KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
Det är inte så att jag pratar om människor som jobbar med de här tjänsterna som tjänstefolk.
Det jag diskuterade, och som jag fortfarande tycker är väldigt viktigt, är att vi inte med hjälp av skattesubventioner ska trycka på för att få en utveckling som vi har lämnat bakom oss, där vi delar upp människor och aktivt jobbar för att de som har mycket pengar ska kunna ha människor som jobbar med dåliga villkor och i beroendeställning i sina hushåll.
Det är det som i förlängningen är poängen med de här tjänsterna, och det tycker jag är dåligt. Jag tycker att det är en dålig prioritering att använda skattemedel till det, och det kommer jag fortsatt att tycka. När det gäller vad vi kommer att göra med en eventuell framtida budget vet förhoppningsvis Elisabeth Svantesson att RUT-avdraget inte är det enda som finns i en budget. Ibland kan man tro det när man lyssnar på moderata företrädare i kammaren.
Ni skulle kunna ändra talesättet Alla vägar bär till Rom till Alla vägar bär till RUT, för det finns ingen politisk fråga i vårt samhälle, eller i världen nästan, som enligt er inte kan lösas med hjälp av ett utvidgat RUT-avdrag. Så tycker inte vi. Vi sätter det i ett sammanhang, och i det sammanhanget tycker vi att det är dåligt med ett utvidgat RUT-avdrag eftersom det handlar om att man omfördelar pengar uppåt i samhällspyramiden i stället för att använda dem där de gör större nytta.
De kan till exempel generera fler arbeten. Finns det ett jobbunderskott? Ja, det är klart att det finns ett jobbunderskott i samhället när det inte finns tillräckligt många jobb till de människor som behöver och söker arbete. Titta gärna på statistiken för hur det ser ut med andelen enkla jobb och sysselsättning. Är det så att länder med hög andel enkla jobb också uppvisar högre total sysselsättning? Nej, så är det inte.
Den väg vi ska gå är inte att aktivt skapa fler lågproduktiva låglönearbeten.
Ali Esbati (V):
När det gäller fas 3 är hela poängen att det behövs en avveckling för att det har varit ett dåligt system som av många har uppfattats som en förnedrande parkeringsplats snarare än en välfungerande åtgärd. Det finns också många som har haft det fint i denna sysselsättningsfas, men sammantaget har åtgärden varit problematisk.
Precis som jag sa i mitt anförande finns det inte en annan åtgärd som kan ersätta fas 3, utan det handlar om att hitta flera olika vägar som passar olika personer i olika situationer. Konkret kommer det att handla om mer utbildning för vissa personer som i dag inte har möjlighet att få utbildning och andra typer av subventionerade anställningar med rimliga villkor.
Det var fint att Désirée Pethrus nämnde sociala företag. Jag tror att de i många fall kommer att få en större roll än tidigare, men inte i den formen som den så kallade sysselsättningsfasen innebar. Den öppnade för en del utnyttjande där det blev mer pengar till dem som anordnade än till dem som var i sysselsättning. För många var det också oklart vad det skulle leda till.
Jag tror att många i denna åtgärd tycker att det är rimligt att detta system avvecklas och ersätter det med inte en enda annan sak utan flera andra saker. Jag sa inte att jag var emot alla skattesubventioner, utan jag är emot den som omfördelar från samhället i allmänhet till dem som redan har mycket pengar. En höjning av lönestödet är mycket bra.
Det var synd att ni inte fick igenom det under er tid i alliansregeringen. Jag ser gärna att vi tillsammans jobbar för att det i framtiden ska bli en höjning av taket för lönestöd, för det är bra politik.
Ali Esbati (V):
Låt mig upprepa det jag sa om fas 3. Vi avvecklar detta system för att vi ser att det har funkat dåligt. Arbetsförmedlingen har många andra åtgärder på sin palett, och det tillkommer också nya.
Avvecklingen kommer inte att ske från dag ett till dag två, utan det är en successiv avveckling. Dessutom är det olika saker som passar de personer som finns i fas 3. Det kommer nya volymer i de arbetsmarknadspolitiska programmen som är till för att hantera den successiva avvecklingen av fas 3.
