KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Montan (M):
I detta betänkande har vi att behandla 33 motionsyrkanden och framför allt tre reservationer. Jag yrkar avslag på samtliga reservationer. Alla är dessutom från Vänsterpartiet. Vi hörde just Torbjörn Björlund tala om en del problem som följer på spelandet.
Men människan har i alla tider ägnat sig åt någon form av spel eller vadslagning. I Sverige är det ett folknöje. För de allra flesta är det inte ett problem. 80-90 procent av Sveriges befolkning spelar någon gång om pengar eller köper en lott. Men det finns ändå en del moraliska aspekter.
De som hamnar i spelberoende befinner sig i ett helvete fullt jämförbart med det som drabbar en alkoholist. Den jämförelsen kan absolut göras. Detta drabbar ungefär 0,5 procent av de spelande. Det är allvarligt nog, även om det inte låter mycket. Det är 20 000-25 000 människor. Här borde man naturligtvis i framtiden lägga ned ännu större resurser än i dag.
Man är på god väg, och det har gjorts väldigt mycket under de senaste tio åren. Det finns ändå anledning att titta på det som Torbjörn Björlund tar upp och huruvida den framtida spelmarknaden ska vara reglerad eller inte. På den frågan kan vi svara ja. Spelmarknaden bör vara reglerad. Frågan är om det ska vara ett monopol. Har vi dessutom all makt i våra händer?
Internet har betytt att förutsättningarna på den här marknaden har förändrats på ett sätt som gör att vi inte alltid behärskar att reglera den. Det gäller då möjligtvis att försöka ta tag i detta snarare nu än senare.
Ju längre tid vi väntar, desto färre verktyg har vi i vår hand att få kontroll över ett spelande som går över gränserna. Utvecklingen går i den riktningen att det svenska spelmonopolet blir allt svårare att upprätthålla. Vi har en utredning som kommer att presenteras om cirka ett halvt år.
I avvaktan på den vill jag inte närmare gå in på de idéer som jag förut har lagt fram här och som jag i så fall bara skulle upprepa om hur jag skulle vilja se den svenska spelmarknaden i framtiden. Torbjörn Björlund tar också upp Casino Cosmopol.
Lotteriinspektionen har utrett den frågan och kommit fram till att det är en synnerligen reglerad verksamhet som Casino Cosmopol ägnar sig åt och att man inte har kunnat se något samröre med penningtvätt eller prostitution. Prostitution förekommer i vårt samhälle även med de lagar som finns.
Men man kan inte avskaffa eller stänga varenda lokal eller varenda plats där prostitution eventuellt skulle kunna finnas. I så fall får vi avskaffa Malmskillnadsgatan också. Jag tror att vi i framtiden kommer att se en förändring här. Vi har ett tryck från EU också, och vi har att ta hänsyn till det.
Men jag tror att vi kommer att få vänta i alla fall ett halvår tills vi får se resultatet av utredningen som sedan ska beredas och gå ut på remiss. Till dess får vi nog lugna oss på denna punkt.
Göran Montan (M):
Jag kan börja med idrottens pengar. Jag vet att den här kammaren är enig i frågan om att idrotten i fortsättningen också ska ha ungefär det bidrag som man har i dag. Frågan är varifrån dessa pengar ska komma i den mån som spelmarknaden förändras.
Jag är övertygad om att om den skulle förändras, om vi tvingas till det, och om vi inte tar initiativ på ett tidigt stadium när det gäller de bolag som i dag agerar på den svenska marknaden men som inte är integrerade i den på ett sådant sätt att de betalar skatt - de bedriver den verksamheten utanför landets gränser, och målet är svenska spelare - då försvinner både skatt och arbetstillfällen.
Om de integreras på en svensk spelmarknad kan de regleras av staten, och staten är bra på att reglera och kontrollera att lagar och förordningar följs. Som det nu är har vi också ett system där förutsättningarna för spel är olika.
Det gäller Internetpoker och annat där utländska aktörer är delaktiga på marknaden. Det är olika odds som förekommer på marknaden. Jag är personligen inte en vän av kasinon. Jag spelar inte själv.
Men jag vet att det utöver de 0,5 procent som vi talar om finns ett mörkertal på ungefär 1 1⁄2 procent till som har problem.
