KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Försvarsministern gör gällande att jag omedelbart vill ha svar på alla komplexa och svårförutsägbara frågor jag kan komma på. Så är inte alls fallet. I fråga om artilleripjäsen Archer har försvarsutskottets olika ledamöter under hela hösten ställt frågor till Peter Hultqvist om vad som ska hända med de norska pjäserna. Någon gång i november utlovade Peter Hultqvist att det här skulle vara färdigt till jul.
Nu, fru talman, skriver vi februari, och någon information har fortfarande inte kommit till utskottet. Försvarsministern säger att han inte vill gå ut och spekulera eller hasta fram någonting. Det får mig att tänka på den gravsten på Österlen varunder Fritiof Nilsson Piraten vilar. På den står det: "Här under är askan av en man som hade vanan att skjuta allt till morgondagen. Dock bättrades han på sitt yttersta och dog verkligen den 31 jan. 1972."
Jag känner inte till skälen till att försvarsministern inte kan leverera besked, men jag beklagar att så är fallet. Det är alldeles korrekt att jag känner Peter Hultqvist och att han under hela förra mandatperioden var noga med att inskärpa allvaret i vår omvärldssituation.
Därför tycker jag nu att det är förvånande att försvarsministern har så svårt för att ta ord som "krigsrisk" och "krig" i sin mun. Detta var själva fundamentet för inriktningsbeslutet. Vi har ett helt annat säkerhetspolitiskt läge nu än för bara fem år sedan. Som jag sa tidigare, fru talman, är det många bedömare som säger att Europa befinner sig i ett förkrigstillstånd.
Händer det något i vårt närområde kommer dessvärre Sverige att dras in på det ena eller andra sättet.
Allan Widman (L):
Tack, försvarsministern, för svaret! Det kan tyckas vara en lite trivial fråga att interpellera om enskilda motorer i svenska stridsflygplan, men det är viktigt att veta att det projekt som försvarsministern nämner, JAS 39E, totalt över hela sin livscykel omfattar ungefär 100 miljarder kronor.
Av detta brukar man generellt säga att ca 40 procent är relaterade just till motorn. Vad vi talar om här är alltså ett år av Sveriges försvarsanslag. Sedan beslutet om anskaffning av de amerikanska motorerna fattades och fram till i dag har valutakursen förändrats kraftigt.
Man antog då att 1 dollar skulle kosta 6,32 kronor. Nu vet vi alla att den kostar en bra bit över 8 kronor. Detta slår hårt mot de projektplaner som vi har. Så sent som i dag kom också Försvarsmaktens budgetunderlag, där man framhåller riskerna.
Man skriver: "Då den ekonomiska omslutningen av stridsflygssystemet är omfattande kan exempelvis valutasvängningar medföra stora finansieringsutmaningar." Man fortsätter: "Sammantaget innebär detta att Försvarsmaktens anslag sedan underlaget i den försvarspolitiska inriktningsperioden i december 2014 urholkas med minst 9 miljarder i perioden 2016 till 2028.
Av denna summa återfinns drygt 5 miljarder i perioden 2016-2020", det vill säga den innevarande försvarsbeslutsperioden. Innebörden av detta är alltså att den försvarsuppgörelse som ledde fram till försvarsbeslutet i somras nu hotas allvarligt av dessa fördyringar, bland annat till följd av valutakursförändringarna.
Då säger försvarsministern att vi gör ett aktivt val när vi väljer den amerikanska motorn F414, och han betonar att detta inte är att passivt vänta in en efterkalkyl. Men det blir ju det när försvarsministern går tillbaka så långt som tio år i tiden och säger att vi då fastslog Handlingsplan JAS Gripen. Sedan har vi haft hearingar och fattat beslut i olika omgångar.
Anser man att allt detta är ristat i sten gör man just inget annat än att sätta sig ned och passivt inväntar efterkalkylen och alla de effekter som detta kommer att få för vårt svenska försvar. Jag noterar också att försvarsministern är tämligen vag när han diskuterar specifikationen för stridsflygplanet. Han talar om ökad räckvidd.