Jag sa det i mitt anförande och i mitt tidigare inlägg, och jag säger det igen. Det är det som kommer att ske. Det är en tydlig viljeinriktning som jag glad över att vi äntligen har fått till i och med budgeten. Nu blir det slut på nya anvisningar, och i andra änden jobbar man med att erbjuda personer i fas 3 ett mer meningsfullt åtgärdsprogram.
De kommer att befinna sig i en problematisk situation efter att fas 3 har avvecklats om de fortfarande är långtidsarbetslösa. Nu får de dock bättre åtgärder än den som tidigare har gällt. När det gäller lönestödet pågår det ingen budgetförhandling här. Men låt mig vara tydlig med att det är en fråga som Vänsterpartiet länge har tyckt är viktig.
Jag kommer att jobba vidare för att det ska bli en del av en kommande budget. Budgeten ser man samlat, och den budget vi har lagt fram är bra. Det finns givetvis mycket man kan göra för att kommande budgetar ska bli ännu bättre. Lönestödet är en sådan fråga, och där är vi i sak överens.
Ali Esbati (V):
Katarina Brännström säger många olika saker här, och det är inte alltid helt klart hur de hänger ihop.
Jag tänker på inledningen om arbetsmiljö och situationen där, som ju är lovvärd. Jag undrar hur den hänger ihop med Katarina Brännströms och Moderaternas syn på villkoren på arbetsmarknaden.
Det finns ju många gånger idéer från Moderaterna om hur arbetsmarknaden egentligen ser ut och vad som ger drivkrafter för det ena eller det andra.
Det finns dock även en del fakta som existerar om arbetsmarknaden, bland annat att en sak som stressar många människor i olika åldrar är de osäkra anställningsförhållanden de har. Det handlar om olika typer av visstidsanställningar som är väldigt osäkra och där man inte vet från dag till dag hur ekonomin ska gå ihop. Det är mycket stressande.
Det är också uppenbart för den som arbetar med arbetsmiljöfrågor att de personer som inte har säkra villkor på arbetsmarknaden kommer att ha mycket svårare att säga ifrån om arbetsmiljön är dålig. Det systematiska arbetsmiljöarbetet blir ju väsentligt mycket svårare på arbetsplatser där de anställda inte vet från dag till dag om de har jobbet kvar eller vad som händer med deras timmar, till exempel, om de säger ifrån då någonting är fel.
Sett till Moderaternas förslag har jag hela tiden förstått det som att det är en typ av arbetsvillkor man bejakar. Hur ser Katarina Brännström på det?
Ali Esbati (V):
Det är bra om Arbetsmiljöverket kan göra fler inspektioner, vilket man får möjlighet till när den nya regeringen nu tillskjuter medel till Arbetsmiljöverket som den tidigare regeringen, som Katarina Brännström stödde, skar ned på. Men jag tror inte att det hjälper de personer som upplever dålig arbetsmiljö och svårigheter att säga ifrån att Kristina Brännström tycker att arbetsmiljön är viktig. Det är i och för sig en bra början.
Men när det gäller till exempel visstidsanställning kan det vara väldigt stor osäkerhet knuten till om man får komma tillbaka eller inte.
Det ligger i sakens natur att om man ska bedriva systematiskt arbetsmiljöarbete måste det vara just systematiskt och att det försvåras om väldigt många av de som är på en arbetsplats inte systematiskt befinner sig där. Det torde vara relativt uppenbart att det är på det sättet, kan man tycka.
Sedan är det jättebra att det har varit en positiv utveckling under många perioder när det gäller olyckor. En väldigt tydlig grund till det är det systematiska arbete som man har genomfört inom industrin. Starka fackliga organisationer har tillsammans med seriösa arbetsgivare sett till att systematiskt få bort de olycksrisker som finns.
Man har tagit input från arbetstagare på allvar och sett till att det görs till konkreta åtgärder på arbetsplatser. Detta är något som naturligtvis kommer att ske i mycket mindre utsträckning på områden där arbetstagarna är svagare organiserade eller där de inte ens befinner sig på arbetsplatsen över tid. Det borde vara tydligt, och jag tror att alla som jobbar med arbetsmiljöfrågor behöver ta detta på större allvar i framtiden.
