KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annelie Karlsson (S):
Fredrik Christensson har haft möjlighet att damma av gammal borgerlig retorik. På 30-talet var det, som statsministern sa i talarstolen, arbetarna som skulle ha lägre lön. På 60-talet var det kvinnorna, min mammas generation. För inte så länge sedan var det ungdomar. Nu är det nyanlända.
Frågan som jag tycker att Sveriges löntagare måste få ett svar på från Fredrik Christensson och övriga borgerliga företrädare är: Vem ska betala det i slutändan? Ska de som kliver in med de låga löner som ni nu föreslår alltid ha de låga lönerna, eller ska de efter ett, två eller tre år jämställas med övriga på svensk arbetsmarknad?
Det ser ut som att Fredrik Christensson instämmer i det sistnämnda - de ska till slut jämställas. Vem ska då betala mellanskillnaden? Kommer det friska pengar från arbetsgivaren, eller är det kollektivet som ska betala det? Det brukar vara kollektivet som betalar. Då innebär det att någon annan får stå tillbaka tills de är i kapp.
Kollektivet betalar de lönesänkningar som ni nu föreslår. Nu hoppas jag vid Gud att det inte finns någon majoritet i den här kammaren för era förslag om lägre ingångslön för en grupp, men skulle så vara fallet ska Sveriges löntagare veta att det är de som ska betala. För i slutändan ska vi väl ändå jämställa människor på svensk arbetsmarknad? Det hoppas jag i alla fall.
Annelie Karlsson (S):
Egentligen skulle Paula Bieler ha ställt den frågan till dem som vill sänka lönerna för dem som kommer till vår arbetsmarknad, för det är de som vill skilja ut den gruppen. Vi socialdemokrater säger att man ska omfattas av exakt samma villkor. Därför faller den frågan ganska platt. Jag vänder mig mot det Paula Bieler sa angående detta med besök på Subway. När jag refererade till oss här i kammaren gällde det vår nuvarande situation.
Våra arvoden innebär att vi kan besöka Subway tillsammans med vem vi vill vilken dag som helst, eller hur? Den retorik som sverigedemokrater använder om att det är just de som har verklighetsförankring blir lite provocerande för en del av oss andra. Jag har inte alltid kunnat göra allting som jag har drömt om.
Jag är född i ett arbetarhem och växte upp på landet under väldigt enkla förhållanden med en arbetande pappa och en hemmamamma. Det går inte att smeta det där på mig och säga att det är ni sverigedemokrater som vet att det finns människor som inte har det bra. Jag vet också det. Jag vet även att det finns många som är anställda på deltid inom handel eller inom kommuner och landsting och som har svårt att få det att gå ihop. Det är just av den anledningen vi skapar en arbetsmarknadspolitik för alla.
Vi ska rusta alla med tillräckliga kunskaper för att kunna stå starka på arbetsmarknaden. Man ska kunna ha ett jobb att försörja sig på. Det ska vara på heltid, och det ska vara under förutsättningar som gör att man kan förena föräldraskap och förvärvsarbete. Detta omfattar alla, var man än är född. Arbetsmarknadspolitiken är till för alla. Det vi pratar om här i dag är integration, och därför blir kanske bilden lite vinklad ditåt. Men vår arbetsmarknadspolitik är inte riktad bara till utrikes födda. Den är riktad till alla.
Och det finns verkligen behov av att se över den.
Annelie Karlsson (S):
Jag tror, i motsats till Paula Bieler, att de investeringar vi gör i människor är goda investeringar som vi kommer att ha mycket nytta av framöver. Vi gör investeringar och satsar pengar för att människor ska bli en del av vårt svenska samhälle genom att vi rustar dem med kunskaper för att kliva in på arbetsmarknaden. När man kliver in på arbetsmarknaden får man förutsättningar för att skriva sitt hyreskontrakt och starta sitt eget liv.
