Josefin Brink (V):
I inledningen till det betänkande som vi debatterar i dag står det att arbetslöshetsförsäkringen består av en grundförsäkring och en inkomstbortfallsförsäkring. Det är så som försäkringen är beskriven i lagar och förordningar, men i verkligheten finns det väldigt lite kvar både av den allmänna grundförsäkringen och av inkomstbortfallsförsäkringen.
I själva verket är, precis som har konstaterats tidigare i dag, en majoritet av de arbetssökande i Sverige helt utestängda från arbetslöshetsförsäkringen. Genom en strid ström av åtstramningar i försäkringsvillkoren har den borgerliga regeringen lyckats mer än halvera andelen arbetssökande som har rätt till arbetslöshetsersättning. År 2006 var det 80 procent av de arbetssökande som fick ersättning.
I dag är man nere under 40 procent, och allt detta har gått på bara fyra år. Enligt Arbetsförmedlingens prognoser kommer andelen arbetssökande med någon som helst arbetslöshetsersättning att vara nere på 25 procent redan nästa år. Tre av fyra arbetssökande kommer alltså att vara utförsäkrade eller har över huvud taget aldrig haft en chans att kvalificera sig till någon ersättning. Därmed kommer de att vara hänvisade till att leva på bidrag.
Bidragsberoendet bland de arbetslösa har alltså redan ökat med den borgerliga politiken, och det kommer att fortsätta att öka. Det beror på de försämringar som man har gjort i arbetslöshetsförsäkringen. Det är framför allt unga människor som drabbas av det här. Det handlar om unga människor som nyss har avslutat sina studier, men det gäller också deltidsarbetande och visstidsanställda.
Det är de som sliter i lågavlönade servicejobben på krogen, i vården, i butiker och på städfirmor som regeringen medvetet har valt att ställa helt utanför arbetslöshetsförsäkringen. Det är knappast någon tillfällighet. Det finns en konsekvent linje i den borgerliga jobbpolitiken som har udden väldigt tydligt riktad mot ungdomar och mot dem som har de lägsta lönerna och de otryggaste jobben.
Det är deras löner och deras arbetsvillkor som ska pressas tillbaka ännu mer. Vi fick nyligen tydliga besked om det av finansminister Anders Borg när han uppmanade landets kommunpolitiker att hålla nere ingångslönerna i vård och omsorg. Finansministern tyckte också att ingångslönerna i handeln, hotell- och restaurangbranschen och annan privat service är för höga och att de bör pressas tillbaka.
Dessutom har regeringen underlättat otrygga anställningar i just den här typen av jobb och planerar att ytterligare förlänga provanställningarna framöver exempelvis. Om den här otrygga och ännu mer lågavlönade arbetsmarknaden verkligen ska kunna breda ut sig och etableras måste det finnas folk som är så utsatta och så pressade att de faktiskt är beredda att acceptera och ta de här jobben.
Det måste finnas människor som inte har något annat val än att acceptera ett jobb helt utan anställningstrygghet och med löner som knappt gör det möjligt att hålla näsan över vattnet. Då är det helt konsekvent att man ser till att unga, deltidsarbetande och visstidsanställda hålls utanför trygghetssystemen. Det har faktiskt regeringen lyckats bra med. Det är precis vad man har lyckats åstadkomma med åtstramningarna i arbetslöshetsförsäkringen. Det är alltså ingen olyckshändelse.
Patrik Björck har försökt fråga flera av de borgerliga företrädarna i dag om de är nöjda med resultatet när en klar majoritet av de arbetslösa inte får någon ersättning. Vi har inte fått några rimliga svar, men jag tror att man är ganska nöjd med det här. Det är ingen olyckshändelse. Det är själva kärnan i den borgerliga arbetslinjen att en stor andel av människorna ska stå utanför trygghetssystemen och vara hänvisade till att ta jobb med riktigt usla villkor.
