Fredrick Federley (C):
Det vi nu diskuterar är anhöriginvandring och reglerna som gäller för att få komma till Sverige. Varför har vi anhöriginvandring? Jo, därför att vi har en internationell rätt som reglerar att människor som behöver söka skydd undan förföljelse och krig och under andra svåra omständigheter har en rätt att söka skydd i ett land som Sverige som kan erbjuda detta.
Till exempel sägs i barnkonventionens 10 § att barn har rätt att återförenas med sina föräldrar. Det är ett område som är ganska väl reglerat i internationell rätt. Det är viktigt att man har det i bakhuvudet när man diskuterar detta. Det finns vissa internationella konventioner och regler om mänskliga rättigheter som ligger till grund för detta. Det handlar om någonting som vi diskuterade i den förra debatten för några veckor sedan.
Vi har kommit allt längre från ett stadium där det rådde internationell anarki. Vi har kommit att reglera mycket svåra områden där reglerna har sin grund i gamla krigslagar. Vi började först komma överens mellan staterna att inte angripa varandras soldater när de befann sig på flykt. Den vinnande sidan skulle visa barmhärtighet och inte slakta hela arméstyrkorna.
Vi började sedan reglera att det inte var rimligt att man våldtog och plundrade längs den väg man gick i krigföringen. Detta har kommit att utvecklas. Det har alltmer kommit att civiliseras, och man har respekterat de mänskliga rättigheterna. Därför har vi fått många fler av dessa internationella lagar som alla tycker är rimliga. Det som är intressant med internationell rätt är att vi ofta kan ställa oss frågan: Hur skulle jag vilja att jag blev behandlad i en situation där jag tvingades på flykt och det var krig i mitt land?
Självklart vore det så att jag skulle vilja återförenas med min familj. Därför har vi ett reglemente för hur man får återförenas. I Sverige finns en respekt för att familjer kan se lite olika ut.
Därför finns en undantagsregel i det svenska regelverket som säger att om det är en person som rör sig utanför den traditionella kärnfamiljen och är i ekonomisk beroendeställning till en person som har fått uppehållstillstånd i Sverige så kan den personen också få komma till Sverige. Det är också ett ganska mytomspunnet område. Senast här i veckan presenterades en rapport där man hade studerat vad man kallar ankarbarn.
Det är framför allt Sverigedemokraterna som gärna berättar vitt och brett på felaktiga grunder, som vi fick bevisat häromveckan på ett bra sätt, att ensamkommande barn kommer hit. Hela syftet skulle vara en internationell konspiration. Fattiga, ofta lågt utbildade människor i Somalia och Afghanistan skulle ha pratat med varandra och kommit överens: Vi ska skicka ofta våra förstfödda söner till Sverige för att islamisera Sverige och på det sättet ta över landet, och efter det ska familjerna komma.
Det är nu väl dokumenterat och bevisat att så inte är fallet. Det finns också en konspirationsteori bakom islamiseringsdebatten som väl kan mäta sig med sionistdebatten som har präglat hela 1900-talet och som fortfarande är väl närvarande i internationell debatt. Vi kan se nya pogromer och så vidare runt om i Europa. Vi kan se den typen av rastänkande också återges i Sveriges riksdags kammare.
Flera av mina kolleger har gett bra svar på tal till Sverigedemokraterna, som vill börja selektera människor. Vi kommer tillbaka till detta. Idén om att det finns en internationell konspiration mellan ofta fattiga, ofta ganska outbildade människor om att ta över ett land som ligger ganska långt borta, borde te sig barock för vem som helst som har ett sunt förnuft och en liten reflexion över hur det ser ut.
Troligtvis är det ett väldigt svårt beslut att fatta när det gäller de ensamkommande flyktingbarnen. Alla som har ett barn vet att varje timme man är borta från barnet kan vara otroligt jobbig. Att då behöva sätta det enda barn som man kanske har pengar till att få i väg till ett annat land måste vara ett otroligt svårt beslut. Jag kan inte ens föreställa mig vilka våndor man genomgår för att komma fram till det beslutet.
Ändå finns det partier i denna kammare som säger att detta är en internationell konspiration och någonting som pågår systematiskt. Det skrämmer mig mycket. Familjeåterförening och anhöriginvandring är ett av de områden som det ofta talas om i migrationsdebatten som det riktigt stora problemet. Om man är ett parti som säger att integration är viktigt och om man ser invandringen som ett problem skulle man ha en uppsjö med lösningar när det gäller att få ordning på detta.
Om vi läser i betänkandet ser vi att det är en ganska mager flora som kommer från Sverigedemokraterna. David Lång säger så här i sitt anförande: Sverige är en efterbliven del av Europas utkant.
Om vi inte tar till Sverigedemokraternas lösning, som innebär att vi ska åsidosätta asylrätten, att vi inte ska respektera barnkonventionen, att vi ska börja selektera människor och att vi ska försvåra kärleken mellan vuxna människor är vi helt plötsligt en civiliserad och framåtsyftande del i Europas kärna.
Jag har svårt att tänka mig att den rätta lösningen skulle vara att gå ifrån internationella konventioner även om man ser att vi har stora utmaningar när det gäller integrationspolitiken. Lösningen är inte heller att försvåra för familjer att återförenas. Fru talman! Det är väl dokumenterat att människor som inte kan återförenas med sina familjer får det mycket svårare att bli en del av den svenska arbetsmarknaden. Det är mycket väl dokumenterat i all forskning.
