KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är väldigt viktigt att Trafikverket har fått uppdraget att redovisa social hållbarhet i transportplaneringen, men det handlar inte bara om att redovisa den sociala hållbarheten. Det gäller till syvende och sist vad som händer ute på marken. Blir vårt transportsystem mer eller mindre socialt hållbart?
Blir det mer rättvist eller inte? Givet de kraftiga prisökningarna vill jag fråga ministern: Anser ministern att vårt transportsystem har blivit mer rättvist de senaste åren? Om inte undrar jag: Finns det någonting som regeringen kan göra?
Både jag och Jessica Thunander har tagit upp möjligheten att gå in och finansiera en del av kollektivtrafiken så att den blir billigare och mer tillgänglig för större grupper i samhället. Jag instämmer fullt ut i att vi inte ska planera framtida infrastruktur utifrån män och bilar, men jag noterar att regeringen tyvärr fortfarande är kvar i sådant tänk.
Man fortsätter med Förbifart Stockholm, Sveriges största motorvägsprojekt. Tvärförbindelse Södertörn är ett motorvägsprojekt som ännu inte har påbörjats men som Tomas Eneroth och regeringen har lagt in i den nationella infrastrukturplanen. Det kommer att kosta mer än 10 miljarder kronor. Det avfärdas av Naturvårdsverket, som menar att det leder till ökade utsläpp och att det binder fast oss i ett inte hållbart transportberoende.
Här finns det alltså saker som regeringen kan och måste omvärdera. Jag ser inte att regeringen har gjort det ännu, men möjligheten att revidera den nationella infrastrukturplanen finns. Jag hoppas att ministern menar allvar med det han säger.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljö- och klimatministern för svaret på min interpellation. Det är precis som Isabella Lövin sa tidigare: Vi har haft den varmaste vintern på kanske 300 år. Klimatförändringen märker vi nu för tiden av genom märg och ben.
När vi oroas över att vårt sportlov inte blir som det var tänkt eller att människor får översvämmade källare kan det ses som allvarliga problem. Men i andra länder är klimatkrisen ett ännu större faktum. Hundratusentals människor flyr från hus och hem och blir i dag klimatflyktingar.
Vi vet att klimatförändringen kommer att skapa ytterligare extremväder, översvämningar, extremtorka, havsnivåhöjning, utrotning av arter och spridning av virus och sjukdomar. Det senare är en väldigt aktuell fråga just nu. Vi måste därför verkligen förhindra ökade utsläpp av växthusgaser.
Sverige som är ett rikt land måste ta ett mycket större ansvar i frågan. Den absoluta merparten av svenska folket känner stor oro inför klimatförändringen. Jag tror att vi politiker har en stor utmaning när det gäller att möta denna oro och få den att bli ett ökat engagemang hos svenska folket att minska utsläppen.
Vi politiker behöver visa ledarskap i frågan. Det handlar som sagt inte bara om bättre information till svenska folket om klimatkrisen utan också om att inge hopp om att man kan komma till rätta med denna stora utmaning.
Vi behöver förmedla ökad beredskap och ökat engagemang i klimatfrågan. Detta är lite av en paradfråga för Sverige. Vi är bra på att engagera våra medborgare.
År 2018 skickades på direkt uppdrag av den svenska regeringen foldern Om krisen eller kriget kommer ut till alla svenska hushåll. Syftet var att stärka beredskapen i det svenska samhället ifall vi skulle få en krissituation eller till och med krig.
Jag tycker att regeringen resonerade helt korrekt i det sammanhanget. Det var dags att svenska folket är lite mer berett på kriser. Jag saknar dock något i foldern. Där är informationen mer generell. Det handlar inte om klimatkrisen som sådan.
Jag skulle önska att regeringen kunde ta ett liknande initiativ och skicka ut information om klimatkrisen till alla svenska hushåll om vad vi alla kan göra för att ta vårt ansvar. Organisationen Extinction Rebellion har tagit fram ett förslag på hur en sådan folder skulle kunna se ut.
Jag menar förstås inte att regeringen ska skicka ut just denna folder, men den är ett exempel på en form av informationsmaterial som regeringen skulle kunna skicka ut. Jag tror inte att det räcker att ha behjärtansvärd information på olika hemsidor, utan mer behöver göras. Jag vill därför fråga miljö- och klimatministern om hon anser att den informationsverksamhet som finns i dag är tillräcklig. Vilka ytterligare åtgärder ämnar ministern vidta?
