Anders Borg (M):
Låt mig igen för Marie Engström gå igenom argumenten för varför förslaget har starka motiv. Det är ett förslag som underlättar den stora snedvridningskostnad som relativt höga inkomstskatter har på samhällsekonomin. Det är särskilt viktigt i högskatteländer som Sverige och andra i Nordeuropa att ha den typen av system.
Det är också där man kan räkna med att de mest omfattande av de samhällsekonomiska vinsterna av dem är tydligast, dels därför att detta underlättar för att slå ut svartarbete inom gör-det-själv-sektorer, dels därför att det här ofta är branscher och sektorer där människor har en möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. I den här situationen blir detta särskilt tydligt eftersom vi har en konjunkturnedgång som slår så hårt mot byggsektorn.
Det finns alltså långsiktiga fördelar med förslaget, och det finns konjunkturella fördelar med det. Sedan gäller det naturligtvis att välja en så klok utformning som möjligt av det. Där är fakturamodellen den avvägning vi har landat i. Som i alla svåra politiska frågor är det en avvägning. Det är en avvägning mellan att ha ett system som är enkelt för brukaren eller för producenten. Vi har valt att göra det enkelt för brukaren därför att vi tror att det är det som gör att man kan få största möjliga effekt.
Det har naturligtvis varit det som har legat till grund för våra överväganden. Låt mig också påpeka en annan sak. Marie Engström nämner oppositionens förslag. Vi har tittat på den modellen, och vi är beredda att titta på alla tänkbara förslag.
När det gäller den typ av förslag som oppositionen har på att vidga ROT-tjänsterna till flerbostadshus, särskilt miljöupprustning eller upprustning av miljonprogrammen, är den bedömning som vi gör att det är en av de minst effektiva åtgärder man kan vidta. Jag ska försöka förklara vad det beror på. Delvis sammanhänger det med att de jobb som skapas kommer inom kapitalintensiva företag.
Det är i huvudsak storföretag som kan åta sig att driva detta. Då kan man också anta att effekterna på sysselsättningen blir mindre. Vad som är mer tydligt är att när man har gjort utvärderingen av detta landar man i slutsatsen att huvuddelen av projekten skulle röra sig om redan planerade projekt. Det skulle alltså vara så att ungefär 80 procent - det är de bedömningar vi gör - inte skulle ha någon effekt på sysselsättningen alls.
Jag ska försöka göra en snabbräkning i huvudet här. Vi får se om jag minns siffrorna rätt. När vi gör listor på de olika tänkbara åtgärderna är ett jobb som skapas med den här typen av ROT-stöd, till miljonprogramshus, uppemot fyra fem gånger så dyrt som de jobb som skapas när vi ger extra resurser till kommunsektorn.
Detta är alltså inte en effektiv modell, och det är en typ av förslag som inte heller har några långsiktigt positiva effekter. Jag delar inte riktigt Marie Engströms starka vurm för likformig beskattning. Likformig beskattning är bra om man har låga skatter. Om man har ett väldigt lågt skattetryck är likformighet ett mycket stort värde, för då är de snedvridande effekterna av skatterna mindre farliga. Då kan jag förstå att man förordar en sådan modell.
Men i ett system som det svenska, där vi ändå är överens om att vi vill ha relativt höga skatter med relativt utbyggd välfärd, hamnar man i en sits där skatterna tenderar att för vissa sektorer få stora snedvridande effekter. Då måste vi försöka göra någonting åt det för att värna sysselsättning och samhällsekonomisk effektivitet.
Det är precis det som har legat till grund när vi har utformat förslaget om RUT-avdrag för hushållstjänster respektive ROT-avdrag för byggtjänster. Den grundläggande avvägningen är helt enkelt att vi tror att det är enklare att lägga ansvaret på producenten än på köparen.