Göran Montan (M):
Det är inget skäl att lägga ned kasinon bara därför att Torbjörn Björlund och jag inte går dit. Torbjörn Björlund efterlyste här att man skulle ha kontroll över marknaden och att man har det bara om man har ett monopol, och han jämförde med spritmonopolet, det vill säga Systembolaget. Det kan man inte jämföra.
Alkohol är ändå en vara som är buteljerad, finns i en kartong eller i en burk. Över Internet finns det inga sådana handfasta varor när det gäller spel. Problemet är att vi har ett spelmonopol i dag. Men Lotteriinspektionen har över huvud taget ingen inverkan och ingen möjlighet att kontrollera de utländska aktörerna som riktar sig till de svenska spelarna. Det är där problemet finns.
Får vi en annan marknad som är reglerad men inte ett monopol får vi in andra företag. De har sagt att de hellre vill uppträda som legitima aktörer på den svenska spelmarknaden och finna sig i de regler som staten i så fall skulle ställa upp.
Detta tror vi skulle vara en fördel, för då har vi en bättre kontroll över alla som agerar mot den svenska spelaren än vi har i dag, fast Svenska Spel är den dominerande aktören. Det är vi alla överens om. Vi vet av erfarenhet att det som kan förflytta sig gör det.
Förutom Internetspelandet som förflyttar sig i cyperspace kan också individen förflytta sig. Finns det inga möjligheter att spela roulette eller den typen av spel som våra kasinon erbjuder åker man i stället till Travemünde, Monaco eller någon annanstans där man inte alls har samma reglering som vi har i Sverige.
En fördel med våra kasinon i Sverige är att de verkligen anstränger sig för att behandla de problem som uppstått genom spel.
Göran Montan (M):
Jag börjar med det sista. Minnet är kort, så det är bäst att börja med det man kommer ihåg. Spontanidrotten är naturligtvis grunden till det som komma skall. Jag ska ge herr Wegendal en eloge. Handslaget bygger på ett alldeles utmärkt initiativ från idrottsrörelsen och Socialdemokraterna. Det har vi byggt vidare på. Vi har byggt ut det.
Det handlar just om att få fler att börja idrotta och att idrotta längre. Näridrottsplatser kan ju vara väldigt små anläggningar, men också lite större. RF har ju ett ordinarie anläggningsstöd på 20 miljoner.
Genom Idrottslyftet har närmare 50 miljoner satts in för just det ändamålet. När vi utvärderar hur det har slagit och om det har varit tillräckligt får vi ha en dialog med kommunerna och RF om möjligheten att komplettera verksamheten. Jag håller med Lars Wegendal om att det är viktigt. Jag ska försöka hinna med frågan om stora evenemang också.
Vi har inte sju departement, utan bara tre som är direkt involverade i arbetet. I gruppen har vi naturligtvis också en dialog med idrottsrörelsen. Karin Mattsson har ju sagt att hon inte är nöjd med regeringen. Då inbegriper det faktiskt två regeringar.
Hon var lika missnöjd med den förra regeringen som under fyra år inte ens kom fram till en strategi, vilket idrottsministern har lovat att den här gruppen tillsammans med idrottsrörelsen ska göra före sommaren. Jag kan inte annat än tro på min minister, så jag hoppas att det blir så.
Göran Montan (M):
Jag tackar så mycket. Det är skönt att Lars Wegendal är glad. Lars Wegendal var inte riktigt lika glad den sena natten när vi hade en interpellationsdebatt om stora evenemang. Men det är väl trevligt om jag kan bidra till att Lars blir glad. Min uppfattning när det gäller kampsporter är att upprepade slag mot huvudet är skadligt.
När vi pratar om boxning tycker jag att amatörboxning där det finns tillräckligt med skyddsanordningar är helt okej. Många man-mot-man- eller kvinna-mot-kvinna-sporter, envigssporter, har utvecklat sig till att se till att man är ordentligt skyddad. Jag började när jag var ung med fäktning.
Det är väl ett bra exempel på hur en dödlig envigssport har utvecklat sig till en oerhört dramatisk och trevlig sport där ingen gör sig illa, i alla fall inte med flit. MMA tycker jag, på den beskrivning jag hör från Lars Wegendal, låter förfärligt. Jag måste studera det vidare och titta vad det går ut på.
