KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leni Björklund (S):
Egentligen vet jag inte om jag ska skratta eller gråta när jag hör den här debatten. I grunden handlar det om att regeringen har respekterat vad riksdagen har bestämt. Riksdagen har sagt att det inte blir någon flygskola i Uppsala. Då har regeringen sökt hitta en lösning som har andra fördelar än en lokalisering till Uppsala.
Lennart Hedquist säger att det egentligen inte är en fråga som lämpar sig för riksdagen. Det är en sak som jag skulle kunna hålla med om. I en proposition har jag faktiskt levererat ett förslag som handlade om att riksdagen, efter presentation av vad det handlar om, skulle överlåta beslutsrätten till regeringen.
Den delen av propositionen har regeringen tagit tillbaka eftersom det inte har gått att hitta en majoritet för den i försvarsutskottet. Det är riksdagens bestämda vilja att den här frågan om lokaliseringar fortsatt ska avgöras av riksdagen.
Det beklagar jag, för jag tycker att det tar bort fokus från det som är meningen med innehållet i ett försvarsbeslut. Det kommer alltför mycket att handla om lokalisering, regionalpolitik och arbetsmarknad. Utskottets borgerliga majoritet inklusive Vänsterpartiet är dock nu helt överens om att det så ska vara i fortsättningen.
I den här aktuella frågan är man tvungen att vidta vissa åtgärder med helikopterverksamheten, och det betyder att de investeringarna redan är gjorda. Kvar ligger kostnaden om 174 miljoner, där man inte sätter i gång förrän miljötillstånd har kommit. Vi har dock varit tvungna att starta flygskoleutbildning. Är då den kostnaden rimlig?
Ja, den är naturligtvis rimlig om vi ska ha en svensk flygskoleutbildning. Det bedöms fortfarande vara det mest effektiva ur både verksamhets- och kostnadssynpunkt, och därför är den delen vald. I dag fjärrstyrs verksamheten vid flygskolan på Malmen via Ronneby. Den fjärrstyrningen blir faktiskt några mil kortare när den kommer att styras från Uppsala.
Dessutom finns det en genomgående tåglinje och även möjligheter att flyga den vägen. Cecilia Wikström tar upp frågan om möjligheter att samverka med Uppsala universitet. Vid en förläggning till Malmen finns det dock mycket bättre samverkansmöjligheter. Där pågår nämligen också helikopterverksamhet och helikopterutbildning.
Delar av den gemensamma utbildningen kan nu trots allt få synergieffekter. I Linköping finns dessutom en teknisk högskola som har en stark inriktning på flyg. Det är inte så konstigt eftersom en viktig del av vårt lands flygindustri i form av Saab ligger där.
Det är alltså ganska väl försörjt med kompetensfördelar och samverkansmöjligheter i Linköping. Det är inte så konstigt att en verksamhet inom försvaret framgent kommer att styras och påverkas också på längre avstånd. Vi har ett annat exempel som gäller marinverksamheten. Basen kommer att ligga i Karlskrona, men det kommer att bedrivas verksamhet både i Göteborg och vid Haninge/Berga.
Det nya försvaret ser så ut att man också måste kunna arbeta på avstånd för att styra delar av en verksamhet som inte har kunnat få en lokalisering eller där det finns andra samlokaliseringsfördelar eller operativa fördelar.
Leni Björklund (S):
Jag vill först till Mikael Oscarsson säga att Försvarsmakten inte har en dålig ekonomi utan att vad det handlar om är att regeringen konstaterar att säkerheten för oss medborgare i samhället behöver stärkas.
De hot som vi har riktade mot oss är inte militära hot riktade mot Sverige från en annan stat utan vi har en annan hotbild, som innebär att vi måste stärka det civila samhällets krishanteringsförmåga, inklusive polis och rättsväsende. Då blir naturligtvis inte uppgiften likadan och kvarvarande i Försvarsmakten. Det ska vi återkomma till vid behandlingen av försvarspropositionen.