Jag tror verkligen att det är väl investerade pengar, och jag kan inte se något alternativ till att rusta människor så att de ska stå starka i samhället och bidra. Vi har sagt detta i kammaren förut. Vi behöver ungefär en halv miljon välfärdsarbetare de närmaste tio åren i vårt land. Det är de människorna vi rustar nu för att de ska kunna bli en del av den arbetskraft som vi behöver runt om i landet.
Möten mellan människor är nödvändiga, och det råder verkligen brist på sådana möten. Vi ser hur främlingsfientligheten och motsättningarna mellan människor ökar. Men runt om i landet deltar 70 000-75 000 människor via studieförbundens försorg i svenskundervisning för människor som kommer till vårt land. De pratar om samhället och hur samhället fungerar.
Det är viktiga möten som kan hjälpa dem som kommer till oss att förstå hur allting hänger ihop. Häromveckan var jag på ett ställe där man pratade om synliga och osynliga regler, vilka regler som inte finns skrivna. Självklart behövs möten mellan människor. Men jag tror att både Paula Bieler och vi i andra partier bör fundera lite över hur vi själva bidrar till en bättre sammanhållning i Sverige, hur vi sluter klyftorna, inte bara ekonomiskt utan också människor emellan. Mer kärlek och mindre hat!
Annelie Karlsson (S):
Jag skulle önska att Fredrik Malm hade samma engagemang och blev lika exalterad över att prata om etableringens möjligheter som han blir när han pratar om kollektivavtal och svensk fackföreningsrörelse. Det är dock ingen överraskning, och det är inte första gången jag hör att Fredrik Malm ogillar den svenska modellen och svenska kollektivavtal.
Det märkte vi inte minst här i kammaren i förra veckan när en majoritet av ledamöterna sa att kollektivavtal är onödiga och ett hinder. Det jag egentligen vill fråga Fredrik Malm är vad det inhumana är i att låta människor få utbildning. Vad är det inhumana i att låta människor omfattas av den trygghet, ordning och reda som svenska kollektivavtal ger?
Varför ser Fredrik Malm en fördel med att vi låter en grupp människor jobba under andra villkor och förutsättningar än övriga på svensk arbetsmarknad? Menar Fredrik Malm att ordning och reda på svensk arbetsmarknad över huvud taget inte skulle behövas, eller menar han att de nyanlända, de som har en annan bakgrund, ska ha ett annat regelverk? Skulle det vara humant?
Annelie Karlsson (S):
Det känns som om det här är förklaringen till varför Fredrik Malm bara pratar om lönerna på svensk arbetsmarknad. Fredrik Malm har nämligen missat att det är just det etablering handlar om: Människor ska inte komma hit och inte kunna ett ord svenska och inte veta någonting om samhället och hur det fungerar. Det är ju därför vi rustar dem. Det är därför vi rustar dem med det svenska språket, det är därför människor ska starta sin undervisning i samhällskunskap och svenska dag ett.
Människor som kommer hit ska såklart inte jobba utan utbildning, utan kunskaper i svenska språket och utan bostad. Det är som om de människor som kommer till oss skulle spela i en annan liga. Nej, de ska inkluderas i samhället. Det är därför vi pratar etablering. Vi etablerar dem genom att se till att de får förutsättningar precis som alla andra. Människor rustas. När jag var ung började jag jobba på Kapp Ahl. Jag tror att Fredrik Malm skulle beskriva det som ett enkelt jobb. Jag tyckte inte att det var ett enkelt jobb.
Jag fick lära mig det från grunden. Jag öppnade kollektivavtalet och såg vad jag skulle ha i lön. Jag var bara 16 år, och jag kunde se att om kollektivavtalet följdes skulle jag tjäna de pengarna när man är 16 år. Det var en låg lön, men det var parterna överens om. Parterna var överens om att det ska vara en låg lön när man är ung, oerfaren och inte kan jobbet. Jag kunde läsa i boken - en fantastisk bok - vad jag skulle få i lön när jag fyllde 17, när jag fyllde 18 och när jag hade tre års branschvana.