Om den skulle rymmas under den nuvarande lagstiftningen blir jag väldigt tveksam. Stora evenemang har vi pratat om. Jag tror att jag har betat av de flesta frågor som jag har fått.
Göran Montan (M):
Jag nämnde den här problematiken lite tidigare. Kopplingen mellan spel och idrott är självklar inom vissa områden. Torbjörn Björlund nämnde Stryktipset. Där kan man se att där finns människors intresse. Det är åtminstone sportrelaterat. ATG är en annan.
Sedan kan man fråga vad som är hönan och ägget i det sammanhanget, om pengarna gör att travsporten blir större eller om travsporten var så stor att det var självklart att kunna spela på den. En fråga som jag tror att vi alla är helt överens om är att idrotten ska ha, om jag uttrycker det så, tillräckligt med pengar.
Däremot är den rådande situationen att man i så stor grad är avhängig av Svenska Spels resultat. Det är som vi i alla vet bara en del, men det är lejonparten av pengarna naturligtvis. I år var det jubel och fest, 180 miljoner, eller vad det är för något, mer än förut. Och det vet man inte förrän Svenska Spel står där med en jättecheck på sportgalan.
Men vad händer när det är tvärtom? Vad händer om spelet blir mindre till volymen eller om vinsterna sjunker? Då står man plötsligt och har budgeterat och så får man inte de pengarna. Jag tycker att det ligger väldigt mycket i resonemanget att man ska försöka hitta en mer pålitlig finansieringsväg.
Det är alltid så att har du en verksamhet vill du veta vad du har att röra dig med. Spelet ska inte avregleras utan omregleras. Hur det blir när och om vi säljer Svenska Spel kan inte jag svara på i detalj. Men idrotten ska få sina pengar. Det är vi överens om.
Göran Montan (M):
Det sista ordet var intressant: privat. Det offentliga kan inte alltid bekosta allting. Jag tror när det gäller näridrottsplatser och den typen av saker att det finns möjligheter med det lokala näringslivet, med kommunen, med Riksidrottsförbundet som i slutändan får sina resurser från staten.
Man kan fråga sig var de 180 miljonerna har tagit vägen. Jag har inte ställt den frågan till RF ännu. Men det är klart att det utgör en buffert som man hoppas att RF på ett klokt sätt kan använda, kanske till något sådant. Det lär vi få reda på när återkopplingen landar i vårt knä förhoppningsvis. När det gäller avregleringen av spelmarknaden är det lite lustigt att den finns i kulturutskottet men inte i Kulturdepartementet.
Avreglering är inte riktigt samma sak som en omreglering. Vid en avreglering är det fritt fram för alla, inga praktiska regler och så. Så tror jag ingen vill ha det. Det här är en fråga om att genom licenser och på andra sätt också främmande bolag från utlandet blir delaktiga. Pengarna kanske direkt ska gå in i statskassan, vända och gå tillbaka till idrotten.
Det är ingen som vet i dag hur detta i detalj ska gå till. Jag kan bara säga som jag sade tidigare: Idrotten ska ha de pengar som vi alla är överens om att den behöver. Jag har en kommentar till det här med att koppla det hela direkt till statskassan. Det var kanske ett symboliskt försök av Vänsterpartiet, för det var väl bara 50 miljoner.
Det är, som någon sade, som någonting i Mississippi. Men jag ska inte uttrycka det. Det är i alla fall en väldigt liten del.
Göran Montan (M):
Det ställdes ett antal frågor, så jag tänkte att vi kanske kan förlänga den här debatten med några minuter i alla fall. Det känns ju alltid lite snopet att göra ett intressant och bra inlägg och sedan bara få gå och sätta sig. Det är säkert ingen slump att Gunvor G Ericson är den enda kvinnan i debatten i dag, och jag noterade det också.
Man kan fråga sig varför det är så. Jag vill inte ta på mig någon personlig skuld för detta. Men vi kan möjligtvis hoppas att vid ett generationsskifte - vi är ju dessutom inte helt unga - saker kan förändras.