Ali Esbati (V):
Tack, Sven-Olof Sällström, för åtminstone det tappra försöket att beskriva den svenska modellen. Jag tycker att Sven-Olof Sällström egentligen svarade på sin egen frågeställning under de första 10-15 sekunderna av sitt inlägg och kunde möjligen ha slutat där. Han sa att den svenska modellen är att parterna kommer överens utifrån de ramar som lagstiftaren sätter upp. Det var svaret på frågan.
Det är de ramarna vi nu diskuterar. När det gäller allmän visstid är det en ram som kammaren har beslutat om. Den ger ensidigt ett privilegium till arbetsgivarsidan. Vi tycker att det är fel och problematiskt. Jag diskuterade här under en liten stund varför. Det är precis det som är frågeställningen.
Vilka grunder ska gälla när parterna ska komma överens? Är det grunder som ger carte blanche till arbetsgivarsidan, eller är det grunder som inte ger det? Vi tycker att det är bättre att man har en lagstiftning och ett ramverk som ger rimliga villkor till särskilt utsatta grupper på arbetsmarknaden.
Att vi skulle ha kommit på problemet för att EU-kommissionen har kommit på det är en fantasifull utgångspunkt från Sven-Olof Sällströms sida. Så är det inte. Vi var emot införandet av detta redan från början. Vi har i likhet med många fackliga organisationer konstaterat att det leder till svårigheter för grupper som är utsatta på arbetsmarknaden, och det är vad det har gjort.
Det är dags att försöka ändra på det så att vi får bättre och rimligare villkor för arbetstagarna på arbetsmarknaden. Det tycker Sverigedemokraterna är problematiskt. De ställer sig ensidigt på arbetsgivarnas sida. Det är trist att se.
Ali Esbati (V):
Det är möjligen lite uppförsbacke här. Jag måste igen förklara för Sven-Olof Sällström. Både han och jag står här på golvet i Riksdagshuset. Det är riksdagen som fattar beslut om de arbetsrättsliga lagarna, och det är dem som vi nu håller på och diskuterar. Det är svårt att förstå vad Sven-Olof Sällström menar.
Menar han att den svenska modellen uppstod exakt i det ögonblick riksdagen fattade beslut om just allmän visstid som anställningsform i LAS? Det är en besynnerlig uppfattning i så fall. Det finns många olika lagar som sätter ramarna för det som sedan blir förhandlingar på arbetsmarknaden mellan arbetsmarknadens parter. Detta är en av dem. Den har ändrats, och den kan ändras igen på olika sätt.
Det vi vill göra är att ha starka parter som tar ansvar för lönebildningen. Det finns förslag som flyger genom luften i den allmänna debatten. Det handlar om att staten inte lägger sig i lönebildningen, till exempel.
Vi menar att arbetsgivare inte heller ska få en ensidig rätt att bestämma och inte behöva motivera varför de bryter mot det som är huvudregeln i svensk arbetsrättslig lagstiftning, nämligen tillsvidareanställning. Sven-Olof Sällström tycker uppenbarligen att det är oproblematiskt att arbetsgivaren kan göra det. Det tycker inte vi, och det är många fackliga organisationer som inte heller tycker det. Det är vad debatten i dag handlar om.
Hur ska man göra den avvägningen? Vi tycker att en avvägning som ger arbetsgivarna vittgående möjligheter att ha personer anställda utan att anställa dem fast trots att behovet finns är en dålig avvägning. Det är en avvägning som infördes av den tidigare regeringen i den form som den finns i dag. Det borde man ändra.
Ali Esbati (V):
Jag kanske ska börja med det som Désirée Pethrus tog upp på slutet. Jag ägnade ju nästan oproportionerligt mycket tid åt att beskriva Vänsterpartiets ståndpunkt och varför vi tycker att det finns skäl att gå vidare och inte slå sig till ro med det som nu är på gång i de här frågorna. Det framgår också av vår reservationstext.
