Hillevi Larsson (S):
Vi är nog alla överens om att det är ett problem med avhoppen från gymnasieskolan. Har man inte fullföljt en gymnasieutbildning är chansen att få jobb dess värre liten. Därför måste vi verkligen se till att fler elever fullföljer sina studier och helst också att det går bra för dem i studierna.
Jag blir mycket osäker på om det verkligen är rätt väg att gå att minska resurserna, vilket i förlängningen kan leda till mindre personal i skolan. En del kommuner täcker upp för minskade anslag med egna resurser, men det äter också ur den kommunala budgeten.
I till exempel Malmö, som jag kommer från, har vi själva fått punga ut med extra resurser till både gymnasieskolan och vuxenutbildningen, för att anslagen från staten har minskat. Lägger man ihop det med andra minskade anslag blir det problematiskt. Man kan också se att det sker mycket överflyttning av kostnader.
Försämringarna inom a-kassan och sjukförsäkringen har lett till att många i kommunerna hamnar i försörjningsstöd när de blir utförsäkrade. Det drabbar kommunernas ekonomi, men kommunerna ska ändå klara av gymnasieskolan, vården, omsorgen och allt det andra. Därför tror jag inte att detta är rätt väg att gå. Jag blir alltid orolig när man talar om effektiviseringar. Det är klart att man kan effektivisera till en viss gräns.
Men det visar sig ofta att när anslagen minskar, då är det personal som drabbas, det vill säga att det är personal som man säger upp, eftersom det är den största kostnaden i verksamheten. Men det är också det som är den största resursen. Skolan är inte ett löpande band där man kan ersätta lärare med robotar, utan man jobbar med människor.
Därför är risken, när man minskar personal, att det går ut över eleverna och självklart att det blir en mycket stressig situation för de få lärare som finns kvar. Det finns också andra personalkategorier inom skolan som man inte får glömma bort. Det är ofta de som skärs bort först, och det drabbar i förlängningen eleverna. Jag känner alltså en oro. Självklart ligger ansvaret för gymnasieskolan på både staten och kommunerna. Men man måste mötas.
Man kan inte bara vältra över kostnader från staten till kommunen, vilket är en stark tendens att göra nu. Jag tycker egentligen att man borde gå åt andra hållet och försöka stötta upp kommunerna i det viktiga arbetet och se till inte bara att det är bra kvalitet i skolan utan också att det är tillräckligt mycket personal. Det är som inom barnomsorgen: Är det för stora barngrupper är risken att man inte ser det enskilda barnet.
Då blir det de mest grundläggande frågorna som man får ägna sig åt, och att hjälpa den som behöver lite extra stöttning hinner man ofta inte med. Det är detsamma inom gymnasieskolan. Min förhoppning är att man i stället hjälper kommunerna, med tanke på de avhopp som sker.
Man borde snarare ha en krisplan för hur vi löser den situation som vi har nu, när nästan var fjärde ungdom är arbetslös och vi har många avhopp just från gymnasieskolan. Det känns oroväckande. Att fler i fortsättningen kommer att klara sin utbildning på tre år och att färre kommer att behöva söka sig till komvux är bara spekulationer. Vi har inte fått något som helst belägg för det.
Risken är att det blir precis tvärtom: När det blir mindre resurser riskerar det att leda till mindre personal i skolan, inte minst färre lärare, och då är jag rädd för att avhoppen kommer att bli fler. För att förebygga det tycker jag att det behövs tillräckligt mycket resurser.