemang, alla biståndsprojekt och all diplomati. Det gäller alla Sveriges utrikespolitiska engagemang, helt enkelt. Vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter finns det otroligt många fler verktyg än det traditionella utvecklingsbiståndet.
Det resultat som just projekten att förbättra demokratin syftar till är otroligt angeläget och viktigt. Men tittar man på det resultat som de projekten har lett till har det lämnat väldigt mycket att önska. Då kanske det ibland kan vara bättre att helt enkelt frysa biståndet om utvecklingen går åt fel håll. Vi kan ta ett land som Tanzania till exempel.
Vilken positiv utveckling kan vi säga att det svenska bidraget faktiskt har lett till? Har vi fått så mycket resultat som vi önskade, eller hade det varit bättre att frysa biståndet till statliga aktörer i Tanzania till exempel? Det hade kanske varit en bättre demokratimarkering.
Magdalena Thuresson (M):
Om Fredrik Malm läser Moderaternas motioner lite mer noggrant kan han se att vi skriver en hel del om småskaligt bistånd. Det handlar framför allt om människorättsförsvarare som i summor inte behöver vara speciellt dyra att finansiera men som betyder ack så mycket och kan bidra till rätt utveckling. Det skriver vi om i våra motioner, som sagt.
Nu får det bli en retorisk fråga, för Fredrik Malm har inte möjlighet att svara, men vad tycker Liberalerna om exempelvis bistånd till Tanzania? Där sker hela 40 procent av Sveriges bilaterala bistånd i samarbete med regeringen.
Magdalena Thuresson (M):
Tack, Magnus Ek, för frågan! Jag uppskattar den. Det är viktigt att man börjar att tala om innehållet, vad vi vill göra, och inte fastnar i diskussionen om hur mycket pengar vi ska göra av med och sedan börjar diskutera hur vi ska spendera dem. Det uppskattar jag. Som jag nämnde i mitt inlägg vill vi ha ett mer fokuserat bistånd.
Tematiska områden som vi ser som särskilt viktiga är en betydligt större andel till humanitärt bistånd och katastrofbistånd. När det flesta människor tänker på bistånd så tänker de att det är den typen av bistånd de är med och finansierar. Det är kanske inte andra projekt som genderbudgetering som har resulterat i feministisk snöröjning. Den typen av projekt har nog inte lika stort stöd som katastrofbiståndet.
Därför vill vi att den andelen ska öka. Annars är tematiska områden som jämställdhet, miljö och klimat samt global hälsa - till exempel vaccinationer - oerhört viktiga, och det är effektivt bistånd. Man skulle kunna säga att vaccinationer är ett alldeles för "enkelt" bistånd, men det är ju ett oerhört effektivt bistånd som räddar liv. Det var alltså några av sakerna.
Vi har exempelvis institutionsbyggande, eftersom fungerande institutioner är så oerhört viktiga för att kunna skapa ekonomisk tillväxt och rättssäkra institutioner. Detta är några av områdena. Vi behöver dock ett mycket mer fokuserat bistånd, exempelvis när det kommer till det multilaterala.
Jag skulle vilja fråga Magnus Ek vad han tycker om rimligheten i att svenska skattebetalare är den femte största bidragsgivaren till 17 FN-organisationer. Är det ett rimligt antal? Vad tycker Magnus Ek om att Sverige under åren 2015-2017 i absoluta tal var den femte största bidragsgivaren till FN?
Magdalena Thuresson (M):
Agenda 2030 är en tillväxtagenda, och det är ekonomisk tillväxt och handel som driver hållbar utveckling. Därför måste vi ha en politik med fokus på tillväxt. Särskilt i spåren av pandemin blir det särskilt viktigt att sätta igång världsekonomin; det kommer att vara helt avgörande för att vi ska nå målen i Agenda 2030. Det kommer att vara svårt att nå målen till 2030, men målen är fortsatt desamma. Ambitionen är att jobba för att nå dem till det året.
Vad gäller Sveriges globala engagemang känner jag också en stor stolthet, men jag tycker faktiskt inte att det är rimligt att svenska skattebetalare ska ta ett så oproportionerligt stort ansvar för kärnstöd till FN-organisationerna. Jag tycker att det hade varit bättre om Sverige mer strategiskt, utifrån våra utrikespolitiska prioriteringar, fokuserade vårt bistånd till ett antal färre organisationer där vi kan ha kontroll och god uppföljning.
