KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Sylvia Lindgren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Sverige ska kunna ta till vara den kompetens som nu riskerar att skingras och/eller att drabbas av arbetslöshet med anledning av varslen på Ericsson. De reformer som presenterades i budgetpropositionen för 2009 syftar till att möta den ekonomiska försvagningen. I propositionen föreslogs bland annat en förstärkt politik för arbete och företagande samt viktiga framtidsinvesteringar i forskning och infrastruktur.
Den forsknings- och innovationsproposition som regeringen presenterade i oktober är vad gäller resurstillskott den största någonsin. I propositionen föreslogs bland annat kraftiga satsningar med strategisk betydelse för det svenska samhället och näringslivet. Regeringen anser dock att den allvarliga situationen på arbetsmarknaden motiverar ett förstärkt stöd till arbetssökande. Regeringen har därför presenterat ett omfattande arbetsmarknadspolitiskt paket. Innehållet i detta har jag presenterat i flertalet andra interpellationssvar.
I det här sammanhanget vill jag dock särskilt nämna att paketet bland annat innehåller en utökning av antalet platser i arbetspraktik och införandet av en ny insats, praktisk kompetensutveckling, som riktar sig till personer med arbetslivserfarenhet. Arbetsförmedlingen har också fått i uppdrag att förstärka matchningsverksamheten och ge ett tidigt och individanpassat stöd för att kunna hjälpa arbetssökande tillbaka till arbete. Jag konstaterar att de åtgärder som jag har nämnt här kommer att ge ett direkt och effektivt stöd till personer som förlorar arbetet.
Regeringens politik för att få fler i arbete och bekämpa människors utanförskap ligger därmed fast.
Sven Otto Littorin (M):
År 2002 skrev jag en uppsats på temat avknoppningar från det brittiska universitetssystemet. Det var just för att se hur man på olika sätt kan se ta forskning och kommersialisera den inom ramen för ett offentligfinansierat universitetssystem. Det var oerhört intressant. Jag borde gräva fram den igen. Jag gjorde samtidigt en översyn av avknoppningar från de större företagen och metodiker för att få ut forskning som annars hade legat kvar på hyllan till kommersialisering i mindre företag. Jag tittade på två goda exempel.
Det ena var Saab Venture Capital Council, och det andra hette Ericsson Business Development. Det var två inbyggda system för att få ut forskning som annars hade legat på hyllan. Det var en parentetisk information, men det finns erfarenheter och system som är väldigt bra i det svenska systemet. För att det där ska fungera ordentligt kan man inte vara passiv och göra som Socialdemokraterna gjorde, att vara njugg i kanten när det gäller forskningsmiljarderna.
Det är därför som jag blir lite bekymrad när Sylvia Lindgren anklagar oss för passivitet. Forsknings- och innovationspropositionen har 5 miljarder extra i resurstillskott till forskning och utveckling, varav 1,8 miljarder till strategiska forskningsinsatser. Den är mer än dubbelt så omfattande som sina föregångare, som Socialdemokraterna hade ansvar för. Är det passivt och oengagerat? Nej, jag tycker inte alls det.
Jag tycker att det ger god grund för att säga att vi just gör det som Sylvia Lindgren efterfrågar. Detta tillsammans med de 7,3 miljarderna i nya pengar till exempel till utbildningssystemet och arbetsmarknadspolitiken syftar till att skapa förutsättningar för att vi även i morgon ska kunna både ha några fler svenska nobelpristagare och se till att vi har jobb och spetskompetens i företag med tung forskningsinriktning kvar i Sverige.
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck går som vanligt långt ifrån själva interpellationen och gör ett generalangrepp på regeringen och arbetsmarknadspolitiken, men det är Patrik Björck naturligtvis berättigad att göra.
Vi har ju flera gånger diskuterat våra meningsskiljaktigheter, och jag vet att Socialdemokraterna återigen - alltid, alltid, alltid - ägnar sig åt ersättningar, a-kassa och andra saker och är totalt blinda när det gäller att prata om jobben, var de nya jobben ska komma och de ersättningsjobb som ska komma efter den internationella finanskrisens härjningar på svensk arbetsmarknad. Det är lite sorgligt, tycker jag.
