KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Man måste tänka på, Anders: Var ska vi placera pengarna någonstans? Det är våra gemensamma skattepengar. När jag pratar med mina kompisar exempelvis på landsbygden i glesbygden i övre Sverige kan de beskriva en situation som inte är på topp. De kan beskriva hur stafettläkarna kommer och går. Det är ett problem som ni kanske skulle ha åtgärdat under de åtta åren, just bristen på vård på landsbygden.
Vi måste titta på helheten och hur vi ska ladda resurserna. Vi kan titta på vad som står i tidningen i min hand. De tio största välfärdsjättarna fortsätter att växa snabbt. Det är 7 procent och nästan 40 miljarder för ett antal företag. Det är vad vi måste titta på. Det är vad jag kallar för er fundamentalism. Ni har valt att gå armkrok med företagen i stället för medborgarna som betalar sina skatter.
Skulle inte de skatterna ha passat jättebra i Hoting så att man kunnat utveckla vården? Det är vad vi måste börja fundera på. Vad ska vi satsa våra skattepengar på? Det kan inte vara att man fortsätter att gå armkrok med de största företagen. Jag har varit nedlusad med propagandaskrifter från Almega, Svenskt Näringsliv och så vidare. De ligger på. De har miljarder bakom ryggen. Det är inte dem som vi ska värna. Jag tycker att det är medborgarna.
Karin Rågsjö (V):
Ska vi tala om vad som bygger psykisk ohälsa i Sverige tycker jag att vi ska börja tala om skolan. Det är det stora paradmisslyckandet för borgerligheten där 30 procent av alla ungdomar i Sverige, mest arbetarklassens barn, inte får betyg till gymnasiet. Det är en skräck för de barnen. Det är de som också faller ut och mår psykiskt dåligt. Man kan följa det linjärt.
Det är där ni borde ha gjort någonting, och det borde ha gjorts för länge sedan. Så är det. Psykisk hälsa handlar om vad man har med sig i bagaget. Det handlar inte om de tillfälliga anställningar man kan få i sex månader på restaurangen som är subventionerade av staten. Det har inte höjt den psykiska hälsan i ungdomsgruppen. Det måste jag tyvärr berätta för dig. Du kan gå tillbaka till dina kompisar, till exempel Jan Björklund i Folkpartiet, och titta på kurvor för skolresultaten.
Sedan kan du följa dem linjärt in i den psykiska ohälsan. Så ser den kurvan ut. Valfriheten är liksom er våta handduk ni lägger ut. Det låter som: Oj, vad vi kan välja. Vi tycker också att det är bra med valfrihet. Men när det gäller etableringsfrihet tycker vi att det är landstingen som ska se till: Var behöver vi vård någonstans? Det ska gälla oavsett om det är i Östersund, Stockholm eller Grängesberg.
Det är att ta sitt ansvar som politiker att se till: Var ska vi öppna den nya vårdcentralen? Var ska vi ha psykiatrisk öppenvård någonstans? Det är inte vårdjättarna som ska bestämma det. Det är inte de privata företagen som ska bestämma var de ska etablera sig. Vi är helt för valfrihet. Jag skulle så gärna vilja se Stadsmissionen och andra, Fryshuset och vad som helst, starta företag som är non-profit.
Men vilka ska bestämma var vården ska ligga? Tycker du att det är vårdföretagen eller att det är landstingen som ska göra det? Du tycker att det är företagen som själva ska bestämma. Då blir det kanske som här i Stockholm.
Karin Rågsjö (V):
Alla undersökningar visar att det är skolan som betyder mycket. Det borde du känna till, Cecilia, eftersom du numera sitter i socialutskottet och inte i arbetsmarknadsutskottet. Det är skolan som ska vara det förebyggande. De barn och ungdomar som inte får betyg till gymnasiet är tyvärr losers väldigt länge i sina liv. Det borde ni ha granskat för betydligt längre sedan.
Ni har suttit i åtta år vid makten, och vi kan se att kunskapssegregationen är tydlig. Det är arbetarklassens barn som har förlorat på er utbildningspolitik. Det är också de som till stor del fastnar i något slags utanförskap. Låt oss se på vad det är som skapar oro hos unga. Det kanske också är en arbetsmarknad där man kan komma och gå eftersom det är arbetsgivaren som bestämmer. Man får sex månader subventionerade - tack och hej, nästa tjej kommer in!
