Maria Weimer (L):
Dagens energidebatt är den sista under den här mandatperioden. Det har varit en händelserik mandatperiod för energifrågorna. På global nivå har vi sett en revolution för förnybar energi. Priserna har fallit och tekniken förbättrats. Solpaneler har spridit sig som en löpeld i soliga länder. Tyvärr har på vissa håll också en renässans för de fossila energikällorna skett.
Vi har sett att Australien öppnar kolgruvor precis i närheten av Stora barriärrevet, som är döende. Vi fick också uppleva Parisavtalet för klimatet och en offensiv amerikansk politik ledd av president Obama. Nu nedmonteras samma politik av den nye presidenten. Klimatförändringar får inte längre nämnas i officiella amerikanska dokument.
Plötsligt framstår Kina och Indien som miljövänner i relation till den amerikanska administrationen. Världen är uppochned. I Europa har vi jobbat vidare med energiunionen. Tyskland har med sin nya energipolitik fått se hur de egna klimatmålen har fallerat och kolkraften bestått, med eller utan Vattenfalls försäljning av brunkolsgruvorna. Vi har sett en närmast paneuropeisk debatt för att stoppa den nya gasledningen Nord Stream 2.
Efter påtryckningar från riksdagen och EU-nämnden har regeringen gjort viktiga insatser i EU för att försöka stoppa ledningen. Herr talman! Vad har då hänt i Sverige den här mandatperioden? Regeringen inledde med att höja effektskatten - på förslag från Miljöpartiet, gissar jag. Miljöpartiet gick ju till val på att med politiska beslut stänga kärnkraftsreaktorer enligt tysk modell. Höjningen av effektskatten fick precis den effekt som Miljöpartiet hade hoppats.
Fyra reaktorer fick nämligen stänga i förtid - reaktorer som vi inte kan öppna igen, oavsett hur mycket den elen skulle behövas i Polen eller Litauen eller för att tränga undan fossil produktion på vår nordisk-baltiska elmarknad. Där försvann en del av klimatbidraget. När regeringen inte reagerade uppstod ett krisläge i energibranschen. Kraftbolag varnade för att fler reaktorer snart behövde läggas ned. Investeringar i renovering lönade sig inte.
Under tiden hade vi i Energikommissionen startat vårt arbete, med siktet inställt på ett långsiktigt beslut. Kärnkraftskrisen gjorde att vårt arbete blev kortslutet och närmast krisartat under våren 2016. Effektskatten behövde hanteras skyndsamt. Regeringen fick hantera en kris som den själv hade skapat. Förhandlingarna slutade i en dålig kompromiss, som Liberalerna ställde sig utanför.
Med ena handen underlättar vi för den kärnkraft och vattenkraft vi behöver genom att sänka skatter. Men med den andra subventionerar vi in elproduktion som vissa partier av politiska skäl gärna vill ha. Tyvärr formuleras i energiöverenskommelsen ett mål som är helt irrelevant: målet om 100 procent förnybar elproduktion. Vi anser att detta är plakatpolitik. Förnybara energikällor är fantastiska. De ger oss miljövänlig el till bra priser.
Men de ska byggas när det behövs och när någon vill betala för det, inte när några politiska partier har skrivit in det i sina valmanifest och bestämmer det. När medel blir till mål blir energipolitiken till pamflett, och då förlorar vi fokus på Sveriges verkliga utmaningar. En av dessa utmaningar är leveranssäkerheten. Svenska kraftnät presenterade nyligen en rapport som visar oroande siffror.
Svensk leveranssäkerhet riskerar att bli sämre än på 70-talet om inga åtgärder vidtas. Elnätet är inför sommaren så bräckligt att det inte säkert skulle klara att någon av de största reaktorerna oplanerat kopplades bort. Därför föreslår Svenska kraftnät nu den drastiska åtgärden att dra ned produktionen i de stora reaktorerna. Detta visar att vi har stora utmaningar här och nu. Snart blir bekymren allvarligare i och med att fler kärnkraftsreaktorer kommer att stänga ned.
Robustheten i elnätet försämras då ännu mer. Detta är en skadlig och kortsiktig energipolitik som kommer att leda till onödiga samhällsekonomiska kostnader. En annan utmaning är klimatet. Ett av våra energipolitiska mål är hållbarhet. Svensk elexport tränger undan stora mängder fossil elproduktion i våra grannländer. Vi vet att vi därmed med elexporten gör stor klimatnytta. Varje kilowattimme som exporteras innebär en minskad användning av fossila bränslen.
Regeringens politik har lett till att vi förstör den möjligheten. De närmaste åren kommer Sverige i stället att periodvis bli ännu mer beroende av att importera el. Det handlar då om elimport från framför allt fossila källor som kol och gas. Efter att under energiförhandlingarna ha skrutit om svensk elexport kommer energiministern nu att tvingas gå till val med ett nytt energiläge, nämligen att Sverige riskerar att bli mer importberoende. Det är knappast en fjäder i hatten. Herr talman!
Tyvärr saknar energiöverenskommelsen också ett nordiskt och europeiskt perspektiv. Vi borde ha samordnat vårt arbete mycket mer med de nordiska och baltiska länderna, som ju är en del av vår elmarknad. Att fler europeiska länder skapar sin egen energipolitik utan någon som helst samordning med grannländer är totalt verklighetsfrånvänt. Några steg har tagits på senare år, bland annat genom den rapport som skrivits för Nordiska rådet av finländaren Jorma Ollila. Men det räcker inte.
Jag tror att vi måste satsa mycket mer på den här biten, och vi energipolitiker behöver ha lika många europeiska kontakter som vi har kablar som sammanlänkar våra elsystem. Herr talman! Det råder ingen brist på energipolitiska utmaningar för en ny regering till hösten - den saken är säker. Jag vill slutligen yrka bifall till reservation 2.