Maria Kornevik Jakobsson (C):
Vi debatterar här flitigt och länge vad som för hela samhället är en otroligt viktig fråga. Att bli slagen av en helt okänd person är kränkande och förnedrande. Det kan ge men för livet både psykiskt och fysiskt. Fördelen - det är faktiskt en fördel i det här fallet - är att personen som drabbas oftast har närstående som stöttar och som finns där.
Familjen - mannen, älskaren eller pappan till barnet - finns där, och alla stöttar de och är goda. Där hämtas stödet, trösten och kraften att igen våga lita på människor. Förövaren är fienden som alla enat vill bekämpa.
Som mamma och förälder har man otroligt svårt att förstå att det här över huvud taget kan hända eftersom det egna välbefinnande är så beroende av hur barnen har det. Mår de inte bra och inte klarar sig är det otroligt svårt för en förälder, en mamma, eller för en mormor att klara sig.
Handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer behandlades av det sammansatta justitie- och socialutskottet våren 2008. Handlingsplanen omfattar 56 åtgärder inom sex insatsområden som alla var för sig bedöms som viktiga.
Insatserna i handlingsplanen är generella, men särskilda insatser görs bland annat för att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. Det är vid detta jag tänker uppehålla mig. Men det betyder inte att jag inte tycker att de andra ämnena och områdena är viktiga. Jag ska alltså ändå uppehålla mig vid just frågan om hedersrelaterat våld.
Skräckscenariot är att familjen, de nära, blir de som är fiender. Flera instanser tror i dag att de kan hedersförtryck och våld, men i praktiken står de handfallna när det rör sig om brott i organiserade strukturerade sammanhang. Man är van att se isolerade händelser utifrån att det är individer som är utövare.
Familjeperspektivet genomsyrar fortfarande, år 2009, socialtjänstens arbete. I de här fallen är familjen ofta de som i vardagen är den förtryckande enheten. Det här är ord från specialisten inom området, kriminalinspektör Kickis Åhré Älgamo som för tillfället är tjänstledig för ett uppdrag som politisk utredare i Stockholm.
Alla länsstyrelser har i flera års tid jobbat mot hedersrelaterat våld och förtryck på uppdrag av regeringen. Uppdraget består bland annat i att stödja regionala projekt där man arbetar förebyggande mot hedersrelaterat våld och förtryck. År 2005 fick länsstyrelsen i Östergötland ett nationellt uppdrag som går ut på att stödja förebyggande projekt som rör fler än ett län.
Regeringen har även gett Ungdomsstyrelsen i uppdrag att stödja tjejjourernas insatser mot hedersrelaterat våld. Ungdomsstyrelsen ska också stödja tjejjourer i utvecklingen av den virtuella tjejjour som finns på Internet och som gör det möjligt för ungdomar att ställa frågor och att få svar och vägledning anonymt. Alla de här insatserna är jättebra. De behövs.
Men det är inte på ett direkt operativt plan som det här sker. Det som saknas i dag är ett operativt centrum för denna typ av förtryck och våld, en operativ specialistenhet som kan hålla den spjutspetskompetens som i dag saknas - ett hedershus.
För att förenkla och göra en liten jämförelse kan jag väl säga att vårdcentralen tar den största delen av sjukvården, men givetvis behövs det också en spetskompetens. Det behövs någon som kan operera, någon som kan finliret inom kirurgin. Fru talman!
Socialnämnden har i uppgift att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Med en specialkunskap skulle flera av de brott som begås i hederns namn kunna förhindras om de här signalerna tidigare hade förståtts - signaler som experterna så klart kan se. Ett tragiskt exempel är mordet på Abbas som blev kär i fel flicka.
Socialtjänsten och polisen har egentligen, enligt experter, fått hur många signaler som helst. Men de kunde inte tolka signalerna. Det är inte möjligt att kräva att alla socialsekreterare och andra aktörer kan och är uppdaterade på alla kulturella avvikelser. Inte heller går det att i gamla strukturer trycka in en relativt ny problembild. Det måste ges utrymme för att så att säga värka fram nya och verksamma metoder.
Detta bör ske tillsammans med professionella och givetvis ihop med dem som är drabbade. Det görs inte i dag i den takt som skulle behövas. Detta säger de som arbetar i verksamheterna. Fru talman!
En annan aspekt när det gäller att ett operativt centrum, ett hedershus, skulle behövas handlar om att snabbt kunna etablera en kontakt mellan myndigheter i olika länder och om att veta vad som behövs för en samverkan med socialtjänsten runt om i Europa. Vi har Europol och Interpol som samarbetar.
Men hur gör de i socialtjänsten i de europeiska länderna när de samverkar? Enligt Kickis Åhré Älgamo fungerar det dåligt. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till socialutskottets förslag i betänkandet.