Det är det fiffiga med kollektivavtal, och det är det fiffiga med den modell som finns i Sverige. Ju längre vi är med, utvecklas och lär oss jobbet, ju mer får vi i lön. Vad ni försöker göra här i kammaren är att hitta en annan modell. Det ska vara en modell som faktiskt redan finns, som parterna har skött i många år och som har tjänat oss väl. Herr talman! Det är bara trams när man säger att det blir en bättre etableringsnivå med en låg lön.
Nej, det skulle slå sönder vår arbetsmarknad, och jag gissar att det är det ni är ute efter.
Annelie Karlsson (S):
Jag kan inte säga exakt hur många som har kommit i jobb via snabbspår. Men jag kan berätta goda exempel för Annika Qarlsson om snabbspår som har fungerat väldigt väl. Det är tekniker som i dag jobbar på Scania i Oskarshamn som via ett väldigt snabbt spår med Lernias hjälp kom i jobb, och där Oskarshamns kommun dessutom har fått nya kommuninvånare. Det är ett väldigt lyckat projekt.
I Skåne finns det flera exempel där man kör snabbspår för att förstärka omsorgen. Man utbildar kvinnor för vårdyrken, där det finns en stor brist. Det har gjorts i samråd med kommunen och de fackliga organisationerna. Det är väldigt lyckade spår. Min erfarenhet är att av dem som går in i snabbspåret är det en väldigt hög andel som går ur.
Poängen med snabbspår är att människor har ett jobb i sikte. Det är oftast därför som det är så lyckade projekt. Människor ser att de har jobbet inom räckhåll. Hur många det är kan jag inte svara Annika Qarlsson på. Men snabbspår är fortfarande en modell som jag tror väldigt mycket på och som jag verkligen tycker att vi ska jobba vidare med, utveckla och se till att det kommer många fler till stånd.
Annelie Karlsson (S):
Det är kanske det som skiljer oppositionspolitiker och vi som jobbar med regeringsmakten. När jag är ute i valkretsen under mina måndagar och i viss mån fredagar är det i syfte att följa upp, precis som Annika Qarlsson säger. Vad är det som fungerar? Vad är det som inte fungerar?
Jag tror att varenda arbetsförmedlare i Skåne vet att när de hittar buggar i systemet eller någonting som inte fungerar ska de slå en signal eller skicka ett mejl. Det är av den anledningen, för att vi ska hitta problemen, som jag rör mig i valkretsen. Fungerar inte snabbspåret? Vad är det som inte fungerar? Vi försöker att lösa problemen. Det är klart att om man har ambitionen att lösa problemen jobbar man på det sättet.
Har man ambitionen att hitta problemen och belysa dem i riksdagens kammare jobbar man på ett annat sätt. Det är lite olika hur man angriper problemet. Jag tror att Annika Qarlsson och jag kan vara överens om att vi måste lösa de problem vi ser. Jag är inte alls nöjd med snabbspåren. De skulle kunna vara betydligt fler. Men det betyder inte att jag inte tror på modellen. De hinder och problem vi ser försöker vi att lösa.
Det är så vi försöker jobba och lösa de utmaningar vi har framför oss.
Annelie Karlsson (S):
Det är intressant att lyssna på Elisabeth Svantesson. Det är möjligt att jag uppfattas som väldigt nöjd. Jag är väldigt nöjd med det som görs ute i verkligheten. Jag är väldigt nöjd med det samarbete jag ser mellan Arbetsförmedlingen, folkhögskolor, vuxenutbildningen och alla aktörer. Jag är väldigt nöjd med den insats som studieförbunden gör i form av svenska från dag ett.
Jag tycker att det finns anledning att vara nöjd med de insatser som görs. Däremot har vi en lång väg kvar. Jag vet inte om jag var otydlig, men jag kan säga det igen: Vi har en väldigt lång väg kvar att gå innan vi har lyckats med etableringen. Men om jag nu uppfattas som nöjd uppfattas Elisabeth Svantesson som ganska missnöjd, herr talman.
Det är också intressant, för jag tror inte att det kan uppfattas av någon som att det fanns problem innan den socialdemokratiskt ledda regeringen tillträdde. Elisabeth Svantesson får det att låta som att problemen uppstod precis den dag som Stefan Löfven bildade regering. Det är lite intressant på många sätt om man jämför med andra områden.
