KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Schulte (M):
Det är väldigt viktigt att vi har offentliga finanser i balans. När det är dåliga tider, när företagen går sämre och efterfrågan är lägre, måste vi kunna gå in och stimulera ekonomin och hålla uppe efterfrågan. Det här är någonting som vi brukar vara helt överens om i svensk politik.
Men under det senaste året har finansministern ägnat väldigt mycket engagemang och tid åt att påstå att ladorna nu skulle vara tomma, att de offentliga finanserna efter åtta år med Alliansen vid makten nu skulle vara uttömda.
Det är då intressant, fru talman, att titta på den politik som Socialdemokraterna lade fram under de åtta år då de satt i opposition. Förra året ville Socialdemokraterna att vi skulle spendera 3,6 miljarder mindre. Underskottet är prognostiserat till 75 miljarder, som finansministern var inne på.
Vi hade alltså haft ett underskott på ungefär 72 miljarder i stället för 75 miljarder. Över hela förra mandatperioden hade det skilt 8 miljarder mellan Alliansen och sossarna.
Men när det gäller de två senaste mandatperioderna tillsammans, alltså hela alliansregeringens tid, hade budgetunderskotten varit större med Socialdemokraternas budget.
Ni minns säkert vad som hände under finanskrisen, när Socialdemokraterna ville rädda Saab och motsatte sig att vi privatiserade en rad statliga bolag. Resonemanget om tomma lador är alltså ingenting annat än tomma ord; Socialdemokraterna har föreslagit nästan exakt samma nivå för spenderandet.
Finansministern står och säger att vi har genomfört ofinansierade skattesänkningar. Ja, men det Socialdemokraterna ville göra, fru talman, var ofinansierade bidragshöjningar. Nivån på hur mycket staten skulle spendera var vi i princip helt överens om. Finansministern hävdar att Alliansen skulle ha förstört de offentliga finanserna.
Men det handlar inte om tomma lador, det handlar om tomma ord från finansministern. Ovanpå den här retoriken kommer nu helt plötsligt finansministern och säger att vi ska avskaffa överskottsmålet och strunta i att ha offentliga finanser i balans. Det gör hela den kritik som finansministern ägnat sig åt under ett år närmast tragikomisk.
Finansministern försöker skylla ifrån sig genom att säga att Anders Borg inte nådde upp till målet. Men om finansministern inte ens stöder målet behöver hon inte klaga så mycket. I så fall har vi ju gjort någonting som hon egentligen samtycker till. Hela argumentationen från finansministern är inte seriös.
Det handlar bara om ett skådespel och att försöka sätta bilden av att alliansregeringen inte skötte sig när vi hade så gott som västvärldens starkaste offentliga finanser. Det vill nu Magdalena Andersson och Socialdemokraterna tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet rasera. Nu vill man ta bort överskottsmålet och sätta sprätt på pengar.
Vi har sett att Socialdemokraternas stora satsningar handlar om bidragshöjningar som öppnar dämningarna och som kommer att göra att vi kommer att behöva betala väsentligt mycket mer pengar i bidrag. Det kommer att krascha svensk ekonomi.
Fredrik Schulte (M):
Finansministern är en duktig retoriker. Hon är en duktig debattör, speciellt i avseendet att likt en ål med olika retoriska grepp slingra sig ur verkligenheten så som den faktiskt är beskaffad.
Om man tittar på slutraden i Moderaternas budget, där man har lagt ihop plus och minus, och jämför det med regeringens budget ser man tydligt att vi kommer att nå balans i offentliga finanser snabbare än regeringen. Är det på det sättet eller inte, finansministern?
Det är en tydlig och enkel fråga - ja eller nej? Är det så, fru talman - det här är också en tydlig ja-eller-nej-fråga - att budgetunderskottet hade varit större om man hade följt socialdemokratisk politik 2007-2014? Riksdagens utredningstjänst har alltså konstaterat detta. Det är ingenting som jag står här och hittar på. Ja eller nej?