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att kommentera det som miljö- och klimatministern tog upp nu. Det var faktiskt på gränsen till att vara under anständighetens nivå. Hon vet mycket väl vilka viktiga miljö- och klimatreformer som vi i Vänsterpartiet var med och drev igenom under det tidigare samarbetet. Precis som sas gällde det ökade satsningar på kollektivtrafik men också järnvägsunderhåll, fler satsningar på förnybar energi och en lång rad saker.
Nej, vi gick inte med i energiöverenskommelsen, eftersom den sänker skatten för kärnkraften och öppnar upp för nya kärnkraftsreaktorer. Nu ser vi att just det inte ser ut att vara ett alternativ i Sverige, och därför har vi sagt att vi gärna går med i energiöverenskommelsen.
Men, Isabella Lövin, låt oss lämna det där åt sidan och i stället tala om den viktiga frågan om hur vi kan engagera svenska folket i klimatfrågan. Jag tycker precis som miljö- och klimatministern att det inte i första hand handlar om att vi ska anpassa oss till den akuta situationen, utan om att vi ska undvika att det blir en veritabel klimatkris. Då handlar det förstås om minskade utsläpp.
Vi måste få bort det fossila och helt och hållet ställa om vår ekonomi. Ja, där har Lövin helt rätt: Det är Vänsterpartiets politik. Om vi ska kunna göra detta behövs ett ökat engagemang och en ökad beredskap hos svenska folket.
Jag skulle vilja fråga miljö- och klimatministern: Finns det någon information eller kommunikationsåtgärd som hon anser vara effektivare än att man skickar ut ett informationsmaterial rakt ut till svenska folket?
Jag har svårt att tänka mig något som är mer effektivt än att kommunicera direkt till svenska folket och hem till folks brevlådor så att broschyren landar hemma på bordet hos alla svenska hushåll. Då kan man diskutera den i hemmet, i skolan, på arbetsplatser och så vidare. Det var väl det som var syftet med den folder som gick ut 2018? Vad kan vara viktigare än att engagera svenska folket i klimatkampen?
Vi har ju gjort likadant flera gånger. Jag kommer ihåg Göran Perssons stora projekt Om detta må ni berätta med information om Förintelsen - jätteviktigt! Hundratusentals informationsböcker trycktes upp och spreds i alla skolor och ut i hushållen. Det är någonting sådant som vi i Vänsterpartiet tycker behövs.
Jag tycker att SMHI:s kunskapscenter är jätteviktigt, och 10 miljoner kronor per år är ju pengar. Men jag tror faktiskt inte att det räcker. Även det uppdrag som Naturvårdsverket och SMHI har fått och som miljö- och klimatministern hänvisar till är jätteviktigt. När ska detta uppdrag redovisas?
Kan man tänka sig att en av slutsatserna inom ramen för det uppdraget faktiskt blir att vi behöver kommunicera direkt med svenska folket, rakt ut i hemmen, med en riktad informationsfolder om klimatkrisen? Kan man tänka sig att det blir ett av resultaten av det? Det skulle jag vilja veta från ministern.
Jens Holm (V):
Jag förstår att Miljöpartiets språkrör är oroad över att Vänsterpartiet är det parti som rankas högst av miljö- och klimatrörelsen inte bara i Sverige utan även i Europa.
Jag skulle kunna göra det här till en debatt om de motorvägar som Isabella Lövin är med och sanktionerar som minister i regeringen, om de fossilsubventioner som finns i regeringens budget, om att regeringen har höjt nivåerna i bonus-malus så att Volvos SUV:ar ska kunna få klimatbonus från regeringen eller om Arlandas expansion och ett fördubblat flygande. Men låt oss lämna den debatten åt sidan.
Jag kan ta den vilken dag i veckan som helst med Isabella Lövin, men nu vill jag prata om hur vi kommunicerar direkt med svenska folket för att engagera alla i klimatkampen. Jag frågade tidigare men fick inget svar: Vad kan vara bättre och effektivare än att skicka ut information rätt ut till de svenska hushållen så att den landar på middagsbordet och så att frågan kan diskuteras på skolor och arbetsplatser?
Vad kan vara mer effektivt än ett riktat hushållsutskick? Jag har svårt att se någonting som är mer effektivt. Sedan håller jag fullt ut med om alla de andra viktiga sakerna som Naturvårdsverket, SMHI och andra gör, för jag tycker att frågan är så viktig just utifrån det perspektiv som Isabella Lövin tar upp, nämligen den desinformation som sprids om klimatfrågan. Då är det viktigt att vi politiker tar ledningen och berättar att det här är en sanning.
