KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Under påskhelgen ägde fruktansvärda korankravaller rum runt om i Sverige. Över 400 poliser uppges ha skadats, och statens våldsmonopol utmanades kraftigt samt förlorades i vissa extrema fall.
Det står nu klart att massinvandring, obefintliga krav på integrationspolitik och slapp kriminalpolitik leder till en oerhört dyster samhällsutveckling. Inom Sveriges gränser finns stora hotbilder, inte minst från dem som genuint hatar Sverige och allt det som Sverige står för: vår demokrati, vår polis med mera.
Vi kan aldrig tillåta att majoritetssamhället backar tillbaka. Sveriges lagar och grundlagsfästa rättigheter ska upprätthållas samtidigt som vi motar tillbaka de kulturellt belastade områdena, de parallella samhällsstrukturerna, gängkriminaliteten och segregationen.
För att möjliggöra detta har Sverigedemokraterna efter korankravallerna presenterat två separata åtgärdspaket för att få bukt med parallellsamhällena och den kriminalitet de göder. Först och främst har vi ett 30punktsprogram mot korankravallerna. Därtill har vi ett åtgärdspaket mot parallellsamhällen explicit.
Hittills har inget annat parti tydligt anslutit sig till alla de förslag som vi lagt fram, men i sinom tid lär fler ta efter, som så många gånger förr. Det kanske mest skrämmande under korankravallerna var hur mordförsöken på poliser i vissa fall tycks ha utgjort en familjeaktivitet för Sverigehatande grupper.
Många föräldrar, även i utsatta områden, gör säkert sitt yttersta för att hålla koll på och uppfostra sina barn men tyvärr långt ifrån alla, vilket korankravallerna tydligt visade. Med detta som bakgrund finns ett förslag från Sverigedemokraterna för att stärka familjers incitament att uppfostra sina barn.
Det är förslaget om strikt skadeståndsansvar för föräldrar. Det solidariska skadeståndsansvaret för föräldrar för deras barns brottslighet bör enligt oss gälla fullt ut i stället för att inskränkas till bara en viss del av prisbasbeloppet, så som fallet är i dag. Mig veterligen har Morgan Johansson ingen åsikt om detta.
Vi vill även se över möjligheten att begränsa rätten till ekonomiska bidrag för föräldrar vars barn begår brott. Om vissa personer i en familj begår brott eller i övrigt vägrar foga sig efter svenska samhällsförpliktelser bör tillgången till delar av välfärden och andra sociala rättigheter kunna begränsas.
I sitt svar problematiserar Morgan Johansson vårt förslag endast utifrån effekterna för gärningsmannen, den kriminelle och dennes omgivning. Inte ett ord nämner han om brottsoffren, om deras upprättelse och om deras rätt till skadestånd.
Vilka åtgärder föreslår Morgan Johansson i stället för att kunna säkerställa att brottsoffret får det skadestånd som han eller hon har rätt till? Och hur kan vi börja etablera sunda demokratiska värderingar även i utsatta områden i Sverige?
Tobias Andersson (SD):
Jag är av den uppfattningen att det är viktigt att vi skapar incitament för att bete sig positivt, i en konstruktiv anda, för att bygga ett gemensamt samhälle. Jag har hitintills inte hört ett enda förslag från Morgan Johansson om hur vi stärker sunda demokratiska värderingar i de utanförskapsområden som i dag präglas av de parallellsamhällen som Morgan Johansson misslyckats med att motarbeta.
Jag har inte hört något förslag från Morgan Johansson kring hur vi etablerar goda värderingar inom de familjer som där återfinns, hur vi stärker demokratiska värden och säkerställer att vi strävar åt samma håll. Absolut ingenting har kommit från Morgan Johansson på det temat. När Morgan Johansson redogör för processen för att få ut sitt skadestånd ligger det i linje med vad jag har sagt.
Man måste som enskilt brottsoffer själv driva processen gentemot gärningsmannen och Kronofogden och sedan förhoppningsvis få skadeståndet utbetalt av staten, om det inte har skett innan dess. Jag tycker att det är fel. Jag tycker att staten ska betala ut det omgående. Brottsoffret ska inte ens behöva vända sig till Kronofogden. Det ska betalas ut direkt från staten. Det är detta som jag har framfört.