Säg gärna emot mig, men berätta i så fall på vilka punkter det gick snett när ni genomförde de här förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen! Vad var det som gick tokigt med tanke på att facit ser ut som det gör? Och berätta i så fall också vad ni tänker göra åt det och om ni över huvud taget tänker göra något åt det faktum att 75 procent av de arbetslösa i Sverige inte kommer att ha någon som helst arbetslöshetsersättning nästa år!
Herr talman! Den krympande skara som trots allt får ersättning från arbetslöshetsförsäkringen får dessutom allt sämre valuta för medlemsavgiften. Löftet om 80 procent av tidigare lön i ersättning är i dag reducerat till ett slags princip som inte riktigt ska tas på allvar. Bara 4 procent av de arbetslösa får i dag ut 80 procent i ersättning från a-kassan.
96 procent får det alltså inte. Den genomsnittliga ersättningsnivån är i själva verket nere i 50 procent av tidigare inkomst. Det här ger Sverige en bottenplacering bland OECD-länderna. Ganska ofta hör man borgerliga företrädare upprepa lite som ett mantra att jämförelsevis har vi en väldigt generös arbetslöshetsförsäkring i Sverige.
Man måste börja jämföra sig med utvecklingsländer om man fortfarande ska hävda det, och på vilka andra punkter än just när det gäller arbetslöshetsförsäkringen brukar vi göra det? Tjeckien och Ungern har exempelvis mycket bättre ersättningsnivåer i sina arbetslöshetsförsäkringar än vad Sverige har.
Men inte heller den här utvecklingen är något mysterium, utan det är en effekt av en medveten politik och av beslut som har fattats konsekvent och med öppna ögon i den här riksdagen under de senaste fyra åren. Medan lönerna de senaste åtta åren har stigit med ungefär 30 procent har den högsta dagpenningen i a-kassan legat helt still.
Det betyder att för varje år som går minskar arbetslöshetsförsäkringen i värde och fler och fler blir underförsäkrade. Den högsta a-kasseersättningen är i dag så låg att den inte motsvarar 80 procent av genomsnittslönerna i någon enda sektor på den svenska arbetsmarknaden.
För varje år som går utan att ersättningstaket höjs kommer försäkringens värde att fortsätta att urholkas, och löftet om 80 procent i ersättning kommer gradvis att omvandlas till en ren lögn.
Om regeringen inte har för avsikt att höja taket i försäkringen vore det hederligare att helt enkelt slopa skrivningarna om 80 procent i ersättning och helt sluta att tala om en inkomstbortfallsförsäkring, vilket man påstår att vi har och att man vill ha också i framtiden. Det är hederligare att tala om vad det faktiskt är för typ av försäkring som ni vill ha, nämligen en grundtrygghetsförsäkring som det sedan är upp till var och en att efter förmåga komplettera med privata tilläggsförsäkringar.
Det är ju det ni strävar efter. Men återigen: Rätta mig gärna om jag har fel! När vi nu inom kort når den punkt då ingen enda heltidsarbetande på den svenska arbetsmarknaden kan få ut 80 procent av sin tidigare lön i ersättning, hur kan ni då påstå att vi har en inkomstbortfallsförsäkring? Hur kan ni påstå att ni vill ha en inkomstbortfallsförsäkring när ingen kan få ersättning i relation till sin tidigare lön?
Herr talman! Alliansens svar på alla de problem som de själva har orsakat genom sina försämringar i arbetslöshetsförsäkringen är att de ska lösas i den sittande socialförsäkringsutredning som ska se över både sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna. Det svävande svaret på hur den här katastrofala utstötningen ur arbetslöshetsförsäkringen ska lösas är ett obligatorium.
Vi har hört det några gånger här i dag, och vi hör det varje gång det pratas om arbetslöshetsförsäkringen och de allt större skaror som ställs utanför. Det är klart att det är en väldigt lockande illusion för de allt fler som helt och hållet har tappat förtroendet för arbetslöshetsförsäkringen. Det låter ju jättebra att den ska bli obligatorisk.