Mer än 99 procent av världens forskare säger att klimatkrisen är här och att vi måste göra mer. Även Sverige måste göra mer. Återigen, herr talman, vill jag fråga: Kan det vara så att åtminstone ett av förslagen efter den utredning som har aviserats faktiskt blir ett riktat hushållsutskick om klimatkrisen? Är det någonting som miljö- och klimatministern kan tänka sig?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka för svaret på min interpellation. Sedan 2012 gör Trafikverket tidsvärderingar av olika trafikslag. Man beräknar hur mycket en förlorad timme kostar beroende på om resan görs med bil, tåg eller buss, exempelvis.
En förlorad timme kostar 42 kronor för bussresenären, 78 kronor för den som reser med tåg och, enligt uppskattningarna med hjälp av Trafikverkets modell, 116 kronor för den som reser med bil. Bilistens tid räknas alltså mycket högre än buss- och tågresenärens.
Detta är subjektiva värderingar som baseras på intervjuer och kontakter med resenärerna. Värderingarna ligger sedan, precis som infrastrukturministern är inne på, till grund för politiska beslut och infrastrukturplanering.
Om bilistens tid är dubbelt så viktig som bussresenärens och ungefär 50 procent viktigare än tågresenärens är det inte alltför långsökt att det ligger nära till hands att göra det lättare att bygga mer vägar och bygga ut kapaciteten så att bilisterna förlorar mindre tid.
Detta har kritiserats av trafikplanerare, forskare, tjänstemän på Naturvårdsverket, miljörörelsen och så vidare. Man menar att kollektivtrafikresenärernas tid underskattas till förmån för dem som reser med bil.
Trafikverket ska nu få komma till trafikutskottet här i riksdagen och redogöra för sina tidsvärderingar.
I sitt svar hänvisar infrastrukturministern till ett uppdrag i regleringsbrevet för Trafikverket. Infrastrukturministern läste upp uppdraget, fru talman. Det handlade om alternativa prognosscenarier om en minskad trafikutveckling. Bland annat ska klimatmålet inkluderas i dessa alternativa scenarier.
Men jag tror faktiskt inte att detta uppdrag kommer att lösa problemet. Jag vill fråga ministern vad syftet med uppdraget till Trafikverket är.
Är syftet att kollektivtrafikanternas tid ska uppvärderas när man gör tidsprognosvärderingar i framtiden, eller åtminstone att alla resenärers tid värderas lika så att tiden är lika viktig för den som reser med buss eller tåg som för den som reser med bil? Vad är annars syftet med uppdraget?
Jag måste fråga det, för jag förstår inte fullt ut det uppdrag som Trafikverket har fått av ministern.
Jens Holm (V):
Visst har Trafikverket i uppdrag att kontinuerligt utveckla sina modeller. Men någonstans sänder vi politiker ändå en signal till våra myndigheter när det gäller inom vilken ram vi vill att de ska göra sina modeller och helt enkelt vilka mål de ska ha för de planer som tas fram. Det är ju precis detta som regleringsbrevet handlar om.
Jag frågade om punkt 15 i regleringsbrevet, som ministern hänvisar till. Kommer uppdraget till Trafikverket att innebära att Trafikverket kommer att ta större hänsyn till våra mål på miljö- och klimatområdet? Är det detta som är syftet med uppdraget i punkt 15 i regleringsbrevet?
Det vore väldigt bra att få klarhet om vad intentionen från ministern är med uppdraget i regleringsbrevet. Jag ser en annan problematik i de tidsvärderingskalkyler som Trafikverket gör. Där värderas en förlorad tidsenhet olika beroende på vilket transportslag man reser med.
En förlorad timme med bil kostar helt enkelt mycket mer än en förlorad timme med kollektivtrafik. Vi vet också att män och höginkomsttagare är överrepresenterade när det gäller bilresor medan kvinnor, låginkomsttagare, barn och pensionärer reser mer kollektivt.
Vi vill ha ett jämlikt och jämställt transportsystem som ett tydligt politiskt mål.
Men när vi då har prognoser och tidsvärderingskalkyler som uppvärderar det manliga resandet på bekostnad av det kvinnliga - jag hårdrar det lite, men män reser mer med egen bil och kvinnor mer med kollektivtrafik - undervärderar vi kollektivtrafiken i beräkningarna.
Hur rimmar detta med att vi vill uppnå ett jämställt transportsystem? Anser inte ministern att de värderingar som ligger till grund för framtida beslut blir ett problem? Försvårar de inte uppnåendet av ett jämställt transportsystem?
Före 2012 värderade man all tid lika, såvitt jag förstår. En förlorad timme med bil värderades likadant som en förlorad timme med kollektivtrafik. Men 2012 gick man över till ett system där man kraftigt uppvärderar en förlorad timme med bil. Varför gjorde man på det sättet?
