KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Vi kan diskutera form hur länge som helst, men vad handlade egentligen beslutet den 18 december om? Det handlade om att riksdagen sa nej till nedläggningen av Bromma flygplats. Att tillkännagivandet sedan formulerades som ett förslag om att tillsätta en samordnare var första steget.
Det är naturligtvis därför själva sakfrågan diskuteras mycket, så det är inget bispår på något sätt. Precis som jag sa tidigare bygger beslutet i riksdagen givetvis på de argument som fanns och finns för och emot en nedläggning av Bromma flygplats. Att som Jessica Rosencrantz ställa bostäder mot flygplatser är alldeles fel tänkt i sammanhanget.
Vi kan konstatera att det är uppenbart att det finns en konflikt mellan Socialdemokraterna och Miljöpartiet i den här frågan, inte minst med tanke på de uttalanden Stefan Löfven gjorde före valet. De får nästan ses som ett vallöfte om att det inte var aktuellt att lägga ned Bromma flygplats, och då kan man se det som lite konstigt att frågan några månader efter valet skulle utredas med syfte att lägga ned Bromma flygplats.
Det är naturligtvis bekvämt och ett känt politiskt handgrepp att begrava motsättningar i en utredning, och den här är alltså begravd till den 20 oktober 2016. Priset för detta, med osäkerheten och den uppenbara risken för att tillväxt och jobb i hela landet hindras från att utvecklas så positivt som möjligt, är dock alldeles för högt.
Därför förutsätter jag och Folkpartiet att det här beslutet återkallas. Man kan alltid diskutera vem som styr vem, men i själva sakfrågan tycker jag att det är helt uppenbart att riksdagen har sagt nej till en nedläggning av Bromma flygplats. Det är solklart att riksdagen tycker det.
Lars Tysklind (L):
När vi diskuterar varg har det en tendens att bli mycket svart eller vitt, men frågan ser faktiskt inte ut på det sättet. Det som föranleder den här viktiga interpellationen är precis det som Daniel Bäckström sa: att regeringen återigen vill utreda bevarandestatus och licensjakt.
Vad man kan fråga då tycker jag inte besvaras särskilt väl av dagens svar: Vad är det som konkret har ändrats som föranleder ett sådant beslut? Jag har alltid uppfattat det som att Socialdemokraterna och Alliansen har varit relativt överens i den här frågan - även Folkpartiet i det sammanhanget. Landsbygdsministern skriver att Sverige ska ha en långsiktigt livskraftig vargstam.
För mig och Folkpartiet betyder en livskraftig vargstam per definition att den är jaktbar. Det kan vi nog vara överens om. Jag skulle ändå vilja ta fasta på det som det mycket handlar om, det som också Daniel Bäckström tar upp: oron hos de berörda människorna, de som bor i trakter med mycket varg.
Signalerna att man återigen ska utreda tror jag får människor att känna - visa av skadan, skulle jag vilja påstå, och oberoende av vem som har styrt och ställt: Ska vi återigen inte få vara med och påverka? Det är bristen på dialog och på förståelse för svårigheten att leva tillsammans med varg som har skapat egentligen helt onödiga motsättningar.
Människor måste i alla sammanhang känna att de kan vara med och påverka sin situation. Det är väl bristen på det som har skapat tonläget i debatten som har varit. För att se tillbaka på vinterns licensjakt tror jag att landsbygdsministern får tillstå att det kom dubbla budskap från regeringen.
Det var nästan så att vi fick dem samtidigt i samma direktsändning i tv: Först sa landsbygdsminister Bucht att han i princip välkomnade vargjakten. Strax efteråt sa miljöministern att hon tyckte att det var olyckligt.
Det är klart att sådana typer av dubbla budskap från regeringen förvirrar de människor som berörs. Vi talar nu om att vi ska ha en långsiktigt hållbar vargpolitik. Det är vi nog alla besjälade av att vi faktiskt ska ha. Samtidigt måste vi naturligtvis rätta in oss efter EU-reglerna.
Det är en självklarhet att EU:s art- och habitatdirektiv ska gälla även i Sverige. Men det finns många andra punkter där vi de facto nationellt styr och ställer om hur man ska uppfylla de kraven. Det är ju inte så att vi exakt föreskriver hur man ska göra det eller på vilken nivå besluten ska tas.
