KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Om man ska tro finansministern har vi alltså 870 000 brottsmisstänkta i Sverige. Jag tror inte på det. Hon säger dessutom själv att 90 procent av dessa nummer beräknas bli bortgallrade även med regeringens förslag. Och hur det skulle kunna skapa kaos att på ett års tid kräva att de personer som verkligen vill ha ett samordningsnummer inställer sig och styrker sin identitet kan i alla fall inte jag förstå. Sedan undrar jag hur man ska kunna utbyta information om en person om man inte vet vem det är och inte heller vet hur många olika samordningsnummer personen har.
Det måste vara oerhört svårt för myndigheter att utbyta information om dessa personer. Jag upprepar Moderaternas förslag till lösning: Det ska krävas personlig inställelse hos Skatteverket eller annan lämplig myndighet för att få ett samordningsnummer. Alla som har ett samordningsnummer ska inställa sig hos Skatteverket inom ett år och styrka sin identitet; i annat fall blir numret bortgallrat. Biometriska data ska användas för att säkerställa identifieringen av numrets innehavare.
Detta ska göras så att vi har alla bitar på plats redan den 1 december 2020. Det hjälper inte vad finansministern säger. Regeringens förslag tar alldeles för lång tid. Man tänker sig att gallra ut de första samordningsnumren först vid utgången av 2021, och sedan ska det ta fem år innan man har fått bort alla de 90 procent av numren som finansministern säger är felaktiga och som i dag missbrukas och används för kriminalitet och missbruk av välfärdssystemen. Regeringen följer tyvärr en utstakad linje.
Man gömmer alla viktiga samhällsproblem i långa utredningar eller utlovar åtgärder långt fram i tiden. Man saknar handlingskraft. När Moderaterna presenterade en extra ändringsbudget kom regeringen några dagar senare med ett eget förslag. När vi lade fram förslag om skärpta regler för arbetskraftsinvandring kom regeringen två dygn senare med ett eget förslag om en utredning. Det är samma sak i den här frågan.
Vi presenterar nu ett skarpt förslag som kan träda i kraft snabbt, och regeringens förslag är att göra en lång utredning som tar massor av tid.
Jan Ericson (M):
Jag tycker att den här debatten är så intressant att jag inte kan låta bli att delta i den. Det är egentligen en viktig, stor och principiell fråga: Vad ska staten äga och göra? Om man ska ha statliga bolag bör det finnas någon form av given samhällsnytta, där det är av speciell vikt att man har ett bolag i statlig ägo.
Under alliansåren var vi ganska noga med att hålla isär vilka bolag som är viktiga för samhället och vilka bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad och därför lämpligen kan avyttras av staten. Vi gjorde undantag till exempel för Vattenfall, för vi tyckte att det var viktigt att staten äger vattenkraften. Vi tyckte också att det var lämpligt att malmtillgångarna i Kiruna låg kvar i statlig ägo, och därför behöll vi LKAB i statlig ägo. Men vi sålde till exempel en spritfabrik och lite annat smått och gott.
Det här tycker jag är en ganska vettig och klok avvägning. Syftet med ett statligt bolag får ju aldrig vara att ta marknadsandelar från privata företag genom att konkurrera ut dem, vilket man kan göra när man har staten i ryggen. Då blir det lite olyckligt.
Till och med i Arentos egen årsredovisning står det att bolagsledningen vill ta fortsatta marknadsandelar på den privata marknaden. Man har alltså ett uttalat syfte att konkurrera ut privata företag. Det tycker jag inte kan vara syftet med ett statligt bolag, i alla fall inte om man på allvar vill vara en regering som värnar om företagandet, vilket regeringen ofta pratar om.
På det här viset agerar man precis tvärtemot. Man slår undan benen på småföretagare. Arento etablerar sig på fler och fler orter och konkurrerar efter hand ut fler och fler privata företag. Det kan aldrig ha varit meningen med den här avknoppningen. När Alliansen knoppade av bolaget var självklart avsikten att man på sikt skulle sälja det, inte att det skulle växa och konkurrera ut privata företag.