Sedan påstår Morgan Johansson att jag har fel när jag beskriver den rådande ordningen för att han sedan ska beskriva den rådande ordningen på precis samma sätt som jag beskrev den. När det kommer till vem som älskar Sverige eller inte tycker jag, fru talman, att man enkelt kan kolla på vem det är som har förstört Sverige. Har Sverige blivit ett tryggare land sedan Morgan Johansson blev justitieminister? Har Sverige blivit ett bättre land sedan Socialdemokraterna tog över för snart åtta år sedan?
Svaret utifrån all tillgänglig empiri när det kommer till dödsskjutningar, våldsbrott, ungdomsrån och alla typer av brottskategorier är: Nej, Sverige har inte blivit ett bättre land. Sverigedemokraterna vill rädda Sverige från det Sverige som Socialdemokraterna skapat.
Tobias Andersson (SD):
Riksdagen har röstat om att en nationell folkräkning ska äga rum, och behovet av en sådan är obestridligt. Vi vet inte vilka som befinner sig i Sverige. Detta är den krassa sanningen. Varken jag eller statsrådet har en aning om exakt vilka som befinner sig i Sverige eller hur stort skuggsamhället är.
Detta är en konsekvens av en ansvarslös migrationspolitik och en ineffektiv utvisningspolitik, som medfört att långt fler befinner sig i Sverige, särskilt i utsatta områden, än de som finns på papperet, i folkbokföringen. Många av de illegala som befinner sig i Sverige utnyttjar olika bidrag, kanske under olika identiteter.
En modern folkräkning kan inte heller göras på samma vis som folkräkningar har gjorts tidigare, givet att man då hade ett samhälle med en betydligt högre sammanhållning än vad vi har i dag. Dagens utbredda segregation och stegrande kriminalitet kräver i stället att folkräkningen genomförs proaktivt och offensivt.
Behovet av detta har aktualiserats under korankravallerna och den debatt som har följt därefter. Den förste som dömdes i det sammanhanget hade ett utvisningsbeslut och skulle inte ha varit i Sverige. Det går att diskutera om personen över huvud taget borde ha fått komma hit, men det fick han alltså. Men när han väl kommit hit fick han ett utvisningsbeslut.
Han skulle alltså ha lämnat Sverige men var kvar och gavs därigenom möjligheten att försöka mörda svenska poliser - allt som en konsekvens av att regeringen och de relevanta myndigheterna inte har haft koll på vilka som vistas här. Mot den bakgrunden blir det en akut åtgärd att genomföra den av riksdagen beslutade folkräkningen.
De som upptäcks i det arbetet och inte kan visa att de har legal rätt att vara här ska naturligtvis omedelbart omhändertas och förflyttas till Migrationsverkets förläggningar för förvar och sedan utvisas. Detta kommer dock att kräva politisk styrka och vilja för att lyckas. Det kommer att vara resurskrävande, och det kommer att vara ett intensivt arbete.
Men det är en förutsättning att detta genomförs för att vi ska kunna upprätta ordning och trygghet i Sverige. Den politiska styrkan och viljan finns uppenbarligen inte hos Ida Karkiainen och regeringen. Jag frågade statsrådet följande: När kommer statsrådet och regeringen att initiera arbetet med den av riksdagen beslutade folkräkningen?
Och hur kommer statsrådet och regeringen att genomföra den av riksdagen beslutade folkräkningen? Det svar som jag fick, som Ida Karkiainen nyss läste upp, var att riksdagens tillkännagivanden om att genomföra en nationell folkräkning ska omhändertas, att de behöver analyseras närmare och att de ska beredas i Regeringskansliet. Herr talman!
Mot bakgrund av det enligt mig akuta läge som Sverige befinner sig i när det kommer till de parallellsamhällen som har fått växa fram och som innehåller personer som befinner sig här illegalt tycker jag inte att man kan sitta och vänta på att genomföra folkräkningen. Mot den bakgrunden skulle jag vilja be Ida Karkiainen att åtminstone utveckla lite mer kring hur arbetet på Regeringskansliet går.
Något mer borde statsrådet kunna säga än det som återfanns i det initiala svaret.
