KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ylva Johansson (S):
Det är många ideologiska, tvärsäkra uttalanden i debatten. Jag tror faktiskt att bra arbetsmarknadspolitik kan organiseras på flera olika sätt. Det är sällan så att det bara finns ett sätt som fungerar. Jag tror att man ska ha en pragmatisk inställning och vara beredd att ompröva sådant som inte fungerar och fortsätta med sådant som fungerar.
Det är med den inställningen jag går in i det reformarbete som nu pågår med Arbetsförmedlingen. Fru talman! Det är riksdagen som beslutar om statsbudgeten, och det gjorde riksdagen i december på ett mycket dåligt underlag. Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna bestämde ramarna för statens verksamhet, och dessa måste regeringen och myndigheterna följa.
Det är det som har resulterat i ett av de största statliga varslen sedan försvarsnedläggningen. 4 500 personer är varslade på Arbetsförmedlingen. Det är klart att det får konsekvenser. Men även om vi är tvungna att följa den budget som riksdagen har beslutat är det jag som är arbetsmarknadsminister nu, och det är jag som är ansvarig för att göra det så bra så möjligt utifrån de här förutsättningarna. En viktig fråga handlar om närvaron i hela landet.
Vi ska säkerställa att Arbetsförmedlingen har en närvaro och kan ge stöd till arbetslösa i hela landet. Arbetsförmedlingen ska kunna göra arbetsmarknadspolitiska bedömningar i de kommuner där människor bor när det behövs. Det betyder att man kommer dit för ett bokat möte och inte behöver åka färdtjänst långt bort, som Ali Esbati tog upp som exempel.
Man ska i normalfallet kunna få en bedömning i sin hemkommun. Det kommer att vara ett antal kommuner som inte har AF-kontor. Redan i dag är det 50 av kontoren som inte är bemannade. Då kan man ifrågasätta vad man behöver ett kontor till. Vi ska i stället lösa med statliga servicekontor där Arbetsförmedlingen kommer att vara en medaktör. De kommer att bli en viktig aktör i många kommuner.
På andra ställen kommer man kanske att hyra in sig hos kommunen för att komma dit en eller två dagar i veckan för att träffa de arbetslösa. Vi ska också veta att regeringen har fattat beslut om att Arbetsförmedlingen, innan man fattar beslut om nedläggning av kontor, måste göra en konsekvensanalys av nedläggningen av just detta kontor och tala om vilka alternativa möjligheter som finns.
Det betyder att vi ännu inte vet på vilka orter Arbetsförmedlingen kommer att ha egna kontor och på vilka orter man i stället kommer att ha till exempel servicekontor.
Ylva Johansson (S):
Jag förstår nog inte riktigt vad Mats Green är ute efter här. Jag har sagt tidigare och säger nu att det finns flera sätt att få en väl fungerande arbetsförmedling. Man bör ha en pragmatisk inställning till hur det ska ske. Redan i dag använder Arbetsförmedlingen i stor utsträckning andra aktörer än sina egna - 60 procent utförs av privata aktörer. Jag ser ingen enorm dramatik i att det ska bli i större utsträckning och mer resultatbaserat. Jag tror att det kan bli väldigt bra.
Regeringen har tillfört resurser i vårändringsbudgeten under innevarande år till arbetsmarknadspolitiken. Men som Mats Green vet är ju utrymmet begränsat, eftersom det redan finns en statsbudget som gäller för 2019. Det som regeringen kan göra i en vår- eller höständringsbudget är begränsat, och det har vi fått förhålla oss till.
Ylva Johansson (S):
Man hade ju kunnat tro att Moderaterna, när de lagt fram en statsbudget och fått igenom den i riksdagen, skulle vara lite glada och stolta över den. Men uppenbarligen är Mats Green inte det. Han tycker inte att det är den budget som Moderaterna står bakom utan generaldirektören som orsakar förändringarna på Arbetsförmedlingen. Generaldirektören har naturligtvis stort inflytande och makt över myndigheten, men budgeten har Mats Greens parti och han själv beslutat om.
Ylva Johansson (S):
Det är ett väldigt besvärligt läge med ett varsel av 4 500 personer. Jag vill på inget sätt förminska det bekymret. Men jag vill också säga att vi faktiskt har en utveckling där allt fler skriver in sig digitalt och använder digitala tjänster. Det kommer aldrig att passa alla arbetssökande. Men av den miljon som skriver in sig varje år är det ganska många som tycker att det är ett bra sätt och en förbättrad service att kunna ha kontakt med Arbetsförmedlingen på det sättet.