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att det är ett märkligt resonemang som finansministern för att skattesänkningar på något sätt bygger in större underskott för framtiden. Tvärtom är det så att om man sänker skatten på ett klokt sätt kommer det att stimulera ekonomin. Det var det som Alliansen gjorde. Vi sänkte skatten så att det skulle löna sig att arbeta. Tidigare var det inte tydligt att det gjorde det.
Det ledde till att fler kom i arbete, vilket i sin tur ledde till att vi, trots de skattesänkningar som genomfördes, kunde satsa 50 miljarder mer på välfärdens kärna. Och totalt sett - även om man tar hänsyn till att befolkningen har vuxit och till inflationen - fick vi in mer pengar till statens kassakista.
Fredrik Schulte (M):
Frågan om effektivitet har mer och mer hamnat i centrum i den här debatten. Ska man tolka finansministern korrekt är argumentationen alltså att skattesänkningarna i form av nedsatta arbetsgivaravgifter för unga inte har varit tillräckligt effektiva.
De har gett effekt - det är väldigt svårt att hävda att lägre skatter minskar antalet jobb - men argumentet ger att de inte är tillräckligt effektiva. Vi tar alltså tillbaka skattesänkningarna och använder i stället pengarna på ett smartare sätt. Lite så har jag tolkat finansministern; hon får gärna berätta om beskrivningen är rätt.
Finansministern stod här och visade upp åtta fingrar och sade att det som blir effekten av de sänkta skatterna är att stödet går till de åtta av tio ungdomar som har goda chanser att få jobb. Det blir, som sagt, ineffektivt.
Hon exemplifierar med läkarstudenten, som minsann inte behöver en nedsatt arbetsgivaravgift, juristen och så vidare. Frågan är då, finansministern: Känner du någon läkare som är 25 år gammal? Läkarutbildningen är nämligen sexårig, och de flesta tar studenten när de är 19.
Jag tror inte att det finns en enda 24-årig läkare i det här landet. Att hävda att stödet är ineffektivt för att vi ger det till välutbildade akademiker med väldigt goda chanser att klara sig på den svenska arbetsmarknaden känns därför som en konstig beskrivning. Vi vet att genomsnittsåldern för inträde på arbetsmarknaden i dag är 27 år bland akademiker.
Det är just därför vi tidigare hade ett tak för de nedsatta ungdomsarbetsgivaravgifterna på 26 år. Vi sänkte det nu till 25. Vi har också i vår budget föreslagit att vi gör en förskjutning så att de som är 18, 19 och 20 får en ytterligare nedsatt arbetsgivaravgift. Det är nämligen de som har det svårast att ta sig in på arbetsmarknaden.
Det var någon socialdemokrat här som raljerade över att ungdomsarbetslösheten har exploderat under de senaste åtta åren, trots att den har minskat. Vi har haft hög ungdomsarbetslöshet i 20 år.
Märkligt nog har inte den höga ungdomsarbetslösheten under de senaste åren förflyttat sig in i den vuxna arbetslösheten, utan sysselsättningen ökar påtagligt när människor närmar sig 30. Stödet och den stora utmaningen handlar just om de ungdomar som är mellan ungefär 16 och 25 och som inte utbildar sig akademiskt.
Det är inte de som utbildar sig som behöver stöd, men det är de ungdomar som inte utbildar sig som vi försöker uppmuntra till arbete, och vi vill stimulera efterfrågan genom nedsättningen av ungdomsarbetsgivaravgifterna. Den beskrivning som finansministern ger är helt enkelt inte korrekt. Den skattehöjning som man nu föreslår kommer att ta 10 miljarder ur ekonomin det här året.
Den kommer att ta 18 miljarder ur ekonomin nästa år. För detta talar finansministern om traineejobb, extratjänster och utbildningskontrakt. Det är satsningar på mindre än 2 miljarder. Hur kan 2 miljarder kompensera för nästan 20 miljarder, Magdalena Andersson?