Jag tror inte heller att vi behöver särdeles mycket forskning, utan som många av kollegerna har uttryckt här handlar det om empati. Hur ska man kunna bli förmögen att anstränga sig på en arbetsmarknad och i en utbildning när man dagligen funderar på hur det går för ens barn som befinner sig kvar i en konfliktsituation? Fru talman! Jag är lite oroad. Jag är oroad över någonting som är gott.
Jag tillhör dem som hoppas att det vi nu har sett från Migrationsöverdomstolen leder till att det uppdämda behov hos många somalier som finns i Sverige av att återförenas med sin familj nu kan fyllas och att detta blir verklighet. Samtidigt, fru talman, grundar sig min oro i att jag vet att Sverigedemokraterna kommer att göra allt de kan för att popularisera på detta. De talar om siffror som inte är sanna, som är lätta att granska och som finns i all offentlig statistik.
Nästa år, när det har funnits ett uppdämt behov under många år, nästan under årtionden, vet vi att många kommer att ta chansen att återigen få återse sina nära och kära, hustrur, makar och barn. Vi kommer att få se att många fler somalier kommer till Sverige. Det är en naturlig rättighet enligt barnkonventionen, men något som ett parti i Sveriges riksdag kommer att göra allt det kan för att profitera på.
Människors lycka och detta att plötsligt kunna bli en hel människa i sin familjebild igen kommer inte längre att vara någonting som är fint. Det kommer att vara någonting som detta parti kommer att försöka använda i en billig och låg propaganda. Jag är lite förvånad över det synsätt som man har från Sverigedemokraterna. Jag tycker att det är väl värt att ägna mycket tid åt vad de säger. I den offentliga debatten säger man hela tiden att vi aldrig talar om integrationen och att vi aldrig talar om de problem som finns.
Ett stort problem är just att somalier inte har kunnat få återförenas. Om vi tittar på gruppen somalier och den socialt utsatta situation de befinner sig i är säkerligen en stor del det svarta, stora hål man har i själ och hjärta därför att man inte har kunnat återförenas med sin familj. Det verkar också råda lite olika tvivel när det gäller vad man tycker är en lyckad integrations- och migrationspolitik.
Jag vet inte vilka länder det är som man menar är så bra. Är det Italien som man tycker har fått en bra migrationspolitisk situation, eller är det Spanien? Grekland kanske är det absolut bästa i Sverigedemokraternas värld. Där beviljar man inte ens asyl i ett läge där det råder en otroligt allvarlig situation i Irak. Man hävdar Danmark. Där är det fint och bra, menar man.
Sedan tycker Sverigedemokraterna att det finns ett problem med människor som inte får gifta sig i Danmark därför att man i det landet, där tyvärr ett av mina systerpartier har gått i fel ledband, har kommit att omyndigförklara vuxna människor och gjort det omöjligt för dem att viga sig i landet. De får i stället vända sig till Sverige för att kunna få ingå äktenskap och bevisa sin kärlek inför samhället, nära och kära som de vill, och detta ser det Sverigedemokraterna som ett problem.
De verkar vilja säga: Vad som helst, men kom inte till Sverige och föreviga er lycka och er kärlek, för det är inte här ni ska vara! Rädslan för att människor ska komma till Sverige gör mig beklämd. Det Sverige som vi ser i dag är ett land som har tjänat otroligt på öppenhet och på öppna gränser. Frihandeln har gjort det möjligt att ha den levnadsstandard vi har. Under århundraden har vi haft möjlighet att få människor till oss som med kunskap, med erfarenheter och med nya kulturella inslag har kunnat utveckla landet.
Det är det som gör att vi befinner oss i den position vi ser i dag. Många av oss som är aktuella i denna debatt och i arbetsmarknadsutskottets debatt har talat årligen och dagligen om detta. Vi diskuterar en lång rad problem som finns med integrationen. Det är utmaningar som vi ser framöver och som vi måste komma till rätta med för att vi alla i landet ska kunna vara med och bygga en framtid som gör att vi stärker varandra.
Detta gör vi dagligen, men vi gör det utifrån att vi ser någonting positivt hos människor. Jag tror att det var Eva-Lena Jansson som i ett replikskifte sade: Jag tänker inte titta på ett nyfött barn och fråga om barnet kommer att vara en belastning eller en tillgång för samhället! Den dag vi får denna uppdelning i samhället börjar vi snart också ge oss på den som är sjuk, den som föds med annorlunda fysiska förutsättningar, den som inte kommer från en välutbildad familj och den som inte har rätt kontakter.
Jag trodde, fru talman, i min naivitet när jag engagerade mig politiskt 1994 aldrig att vi i Sveriges riksdag under en blågul fana skulle behöva höra ord som handlar om att vi ska selektera människor utifrån etnicitet, var man är född eller utifrån vilken religion man har. Men jag var alldeles för naiv. Den kampen har bara börjat.
Vi måste våga mota Olle i grind och granska vad det är som faktiskt sägs i denna kammare så att vi kanske efter valet 2014 kan få se en utveckling där man har en positiv grundsyn på människan, men där vi fortsatt också med självklarhet diskuterar utmaningar och problem som vi ser på migrations- och integrationsområdet. Men då ska vi göra det utifrån att vi ska bli ett öppnare och mer humant, generöst och rättssäkert samhälle.