Så ser livet ut. Jag vet det, för jag har suttit i arbetsmarknadsnämnden här i Stockholm och följt detta väldigt noga. Ni tycker att ni har lagt fram en fantastisk plan när det gäller arbetslösa ungdomar. Jag måste säga att det är många otrygga unga människor som har skapats under åtta år. Det är detta som har förvärrat folkhälsan; det säger alla forskare på området. Att leva så otryggt inom arbetslivet skapar psykisk ohälsa, Cecilia Widegren.
Vi är för valfrihet. Patientlagen hade vi absolut röstat igenom. Den är jättebra. Men problemet är, Cecilia, att när vi tittar på konsekvenserna ser vi att valfriheten inte gynnar dem som har sämst hälsa. Folkhälsan är inte heller på topp, Cecilia Widegren, efter era åtta år. Så är det.
Det är sådana som du och jag som motionerar och kanske äter lite sunt - i och för sig har vi upphetsande debatter som man får lite högre pulsslag av - som mår mycket bättre. Det är den stora gruppen i arbetarklassen som har tagit stryk av er politik under åtta år. Det finns 62 staplar på det.
Karin Rågsjö (V):
Jag respekterar verkligen dig, Barbro. Du är den som jag högaktar på den sidan. Jag vill bara säga det innan jag och min svavelfulla mun inleder. Jag undrar varför ni säger nej när det gäller förlossningar och 400 miljoner per år i ett antal år. Tycker inte du att förlossningsvården, som den är nu, behöver en uppgradering? Det är min första fråga. Sedan har jag en fråga om LOV.
Jag tycker nämligen inte att det handlar så mycket om vårdvalet; det är vi för. Det handlar om etableringsrätten för företagen, rätten för vårdföretag att etablera sig precis var som helst. Företagen kanske inte har patientens bästa för ögonen då utan i stället bestämmer sig för var den mest lönsamma affären finns. Det har varit en viss positiv utveckling på vissa håll.
Men om man tittar exempelvis på Riksrevisionens tydliga rapport och andra rapporter ser man ändå att den portalparagraf om jämlik vård som bär upp hela hälso- och sjukvården krockar med marknadsprinciperna som Svenskt Näringsliv och Almega har. Att de har det är inte särskilt konstigt; de är marknadsmässiga företag.
Men det är konstigt att politiker har det och att det på något sätt frångås att vården ska landa där vården behövs mest. Etableringen sker då till exempel i områden där de friskaste finns. Tycker inte du att det är ett problem, Barbro, när vi tittar på etableringsrätten? Borde det ändå inte vara politiker i landstinget som styr var ett företag ska etableras? Vore inte det logiskt, egentligen?
Karin Rågsjö (V):
Men man kan se att det är kris här också inom förlossningsvården. Det är många barnmorskor som anser sig för lågt betalda och som helt enkelt slutar. De orkar inte med det stressade tempot på de olika avdelningarna. Det har varit oerhört kringskuret med resurser i Stockholms läns landsting, som är högerstyrt, och det har varit extremt svårt att få till sjysta förlossningar för kvinnor i det här länet. Så är det.
Sedan håller jag absolut med om att det är helt galet att enskilda personer som får sin utsikt förstörd kan stoppa den typen av byggnader. Det är vi helt överens om. Här ska det allmänna intresset gå före, tycker vi. Jag tycker fortfarande att det är underligt att ni inte har satsat mer på förlossningsvården under de här åtta åren. Nu vet jag inte vad du kommer att svara mig på den frågan.
Almega eller Svenskt Näringsliv har miljarder i ryggen och stora intressen i etableringsrätten och vinster i välfärden. Det är bara att läsa i tidningarna om hur mycket man kan tjäna på välfärden. Men det borde vara politiker, tycker jag, som ser var det behövs vård någonstans. Borde det inte ha varit bättre att fördubbla antalet vårdcentraler i Botkyrka till tolv?
Vårdbehovet är ju rimligtvis större i Botkyrka än på Östermalm. Om jag skulle etablera mig som läkare skulle jag förstås etablera mig där jag kunde tjäna mest. Så fungerar människor. De är inte ideella. Men ni har öppnat ett system som gör att man har satsat i Stockholm, Göteborg och Malmö på mer välbeställda. Riksrevisionens hela rapport pekar ju på att de som behöver vården mest inte får tillgång till den.
