Bosse Ringholm (S):
Jag ber att få tacka finansministern för svaret. Det har kommit sent som vanligt. Vi har lärt oss att Anders Borg aldrig svarar på interpellationerna i tid. Det är ett ganska passivt svar. Man kan säga att detta ganska väl sammanfattar Anders Borgs ekonomiska politik. Det är ofta för sent. Det är ofta för lite och passivt.
Jag har bekymrat mig över att produktivitetsutvecklingen i Sverige och inte minst i näringslivet har varit negativ tre år i rad. Jag inser - det har Anders Borg också påpekat i sitt svar - att produktivitetsutvecklingen ofta är knuten till konjunkturutvecklingen. Men 2007 var faktiskt ett brinnande högkonjunkturår i Sverige. Ändå var produktivitetsutvecklingen dålig.
Detta är naturligtvis inte Anders Borgs fel till hundra procent. Det vore fel att lasta honom så mycket för det här och säga att det enbart är han som har åstadkommit detta. Inte ens med hans kraftfulla ingripanden blir resultaten som under 2007. Men det är unikt under de 20-25 senaste åren i svensk ekonomi att vi har en produktivitetsutveckling som är negativ tre år i rad.
Jag tror faktiskt inte att det bara kan kopplas till konjunkturutvecklingen, utan det hänger också ihop med en rad andra saker. Inte minst hänger det ihop med arbetsorganisationen. Sverige har sedan länge varit ett föregångsland när det gäller arbetsorganisationen. Vi har haft starka parter på arbetsmarknaden som har samarbetat, fackföreningar och arbetsgivare. Och vi har haft en utvecklad forskning, inte minst när det gäller arbetsorganisationen. Vi har på så vis varit världsledande.
Vi har tappat den positionen helt under senare tid. Den nuvarande regeringen har lagt ned en stor del av arbetslivsforskningen. Den nuvarande regeringen har inte på något vis underlättat för parterna att utveckla arbetet. Det har gjort att den produktivitetsförsämring som vi kunde se redan under högkonjunkturåret 2007 naturligtvis ytterligare har förstärkts. Det handlar om den negativa utvecklingen nu under lågkonjunkturåren, exempelvis i år, 2009.
Jag beklagar att inte regeringen vill ägna större tid, resurser och energi åt att titta just på arbetsorganisationen som är oerhört viktig och att man inte ger parterna det stöd som skulle behövas för att utnyttja arbetsorganisationen. Där har Sverige varit världsledande men tappat sin position. Det var någonting som vi socialdemokrater varnade för när man rev ned arbetslivsforskningen för ett par år sedan, omedelbart efter regeringsskiftet hösten 2006.
Jag tycker också att det finns skäl att undersöka hur det som har hänt när det gäller arbetslivet i övrigt, det vill säga socialförsäkringar och a-kassan och allt det här som har skapat en stor otrygghet ute i arbetslivet, har påverkat produktivitetsutvecklingen. Det är klart att människor som är rädda för att bli av med sina jobb, rädda för arbetslöshet, inte känner någon trygghet i sin arbetssituation.
De medverkar då inte heller till att man kan utveckla arbetsorganisationen och arbetslivet på det sätt som vi hade önskat. Detta är tyvärr ytterligare ett område där den borgerliga regeringen efterlämnar ett mycket dystert facit. Det är inte nog med att den borgerliga regeringen övertog ett stort budgetöverskott som man i stort sett helt har lyckats göra sig av med och till och med skapa ett stort underskott.
Man har även när det gäller produktiviteten skapat sämre förutsättningar för näringslivet och arbetsmarknaden att jobba i framtiden via de förändringar som har skett när det gäller arbetslivsforskning och arbetsorganisation och allt annat. Jag beklagar att inte Anders Borg i sitt svar har någon enda idé om hur man skulle kunna förstärka produktivitetsutvecklingen. Det är inte bara att sitta och räkna på hur kalkylerna är och om ekonomerna bedömer att det ökar si eller så mycket. Man kan faktiskt hjälpa till på egen hand. Men det saknas förslag från regeringen.