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar åter för svaret från Ida Karkiainen. Det är allvarligt att vi har 214 000 som har begått en felaktig folkbokföring. Men som vi var inne på båda två ger det inte hela bilden av det skuggsamhälle som finns i dag i Sverige. Därutöver finns naturligtvis de som vi inte har någon kännedom om alls. Det är väl där som jag ser att det finns en latent hotbild. Det rör sig om individer som vi inte vet vilka värderingar de har.
Vi vet inte vad de vill det svenska samhället. Vi vet inte vilka intentioner de har. Vi vet inte vad de är kapabla att göra. Inom den gruppen har tyvärr många valt att begå brott i Sverige av olika grad. Det kan röra sig om att man jobbar svart. Det kan röra sig om att man säljer narkotika för att finansiera sitt uppehälle här när man är här illegalt och inte kan ha en reguljär anställning etcetera.
Men det finns också alldeles för många exempel på grova vålds- och sexualbrott begångna av individer i den här gruppen. Det blir än mer provocerande när brotten har begåtts av individer som redan har ett utvisningsbeslut. Om någon har lyckats smuggla in sig i Sverige och gått under jorden med en gång är det svårt att beskylla regeringen för att den personen lever i det dolda i Sverige.
Det är en annan sak när någon har fått avslag på sin asylansökan och fått vara kvar i Sverige utan att utvisas och utan att ha satts i Migrationsverkets förvar eller då någon har dömts till utvisning men utvisningen inte kunnat verkställas utan personen får leva kvar illegalt i Sverige. Det är där vi pratar om ett politiskt misslyckande. Det är där regeringen har en skuld för de brott som kunnat begås av individer inom den kategorin.
Jag skulle gärna vilja höra hur Ida Karkiainen avser att lösa den biten, för just nu har vi sannolikt hundratusentals personer som inte har i Sverige att göra och som varje dag de är här utgör ett latent hot. Sverige kan tyvärr inte bli tryggt förrän vi har fått ut dem ur vårt land.
Tobias Andersson (SD):
Under det första kvartalet 2019 blev 372 personer påkomna med vad som i Danmark kallas för socialt bedrägeri på landets fyra största flygplatser. Danska myndigheter gjorde stickprovskontroller på sammanlagt 12 708 personer som ankommit till Danmark och kunde då se till att en mängd bidragsfuskare förlorade sin rätt till bidrag.
Samtidigt kunde myndigheterna också avslöja en mängd asylsökande och personer med tillfälliga uppehållstillstånd som åkt på semester till länder som de hade flytt ifrån. Liknande kontroller som de i Danmark hade kunnat genomföras i Sverige för att upptäcka fuskare även här.
Under sommarmånaderna är det dessutom vanligt att familjer tar sina barn utomlands för arrangerade äktenskap, vilket också är ett skäl för extra kontroller av både in- och utresor på landets flygplatser. Min uppfattning är att fusket i Sverige kan vara än mer utbrett än det fusk som har kunnat bevisas i Danmark.
I takt med att kostnaderna för sociala förmåner ökat behöver kontrollerna därför intensifieras. Och välfärdskontroller på flygplatser kan vara ett sätt att komma åt dem som tar resurser från välfärden som hade kunnat gå till skolan, vården, omsorgen eller andra behov.
Mot bakgrund av detta frågade Pontus Andersson statsrådet Anders Ygeman följande: Avser regeringen, i likhet med Danmark, att se över möjligheten att genomföra välfärdskontroller på landets flygplatser?
I Pontus Anderssons ställe kan jag konstatera att statsrådet inte svarade på frågan utan i stället valde att beröra lite blandade saker och regeringens generella arbete mot välfärdsbedrägerier.
Kan statsrådet, trots att han valde att inte göra det i sitt interpellationssvar, svara ja ifall han anser det danska tillvägagångssättet vara bra och intressant, alternativt nej ifall han inte anser det vara så? Fru talman! En väldigt enkel ja- eller nejfråga riktar jag till Anders Ygeman.
Tobias Andersson (SD):
Det finns nog mycket som ingen av oss kommer att få svar på i den här debatten inom ramarna för det som inte har med den här debatten att göra. Jag skulle kunna ställa frågor till Anders Ygeman som också ligger helt utanför interpellationens ämne.