Däremot är läget sådant att vi inte bara kan säga att vi har hur mycket pengar som helst till vårt förfogande utan måste vara noga med pengar. Där instämmer jag med Mikael Oscarsson. Då är det så här: Ett beslut är fattat i riksdagen om att regeringens förslag inte var bra. Det blev överkört.
Jag tycker naturligtvis att regeringen har gjort en bra bedömning från början, men däremot är det ganska viktigt att regeringen hittar en ny lösning. Det har regeringen gjort, och vi håller på att genomföra den. Det är en lång process med miljöprövning, och det har visat sig att det kommer att gå, men det tar tid att få fram delbeslut.
Under tiden har verksamheten satt i gång vid Malmen och fungerar bra enligt alla uppgifter i de moment som går att genomföra på det sättet.
Att nu bestämma att vi ska flytta och ändra en gång till skapar inte säkerhet och trygghet för en svensk flygskoleverksamhet, som för övrigt en utredning har prövat och visat är mer effektivt att driva själv än att köpa utomlands. Den bedömningen kvarstår.
Däremot finns det naturligtvis en mängd olika lokala aktörer som nu talar om hur dåligt det här beslutet, att inte få vara i Uppsala, är gentemot Malmen. På hemmaplan har man sagt till Cecilia Wikström att det skulle kosta 40 miljoner att finnas kvar i Uppsala.
Jag kan bara tala om att en del som måste till är att vi måste ha ett nytt flygledartorn, och det prövade man redan vid den gamla lokaliseringen. Det kostar 80 miljoner. På det här sättet är det nog: Man talar lokalt för de fördelar som finns, och sedan visar det sig att bilden inte är så enkel.
Jag gör bedömningen att vi nu får se till att flygskoleverksamheten får ro att utvecklas och att vi inte ändrar detta en gång till. Det är också min bedömning att den verksamheten kommer att fungera bra.
Jag vet inte vad vi ska lära oss, Lennart Hedquist, av både flygskoleärendet och av det faktum att när det kommer till kritan tycks det vara mer regionalpolitik det handlar om i försvarsbesluten än vad det är vi får för verksamhet för pengarna. Det kan både Lennart Hedquist och jag behöva fundera över, för det är inte en lycklig utveckling för försvaret.
Leni Björklund (S):
Mikael Oscarsson, det är så här: Ett stort försvarsbeslut om en omställning av försvaret är ett komplext beslut. Det handlade om i runda tal 40 miljarder förra gången, och det var viktigt att man fick en bred uppgörelse som höll över riksdagens behandling. Det gick på alla punkter utom i den här delen om flygskolan.
Då handlar det om att efter att ett sådant nederlag har skett på en punkt måste man också vårda det och se till att man gör det bästa möjliga av läget. Det gjorde regeringen när man hittade en ny lokalisering till Malmen, som har andra fördelar som man också ska glädjas över vad gäller den lokaliseringen. Det är inte bara nackdelar.
Det finns fördelar i och med att man kan samordna utbildningen kring helikopterverksamheten med den andra flygskoleverksamheten, och man finns också på ett ställe där det finns en stark flygtradition med kompetens lokalt att använda i utbildningen. Det är där vi står i dag. Att nu ändra tillbaka en gång till finns det inte förutsättningar för.
Då skulle det ha funnits andra punkter och bredare uppgörelser så att man kan vara säker på att riksdagen inte bara tappar humöret och undrar vad regeringen sysslar med mer än att obstruera på försvarspolitikens område och obstruera över de beslut riksdagen har fattat.
Det är väl så också, Mikael Oscarsson, att jag en gång vad gäller kd har haft förhoppningar om att vi skulle kunna få en bred uppgörelse inför det kommande försvarsbeslutet. Det blev inte möjligt. Mikael Oscarsson plockar nu ut en del och säger att vi kanske kan bli överens om den, men på försvarsområdet krävs det mycket större och bredare uppgörelser som håller över längre tid än uppgörelser om bara en del i det hela.