Det låter som om ni säger att alla ska få rätt till ersättning, men problemet är att ett obligatorium varken är en garant för att fler får rätt till ersättning eller för att ersättningen blir skälig. Det enda som garanteras om man gör arbetslöshetsförsäkringen obligatorisk är att alla får vara med och betala för försäkringen ur sin egen ficka oavsett om man har en chans att någonsin få ersättning eller ej.
Den så kallade grundförsäkringen är till exempel redan obligatorisk i dag. Man behöver inte söka något medlemskap i den. Men nästan ingen får ersättning från den eftersom den borgerliga alliansen stramat åt kvalifikationsreglerna så mycket att det inte är möjligt att få ut några pengar. Där har vi en obligatorisk försäkring som inte fungerar. Samma sak gäller inkomstförsäkringen.
Allt färre av dem som gått med i en a-kassa och betalat in sina avgifter klarar de hårda arbetsvillkoren. Trots att man betalat sin avgift får man inte ut en enda krona i ersättning. Jobbar man till exempel halvtid och är sjuk en endaste dag har man ingen möjlighet att sedan få ut några pengar.
Problemet med att en minoritet av de arbetslösa i dag har rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen och att gruppen dessutom minskar kommer inte att lösas bara för att alla tvingas vara med och betala i försäkringen. Obligatoriefrågan är ett stickspår, en rökridå, som Alliansen lagt ut för att lugna alla som är upprörda över att det är nästan omöjligt att få ersättning från arbetslöshetsersättningen med dagens system.
Vill man ha en väl fungerande arbetslöshetsförsäkring, som ger arbetslösa bra förutsättningar att söka jobb i nivå med deras utbildning och kompetens samt rimliga möjligheter att ställa om vid behov, då är det inte ett obligatoriskt medlemskap som behövs utan ett regelverk som ger valuta för medlemskapet.
Det behövs låga och rättvisa avgifter så att alla människor har råd att vara med, kvalifikationsvillkor som inte exkluderar det allt större antalet som inte har ett fast heltidsjobb samt ersättningsnivåer som ger de utlovade 80 procenten till en majoritet av a-kassornas medlemmar.
Slopa alla diskriminerande särregler för ungdomar, småbarnföräldrar, deltidsarbetande, liksom alla individuella undantag till höger och vänster! Se till att upprätta ett enkelt och tydligt regelverk som gäller lika för alla!
Det är grunderna i den arbetslöshetsförsäkring som vi i Vänsterpartiet vill se, en försäkring som ger trygghet för den enskilde individen, som underlättar en bra matchning på arbetsmarknaden, som underlättar omställning samt motverkar lönedumpning och sjunkande produktivitet. Med en sådan försäkring på plats finns det inget behov av att tvinga människor att gå med i a-kassan.
Ger försäkringen valuta för pengarna kommer människor också att vilja vara med. Tvärtemot vad som påståtts av bland annat Maria Plass har Vänsterpartiet med dessa förslag i sin budgetmotion. Det är bara att läsa på. Maria Plass är hjärtligt välkommen att göra det. Flera av dessa förbättringar finns med där, de finns inlagda, de är finansierade. Det gäller bland annat ett slopande av 75-dagarsregeln som vi har en modell för hur vi vill utforma.
Annat, såsom regelverket, kvalifikationsvillkoren och en hel del annat, kräver en noggrannare utredning och är ingenting som man snyter ur näsan på en gång. Vi har föreslagit att arbetslöshetsförsäkringen ska läggas i en separat utredning som till fullo fokuserar och koncentrerar sig på regelverket i arbetslöshetsförsäkringen så att vi kan få en bra, modern och väl fungerande arbetslöshetsförsäkring på plats. Herr talman!
Jag yrkar bifall till reservation 1 till förmån för en utredning och står självklart bakom utskottets förslag under punkt 4 och 6.