Vi tycker från Folkpartiets och min sida att vi har kommit långt i den diskussionen och fått känslan att vi nu har möjlighet att fatta regionala och lokala beslut, naturligtvis utifrån en ständig uppföljning av bevarandestatus. Man kan nästan få intrycket att regeringen säger att man ska utreda bevarandestatus igen för att kunna ha en licensjakt som är relevant.
Men varje års beslut om licensjakt bygger ju på att man har gått igenom detta. Det är en kontinuerlig process. Man måste inte ta jättestora omtag hela tiden. Återigen vill jag lyfta fram att vi måste ta de människor det berör och deras oro på allvar och låta dem vara med väldigt centralt i dialogen.
Lars Tysklind (L):
För att det nu inte ska finnas några tveksamheter: Folkpartiets mål när det gäller rovdjurspolitiken är att vi ska ha en gynnsam bevarandestatus på alla våra rovdjur, inklusive vargen. Det kan vi nog vara överens om allihop, och jag tror inte att någon egentligen förfäktar en annan åsikt.
Precis som föregående talare tog upp i slutet av sitt inlägg kan jag dock undra vad det är som har förändrats i sak, alltså konkret i sak, som gör att man nu återigen vill utreda frågan. Det är det detta handlar om. Det handlar nämligen mycket om tydlighet och signalverkan ut till människor. Man kan inte tala om hur det blir nästa år, och allting blir osäkert igen.
Ute bland människor har det ändå byggts upp en form av trygghet i att de kan vara med och påverka. Det har naturligtvis i sin tur ökat acceptansen för att vargen finns, vilket är oerhört viktigt och grundläggande om vi nu vill ha en livskraftig och genetiskt frisk vargstam i landet. De människor som bor i närheten måste acceptera det, annars finns kanske risk för både det ena och det andra ur jaktsynpunkt.
Jag pratade om dialog, och jag noterade som sagt att det första som tas upp är vad forskarna tycker och tänker. Det är väl oerhört bra att de är med, men återigen är det de människor som bor på ställen där man får sina tamdjur rivna som måste känna att de är med.
Jag har pratat med människor som gjort allt i sin makt för att hindra vargen att komma in, och ändå har de råkat ut för väldiga angrepp och fått sina får rivna. Det är klart att det måste kännas tungt. Jag vill också säga att det inte finns något motsatsförhållande mellan en kontrollerad jakt och de förebyggande åtgärder vi talar om.
Det är naturligtvis i stället ett samspel i det här sammanhanget.
Lars Tysklind (L):
Det är en mycket viktig fråga som Boriana Åberg tar upp. Den handlar om signaler till den svenska sjöfarten. I och för sig kan man säga att det är ett korrekt svar som finansministern ger, att det är så man handlägger en sådan här sak. Jag kan bara instämma med Boriana Åberg i hennes anförande om vikten av en svensk handelsflotta.
Jag behöver inte upprepa det, för det är vi nog alla medvetna om. Det kom en utredning av Transportstyrelsen i början av februari som heter Utredning av förutsättningarna för svensk sjöfart . Det som främst lyfts fram är att tonnagebeskattning måste införas.
Jag vill inte föregå presentationen av utredningen, men det pågår en uppföljning i trafikutskottet av den svenska sjöfartens konkurrenskraft, och det svar vi konsekvent får när redare intervjuas är att det är en av nyckelfaktorerna. Sedan finns det också andra faktorer. Herr talman! Vi befinner oss i ett kritiskt läge när det gäller utflaggning av svenska fartyg.
Ett tag trodde man att det var över 100 svenska lastfartyg kvar i registret, men det är tydligen bara knappt 100. Till slut blir nivån för låg för att vi ska kunna vara en trovärdig sjöfartsnation och kunna jobba internationellt med miljö- och säkerhetsfrågor.
Vår stora styrka i Sverige är ju att vi har otroligt mycket kompetens på just dessa områden, så det vore en förlust både för oss och för den internationella sjöfarten. Herr talman! Boriana Åbergs fråga är egentligen ganska enkel: Tänker finansminister Magdalena Andersson verka för att regeringen lämnar ett förslag om införande av tonnageskatt? Det är en fråga som det i princip går att besvara med ett ja eller nej.