Jag vill också ställa ett par frågor till ministern. Varför tycker ministern att det är så viktigt att det här statliga bolaget konkurrerar ut privata företag genom att hyra ut alla de saker som Lars Beckman räknade upp? Varför är det viktigt för regeringen att ha detta bolag, och varför är det viktigt att det får konkurrera ut privata företag?
Jan Ericson (M):
Ja, får jag upplysa ministern om, jag röstade säkert för avknoppningen som gjordes - även om jag faktiskt inte satt i samma utskott som ministern. Vi satt kanske i var sitt. Avknoppningen i sig var inget problem. Det fanns goda och rationella skäl till att man gjorde den. Problemet är att bolaget har blivit alltmer aggressivt i sin strategi att konkurrera ut privata företag. Det har vuxit fram efter hand, och nu är läget faktiskt ganska allvarligt.
Hade det varit så allvarligt under alliansåren är jag övertygad om att alliansregeringen hade agerat på lämpligt sätt, förhoppningsvis genom att sälja bolaget så att det får verka på samma villkor. Marknadsmässighet talar ministern om. Jag tycker att det kan diskuteras.
När företag - flera stycken på olika ställen - vittnar om att Arento tar uppdrag genom underprissättning, prissättning som helt enkelt inte går att räkna ihop eller räkna hem, är det något som inte stämmer. Sedan kan jag konstatera att ministern som vanligt skyller ifrån sig. Det är som sagt regeringens nya mantra. Vi har hört statsministern säga att LAS orsakade våldtäkterna.
Vi har hört att jobbskatteavdraget orsakade ungdomsbrottsligheten. Nu har vi också hört att Alliansens beslut 2008 är orsaken till att dagens regering låter statliga bolag konkurrera ut privata företag. Någon gång måste ju den här regeringen ta ansvar för dagens problem och dagens politik. Det kan mycket väl vara så att det har fattats beslut tidigare av tidigare regeringar, både alliansregeringen och tidigare än så.
Men verkligheten förändras och saker förändras i samhället, och då är det dagens regering som måste hantera dagens problem. Ibland undrar man om RUT-avdraget också är orsaken till coronaviruset.
Jan Ericson (M):
Nu är det ju inte statsrådet som frågar ut eller kritiserar ledamöter i interpellationsdebatterna, utan det är ledamöterna som ställer frågor till statsrådet. Jag tycker inte att klimatfrågan rättfärdigar att myndigheter ger felaktiga uppgifter till medborgarna. Det är det som den här interpellationen handlar om. Den handlar inte om klimatdebatten, utan den handlar om vilket besked från en svensk myndighet man har rätt att kunna lita på.
Och där har faktiskt Tomas Eneroth som ansvarig minister i uppgift att se till att myndigheterna gör det jobb som de ska. Tomas Eneroth nämner myndighetsdialog som lösning på det här. Ja, det kan möjligen vara en intern lösning mellan ministern och myndigheten, men det hjälper ju inte de människor som har drabbats av detta.
Tomas Eneroth säger att en av de stora husbilstillverkarna i Sverige, som har varslat 25 personer på grund av denna olyckliga skattehöjning på husbilar, kan vända sig till Justitiekanslern. Jag tror inte att Justitiekanslern tar upp en sådan fråga.
Jag tror inte heller att det är en fråga för Justitiekanslern att alla de återförsäljare som jag har haft kontakt med kommer att få sälja betydligt färre husbilar, vilket kommer att göra att de måste varsla personal. Det stora problemet är att man jämställer husbilar med andra tunga fordon, precis som Ann-Charlotte Hammar Johnsson nämnde här. Husbilen är en väldigt speciell typ av fordon.
I Frankrike till exempel anser man att det är ett hus på hjul, och vad jag har förstått tar man inte ut någon fordonsskatt alls på husbilar i Frankrike. I Sverige har vi ett helt annat synsätt. Här ska man alltså med de nya reglerna betala kanske uppemot 35 000 kronor om året i fordonsskatt för en husbil. Det är naturligtvis helt oskäligt och orimligt. Jag tycker tyvärr att statsrådet tar det här lite väl lättvindigt.
Man skriver så i tidningen. Detta klara och tydliga besked till branschen och kunderna är undertecknat av den verksamhetsansvarige vid myndigheten, och en månad senare gör man precis tvärtom och lurar människor. Jag tycker att det är helt oacceptabelt.
