Anders Borg (M):
Låt mig till att börja med konstatera att de frågor som Hultqvist, Kvarnström, Andrén och Pärssinen reser är av stor vikt. Att hantera offentlig förvaltning är komplicerat. Det är ingen slump att den socialdemokratiska regeringen har valt att gå mot enhetsmyndigheter, både när det gäller försäkringskassa och skatteverk. Vi vill ha en offentlig förvaltning som präglas av rättssäkerhet, service och effektivitet.
Det är de mål som den tidigare regeringen och den nuvarande regeringen har för den offentliga förvaltningen. Men låt mig också konstatera att servicen i glesbygden inte är vad den är i storstadsområden. Man har inte lika mycket butiker. Det finns inte biografer. Det handlar om servicen i det offentliga. Vi talar om skattekontor.
Det finns avsevärt mer problematiska exempel där både barnomsorg och skolor riskerar att stängas i någon typ av koncentrationstendens. Det är naturligtvis något som är djupt bekymmersamt för de människor som bor på de orterna. Det känner jag en väldigt stor respekt för och förståelse för. Jag bor själv på en sådan ort. Det är det samhälle jag lever i med min familj i min vardag.
Så jag känner naturligtvis respekt för dem som känner oro för den service de får i små orter när det finns en allmän koncentrationstendens. Jag har också stor respekt för det jag har sett i tidningarna om det initiativ som Raimo Pärssinen har tagit när det gäller enskilda människor som i den här processen är med i omstruktureringar.
Vi ska ha klart för oss när vi pratar om dynamik och flexibilitet i det svenska samhället att för de människor som är med om de här omstruktureringarna handlar det om sorg, oro, frustration och en känsla av att man inte får göra sin röst hörd. Det tror jag är sant om det gäller Ericsson i Norrköping eller om det gäller Skatteverket i Avesta. Vi har ett gemensamt ansvar och former för att ta ett samhällsansvar när det sker omstruktureringar.
Det ska statliga myndigheter såväl som privata företag uppfylla. Det är naturligtvis viktigt att riksdagsledamöter, om det gäller Ericsson eller Skatteverket, noggrant följer detta och övervakar det så att både företag, myndigheter, och kommuner för den delen, känner att de har ögonen på sig. Våra offentliga institutioner ska föregå med gott exempel. Företagen ska också göra sitt.
Men de offentliga institutionerna ska i omstruktureringar agera som det föredöme de ska vara. Vi har gått över till enhetsverk och under en lång tid gett myndigheterna en större självständighet. Effektivitet, rättssäkerhet och service förutsätter att de olika verken sköter sig väl. Jag tänker inte tillhöra dem som i någon allmän populism skäller på Skatteverket.
Så länge vi ska ha en välfärdsstat är Skatteverket en nödvändig institution. Det åligger mig och Sveriges riksdags ledamöter att försvara och upprätthålla legitimiteten för våra myndigheter och verk. Skatteverket utsätts ofta för att ta ansvar för de tuffa beslut som politiker ibland har fattat. Det är inte en alldeles enkel verksamhet.
Den nuvarande ledningen har lagt väldigt stor vikt vid att det ska vara enklare att göra rätt och svårare att göra fel och vid att medborgarna ska få en god service. Det är något som jag naturligtvis tycker är positivt. Jag kan inte kommentera enskildheter i en omstrukturering av ett helt verk och en hel myndighet. Jag tror att vi alla som har följt verksamheter, om det så är arbetsförmedling, försäkringskassa eller skatteverk, vet att så är fallet.
Däremot ska en god service tillhandahållas medborgarna. Om jag har förstått Skatteverket rätt ska de framöver finnas på fler orter i Sverige än de i dag finns på. Det ska naturligtvis inte vara något grundläggande utvärderingskriterium. Kriteriet ska vara att medborgare i hela Sverige upplever att de får en god service, att de betalar våra ofta betungande skatter men med minsta möjliga besvär och med minsta möjliga krångel. Det är det som måste vara styrande för Skatteverket.