Man kan säkert hitta fallgropar på vägen, men vi i Folkpartiet, som har drivit denna fråga länge, tycker att det nu är dags att vi ger en tydlig signal till svensk sjöfart om att vi tänker införa tonnageskatt. Det är som sagt ett kritiskt läge, och det byggs fartyg hela tiden. Om sjöfarten och rederierna inte får den signalen funderar de nog både en och två gånger innan de flaggar in i Sverige.
Men om de får en signal om att det är en förändring på gång kan det mycket väl ske att de väljer Sverige, även om tonnageskatten ännu inte är införd.
Lars Tysklind (L):
När vi diskuterar sjöfart handlar det ofta om transportpolitiska mål och så vidare, men i dag handlar det om näringspolitik och om att sjöfarten har alla förutsättningar att kunna bli en stark näring även i Sverige. Vi har visat historiskt att Sverige har varit det. Jag minns från skoltiden när man satte importunderskottet mot sjöfartsnettot och så blev det plötsligt plus.
Det var stort på 60-talet, när Sverige var en stark sjöfartsnation. Jag har några ord till Monica Green. Vi kanske ska avsluta den diskussionen. Det första tillkännagivandet kom faktiskt före år 2000. Det är säkert ingen av oss som mår bra över att det har tagit så lång tid, så jag tycker att vi kan lämna det bakom oss.
Nu handlar det om att den svenskflaggade sjöfarten är en viktig kugge i det svenska maritima klustret. Det är en näring som skapar arbetstillfällen i Sverige. Det är detta vi diskuterar. Det finns en siffra: Ett jobb på sjön ger fyra i land. Man kan diskutera om det stämmer, men det är i alla fall en vedertagen siffra.
Det är väldigt bra att man gör en snabb behandling av utredningen - jag hoppas att det blir så. Ett tydligt besked från regeringen och finansministern är att inriktningen är klar. Den går ut på att vi ska införa tonnageskatt i Sverige så snart som möjligt.
Det skulle ge en tydlig, positiv signal till den svenska sjöfartsnäringen att börja flagga in fartyg. Som jag sa tidigare byggs och levereras nya fartyg, men man väljer inte att flagga svenskt när man möts av osäkerhet. Det är tragiskt.
Lars Tysklind (L):
Vi har just startat denna diskussion, och återigen har vi fastnat i KU-anmälningen. Diskussionen om riksdagens tidigare tillkännagivande om Brommafrågan kanske vi kan lämna därhän och i stället diskutera det mer konkreta?
Hur vi än vrider och vänder på det har ju regeringen tagit beslutet att tillsätta en samordnare för att se om det går att lägga ned flygverksamheten på Bromma och göra det till ett bostadsutvecklingsområde.
När man tar ett sådant beslut måste man se att det alternativ till flygverksamhet som man förespeglar är ett orealistiskt bostadsalternativ. Det är egentligen detta frågan handlar om.
Jag undrar då vad statsrådet tycker om den vision som finns, främst hos Miljöpartiet, om att man ska kunna bygga 50 000 nya bostäder på Bromma flygplats fram till 2030. Området är ungefär lika stort som Hammarby sjöstad. Där har man under 30 år byggt ut 11 900 bostäder.
Stockholms Handelskammare har lyft fram att det man diskuterar egentligen är önsketänkande. När detta blir alternativet i den allmänna debatten blir bilden av vad man har att välja på felaktig. Nästan alla dagens interpellationsdebatter har handlat om ökat byggande och bostadsbrist.
Det är klart att det också är ett samhällsproblem. Men precis som jag nämnde i mitt första inlägg har det inte med detta att göra. Det här är en nationell angelägenhet och en infrastrukturfråga. Det är inte en fråga om Stockholms bostadspolitik, även om det är väldigt viktigt att man kommer igång med det också. Under alla åren i regeringsställning har allianspartierna och Folkpartiet varit drivande där.