Statsrådet borde ta det på mycket större allvar och inte bara hänvisa till en kommande myndighetsdialog utan ta tag i frågan och säga, precis som man har gjort i exempelvis Norge: Vi skjuter på beslutet och gör en ordentlig analys av hur husbilar rimligen bör beskattas. Det finns en annan konstig effekt av detta.
Riktigt stora och tunga husbilar beskattas på ett annat sätt, alltså som tunga lastbilar. Det innebär att en riktigt stor, tung och exklusiv husbil kan ha en fordonsskatt som bara ligger på 4 000-5 000 kronor om året, medan de mindre husbilarna får 30 000 kronor om året i fordonsskatt. Detta är helt orimligt.
Då borde man rimligen göra en översyn av vad som är en rimlig beskattning av en husbil och under tiden frysa beslutet hos Transportstyrelsen, i enlighet med det besked man faktiskt gav till människor i somras. Den moderata linjen är att vi ska stå fast vid det som myndigheten har sagt och sedan titta på frågan i lugn och ro. Det hade varit ett rimligt sätt att hantera saken.
Jan Ericson (M):
Statsrådet fortsätter att försöka leda in detta på något helt annat än vad det handlar om. Det här är ingen klimatdebatt, utan vi debatterar skatten på husbilar. I sin budget satsade Moderaterna lika mycket pengar som Socialdemokraterna gjorde bara något år tidigare. Att ministern kallar detta för en katastrofal slakt är ganska intressant. Jag tror för övrigt inte att höjd skatt på husbilar löser jordens klimatproblem.
Vi har fått uppgifter från husbilsbranschen om att årets försäljning av husbilar hittills har minskat med 50 procent. Det är ganska dramatiskt. En av de stora tillverkarna har varslat 25 personer, och ett antal återförsäljare kommer också att varsla. Vi talar mycket om turism och gröna näringar och om att semestra på hemmaplan i stället för att flyga till Thailand. Samtidigt straffbeskattas en av dessa grenar, det vill säga husbilsägandet.
Det går inte riktigt ihop om man tar klimatfrågan på allvar. Samtliga fyra partier i januariöverenskommelsen står bakom beskedet från Transportstyrelsen. Därmed är alla fyra partier medansvariga till att man inte kan lita på en svensk myndighet. Beskedet står alltså fast trots att myndigheten har gett ett annat besked. Jag tycker att det är ganska allvarligt.
Låt mig upprepa den moderata linjen: Vi tycker att det första beskedet från Transportstyrelsen ska gälla. Man måste kunna lita på en myndighet. Sedan ska man i lugn och ro utreda den långsiktiga beskattningen av husbilar, med tanke på husbilens särart. Den är inte i första hand ett transportmedel utan ett fritidsboende på hjul.
Att ministern inte skulle ha möjlighet att ge instruktioner till en myndighet om hur den ska hantera en sådan här komplicerad fråga stämmer givetvis inte. Det är klart att han kan göra det om han vill göra det. Frågan kan till och med lyftas upp i riksdagen. Givetvis går det att lösa, och jag hoppas att ministern tar detta på allvar.
Jan Ericson (M):
Jag har egentligen inga invändningar mot att Karolina Skog tycker att utredningen är bra. Men jag blir väldigt fundersam när jag hör miljöpartister beklaga den strukturella utvecklingen i vårt samhälle. Den är ju själva orsaken till att vi faktiskt behöver ha ett skatteutjämningssystem och att vissa kommuner mår ganska dåligt.
Då måste man också se vad den strukturella utvecklingen beror på och faktiskt försöka motverka den med hela sin politik. Där gör ju Miljöpartiet precis tvärtom. Jag tänker närmast på två områden. Det ena området är att Miljöpartiet driver på regeringspolitiken med mycket höga skatter på transporter. Det slår direkt mot pendling och företagande.
Det leder direkt till ökad urbanisering. Människor med utbildning och jobb flyttar till andra orter för att det är dyrt att leva på landsbygden. Det leder till att man slår ut småföretag på landsbygden. Och det leder direkt till att de utsatta kommunerna tappar skattekraft. Det andra området, som också direkt slår mot de fattiga kommunerna, är den oansvariga migrationspolitik som Miljöpartiet står för.
