KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Pethrus (KD):
Vi ska också erkänna att Arbetsförmedlingen fick ett jättestort nytt uppdrag 2009 i och med etableringsuppdraget. Det är klart att den stora omställningen kanske påverkade deras effektivitet. Men till syvende och sist måste vi ändå ifrågasätta arbetsmarknadsutbildningarnas effektivitet. Det kan inte vara så att Socialdemokraterna kramar arbetsmarknadsutbildningar för deras egen skull eller för att man vill dölja arbetslöshetsstatistiken.
Förhoppningsvis är det inte så. Då tänker jag så här: Oavsett om det är högkonjunktur eller lågkonjunktur tycker Raimo Pärssinen att man ska använda sig av arbetsmarknadsutbildningar. Man anpassar det efter vad arbetsgivarna behöver. Men utbudet av arbetskraft måste snabbt vara tillgängligt. Då tycker jag att rapporten från Riksrevisionen om Volvo Cars, som vi hade i utskottet, var väldigt talande.
Den sa att arbetsmarknadsutbildningar ibland försenade inträdet på arbetsmarknaden. Det är inte alltid bäst att ha en arbetsmarknadsutbildning. Jag menar att Socialdemokraterna måste våga utmana sin egen image: att arbetsmarknadsutbildningar i alla lägen är det goda. Vi måste våga ifrågasätta det. Jag tycker att utbildning är jättebra. Och vi ska se till matchningen.
Det var det som var Alliansens, och även Kristdemokraternas, grej under allianstiden. Matchningen på arbetsmarknaden måste bli bättre. Nu har vi en väldigt stor grupp som står långt från arbetsmarknaden. Det är de som har det svårast på arbetsmarknaden. Då är min fråga: Vad tänker Socialdemokraterna göra för att förbättra matchningen? Vi har sett flera olika initiativ från arbetsmarknadsministern, men väldigt mycket har gått i stå. Det har inte hänt någonting konkret. Vad säger Raimo Pärssinen?
Vad ska ni göra för alla som står långt från arbetsmarknaden och som kanske har svårt att tillgodogöra sig arbetsmarknadsutbildningar? Vad vill Socialdemokraterna göra för den gruppen?
Désirée Pethrus (KD):
Med all respekt för viktiga frågor om målarfärg i förskolan, men ska vi ha denna diskussion när flera partier har frågat vad som ska hända med det operativa arbetet på NCK i Uppsala, med arbetet mot hedersvåld i Östergötland och med arbetet mot människohandel och prostitution i Stockholms länsstyrelse?
Kvinnor får i dag hjälp och stöd i dessa verksamheter, men nu ser vi att de riskerar att slås sönder. Statskontoret sa nyligen på utskottet att man kan räkna med att det tar minst sju år att bygga upp något som man har slagit sönder. Vi har byggt upp NCK, Nationellt centrum för kvinnofrid, i 20 år. Kan Socialdemokraterna svara på vad som ska ske?
Det är det våra reservationer handlar om. Jag förutsätter att Socialdemokraterna försöker bemöta reservationerna i sitt tal. Vad anser Ann-Christin Ahlberg ska hända med dessa verksamheter? Kommer det operativa arbetet att överleva?
Kan Ann-Christin Ahlberg och majoriteten i utskottet, som har fattat detta beslut, lova att allt kommer att fortsätta som förut och att alla kvinnor som har fått hjälp och stöd i dessa verksamheter kommer att fortsätta att få det?
Désirée Pethrus (KD):
Jag förstår inte hur man ska kunna ta pengar från dessa verksamheter och lägga in i den nya myndigheten utan att dessa verksamheter förstörs. Det är obegripligt för mig. Ska vi bara säga "javisst", vänta på att en utredare kommer med ett förslag och hoppas att det blir någorlunda bra? Det är väldigt svårt att med seriositet ta ett sådant beslut i riksdagen.
Att tiderna förändras håller jag verkligen med om. Jag trodde att de tiderna var förbi när man ansåg att en myndighet skulle lösa alla problem man har framför sig.