Det har funnits tydliga mål hela tiden. Man måste ändå skapa ett regelverk utan statliga subventioner för att få en bostadsmarknad i jämvikt. Inte minst har kopplingen mellan infrastrukturutbyggnad och bostadsbyggande varit en viktig del. Det kommer väl att tas upp här senare i dag. Jag tror att vi är ganska överens när det gäller enklare process och sådant.
Men jag tycker inte att det är detta frågan gäller, utan det handlar om huruvida den bild regeringen ger av alternativet när det gäller bostadsbyggandet på Bromma flygplats är realistisk och vad statsrådet har för synpunkter på det. KU-diskussionen kan vi väl lägga åt sidan så länge och i stället diskutera det konkreta.
Lars Tysklind (L):
Då får jag konstatera att vi tydligen inte kan få några konkreta svar på de här frågorna så länge som KU behandlar detta. Då ska det bli väldigt intressant när det är över och vi får höra hur regeringen tänkte. På något vis måste ändå regeringen ha tänkt när man tillsatte en samordnare mot det tydliga tillkännagivande från riksdagen som kom samma dag.
Det kommer ytterligare ett tillkännagivande nästa vecka i samma fråga, där riksdagen uttalar att Bromma flygplats inte ska avvecklas. Det är klart att det känns lite krampaktigt när vi inte kan diskutera sakfrågan. Jag är inte helt säker på att jag vill acceptera att det är så känsligt att man inte kan diskutera det över huvud taget.
När det gäller den nationella frågan har regeringen genom sitt beslut att utreda frågan skapat en osäkerhet kring utvecklingen för många orter ute i landet. Bromma flygplats är ju en angelägenhet för hela landet. Den osäkerheten ska man få leva med i ett antal år.
Innerst inne känner jag att det möjligtvis finns en dold agenda här, att det egentligen handlar mer om att lägga ned flyget än om att bygga bostäder. Men det kan vi fortsätta diskutera. Det är ju allmänt känt att Miljöpartiet inte är speciellt bejakande när det gäller flyget som transportslag. Trots att vi i de flesta sammanhang talar om att ha ett transportslagsövergripande tänk gäller det inte riktigt för flyget och Miljöpartiet.
Lars Tysklind (L):
Det här är en fråga som vi har diskuterat och debatterat ett antal gånger under förra riksdagsåret. Eftersom vi nu har ett nytt riksdagsår får vi väl starta om igen. Jag kan hålla med Edvard Riedl om att han kanske inte fick så mycket svar på sina frågor.
Men i svaret understryks än en gång att det inte har fattats några beslut om att avveckla Bromma flygplats. På något vis känns det som ett mantra som upprepas. Jag vet inte riktigt hur man ska tolka det, om det egentligen är någonting som pågår, och vet inte vad regeringen vill i grunden. Först och främst kan vi konstatera, precis som Edvard Riedl, att vi har gjort ett tillkännagivande här i riksdagen.
Det gör att det finns en majoritet i riksdagen som inte stöder processen för att titta på en nedläggning av Bromma flygplats. Vi har diskuterat om det har något konstitutionellt värde, och det kanske vi kan lämna därhän. Men icke förty finns det faktiskt en majoritet här i riksdagen - vad det nu kan leda till.
Det som samordnaren uttalade ganska tidigt var att han inte kunde se att det i närtid finns möjlighet att lägga ned Bromma flygplats. Jag uppfattade det då som att Sundström pratade om tiden fram till 2038 och att innan dess är det egentligen inte aktuellt. Nu har vi en period fram till den 20 oktober 2016, och det är klart att det inte är en evig tid.
Men samtidigt är det en osäkerhet om vad som egentligen händer och vad regeringen i grunden vill här. Det tål väl att upprepa de argument vi hade förra riksdagsåret. Vi satte flygperspektivet mot bostadsperspektivet och var trots allt ganska överens om att det här är en nationell fråga och inte en lokal bostadspolitisk fråga i Stockholm.
Sedan är jag naturligtvis den förste att ställa mig bakom att det finns ett problem med bostadsbristen i Stockholm och att det måste lösas. Men de analyser som gjordes visar ändå att det här inte är den snabba lösningen på bostadsbristen i Stockholm, utan den får lösas på annat sätt. Det finns ett systemtänk inom bostadsbyggandet, men det ska vi inte diskutera i dag.