Man tar emot mycket stora mängder av människor som behöver stöd från samhället. Dessa människor söker sig, som flera tidigare har talat om, till de kommuner där det finns lediga bostäder på grund av att andra människor har flyttat. Det är ofta de utslagna kommunerna som har jättestora problem och många tomma bostäder. Det är där många av de nyanlända hamnar. Det gör att de inte kommer i arbete utan måste försörjas av kommunerna. Så får man en ond cirkel.
Man tappar skattekraft och behöver mer och mer stöd. Min fråga till Karolina Skog är: Inser inte Miljöpartiet att det är den egna politiken som medverkar till den strukturella utvecklingen i Sveriges kommuner?
Jan Ericson (M):
Jag konstaterar att jag inte fick något svar om migrationspolitiken, men det har väl sina förklaringar. Det är kanske så att till och med Miljöpartiet inser att man är på fel väg. Men när det gäller frågan om tjänstebil bygger Miljöpartiets linje på total okunskap om hur det faktiskt ser ut. Man påstår på fullt allvar att alla som har tjänstebil bor i en storstad. Man har missat att detta är fel. Tjänstebilarna är oftast registrerade på företaget, som har sitt huvudkontor i stan.
Men den som kör tjänstebilen bor på landet och är beroende av bilen. Man bygger alltså sin politik på falska fakta och sätter sig inte in i hur det ser ut i verkligheten. Det är samma sak med reseavdragen. Jag har själv tittat på de förslag som finns om reseavdrag och kan konstatera att de slår stenhårt mot människor som bor på landsbygden. Det handlar inte bara om människor som bor långt ute i glesbygd. Jag bor själv mitt emellan Göteborg och Borås, 20 minuter från Göteborgs centrum.
Jag har en halvmil till närmaste busshållplats. Det är så det ser ut på landet. Alla människor hemma i min by är beroende av bil. De flesta har inte råd att köpa någon elbil. De kör med vanliga bilar. Vår kommun är helt beroende av pendling. Om inte människor kan pendla får vi problem i vår kommun. Då kommer vi att behöva ha större statsbidrag för att klara att dra runt den kommunala servicen. Miljöpartiet borde läsa på och se hur verkligheten ser ut på riktigt och inte bara i partiets egna modeller.
Miljöpartiets politik slår tyvärr mot de små kommunerna ute på landet. Den gör att de blir mycket mer ekonomiskt känsliga. De tappar skattekraft och måste höja sina skatter. Det är så det ser ut.
Jan Ericson (M):
Jag har inga problem att hålla med Eva Lindh om de vackra ord hon framhåller i sitt anförande: välfärden först, hela Sverige ska leva, jobba Sverige ur krisen. Det blir dock nästan lite tragikomiskt med tanke på hur verkligheten ser ut.
Välfärden först, säger en företrädare för det stora regeringspartiet samtidigt som välfärden är den del som fått minst pengar från regeringen i alla budgetar i princip sedan regeringen tillträdde 2014. Hela Sverige ska leva, säger man samtidigt som politiken är nästan kliniskt inriktad på att slå mot landsbygden och mot möjligheten att leva och verka utanför städerna.
Jobba Sverige ur krisen, säger alltså en företrädare för den regering som har misslyckats så fullständigt med jobben. Sverige har nästan den sämsta utvecklingen på arbetsmarknaden i hela EU. Vi skulle vara det bästa landet i EU 2020, enligt blivande statsminister Löfven. I dag ligger vi alltså bland de allra sämsta.
Vi har haft den sämsta utvecklingen i hela EU det senaste året, och det är bara några få länder i EU som har högre arbetslöshet än Sverige. Sverige har nu alltså högre arbetslöshet än genomsnittet i EU, vilket vi inte har haft någon enda gång sedan vi gick med i EU. Trots detta säger alltså Eva Lindh att vi ska jobba Sverige ur krisen. Det går inte ihop.
Om vi återgår till själva ämnet för denna debatt räknar Eva Lindh upp alla de problem med riktade statsbidrag som även jag nämnde i mitt anförande. Jag vill ställa en fråga till Eva Lindh: Hur många miljarder har Socialdemokraterna i sin senaste budget gjort om från riktade till generella statsbidrag?