Jag noterar att jobbrådslaget föreslår sänkta avgifter och höjt tak i a-kassan till en kostnad av närmare 20 miljarder kronor. Det motsvarar ganska exakt det man får in på att fördubbla arbetsgivaravgiften för unga. Det här tycker jag är illustrativt för skillnaderna oss emellan. Socialdemokraterna vill höja ersättningar, höja taket i a-kassan och göra det dubbelt så dyrt att ha ungdomar anställda. Det är väl ungefär svaret på Patrik Björcks fråga.
Varför vill jag inte höja taket i a-kassan? Därför att vi hellre vill göra det billigare att anställa ungdomar än att höja taket i a-kassan som går att försäkra bort, vilket i princip samtliga Sacoförbund, samtliga TCO-förbund och hälften av LO-förbunden visar.
Sven Otto Littorin (M):
Med all respekt, Patrik Björck, var det någon som begrep vad du sade? Jag bara konstaterar återigen att här står de två bilderna av politiken mot varandra. Det är en socialdemokrati som förlorade valet 2006 på jobbfrågan därför att man bara pratade ersättningar, ersättningar, ersättningar och aldrig någonsin pratade om hur de nya jobben ska komma till.
Det vi nu debatterar är typexemplet på att Socialdemokraternas omprövning av jobbpolitiken är helt obefintlig. Jag vill inte höja taket i a-kassan därför att det kostar alldeles för mycket. Jag vill hellre använda skattemedel till insatser som ger bättre förutsättningar för nya jobb. Ingen vill väl att folk ska gå på a-kassa? Låt oss då diskutera hur de nya jobben ska komma till efter den internationella finanskrisens härjningar på svensk arbetsmarknad.
Socialdemokraternas a-kasseslöseri kostar 20 miljarder kronor och finansieras med fördubblade arbetsgivaravgifter för unga. Ni ska göra det dubbelt så dyrt att anställa ungdomar för att folk med lite högre löner ska få mer ersättning när de inte jobbar. Man kanske inte får säga så i talarstolen, men jag tycker att "hål i huvudet" är ett rätt bra och betecknande begrepp. Jag går tillbaka till det som interpellationen handlar om. Det finns två frågor där.
Den första är: Vad avser arbetsmarknadsministern att göra för att den generella välfärden ska behållas? Svaret är enkelt: Fler i arbete! Det är det enda sättet att se till att vi kan garantera någon som helst välfärd. Det handlar inte om ersättningar i a-kassan, utan det handlar naturligtvis om att fler jobbar och betalar skatt. Då ska man se till att göra det billigare och enklare att anställa och inte göra det mer lönsamt att inte arbeta. Den andra frågan är: Vad avser arbetsmarknadsministern att göra för att färre ska behöva teckna tilläggsförsäkringar?
Då hänvisar jag till mitt ursprungssvar. Jag tycker inte att det är ett mål att färre ska ta tilläggsförsäkringar. Den som vill och har möjlighet till det genom kloka fackförbund som agerar i sina medlemmars intressen kan naturligtvis ha möjlighet att göra på det sättet.
Sven Otto Littorin (M):
Ja, jag ber om ursäkt om jag var lite för engagerad i mitt förra inlägg! Men det är alltid lika roligt att debattera med Patrik Björck, för vi är båda två rätt engagerade personer. Jag skulle säga så här: Återigen ser vi, tycker jag, skillnaden oss emellan, nämligen i det faktum att Patrik Björck och jag har haft jag vet inte hur många interpellationsdebatter. Är det 30? Det är något i den stilen. Och det är alltid lika trevligt och roligt. Men det handlar bara om en sak. Det handlar nämligen bara om ersättningar. Och det handlar aldrig om hur de nya jobben ska komma fram.