En ny myndighet kan vara ett svar, men i den här frågan visar flera olika remissinstanser på alternativ där det operativa arbetet kan kombineras med andra typer av stödfunktioner och där regeringen har det yttersta ansvaret för att samordna och se till att arbetet går framåt. Jag tycker att utvecklingen är väldigt tråkig. Jag fick häromdagen ett mejl från NCK, Nationellt centrum för kvinnofrid.
De skrev att de har haft en stor introduktionsdag där de pratade om våld mot kvinnor. Det var 250 deltagare från hela landet - socialtjänst, vård, kyrka, rättsväsen och idéburna organisationer. De beskrev att de har en stödtelefon som får 86 samtal varje dag.
Sammanlagt handlade det under 2016 om 31 273 samtal där man, både myndigheter och enskilda personer, har kunnat hjälpa olika människor som har varit utsatta för våld i nära relationer eller annat våld. Ann-Christin Ahlberg! Kommer de att få fortsätta? Kommer stödtelefonen och dessa utbildningar att finnas kvar?
Det är min fråga.
Désirée Pethrus (KD):
I dag är det brottsofferdagen.
I Brås statistik från 2015 kan man läsa att 18 100 sexualbrott registrerades under året, varav 5 920 våldtäkter. Vad gäller våld i nära relationer var det 17 000 misshandelsbrott.
Ungdomsstyrelsens tidigare undersökning om hedersvåld visar att 5 procent av de unga inte känner att de kan gifta sig med vem de vill. Det är siffror som jag tror att statsrådet känner till. Ungefär 70 000 unga mellan 16 och 25 år känner att det inte är tillåtet att bestämma över sitt liv.
I det sammanhanget vill jag säga att det finns många verksamheter som vi byggde upp under alliansregeringen - eller tidigare; NCK fanns ju redan under tidigare regeringar. Vi har varit överens om att vi måste stärka de olika kompetenscentrumen. Nu har jag varit med så länge i jämställdhetsarbetet att jag har varit med och föreslagit just de här nationella kompetenscentrumen, liksom nationella handlingsplaner.
Här har vi lyckats bygga upp verksamheter som man inte kan bygga upp i en myndighet. Då kvarstår frågan om hur samordningen ska ske. Som sagt säger både Statskontoret och olika utredningar att det finns andra alternativ att jobba på, som en delegation - någon föreslår ett nationellt råd - och att det alltid är en regering som har det yttersta ansvaret för samordningen.
Kommer regeringen att släppa det här ansvaret till myndigheten nu, eller hur kommer det att se ut? Kommer de stödfunktioner som de här verksamheterna har att finnas kvar? Jag tycker inte att någon av oss här har fått svar på det.
Désirée Pethrus (KD):
Man kan säga att oppositionen här negligerades. De rödgröna tittar på våra förslag men säger att det i princip inte behövs några förändringar på arbetsmarknaden över huvud taget. Jag tycker att det är bra att Socialdemokraterna tar upp frågan om trygghet. Vi vill också ha det som inom EU kallas flexicurity.
På arbetsmarknaden måste det finnas både flexibilitet och trygghet. Man ska som arbetstagare veta vad som gäller. Man ska kunna känna sig trygg på sitt arbete. Vi vet att många gånger är detta också en förutsättning för att man ska kunna få lån och annat. Så visst eftersträvar även vi detta. Jag tror att en majoritet av kammaren står bakom den svenska arbetsmarknadsmodellen om att arbetsmarknadens parter ska ha stort inflytande.
De här olika förslagen från oppositionen ser Socialdemokraterna och Helén Pettersson som varningslampor. Men då skulle jag vilja fråga: Tycker hon inte att LO:s förslag, som kom häromdagen, bekräftar att det finns ett behov av varningslampor nu och att vi är i en extraordinär situation? Det kom 160 000 personer bara under 2015.
Snart har de fått sina besked om uppehållstillstånd och ska in i arbete. Många av dem har inte gymnasieutbildning. Varför går LO ut med ett sådant här förslag, tror Helén Pettersson? Ändå står Socialdemokraterna här och säger att det inte finns behov av förändringar på arbetsmarknaden, att trösklarna inte behöver sänkas, att det inte behövs lägre ingångslöner och att det inte behövs någon typ av introduktionsanställningar, som Kristdemokraterna föreslår.
