KBLab/rixvox huggingface dataset:
Pia Steensland (KD):
Jag vill tacka statsrådet för svaret, men samtidigt gör svaret mig uppriktigt orolig. Tack vare att Kristdemokraternas och Moderaternas gemensamma budgetreservation fick stöd i riksdagen i december gavs en uppmaning till regeringen att skyndsamt ta fram ett lagförslag som säkerställer att andning och sondmatning ska anses vara grundläggande behov.
Jag saknar klara besked i statsrådets svar angående huruvida hon kommer att genomföra riksdagens beslut. I dag lever många människor med omfattande funktionsnedsättning, och deras anhöriga lever under ständig press. De för en nästan daglig kamp mot myndigheter för att få det stöd de har rätt till.
Ångest och oro är de första känslor de känner när de vaknar på morgonen, och samma känslor är de sista de känner innan de somnar på kvällen. Föräldrar gör orosanmälningar mot sig själva till socialtjänsten, eftersom de befarar att deras barn inte längre är säkra i deras händer. De är rädda för vad som skulle kunna hända om de av utmattning skulle förlora uppsikten under en kort stund.
Familjer trasas sönder. Rätten till assistansersättning urholkas dag för dag. Det strider mot intentionen med LSS och FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som Sverige ju har skrivit under. Den lagliga rätten att kunna leva som andra försvinner och byts ut mot en kamp mot myndigheter. Detta är ovärdigt ett välfärdsland som Sverige. Varje dag som går utan lagändring är en förlorad dag.
Jag är därför tacksam över att denna kammare och i och med KD-M-budgeten har beslutat att vi måste få en ny lag på plats så snabbt det bara är möjligt. Fru talman! Jag uppfattar att statsrådet, precis som jag har, har förståelse för hur svår situationen är för många människor med funktionsnedsättning och för deras anhöriga.
Vi har båda träffat drabbade personer och läst myndigheternas rapporter, som beskriver de omänskliga konsekvenserna av rådande rättspraxis. Min bästa julklapp kom faktiskt från statsrådet den 21 december förra året. Det handlade om statsrådets uttalande i medier efter riksdagens beslut att stödja Kristdemokraternas och Moderaternas gemensamma budgetreservation.
Jag citerar statsrådet: "Det finns en stor samsyn om andning och sondmatning bland riksdagens partier. Nu finns det ett beslut vilket är bra. Det innebär att vi som övergångsregering kan påbörja ett arbete, vilket vi nu kommer göra skyndsamt." Men dagens svar från statsrådet gör mig osäker på hur mycket det uttalandet var värt.
Det har nu gått 42 dagar sedan riksdagen gav regeringen i uppdrag att skyndsamt säkerställa det självklara - att andning och sondmatning är grundläggande behov. Mina frågor till statsrådet blir därför följande: Varför nämner inte statsrådet riksdagens beslut i sitt svar på min interpellation? Menar statsrådet att riksdagens beslut inte påverkar vad regeringen gör?
Och om statsrådet har för avsikt att skyndsamt genomföra riksdagens beslut undrar jag också när statsrådet bedömer att en lagändring kan vara på plats.
Pia Steensland (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag håller med statsrådet om att det har varit en bred samsyn. I valrörelsen var ju samtliga partier rörande överens. Bedömningen från Kristdemokraternas sida är att övergångsregeringen hade kunnat agera utifrån den politiska samsynen.
Det var därför vi tog ett utskottsinitiativ i socialutskottet, där samtliga partier instämde i att vi måste göra någonting för att andning och sondmatning skulle räknas som grundläggande behov. Jag instämmer i att det fanns en samsyn och hade därför önskat att övergångsregeringen hade agerat. Det var ju en politiskt okontroversiell fråga, eftersom det fanns en samsyn.
Jag tackar för svaret. Och jag håller med om att det inte ska vara prestige i den här frågan. Det är en så otroligt viktig och livsavgörande fråga, så vi ska verkligen göra allt vi kan för att samarbeta. Samtidigt önskar jag att du kan vara lite mer konkret. Situationen är akut. Enskilda människors och familjers liv trasas sönder.