Fredrik Schulte (M):
God jul, Peter Persson, jag ska skriva en interpellation på just det temat, för jag har mycket att tycka till om det. Men det är inte det debatten handlar om, Peter, utan den handlar om effekten av dubbleringarna av skatten på att anställa unga som Socialdemokraterna föreslår. Herr talman! Ett par socialdemokrater har gått upp och sagt att efterfrågan i ekonomin måste stimuleras.
Låt mig fråga Magdalena Andersson om hon håller med om denna slutsats. Något som den borgerliga regeringen gjorde i stor utsträckning under åtta år var att stimulera efterfrågan i ekonomin genom jobbskatteavdrag.
Forskningen visar att det absolut bästa sättet att stimulera efterfrågan, alltså att få människor att konsumera mer så att ekonomins hjul snurras igång, är just sänkta inkomstskatter. Om Socialdemokraternas nya linje är att vi ska stimulera efterfrågan i ekonomin är det välkommet.
Jag ser fram emot att man då lägger fram förslag om att minska inkomstskatterna, som är skadliga för ekonomin. I budgeten föreslår Socialdemokraterna skattehöjningar på 25 miljarder. De tar ut 25 miljarder ur ekonomin. De kompenserar kommuner och landsting lite grann men antagligen inte tillräckligt mycket. De kompenserar inte statliga myndigheter.
Försvaret, som håller på att bli Sveriges största ungdomsarbetsgivare, riskerar att få upp emot 300 miljoner i ökade kostnader. Men det kompenserar inte Socialdemokraterna för. Ni tar dessa pengar ur ekonomin, och satsar mindre än 2 miljarder på utbildningskontrakt och traineejobb. Hur går det ihop? Ni kompenserar med 2 miljarder, Magdalena Andersson, för 25 miljarder i borttagen efterfrågan i ekonomin.
Fredrik Schulte (M):
Sedan 1984, alltså de senaste 30 åren, har det skapats en halv miljon nya jobb i svensk ekonomi.
Av denna halva miljon nya jobb som har tillkommit sedan 1984 har 300 000 tillskapats under de senaste åtta åren under den tidigare alliansregeringen, detta trots att vi under samma tidsperiod hade den värsta internationella ekonomiska krisen sedan depressionen på 30-talet.
Vi har kunnat se hur länder runt om i västvärlden har fått se färre jobb växa fram. Det gäller till exempel Spanien, Holland, Danmark, Finland och Frankrike.
Men Sverige har alltså i ett väldigt utsatt läge som en exportberoende ekonomi ändå lyckats skapa fler jobb och det mer än vad man har lyckats åstadkomma under de senaste 30 åren. Detta beror på den förda ekonomiska politiken. Vi har gjort det lönsamt att arbeta.
Vi har stimulerat efterfrågan i ekonomin, till exempel hushållens köpkraft genom skattesänkningar i form av jobbskatteavdrag och genom att på olika sätt sänka arbetsgivaravgifterna för företag för att anställa arbetskraft som står långt ifrån arbetsmarknaden.
Det kanske tydligaste exemplet på att den här politiken har varit framgångsrik, någonting som IFAU understryker, Finansdepartementets egna beräkningar har konstaterat och som Konjunkturinstitutet också har skrivit under på är det förstärkta jobbskatteavdraget för äldre.
De som är över 65 år får extra mycket skattesänkning för att arbeta för att det ska löna sig bättre för dem att stanna kvar på arbetsmarknaden. Nu kommer regeringen och Magdalena Andersson ganska överraskande med ett förslag om att höja skatten för dem som anställer äldre.
Precis på samma sätt som jobbskatteavdraget har gjort det mer lönsamt och attraktivt för äldre att stanna kvar på arbetsmarknaden har nivån på den tidigare särskilda löneskatten inneburit att det har varit mer attraktivt för företagare att hålla kvar den arbetskraft man har.
Om man som äldre har haft ett slitsamt jobb men ändå vill stanna kvar och bidra till samhället om man kan hitta ett annat jobb så blir det med den här skattehöjningen mindre intressant, mindre lönsamt för företagen att behålla den arbetskraften. Det här är väldigt märkligt, för jag trodde att vi alla var överens om att vi skulle ha en utveckling där vi uppmuntrar äldre att stanna kvar längre.