Jag skulle kunna fråga Anders Ygeman vad det är för märke på hans slips, vad det är för skostorlek han har, vad han ska göra i helgen, vad han gjorde i midsommar eller för den sakens skull vad Anders Ygeman har tänkt att göra under sommaren. Kommer Anders Ygeman att vara i Almedalen? Kommer vi att stöta på varandra i minglet tillsammans? Jag vet inte, fru talman. Det är andra frågor som inte har med den här interpellationen att göra.
Anders Ygeman har satt i system att ägna sig åt sådant under de tre interpellationsdebatter som jag och statsrådet har haft i dag. Det är klart att man kan agera på det sättet. Det kan jag också göra. Men jag har svårt att se att jag och Anders Ygeman i vår dialog med varandra, i det meningsutbyte som jag efterfrågar när jag lämnar in en interpellation, kommer framåt om man väljer att hänge sig åt det. Fru talman!
Jag upplever att jag har varit mer än tillmötesgående med att svara på frågor som ligger utanför denna interpellations ämnesområde. Jag anser också att Anders Ygeman har lämnat en hel del att önska när det kommer till att svara på de frågor som jag har ställt till statsrådet inte bara i denna interpellationsdebatt utan även tidigare under denna dag. Anders Ygeman är fortfarande svaret skyldig.
Om man står bakom den danska regeringens förslag med välfärdskontroller, varför har då dessa inte initierats? Varför står det då inte någon tullpersonal på Arlanda och andra flygplatser och genomför det som Anders Ygeman påstår sig stå bakom när jag ställer honom frågan?
Tobias Andersson (SD):
Som medborgare i Sverige ska man vara säker på att få tillgång till en hälso- och sjukvård av högsta världsklass både när det gäller behandling och läkemedel. Det ska vara en självklarhet att sjuka personer får tillgång till nya godkända behandlingar och innovativa läkemedel som kan ge en bättre hälsa och förlänga livet för kroniskt sjuka.
Detta är särskilt viktigt när det gäller behandlingar och läkemedel som används för små patientgrupper men som kan vara livsavgörande för patienten i fråga. Det är därför enligt mig allvarligt att det finns patientgrupper i Sverige som inte får tillgång till läkemedel som skulle kunna få stor positiv effekt för hälsan och förlänga deras liv.
En av flera patientgrupper som i dag drabbas av regeringens oförmåga att prioritera rätt och rimligt är gruppen som lider av cystisk fibros. Cystisk fibros är en ärftlig och medfödd ovanlig sjukdom. Den påverkar huvudsakligen lungorna och mag- och tarmkanalen. Drabbade har tjockare och segare slem på sina slemhinnor och får upprepade inflammationer i lungor och luftvägar.
Sjukdomen är så pass allvarlig att den genomsnittliga livslängden för dem som föds med sjukdomen i västvärlden är runt 30 år. Tack vare nya medicinska framsteg tycks dock patientgruppen i övriga västvärlden kunna förvänta sig en betydligt längre livstid och bättre levnadskvalitet framöver, men situationen förblir oförändrad i Sverige.
Anledningen till att Sverige går emot övriga länder tycks ha att göra med regeringens prioriteringsordning, då ansvarig myndighet, Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, TLV, anser att medicinen är för dyr trots att hälsovinsten för berörda patienter anses fullkomlig.
Gruppen med cystisk fibros är dessutom endast en av många patientgrupper som lider av att Sverige är restriktivt i tillåtandet av särläkemedel. Endast ett av fyra läkemedel som godkänts inom EU för behandling av mycket sällsynta sjukdomar är tillgängligt för svenska patienter. Vi sticker ut i förhållande till vår omvärld. Fru talman!
Jag frågade därför Lena Hallengren för det första: Hur kommer det sig att regeringen inte säkerställer att de som lider av cystisk fibros i Sverige får tillgång till det läkemedel som ger stora hälsovinster och förlänger deras liv? För det andra frågade jag: Vad avser ministern att göra för att skynda på och säkerställa tillgången till godkända särläkemedel för olika sällsynta sjukdomar?
På de frågorna fick jag bara svepande svar om att TLV är ansvarigt, att sjukvårdsbudgeten inte är obegränsad och att prioriteringar är nödvändiga men att statsrådet förvisso hoppas att man hittar en lösning. Men det finns ju redan en lösning. Det är min poäng med den här interpellationen. Vi behöver inte hitta på en ny lösning.