Assistansersättningen är ju livsnödvändig, inte minst när det gäller andning och sondmatning. Jag skulle vilja veta om du har någon bedömning av när den nya lagändringen angående just andning och sondmatning kan vara på plats. Det är många personer som väntar, och de har redan väntat alldeles för länge. Fru talman!
Vi har i dag en situation där Högsta förvaltningsdomstolen har slagit fast att sondmatning faktiskt ska räknas som ett grundläggande behov. När den domen föll förra året var det många människor som andades ut och trodde att nu skulle de äntligen få hjälp. Men Försäkringskassan valde då att tolka domen så att det enbart var den tid det tar att koppla på och av sonden som skulle räknas som grundläggande behov och inte den tid när näringen fördes in, det vill säga själva matningen.
Min fråga till statsrådet blir därför om hon i arbetet med att ta fram ett nytt lagförslag säkerställer att hela den tid det tar att utföra insatsen för sondmatning såväl som för andning kommer att anses vara ett grundläggande behov, så att det inte kommer att finnas tolkningsutrymme för myndigheten att göra en annorlunda bedömning. Fru talman! Jag har ytterligare en fråga till statsrådet, och den gäller budgeten.
Det är svårt att uppskatta hur stor kostnadsökningen blir när fler personer återigen kommer att omfattas av rätten till assistansersättning. I Kristdemokraternas och Moderaternas gemensamma budgetreservation gjordes en uppskattning på 700 miljoner kronor om året och 350 miljoner för halvåret. Vi bedömde att en lag kan vara på plats efter ett halvår.
Men, och det är viktigt, att det i budgetreservationen också fanns en överenskommelse mellan Kristdemokraterna och Moderaterna om att mer pengar skulle tillföras anslaget om det skulle visa sig att det behövs för att säkerställa att de som behöver hjälp med andning och sondmatning faktiskt ska få det.
Jag vill därför fråga statsrådet om även S-MP-regeringen är beredd att tillföra mer pengar under 2019 och kommande år, om det skulle behövas för att säkerställa att alla de som kommer att omfattas av lagändringen får den hjälp som de behöver.
Pia Steensland (KD):
Jag tackar statsrådet. Det är sant att det är en stor och svår fråga som vi måste försöka hantera på bästa sätt. Det är viktigt att vi från politiken är så noga i våra politiska beslut att det inte sker försämringar. Tydliga direktiv från den förra S- och MP-regeringen gjorde dock att det blev nedskärningar i den personliga assistansen.
När man märker att utsatta personer drabbas av dessa beslut och myndigheternas rapporter visar att det är en konsekvens av rådande rättspraxis till följd av politiska beslut anser jag att regeringen skyndsamt måste ställa det till rätta.
Jag uppskattar verkligen ministerns inställning att vi måste ha en bred samsyn och långsiktighet i det framtida arbetet, och jag ser fram emot samtal om detta och hoppas att det kommer att bli bra. Andning och sondmatning är en del, men det finns många andra delar. Det handlar framför allt om det femte grundläggande behovet.
Här drabbas personer med intellektuell funktionsnedsättning och psykisk funktionsnedsättning hårt av rådande rättspraxis. Kristdemokraterna skulle gärna se en parlamentarisk överenskommelse så att man får den viktiga långsiktigheten framåt.
Efter det utskottsinitiativ som Kristdemokraterna tog i socialutskottet före jul bildades en arbetsgrupp med representanter för samtliga partier, just för att få möjlighet att diskutera långsiktigt och få en samsyn.
Vi uppfattar det som att de fyra partier som ingått överenskommelsen om 73 punkter inte får samarbeta med övriga partier i frågor som lyfts fram i dessa 73 punkter, varav LSS och personlig assistans är en.
Jag vill därför gärna höra hur ministern ser på framtiden och om hon kommer att eftersträva och önska samarbete även med övriga partier i riksdagen.