Om skolresultaten blir bättre är det visst den gamla regeringens förtjänst, och om arbetslösheten sjunker är det den gamla regeringens förtjänst. Men om etableringen inte fungerar är det i stället den nuvarande regeringens fel, och man menar att vi inte ser problemen. Jag kan lova att vi både i den socialdemokratiska riksdagsgruppen och i den socialdemokratiskt ledda regeringen ser problemen och jobbar otroligt hårt med att lösa de problem som finns.
Jag hade önskat att vi kunde kroka arm med oppositionen i vår tids största utmaning - att lösa etableringen - i stället för att ta debatten på det här sättet i kammaren. Låt oss sätta oss ned och tala om det nästa gång vi har sammanträde!
Annelie Karlsson (S):
Jag tror att Elisabeth Svantesson får titta en gång till på det förslag som ligger. Snabbspår är en del. Det framstår här i debatten som att snabbspår är vår lösning på etableringen. Det är en del, och precis som jag sa tidigare tror jag absolut att den kan utvecklas. Man kan fundera över att man måste vara överens om problembilden för att man ska kunna lösa saker tillsammans. Man måste vara överens om problembilden för att kroka arm.
Det är klart att jag blir ganska dyster när jag står här i kammaren och lyssnar på oppositionen, för deras enda lösning på problemen är att sänka löner. Det handlar bara om att sänka trösklar, att sänka löner och att göra detta enklare. Jag kan säga samma sak igen som jag sa i tidigare replikskifte: Vi är såklart inte förvånade över att höra det. Vi såg hur ni röstade förra veckan i kammaren. Ni ogillar ordning och reda på svensk arbetsmarknad.
Oppositionens lösning, herr talman, är sänkta löner och att vi ska ha en annan arbetsmarknad för dem som har kommit till vårt land. Det där kommer vi aldrig någonsin att kroka arm om. Vi tror fortfarande på att rusta människor för att vara en del av den svenska arbetsmarknaden på samma villkor och med samma regler som omfattar alla andra. Det är därför vi rustar människor med kunskap.
Detta kan också ses som en rent egoistisk anledning för Sverige, för vi har enormt många bristyrken som vi måste fylla. Jag räknade upp några av dem i mitt anförande. De människor som har kommit till vårt land kommer att hjälpa oss att se till att dessa bristyrken blir fyllda. Låt oss vara överens om att vi inte kommer att kunna lösa arbetsmarknadens utmaningar med samma metod.
Jag kommer aldrig någonsin att ställa mig bakom den lösning som Moderaterna ser - att vi ska sänka lönerna på svensk arbetsmarknad. Det är därför vi står upp för en annan modell.
Annelie Karlsson (S):
Jag tror att Fredrik Malm måste göra besök på några byggarbetsplatser någon dag när inte riksdagen kallar. Då kommer han att upptäcka att hela byggbranschen är full av byggnadsarbetare som har ett annat ursprung. Det Byggnads slåss för är sina kollektivavtal. Om svenska byggnadsarbetare lyssnar på Fredrik Malm i debatten i dag kommer de att bli ännu mer övertygade om att de måste stå upp och slåss för sina svenska kollektivavtal.
Fredrik Malm gynnar inte diskussionen med tanke på att man gärna talar om att vi måste sänka löner och trösklar. När svenska byggnadsarbetare lyssnar på detta säger de sannolikt: Det är viktigt att vi står upp för våra avtal. I dag är hela byggbranschen fylld av människor med annan bakgrund än den svenska och människor som inte är födda i Sverige. Det är så det ser ut i byggbranschen.
Det byggnadsarbetare slåss för är sina kollektivavtal och sin ordning och reda på svensk arbetsmarknad. Det tycker jag är ganska rimligt. Det är svårt att säga till dem att de ska sluta att stå upp för den modell som jag står upp för och som jag trodde att också en liberal kunde stå upp för: den svenska modellen på svensk arbetsmarknad. Snabbspår är inte till för att dumpa villkoren.