Jag lyssnade med intresse på frågeställningen om jämställdhet, och jag tror att den har kommit upp i vartenda anförande och vartenda replikskifte. Jag kan också ha respekt för att Miljöpartiet har valt att i stället agera med särskilda yttranden med den motivering som gavs. Redan i slutet på 80-talet lade RF fram en handlingsplan för jämställdhet.
Den har utvärderats och moderniserats med jämna mellanrum. Vid stämman 2005 antog man en helt ny jämställdhetsplan. Den är väldigt ambitiös. Jämställdhetsfrågan är en fråga som inte bara behandlas på nationell nivå, utan den är integrerad i hela RF:s arbete på alla nivåer.
I utbildningarna till nya idrottsledare, som det finns ett enormt behov av - det rör sig om 50 000-60 000 om året - finns den här frågan hela tiden med. Min fråga är då: Vad mer skulle Riksidrottsförbundet eller vi som politiker konkret kunna göra?
Göran Montan (M):
Naturligtvis är vi det. Vi måste fullfölja den ambition som uttrycks i instruktionerna i samband med Idrottslyftet, där man klart säger att man inte bara ska ta hänsyn till eller att det är viktigt utan att jämställdheten ska integreras i allt arbete.
Med en så ambitiös målsättning är det självklart att det ligger i vårt eget intresse att se till att våra instruktioner och våra ambitioner fullföljs, inte bara på distriktsnivå utan ännu längre ned, som sades tidigare, alltså ända in i omklädningsrummen.
Vi har uttryckt en ambition på det här området som naturligtvis inte är ny utan delas av många. Men det är riktigt, som Gunvor G Ericson säger, att det gäller att den fullföljs med den återrapportering som vi förväntar oss. Det här gäller även HBT-frågorna.
Man ska inte jämföra dem med frågan om jämställdhet, men de har legat lite i bakvatten i jämförelse med kvinnosaksfrågorna som nu är över hundra år gamla. Där är det kanske än mer viktigt, därför att det är framför allt i många av det som vi kallar manliga lagsporterna som problemet är mest akut.
I bästa fall finns det bara ett ointresse, i värsta fall kanske också ett motstånd. Också där måste vi medverka till att ändra inställningen och attityderna.
Göran Montan (M):
Det ser ut att bli en intressant debatt, förd av bara moderata ledamöter. Det visar det intresse vi har i de här frågorna. Jag tycker att Anne-Marie Pålsson har lyft upp en mycket viktig och i högsta grad intressant fråga. Jag tycker också att ministerns svar är väldigt välavvägt och informativt, och hon pekar just på de stora problemen.
Det är svårt att veta vad som är hönan och ägget i den här frågan. Vi säger gärna att vi bara kan ge stöd till länder som har en framgångsrik och väl fungerande korruptionsbekämpning, och samtidigt kräver vi att de ska vara demokratier. Jag vill gärna hävda att det i de länder där korruptionen är utbredd inte finns någon demokrati - det är bara en illusion.
Därför måste man innan man ställer kraven göra upp med mottagarlandet, samarbetspartnern, om ett bra och väl avvägt arbete för att bekämpa korruptionen. Den korruption som märks mest i samhället är vad jag brukar kalla corruption of need .
Det är alltså tjänstemän på mellannivå och lägre nivå, bland annat poliser, som i ett samhälle där den offentliga statsapparaten har svällt över alla gränser inte får sin lön utbetald, i alla fall inte i tid, och då kompenserar detta genom att utnyttja sin position för att driva in de nödvändiga pengarna till familjen.
Det kan vara någon som har ett stånd och ska sälja på marknaden och som har betalat för det, men då kommer polisen och säger att man måste betala en gång till. Ett sätt att motverka detta är naturligtvis ett stöd som går rakt in i budgeten, under förutsättning att man trimmar statsapparaten.
Dessa människor har blivit anställda av ministrar och andra som vill belöna sina släktingar, folk från hemtrakten och så vidare i den meningen att de ska få sin anställning tryggad under en längre tid. Tyvärr fungerar inte detta eftersom de blir så många till slut.
Jag skulle vilja säga att mottagarlandets möjligheter att verkligen bli effektivare i korruptionsbekämpningen hänger samman med ett intimt samarbete med givarlandet. Det måste etableras en kontrollverksamhet.