Han talar om nya sensorer och möjlighet att bära större vapenlast. Men det faktum att försvarsministern uttrycker sig så vagt i dessa delar indikerar för mig att stridsflygplanet ännu inte har någon detaljerad specifikation. Han kommenterar heller inte det faktum att det inte finns någon underhållsberedning. Han kommenterar heller inte det faktum att vi i dag faktiskt marknadsför detta flygplan i Indien.
Peter Hultqvist har själv varit i Indien och marknadsfört det. Det säger sig självt att när stora länder står på tur för att eventuellt köpa ett flygplan måste man hålla specifikationen öppen. Vad jag försöker säga är att projektet inte är låst. Det finns möjlighet att påverka det och vara proaktiv, men det kräver aktivitet från regeringen.
Allan Widman (L):
Svenska Dagbladet har i dag trott sig kunna redovisa ett antal andra materielprojekt som enligt tidningens uppgifter riskerar att fördyras.
Det lite sorgliga i sammanhanget är ju att när Försvarets materielverk ingår avtal med tredje man, i det här fallet olika försvarsindustrier, så är den svenska staten bunden till dessa avtal. När det sker fördyringar på försvarsområdet av det slag som nu kan komma att ske är alltså Försvarsmakten hänvisad till att spara på de kostnader som myndigheten själv kan påverka.
Det är sådana kostnader som utbildning av soldater, förbandsverksamhet, övningar av krigsförband och liknande, och givet det omvärldsläge som nu är är det inte några alternativ. Nu talar försvarsministern om valutasäkring. Det är så dags att tänka på det nu. Det spelar väl ingen roll om det var en alliansregering eller om det var en dåvarande ordförande i försvarsutskottet som var med och pillade i de här besluten.
Nu har vi den situation vi har, och antingen kan regeringen sitta passiv och invänta efterkalkylen och konstatera att de projekt som man planerade för, det försvarsbeslut som man föreslog i riksdagen, inte kommer att kunna finansieras, eller så agerar man här och nu.
Jag vill till sist säga, herr talman, att Peter Hultqvist har varit en försvarspolitiker som ofta hänvisat till "väsentliga nationella säkerhetsintressen". Han nämnde även här i debatten i dag att Gripenflygplanen är ett sådant, och ubåtarna är ett annat. Då är min avslutande fråga till försvarsministern: Hur är det med det svenska underhållet av flygmotorer? Är det ett väsentligt nationellt säkerhetsintresse?
Allan Widman (L):
Tack för svaret, statsrådet! Det är sant att Sverige har en hög kvalitet när det gäller kärnteknisk forskning. Den har byggts upp under mycket lång tid.
Men det är sannerligen ett bekymmer att den kompetensen och forskningen i allt större utsträckning nu håller på att flytta utomlands till länder som har mer långsiktiga och offensiva satsningar på kärnkraften. Herr talman!
Man kunde således bara de senaste veckorna läsa i tidningarna att professor Christian Ekberg på Chalmers i Göteborg nu avser att flytta till Australien där han menar finns ett stort intresse för det som brukar kallas för fjärde generationens kärnkraft.
Vi har också kunnat ta del av att professor Janne Wallenius på Kungliga Tekniska högskolan avser att flytta sin verksamhet till Kanada där det finns ett intresse för småskalig kärnkraft. Vi kan också konstatera att från fackliga organisationer i landet uttrycks det en allvarlig oro för bristande forskningsresurser just på det kärntekniska området.
Såväl ordföranden i IF Metall som LO:s ordförande Karl-Petter Thorwaldsson har kritiserat detta faktum. Det kommer också precis samma kritik från Chalmers professor Arne Håkansson. Vi kan också läsa att Strålsäkerhetsmyndigheten nu oroas över att arbetssituationen vid både Oskarshamns och Ringhals kärnkraftverk.
Man skärper nu inspektionen och ökar sin närvaro därför att man är rädd att den oro som personalen känner inför framtiden kan leda till en personal- och kompetensflykt.