Jag är övertygad om att det finns kostnader i det hela. De 250 miljonerna kommer också att innebära en del kostnader som annars hade varit nödvändiga för helikopterverksamheten. Sammantaget hoppas jag att det nu ska bli ett bra beslut som genomförs.
Leni Björklund (S):
Jag tror att Heli Berg och jag är överens om att förekomsten av sexuella trakasserier inom Försvarsmakten är ett väldigt stort negativt förtecken för Försvarsmakten.
Min uppgift är att förvissa mig om att den ledning som finns i Försvarsmakten och som har att hantera de här frågorna har samma uppfattning och tar lärdom och driver på i den takt man får kännedom om förhållandena. Jag har i mina dialoger med överbefälhavaren försäkrat mig om att så är fallet.
Jag är ledsen om jag inte konkret kan svara på ett par av de frågor som Heli Berg ställer till mig. Det hänger ju samman med att det inte är jag som ska tala om hur man ska göra för att implementera en policy och hanteringsordning som är ganska bra. Att göra det jobbet är ett ansvar för den myndighet vi har.
Vad jag kan göra är att begära rapporter om hur arbetet fortskrider. Jag accepterar inga kränkningar i Försvarsmakten. Målet är en nollvision, och Försvarsmaktens ledning har precis samma bild. Det är nollvision som gäller.
Det betyder att det inte ska vara några sämre förhållanden i Försvarsmakten än på något annat område, för jag utgår från att svenska myndigheter överlag har nollvisionen som bild på det här området och att det även gäller arbete arbetsgivare på andra områden. Det finns alltså ingen frisedel för Försvarsmakten lika lite som det finns det för någon annan arbetsgivare.
Då är frågan hur vi ska kontrollera att utvecklingen går framåt. Det är naturligtvis viktigt med de rapport som kommer, de redogörelser vi begär in. Den studie man genomför har man gjort om. Resultatet är under bearbetning. Vi får en rapport i höst. Då får vi se hur situationen har blivit. Så det är inte engångsföreteelser.
Jag är inte nöjd med siffrorna även om de har gått ned. Däremot är det svårt, och det vill jag säga till Heli Berg, att dra slutsatser av hur det ser ut i Försvarsmakten och jämföra med studier som görs hos andra arbetsgivare. Det är ingen annan arbetsgivare som mäter vad som har hänt under en treårsperiod. De andra har ettårsjämförelser.
Då är det ganska självklart att det förekommer mer trakasserier om man har tre år som man adderar ihop än om man bara frågar vad som har hänt under ett år. Men det innebär inte att vare sig Heli Berg, jag eller någon annan ska vara nöjd med de siffror som hittills har redovisats.
Leni Björklund (S):
Det är klart att om det inte fanns en förövare fanns det inga trakasserier över huvud taget. Men om arbetsgivaren får kännedom om att det förekommer sexuella trakasserier är det arbetsgivaren som måste vidta åtgärder. Den saken är fullständigt klar. Det kan inte vara ett primärt ansvar att någon annan ska göra det än den som är arbetsgivarföreträdare.
Däremot tycker jag att det är viktigt att man har en sådan öppenhet i de här frågorna att det också kommer fram till ledningen att detta förekommer. Det är väl i så fall bra om öppenheten har ökat.
Då kanske både Heli Berg och jag kan stå ut med att det under en övergångsperiod, som är nog så plågsam för Försvarsmakten i sin helhet, blir skriverier om trakasserier, alltså om det betyder att man ändå går till roten med detta. De som ska vidta åtgärderna är Försvarsmakten.
