Linda Lindberg (SD):
Jag vill börja med att tacka för det fina svaret. Det gläder mig att Socialdemokraterna också tycker att mödravård och graviditetspenning är viktiga frågor. Regeringen pratar ofta om vikten av ett delat föräldraansvar och har med olika incitament, inte minst genom föräldraförsäkringen, stridit för och påpekat hur viktigt det är att pappan tar ett större ansvar för barn och hushållsarbete.
Jag kan väl inte annat än hålla med om att ett gemensamt ansvar är det absolut bästa, men jag vill också tro att många familjer faktiskt har det på ett eller annat sätt. Vad jag dock vill säga är att ett absolut jämnt fördelat uttag av föräldradagar inte är lösningen i sak, men att vi i lagen ska ge lika förutsättningar utan att styra vem som gör vad är för oss prioriterat.
Saken är dock att med dagens regelverk är det inte samma förutsättningar som gäller för blivande föräldrar när det kommer till frågan om mödravårdsbesök. I den frågan har regeringen landat helt fel. Fru talman! Att se till så att båda föräldrarna ges samma förutsättningar under själva graviditeten verkar inte vara lika prioriterat för regeringen, eftersom man landat i att erbjuda detta endast de två sista månaderna.
Man menar att det är först i slutet av graviditeten som besöken blir mer frekventa, och så kan det kanske vara. Men för paret som väntar barn är det ju i början som nyfikenheten är störst och de viktigaste besöken görs. Jag läste nyligen om Peter och hans sambo som förlorade sitt ofödda barn en vecka före beräknad förlossning, vilket såklart tog dem oerhört hårt.
De väntar nu barn på nytt, och Peters vilja att verkligen finnas till stöd vid sidan om sin sambo under hela graviditeten har visat sig inte vara helt självklar och enkel. Peter ansökte hos sin arbetsgivare om ledighet med lön för de besök som låg inplanerade hos mödravården fram till födseln, vilket avslogs. Detta blir effekten av lagen. Den gör att partnern inte säkert kan vara med på de besök som planerats. Fru talman!
Vi sverigedemokrater menar att det självklart måste finnas förutsättningar för föräldrarna att göra detta tillsammans - att kunna dela de första besöken när graviditeten fastställs, att kunna dela de första ultraljuden där både positiva och negativa besked kan komma. Allt annat vore väl märkligt, inte minst ur ett jämställdhetsperspektiv.
Som det ser ut i dag är pappans deltagande helt beroende på hans arbetsplats, på hans relation till sin chef och på hur de olika kollektivavtalen är skrivna. Jag kan tycka att svensk lag är klen och omodern i denna fråga och menar att rätt till betald ledighet för båda föräldrarna bör styras i svensk lag och inte avgöras av arbetsgivaren.
Vi har föreslagit en ändring i lagen där båda föräldrarna ges rätt till såväl ledighet som ersättning redan från graviditetens start. Socialdemokraterna säger nej till detta. Vad de också sa nej till var införandet av tio graviditetsdagar som kan tas ut den sista månaden före förlossningen. Dessa dagar ska i vårt förslag kunna tas ut oavsett hur arbetsbelastningen ser ut, utan bedömning, och ersättningen ska utgå som tillfällig föräldrapenning.
Dagens bedömning kring rätt till graviditetspenning skiljer sig ganska mycket åt, och signalerna från många blivande föräldrar är att det helt enkelt spretar. Dessutom har man, som ministern nämnde i svaret, inte rätt till graviditetspenning de sista elva dagarna. Det gläder mig att man ser över det. Våra lagändringar skulle innebära att föräldrarna själva kan bestämma från graviditetens start.
Det ger familjen en god förberedelse, och mamman behöver inte jobba in i det sista. Fru talman! Det bör verkligen ligga i vårt intresse här i Sveriges riksdag att få ordning på detta. Eller anser minister Shekarabi att det är bra att vi har en lag kring mödravård som ser ut så här?