Vilket är då det alternativ Socialdemokraterna har när vi nu står inför en extraordinär situation?
Désirée Pethrus (KD):
Jag tror att det är oerhört viktigt att vi får ett svar från Socialdemokraterna. Kan man inte tänka sig en annan typ av anställningsform för att uppmuntra till ett alternativ till sms-anställningar?
Jag tror inte heller att sms-anställningar är den rätta vägen, och jag tror egentligen inte att det är någon som skulle vilja ha den typen av anställningar, även om jag inser att det här är någonting som kommer även i andra länder, vilket vi såg när vi besökte USA med utskottet för inte så länge sedan. Socialdemokraterna ser förhoppningsvis de problem vi står inför på arbetsmarknaden, men de åtgärder som Socialdemokraterna har föreslagit har inte gett effekt.
Då måste man pröva andra vägar, och det är därför vi förmodligen är väldigt många här i kammaren och i olika partier som föreslår nya typer av anställningsformer. Herr talman! Jag skulle i min andra och sista replik vilja ställa en fråga om någonting som det också talas om i betänkandet, nämligen den sociala pelaren för sociala rättigheter.
Vi hade en diskussion i går med statsministern om huruvida det är så att regeringen driver frågan om en social pelare. I utskottet har vi uppfattat det som att Socialdemokraterna och arbetsmarknadsministern vill driva vidare frågan om en social pelare med mer detaljreglering av arbetsmarknadspolitiken. Statsministern säger dock att han inte driver den frågan. Min fråga är helt enkelt: Vad är det egentligen Socialdemokraterna driver?
Désirée Pethrus (KD):
Det är intressant att lyssna på Raimo Pärssinen i debatten. Jag skulle nog kunna säga att vi alla här är överens om att ordning och reda på arbetsmarknaden är viktigt. Annars kommer vi, som Raimo Pärssinen säger, inte att ha en sund konkurrens på svensk arbetsmarknad. Detta måste vi absolut värna. Jag vet att det finns företag som dumpar.
Men de har ju gått emot det regelverk vi har. Problemet är att de inte följer regelverket. I den lagstiftning som Alliansen var med och tog fram håller vi oss till EU-rätten. I Sverige finns det 680 kollektivavtal.
Ett företag i Polen vill utstationera en arbetstagare som ska bygga bostäder i Sverige. Företaget vill veta vad det är för villkor som gäller. Då sa Alliansen: Alla branscher måste till Arbetsmiljöverket ge in det kollektivavtal de vill ska gälla och som det polska företaget ska följa om det kommer hit.
När företaget har fått det klart för sig ska det också följa dessa regler. Annars kan facket gå in och sätta företaget i blockad. Vi har alltså redan regler på detta område som gör att man inte får lönedumpa, Raimo Pärssinen. Så vad är det ni ska uppnå med det ni kallar ett särskilt kollektivavtal för utstationerade?
Det blir alltså 681 olika kollektivavtal - eller kanske ännu fler om det ska vara ett kollektivavtal för varje bransch. Hur ska det gå till rent praktiskt?
Désirée Pethrus (KD):
När vi gick igenom lagstiftningen efter Lavalärendet sa vi att alla företag som kommer hit ska veta vilka villkor som gäller i Sverige, den så kallade hårda kärnan. Följer man inte detta kan facket gå in och vidta stridsåtgärder. Detta innebär att företagen i de andra länderna måste få veta vilka villkor som gäller.
I princip skickar alla fackliga organisationer in till Arbetsmiljöverket vilka avtal som ska gälla. Men Byggnads gör inte det. Man vägrar att skicka in vilka villkor som ska följas. Det är en bransch man verkligen vill ska skicka in, eftersom de flesta som kommer hit ska jobba i den branschen.
Kan Raimo Pärssinen svara på varför Byggnads ständigt vägrar att skicka in kollektivavtalet, så att man vet vad som gäller? Facken kan ju vidta stridsåtgärder om företagen inte följer det, om de inte har löner som är likvärdiga med svenska och inte har semesterregler och olika arbetsmiljöregler.
