Ingemar Kihlström (KD):
Det är en lång dags färd mot natt. Dagen närmar sig ett slut för oss i justitieutskottet i och med den fjärde debatten. Jag och Johan har deltagit i alla. Jag såg att Johan var redo att träda fram här, men jag ska säga några ord innan det är hans tur. Dagens avslutande debatt, för vår del, gäller Riksrevisionens rapport om Polismyndighetens arbete.
Riksrevisionen har granskat Polismyndighetens arbete i utsatta områden och funnit att det inte fullt ut fungerar ändamålsenligt. I rapporten lämnar Riksrevisionen rekommendationer till Polismyndigheten. Rapporten belyser Polismyndighetens arbete och ansvar, men vi finner att det finns skäl att regeringen följer upp arbetet ytterligare. Jag vill lyfta några av punkterna. Fru talman!
Riksrevisionen konstaterar att metodstödet för att definiera ett utsatt område har brister och delvis bygger på subjektiva bedömningar av områdets problematik. Det är därför svårt att jämföra områden med varandra. Det Riksrevisionen kallar subjektiva bedömningar är skattningar av problem, till exempel narkotikaförsäljning, som inte baseras på data utan just på hur stora problemen upplevs vara.
Skattningarna kan vara mycket olika i olika polisområden, beroende på den lokala situationen. Vi instämmer i Riksrevisionens kritik och är av uppfattningen att metodstödet måste uppdateras samt att ett brottsskadeindex bör användas i polisens metodarbete när det gäller att klassificera utsatta områden. Fru talman!
En annan kritik som Riksrevisionen riktar handlar om att det är svårt att följa upp målet om en polis per 5 000 invånare i utsatta områden, eftersom dessa inte utgör en organisatorisk nivå inom Polismyndigheten. Ett mål som är svårt att mäta blir också mycket svårt att nå. Vi menar att Polismyndigheten ska ställa upp interna mål som är mätbara och möjliga att nå. Det är särskilt viktigt i de utsatta områdena på grund av deras utsatthet.
Riksrevisionen konstaterar också att bevakningskameror och kroppsburna kameror är viktiga verktyg för att man ska kunna bedriva ett effektivt polisarbete i utsatta områden. Kristdemokraterna delar den uppfattningen. Därför drev vi igenom en förenkling av regleringen av kamerabevakning. Det är därför allvarligt att över hälften av cheferna i lokalpolisområdena, i utsatta områden, uppger att de inte har tillgång till kroppsburna kameror eller bevakningskameror.
Det innebär att bevisläget vid mycket allvarlig brottslighet riskerar att bli betydligt sämre och att dokumentationen av polisingripanden kommer att brista. Det är också allvarligt att regeringen behållit ett flertal begränsningar av polisens användning av kameror. Det handlar till exempel om bevakning med hjälp av fartkameror och om begränsade möjligheter till så kallad förlängd kik, där en kamera används som ett slags kikare på distans när det saknas möjlighet att ha en spanare på plats.
Vi menar att regeringen måste säkerställa Polismyndighetens tillgång till kameror och tillföra tillräckliga resurser för att åstadkomma det. Utifrån det yrkar jag bifall till reservation 5. Fru talman! Riksrevisionens slutsats är också att Polismyndighetens arbete i utsatta områden inte fullt ut är ändamålsenligt. Även om Riksrevisionens rekommendationer formellt riktar sig till Polismyndigheten konstaterar vi att ansvaret ytterst är regeringens, till följd av otillräcklig myndighetsstyrning.
Vi menar att regeringen behöver stärka sin ledning och styrning för att säkerställa att Polismyndighetens arbete i utsatta områden blir ändamålsenligt. Regeringen bör återkomma till riksdagen och rapportera om sina fortsatta åtgärder tills de brister som påtalats av Riksrevisionen är åtgärdade. Jag stöder Kristdemokraternas yrkanden och reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 5, som sagt.
Med detta vill jag tacka för dagens debatter och den goda stämning som vi har i utskottet och i debatter. Jag vill önska alla, inklusive talmannen och talmanskansliet, en trevlig sommar.