Så sent som förra året inför forskningspropositionen begärde Utbildningsdepartementet en rapport från Strålsäkerhetsmyndigheten om hur man såg på situationen när det gäller kärnteknisk forskning.
Strålskyddsmyndigheten konstaterar också att läget är allvarligt och att Sverige enligt kärnsäkerhetskonventionen och EU:s kompletterande kärnsäkerhetsdirektiv har en skyldighet att säkerställa utbildning för personal som ansvarar för kärnsäkerheten vid kärntekniska anläggningar.
Den bild som statsrådet ger av fortsatta satsningar på den här typen av forskning kan inte riktigt kännas igen i SSM:s rapport. Där skriver man att det redan skett en urfasning av SKB:s, Svensk Kärnbränslehanterings, stöd till transmutationsforskning som under 2011 var ca 7 miljoner kronor.
Vidare finansierade Vetenskapsrådet ett generation-fyra-projekt som tilldelades 36 miljoner kronor på fyra år. Detta projekt är nu avslutat. Hittills, skriver man, har detta delvis kompenserats genom det stöd som Vetenskapsrådet gett till doktorander i enlighet med svensk-franska avtalet. Men detta avtal, herr talman, löper ut vid utgången av 2017, det vill säga om knappa två år.
Man ger en lång rad rekommendationer om förstärkningar av forskningen. Herr talman! Det är viktigt att regeringen tar dessa frågor på allvar. Om vi inte kan behålla kompetensen kan Sverige tvingas att stänga ytterligare kärnkraftverk, trots att vi kanske inte vill, om 10 eller 15 år. Jag utgår från att statsrådet är lika angelägen som jag om att behålla handlingsfrihet på den punkten.
Allan Widman (L):
Nu säger statsrådet att när projekten löper ut blir det mindre pengar till den kärntekniska forskningen. Det är just detta faktum som oroar mig när jag läser Strålsäkerhetsmyndighetens rapport. Där konstaterar man på punkt efter punkt att projekten löper ut eller redan har blivit utfasade. Man föreslår en lång rad åtgärder för att komma till rätta med den mycket akuta situation som har uppstått.
Man vill att det satsas ytterligare 15 miljoner kronor per år som stöd till lärosätena för att de helt enkelt inte ska stänga ned sina kärntekniska program. På Chalmers går det i dag ett halvdussin studenter på det kärntekniska programmet, och ett nedläggningshot är minst sagt överhängande. Man vill också att Strålsäkerhetsmyndigheten ska överväga att åter bli en partner i Svenskt kärntekniskt centrum.
Man oroar sig över den experimentella infrastrukturen. Det behövs investeringar i till exempel bränsleriggen på reaktorteknologiska avdelningen på KTH. Om dessa investeringar inte sker kan man bli tvungen att lägga ned hela avdelningen. Man vill också satsa på forskning gällande framtida reaktorer.
Som någon uttryckte det, herr talman: Det är svårt att doktorera på teknik som man redan har doktorerat ett antal gånger på. Visst ska vi oroa oss över kompetensbristen i förskolan. Men som ordförande i försvarsutskottet, ett utskott som har ansvar för kärnkraftssäkerheten, vill jag säga att jag är minst lika oroad över bristen på kompetens på detta område.
I slutet av sitt anförande närmade sig statsrådet lite grann det som är pudelns kärna, nämligen att den nuvarande regeringen inte ser mycket framtid i kärnkraftsindustrin.
Med den prisutveckling och den ekonomiska kris som har varit i industrin under de senaste åren är det klart att det är lätt att dra slutsatsen att vi inte behöver kärnkraften i framtiden för att skapa miljövänligt producerad elkraft. Herr talman! Vi vet hur situationen ser ut i dag men vi vet mycket lite om hur det ser ut om tio år från nu.
Därför vill jag återigen ställa min fråga: Anser statsrådet och regeringen att vidmakthållande av handlingsfrihet på detta område är viktigt för Sverige?