Pia Steensland (KD):
Den som har rätt till personlig assistans ska få det. Det sa statsministern när han läste upp regeringsförklaringen här i kammaren tidigare i år. Sedan hösten 2015 när de historiskt kraftiga nedskärningarna inom assistansen påbörjades av den S-MP-ledda regeringen har närmare 1 700 personer förlorat sin rätt till assistans trots att de har haft personlig assistans under många år och kanske hela livet. Rapporter från myndigheter visar att på grund av rådande rättspraxis får personer med omfattande funktionsnedsättning i dag inte det stöd de behöver för att klara sin vardag.
Många människor och familjer för en daglig kamp mot myndigheter för att överleva. Många tillsammans med mig önskar ett förtydligande av vad regeringen menar med att den som har rätt till personlig assistans ska få det. Min fråga till socialministern blir därför: Vilka åtgärder kommer socialministern att vidta för att de som har förlorat sin rätt till assistans under de senaste åren trots ett oförändrat behov av samhällets hjälp ska återfå sin rätt?
Pia Steensland (KD):
Det är så många människor, barn, vuxna och familjer, vilkas liv trasats sönder under de senaste åren och i dag. Trots att de har omfattande behov får de inte den hjälp som de behöver för att leva ett värdigt liv. Lagförslaget om sondmatning är efterlängtat. Men det omfattar endast 50 personer. Vi har en akut situation. Min fråga återstår. Vilka akuta åtgärder kommer socialministern att vidta för att alla de som har förlorar sin assistans ska återfå den rätt som borde vara en självklarhet utifrån intentionen med LSS?
Pia Steensland (KD):
Min fråga går till socialministern. I dag fick vi besked i socialutskottet om att propositionen angående behov av hjälp med andning och sondmatning inte kommer att behandlas i kammaren före sommaruppehållet. Riksdagens beslut med anledning av KD-M-budgeten som innebar att lagändringen skulle ha trätt i kraft den 1 juli kommer därmed inte att uppfyllas. Personer med omfattande funktionsnedsättning måste nu vänta ännu längre på den hjälp de behöver för att andas och få i sig näring via sondmatning.
Jag vill fråga socialministern varför propositionen dröjer. I svaret på min interpellation tidigare i våras framhöll socialministern att regeringen och samarbetspartierna Centerpartiet och Liberalerna tyckte att promemorians lagförslag var tillräckligt bra. Är det så att regeringen nu tar kritiken från remissinstanserna, inklusive Försäkringskassan, på allvar?
Det är kritik som betonat att det finns kryphål som bland annat innebär att det i fortsättningen endast kommer att vara av- och påkoppling av sonden som kommer att vara assistansgrundande, det vill säga alltså inte hela den tid det tar att föra in näringen i kroppen.
Pia Steensland (KD):
I dag debatterar vi något så självklart som att andning och sondmatning ska vara grundläggande behov. Det känns väldigt märkligt och på gränsen till skamligt. Jag hör på ledamoten att hon har ett engagemang. Jag vet att ledamoten har det och en förståelse för hur svår situationen är. Vi hörde detta i ledamotens anförande här tidigare.
Då tycker jag att det känns lite märkligt att inte ta vara på möjligheten när den finns. Kristdemokraterna har lagt en motion med ett yrkande om ett tilläggsdirektiv till den utredning som pågår att utreda att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet.
Anser inte ledamoten att det är rimligt att det är grundläggande behov att rätta till samtliga kläder, som vi hörde i mitt anförande här förut, och att ta på ytterjackan när det är 20 grader kallt ute? Är det inte rimligt att hela den tid som det tar att gå på toaletten, inte bara den tid det tar att torka rumpan, räknas som ett grundläggande behov?
Pia Steensland (KD):
Det må vara så att det inte är enkelt. Men det är inte ledamoten och jag som ska stipulera lagtexten, utan det ska en utredare göra. Det blir inte lättare att göra det för att man låter tiden gå, fru talman, utan man måste sätta igång en process för att det ska bli en förändring. Här hade vi kristdemokrater ett konkret förslag om att ett tilläggsdirektiv skulle ges till den pågående utredningen för att helheten faktiskt skulle ses över.
Att det skulle vara så mycket svårare att se till hela behovet för andra grundläggande behov än för just andning och sondmatning har jag svårt att se. Jag upplever ibland att det finns en föreställning om att detta är så svårt att man inte kan ta i det. Det är inte okej.
