Ulf Kristersson (M):
Om vi börjar med frågan om allvarlig sjukdom och begreppen som finns kring detta måste jag säga att jag är lite förundrad över denna nästan systematiska vilja att misstänkliggöra Försäkringskassans arbete med detta. Man vill misstänkliggöra Försäkringskassan, Socialstyrelsen och avsikten med att kunna komma fram till om en sjukdom är riktigt allvarlig eller inte. Nu ska jag citera direkt från ett pressmeddelande på Försäkringskassans webbplats.
De får ju frågor kring detta när det uppstår en mytbildning. "Socialstyrelsens kriterier ställer inte krav på exakt vilka frågor Försäkringskassan behöver ha svar på för att bedöma om en person har en allvarlig sjukdom. De ska fungera som ett stöd för handläggaren att vara vägledande för vilken information Försäkringskassan kan behöva hämta in i det enskilda ärendet.
Den som är sjuk behöver aldrig lämna ett intyg eller liknande om sjukdomens allvarlighetsgrad utan bedömningen görs i en dialog mellan Försäkringskassan och vården." Jag begriper inte varför ni så brutalt, tycker jag, misstänkliggör Försäkringskassans och Socialstyrelsens arbete med att seriöst försöka hjälpa handläggare som själva normalt inte är medicinare att göra korrekta bedömningar.
Jag tycker att det är helt obegripligt. Och nu till sådant som jag dock begriper: Är jag nöjd eller inte? Det finns nog goda skäl att aldrig vara nöjd så länge det finns sociala problem kvar i ett land. Det driver många av oss som håller på med socialpolitik. Men det finns banne mig skäl att vara mer nöjd i det system som vi har i dag än det vi kom ifrån.
I dag är det ungefär 20 procent som blir kvar i sjukförsäkringen efter sista tidsgränsen därför att de i praktiken får sjukersättning. Av de som lämnar är det ungefär 10 procent som efter att de varit hos Arbetsförmedlingen har arbete. Det är de 10 procent som ni över huvud taget aldrig såg tidigare, antagligen för att de hade arbeten som ni inte tyckte var värda någonting.
45 procent är i program hos Arbetsförmedlingen. De är arbetslösa i Arbetsförmedlingens program och är närmare arbetsmarknaden nu än de var tidigare. Ungefär ytterligare 45 procent kommer tillbaka till sjukförsäkringen, därför att de helt korrekt bedöms fortfarande vara sjuka och inte kunna tillgodogöra sig insatser från Arbetsförmedlingen, och de påbörjar då en ny period.
Jag förstår mycket väl att det här inte är en enkel process för människor som inte vill något hellre än att bli friska och komma tillbaka till arbetet, men prövar man aldrig arbetsförmågan finns det heller ingen arbetsförmåga att ta fasta på. Den sista frågan är: Hade det varit bättre om de här människorna i praktiken hade varit förtidspensionerade eller i långvarig sjukskrivning? Det är det enda ni erbjuder. Ni är emot det vi gör.
Ni vill ta bort tidsgränserna, och som av ett mirakel skulle människor inte vara kvar i förtidspensioneringar eller långa sjukskrivningar. Det är inget seriöst sätt att göra det på. Om ni i stället hade sagt att ni vill ha fler långa sjukfall och fler i förtidspension för att ni tycker att det är bättre att de slipper pröva sin arbetsförmåga, då kunde jag åtminstone ha respekt för att vi tycker lite olika, på allvar.
I stället låtsas ni som att Göran Perssons ord från 2003 om att den svenska sjukfrånvaron skulle halveras kunde bli verklighet utan att någon människa någon gång prövar sin förmåga och kommer fram till att det just nu inte går. Jag tycker inte att detta är ett seriöst sätt att diskutera en helt central del av svensk välfärdspolitik.