Det är någonting som Magdalena Andersson har återkommit till flera gånger, men nu gör hon alltså precis tvärtemot det som jag trodde att vi hade en politisk konsensus kring. I Magdalena Anderssons försvar för att hon höjer skatterna för att anställa ungdomar säger hon att det görs en massa andra satsningar för att få ungdomarna in i arbete. Men det är högst tveksamt om dessa satsningar kommer att ha någon effekt.
När det gäller de äldre är det väldigt tydligt att det inte finns några förslag över huvud taget. Magdalena Andersson gör det bara mindre lönsamt för företag att anställa äldre. Det rimmar väldigt dåligt med de utmaningar som Sverige står inför: att se till att fler stannar kvar på arbetsmarknaden och bidrar till svensk ekonomi.
Fredrik Schulte (M):
Magdalena Andersson försöker här antyda att den remarkabla och enorma ökningen av antalet äldre som stannat kvar på arbetsmarknaden under de senaste åtta åren hänger ihop med att människor har blivit friskare. Självklart finns den effekten.
Men vi har gått från en situation där en mycket liten andel av arbetskraften har stannat kvar efter det att de har fyllt 65 till att det helt plötsligt har blivit en dubblering av samma kategori människor.
Det är alldeles uppenbart att det hänger samman med det förstärkta jobbskatteavdraget, och tidigare talare har nämnt att alla tyngre ekonomiska instanser skriver under på det. Det är bra att regeringen satsar på äldreomsorg. Jag hade gärna också sett att Alliansen gjort sådana satsningar.
Tyvärr prioriterar vi stabila statsfinanser och att se till att få budgeten i balans. Vi inser också att satsningar måste skjutas på framtiden, hur behjärtansvärda de än är. Även om många äldre jobbar inom offentlig sektor jobbar faktiskt de flesta äldre i den privata sektorn.
Ni plockar 23 miljarder i skattehöjningar från hushållen och företag, och ni lägger inte tillbaka en endaste krona av dem på den privata sektorn. Det är uteslutande fråga om satsningar på den offentliga sektorn. Jag trodde att ni var förbi 70-talistmentaliteten där man betraktade den privata sektorn som en mjölkko för att finansiera den offentliga sektorn.
Den offentliga sektorn och den privata sektorn måste gå hand i hand i framtiden. Då duger det inte att ta 23 miljarder och inte lägga tillbaka en krona, Magdalena Andersson.
Fredrik Schulte (M):
Jag skulle vilja ta vid där Sara Karlsson slutade. Hon kom in på ett ganska viktigt ämnesområde: den ökande ojämlikheten som är en trend i hela världen. Sverige är fortfarande ett av världens kanske mest ekonomiskt jämlika länder. Men det här är en global trend som man måste ta på allvar.
Socialdemokraterna bjöd in den franske ekonomen Picketty till sitt ekonomiskpolitiska seminarium i Almedalen förra året. Det var positivt eftersom Picketty lyfter upp viktiga frågor. Socialdemokraterna ska ha en eloge för det.
Det som är lite tråkigt är att Socialdemokraterna konsekvent har valt att lägga dövörat till när det gäller att titta på hur man ska lösa problemen.
Jag delar inte alla Pickettys slutsatser, men han tar upp att en central utmaning är att vi har en situation där skatten på kapital, som är rörligt och som rör sig snabbt över gränserna - de absolut rikaste flyttar till skatteparadis och kan enkelt få god avkastning på sina pengar - är väldigt låg, medan skatten på arbete är väldigt hög.
Sverige är ett av de länder i västvärlden där den absolut största skattebördan ligger på vanliga, hårt arbetande människor. Vi har samtidigt, under både socialdemokratisk tid vid makten och allianstid vid makten, fått se ett sjunkande skattetryck på just kapital. Sverige har nu en entreprenörsskatt som är relativt låg, även i internationellt hänseende, och det tycker jag är positivt.