Jag kan tycka att det någon gång, Patrik Björck, skulle vara trevligt om du och jag kunde debattera vad det är för ersättningsjobb som ska komma när de gamla försvinner. Nu vet vi att vi har recession, alltså ekonomisk tillbakagång, i 90 procent av världens länder. Vi vet att svensk ekonomi är väldigt liten och öppen. Hälften av vår ekonomi är exportbaserad, och i verkstadsindustrin är siffran uppåt 80-90 procent. Det är klart att vi inte kan vara immuna mot den enorma nedgången och finanskrisens härjningar på svensk arbetsmarknad.
Det hade inte ni gjort heller, om ni hade suttit här. Då måste vi hantera detta, och vi måste se till att vi har möjligheter att ge förutsättningar för jobben framöver att komma tillbaka och växa när konjunkturen vänder. Då är det klart att några saker kan vi säkert vara överens om - utbildningar och vad det nu kan vara - som är bra insatser i de här tiderna. Men det som skiljer oss åt är vad vi vill använda skattebetalarnas pengar till.
Jag menar att det är en väldigt bra idé att sänka kostnader för företag att anställa, att se till att folk har mer pengar kvar i plånboken med jobbskatteavdrag och annat, medan Patrik Björck konsekvent bara pratar om a-kassa och ersättningsnivåer. Och på det sättet är intet nytt under solen.
Sven Otto Littorin (M):
Prognosen om en miljon förmedlade jobb i år kom i Arbetsförmedlingens decemberprognos, samtidigt som de talade om 145 000 nya arbetslösa. Erfarenheten är att det även i väldigt svaga tider omsätts rätt många jobb på svensk arbetsmarknad. Jag håller naturligtvis med Berit Högman: När det är sämre tider är det väsentligt svårare att hitta jobb. Kvalifikationerna ökar. Det blir svårare, och det blir färre som omsätts. Naturligtvis är det så.
Men även av det skälet tror jag att det är viktigt med coacher, som snabbt kan fånga upp och coacha inte bara till de jobb som omsätts utan också till utbildning och också vara en kontaktpunkt som gör att man om man är ung och har blivit arbetslös inte tappar kontakten med arbetsmarknaden, utan försöker ha den.
Men till syvende och sist handlar allting om var de nya jobb ska komma någonstans som ska växa fram som ersättning för de jobb som går förlorade i den internationella finanskrisens härjningar på arbetsmarknaden. Det kan vi ta i en annan diskussion!
Sven Otto Littorin (M):
Berit Högman har frågat mig vilken utvärdering gällande Arbetsförmedlingens upphandling av kompletterande aktörer jag har tagit initiativ till och vilka resultat den har gett samt vilka slutsatser jag och regeringen har dragit av detta inför nästa upphandling. Jag vill börja med att konstatera att det länge har funnits alternativa aktörer till Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingens monopol avskaffades redan 1993. Då upphörde kravet på tillstånd från dåvarande Arbetsmarknadsstyrelsen för att bedriva privat arbetsförmedling. Med detta vill jag säga att kompletterande aktörer inte är något främmande i svensk arbetsmarknadspolitik.
Regeringen har däremot tagit fasta på den potential som finns av företag runt om i landet för att bidra till att stödja personer att komma i arbete. Jag menar att kompletterande aktörer har en viktig uppgift för att minska utanförskapet och att det är nödvändigt att använda även andra kontaktnät och arbetsformer än de den offentliga arbetsförmedlingen har. Inga vägar ska vara oprövade. Jag välkomnar därför alla initiativ till privat arbetsförmedling, inte minst sådana som vill hjälpa dem som har svårast att få arbete.
I samband med att Arbetsförmedlingen fick i uppdrag att genomföra upphandlingar av kompletterande aktörer fick myndigheten också i uppdrag att följa upp vilka tjänster som upphandlats och vilka åtgärder som vidtagits i övrigt med anledning av uppdraget. Även i år har Arbetsförmedlingen fått ett sådant uppdrag. Jag kan försäkra Berit Högman om att regeringen noga följer effektiviteten i de kompletterande aktörernas verksamhet, på samma sätt som regeringen självfallet följer att Arbetsförmedlingens verksamhet bedrivs på ett effektivt sätt.