I andra länder har man inte detta system, alltså att man värderar tid olika beroende på transportslag. Varför gör vi så i Sverige? Varför har vi ett system där det värderas mycket högre att resa med egen bil än att resa kollektivt? Och är ministern beredd att agera för att ändra på tidsvärderingssystemet?
Jens Holm (V):
Låt mig vara väldigt tydlig och ge ett konkret exempel på varför underlagen är väldigt viktiga och faktiskt påverkar politiska beslut. Före 2012, då Trafikverket räknade tiden per transportslag lika, hade motorvägsbygget Förbifart Stockholm en väldigt dålig nettonuvärdeskvot - det var i praktiken inte ett samhällsekonomiskt lönsamt projekt.
Men 2012 gjordes beräkningsmodellen om, så att tiden i bil kraftigt uppvärderades på bekostnad av kollektivtrafiken. Som i ett trollslag blev Förbifart Stockholm samhällsekonomiskt lönsam och fick en helt annan nettonuvärdeskvot. Detta är ett konkret exempel på att dessa kalkyler självklart har väldigt stor politisk betydelse.
Tack och lov är de inte det enda underlag som finns, men jag skulle säga att det kanske är det viktigaste underlag som finns då politiska beslut fattas. Jag förstår inte varför vi ska räkna en förlorad timme som mycket mer värd i egen bil än när man reser kollektivt. Man gör inte så i andra länder. Varför ska vi göra det här?
Och varför ska vi värdera mäns tid mer än kvinnors tid om vi jämför resande med bil och kollektivtrafik? Här tycker jag inte riktigt att jag har fått tydliga svar av ministern. Jag ser fram emot det uppdrag som ministern har gett till Trafikverket.
Om bara drygt en vecka ska Trafikverket förhoppningsvis redovisa nya kalkyler, där miljö och klimat uppvärderas. Jag hoppas verkligen att vi kan få en planering som styr utifrån våra miljö- och klimatmål och andra viktiga mål i stället för att baseras på prognoser utifrån ökat bilresande. Jag tackar för den här debatten.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation, men jag måste säga att det var ett mycket knapphändigt svar. Det känns inte som att infrastrukturministern tycker att det är särskilt viktigt att göra det lättare att cykla mer i Sverige. Jag trodde faktiskt att vi var överens om den saken.
Visst är det bra att regeringen har en cykelstrategi, att ett cykelcentrum och kunskapscentrum har tagits fram och att ministern talar sig varm för forskning och utveckling för att främja ökat cyklande. Men väldigt mycket mer behöver göras.
Det hade varit bra ifall vi hade haft tydliga målsättningar som var kvantifierbara så att man kunde följa upp cykelstrategin, så att vi verkligen kunde se att det blir som man vill, nämligen att fler människor använder cykeln för att ta sig till skolan och till arbetet. Att cykla är ju väldigt bra av många skäl. Det är klimatsmart. Det blir inga utsläpp. Det är bra för folkhälsan.
Det blir inga lokala utsläpp i våra städer och så vidare. Ska vi få fler människor att cykla behöver vi inte bara en bra cykelstrategi. Vi behöver också investera mer pengar i att bygga ut cykelinfrastrukturen.
Jag tycker att det är otillfredsställande att vi bara lägger 1 procent av de nationella investeringarna för ny infrastruktur på att bygga ut cykelbanor och cykelvägar. Men det finns också annat som kan göras som faktiskt inte kostar så mycket men som har visat sig vara väldigt effektivt för att göra det lättare för människor att cykla säkert och snabbt.
Sedan 2016 har man här i Stockholm skyltat om vissa gator, ungefär 450 gator, så att man tillåter cykling mot enkelriktat. Där det passar har man gjort det dubbelriktat för cyklister. Man har skyltat tydligt så att bilister, cyklister och fotgängare är medvetna om detta.
Man har också utvärderat reformen, och man konstaterar att detta har underlättat för cykling. Detta har också gjort det säkrare för alla trafikanter. I och med att man kan cykla på gator där man tidigare inte kunde cykla undviker cyklister mer trafikerade gator. Människor anpassar sig också till den nya skyltningen. Bilister kör försiktigare etcetera.
Det har egentligen bara varit plus, skulle jag säga, med Stockholms stads initiativ att låta cyklister cykla mot enkelriktat på vissa gator där det passar. Dessvärre underkände Transportstyrelsen i februari i år Stockholms stads reform. Nu måste alla skyltar tas ned, och man kommer inte längre att ha dubbelriktade gator för cyklister.
