Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag tror att vi har en stor samsyn här, och jag hörde det också på svaret. För att klara klimatutmaningarna och de växande städerna måste fler åka kollektivt. Tåg, spårvagnar och bussar måste ges förutsättningar för att öka attraktionskraften och för att få fler att ställa bilen och i stället åka kollektivt. Då är det viktigt att ta reda på vad det är som förändrar resenärers beteende.
Flera utredningar visar att bland annat kvalitet, bekvämlighet, punktlighet och attraktiva tidtabeller är sådant som påverkar om man väljer att åka kollektivt i stället för att ta bilen.
Det är positivt att regionerna har tittat på vad som framkommit i utredningar och fokuserar på att göra de här förändringarna för att få fler att åka kollektivt. I debatten fokuseras ofta på spårbunden trafik. Jag har i den här kammaren deltagit i många debatter, framför allt under förra mandatperioden, där gummihjul ställts mot järnhjul på spår. Det blir en helt snedvriden debatt.
Vi kommer aldrig att kunna bygga spår till varje by eller samhälle, utan vi måste ha bussarna, som tillsammans med spårbunden trafik kan transportera framför allt pendlare - arbetsmarknadsregionerna har blivit mycket större. I debatten låter det som att det är många fler som åker med spårbunden trafik än med busstrafik.
Men 2013 åkte 52 procent med buss, 23 med tunnelbana, 13 med järnväg, 11 med spårväg och 1 procent med sjöfart. Utvecklingen inom segmentet tunga fordon sker väldigt snabbt nu. Det händer till exempel väldigt mycket kring förarlösa fordon. Om någon för tio år sedan hade nämnt BRT, bus rapid transit, hade frågorna blivit många.
Men nu har, som ministern också säger i svaret, till exempel Malmö och Göteborg utvecklat en väldigt bra trafik med superbussar, som man också kan kalla det. Då är det också viktigt att vi har lagstiftning och förordningar som följer utvecklingen. Det har hänt väldigt mycket de senaste åren. Det är därför jag har ställt interpellationen.
Man kan göra särlösningar lagstiftningsmässigt för de nya superbussarna, vilket har fått göras i Malmö och Göteborg. Men det är flera kommuner och regioner som står i begrepp att införa längre bussar. Då är det en väldigt lång väg att vandra avseende handläggningstider och så vidare.
Det kan ta upp till ett år, rent av drygt ett år, har jag hört, för Transportstyrelsen att fatta beslut om tillstånd att framföra längre fordon. Jag tror att superbussarna, de längre bussarna, har kommit för att stanna. De har en mycket större kapacitet och kan ta över 70 passagerare, om jag inte minns fel. Det finns raka och tydliga linjesträckningar och full prioritet på egna banor och körfält.
Det gör också att man som resenär vet att man kommer fram vid den tid som man beräknat eller som tidtabellen anger. Därför skulle jag vilja att ministern vidareutvecklar detta. En utredning har tillsatts, vilket är väldigt bra. Men sedan gäller det att leverera. Det brinner lite grann i knutarna, om jag får använda den liknelsen.
Regioner och kommuner står och stampar och vill dra igång sina BRT-system, men det tar alldeles för lång tid att få fram besluten. Ledtiderna är för långa. Jag skulle gärna vilja höra en utveckling av ministerns svar. När kan vi tänka oss att det här finns på plats?