Sven Otto Littorin (M):
Jag är inte omedveten om att Berit Högman och Socialdemokraterna inte gillar privata alternativ och sociala företag. Jag är av en annan uppfattning. Jag tycker att det är bra att få in fler som jobbar för att fler ska komma in på arbetsmarknaden. En vänta-och-se-politik som Socialdemokraterna föreslår och att lägga in en lägre växel, vad leder det till? Det leder bara till det som Socialdemokraterna ofta brukar kritisera oss för, nämligen att vara senfärdiga. Det är väl ingen bra idé.
Låt oss i stället steg för steg jobba med fler med kompletterande kompetenser som på bästa sätt kan jobba för att få ut fler. Sedan måste alla system omvärderas och utvärderas för att höja förmågan och öka måluppfyllelsen. Det är viktigt att komma ihåg att detta är kompletterande aktörer.
Det är inte en delprivatisering och heller inte en ersättning utan just ett komplement för att få in den kompetens som man har svårt att rekrytera till sig.
Sven Otto Littorin (M):
Som jag nämnde pågår just nu tre olika utvärderingar. IFAU gör sin, Riksrevisionen gör en som åtminstone angränsar och på vårt uppdrag gör Arbetsförmedlingen själv en utvärdering. Man har ändrat sin organisation när det gäller en upphandlingsorganisation för att få detta att fungera ännu bättre. I grunden är det återigen väldigt bra att vi har fler som arbetar på att så många som möjligt kommer ut på arbetsmarknaden. Det är svåra grupper.
Vi vill bjuda in dem som har kompetens som vi inte kan anställa hos oss att komplettera våra duktiga arbetsförmedlare så att man når det bästa resultatet. I grunden delar jag naturligtvis Berit Högmans grundläggande inställning; skattemedel ska användas på bästa sätt. Jag är fullt medveten om att om man gör stora upphandlingar finns det risker. Det är klart. Det är dem vi löpande utvärderar för att se till att medlen används på rätt sätt.
Sven Otto Littorin (M):
Ann-Christin Ahlberg har frågat mig vad jag avser att göra för att fler ska få stöd genom skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare. Ann-Christin Ahlberg menar att Borås stad inte har anvisats sådana platser på grund av att Arbetsförmedlingen inte har tillräckligt med resurser. De resurser som Arbetsförmedlingen förfogar över ska på ett flexibelt sätt prioriteras och fördelas där behoven finns. Det är Arbetsförmedlingen som svarar för att detta sker. Det är också myndighetens ansvar att främja andelen övergångar till arbete.
Det gäller såväl övergångar till arbeten utan stöd som övergångar till andra subventionerade arbeten. Därigenom kan också fler få stöd genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder, exempelvis genom skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare. Skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare och andra subventionerade arbeten i form av lönebidrag, utvecklings- och trygghetsanställning och Samhallanställning är alla viktiga för att bryta utanförskapet, skapa sysselsättning och ge möjlighet till arbete med eller utan stöd.
Mot denna bakgrund avser jag att för närvarande inte vidta några ytterligare åtgärder.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först hälsa till alla assistenter på Arbetsmarknadsdepartementet som sitter där uppe på läktaren. De är mina medarbetare, och jag hälsar dem särskilt välkomna. Det är oerhört lätt att hålla med Ann-Christin Ahlberg i grund och botten om allting hon säger. OSA är en god brygga in för många personer som har svag förankring på arbetsmarknaden.
Jag skulle vilja säga att OSA tillsammans med lönebidragsanställning, utvecklingsanställning och trygghetsanställning egentligen är de former vi har för särskilda insatser för sökande med någon typ av funktionsnedsättning. Det glädjande är att regeringen har beslutat sig för att lägga ytterligare nästan 2 1⁄2 miljard extra på Samhall- och lönebidragsanställningar under mandatperioden.
Om vi räknar det antal personer som omfattas av lönebidrag, OSA, utvecklingsanställning och trygghetsanställning går vi från 61 841 personer år 2005 till 70 403 personer år 2008. Det är alltså en kraftfull ökning, och den största delen av den kom från 2006 till 2007. Det är naturligtvis glädjande. Man kan ställa sig en fråga.