Allan Widman (L):
Dessvärre har den kärntekniska forskningens historia i Sverige präglats mycket av de politiska besluten på 80-talet. Strax efter folkomröstningen om kärnkraften såg vi en tydlig nedgång i intresset för att söka sig till dessa specialiteter och dessa kärntekniska program. När avvecklingsåret 2010 närmade sig såg vi precis samma sak.
Men vid denna tidpunkt hade industrin inte den ekonomiska kris som man har i dag, och då valde man att tillsammans med staten gå in och stärka forskningen för att just vidmakthålla handlingsfrihet när det gäller kärnkraften sett över tid. Nu finns det inte ett liknande intresse från industrins sida. Därför är det en grannlaga fråga att regeringen noga följer utvecklingen på detta område.
Det är kanske lätt för statsrådet att säga att när det gäller de allmänna utsikterna för kärnkraften i Sverige är det Ibrahim Baylans område och inte hennes som handlar om forskningen. Jag kan säga att det inte heller är mitt område. Mitt område är kärnkraftssäkerhet. Men detta beskriver väl hur alla dessa politikområden och ansvarsområden hänger samman och är varandras förutsättningar. Finns det inte en levande kärnkraftsindustri i Sverige finns det snart inte heller en tillräcklig kärnkraftssäkerhet.
Allt detta hänger ihop. Herr talman! Om inte någonting sker på denna punkt är jag rädd för att det om tio år från nu, oavsett om Sverige vill behålla kärnkraften eller inte, kan komma att bli så att vi saknar kompetens för att driva våra reaktorer vidare.
Det är betänkligt både ur försörjningssynpunkt och ur säkerhetspolitisk synpunkt.
Allan Widman (L):
Jag tackar kulturministern för svaret. Kulturministern avslutar sitt förhållandevis utförliga svar med att uppehålla sig vid behovet av psykologiskt försvar och möjligheten att möta påverkanskampanjer från andra länder.
Med hänsyn till det nu rådande omvärldsläget är det väl ganska naturligt att man slutar där, fru talman. Egentligen är dock inte detta min fråga. Fru talman! Vi har under mer än tio års tid kunnat konstatera hur Ryssland på olika sätt har klippt sina band till omvärlden och alltmer isolerat sig såväl politiskt som kulturellt.
Man har också sedan lång tid tillbaka stämplat MR-organisationer - utländska sådana som verkar i Ryssland - som utländska agenter. Det är i dag inte tillåtet med medieföretag som har ett utländskt majoritetsägande. Parallellt med detta har man när det gäller ryska medier effektivt och systematiskt monterat ned pressfriheten.
Därför tycker jag att det är både anmärkningsvärt och högst olyckligt att vi börjar klippa våra band till Ryssland i just den här situationen. Tajmningen måste betecknas som den sämsta tänkbara, fru talman.
Som liberal är jag den förste att skydda public services redaktionella integritet, men det är viktigt att förstå att frågan om ryskspråkiga sändningar inte handlar om innehåll eller urval av nyheter. Det är i stället formen det handlar om, och det borde egentligen vara lika naturligt som att vi tar hänsyn till exempelvis människor med funktionshinder i våra sändningstillstånd.
Det finns annars i det sändningstillstånd som nu gäller exempel på att politiken ändå är med och styr det redaktionella innehållet. I 12 § i det nu gällande sändningstillståndet står det till exempel att program om och från de nordiska grannländerna ska sändas i syfte att stärka den nordiska kulturgemenskapen. Jag menar dock att den frågeställning jag tar upp i interpellationen inte är av det slaget.
Nu konstaterar kulturministern att Sveriges Radios programverksamhet inte är kopplad till beredskap och säkerhet. Hon konstaterar vidare att det är Granskningsnämnden som övervakar Sveriges Radios agerande i enlighet med avtalet.