De ska som arbetsgivare se till att det här rensas ut från arbetsplatsen och att både den som har förövat det hela och den som har blivit utsatt blir klar över att här har övergrepp skett. I den relationen är det ganska klart att den som har blivit utsatt för trakasserier inte har någon skuld i sig.
Man ska kunna vara på sin arbetsplats utan att behöva bli utsatt för något sådant. Sedan är frågan: Vad gör man? Det är ju en integrerad del av all ledarskapsutbildning i Försvarsmakten. Försvarsmakten har också för mig redovisat en omfattande utbildningsplan som gäller jämställdhetsutbildning för all förbandsledning.
Det är naturligtvis så att när kunskap kommer om både på vilket sätt det sker och var ökar också precisionen i utbildningen. Den bör alltså kunna bli effektivare och bättre. Men fortfarande är det så att de som ska genomföra det här är Försvarsmakten.
Jag har ändå tagit del av JämO:s utlåtanden som säger att det finns mycket ambitiösa planer och att det också finns bra handlingsstrategier. Det är föredömligt, det som redovisas från Försvarsmakten. Det handlar naturligtvis om att implementera det och se till att det sätts i praktiskt arbete.
Nu har Försvarsmakten varit starkt i fokus, och jag tycker att det är riktigt att de är det också när den här typen av missförhållanden blir kända. Däremot håller jag det inte för osannolikt att det också förekommer i det tysta på andra arbetsplatser.
Om man nu har en arbetsgivare som visserligen har ett traditionellt manligt område men som har en jämställdhetsplanering och en åtgärdsplan som JämO tycker förtjänar högt betyg är det naturligtvis så att det finns på flera ställen. Men det kan också svikta i implementeringen.
Jag ger mig inte förrän planen är omsatt i praktiken, och jag drar mig inte för att i likhet med, det förstår jag, Heli Berg och många andra ställa frågor. Färdigt blir det inte förrän det är noll trakasserier.
Leni Björklund (S):
Till viss del har Allan Widman rätt när han säger att det här är en viktig del av inriktningen för försvarets utveckling den kommande perioden. Den är viktig för den internationella förmågan, men den är också viktig för att driva på utvecklingen och få fram vårt eget svenska insatsförsvar.
Det är en viktig komponent i det hela. Jag vill också säga att vad som i längden kommer att vara det allra viktigaste på det internationella området, om det är snabbinsatsförmågan eller det långsiktiga fredsfrämjande arbetet, vet vi inte i dag. Förmodligen behövs båda i något slags kombination.
Jag är dock mycket mån om att säga att det inte bara är snabbinsatsen på det internationella planet som är det positiva och viktiga. Inte minst har utvecklingen i till exempel Afghanistan och Irak visat att det efter en snabb insats krävs ett mycket långsiktigt arbete för att verkligen uppnå stabilitet och fred i ett område.
Resursen med snabbinsatsförmåga är betydelsefull, och därför är det viktigt att vi får så stor kapacitet som möjligt. Regeringen har gjort bedömningen att vi till 2008 inte klarar av att få det annat än tillsammans med andra länder. Men det är korrekt att vi ska ha en kapacitet som motsvarar en egen förmåga.
Jag tycker att det är ett riktigt mål. Hela omställningen av vårt försvar handlar om det. Däremot, och där vill jag vara bestämd, ska vi aldrig operera i en egen formation. Den tiden är förbi när det svenska försvaret i internationell krishantering trodde att det kunde vara ute och slåss på egen hand - med eget språk och egna värderingar och normer.
Krishanteringen är internationell och måste förberedas och övas. Därför handlar mycket av det framtida arbetet om hur vi kan operera tillsammans; det gäller utrustning, taktik och liknande inom den verksamheten. Det är en viktig del i internationaliseringen. Den processen är redan inledd.
Det var inget misslyckande när Sverige tillsammans med fransmännen deltog i Bunia i Kongo just i en europeisk snabbinsats. Där kunde vi göra mycket bra ifrån oss, trots att vi slogs tillsammans med fransmän som har ett helt annat språk, en helt annan tradition och en helt annan kultur.