Gärna valfrihet, men då måste man placera vården utifrån något slags koncept.
Karin Rågsjö (V):
Vi bor i Stockholm, både du och jag, Emma. Här har ni kört runt, och ni fortsätter; det är ju budgetdebatt i landstinget just nu. I Stockholm finns 215 vårdcentraler. 65 procent av dem är redan privatiserade. En hög procentandel av dem finns i innerstaden. Man har gjort så kallade nöjdhetsrapporter av vårdcentralerna.
Det har då visat sig att i områden med god hälsa, där jag bor exempelvis, på Kungsholmen, är man jättenöjd. Man har en vårdcentral på var tionde meter, känns det som. Men i områden med hög ohälsa är man väldigt missnöjd. Det är 40 procent som skiljer exempelvis Tensta och Kungsholmen åt. Jag tycker att detta är ett bekymmer. Du säger att politiker inte ska styra. Men vilka är det som styr nu?
Vilka är det som öppnar vårdcentralerna nu? Det kan vara engagerade läkare, men de engagerade läkarna verkar hellre vilja befinna sig inne i citykärnan. De är verkligen superduktiga. Jag har sagt det förut; skulle jag vara läkare och ha möjlighet att öppna en vårdcentral skulle jag nog göra det där jag hade störst möjlighet att tjäna pengar. Det är ju ingen ideell sektor vi talar om. Det här blir dock skillnaden, tycker jag. Det är glasklart i utredningen, som visar hur det faktiskt är.
Om man har icke tillgänglig sjukvård har detta inneburit att det har blivit ännu mindre tillgänglighet. Jag förvånas över att ni inte har tittat ned tidigare och tänkt: Herregud, det här måste vi göra någonting drastiskt åt! Så här kan det inte vara. Vi kan inte ha en galopperande ojämlikhet inom vården på det här sättet. Det måste väl ändå vara politiker som styr var vården ska vara, och inte Aleris. Det tycker jag.
Karin Rågsjö (V):
Det finns ett stort missförstånd här, tycker jag. Det är inte själva valfriheten för patienterna som vi är emot, utan det är den etableringsfrihet som finns. Det är väl jättebra att det finns en vänstermänniska i Botkyrka som öppnar sin vårdcentral där. Men vore det då inte himla bra att fler av hans kollegor öppnade fler där ute? Hade det inte varit bra med lite politisk styrning i det här länet? I Hallstavik, exempelvis, springer stafettläkarna ut och in.
Det är en extremt dålig vård i denna bruksort jämfört med exempelvis Stockholms innerstad. Är det inte det som är politisk styrning - att se att vården hamnar där behoven är som störst? Det är politisk styrning. Det är väl inte företagen själva - Almega och Aleris - som sitter och funderar på hur vi ska få en jämlik vård. Så funkar det väl inte runt styrelseborden? Det handlar om hur man ska få mest pengar. Så funkar det väl. Det är politikerna som ska styra.
Vi har redan en ojämlik vård. Det var inte bra för åtta år sedan heller. Men det som ni har gjort har förstärkt ojämlikheten i vården. Det har inte gjort så att den ojämlika vården på något sätt har minimerats, utan tvärtom. Jag menar att det hade varit väldigt bra om ni hade tittat ned i detta och satt allt ljus på det. Ni borde ha tagit upp allt i luften och tittat på det och sagt: Så här kan vi inte ha det! Det här håller på att glida isär. Se på glesbygden - herregud!
Det blir jätteklyftor i Sverige. Det ser man på alla typer av mätningar. Det gäller även ytterstäderna. Det kan väl inte vara prio ett, Emma, att förstärka vården för dem som behöver minst vård. Har vi inte hamnat lite snett då? Om man ser på folkopinionen när det gäller vinster i välfärden - vilket kanske är en annan fråga - finns det ett starkt motstånd.
Jag tycker att ni borde ha gjort någonting för länge, länge sedan åt detta problem. Ni satt ändå i åtta år och styrde Socialdepartementet.