Magdalena Thuresson (M):
Jag skulle vilja inleda det här replikskiftet med att konstatera att Sverige, som sagt, har en unikt stor biståndsbudget. Sverige lägger alltså i kronor mer pengar än Kanada, trots att Kanada är en tre gånger så stor ekonomi som Sverige. Regeringen prioriterar att lägga nästan dubbelt så mycket pengar på internationellt bistånd som på Polismyndigheten i en tid när vi har en skjutning om dagen och en sprängning i veckan.
Det står i budgeten, och Fredrik Malm var inne på det här i sitt anförande, om mer för mer och mindre för mindre. Regeringen skriver i budgeten att biståndet ska minska om den demokratiska utvecklingen i ett land går åt fel håll. Det är rimligt och bra, tycker jag.
Bland annat med anledning av det har regeringen nu meddelat att biståndet till Tanzania ska ställas om, och man säger nu att samarbetet med statliga aktörer ska minska. Det är oklart med hur mycket - det får gärna Annika Strandhäll svara på om hon vet svaret. Min fråga till Annika Strandhäll är: Ska principen om att biståndet ska minska om den demokratiska utvecklingen går åt fel håll också gälla för korruption?
Vi har ett stort bistånd till och samarbete med statliga aktörer i en rad länder där korruptionen är extremt omfattande. Skulle Socialdemokraterna kunna tänka sig att samma princip också ska gälla för korruption? Om korruptionen inte minskar ska biståndet till statliga aktörer minska.
Magdalena Thuresson (M):
Jag skulle vilja upplysa Annika Strandhäll om att vi som är politiker inte har pengar, utan vi tar pengar från människor som jobbar. Och varje år beslutar vi här i Sveriges riksdag om en budget, om hur mycket pengar vi ska ta från människor och hur vi ska prioritera att spendera dem. Statens budget är inte oändlig. Just därför måste vi kunna diskutera och ställa utgiftsområden mot varandra.
Problem med bistånd till statliga aktörer är att det frigör medel som kan läggas på andra saker, som kanske inte ligger i linje med svenska värderingar. Jag nämnde Tanzania. Det är ett exempel. Det finns betydligt fler. Vi ger exempelvis stöd till den palestinska myndigheten. Det frigör resurser för dem att lägga på annat, som kanske inte ligger i linje med svenska värderingar som sagt.
40 procent av vårt bistånd till just Tanzania gick 2019 till samarbete med statliga aktörer. Det är en väldigt stor andel av det bilaterala biståndet. Hur kan Annika Strandhäll säkerställa att det biståndet inte riskerar att stärka regimen i Tanzania?
Magdalena Thuresson (M):
Eftersom detta är även min första debatt med statsrådet vill givetvis jag också passa på att gratulera Per Olsson Fridh till det här viktiga uppdraget och hälsa honom välkommen till riksdagens kammare. Rubriken på interpellationen är Framtiden för biståndet .
Statsrådet nämnde arbetet "bredare relationer", som syftar till att bygga bredare ekonomiska relationer bortom biståndet. Just "bortom biståndet" är oerhört centralt, fru talman. Utvecklingsbistånd ska vara hjälp till självhjälp, och är det hjälp till självhjälp betyder det också att det en dag måste ta slut.
Ingen är naiv och menar att behovet av bistånd, framför allt inte behovet av det humanitära katastrofbiståndet, kommer att upphöra i morgon. Men långsiktigt måste målet vara att bistånd ska vara just hjälp till självhjälp och leda till resultat. Har man ett bistånd som leder till resultat blir resultatet ytterst att biståndet en dag inte längre behövs. Målet måste vara att gå från bistånd till handel.
Den grundläggande frågan som måste ställas i den här debatten blir om statsrådet delar uppfattningen om att bistånd, och nu talar jag om utvecklingsbistånd, ska vara hjälp till självhjälp och om han delar uppfattningen att det i så fall innebär att biståndet så som vi känner det i dag en dag måste fasas ut. Det ska inte ske i morgon men långsiktigt.
Det är principiellt viktigt att förstå hur statsrådet för internationellt utvecklingssamarbete ser på detta.
Magdalena Thuresson (M):
Jag avkräver inte statsrådet ett datum för när biståndet inte längre kommer att behövas. Min fråga handlade om det långsiktiga målet.
Även om svaret kom något motsträvigt så kom det ändå, vilket trots allt är ett väldigt viktigt besked om jag tolkade det rätt, att statsrådet delar bilden att långsiktigt måste målsättningen vara att utvecklingsbiståndet så som vi känner det i dag en dag måste ta slut. Det var ett viktigt besked att statsrådet delade den långsiktiga målsättningen att utvecklingsbistånd ska vara just hjälp till självhjälp.