Men vi måste ta de här frågorna på allvar och se till att pressa ned skattetrycket även för vanliga, hårt arbetande människor.
Mot den bakgrunden är det tråkigt att Socialdemokraterna står och pratar om jämlikhet och om att vi måste se till att minska klyftorna och sedan för en politik som innebär att de människor som står längst från arbetsmarknaden får det tuffare att komma in genom att man vill höja skatten på jobb och företagande för vanliga människor. Det är inte en bra inriktning.
Det ser man också tydligt i andra ändan. Socialdemokraterna vill använda de pengar som man får in genom skattehöjningar till att konsekvent bygga ut bidragssystem som gör det mindre lönsamt att arbeta.
Vi kommer att få en situation där den arbetslöse tidigare höginkomsttagaren som är väl etablerad på arbetsmarknaden men har blivit arbetslös under en kort tid kommer att få 5 000 kronor i bidragsökning på grund av den socialdemokratiska politiken, vilket gör att man i många lägen kommer att tjäna mer på att vara arbetslös än på att jobba som till exempel servitris.
Det här skapar ett strukturellt problem där arbete inte uppmuntras och inte blir lönsamt. I det här inlägget vill jag avslutningsvis adressera frågan om underskott. Jag skulle vilja komma tillbaka till den i nästa inlägg.
Det är lite märkligt att Socialdemokraterna i åtta års tid har lagt oppositionsbudgetar där man kan summera underskotten till ännu mer än de underskott vi redan har. Under de senaste fyra åren skiljer det bara 8 miljarder gentemot Alliansens politik. Man för alltså exakt samma expansiva politik som Alliansen, och så skyller man på att man inte har hållit i de offentliga finanserna.
Fredrik Schulte (M):
Den växande ojämlikheten, som Sara Karlsson och jag själv har talat om, är alltså en global trend. Den trenden kan bara motverkas genom att man får fler människor i arbete.
Vi hörde precis Sara Karlsson tala om att Socialdemokraterna inte vill arbeta för att se framväxten av fler enklare jobb, som kanske har lite lägre lön än de jobb vi i dag ser på arbetsmarknaden.
Vi behöver jobb som ger det första steget in på arbetsmarknaden, inte minst för de många människor som kommer från andra delar av världen som har svårt att komma in på arbetsmarknaden. Vi hörde väldigt tydligt av Sara Karlsson att detta är en utveckling som Socialdemokraterna inte vill se.
Man kan knyta an till de ökade klassklyftorna i Sverige och konstatera att mellan 1995 och i dag har de ökade klyftorna till 90 procent tillkommit under de socialdemokratiska åren vid makten, 1995-2006. Det berodde på att Göran Persson då bedrev en politik som aktivt handlade om att slussa ut människor från arbetsmarknaden till bidragsberoende.
Precis samma politik föreslår man nu. Fru talman! Av finansministern får vi höra att regeringen kopplar ett fast grepp om de offentliga finanserna. Sedan får vi höra Sara Karlsson säga att man ska satsa, investera och ha en expansiv politik. Det går inte riktigt ihop.
Vi måste nu också börja föra en debatt om den kritik som Konjunkturinstitutet riktar mot att vi gör olönsamma satsningar. Både den tidigare alliansregeringen och den nuvarande regeringen får ta till sig den kritiken om till exempel olönsamma infrastrukturinvesteringar.
Fredrik Schulte (M):
Liksom tidigare moderata kollegor vill jag också påpeka att det absolut är så att vi ska kunna diskutera effektiviteten i de skatteförändringar som alliansregeringen genomförde.
När det gäller de nedsatta arbetsgivaravgifterna för att anställa unga innebär det en skattesänkning som motsvarar ungefär 20 miljarder. Effektiviteten i den åtgärden är en sak och den alternativa användningen av de resurserna är en annan sak.