Det ni föreslår, att det ska vara särskilda kollektivavtal för utstationerade, är för långtgående enligt EU-rätten, menar vi. Det kan man inte införa. I ert lagförslag skriver ni också att det ska finnas särskilda bestämmelser för de dokument som facket ska kunna begära ut. Vi menar att denna möjlighet redan finns i den lagstiftning vi har.
Vi tycker att regeringen slår in öppna dörrar och gör det krångligare för företag som vill verka här. Säg i stället till facket att ange vad det är för kollektivavtal som ska följas och att vidta stridsåtgärder om företagen inte följer det. Då får vi ordning och reda på arbetsmarknaden.
Désirée Pethrus (KD):
Detta är en viktig debatt. Jag tror att det är ganska svårt att lyssna på den, för det är en ganska komplicerad materia. Statsrådet säger att vi ska ta steg för steg och att det här är bra för arbetsmarknaden i Sverige. Ja, men är det bra för rörligheten på EU:s arbetsmarknad, den lite större arbetsmarknaden som vi också vill ha?
Som jag sa tidigare har vi 680 kollektivavtal i Sverige. Vi har sagt tidigare, och det säger EU-rätten, att då måste vi tala om för dem som vill komma hit och utstationeras vad det är för avtal som gäller. Då har man fått inge det till Arbetsmiljöverket, något som Byggnads, i alla fall tidigare, aldrig har sagt sig riktigt vilja göra.
Därför kom utredningen från Middelman, som sa att hon tycker att man borde förtydliga skyldigheten för arbetstagarorganisationer att lämna in kollektivavtalsvillkor till Arbetsmiljöverket. Och det är ju viktigt och grunden, så att man vet vad som gäller.
Men nu vill regeringen, om jag förstår det rätt, att man ska tvinga dem som utstationeras hit att teckna ett svenskt kollektivavtal. Har vi på arbetsmarknaden tvång att teckna kollektivavtal? Nej, det har vi inte. Det är inte den svenska modellen. Här går vi alltså utanför den svenska modellen. Är det proportionerligt, enligt statsrådet?
Det är ju inte särskilt många personer, tycker jag, som det handlar om. Om en arbetsgivarorganisation driver ett sådant här ärende i EU-domstolen, tror statsrådet då att man kommer att vinna i enlighet med EU-rätten? Och om avtalet är sämre för arbetstagaren än i hemlandet, vad händer då?
Désirée Pethrus (KD):
Jag blir inte riktigt klok på om det här verkligen kommer att lösa det som statsrådet vill lösa på arbetsmarknaden. Vi vill alla komma åt problemet om det är någon som dumpar löner, för det är inte tillåtet enligt EU-rätten och inte heller enligt vår svenska lex Laval i dag. Därför är det upp till arbetsmarknadens parter, och facken får ju agera då.
Statsrådet säger att man inte behöver teckna ett särskilt kollektivavtal. Då förstår jag inte riktigt vad skillnaden är mot i dag. Det gör det krångligare för den som vill komma till Sverige, och det blir mycket svårare för dem att veta vad det är som gäller.
Hur ska man i alla olika branscher veta vad det är för kollektivavtal som gäller om man har ett företag i Polen och vill utstationera personal som ska hjälpa till i byggsektorn här? Hur ska man veta vilka kollektivavtal man ska följa innan man kommer hit?
Jag skulle vilja veta, som jag frågade statsrådet, vad som händer om en person mot förmodan, om man kommer från Polen, skulle ha ett bättre avtal i sitt hemland? Det kommer utstationerade också från andra länder, till exempel från Indien, som arbetar inom it-sektorn.
Om ett ärende drivs till EU-domstolen om ett sådant här avtal, tror statsrådet att Sverige kommer att vinna? Kommer det här förslaget att hålla enligt EU-rätten?
Désirée Pethrus (KD):
Jag vill tacka statsrådet för att han är här. Det är bra att vi har en diskussion med statsrådet i sådana här viktiga frågor. Detta är ju en tillfällig lag som ska antas. Som jag uppfattar det ska den gälla till 2023 och är en komplettering av den tidigare tillfälliga lag som gäller till 2019. Tidsperspektiven är alltså lite olika.