Karin Rågsjö (V):
Ja, Cecilia, jag är som du vet ny i riksdagen. Jag har kunnat se två saker. För det första har er samverkan med Sverigedemokraterna märkbart ökat i vårt socialutskott. Det ser man här i dag. Det är på dem ni stöder er när ni jobbar vidare i den här destruktiva stilen som du anför här i talarstolen. För det andra: Vem talar du för? Vem är du megafon för? Jag måste tyvärr säga att det är vårdföretagen.
Det är helt uppenbart, för det finns otroligt mycket fakta på bordet och otroligt många undersökningar som visar att den ojämlika hälsan ökar. Den så kallade LOV, etableringsreformen, har bidragit till att öka den.
Det är klart; om 55 procent av de vårdcentraler som etablerats efter införandet finns i områden med mycket hög tillgänglighet, 32 procent i områden med hög tillgänglighet och 0,5 procent i områden med mycket låg tillgänglighet är det ett bekymmer, tycker jag. Men det verkar inte du tycka. Det finns en tickande bomb i Sverige, och det är den ojämlika hälsan.
Då tycker jag att partier från alla håll ska se till att täppa till hålen och försöka få en mer jämlik hälsa. Det gör inte ni på högerkanten. Du säger att du gör dig till talesperson för de mest sjuka och dem som behöver vården mest. Men konsekvenserna av era reformer har inte blivit så - absolut inte. Titta på Stockholm! Du lyfter fram Tensta. Där har det öppnats en vårdcentral. Det har varit enorma svårigheter.
Jag tänker inte gå in i detalj på det. Men det är väl uppenbart att i det här länet och även i andra större län har man satsat, har läkarstationerna och primärvården öppnat, där folk mår som bäst. Jag tycker att det är ett problem, och jag tycker att det är ett problem att företagen dessutom tjänar supermycket pengar på detta.
Karin Rågsjö (V):
Vårdföretagens dokument skulle jag kanske inte lyfta in på det sätt som ni har gjort i det svaret, Cecilia. Det känns kanske lite skakigt. Riksrevisionen ger en mängd förslag. Vi vill inte backa in i framtiden. Däremot tycker jag att det är självklart att styrningen av vården ska ligga på politiker, inte på till exempel Almega och de stora vårdföretagen.
De stora vårdföretagen har nämligen ingen som helst anledning att fundera på folkhälsan. De har ingen som helst anledning att fundera på ojämlik hälsa. De stora företagen funkar inte så. De har inte idéverkstäder som handlar om hur de ska göra för att förbättra hälsan i Botkyrka, Tensta och så vidare. Det funkar inte så. De vill tjäna pengar. Jag tycker att det är ganska naturligt. Ni har gjort det här till en marknad, Cecilia. Du är också ansvarig.
Klyftan mellan dem som har god hälsa och dem som har sämre hälsa ökar genom den här typen av reformer. Det är så. Det finns massor av utredningar som pekar på det. Då tycker jag att man ska ta ansvar för det. Det borde ni ha gjort för länge sedan. Vad vi vill är att politiker ska få styra, och det är inte konstigt. De är folkvalda.
Politikerna i det här länet skulle förstås inte tänka så, men andra politiker kan tänka så här: Nej, vi ska inte öppna någon mer vårdcentral i det området, där det finns så många vårdcentraler, där folk mår väldigt bra och har en socioekonomiskt hög status. Vi öppnar den i stället där folk är sjukare och har en sämre ekonomi och så vidare. Så ska det vara. Det vore väl ganska självklart, Cecilia.
Men detta sker inte, även om du säger att det gör det. Utredning efter utredning visar att ojämlikheten ökar på grund av de här reformerna. Och det är inte vårdföretagen som ska bestämma var primärvården ska ligga; det är politikerna.
Karin Rågsjö (V):
Jag måste bara begära replik, Anders W Jonsson. Det är lite mister Boombastic över dig just nu, tycker jag. Du sa att du skickade ut en signal till alla - vårdgivare, vårdtagare och så vidare. Jag vill också skicka ut en signal, nämligen att Vänsterpartiet, tillsammans med regeringspartierna, kommer att slåss för en jämlik vård i Sverige och för mindre pengar till vårdföretagen. Jag måste säga att jag är lite förvånad över Centerpartiet och att ni har blivit en sådan stark röst för de stora bolagen.