Men det är också mycket anmärkningsvärt, det som de tidigare regeringspartierna har reserverat sig mot. Vid en votering kommer vi därför att tydligt rösta mot det förslaget. Det var det jag tänkte ta upp.
Det är lite lustigt att även Kristdemokraterna nu ställer sig bakom en gemensam reservation som går ut på att det är dumt att försöka förbättra utstationeringsdirektivet så att det passar bättre ihop med den svenska modellen. När man själv var i regeringsställning sa man att detta var jätteviktigt men att ens händer tyvärr var bundna av EU. Nu när det faktiskt sker är man negativ till det. Jag undrar vad som ligger bakom det.
Jag tycker också att det här handlar om vad Sverige ska vara för slags land i EU-samarbetet. Ska Sverige vara ett land som slår vakt om sin egen arbetsmarknadsmodell? Tycker Kristdemokraterna det? Varför har man då kommit med den här reservationen? Tycker Kristdemokraterna att Sverige ska vara ett land som står upp för att arbetstagare ska få ett skydd när de rör sig över gränserna?
Varför har man då ställt sig bakom den här reservationen? Det här är ett lämpligt tillfälle att försöka reda ut detta.
Ali Esbati (V):
Det var ett anmärkningsvärt svar, får jag säga. Désirée Pethrus sa att direktivet har varit tydligt med att man inte får lönedumpa. Jag tror att många skulle säga att det är tydligt att man har lönedumpat. Det smäller liksom lite högre. Det här är en fråga som har mobiliserat arbetarrörelsen i hela Europa. Man har påpekat de stora problemen med detta, och det har skrivits artiklar och böcker från juridiskt perspektiv.
Det är lite speciellt att Kristdemokraterna menar att allt detta handlar om Byggnads i Sverige, att det är de som har varit lite dumma. Det är lite av en ny infallsvinkel, men det är också en konstig infallsvinkel. Så tror jag inte att Europafacket tycker. Jag tror inte att de många partier, organisationer och sociala rörelser som har engagerat sig i de här frågorna tycker att det bara är Byggnads missuppfattning som har skapat problemen med direktivet.
Man säger i reservationen och nu säger också Désirée Pethrus att man rädd för att ett öppnande av det här kan leda till försämringar. Det finns alltid sådana risker, men det skulle vara intressant att höra hur man ser på det som faktiskt har kommit.
Efter den svenska regeringens påtryckningar i den sista vändan är det till exempel ganska tydligt att man får använda sig av den modell som finns i Sverige vid sidan av det som finns på andra ställen med allmängiltigförklaring och så vidare. Man går också vidare med att utvidga det som ska jämföras från minimilön till någonting bredare, lite oklart exakt vad.
Hur ser Kristdemokraterna konkret på det? Är det dåligt? Är det dåligt att man har gjort den typen av preciseringar till förmån för den svenska modellen? Om Kristdemokraterna tycker det, vad är då poängen med att säga att man stöder den svenska modellen?
Ali Esbati (V):
Jag tackar statsrådet för svaret. Den här interpellationsdebatten skiljer sig från dem där man har en tydlig syn på vad som är fel och vad som bör göras och där man vill få statsrådet att säga något eller inte så att man kan gå till medierna och säga att det inte var bra.
Jag är också genuint fundersam över vad man ska göra, och det är bra att statsrådet belyser några av de problemområden som finns. Jag hoppas att det kan bli en bra översyn av Samhalls verksamhet. Vi är eniga om att Samhall fyller en viktig funktion och att mycket bra sker där i dag.
Men när jag har talat med människor som har insyn i verksamheten eller finns i verksamheten på olika sätt har jag hört att det finns och över tid har funnits en del frustration och fundersamhet över de strategiska vägval som Samhalls ledning har gjort.
Eftersom Samhall är en sådan viktig del av svensk arbetsmarknadspolitik är det viktigt att vi kan föra denna typ av samtal i samhällsdebatten.
En del av problematiken med kodningen, som Ylva Johansson var inne på mot slutet, kan ha att göra med att det har funnits stora brister i den övriga arbetsmarknadspolitiken, inte minst under de borgerliga regeringsåren.