Detta handlar om människor som far oerhört illa, människor som inte får det stöd de behöver för att klara sin vardag. Det är barn, och det är vuxna. Och det är vuxna som är i husarrest eftersom de inte kommer ut och inte blir delaktiga i samhället.
Detta handlar om grundläggande behov - personlig hygien, att äta, att klä av och på sig, att kommunicera - där det krävs ingående kunskap om personen i fråga för att man ska kunna hjälpa till. Det kan inte vara så att vi politiker tycker att en fråga är för svår för att våga ta tag i den.
Min fråga kvarstår därför: Kommer ledamoten att agera för att denna fråga ska utredas ytterligare?
Pia Steensland (KD):
Mikael Dahlqvist och jag har ju under det gångna året mötts i en del debatter utanför riksdagen i just denna fråga om assistansen. Jag vet att ledamoten delar den grundinställning som vi kristdemokrater har - att mycket behöver göras i den här frågan och att det är en svår situation.
Mikael Dahlqvist har också uttryckt att intentionen måste säkerställas för att vi ska komma vidare och få ett bra stöd. Ledamoten berättade i sitt anförande lite grann om den kommande promemorian, som ju bygger på lagförslaget om andning och sondmatning. Det ska säkerställas att de ska ses i sin helhet.
Det har sedan detta förslag kom under veckan väckts en otroligt stor oro inom funktionshindersrörelsen. Oron gäller risken att det skulle medföra att det skulle cementeras rättspraxis för övriga grundläggande behov och för att det bara är dessa delar som skulle vara assistansgrundande om man skriver in dessa delar i § 9 a om sådant som är integritetskänsligt och av privat karaktär. Jag upplever att ledamoten har följt den debatten.
Min fråga är: Delar ledamoten denna oro?
Pia Steensland (KD):
Jag tackar Mikael Dahlqvist för hans ärliga svar. Jag uppfattar det som att han, precis som vi kristdemokrater och ett flertal representanter för funktionshindersrörelsen, känner en viss oro inför det lagförslag som nu ligger framme. Det finns en risk att regeringen återigen behöver backa i denna fråga och göra det bättre.
Jag vill också vara tydlig med att det visserligen inte har skett någon förändring här i riksdagen som har påverkat nedskärningarna, men däremot skrev ju Mikael Dahlqvists parti Socialdemokraterna år 2016 ett regleringsbrev som gav direktiv till myndigheten Försäkringskassan att bromsa utvecklingen av antalet timmar.
Detta regleringsbrev har i praktiken gjort att Försäkringskassan började tolka domar, bland annat från 2009, mycket mer restriktivt än tidigare. Det har ju blivit så att regleringsbrevet indirekt har påverkat. Detta är ju en del av Socialdemokraternas politik - det är svårt att komma ifrån.
Hur kommer ledamoten i det kommande arbetet att försäkra sig om att detta lagförslag faktiskt inte kommer att göra att fler personer förlorar sin rätt till assistans? Hur ska ledamoten verka för att rådande rättspraxis inte skrivs in i lag?
Pia Steensland (KD):
Jag vet att Liberalerna, precis som jag och Kristdemokraterna, brinner för att rädda assistansen och LSS. Detta är jag genuint övertygad om. Samtidigt oroar det mig att Liberalerna efter samarbetet med SMP-regeringen har presenterat lagförslag som hade allvarliga brister när de presenterades.
Regeringen har tvingats backa flera gånger, och lagändringar som är livsnödvändiga har försenats.
Jag uppskattar ledamotens förklaring av hur man tänker. Samtidigt undrar jag om ledamoten kan beskriva lite tydligare hur man har tänkt i övervägandena.
Gjordes det andra överväganden i processen för att hitta andra tekniska möjligheter i lagen än att skriva in det hela i just 9 a, som är den portalparagraf som beskriver vilka som har rätt till assistans, för att på så sätt hitta en väg som inte är så oroväckande för funktionshindersrörelsen?