Vi har lärt oss mycket av det, och fransmännen har också lärt sig av samarbetet med oss, vilket ständigt vidimeras i de bilaterala kontakter vi har efter den händelsen. Det är alltså viktigt för europeisk krishantering att vi lär oss att arbeta tillsammans.
Det är endast så unionen kan visa att det inte bara är några få stora stater med en stark militärmakt som kan engagera sig när FN ber EU om det. Hela unionen kan engagera sig. Därför är det viktigt att bygga upp arbetet gemensamt.
Leni Björklund (S):
Jag ska se om jag nu kan vara tydligare för Allan Widman. Det jag först och främst säger här är att alla delar i konceptet inte är utklarade av den europeiska unionen. Det gör att en del av de frågor som Allan Widman vill ha svar på kan jag inte ge svar på i dag. Det kan nämligen visa sig att man gemensamt ändrar sig.
Det har varit rätt många förskjutningar kring EU:s snabbinsatsförmåga sedan konceptet blev lanserat, och jag håller inte för osannolikt att det kan bli några till innan vi är färdiga. Hur man ska vara på plats och hur detta ska gå till kommer alltså EU att bestämma. Det kommer att vara kriterier som alla länder som ingår i en förmåga måste hålla sig till.
Detta måste vi anpassa våra nationella beslutsprocesser efter om vi vill vara med i snabbinsatser. Detta gäller inte bara Sverige utan också andra länder. Sedan är det riktigt att vi inte kommer att ha en full kapacitet 2008. Vi kommer att kunna klara delar av det som ingår i en snabbinsatsförmåga - ja. De andra delarna kommer andra länder att erbjuda.
Det är inget som hindrar att vi då ser till att vi också klarar av de komponenterna - inte för att säga att vi då inte är intresserade av Finland utan för att vi då kan ingå med de komponenterna i en annan formation tillsammans med andra länder.
Det är så jag ser det: Dessa snabbinsatsförmågor som ska användas internationellt kommer alltid att arbeta i internationella formationer och behöva övas och tränas för det. Jag säger egentligen samma sak som min nederländske kollega.
Han har sagt att efter erfarenheterna från Srebrenica ska Holland aldrig stå ensamt i en konflikt och ensamt svara för FN:s, EU:s eller någon annans uppdrag. Nederländerna är ungefär dubbelt så stort som Sverige och har naturligtvis större militära resurser, men de kommer aldrig att forma en egen grupp.
De tankarna och erfarenheterna tillsammans med Sveriges ihärdighet när det gällt att också små länder ska kunna delta har lett till att man inom EU i dag säger att det ska handla om multinationella formationer. Det är det EU ska inrikta sig på. Därmed ställs naturligtvis krav på att man ska kunna operera tillsammans.
Jag tror inte att EU:s militärer och erfarna rådgivare på området skulle säga ja till att EU ska uppträda i multinationella formationer om man ansåg att det var mindre effektivt. Jag anser att det är efter den delen vi ska bygga de fortsatta koncepten. Min avsikt är alltså att Sverige aldrig ska operera ensamt.
Leni Björklund (S):
Det är riktigt att EU har bestämt grundkonceptet, och det är detta man ska leverera till den 22 november. Däremot håller man nu på att diskutera de olika krav som ska ställas vid olika typer av situationer, och där är man inte färdig än. Det kommer att handla om detaljer som är nog så betydelsefulla för transporter, sammansättning och de delarna.
Sedan är det ju inte inför en akut situation man ska bestämma vilka länder som är med. Det sker tidigare, när man bestämmer sig för att beredskapssätta. Det är då vi ska bestämma i vilken formation de olika komponenter Sverige har ska kunna delta.