På nationell nivå är anslaget för särskilda insatser för funktionshindrade, där OSA finansieras, för närvarande fullt utnyttjat. Då inställer sig naturligtvis Ann-Christin Ahlbergs underliggande fråga: Det räcker inte - borde det inte vara mer? Jag kan säga att jag kan dela den bedömningen. Jag hade gärna sett att vi hade kunnat anslå mer resurser till anställningar, till exempel genom OSA.
Det är ett bra sätt att hjälpa personer som har varit borta länge att få en möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Därmed inte sagt att jag kan utlova att det blir så. I dessa tider är det många som slåss för olika typer av insatser i de offentliga finanserna. Men jag delar i grunden både Ann-Christin Ahlbergs beskrivning och hennes ambitionsnivå.
Sven Otto Littorin (M):
Det här skulle kunna bli min kortaste interpellationsdebatt. Jag skulle bara kunna säga att jag håller med. Jag förtydligar det med att säga att vi har satt pengar och åtgärder efter orden. Det handlar som sagt om 2 1⁄2 miljard extra under mandatperioden, 9 000 fler på arbetsplatser i skyddade anställningar. Sedan kan jag i grund botten bara hålla med om allt Ann-Christin Ahlberg säger.
OSA-anställningar är ett väldigt bra sätt för många med just den typen av problembilder eller behov som Ann-Christin Ahlberg redogör för att komma in på arbetsmarknaden och därigenom både kunna få framtidstro, förhoppning, möjligheter och deltagande. Det är naturligtvis också ett sätt att begränsa kostnader i andra ändar.
Men i grund och botten handlar det inte om det, utan det handlar om värdighet, om möjligheten att faktiskt efter ett tufft liv kunna vara med oss andra, att ha en arbetsgemenskap att gå till och känna trygghet i den. Det är oerhört viktigt.
När vi löpande tittar efter hur de olika insatserna ska viktas är det klart att vi kommer att väga den typen av argumentation väldigt tungt in i vårt budgetarbete framöver. Jag kan egentligen inte säga mycket mer än så. Jag delar Ann-Christin Ahlbergs grundläggande uppfattning i den här frågan.
Sven Otto Littorin (M):
Lova och lova. Det ska en hålla sig ifrån om en inte vet vad en gör. Så skulle man kunna säga. Jag vill säga så här: Det löfte jag kan ge är att jag är överens med Ann-Christin Ahlberg om den grundläggande inställningen till OSA-anställningar. Det är något väldigt bra. De som har den typen av anställningar gör ett väldigt bra jobb, och det är tur att de har möjlighet att den vägen vara med.
Jag kan också lova att vi naturligtvis framöver i budgetarbetet ska se över möjligheten att öka antalet OSA-anställningar. Det är ett löfte.
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck har frågat mig om jag avser att ta några initiativ med anledning av TCO:s rapport Svensk a-kassa i strykklass . Patrik Björck menar att rapporten visar att regeringens politik byggt på en felaktig verklighetsuppfattning. Regeringen bedriver en politik som dels syftar till att fler människor ska få ett arbete, dels till att det ska bli mer lönsamt att arbeta. En viktig del i denna politik är införandet av jobbskatteavdraget, en annan är de förändringar i arbetslöshetsförsäkringen som gjorts i syfte att stärka försäkringens roll som omställningsförsäkring.
Regeringens ambition är att arbetslöshetsförsäkringen ska ha en långsiktig och hållbar struktur som fungerar väl i såväl hög- som lågkonjunktur och som både ökar och skapar incitament hos arbetslösa att aktivt söka arbete. Patrik Björck talar om verklighetsuppfattning. När det gäller svåra politiska frågor uppstår ofta vitt skilda åsikter; beroende på vilken aspekt som belyses kan forskning och rapporter ge olika svar. Regeringens bedömningar bygger på forskning om reformer av liknande slag.