Pia Steensland (KD):
Tack för beskrivningen, ledamoten! Jag uppskattar verkligen ert starka engagemang i frågan och att ni är lite av väktare i frågan. Precis som ledamoten säger är det otroligt viktigt att intentionen återupprättas.
I den delen måste vi se till helheten för samtliga grundläggande behov så att alla delar blir assistansgrundande. Behöver man gå på toaletten ska hela tiden man är där räknas, inte bara tiden när man torkar sig i rumpan. Dessvärre är det så det ser ut i dag.
I januariöverenskommelsen mellan Liberalerna, Centerpartiet och regeringspartierna finns det, enligt min mening, inte tydligt uttryckt att grundintentionen ska återupprättas. Man adresserar inte tydligt samtliga grundläggande behov och vikten av att säkerställa dessa. Fru talman!
Min fråga till ledamoten blir därför om han upplever att januariöverenskommelsen är lite hämmande i arbetet framåt.
Pia Steensland (KD):
Jag vet ju att ledamoten Dag Larsson har ett starkt engagemang i den här frågan och tycker att det är ett otroligt viktigt område. Jag uppskattar verkligen det. Samtidigt är det tydligt att januariöverenskommelsen inte kommer att räcka. Det är en bit på väg, så är det, men det kommer inte att räcka hela vägen.
Formuleringen i januariöverenskommelsen, som ledamoten själv citerade, är att alla som har "rätt" till assistans ska få det. Vi kristdemokrater brukar uttrycka det som att de som har behov av assistans ska få det, för det är ju rätten till assistans som blivit så otroligt inskränkt de senaste åren.
Ledamoten har rätt i att det är flera domar som ställt till det och gjort att det blivit en striktare bedömning. Men de domarna har ju tolkats mycket mer restriktivt efter regeringens regleringsbrev 2016.
Då dammade man av gamla domar från 2009, 2012 och 2015 för att minska utvecklingen av assistanstimmarna. Det var det som var direktivet i regleringsbrevet, och det har varit förödande. Min fråga är om det är dagens "rätt" som ska upprätthållas.
Eller anser ledamoten, precis som vi kristdemokrater, att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet?
Pia Steensland (KD):
Självklart ska all brottslighet beivras. Det är ju de som behöver stödet som ska få det. Det som sker i dag är dock en kollektiv bestraffning i form av de neddragningar som drabbar så många människor inom assistansen. Jag uppskattar samtal. Jag vill verkligen ha samtal.
Jag tycker också att vi har goda samtal inom socialutskottets område, så jag ser verkligen fram emot en utökad dialog även inom detta område. Det gläder mig, fru talman. Vi har också ett betänkande på gång som hanterar andning och sondmatning. Där har Kristdemokraterna ett yrkande om ett tilläggsdirektiv till den utredning som ledamoten nämnde angående egenvård och sådant.
Vi menar att man bör göra ett tilläggsdirektiv för att utreda möjligheten att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet. Det är ju så som ledamoten säger - det är en rättighetslag. Det som är krångligt är att det ska göras bedömningar på individnivå. Det är knepigt; det är det. Men det är inte omöjligt, för det har fungerat förr.
I dag har rättspraxis förskjutits så kraftigt att så många som 2 000 personer färre har assistans i dag jämfört med 2016. 2 000 personer! Det är fruktansvärt. Det är också otroligt svårt att komma in i systemet. Det är därför jag menar att vi måste återskapa denna rätt, som är grundintentionen med LSS.
Pia Steensland (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag uppskattar ministerns engagemang i frågan. Samtidigt tänker jag: Det är inget politiskt beslut som är fattat, men då krävs det ju ett politiskt beslut för att se till att vi får stopp på den här tolkningen som slår så himla fel.
Vi hade en debatt tidigare i dag om betänkandet om andning och sondmatning, och då hade vi kristdemokrater lagt fram ett förslag om att ha ett tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om egenvård och föräldraansvar - ett tilläggsdirektiv för att se till helheten när det gäller samtliga grundläggande behov så att hela den tiden skulle räknas som assistans. Men det fick inget stöd av Socialdemokraterna där.