Det är alltid intressant att titta på ägarkoncentrationen. Vid styrelseborden i dessa stora företag talar man inte om hur man ska minska ojämlikheterna i hälsan. Man talar helt enkelt om hur mycket cash man ska få in. Koncentrationen ökar - inget snack om det. De tio största vård- och skolkoncernerna omsatte 37,5 miljarder svenska skattekronor 2012, och det har säkert ökat.
Deras andel inom det privata var 36 procent, en ökning från 29 procent 2008. Hej vad det går! Hej vad mycket pengar man får in! Du talar om valfrihet. Jag vill också ha valfrihet, absolut. Jag vill kunna välja läkare. Men jag vill att man i landstinget ska göra en noggrann analys av var de olika vårdcentralerna ska ligga. Jag är mycket fixerad vid Kungsholmen.
Ja, jag är stockholmare. Jag skulle önska att jag fick ta med socialutskottet på en resa runt om i Stockholm - en liten klassresa. Vi kunde titta på Djursholm, vi kunde titta på Danderyd och vi kunde hamna i Tensta. Vi kunde titta på de stora ohälsotal som vi har i vissa stadsdelar. Vi kunde också titta på bristen på vård i vissa stadsdelar. Vi kunde titta på hur det ser ut för barnen, barnens hälsotillstånd, i Stockholms läns landsting som är extremt högerdrivet.
Nu är vi inne på den tredje mandatperioden med en väldigt skral kassakista där pengarna har runnit ut.
Karin Rågsjö (V):
Nej, det är en svår ekvation efter åtta år av högerstyre i hela Sverige, vilket har gynnat de rikaste med de fetaste plånböckerna och specifikt gynnat de stora vårdbolagen. Jag håller verkligen med om att landstingsdriven vård behöver utvecklas, men valfrihet för mig är när jag kan välja mellan ett antal aktörer. Valfrihet i ditt perspektiv, Anders W Jonsson, är när företagen kan slå upp sina vårdcentraler där folk mår som bäst.
Tittar man på var de har etablerat sig är det nämligen där. Det är inte i glesbygden. Titta på vilka företag som går i konkurs! Det är de små företagen i exempelvis glesbygd. Så är det. Jag har också varit på Sankt Görans. De gör ett jättebra jobb; jag håller med dig. De tar också ut ganska stor vinst, och jag tycker att det kan vara problematiskt. Det är det vi ska titta på i utredningen, alltså hur vi ska göra. De gör ett jättebra jobb - visst, absolut!
De hade goda förutsättningar. Men man måste även titta på hur vinstuttaget har sett ut. Man måste också titta lite på hur vården ska vara fördelad. Jag tycker att det är en självklarhet. Vem ska få vård? Det kan ju inte vara så att vi har en koncentration av vård för dem som mår bäst i samhället. Det tycker inte jag. Jag tycker att även Centerpartiet har ett ansvar för att den ojämlika hälsan har utvecklats negativt under era åtta år.
Den här reformen skulle man ha haft en broms för, för när ni såg att det började luta åt en ojämlik vård borde bland annat du ha dragit i bromsen, Anders. Det gjorde du inte. Jag vill ha valfrihet - Vänstern vill absolut ha valfrihet - men det är politiker som ska styra vart vården ska riktas, inte Aleris och Attendo. Det är inte de stora vårdföretagen som ska styra.
Tacka sjutton för att de sitter och lyssnar - miljarder står ju på spel!
Karin Rågsjö (V):
Det är inte ofta som jag replikerar på dig, Lennart Axelsson. Nu ska regeringen titta på det här, och det låter lovvärt.
Men flera undersökningar som har gjorts - det här är inte något som vi har hittat på på vår kammare - när det gäller just konsumenternas möjlighet att få sin medicin inom 24-timmar visar att det brister ganska så rejält.
Det enda som vi har noterat i den stora förändringen av läkemedelslagen är 24-timmarsregeln och att du som konsument ska ha möjlighet att få din medicin till dörren när du är sjuk. Du ska inte behöva springa ut eller be någon anhörig att göra det. Jag tycker att det är ganska rimligt att 24-timmarsregeln ska hållas.
Och om du är sjuk, låt säga att du har lunginflammation eller någon ännu värre sjukdom som inte ens antibiotika kan åtgärda, är det väl himla bra att du får din medicin till dörren.