Vi kristdemokrater har sagt att vi inte vill säga helt nej till detta förslag. Anledningen till detta är att vuxna personer som kommer hit har rätt att kunna byta spår. Om man får ett arbete och har egen försörjning har man möjlighet att få stanna i Sverige även om man inte har de vanliga skyddsskälen. Det tycker vi är bra. Vad har barn som kommer hit för rättigheter och möjligheter att få stanna?
Här ger vi barn en möjlighet att gå klart gymnasiet. Vi vet att det på arbetsmarknaden i Sverige i princip krävs en gymnasieutbildning; här ger vi dem den möjligheten. Därför har vi tyckt att detta är bra - vi ger även barn en bättre chans än tidigare att få stanna i Sverige. Men det handlar lite om att lappa och laga.
Vi kristdemokrater har här i debatten och även i vår motion nämnt att vi tycker att det hade varit bättre med den tillfälliga lag som Kristdemokraterna föreslog tidigare, med uppehållstillstånd i tre år. Då hade vi delvis löst en del av dessa problem. Så min fråga till statsrådet är: Hade det inte varit bättre att redan ha infört treåriga tillfälliga uppehållstillstånd?
Désirée Pethrus (KD):
Redan hösten 2014 sa vår dåvarande partiledare Göran Hägglund att vi måste gå ned på EU-nivån och gå in för tillfälliga uppehållstillstånd. På det sättet är vi överens. Då var regeringen uppenbarligen inte redo och kunde inte vidta de mått och steg som hade krävts för att se till att den kris som statsrådet talar om inte uppstod.
I det förslaget låg också familjeåterförening. Tidigare var det så att om man hade permanent uppehållstillstånd fick man rätt till familjeåterförening, och så är det fortfarande. Vi sa okej till tillfälliga uppehållstillstånd men ville ha möjlighet till familjeåterförening. Det tror jag hade varit mycket bättre.
En annan fråga som många mejlar oss om är detta med att alla barn behöver flytta när de får svar från Migrationsverket om att de får en möjlighet till uppehållstillstånd. Tror statsrådet att detta kommer att lösas på något sätt här? Låt mig ställa en sista fråga, fru talman. I förslaget finns också med att man ska ha möjlighet till etableringsinsatser.
Om vi tittar på hur etableringsfasen i dag fungerar kan vi se att det efter två år i etableringsfasen är 5 procent som går ut på den reguljära arbetsmarknaden utan någon typ av stöd. Då är frågan om dessa ungdomar verkligen kommer att få en chans att etablera sig på arbetsmarknaden och att få permanenta uppehållstillstånd efter gymnasiet.
Är detta något som statsrådet tror kommer att bli verklighet, och hur många uppskattar statsrådet kommer att kunna få permanenta uppehållstillstånd efter denna utbildning?
Désirée Pethrus (KD):
Jag tycker att det var bra. Jag tror att vi i stora delar har en liknande syn på framtiden i EU och på prioriteringarna när det gäller jobb och tillväxt, energi och miljö, solidarisk flyktingpolitik och säker omvärld - jag tror att det var det ministern nämnde. Jag tycker att det är bra frågeställningar som vi absolut måste ha i fokus. Jag tycker också att vi ska ha sjysta villkor på arbetsmarknaden. Det är någonting som EU naturligtvis ska uppmuntra.
Vi har, tycker jag, ganska många lagstiftningar och direktiv på det området. Social utveckling är viktig i våra medlemsländer för att alla ska hänga med - alla ska få en chans till utveckling och välfärd. Men så nämner statsrådet mötet i Göteborg i november. Sverige ska då stå värd för ett EU-toppmöte om rättvisa jobb och tillväxt.
Det har rått lite oklarheter kring en fråga som vi först har förhandlat om i arbetsmarknadsutskottet. Det gäller den sociala pelaren, som vi tycker är alldeles för detaljerad. Vi tycker inte att EU ska gå in och tala om exakt när någon ska ha en jobbcoach och så vidare. Det är någonting som varje land själv måste fatta beslut om. Vi ska ha regelverk som säger att man inte får ha lönedumpning och så vidare. Jag har då en fråga.