Jag tror att många av dessa länder skulle vara beredda att få hjälp vad gäller internrevisioner och så vidare för att kunna komma till rätta med problemen. Vi måste försöka få ned korruptionen till en hanterbar nivå. Att helt utrota den har vi inte ens lyckats med i vår del av världen efter många år.
Den högre graden av korruption, det jag brukar kalla corruption of greed , det vill säga när människor har kommit upp så att de verkligen är väl försedda med livets nödtorft men som vill ha mer, är svårare att nå. Det är människor med reell makt i staten. Vi ser problemen med korruptionsarbetet i Sydafrika bland annat.
Korruptionen på den lägre nivån är den som medborgarna ser, och det är när hela samhället är korrumperat, när det inte finns en enda sak du kan få gjord vare sig i domstolar eller genom det offentliga utan att du måste betala någonting mer än den officiella avgiften. Därför tycker jag att det här är en välbehövlig debatt.
Jag tror ändå att budgetstöd är någonting som kan utvecklas och vara till stor nytta för mottagarlandet.
Göran Montan (M):
Jag vill passa på tillfället att berömma regeringen, speciellt biståndsministern, för det framgångsrika arbetet med att försöka ställa om vår politik vad gäller biståndet till att handla om färre länder där vi kan göra större skillnad. I det sammanhanget är det också viktigt att vi, tillsammans med andra bidragsgivare, i länder där vi är betydande inte är blyga utan verkligen ställer krav.
Jag blev glad åt att höra att biståndsministern tryckte tydligt på just den frågan. Jag har levt tio år som egen företagare i ett genomkorrupt land i Afrika. Jag kan säga att korruption förlamar allt i ett land.
Min främste samarbetspartner - det kanske inte är rätt ord för den person som jag handlade med - var statens inköpare i Liberia, en man som senare blev ryktbar som president Taylor. Han skaffade sig ju rätt mycket pengar. Det räckte till en stor del av en armé, faktiskt, med kända resultat. Att ställa krav ger respekt.
De samarbetsländer vi har kommer att motta våra krav, och jag är säker på att biståndsministern redan har de erfarenheterna. De kommer att motta dem om det görs på rätt sätt - inte som kränkande utan som ett tecken på styrka. Då får man respekt. 1 miljard kronor går i budgetstöd.
Det skulle med råge räcka för att täcka hela Liberias statsbudget, som är på ungefär 1 miljard kronor eller ännu mindre - dollarn är ju låg nu. En ministerlön i Liberia är bara 900 dollar. Man kan förstå att frestelsen att tjäna extra är ganska stor.
Göran Montan (M):
Herr Wegendal återkommer till momsfrågan. Jag ska inte fördjupa mig i detaljerna. Det framgår vilka frågor som är viktiga. Framför allt framhåller vi att gränsen måste vara minst 250 vad gäller omsättningen i mindre företag. Det kommer att bli bra för alla, det handlar inte bara om ideella organisationer.
Det är möjligt att vi kan rucka på den gränsen. Det handlar också om hyresfrågor. Det här är en svår fråga. Det är säkert skälet till att den förra regeringen sopade den här frågan under mattan. Den var aktuell redan då eftersom den har att göra med harmonisering av skatterna inom EU.
Vi har däremot tagit upp den, och vi kommer att kunna komma mycket närmare en lösning. När det gäller den andra frågan om stora evenemang har vi givit Visit Sweden ytterligare 50 miljoner, ökat från 100 till 150 miljoner. Det tangerar möjligen det här. Frågan var huruvida jag är nöjd.
Jag tror att jag är en i den absoluta majoritet tillsammans med herr Wegendal och väldigt många andra som gärna skulle vilja se stora evenemang i Sverige. Ett vinter-OS i Sverige skulle vi alla kunna glädja oss åt. Jag tror däremot att det måste komma från idrottsrörelsen själv på ett bättre sätt än hittills.
Då hoppas vi att de pengar som vi ger till kompetenscentrum ger idrottsrörelsen möjlighet att förbereda ansökningar om stora evenemang på ett bättre sätt så att de landar på regeringens bord och kan behandlas. Vi vill inte få ett sådant läge som när Friidrottsförbundet ville ha ett VM i Sverige och lämnade en ansökan som knappt gick att behandla seriöst.