Det är väldigt olyckligt, skulle jag säga. Här skulle infrastrukturministern kunna ingripa. Infrastrukturministern skulle kunna ge ett uppdrag till Transportstyrelsen att främja ökad cykling.
Infrastrukturministern skulle kunna ändra i Transportstyrelsens föreskrifter så att man kan tillåta cykling mot enkelriktat, förutsatt att det skyltas väl. Man gör det på många andra ställen i Europa. Jag förstår inte varför det ska vara så svårt att tillåta det här i Sverige.
Jens Holm (V):
Det är visserligen som infrastrukturministern säger: I många andra städer, inte minst runt om i Europa, tillåts cykling mot enkelriktat. Man använder sig av lite olika former av skyltning i det här avseendet.
Jag tycker att det vore bra om vi kunde vara överens om att använda oss av den skyltning som är tydligast för trafikanterna och som får bäst efterlevnad.
Stockholms stad använde sig av skylten C3 - förbud mot motorfordon, tror jag att den kallas - och efterlevnaden var inte alls bra. Det var stor förvirring, och människor bröt helt enkelt mot den skyltningen. Man förstod inte riktigt. Det blev också osäkert för cyklisterna.
Nu när man skyltar med skylten C1, förbud mot infart med fordon och en liten tilläggstavla där det står "gäller ej cykel" har det blivit väldigt mycket tydligare för alla trafikanter. Det har varit väldigt uppskattat, och de dubbelriktade cykelgatorna används av väldigt många cyklister i Stockholm.
Då tycker jag att det är olyckligt, och det känns nästan lite grann som paragrafrytteri, när en myndighet slår ned på en så uppskattad och framgångsrik reform som det här har varit i Stockholms stad. Det är alltså 450 gator som har dubbelriktats för cyklister.
Skyltningen används även i andra europeiska städer, så jag tycker att det känns som om man här i Sverige och i fallet Stockholm gör en väldigt snäv tolkning av våra bestämmelser. Det är dock uppenbart att vår myndighet nu har gjort den här tolkningen, och då ligger bollen hos oss att berätta för myndigheten att här blev det fel.
Ministern och regeringen kan ju ändra i förordningar och föreskrifter till våra myndigheter, så ministern skulle alltså kunna ändra i föreskrifterna till Transportstyrelsen så att Stockholms stad och andra kommuner som använder skyltningen C1 kan fortsätta att använda den skyltning som de själva tycker fungerar bäst för trafikanterna i den staden.
Jag vill därför återigen fråga ministern om han är beredd att ta en dialog med och sedan återkomma till Transportstyrelsen med instruktioner som möjliggör den mest effektiva skyltningen så att vi kan tillåta dubbelriktade gator för cyklister där det passar.
Jens Holm (V):
Vad bra att ministern vill främja ökad cykling! Det är precis vad vi i Vänsterpartiet vill, och det är därför vi vill anslå mer pengar till utbyggd cykelinfrastruktur. Det är därför vi vill ha konkreta, tidsatta och kvantifierbara mål i cykelstrategin. Det är också därför vi vill trimma det som vi redan har.
Det finns nämligen en del enkla åtgärder som kommunerna kan göra - till exempel dubbelrikta gator som är enkelriktade för bilar så att man kan cykla där. Därför är det lite hoppfullt, fru talman, att ansvarig minister säger att han är beredd att titta på frågan om det visar sig vara ett problem. Tomas Eneroth!
Vad kan vara en tydligare signal till oss lagstiftare när vi nu får se att här finns ett problem? Det handlar om 450 gator i Stockholms stad. Vi har en mängd andra kommuner som använder samma skyltning som man har gjort i Stockholms stad, men vår myndighet tolkar de lagar och regler som vi är överens om på ett sådant sätt att denna skyltning inte får användas.
Därmed kan man inte tillåta cykling mot enkelriktat. Jag vill därför fråga infrastrukturministern: Vilken ytterligare information behöver infrastrukturministern för att han ska förstå att det här är en väldigt viktig fråga? Har infrastrukturministern varit i kontakt exempelvis med Stockholms stad i frågan? Har han varit i kontakt med Cykelfrämjandet och Sveriges Cykelstäder som pekar på att detta är en viktig fråga?
Vi måste kunna fortsätta att tillåta cykling mot enkelriktat. Om den skyltning som man har använt sig av i Stockholms stad är den mest effektiva och den som fungerar bäst, ja, då tycker jag, fru talman, att det är dags att vi ändrar i föreskrifterna till Transportstyrelsen. Är ministern beredd att göra det?