Jan Ericson (M):
Det första skälet till att jag begärde replik är att jag känner att både jag och Vänsterpartiets ledamot nog har ett behov av att göra klart vissa saker för Eva Lindh. De pengar som vi tillförde för krisåtgärder kallar Eva Lindh för riktade statsbidrag.
Avsikten är att de ska fortsätta även senare men att man av budgettekniska skäl måste lägga upp dem som en krisåtgärd i de ändringsbudgetar som vi har gjort i finansutskottet. Sedan är tanken från vår sida i alla fall, från Moderaternas sida, att detta är satsningar som sedan ska fortsätta. Då syftar jag på satsningarna på äldreomsorgen. Jag tror att Ilona Szatmari Waldau delar min bedömning att detta är saker som man vill fortsätta med i framtiden.
Då blir det också generella statsbidrag. Vi har alla haft en speciell situation under pandemin som gör att vi har gjort väldigt många tillfälliga saker i dessa krisbudgetar. Vi har fattat beslut om 16-17 ändringsbudgetar, och det är klart att det är ett väldigt speciellt år. Men när Eva Lindh drar slutsatsen att detta innebär att man inför riktade statsbidrag och inte håller sitt löfte om att införa generella statsbidrag i stället tycker jag faktiskt att det landar lite fel.
Jag har också en invändning till Ilona Szatmari Waldau. Att man lägger ned myndigheter och drar in statsbidrag innebär inte att man inte lever upp till principen om långsiktighet och att man inte vill ha generella bidrag. Om det är dåliga statsbidrag och myndigheter som man inte anser behövs måste man också kunna justera detta.
Det är ett problem som vi har att en regering kan ta beslut om att införa nya myndigheter och nya statsbidrag som vi som opposition inte tror på. Då måste vi också ha en möjlighet att ändra på det. Det tycker jag inte talar emot att man strävar efter generella statsbidrag. Jag skulle gärna vilja höra Ilona Szatmari Waldaus syn på detta.
Jan Ericson (M):
Mitt första inlägg syftade egentligen inte till att kritisera någon. Det syftade mer till att markera att man även under en kris kan sätta igång projekt genom riktade statsbidrag med avsikten att de sedan ska göras generella. Det var min poäng med detta inlägg. Självklart får en avveckling av en myndighet effekt. Själva tanken med att man avvecklar en myndighet är att man ska spara in dessa pengar och använda resurserna effektivare.
Men det är också sittande regering som har ansvaret för att hantera en sådan avveckling på ett vettigt sätt. Detta gjorde uppenbarligen inte dagens regering. Beslutet togs i budgeten att den här myndigheten skulle avvecklas, men sedan bestämde regeringen att myndigheten inte skulle avvecklas. Man motarbetade beslutet och ville inte hantera detta på ett vettigt sätt så att det fungerade för kommunerna.
De delar av bidragen som skulle fortsätta att betalas ut hade man till exempel kunnat styra över till en annan myndighet när man avvecklade den här myndigheten. Så hade man gjort om man hade agerat seriöst som regering, tycker jag. Ansvaret för att det blev rörigt hos kommunerna ligger alltså hos den sittande regeringen, inte hos dem som tog beslutet om att avveckla myndigheten. Jag tycker därför att Ilona Szatmari Waldau riktar sin kritik åt fel håll i detta.
Däremot kan jag instämma i att det är olyckligt för kommunerna om de inte vet vad som händer i samband med att en myndighet avvecklas och om den verksamhet som ändå ska finnas kvar inte överförs till andra myndigheter, som tar över ansvaret. Det är så man brukar göra när man avvecklar en myndighet. Det är alltså bara att beklaga att regeringen hanterar detta så illa.
Jan Ericson (M):
Först och främst kompenserar vi kommunerna med råge; jag räknade upp hur mycket mer pengar vi tillför jämfört med regeringens budget. Det handlar alltså om 3 1⁄2 miljard mer än regeringen nästa år, 8 1⁄2 miljard mer 2022 och 13 1⁄2 miljard mer 2023. Sedan måste man dock titta på vad som är syftet med politiken, och det är ju att fler människor ska komma i arbete.