Genomförda reformer följs sedan upp för att se om det faktiska utfallet stämmer överens med vad man förväntade sig. Om så inte är fallet, eller om ny forskning eller fakta pekar på andra effekter, ses bedömningarna över. Jag håller med om mycket i rapporten, men regeringens bedömningar bygger som sagt på många olika forskningskällor. En enskild rapport som endast belyser en sida av en svår fråga är inte tillräckligt för att regeringen ska förändra sin politik.
Sven Otto Littorin (M):
Återigen är detta en interpellationsdebatt och en diskussion med Patrik Björck som bara handlar om ersättningar och ersättningar samt a-kassa och a-kassa. Inte ett ord om var de nya jobben ska komma i spåren av den internationella finanskrisens härjningar. Inte ett ord om framtida industrijobb eller framtida arbetsmarknad utan bara ersättningar. Det är naturligtvis ett val man gör, att prata om det i stället för det som är framtiden.
När det gäller TCO-rapporten kan jag bara konstatera att analysen i rapporten är begränsad till det ekonomiska bortfallet. Det är intressant, viktigt och bra. Man pratar bara om ersättningsnivåer och tar inte hänsyn till eventuella skillnader vad gäller arbetslöshetsförsäkringens täckningsgrad, ersättningsperiodens längd, arbetsvillkor, avgifter eller vilka system som finns när en arbetslös utförsäkras, alltså vad man går till efteråt.
Man tittar på en aspekt av arbetslöshetsförsäkringen men inte helheten. Det kan bara konstateras att den svenska konstruktionen av arbetslöshetsförsäkringen gör att låginkomsttagare får relativt höga ersättningar medan höginkomsttagares ersättningar blir relativt sett lägre eftersom vi har vårt tak där vi har det.
Då ska man komma ihåg att 1996 till exempel, när vi hade en socialdemokratisk regering, valde Patrik Björcks partikamrater att sänka ersättningsnivån till 75 procent och sänka taket till 564 kronor. Sanningen är naturligtvis aldrig svart eller vit. Sanningen är lite grann den man vill att den ska vara, uppenbarligen, för det är ungefär så Patrik Björck argumenterar.
Jag kan konstatera att Patrik Björck gång efter gång vill prata ned den svenska arbetslöshetsförsäkringen. Han pratar om att den är totalt raserad. Han pratar om att den är dålig och vad det nu kan vara. Jag skulle nog tycka att det var en god idé om vi tillsammans kunde prata upp den svenska arbetslöshetsförsäkringen och se till att fler gick med, om vi kunde se till att göra så att fler hade möjlighet till ett inkomstrelaterat försäkringsskydd.
Det förslag som utredaren Sören Öhman tog fram härförleden om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring har Patrik Björck i flera debatter med mig förkastat. Uppenbarligen ska vi inte ha en arbetslöshetsförsäkring med ett inkomstrelaterat försäkringsskydd som täcker alla på svensk arbetsmarknad, annars hade ni ju inte lämnat 700 000 personer utanför, som var fallet när vi tillträdde. Det här kan vi diskutera i all oändlighet. I grunden är det här en intressant rapport, om det är den vi ska diskutera. Den beskriver en dimension.
Det finns många fler som tecknar bilden av hur en arbetslöshetsförsäkring ser ut och fungerar.
Sven Otto Littorin (M):
Vilka initiativ avser arbetsmarknadsministern att vidta med anledning av TCO:s rapport är frågan i interpellationen. Svaret är: Inga. Varför? TCO:s rapport är inte världens hela sanning. Det är en del av sanningen och naturligtvis en partsinlaga. TCO-rapporten tittar enbart på en parameter och missar flera andra, som jag gav uttryck för i mitt förra inlägg. Jag vidhåller att vi har en av världens bästa arbetslöshetsförsäkringar om man tittar på mer än bara en parameter.
Valet av parameter avgör naturligtvis utfallet, hur man studerar de olika systemen. Återigen ser jag väldigt mycket fram emot att debattera jobben med Patrik Björck vid ett annat tillfälle där vi kan diskutera saker som handlar om hur nya jobb ska komma fram och inte bara prata ersättningar och arbetslöshetsförsäkring.