Vad jag förstår är också Byggnads på väg fram med snabbspår, och industrin är på väg fram med att tillverka bostäder för att kunna rationalisera och göra det enklare. Hur de resonerar i Svenska Byggnadsarbetareförbundet får Fredrik Malm diskutera med dem.
Men jag förstår verkligen om de efter att ha lyssnat på Fredrik Malm i debatten reagerar genom att ännu skarpare stå upp för sina kollektivavtal, med tanke på att det finns en majoritet i den här kammaren som ogillar svenska kollektivavtal.
Annelie Karlsson (S):
Om Fredrik Malms påstående att Byggnads inte ställer upp på snabbspår hade varit sant hade jag sagt: Nej, det underlättar inte. Men jag vet att det förekommer diskussioner - jag tror till och med att arbetsmarknadsministern kommer att kunna återkomma till det i sitt inlägg - med Svenska Byggnadsarbetareförbundet om hur man ska underlätta för nyanlända att komma in på arbetsmarknaden via snabbspår och via andra åtgärder.
Snabbspår är inte det allenarådande. Snabbspår är en bra modell, men jag tror att den här retoriken är en annan. Man vill återigen peka på att det är svensk fackföreningsrörelse som är hindret.
Jag säger det igen, herr talman, och jag tror att det tål att sägas: Den retorik som Liberalerna och andra borgerliga partier har om att vi måste sänka trösklar och sänka löner tror jag inte underlättar diskussionerna om hur man ska gå vidare med snabbspår. Jag tror att när man känner att det finns en majoritet i den här kammaren mot svenska kollektivavtal och för sänkta löner blir oron där ute ganska stor.
Annelie Karlsson (S):
Jag vill börja med att fråga talmannen om det är rimligt att vi hänvisar till ledamöters familjer och respektive och vilket arbete de har. För det första skulle jag önska att vi kunde kalla anställda i svensk fackföreningsrörelse vid deras rätta titulatur.
Jag skulle vilja att herr Sällström kallar anställda i svensk fackföreningsrörelse vid deras rätta titulatur. Är man ombudsman är man ombudsman. "Fackpamp" tycker jag inte är ett uttryck som är okej att använda i kammaren. Det som är allra minst okej är att hänvisa till att en ledamot i Sveriges riksdag ska gå hem och kolla med sin respektive vad man tycker om någonting. Jag tycker faktiskt inte att det är okej.
Herr talman! Jag vill säga att det är trams som Sällström håller på med. Det är en retorik som inte hör hemma i den här kammaren. För övrigt tycker jag att Sällström visar väldigt tydligt i det här replikskiftet vad det egentligen handlar om. Sällström är inte ett dugg intresserad av integration. Han är inte ett dugg intresserad av att få människor etablerade i samhället. Han vill beskriva att de som har kommit till vårt land inte kommer att duga till något.
Det är därför, Sällström, det finns ett helt paket med arbetsmarknadsåtgärder som vi i den socialdemokratiskt ledda regeringen har tillsatt. Det finns ett paket av utbildningsinsatser för att få människor att komma in på den svenska arbetsmarknaden. Vi sorterar inte människor utifrån vilka kunskaper de har. Vi sorterar människor utifrån om de har ett skyddsbehov. De har ett behov av att komma till oss.
Sedan är det en ren bonus att det kommer läkare, tandläkare, lärare och andra utbildade människor som kommer att förstärka. De som inte har kunskap ger vi kunskap, men de har inte kommit till vårt land för att de har kunskap. De har kommit till vårt land för att de har sökt asyl.
Annelie Karlsson (S):
Sällström har synpunkter på att jag inte svarar på hans frågor. Jag kommer inte att svara på en del av de här frågorna heller, för det är fel debatt. Sällström vill ha en migrationsdebatt. Vi har en integrationsdebatt. Det är stor skillnad på integrationsdebatt och migrationsdebatt. Migrationsdebatten var förra veckan, om jag minns rätt. Sällström deltog säkert också i den och ställde samma frågor. I dag talar vi om integration.