Statsministern sa i går att han inte driver det här, men arbetsmarknaden driver detta. Nu undrar jag bara: Vad säger EU-ministern? Driver hon den frågan? Vad är regeringens linje när det gäller den sociala pelaren?
Désirée Pethrus (KD):
Det låter hoppingivande. Det låter som att vi börjar bli överens med regeringen om den sociala pelaren. Det är ingen bra idé att gå vidare med den typ av detaljstyrning som i alla fall fanns i utkastet till sociala pelaren, som vi fick se i arbetsmarknadsutskottet. Vi vill inte ha mer överstatlighet när det gäller arbetsmarknadspolitiken.
Vi tror att det regelverk som finns i dag är en bra ram för säkerhet och trygghet. Det handlar om diskriminering på arbetsmarknaden. Det finns arbetsmiljödirektiv. Det handlar om föräldraledighet. Vi har flera olika direktiv när det gäller arbetarskydd och lönedumpning. Jag tycker att detta har visat sig vara väldigt effektivt och bra.
När det gäller detta med att det har varit mycket fokus på att rädda banker kan jag i och för sig tycka att det för många vanliga medborgare nog är ganska bra att EU har gått in för att försöka skapa en trygghet på den finansiella marknaden. Det är också någonting som skapar en trygghet för medborgarna.
Men jag skulle i mitt andra inlägg vilja ställa en fråga när det gäller tillväxt och att vi måste ha en solidarisk flyktingpolitik. Jag tycker att det hänger ihop med en fråga som jag försöker driva i EU-nämnden ganska ofta. Det handlar om lagliga vägar in i EU. När det gäller arbetskraftsinvandring har vi också ofta haft en reservation från Alliansen. Vi tycker att det är synd att inte regeringen driver det.
Det finns i dag ett blåkortsdirektiv i EU som ger ökad möjlighet att ta hit arbetskraft. Men det finns inte för okvalificerad arbetskraft. Många av dem som nu finns i Nordafrika, som saknar arbete och som behöver ett arbete, kan ju matchas med dem som behöver arbetskraft här i Europa. Då skulle vi gärna se att regeringen driver frågan om fler lagliga vägar in. Det är min fråga till statsrådet.
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag skrev interpellationen för att frågan om praktikplatser och att hitta någon typ av sysselsättning för asylsökande engagerar oss kristdemokrater. Det är inte bra att man går och väntar i passivitet under lång tid.
Vi vet att det påverkar långtidssjukskrivnas aktivitet vad gäller till exempel att söka sig ett annat arbete. Man hamnar lätt i ett utanförskap. Vi vet att etableringen på arbetsmarknaden tar väldigt lång tid för de personer som kommer hit. Det är ungefär 140 000 personer som väntar på svar på sin asylansökan.
Migrationsverket, som har lyckats skaka fram fler praktikplatser än Arbetsförmedlingen för den här gruppen, har fått fram 15 000 praktikplatser genom olika privata företag. Nu säger man att detta inte ska fortsätta. Det är tråkigt, för det behövs sysselsättning från dag ett.
Statsrådet säger i sitt svar att länsstyrelserna får ansvaret för att samordna och organisera tidiga insatser. Innebär dessa tidiga insatser också praktik? Kommer länsstyrelserna att se till att personer är sysselsatta?
Statsrådet säger vidare: "De närmare detaljerna om hur den organiserade sysselsättningen för asylsökande ska hanteras bereds för närvarande i Regeringskansliet." Vad betyder det? Vad är det som bereds? Statsrådet säger sedan: "Migrationsverkets avsiktsförklaringar om praktikplatser med ett antal större arbetsgivare kommer att övertas av Arbetsförmedlingen."
Gäller det asylsökande eller dem som är i etableringsfasen och alltså redan har fått uppehållstillstånd? Då missar vi fortfarande målet att nå de asylsökande från dag ett. Det är olyckligt om regeringen tycker att det är okej med passivitet, även om Migrationsverkets utredningstider kommer att minska.