Problemet är att det som finansministern gör är att hon plockar bort 20 miljarder i skattesänkningar som kommer att drabba företag och som kommer att leda till att vi får färre jobb.
Detta är någonting som regeringen själv instämmer i. Det står tydligt i regeringens budgetproposition från förra året att den skattepolitik som regeringen för kommer att leda till högre arbetslöshet och lägre sysselsättning. Att ta bort de 20 miljarderna kommer att ha effekt på ekonomin.
Oavsett hur effektiv denna nedsättning har varit har den i alla fall haft någon effekt, och det är regeringen överens med oppositionen om. Då är frågan: Om det nu har haft någon effekt - vad är det då för positiv effekt i den politik som regeringen föreslår i stället?
Om man tittar på den budget som regeringen lade fram i höstas och den vårproposition som regeringen lade fram så är dessa två budgetar kliniskt befriade från en endaste åtgärd som underlättar för jobb och företagande. Det finns inte en enda sådan satsning.
Möjligen kan Innovationsrådet som regeringen har föreslagit vara en satsning på jobb och företagande i den privata sektorn. Man tar alltså bort 20 miljarder och sedan ger man tillbaka några hundra miljoner för en mötesklubb där företagare, näringsliv och politiker ska träffas. Det är inte seriöst.
Vad man gör med de resterande pengarna är att kraftigt bygga ut bidragssystemen, så pass kraftigt att den som tidigare har haft en relativt hög inkomst och blir arbetslös kommer nu att få en bidragshöjning med 5 000 kronor i månaden. Det gör att det för många människor inte kommer att löna sig att arbeta.
Vid sidan av utbyggnaden av bidragspolitiken föreslår man massiva utbyggnader av arbetsmarknadspolitiska åtgärder som bevisligen inte har fungerat. Det har påpekats tidigare här i eftermiddag att det utbildningskontrakt som regeringen föreslår har testats och visat sig vara dåligt fungerande.
Arbetsmarknadsminister Ylva Johansson kommer nu att ha varit med om att införa det, avveckla det, införa det igen och sannolikt avveckla det. Det kostar väldigt mycket pengar och ger mycket liten effekt. Arbetsförmedlingen konstaterade till och med i en rapport nyligen att de som inte deltar i de arbetsmarknadspolitiska programmen har en större sannolikhet att komma i jobb. Det säger någonting.
Fredrik Schulte (M):
Finansministern säger att den sammantagna bedömningen av regeringens politik är att den leder till högre sysselsättning och lägre arbetslöshet. Vem är det som sammanfattar regeringens budget så? Jo, det är regeringen själv. Vad förvånade vi blir av att Magdalena Andersson tror att hennes politik kommer att ha positiv effekt! Här finns två intressanta saker.
Det första är att man tidigare har räknat, försökt uppskatta, effekten av sin politik. Det vägrar Magdalena Andersson att göra. Utifrån den kunskap vi har om hur ekonomin fungerar vägrar hon att räkna på resultatet av sin politik.
Det andra som är intressant att notera är att så gott som varenda oberoende bedömare, från Finanspolitiska rådet och Konjunkturinstitutet till IFAU, har konstaterat att regeringens politik kommer att leda till högre arbetslöshet och lägre sysselsättning.
Det är inte så konstigt att det är så, för regeringens politik handlar om att höja skatten på jobb och företagande och att använda skattepengarna till att massivt bygga ut bidragssystemen så att det inte lönar sig att arbeta och till att massivt bygga ut arbetsmarknadspolitiska program som vi på mycket tydlig vetenskaplig grund kan hävda inte har någon effekt.
Magdalena Andersson har stått i talarstolen och själv sagt att arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte skapar några nya jobb. Man satsar, herr talman, så mycket på bidrag och på arbetsmarknadspolitiska åtgärder att man till exempel inte har råd med de satsningar som vi beslutade om förra året, nämligen tioårig grundskola eller att utöka undervisningstiden för matte i grundskolan eller att göra satsningen på förstalärare. Så mycket höjer man bidragen. Det är inte en ansvarsfull politik.