Det är därför vi socialdemokrater talar om hur vi ska ge människor kunskap, hur vi ska ge människor förutsättningar att bo, hur vi ska se till så att fler kommuner tar emot människor så att man får en bra etablering, hur ungarnas skolgång ska fungera bättre och hur vi ska se till så att vi rustar människor för att få ett bra liv i Sverige - på samma villkor som alla andra. Men de frågor som vi diskuterar här är Sällström och Sverigedemokraterna inte intresserade av att diskutera.
Sällström och hans parti är bara intresserade av att diskutera varför man kom, om det verkligen var rimligt att man kom, om det ska komma fler och att man inte har motsvarande utbildning. Jag säger det igen: De har kommit till vårt land för att de har flytt hit. De har inte kommit hit för att förstärka vår arbetsmarknad. Men när de är här ska vi se till att de blir en del av samhället. Det blir man genom att gå till jobbet, genom att ungarna går till skolan och genom att man är en del av föreningslivet och det svenska samhället.
Det är de frågorna vi diskuterar, men dem är Sällström tyvärr inte intresserad av att diskutera. Därför blir de här replikskiftena fullständigt meningslösa.
Annelie Karlsson (S):
Annika Qarlsson frågade varför vi har tagit bort möjligheten till praktik under asylprövningstiden. Jag tror egentligen inte att det är så svårt att förstå. Regeringen satsar på dem som har fått uppehållstillstånd och säger att asylprövningstiderna måste kortas.
När man väl har fått uppehållstillstånd och är kommunplacerad ska man så snabbt som möjligt rustas för att komma ut på arbetsmarknaden. Där har vi en utmaning. Vi har många människor som har kommit till oss, och vi har många människor som står och väntar på att bli en del av samhället. De väntar på att få nyckeln till sin lägenhet och få möjlighet att starta sitt liv och komma ut i jobb. Vi har begränsat med resurser för att se till att korta denna process. Då tycker jag att det är rimligt att de som har fått ett uppehållstillstånd också är de som får nyckeln till arbetsmarknaden i första hand.
Det är de som har fått uppehållstillstånd och som ska starta sitt liv i Sverige som också har nyckeln till arbetsplatserna. Det är dessa människor som ska skaffa sig sin försörjning. Däremot har denna regering, till skillnad från den regering som Annika Qarlssons parti var en del av, börjat ge människor möjlighet till undervisning i svenska och samhällskunskap från dag ett. Det tycker jag är en riktigt bra början.
Det är en början som sedan skapar förutsättningar för människor att ganska snabbt, när de väl har fått sitt uppehållstillstånd, gå ut på arbetsmarknaden och få sin första praktik och starta sin väg för att få en försörjning genom ett arbete.
Jag tycker ändå att denna regering - till skillnad från den förra, som satsar på att rusta människor och förbereda dem på det liv som kommer när de har fått sitt besked, samtidigt som man trots den stora belastningen också gör allt för att korta handläggningstiderna - visar att man tar detta på allvar.
Det är bättre att vi rustar människor med kunskaper om samhället och med kunskaper i svenska språket än att vi låter dem vara sysselsatta.
Annelie Karlsson (S):
Jag delar den problembild som Annika Qarlsson ger. Jag tycker inte heller att det känns bra när vi river upp människor som har påbörjat en etablering i samhället och flyttar dem till ett annat ställe. Däremot står jag till hundra procent bakom att alla kommuner måste ta sitt ansvar, eftersom det är en helt annan sak. Det är en fråga som vi måste fortsätta diskutera. Jag välkomnar att Centerpartiet är berett att fortsätta den diskussionen.
Att man ser till att alla kommuner tar sin del av ansvaret och att man ser till att skapa förutsättningar för människor att komma till en kommun och starta sitt liv är en sak. Men det är inte bra när man har startat en etablering och sedan tvingas bryta upp den. Precis som Annika Qarlsson möter jag denna problembeskrivning när jag är ute i olika kommuner. Det är en fråga som vi kan fortsätta diskutera. Jag har ingen annan uppfattning än att jag ser problemet. Men jag välkomnar också att vi kan fortsätta att diskutera det.