Vi ser nu hur en stigande arbetslöshet och ett ökande utanförskap i kommunerna också försämrar den kommunala ekonomin, så om vi får fler människor i arbete genom att göra vissa åtstramningar av systemen kommer det även att gynna kommunerna ekonomiskt. Fler människor får ju arbete. Samtidigt tillför vi som sagt väldigt mycket mer pengar till kommunerna, så om det skulle vara så att någon kostnad ökar för kommunerna får de full kompensation för det - och mycket mer därtill.
Jan Ericson (M):
Först och främst visade vi under alliansåren att uppstramade regler i sjukförsäkringssystemen faktiskt gjorde nytta. Det gjorde att fler människor kom tillbaka, och det gjorde att fler människor kom i arbete. Vi ser också att utförsäkringarna har ökat dramatiskt under dagens regering jämfört med hur det var under alliansåren. Det är väldigt mycket mer i dag än det var då. Dessutom har den här regeringen dragit in en del andra väldigt viktiga förmåner.
Man har försämrat LSS kraftigt och ökat utanförskapet kraftigt. Fattigdomen i Sverige har ökat kraftigt under den här regeringen. Ska man dra någon slutsats av Alliansens politik är det alltså att de åtstramningar vi gjorde i systemen faktiskt gjorde att fler människor kom i arbete. Det ökade inte heller fattigdomen på det vis som den här regeringen har ställt till med. Jag har därför väldigt svårt att se det problem som Ilona Szatmari Waldau pekar på.
Jan Ericson (M):
Eva Lindh pratar om att Socialdemokraterna står för jämlik välfärd och att det är viktigt med en stark tillit till välfärden. Då kan det vara intressant att komma med facit. Hur ser det ut? Vad har hänt sedan 2014? Som jag berättade har arbetslösheten alltså ökat mest i Sverige av alla länder i hela EU. Utanförskapet och fattigdomen har ökat under er regeringstid, trots en stark högkonjunktur.
Utförsäkringarna ur sjukförsäkringssystemet har ökat kraftigt på grund av regeringens uppdrag till Försäkringskassan att till varje pris få ned sjuktalen. Och regeringen har dragit in stödet till de allra mest utsatta, till och med de allra sjukaste barnen, genom försämringarna av LSS. Är det verkligen detta som Eva Lindh och Socialdemokraterna menar är jämlik välfärd? Kan Eva Lindh verkligen vara nöjd med detta?
Jag redogjorde i mitt anförande för att Moderaterna redan i början av detta år medverkade till att kommunsektorn fick 7 1⁄2 miljard extra i statsbidrag jämfört med vad regeringsunderlaget ville tillföra. Som Jakob Forssmed meddelade gav vi också mer pengar i krispaketen. Och Moderaterna ger alltså betydligt mer pengar till kommunsektorn 2021, 2022 och 2023.
Jag vill fråga Eva Lindh varför regeringen inte anser att kommunsektorn behöver dessa pengar och varför regeringsunderlaget anser att precis allt annat är viktigare än att satsa på kommunerna och regionerna. Inte minst den pågående pandemin visar ju med tydlighet att det behövs mer resurser till både sjukvård och äldreomsorg, men regeringen prioriterar annat. Jag undrar helt enkelt varför.
Jan Ericson (M):
Det är från socialdemokratisk sida typiskt att försöka trixa lite grann med siffrorna, lite som man gör med arbetslöshetssiffrorna. Man hittar på en ny form av arbetsmarknadsåtgärd och kallar den för extratjänst, och sedan ger man plötsligt beskedet att de människor som befinner sig i den arbetsmarknadsåtgärden ska räknas som sysselsatta. Så får man upp statistiken över hur många som är i arbete, trots att det egentligen rör sig om en arbetsmarknadsåtgärd. På det viset jobbar man när man räknar på siffror och statistik.
De siffror som jag redovisar här är de tillskott vi gör till kommunsektorn - det som vi tillför netto. Om Eva Lindh anser att vi har gjort några stora besparingar på kommunsektorn får hon tala om vilka det är. Man kan inte bara komma med detta så svepande. Jag står fast vid det jag säger: stigande arbetslöshet, ökande utanförskap, ökade utförsäkringar, besparingar på LSS och mindre pengar till kommunsektorn. Jag har fortfarande inte fått något svar på varför regeringen gör dessa prioriteringar.