Men jag vill än en gång poängtera, så att vi inte tappar det, att det inte finns något motsatsförhållande mellan Arlanda flygplats och Bromma flygplats. Jag har svårt att se att det skulle finnas. Bromma flygplats är ju navet i den regionala flygtrafiken i Sverige, och detta faktum har inte förändrats sedan vi diskuterade frågan senast.
Lars Tysklind (L):
Jag får hålla med om att det är en repris. Jag vet inte om det är en favorit men dock en repris. Jag kan väl också hålla med ministern om att vi kan lägga denna debatt åt sidan då det inte har tagits några beslut. Men ska vi tolka det som att det inte kommer att tas några beslut heller? Varför pågår i så fall hela denna process som har diskuterats i riksdagen vid åtskilliga tillfällen?
Ska vi kunna lägga debatten åt sidan måste ministern vara mycket tydlig med att det inte finns på dagordningen att lägga ned Bromma flygplats inom de närmaste årtiondena i alla fall - någonsin är kanske att ta i. Det är ungefär det budskap samordnaren ger. Vi har dock inte hört det från ministern.
Men det finns tillfälle, och då får vi kanske ta det beskedet som ett besked. Vi är helt överens om att det är bra att vi har en stor internationell flygplats i Stockholm med allt vad det innebär av fördelar. Swedavia har här en jätteuppgift i att matcha andra flygplatser i vår närhet med direktlinjer och så vidare.
I dagsläget och de närmaste årtiondena spelar Bromma en helt annan roll. Det är en flygplats för destinationen Stockholm och inte en internationell flygplats. Med lite mer tydlighet från ministern skulle vi kunna lägga diskussionen åt sidan. I svaret sägs tydligt att det inte har fattats något beslut. Men frågan är om det kommer att fattas något beslut. Denna tydlighet är det viktigare att komma med.
Lars Tysklind (L):
Jag tycker att det är en ganska intressant diskussion. När vi diskuterar budget blir det väldigt anslagsfixerat. När vi sedan går in och gör utvärderingar är vi väldigt eniga om att det inte är anslagen som är det viktiga utan resultaten. Någonstans i det häradet kanske vi kan diskutera detta.
Det är inte så att vi inte satsar på detta, utan vi satsar ganska mycket pengar. Från Liberalernas sida prioriterar vi detta område - men utifrån de ramar som vi har satt upp. Man kan alltid diskutera hur mycket skatt man ska ta in.
Men från vår sida menar vi att om man tar ut så mycket skatt på företagande och arbete som man nu gör från regeringen, med stöd av Vänsterpartiet, då äventyrar man resurstilldelningen på de här områdena på sikt. Det är i den kontexten man måste se detta. Vi tror mycket på att man även inom de ramar som ges kan göra väldigt mycket kring biologisk mångfald.
Det jag nämnde och lyfte fram i mitt anförande och som vi har stöttat tidigare är Artdatabankens arbete, som vi tycker kanske inte har fått den framstående plats som det ska ha.
Lars Tysklind (L):
Det är precis som Jens Holm säger, att detta är en budgetdebatt. Men en budget är en helhet. Det finns en inkomstsida och en utgiftssida.
Från Liberalernas sida är vi mycket noga med att tala om att man på längre sikt inte kan ta ut den nivå på skatter som man gör från den nuvarande regeringens sida, med stöd av Vänsterpartiet, utan att äventyra den svenska tillväxten, som säkrar de resurser som krävs, bland annat till detta område.
Det Jens Holm sysslar med nu är stuprörstänkande: Nu diskuterar vi bara detta. Men de facto satsar Liberalerna 700 miljoner kronor på anslaget Åtgärder för värdefull natur och nästan 800 miljoner kronor på anslaget Skydd av värdefull natur. Det är inte så att det inte satsas pengar på detta. Men till syvende och sist är det en prioriteringsfråga. Det är det budgeten handlar om.
Vi tycker att den här frågan är viktig, och vi har prioriterat den inom de ramar som vi har satt upp.