Därför är det inte så att man i sista minuten ska stå och bestämma hur det blir, utan det kommer att finnas möjligheter att på någon punkt konstatera att här kan Sverige hjälpa till i en formation som annars inte skulle bli komplett.
Sedan ska ju den snabbinsatsgrupp vi har också vara en viktig rekrytering för andra typer av långsiktiga insatser efter sin period. Då finns där välutbildade och vältränade soldater som mycket väl kan ingå i andra formationer än i den stridsgrupp som ligger i beredskap.
Allt detta är ännu inte riktigt utklarat, och det gör att jag inte vill gräva ned mig i detaljer. Det finns nu möjligheter att bestämma hur vi ska gå. Jag vill att vi alla ska känna att vi ska samverka med andra länder. Det är slut med att Sverige i internationell krishantering ska uppträda isolationistiskt.
Vi ska anpassa både utbildning och materiel efter det nya, och det tillsammans med de andra EU-länderna.
Leni Björklund (S):
Både jag och regeringen vet att förändringarna, som är nödvändiga i försvaret, påverkar några orter och några delar av Sverige väldigt starkt. Hela den här diskussionen blir obegriplig om man inte utgår från att vi har ett radikalt ändrat säkerhetsläge.
Vi har krav på oss att göra en förstärkning av den civila säkerheten för att möta hoten. Vi måste också se till att den militära verksamheten bedrivs effektivare än den tidigare skötts.
Överbefälhavaren och Försvarsmakten har i sitt budgetunderlag till departementet sagt att även om man fick en ökning av anslagen på 3 miljarder vill man dra ned antalet utbildningsorter med så många som föreslås i den här propositionen. Det tyder på att vi i dag har en organisation som kostar för mycket.
Den beställning som nu har kommit är att vi ska reducera kostnaderna i försvaret samtidigt som vi ska se till att få en ändamålsenlig struktur. Nu befinner vi oss i riksdagen. Vi ska ha ett försvar som kan försvara hela Sverige om säkerhetsläget skulle ändras.
Vi måste ha en struktur som är sådan att vi kan öka utbildningen om det skulle visa sig att vi får ett sämre läge. Däremot kan vi rationalisera utbildningen till färre ställen i Sverige. Så är det. Ni måste läsa hela AG GRO:s direktiv.
Utgångspunkten var just att åstadkomma en sådan här uthållig utbildningsorganisation. I långa stycken i AG GRO är kravet att få en sådan struktur när vi nu gör en så dramatisk neddragning i en redan ganska liten organisation. Därför får de försvarspolitiska kraven trots allt väga tyngst.
Sedan kommer de ekonomiska och därefter regionalpolitiken och de aspekterna. Rycker ni nu ut bara det regionalpolitiska och läser om det och hoppar över hela den första delen, som handlar om hur vi faktiskt ska få ett effektivt nyttjande av medlen och verksamheten i försvaret, blir hela debatten obegriplig.
Vi står nu inför att göra en avvägning som är viktig och som handlar om hela Sverige. Då kan jag konstatera att vi har olika geografi och olika klimat i olika delar av vårt land.
Vi måste utbilda inom försvaret under dessa olika klimatförhållanden och dessa olika geografiska förutsättningar för att ha den kompetensen om det skulle visa sig att världsläget försämras och vi måste tänka mer på yttre hot från ett annat land. Det gör att den delen då faller mycket tungt.
Men hela tiden har vi arbetat med att också ta in den regionalpolitiska kompetensen. Det har naturligtvis varit viktigt både i AG GRO och, inte minst, i regeringens beredning av ärendet att sedan ställa frågan om man inte kan göra på annat sätt.
Vi vet ju också att en del orter är starkt påverkade, att människor starkt berörs och att det här får stort genomslag. När det inte går har vi i stället sagt att det då blir ett desto större ansvar att se till att de här orterna och regionerna får möjlighet till en ny utveckling där försvaret inte är basen. Det finns också med i propositionen.