Ali Esbati (V):
Jag vill tacka Ylva Johansson för svaret. Jag noterar att hon tar kritiken på allvar och vill säkerställa att det är personer med nedsatt arbetsförmåga som har svårast att få arbete som ska ha nytta av Samhall. Det är bra. Vi är eniga där, och jag litar mycket på statsrådets ambitioner där. Mina frågor gick dock lite närmare in på Samhalls vägval.
Där kan jag tycka att det är synd att ministern inte tar tillfället i akt att resonera en del kring de problemställningar som jag verkligen tror är viktiga att det resoneras om. Jag tar upp i interpellationen bland annat att den växande andelen arbetslösa är klassade som att de har någon form av funktionshinder.
Det kan delvis bero på att vi i dag vet mer om funktionshinder och funktionsvariationer och att det när kraven på arbetsmarknaden höjs kan påverka den faktiska arbetsförmågan hos personer med funktionshinder. Dessutom vet vi att utförsäkringarna under de borgerliga regeringsåren betydde att en stor grupp människor med funktionshinder eller långvariga sjukdomar hamnade hos Arbetsförmedlingen utan att i praktiken kunna vara på den ordinarie arbetsmarknaden.
Men det finns också indikationer på att klassningen för en del är ett resultat av långtidsarbetslöshet, alltså att den som har varit långtidsarbetslös blir sedd som funktionshindrad på grund av sin arbetslöshetssituation, och att man med sin klassning kan anvisas till Samhall. Det påverkar ju vilka det är som Samhall har att jobba med. Det här är en utveckling som har gått hand i hand med att det finns ett avkastningskrav på eget kapital i Samhall och att kraven på självfinansiering successivt har ökat.
Det kan i sig kanske låta effektivt att det finns ett sådant självfinansieringskrav. Är det ur ett större samhällsekonomiskt och allmänmänskligt perspektiv en lycklig utveckling om Samhall blir mer likt andra affärsdrivande bolag eller andra bemanningsföretag?
Samhall har gått mer och mer från verkstäder, där anställda i eget tempo producerar saker, till att leverera tjänster inom städbranschen, fastighetsskötsel och lagerhantering. Jag är övertygad om att det här är bra jobb för många inom Samhall.
Men jag tror att det är en allvarlig brist om lönsamhetskrav och övergripande affärsstrategi leder till att de som inte platsar inom de tjänstebranscher som jag nämnde, som är tunga branscher fysiskt och psykiskt, inte har någon plats alls eller att en del slits ut under de här kraven i stället för att utvecklas.
Det är därför som jag har frågat om en översyn av verksamhetens fokus kan vara aktuell, alltså att Samhall alltmer har utvecklats till ett bemanningsföretag inom servicebranschen. Där tycker jag inte att jag fick något riktigt svar. Skälet till min andra fråga, den om att involvera medarbetare och fackliga organisationer, är att Samhalls ledning i dag är väldigt fokuserad på nuvarande strategi, medan det finns andra infallsvinklar hos dem som faktiskt gör jobbet.
I interpellationen nämner jag bland annat ett brev från fackliga företrädare i Samhall till Näringsdepartementet för inte så länge sedan. Där lyfter de fram problemet med att man inte vet från dag till dag var man ska befinna sig och vilka uppgifter man ska ha. Anställda rör sig från en kund till en annan och har flera kunder under dagens lopp. Jag tycker att det är ganska uppenbart att det här är något som kan vara extra tungt, rentav förödande ibland, för personer med vissa typer av funktionshinder.
Under sådana omständigheter tror jag att en strömlinjeformning av Samhalls verksamhet kan gå ut över redan utsatta människor. Då innebär det att vi tappar en del av det fina, progressiva och bra med Samhall som idé. Jag skulle gärna vilja höra Ylva Johansson kommentera och resonera kring Samhalls allmänna utveckling och inte minst kopplingen till arbetsmarknadspolitiken mer brett.