Lars Tysklind (L):
Detta blir kanske en diskussion på samma tema. Jag vill instämma i tacket för arbetet i Paris. Det var fantastiskt att vara på plats, känna vad som hände och hur det ändå hela tiden kunde drivas framåt. Det franska ordförandeskapet var skickligt på detta. Jag vill framhålla att jag delar ministerns uppfattning att vi ska hålla ihop EU-länderna i det framtida arbetet.
Jag tror att det är väldigt viktigt så att vi inte får något slags race inom Europa. Om vi inte håller ihop tappar vi vår kraft inom EU. Det var bra att ministern lyfte fram företagen. Precis som har sagts här tidigare är det hos företagen som nyckeln sitter. Det handlar om att skapa tillväxt, välfärd och utveckling.
Det ligger i företagen. De har på något sätt nyckelrollen. Det är därför vi i dag hamnar i diskussionen om skattetrycket och hur mycket staten satsar. Jag antar att även ministern ändå ser detta motsatsförhållande.
Man höjer skatterna på företagande och arbete och delar sedan ut det som stöd. Jag skulle gärna vilja höra om ministern har haft något slags diskussion om detta motsatsförhållande. Det är ändå ganska uppenbart.
Lars Tysklind (L):
Då kan jag kanske upplysa ministern om, när det gäller det sättet att tänka kring arbetsgivaravgiften, att också Liberalerna har satsat på de allra yngsta. Vi tror att det är de som har den högsta tröskeln för att komma in, så den uppfattningen kanske vi kan dela på något sätt. Nationella klimatinvesteringar har Liberalerna lagt 200 miljoner på.
Sedan har vi lagt 75 miljarder inom utgiftsområdet Energi på laddstolpar. Vi ser att det finns vissa saker som man ska kunna satsa på. Men det viktiga är, som vi påpekar, att det måste vara marknadskompletterande.
Det är väl kanske det som en del av kritiken har gällt, att mycket av det som staten har varit med och betalat skulle ha kommit till ändå. En annan fråga är hur man från regeringens sida ser på hur man ska kunna säkra att man verkligen satsar på rätt saker.
Då tror jag mycket på det som Kristina Yngwe var inne på, att det kanske i andra delar ute i landet är lite svårare än i de högexploaterade områdena att få till satsningar.
Lars Tysklind (L):
Jag tackar Stina Bergström för frågan och svarar att jag inte har någon anledning att gradera dem. Även om jag inte nämnde det i mitt anförande har jag fullständig samsyn med mina allianskamrater om att den översyn som görs av skogsvårdslagen känns som en parallell process i sammanhanget. Fokus ska ligga på att få fram skogsprogrammet och att skapa långsiktiga regelverk som man har att hålla sig till i skogen.
Det är inte lagstiftningen som är problemet, utan det är att man inte har tydliga riktlinjer för vad som gäller. Det handlar mycket om kunskap och forskning.
Lars Tysklind (L):
Jag får upprepa mitt svar att jag inte tänker gradera dem. Rätten att överklaga enligt Århuskonventionen utvidgades till att gälla även friluftsorganisationer. Det domstolsutslag som Stina Bergström hänvisar till visar ju att domstolen har gjort bedömningen att de hade rätt att överklaga. Det visar att den lagstiftning som finns fungerar.
Det behövs förstås alltid prejudikat. Inte förrän domstolsutslagen börjar komma i högre instans vet vi exakt vad som gäller. Det gäller även nuvarande lagstiftning. Fokus behöver dock inte ligga på att vi ska stifta nya lagar, utan fokus ska ligga på att vi enligt den inriktning vi har lagt fast sedan länge ska ha balanserade miljömål och produktionsmål.
Men när jag hörde Stina Bergströms anförande kände jag inte att denna balans fanns, och därför känns det ännu mer befogat att vi har ett tillkännagivande i riksdagen om detta.
Lars Tysklind (L):
Jag måste säga att det är en lite märklig fråga. Jag känner inte igen det som något från Liberalernas politik över huvud taget.
Att produktionshöjande åtgärder skulle bestå av gödsling, dikning och vad det var mer - antagligen menar Jens Holm, om jag förstår frågan rätt, att det är stora miljöintrång, och det är naturligtvis inte något som vi tycker är bra. Jag tycker alltså inte att någon av de här metoderna känns alldeles lockande.