Jacob Johnson (V):
Jag var liksom Hans Linde i Turkiet i söndags för att följa valet, men jag befann mig i Istanbul och såg bland annat kraftigt beväpnad kravallpolis nära BDP:s kontor i centrala Istanbul som övervakade firandet men såg så länge jag var där varken tårgas eller vattenkanoner.
Däremot träffade jag bland annat Sirri Süreyya Önder, en av de nu invalda oberoende kandidaterna för det så kallade demokratiblocket, som kunde berätta hur någon eller några av hans motståndare hade placerat ett antal molotovcocktails på hans kontor i ett försök att skandalisera honom, ett försök som misslyckades i sin absurditet, eftersom Önder, en uppskattad kulturpersonlighet, filmare och regissör, är känd som en stark anhängare av freden och fredliga metoder.
Provokationen av Önder är bara ett exempel på de odemokratiska metoder som förekommit under valrörelsen. Hans Lindes och andras berättelser från Diyarbakir och andra delar av Kurdistan och Turkiet gör att jag finner utrikesministerns servila gratulationer till Turkiets premiärminister Erdogan, som man kunnat läsa om på utrikesministerns blogg, anmärkningsvärda.
Carl Bildt skriver där om "en imponerande seger" och att "det finns all anledning att gratulera" men inte ett ord om alla de trakasserier av kandidater som föregått valet, om de pågående så kallade KCK-rättegångarna, om polisens agerande under valdagen eller om fängslandet av journalister etcetera.
Västmanlands Läns Tidning skrev i en ledare dagarna efter valet att Carl Bildt är väl mycket hejaklacksledare för den turkiska regeringen, och jag tycker det ligger mycket i den karakteristiken. Jag deltog även som valövervakare vid lokalvalen 2009, lokalval som ledde till framgångar för dåvarande Demokratiska samhällspartiet, DTP. 14 dagar efter valet gjordes massiva arresteringar av företrädare för DTP - i stället för dialog alltså repression.
Detta följdes av stängning av DTP i slutet av 2009 och ytterligare fängslanden till exempel av människorättsföreträdaren Muharrem Erbey, bland annat med motivet att han här i Sveriges riksdags lokaler kritiserat MR-situationen i sitt land. Anmärkningsvärt nog ansåg EU-kommissionen hösten 2009 att lokalvalen i Turkiet hade genomförts väl. EU-kommissionen tog inte upp massarresteringarna av politiker efter valet.
Turkiet är ett ansökarland till EU och har att leva upp till Köpenhamnskriterierna. Det första av dessa, det så kallade politiska kriteriet, ska vara uppfyllt innan förhandlingar inleds. Är det inte dags, utrikesminister Bildt, att lämna det servila hyllandet av Erdogan och i stället tala klarspråk om att Turkiet måste uppfylla det politiska Köpenhamskriteriet med avseende på mänskliga rättigheter och demokrati, inte bara till form utan även till sitt innehåll? Herr talman!
Vid mitt besök träffade jag även en annan av de tre oberoende ledamöter som invaldes från demokratiblocket från Istanbul, nämligen Abdullah Levent Tüzel, partiledare från Arbetarpartiet och alltså en representant för den turkiska vänstern inom blocket. Jag berättade om dagens debatt med Sveriges utrikesminister om det turkiska valet och frågade Levent om det var något särskilt han tyckte att jag skulle ta upp.
Inte förvånande nämnde han fred, 10-procentsregeln i valet till parlamentet och kurdernas rätt till modersmålsundervisning. Min andra fråga gäller alltså just den absurda 10-procentsregeln. Även valövervakarna från OSSE tog upp detta i sin rapport från det turkiska valet.
Tänker utrikesministern i kontakterna med Turkiet och särskilt premiärministern Erdogan kräva att 10-procentsregeln hävs så att demokratin får fullt genomslag i kommande turkiska val?