Det hade ju varit en väg framåt att faktiskt utreda det i stället för att bara titta på andning och sondmatning, vilket ju är jätteviktigt, och jag är jättetacksam att detta är på plats.
Rapporten som ministern hänvisar till från Försäkringskassan, som kom från ett uppdrag i regleringsbrevet, visar att för första gången sedan LSS infördes för 26 år sedan har antalet assistanstimmar per assistanstagare slutat att öka. Det är det som har skett nu, och det var också målet enligt regleringsbrevet för 2016.
En av slutsatserna är att detta beror på att just det grundläggande behovet med den personliga hygienen har inskränkts. Det skedde ju en inskränkning för något år sedan som inte var lika skarp som den som har skett nu. Utifrån det kan vi förvänta oss att det kommer att komma ytterligare tragedier i spåren av den här vägledningen som vi debatterar i dag.
Man lyfter också i den här utredningen fram tvåårsomprövningen och att den har varit ett stort problem. Jag kan bara föreställa mig den rädsla, fru talman, som många personer med funktionsnedsättning och deras anhöriga tvingas leva med varje dag. Tänk på alla som är livrädda för att tvåårsprövningarna ska dra igång igen och alla de som upplever att de har ett ökat behov men inte vågar söka mer assistans därför att de är rädda för att förlora det som de har!
De är rädda för att de ska få färre timmar och hamna under 20-timmarsgränsen som är avgörande för att få den statliga assistansen.
Deras rädsla är befogad, för i samma rapport som ministern hänvisar till konstateras: "Att tvåårsomprövningarna togs bort har också lett till att vissa assistansmottagare har kvar sin ersättning, trots att de med största sannolikhet inte hade haft rätt till assistansersättning om de ansökt i dag." Det är helt omänskligt. Människor ska inte behöva leva med den rädslan i välfärdslandet Sverige.
Jag hör att socialministern inte är tillfreds med hur utvecklingen ser ut i dag.
Samtidigt kan man undra, nu när vi vet och kan förutse att det kommer att bli ännu värre om vi inte gör någonting och inte tar tag i det här med personlig hygien på ett bra sätt: Hur tänker regeringen att personer med funktionsnedsättning och deras familjer ska klara sin vardag när det blir allt svårare att kvalificera sig för att få sin assistans? Är det institutionsboende som är lösningen? Fru talman!
Jag vore tacksam om ministern kunde utveckla hur regeringen ser på framtiden för personer med funktionsnedsättning och deras familjer.
Pia Steensland (KD):
Problemet med tvåårsomprövningen är precis det som Försäkringskassan själv säger: Om man söker i dag är rättspraxis så förändrad att man inte skulle ha rätt till den assistans man har. Det är problemet. Många har faktiskt ett ökat behov och skulle behöva fler timmar för att klara sin vardag på ett bra sätt, men de vågar inte söka eftersom de då riskerar att förlora helheten.
Det här med personlig hygien är talande. Det är en stor del i att kunna leva som andra. Det är en stor del av självkänslan, självförtroendet och hela den delen. Problematiken nu handlar inte bara om att mycket bryts ut som privat och integritetskänsligt utan också om att vad man ska göra bryts ut. Man får inte rycka bort det där lilla irriterande hårstrået på hakan eller vad det nu kan vara. Det räknas inte.
Jag tror att det är viktigt att hitta ett nytt system, utöver de grundläggande behoven, och att se till personens helhetsbehov på ett helt annat sätt så att det blir medmänsklighet i bedömningarna. Ministern nämner LSS-utredningen. Vi har varit kritiska till många av förslagen i den. Men ett förslag som vi tycker är bra och som vi själva driver är att låta staten vara ensam huvudman för assistansen.
Då skulle 20-timmarsgränsen per vecka för grundläggande behov bli överflödig. Då skulle det inte behöva bedömas vad som ska vara kommunens eller statens ansvar.
Jag vill avsluta debatten med att säga att jag har otroligt svårt att förstå och acceptera att en person med funktionsnedsättning inte skulle ha samma rätt som jag att känna sig fräsch och sköta sin personliga hygien på ett bra sätt. Det är skamligt.