Vad gäller till exempel fas 3 och andra verksamheter för personer som står långt från arbetsmarknaden, kanske utan att nödvändigtvis ha något tydligt funktionshinder, har det funnits en vilja hos många att inte hamna där utan hellre hamna hos Samhall eftersom det där finns en bra verksamhet. Då är det andra problem som också behöver lösas samtidigt.
Vi är till exempel överens om att fas 3 ska avvecklas, och det tror jag kommer att spela in på ett positivt sätt i denna diskussion och utveckling. Ett problem när Samhall inte fungerar så bra som det ska är att det kan finnas fler som hamnar i kommunal daglig verksamhet.
Det kan vara sämre villkor, mer isolerat och utan handledning - helt enkelt inte något egentligt jobb. Då är vi tillbaka till att vi behöver sätta in Samhall och utvecklingen där i ett större sammanhang vad gäller arbetsmarknadspolitiken och jobbpolitiken.
Låt mig använda min sista talarminut till att ytterligare understryka det som min andra fråga handlade om. Om man ska göra en bra översyn av Samhall är det helt nödvändigt att man lyssnar noga på fler än företagsledningen - inte för att uttrycka någon allmän misstänksamhet mot dem, men det finns olika perspektiv.
Inte minst när det gäller att olika arbetsförmågor ska tas till vara finns det en motsättning mellan att renodla Samhalls verksamhet till att bli mer ett bemanningsföretag inom tjänstebranschen och att det finns människor inom Samhalls verksamhet som har väldigt olika typer av funktionshinder och behov.
Renodlar man alltför mycket kan det verkligen gå ut över personer som helt enkelt inte passar för att ha till exempel ett städjobb eller ett lagerjobb inom Samhall, även om det fungerar bra för många andra.
Ali Esbati (V):
Det finns flera saker som är bra och lovvärda i den utveckling som redan är igångsatt runt Samhall. Som jag nämnde är det bra att vi går vidare med avvecklingen av fas 3; det kommer att ha en positiv effekt. Det är också bra med fler utvecklingsanställningar.
Det finns annat som behöver göras som inte omedelbart har med Samhalls organisation att göra men som är avgörande, till exempel att taket för lönebidrag blir högre i framtiden.
Det är en budgetfråga och en prioriteringsfråga, men jag tror att det är en viktig sådan för att den arbetsmarknad som står till buds för personer med olika typer av funktionsnedsättningar ska bli så bra som möjligt så att så många som möjligt kan använda så mycket som möjligt av sin arbetsförmåga.
Det är sådant som görs eller borde göras. Låt mig understryka att hur Samhall fungerar har att göra med hur vi som samhälle ser på arbetsmarknaden och arbetsmarknadspolitiken, till exempel vilka ansträngningar vi gemensamt ska göra för att alla människor ska komma till sin rätt.
Här finns det ett problem med att det som är bemanningsföretagets logik, att kunna konkurrera om affärer och sedan se till att de anställda kan leverera den tjänsten, kan hamna i konflikt med att det finns personer som har väldigt speciella behov och därför bör finnas på Samhall för att få dessa behov tillgodosedda.
Jag hoppas att detta blir en del av den allmänna diskussionen om Samhall framöver.
Ali Esbati (V):
Det här är en debatt som i grunden handlar om huruvida de enorma summor pengar som vi gemensamt använder till att upphandla saker i kommuner, landsting och stat ska användas till att stärka anständiga arbetsvillkor för dem som gör jobbet eller till att snarare undergräva dem. Hos svenska folket finns ett väldigt brett stöd för det förstnämnda.
När vi använder våra gemensamma pengar är det helt självklart att vi också ska kunna ha en del gemensamma mål för användningen av pengarna. I den här kammaren är det tyvärr inte lika självklart.
Det är beklagligt, tycker jag, att en del av de borgerliga partierna låter sitt förakt för ett grundläggande element i den svenska modellen, nämligen teckningen av kollektivavtal, skina igenom och undergräva det nödvändiga arbete som görs för att förbättra och modernisera lagarna om offentlig upphandling.