Vår omvärld har en lösning: ett läkemedel som funkar och som garanterar att man inom denna patientgrupp får leva längre än till sin 30-årsdag. Vi skulle kunna rädda och förlänga liv. Varför låtsats Lena Hallengren som att denna möjlighet inte finns, och varför agerar hon inte för att möjliggöra detta för den berörda patientgruppen?
Tobias Andersson (SD):
När jag lyfter upp en enligt mig ytterst relevant fråga för debatt i riksdagens kammare, när jag belyser att 700 individer i Sverige sannolikt kommer att dö innan de har fyllt 30, som en konsekvens av att Sverige sticker ut i relation till vår omvärld och som enda land i västvärlden inte erbjuder den medicin som hade kunnat ge dem ett drägligt och långt liv, mår Lena Hallengren illa.
Lena Hallengren mår illa när jag påtalar det uppenbara i att någonting har gått snett när Sverige är helt ensamma i relation till vår omvärld om att inte stå upp för den patientgruppen. Jag påstår inte att politiken ska in och detaljreglera varje enskild medicin och hur den tillhandahålls.
Men när Sverige är helt ensamma i relation till alla jämförbara stater tycker jag att det finns fog för debatt om vad som har gått snett och varför man inte har tittat noggrannare på det här. Jag tycker att den som lider av den sjukdomen förtjänar det. För att överleva har bekanta till mig valt att åka till Argentina för att köpa läkemedel.
Andra drabbade svenskar har valt att migrera och bli sjukvårdsflyktingar i andra stater, för att Sverige sticker ut internationellt. Därför tycker jag faktiskt att man kan ha den debatten här i Sveriges riksdag. Jag tycker inte att Lena Hallengren ska fly undan ansvar och bara säga att det här inte är ett ämne för debatt, att det är helt frånkopplat politiken. Visst finns det en politisk dimension när vi är i ett läge där Sverige sticker ut. Vi behöver inte detaljreglera saker och ting.
Men när vi har svart på vitt att alla andra gör annorlunda borde det åtminstone finnas fog för kritik mot och självrannsakan hos regeringen. Frågan jag ställde och som jag inte har fått svar på från Lena Hallengren är vad hon låter hälsa dem som vet att de i Sverige kommer att leva tills de är 30, trots att de hade kunnat leva ett långt liv om de hade bott i ett annat land.
Tobias Andersson (SD):
Nyligen uttalade Svenskt Näringslivs vd att brottsligheten är ett ökande hot mot Sveriges företag. På bara ett par år har brottslighet kommit att bli en av de mest prioriterade frågorna i de medlemsundersökningar som Svenskt Näringsliv genomför. Det handlar inte primärt om mer klassisk brottslighet som bedrägerier eller skadegörelse utan om grova brott såsom skjutningar, rån och inbrott.
Enligt en rapport från Handelns utredningsinstitut från förra året uppskattades de direkta kostnaderna till 40 miljarder. Till detta kommer de förebyggande åtgärderna, vilket trissar upp notan för näringslivet till 100 miljarder. Det är 100 miljarder som kunnat bidra till jobbtillfällen, välstånd och välfärd. Hur kompenserar regeringen näringslivet för de kostnader man tvingas bära till följd av regeringens misslyckanden?
Tobias Andersson (SD):
Utöver de direkta och indirekta kostnaderna på uppemot 100 miljarder tillkommer naturligtvis den uteblivna intäkten när Sverige väljs bort som en konsekvens av otryggheten. Det handlar både om utländsk kompetens och utländskt kapital som inte etableras här och om svenskt kapital och svensk kompetens som flyttar härifrån.
Känner inte Ibrahim Baylan att regeringen har en skyldighet gentemot alla de näringsidkare som berörs av otryggheten i Sverige?
Tobias Andersson (SD):
Stefan Löfvens regering skänkte bort 150 miljarder kronor till EU:s skuldfond. Han avser att skicka 52 miljarder i bistånd och 48 miljarder i medlemskapsavgift till EU nästa år. Hundratals miljarder av svenska skattemedel har under hans tid vid makten skänkts bort till internationella organisationer och andra stater, i många fall med oklara syften eller utan mätbar effekt.