Det är ett konstaterande av hur situationen är just nu och att politiken på olika sätt är förhindrad att ha synpunkter i sammanhanget. Därför gläds jag åt att kulturministern mot slutet också konkretiserar detta och säger att det nu förs en dialog mellan Kulturdepartementet och Sveriges Radio, eftersom förändringen sker under ett gällande sändningstillstånd.
Min fråga till kulturministern blir naturligtvis: Framhåller regeringen i dialogen med Sveriges Radio betydelsen av att rysktalande människor i utlandet också fortsatt får en objektiv förmedling av svenska nyheter genom public service?
Allan Widman (L):
Jag ställde ju min fråga till Peter Hultqvist eftersom han i regeringen är ansvarig för totalförsvarsplaneringen. Detta är en fråga som ändå i sina delar ansluter till politikområdet försvar och säkerhet, vilket kulturministern också har framhållit.
Jag kan inledningsvis konstatera att min avslutande fråga handlade om huruvida den nu pågående dialogen mellan regeringen och Sveriges Radio innebär att regeringen tar upp betydelsen av svensk objektiv nyhetsförmedling också på det ryska språket.
Jag är fullt medveten om vilka känsliga marker vi nu rör oss i, men jag hade uppskattat åtminstone någon form av antydan till svar på den frågan. Jag noterar också att kulturministern poängterar att Sveriges Radio gör den här förändringen under en gällande avtalsperiod.
Jag är som sagt den förste att värna public services redaktionella integritet, och vi ska inte på något sätt rucka på den.
Jag har väl försökt understryka att jag inte är ute efter att på något sätt påverka innehåll eller urval av de nyheter som förmedlas utan att detta enbart handlar om formen - möjligheterna för ryskspråkiga människor utanför vårt land att ta del av vad som händer i Sverige.
Som kulturministern sa bidrar det till att öka förståelsen av Sverige. Det är ju inte bara personer inom Rysslands gränser vi talar om. I stort sett i samtliga 14 före detta sovjetiska delrepubliker är ryska ett språk som om det inte dominerar i vart fall är ett av de vanligast talade.
Det har alltså stor betydelse för långt fler länder än Ryssland. En gång i tiden var det också så, tror jag, att det var Överstyrelsen för civil beredskap som finansierade just de ryskspråkiga sändningarna.
Det gjordes såvitt jag förstår utan att man behövde ha någon större debatt om redaktionell integritet, eftersom det just bara handlade om formen och inte om urval och innehåll.
Min fråga till kulturministern, utöver den jag ställde i mitt förra inlägg, blir därför om det skulle vara möjligt inom ramen för regeringens samordning i en sådan här fråga att öppna upp för till exempel finansiering från annat håll än just utgiftsområdet kultur.
Allan Widman (L):
Kulturministern och jag delar absolut oron över hur Europa just nu utvecklas och inte minst över hur Ryssland utvecklas.
Samtidigt som vi aldrig ska träda den redaktionella integriteten för när, särskilt inte inom public service och inte i övrigt heller, för den delen, får vi heller inte bli alltför blåögda. I dag pumpar ryska medier ut propaganda som rör Sverige och som precis som kulturministern säger framställer Sverige som ett aggressivt, fientligt land.
Motsvarande propaganda finns gällande många andra central- och västeuropeiska länder. Samtidigt som Ryssland monterar ned pressfriheten i landet lyckas man nyttja bland annat svensk infrastruktur för att nå ut med sin propaganda på olika sätt i Europa.
Det är alltså viktigt att vi inte blir alltför blåögda utan att vi, naturligtvis med respekt för alla demokratiska rättigheter, åtminstone gör vad vi kan för att balansera det som just nu undergräver säkerheten i norra och centrala Europa. Jag ställde en fråga till kulturministern. Jag ber om ursäkt om den var dåligt formulerad. Jag ska göra om det.
Det finns ett intresse från exempelvis försvars- och säkerhetssektorn. Många myndigheter är kritiska till det som nu sker. Bland andra MSB har uttryckt tveksamhet kring att de ryskspråkiga sändningarna just nu tappas bort. Skulle man, precis som förr - det var inte så länge sedan - kunna ha en ordning där myndigheter inom till exempel försvars- och säkerhetssektorn betalar för ryskspråkiga nyhetssändningar i Sveriges Radio?