Det är trist, tycker jag, men jag hoppas att debatten så småningom kommer att få fler på bättre tankar på det området. Det har sagts en del i den här debatten om att saker och ting ska vara enkla. Och det är precis därför det här arbetet är så himla viktigt. Det blir ju betydligt enklare med tydliga spelregler.
Det blir också betydligt enklare att både genomföra och följa upp de villkor som finns om man lutar sig mer mot de gällande och väl genomarbetade metoder som finns för att komma överens om och nedteckna de villkor som ska gälla, nämligen kollektivavtalen.
Det är så det funkar när man genomför lagstiftning som pekar mot den roll kollektivavtalen ska ha, nämligen som grunden för hur den svenska modellen kommer till uttryck. Parterna kommer överens om vad som ska gälla, och så hänvisar man dit. Så hoppas jag att vi kan förnya och förbättra upphandlingslagarna.
Ali Esbati (V):
Jag blev lite överraskad innan jag gick upp här. Vi fick en ny definition av vad som är vanligt hyfs. Tydligen kräver det att man inleder olika former av budgetsamarbeten med rasister. Erik Andersson och jag har nog lite olika definitioner av vad som är vanligt hyfs, tror jag. Mina funderingar handlade om det som Erik Andersson sa om stress och kvinnors arbetsmarknad.
Jag skulle vilja veta hur Erik Andersson tänker sig att stressen ska minska om den offentliga sektorn får mindre resurser. Hur kan den processen gå till? Sedan pratade Erik Andersson om att detta bara är ett problem i stat och kommun.
Hur funkar det då i de privata verksamheterna, där man har en lägre bemanning? Hur kan man få fler kollegor, vilket minskar stressen, om bemanningen är mindre? Det är en svår ekvation att få ihop, men tydligen är det möjligt för Erik Andersson. Det skulle vara intressant att höra hur detta går till.
Sedan hade Erik Andersson ett ganska kuriöst resonemang om detta med psykisk ohälsa, depression och så vidare. Utifrån vad Moderaterna föreslår i övrigt och vad jag hörde Erik Andersson säga tidigare verkar ett av de främsta sätten att minska depression vara utförsäkring.
Man ska alltså komplettera sin depression med att stå i arbetslöshetskön. Är det riktigt uppfattat att detta är en viktig del av moderat politik?
Ali Esbati (V):
Jag ska inte fördjupa mig i frågan om huruvida det är rolig läsning att ta del av hur VPK har röstat. Jag tycker i och för sig att det är rolig läsning på många sätt, om man tittar på hur vårt parti har arbetat för att vidga demokratiska rättigheter på alla punkter i Sverige, inte minst när det gäller arbetsrättsliga frågeställningar.
Men jag skulle inte för den skull hävda att det är en del av vanligt hyfs att Moderaterna ska samarbeta med oss för det. Det får man ju ta politisk ställning till. Moderaterna föredrar uppenbarligen att inleda ett närmande till det rasistiska parti vars företrädare sitter här bakom oss. Det får stå för Moderaterna.
Jag fick frågan hur det kan komma sig att man har höga sjukskrivningar i de politiskt styrda verksamheterna. Jag har försökt förklara detta mycket långt och detaljerat i mitt anförande.
Om man arbetar med människor och har ett stort ansvar för människors väl och ve och inte får tillräckliga resurser kommer det att skapa en stor belastning, och många av dem som arbetar i denna situation är kvinnor. Man har lägre personaltäthet i privat styrda men offentligt finansierade verksamheter. Då blir naturligtvis trycket extra hårt.
Många inom dessa verksamheter byts dock ut, och då är det andra som får betala den sjukskrivning som kommer. Om man byter ut personal på löpande band är det fortfarande ett stort samhällsproblem, men det kanske inte syns på samma sätt på arbetsplatsen. Några av de allra sämsta arbetsplatserna är tyvärr de privata tjänsteföretagen. Där kan man inte tala om att ha stort inflytande över sitt arbete.
Det borde man naturligtvis ha i mycket större utsträckning, och för att få det behöver vi ha starkare fackliga rättigheter.