Karin Rågsjö (V):
Men vi vill nog ha lite snabbare action, Lennart Axelsson, för vi har ingen kristallkula som säger exakt vad regeringen ska göra. Inte ens Vänsterpartiet har fått en sådan ännu. Det vore skillnad om de här problemen hade dykt upp för ett år sedan, men vi har sedan omregleringen av Apoteket kunnat se hur det har fluktuerat ganska så rejält när det gäller just möjligheten att få ut sin medicin.
Det gäller specifikt de som inte bor i storstäder utan i glesbygd. Det du säger blir jag lite happy av, att regeringen nu ska titta på det här och kanske till och med göra någonting rejält av det. Jag hoppas då att Vänsterpartiet har inspirerat er till att göra något rejält.
Karin Rågsjö (V):
Det är intressant att bli ihopkopplad med diverse regimer. Det blir en lite lustig debatt, men jag lämnar det till ett annat tillfälle. Vi kommer säkert att återkomma till det. Astra Zeneca lade ned under Alliansen. Jag undrar därför oroligt varför ni inte gjorde större insatser för att säkra det Astra Zeneca stod för tidigare? Den bollen låg inte hos Vänsterpartiet i alla fall.
Limma inte ihop mig med kommuniststater, är du snäll, Finn Bengtsson. Jag är reformvänlig socialist. Vi har tittat på läkemedelslagen. Vi valde att lyfta fram 24-timmarsregeln, för det handlar om konsumenterna.
Ska vi tala om läkemedelsbolag kan vi kanske diskutera hur det kommer sig att till exempel ebolamedicin inte har kommit till de delar av Afrika där den behövs och att man i stället har valt att utveckla till exempel Viagra. Den debatten kan vi ta sedan. Låt oss titta på vad som har hänt efter avregleringen. Man får inte bara vänta på medicinen alldeles för länge, utan annat har också hänt.
Risken för felexpediering har ökat på grund av att personalen är stressad. Det kan vi se i olika undersökningar. Det är för lite kompetensutveckling på apoteken. Det är vansinnigt bra om de som expedierar på apoteken har koll på läget. Annars kan man gå därifrån och bli riktigt sjuk. Tidspress leder till feldoseringar. Det finns underlag man kan gå vidare med. Det är sämre förutsättningar för rådgivning om läkemedel etcetera. Detta är ett problem för konsumenten. Konsumenten ska vi väl också värna, inte sant?
Men för Finn Bengtsson verkar konsumenten vara en liten perifer figur. Det är illa i så fall.
Karin Rågsjö (V):
Det skulle vara väldigt intressant att diskutera läkemedelsbolag och investeringar hit och dit, Finn Bengtsson, men Astra Zeneca lades de facto ned under er tid. Det kan man inte komma ifrån. Då hade ni styrt sedan 2006, om jag inte är ute och cyklar. Ni har haft stor möjlighet att baxa dem. Det är inga fattiga bolag det handlar om, och bolag vill ofta tjäna pengar. Men vi kan ta den diskussionen en annan gång.
Det finns en mängd undersökningar om Apotekets avreglering. Det som förvånar mig, Finn Bengtsson, är att samtliga era reformer alltid i hög utsträckning handlat om att få ut så mycket som möjligt till marknaden. Det finns mycket lite egen uppföljning, och man får förlita sig på andra som gör denna uppföljning. Det gäller samtliga era reformer. Man får leta, skanna, googla, titta och så vidare.
När man genomför denna typ av reformer drabbar det kunderna, och det tycker jag är en viktig aspekt. Det är inte något man bara känner från magen eller något som en massa flummiga personer står och tycker på apoteken, utan det finns undersökningar som visar att man exempelvis får felexpediering och att det är väldigt lite kompetensutveckling. Många inom apotekssvängen säger i dag att man behöver mer kompetens.
När du kommer som kund är det viktigt att du kan få vägledning och råd och att du går därifrån och känner dig trygg. Jag tycker att det är en viktig aspekt när man pratar om apoteken. Det är inte bara läkemedelsbolagen vi pratar om, utan vi vill lyfta fram kundperspektivet. Det tycker jag är viktigt. Det är många kunder där ute som inte är jättenöjda, även om det finns många som är det. Men jag tycker att de problem som finns ska åtgärdas.
Det är inget litet problem när det gäller konsumenter.