Elisabeth Falkhaven (MP):
Det här lagförslaget är välkommet och till allra största delen en mycket bra proposition. Det är efterlängtat med en lag som tydligare differentierar mellan exempelvis underlåtelse att föra olika journaler, vilket i och för sig är viktigt på sikt men oftast inte utsätter något djur för direkt lidande, och de händelser där människan utsätter djur för lidande.
Det är viktigt att vi markerar mot alla som medvetet utsätter djur för lidande men också mot dem som låter bli att sköta sina djur, vilket leder till att djuren blir vanvårdade och till sist kanske dör av svält i sin egen avföring. Ibland sker det, som vi vet, inte avsiktligt, men för djuret gör det ingen skillnad. De dör av svält ändå. Och om en lagskärpning kan göra att detta inte händer är det enbart av godo.
Det är som sagt mycket glädjande och verkligen på tiden att det blir en förändring när det gäller hur vi ser på våld mot djur och vanvård av djur. Straffskalan speglar i dagsläget inte alls den syn som de flesta av oss som bor i Sverige har på djur, och den speglar inte heller den kunskap vi har om djuren i dag. Med denna förändring blir det betydligt bättre.
Mycket ny forskning om djur har kommit de senaste årtiondena, och fler lagtexter kommer att behöva förändras om vi ska svara upp mot den nya kunskap som vi i dag har om djur. Vi välkomnar alltså denna proposition, men vi ser också att framför allt två viktiga delar saknas. Herr talman!
I betänkandet Ny djurskyddslag från 2011 föreslogs att det i djurskyddslagen skulle införas ett grovt brott med en straffskala på fängelse i högst fyra år. Enligt utredarens mening borde det i straffbestämmelsen för grovt brott ges exempel på vad som särskilt bör beaktas för att ett brott ska anses vara grovt.
Utredaren ansåg att brott som hade medfört eller kunnat medföra betydande ekonomisk vinning för gärningsmannen också skulle kunna hänföras till den kategorin. Verksamhet som bedrivs med vinstsyfte kan motivera ett ökat risktagande.
Utredningen var mycket utförlig om denna grund i betänkandet, eftersom vissa fall av allvarlig vanvård blir svåra att förstå om man saknar insikt om varför den uppstår och att, vilket utredningen också underströk, den dessutom riskerar att förvärras över tid.
Utredningen uttalade: "Det finns också en överhängande risk för att djur utsätts för långvarigt eller annars allvarligt lidande i dessa fall eftersom gärningsmannen kan göra större kostnadsbesparingar ju längre missförhållandena pågår eller ju mer han eller hon frångår en god djurhållning." I lagrådsremissen fanns det, enligt ovanstående resonemang, med en punkt som löd: "Vid bedömning av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas .
om gärningen har begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar." Den punkten är borttagen i den proposition som vi nu har att ta ställning till. Den skulle absolut ha kunnat omformuleras till "om gärningen inneburit betydande ekonomiska fördelar för gärningspersonen" som Hovrätten för Västra Sverige föreslog men att i stället ta bort den helt gör ju att domstolarna inte kan använda sig av denna grund alls i bedömningen av brottet, vilket vi ser som mycket olyckligt. Den borde ha funnits kvar.
Herr talman! Det är också mycket olyckligt att man inte har inkluderat systematiskt våld mot familjedjur, som ofta är en del i våld i nära relation. Många har påtalat behovet av detta genom hela processen av framtagandet av lagförslaget, helt enkelt eftersom forskning länge har påvisat att det finns en stark koppling mellan våld mot djur och våld mot kvinnor och barn i nära relationer.
I relationer kan djuren hållas som gisslan och bli utsatta för såväl fysiskt som psykiskt lidande i syfte att skada, skrämma eller hota den person mot vilken våldet är riktat. Det händer oftare än vi ser. Men om det blir en rättsprocess på grund av fridsbrott bedöms inte djurens lidande alls i själva rättsprocessen. Det är självklart ett problem. I Sverige har vi inte tagit detta på tillräckligt stort allvar.
Flera andra länder agerar på denna fråga i mycket större utsträckning, men här finns den inte riktigt med i den allmänna debatten. Om den utsatta väljer att stanna hos den våldsverkande utifrån att skydda djuret, som många de facto gör, får det följder för alla inblandade. Det finns fall där det de facto lett till döden för kvinnan.
Vissa länsstyrelser arbetar med frågan eftersom de ser problemet, och de hade fått ett verktyg till i det arbetet om våld mot djur som utförs i syfte att skada, skrämma eller hota någon annan hade inkluderats som kvalifikationsgrund. Länsstyrelsen i Västmanland är ett mycket bra exempel.
Den har under en längre tid arbetat mycket aktivt med frågan och visat att om man kombinerar arbetet mot våld mot djur och mot våld i nära relation kan man skydda och rädda människoliv. Vi måste börja se det sambandet helt enkelt.
I propositionen om förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning skriver man att arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära relationer har mycket hög prioritet och måste bedrivas på bred front.
Man poängterade: "Som ett led i arbetet med att förebygga och bekämpa brott i nära relationer är det nödvändigt att säkerställa att det straffrättsliga skyddet är starkt". Därför anser vi att propositionen också skulle ha innehållit en kvalifikationsgrund för grovt djurplågeri där man beaktat vad syftet med gärningen varit. Vid bedömning av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om syftet med gärningen är att skada, skrämma eller hota någon annan.
Med det sagt vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Brott mot djur - skärpta straff och ett mer effektivt sanktionssystem