Allan Widman (L):
Tack, statsrådet Hultqvist, för svaret på min interpellation! Bakgrunden till interpellationen är ett uttalande av chefen för USA:s arméstridskrafter i Europa, general Ben Hodges. För ett par veckor sedan uttalade han i svenska medier att han inom kort gärna skulle se övningar där luftvärnssystemet Patriot tillfördes och utplacerades på svenskt territorium.
Avsikten med övningen skulle vara att därmed förbereda ett försvar av de baltiska länderna i händelse av en väpnad konflikt i vårt närområde. Fru talman! Ben Hodges uttalande hänger naturligtvis samman med det scenario som institutet Rand i USA kom ut med för ett par månader sedan.
De hade skissat på hur ett möjligt försvar av de baltiska länderna skulle kunna se ut. I det exempel som Rand tog fram var, hör och häpna, fyra amerikanska stridsflygsdivisioner baserade på svensk mark. Det råder nog stor samsyn kring det faktum att Sverige har stor betydelse när det gäller möjligheterna att försvara Estland, Lettland och Litauen.
Och det erbjudande som general Ben Hodges framförde ligger i linje med det samförståndsavtal med Nato om värdlandsstöd som just nu ligger på riksdagens bord och som regeringen har föreslagit. Det är också helt i överensstämmelse med den ensidiga svenska solidaritetsförklaring som vi har gjort, inte bara mot EU utan också mot de nordiska länderna.
Jag vill hävda att det är en logisk följd av den säkerhetspolitik - att säkerhet byggs tillsammans med andra - som såväl alliansregeringen som den nuvarande regeringen bedrivit. Nu säger försvarsministern att det inte har kommit någon formell framställan från USA eller Nato om någon övning med Patriot baserad i Sverige.
Jag tror att även försvarsministern inser att den typen av framställan aldrig kommer att göras såvida inte den som gör den känner sig helt övertygad om att få ett positivt svar. Fru talman!
När ministern nu konstaterar att framställan inte har inkommit blir min logiska följdfråga: Hur kommer regeringen att ställa sig om en sådan formell framställan faktiskt inkommer?
Allan Widman (L):
Nu är chefen för USA:s arméstridskrafter i Europa inte vilken underofficer som helst. Man får nog förmoda att detta var väl välgenomtänkt och antagligen också politiskt förankrat från USA:s sida, så det är nog inte direkt något infall.
När detta framförs publikt pekar på det en stark vilja hos USA och Nato, och det pekar också på ett väldigt stort behov. Som försvarsministern var inne på lever vi nu i en tid som präglas av ökade spänningar i vårt närområde. Jag tycker att försvarsministern gjorde en bra genomgång av vad det är som bör oroa oss.
Det är alldeles uppenbart att en sådan här övning skulle stärka våra bilaterala relationer med USA, vår transatlantiska länk. Det skulle också på olika sätt utveckla Sveriges stridskrafter och förmågor.
När man lyssnar på det som försvarsministern säger i fråga om att bygga säkerhet tillsammans med andra är det i det närmaste som en bekräftelse, som en extrapolering, av det som jag säger. En svensk positiv hållning till en sådan här propå ligger helt i linje med den politik som den nuvarande regeringen bedriver och som den förra regeringen också bedrev.
Den är i full överensstämmelse både med samförståndsavtalet med Nato och med solidaritetsförklaringen mellan EU och de nordiska länderna. När försvarsministern formulerar sig på det sätt som han gör känner jag att han i grunden är positiv till ökad samövning med Nato och med USA, som vi ju har särskilda bilaterala relationer med.
Jag hoppas att de som lyssnar på den här debatten drar precis samma slutsats som jag. En sådan propå skulle naturligtvis hälsas varmt välkommen av den svenska regeringen. Med det vill jag tacka för debatten.