Det är viktigt att statsråden delar den bilden. Det var för mig - om jag uppfattade det rätt - ett nytt besked givet det liv som det blev när Moderaterna sa att långsiktigt måste utvecklingsbiståndet som vi känner det i dag präglas av en nollvision. Jag upprepar: en vision.
Det handlar inte om att biståndet per automatik ska upphöra en viss tid, utan det är en vision om att utvecklingsbiståndet inte ska vara för alltid. Vilka initiativ kommer statsrådet att ta för att hela det svenska biståndet ska arbeta för att gå mot en långsiktig utfasning och mer i riktning mot handel?
Magdalena Thuresson (M):
Tack, Per Olsson Fridh, för svaret! Av de miljarder som vi lägger på bistånd är tio nya handläggare visserligen en viktig men i sammanhanget väldigt liten åtgärd.
Jag ställde frågan om vilka åtgärder regeringen kommer att vidta för att ge Sida bättre förutsättningar att samverka mellan det humanitära biståndet och utvecklingsbiståndet eftersom Riksrevisionen i en granskning konstaterat att det finns brister i de förutsättningar som regeringen har gett Sida vad avser samverkan mellan humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd. Det handlar bland annat om att regeringen inte har tagit fram gemensamma målformuleringar för de båda biståndsformerna på strateginivå.
Avsaknaden av gemensamma mål bidrar till att bibehålla uppdelningen mellan det humanitära biståndet och det långsiktiga utvecklingssamarbetet. För ett större genomslag för samverkan mellan biståndsformerna lyfte Riksrevisionen fram en rad rekommendationer på åtgärder. Det handlade då bland annat om just gemensamma målformuleringar på strateginivå.
Det handlade också om att säkerställa att de tekniska möjligheter som finns för att samfinansiera och samrapportera insatser kan användas i verksamheten. Trots att regeringen säger sig vilja prioritera bättre samverkan mellan biståndsformerna valde regeringen att inte ta hänsyn till någon av Riksrevisionens rekommendationer.
I den skrivelse som regeringen lämnade till riksdagen med anledning av Riksrevisionens granskning skrev regeringen att samfinansiering och gemensam programmering medvetet uteslutits då det skulle riskera att påverka respekten för de humanitära principerna negativt. Fru talman!
Det kan i sammanhanget vara värt att konstatera att ineffektiv samordning och den stuprörsmodell som i dag finns inom biståndet riskerar att påverka biståndets resultat negativt. Därför är mina frågor till statsrådet: Är man från regeringens sida beredd att ompröva detta? Är man från regeringens sida beredd att göra förändringar för att få till stånd ett mer effektivt bistånd? Kommer regeringen att ta fram gemensamma målformuleringar på strateginivå?
Kommer regeringen att se till att det finns möjlighet att samfinansiera och samrapportera insatser inom både humanitärt stöd och utvecklingssamarbete?
Magdalena Thuresson (M):
Jag misstror som sagt inte statsrådets engagemang, men jag måste dessvärre konstatera att statsrådet trots allt inte verkar tycka att bristande samordning, något som Riksrevisionen faktiskt konstaterar finns, är ett så pass stort problem att man måste presentera nya förslag.
Som statsråd för internationellt utvecklingssamarbete är Per Olsson Fridh i regeringen ansvarig för ett av statsbudgetens största utgiftsområden och en budget för bistånd som är extremt stor internationellt sett. I regeringens budget prioriterar man att lägga nästan dubbelt så mycket pengar på internationellt bistånd som på polisen. På 20 år har Sveriges biståndsbudget tredubblats. Sett till andel av bni lade Sverige nästan tre gånger så mycket på bistånd som genomsnittet i Dac-länderna 2019.
Tittar man på genomsnittligt årligt bidrag till FN-systemet åren 2015-2017 var svenska skattebetalare den femte största givaren i världen. Varje land väljer givetvis självt hur man prioriterar, men det är trots allt intressant att jämföra oss med andra. Exempelvis lägger Sverige mer pengar på bistånd än Kanada, trots att Kanada är en tre gånger så stor ekonomi som Sverige.
Moderaterna prioriterar annorlunda och vill minska biståndet, men, fru talman, det här är ju ingen budgetdebatt utan en debatt som syftar till att lyfta fram förslag som kan göra biståndet mer effektivt. Förutsättningarna ser inte alltid ut som de regler som finns i olika system för att kalla en insats för humanitärt bistånd eller inte.
Samverkan, gemensamma strategier, gemensamma mål och sambudgetering för de båda biståndsformerna handlar inte enbart om att göra biståndet mer effektivt. Det handlar också ytterst om allmänhetens förtroende för biståndet.