Hela Stefan Löfvens tid vid makten har karakteriserats av en naiv ambition att man ska få internationellt erkännande och kunna identifiera sig som en humanitär stormakt. Nu när han lämnar posten som statsminister har han gjort klart att nästa steg i karriären blir utanför landets gränser, kanske i någon av de organisationer som han gett miljarder av svenska skattemedel.
I vilken omfattning tror Stefan Löfven att hans givmildhet med våra skattemedel har krattat manegen för hans framtida karriär?
Tobias Andersson (SD):
Med arrogant nonchalans har socialdemokratiska regeringar de senaste åren aktivt och medvetet åsidosatt det folkvalda parlamentet och dess beslut. Regeringen har bland annat satt i system att dra tillkännagivanden i långbänk och i upprepade fall struntat i riksdagens beslut.
Detta hanterande av riksdagsbeslut har resulterat i att riksdagen nu börjat tidsbestämma tillkännagivanden för att pressa fram ageranden från regeringen. Ett exempel var att riksdagen tog beslut om att regeringen innan den 1 januari i år skulle återkomma till riksdagen med ett förslag på hur man ska slopa femårslicenserna, det byråkratiska haveri som i dag drabbar laglydiga vapenägare.
Denna tidsfrist betydde uppenbarligen ingenting för regeringen. Kommer dock Morgan Johansson, om än för sent, att agera i frågan?
Tobias Andersson (SD):
Det är inte upp till Morgan Johansson att avgöra vad som är problematiskt eller inte i beslut fattade i denna kammare. Det är upp till denna folkvalda kammare att landa i de beslut man själv anser vara rimliga för att fortsätta. I det här fallet pratar vi om ett byråkratiskt, administrativt haveri som drabbar laglydiga vapenägare. Då är det inte upp till Morgan Johansson att säga att man ska åsidosätta de folkvaldas beslut i denna kammare därför att han personligen finner det problematiskt.
Tobias Andersson (SD):
De senaste dagarna har sociala medier flödat över av kärlek till bröderna i Kevinfallet. Bröderna beskylldes som barn för att ha dödat fyraårige Kevin, men avskrevs från misstankarna 20 år senare, när förundersökningen öppnades på nytt och stora brister uppdagades. Något som däremot inte har visat kärlek för de drabbade bröderna är Socialdemokraterna.
Morgan Johanssons företrädare som justitieminister vid tillfället för mordet brydde sig endast fram till valdagen. I efterhand har det spekulerats om att Socialdemokraterna engagerade sig i fallet för att undvika en invandrardebatt. Inte heller i dag visar Socialdemokraterna någon kärlek. De båda bröderna ansökte förra året, efter att JK avslog deras skadeståndsansökan, om ex gratia-ersättning från regeringen. Ännu har regeringen inte tagit beslut.
Kan Morgan Johansson lova att bröderna får den ersättning de kräver och förtjänar?
Tobias Andersson (SD):
Överfulla anstalter gör att dömda går fria på gatorna i väntan på att avtjäna sina straff, rapporterade SVT nu i helgen. Det är alarmerande information, men tyvärr har så varit fallet i flera år. Brottsoffer har kunnat stöta på sin gärningsman på gatan, och fängelsedömda har kunnat begå nya brott i väntan på att faktiskt avtjäna straffen för de brott som de redan är dömda för.
Det är en farlig ordning och ett svek mot brottsoffer. Anstalter byggs ut. Men bristen finns kvar, och den är kännbar nu. Varför säkerställer inte Morgan Johansson att utländska medborgare avtjänar straffen i sina hemländer och att Sverige, likt Danmark, hyr platser utomlands för att omgående lösa denna brist?
Tobias Andersson (SD):
På justitieutskottets sammanträde i dag valde Socialdemokraterna att motsätta sig vårt förslag om att hyra fängelseplatser utomlands. De trivs med att fängelsedömda går fria i väntan på ledig anstaltsplats. Dessutom reserverade sig Socialdemokraterna i dag mot att kriminalisera rymning. Varför anser Morgan Johansson att det inte ska vara straffbart att fly från ett fängelsestraff? Jag får inte ihop den logiken, fru talman.