Göran Montan (M):
Jag är glad att Lars Wegendal erkänner att regeringen har den ambitionen och trycker på idrottsrörelsen i jämställdhetsfrågorna. Jag kan dela Lars Wegendals upprördhet över de olika tillkortakommandena. Det går inte tillräckligt fort. Jag betonade det i mitt anförande.
Vi får överväga - vi har förtroende och kommer att fortsätta att ha förtroende för idrottsrörelsen på så många områden - varför det här inte fungerar. Det är en attitydförändring som måste till. Det handlar inte bara om hur flickor behandlas. Det är lite av en myt att de alltid får de sämsta träningstiderna och så vidare, men det finns sådana exempel som Lars Wegendal tar upp.
För övrigt går det alldeles för långsamt i hbt-frågorna. Det är fortfarande nästan en omöjlighet för en manlig fotbolls- eller ishockeyspelare att, som man säger, komma ur garderoben. Det är så som det upplevs, och det är inte acceptabelt. Det är någonting som vi absolut måste arbeta med.
Jag håller helt med Lars Wegendal om att det inte bara är idrotten som har möjligheten att stå bakom och driva stora evenemang; framför allt måste näringslivet engageras. Det kommer aldrig att gå att genomdriva ens ett halvstort internationellt mästerskap utan att samhället i stort finns med. Där behövs engagemang och entusiasm precis såsom beskrivs här.
Det här är inte ett avslutat kapital för regeringen, utan man fortsätter naturligtvis att arbeta för att skapa en policy och en plattform där de här frågorna kan behandlas på ett bra och riktigt sätt så att vi får stora evenemang till Sverige, åtminstone så stora som vårt lilla land kan hantera.
Göran Montan (M):
Jag har med intresse lyssnat på debatten. Jag har varit med förr. Jag talade och argumenterade från denna talarstol redan 2007. Jag argumenterade då så mycket jag kunde för att vi utan att kunna bestämma när gick mot en situation där en omreglering av spelmarknaden var absolut nödvändig.
Det hade redan då visats väldigt klara tecken på att vi hade tappat kontrollen över monopolet. Mot mig då stod inte bara Torbjörn Björlund utan även representanter för Socialdemokraterna. Lars Wegendal var väldigt bestämd om att det var någonting vi inte skulle göra. Det gläder mig nu att Socialdemokraterna inte bara har svängt utan dessutom är otåliga inför att ett förslag ska läggas fram.
Jag sällar mig till dem som är otåliga på den punkten. Jag är övertygad om att det kommer. Men problemet är, som alla har sagt i dag, inte så lätt att lösa. Jag vill därför trycka på just den del som utredningen säger ska undantas, nämligen ATG:s vadhållning på hästar. Vi har nu befriat idrottsrörelsen från spelberoendet.
Sponsorskapet är mycket riktigt kvar. Men vinstdelningssystemet är avskaffat. Idrotten får nu den stora delen av sitt bidrag genom statsbudgeten. ATG kommer i framtiden att vara inkomstkällan för hästnäringen. Då talar vi inte bara om travhästnäringen som sådan.
Även hästnäringen i stort är beroende av pengar som ATG kan tillhandahålla vad gäller både forskning och andra saker som är nödvändiga för utvecklingen av den mycket betydelsefulla och stora hästnäring vi har i det här landet.
Jag vill slutligen bemöta Torbjörn Björlunds invändningar mot en omreglering eller påreglering av spelmarknaden.
Även om det så skulle vara att bara 11 procent ägnar sig åt spelande på nätet, vilket jag inte tror är korrekt, finns det anledning att tro att det är just de 11 procenten som löper de största riskerna att hamna i ett spelberoende.
Det är inte bara så att vi inte kan begära av de utländska bolagen att de ska delta i det mycket viktiga arbetet för att hjälpa dem som har ett spelberoende. Vi kan inte heller reglera oddsen. Många av dem som agerar på nätet har ett annat sätt att sätta oddsen, det vill säga ett för spelarna mer fördelaktigt utbetalande sett till den totala satsade summan.
Det är kanske i högre grad de som har problem som lockas av att använda den spelformen. Det är utan tvekan så att vi går mot en omreglering. Det är glädjande att det finns en majoritet i utskottet som har den grundläggande samsynen i just den här frågan.