Det finns också en betydande potential för effektivisering genom att de anställda på Arbetsförmedlingen äntligen får ett väl fungerande it-system. Man jobbar i dag i it-tröskverk, skulle jag säga. Det innebär oerhörda möjligheter att kunna använda det nya systemet. Det finns möjligheter att ha en bra verksamhet med färre anställda.
Med 9 000 personer anställda på Arbetsförmedlingen är den fortfarande en stor myndighet, och det är samma antal personer som var anställda på myndigheten för tio år sedan. Jag är övertygad om att det också med 9 000 anställda går att bedriva en väldigt god verksamhet.
Ylva Johansson (S):
Jag delar oron som Sofia Damm ger uttryck för. Det är bekymmersamt att man varslar så många specialister som jobbar med personer med funktionsnedsättning. Jag har dock svårt att kritisera generaldirektören för detta eftersom han är skyldig att följa den budget som Sofia Damm har röstat igenom i riksdagen. Det innebär att det måste varslas 4 500 personer för att klara denna neddragning under innevarande år.
Regeringen har mildrat detta genom att ge Arbetsförmedlingen en utökad anslagskredit, som gör att man har lite större möjlighet att ta dessa beslut. Givetvis kommer vi även i framtiden att behöva många duktiga specialister som jobbar med de personer som på grund av funktionsnedsättning eller ohälsa behöver särskilt stöd för att komma in på arbetsmarknaden.
Detta borde Sofia Damm kanske ha tänkt på innan hon röstade igenom den budgeten.
Tina Acketoft (L):
Tack så mycket, justitieministern. Nej, lagen är aldrig bättre än dess tillämpning. Men det underlättar om lagen är så tydlig som den kan vara. Då har vi, såvitt jag förstår, en lagstiftning som ger möjligheter, alltså där man säger att ensam vårdnad kan ske om föräldrarnas konflikt är så svår och djup att det är omöjligt att samarbeta. Vad menas med "kan ske"?
Det är de här små öppningarna som hela tiden gör att vi ramlar dit vad gäller barnets bästa. Sedan förstår jag att lagtexten aldrig kommer att kunna innefatta vart och ett enskilt fall som vi råkar ut för. Men alla de små - ursäkta - fikondetaljer som finns i lagtexten gör att vi får problem när vi sedan ska använda den. Då blir den inte bättre än tolkningen. Jag vill avsluta med att säga att vi som vanligt är rörande överens. Det är vi alltid när vi står här inne. Det är när vi sedan kommer ut i verkligheten som det skiljer sig.
Jag skulle gärna vilja ge ett sista medskick till justitieministern. Jag tror att vi är överens om att följer man den i dag gängse normen att gemensam vårdnad är den allt överskuggande verkligheten i Sverige så utsätts både barn och mammor oftast för stora risker. Det har man insett till exempel på Nya Zeeland, där man i stället har som utgångspunkt att när en förälder har utsatt någon i familjen för våld ska det vara ensam vårdnad och övervakat umgänge tills man kan vara säker på att det är tryggt igen.
Vi är många som hoppas att Vårdnadskommittén kommer att föreslå att ett liknande system med kvalificerad riskbedömning införs också i Sverige. Jag skulle vilja höra justitieministerns spontana inställning till denna modell, naturligtvis utan några fagra löften utfärdade.
Tina Acketoft (L):
Jag tänker säga som de flesta i den tidigare debatten: Jag vill egentligen inte förlänga den här debatten, men jag kan inte låta bli. Jag tänkte ge Ulf Holm, vars miljöparti nu har suttit som samarbetsparti med Vänstern och Socialdemokraterna i snart en hel mandatperiod, en chans att nämna tre saker som under den här tiden har blivit bättre för kvinnorna i Sverige med den politik som han har fört.
Eftersom han uppenbarligen inte kan se att det finns någon annan politik som skulle kunna leda till något bättre, skulle jag i egenskap av kvinna - glöm att jag är politiker och folkpartist - vilja höra vad det är som har blivit bättre för mig. Nämn tre saker som har blivit bättre för mig under den senaste mandatperioden!
Tina Acketoft (L):
Det är drastiska grepp han drar upp. Mer pengar till kvinnojourerna: Där har vi en borgerlig enighet. 6 miljoner till JämO: Ja, jag kan lova dig, Ulf Holm, att en annan regering än den som sitter inte skulle ha något som helst problem att skrapa ihop 6 miljoner kronor till JämO och få en bred allians för det. Kvinnors organisation: Jag tar mig för pannan! Är det detta som Ulf Holm menar är de revolutionerande greppen som har skapat en bättre situation för kvinnor de senaste tre åren? Vi har ökade löneskillnader.
Kvinnorna tar fortfarande ut majoriteten av föräldraledigheten. Vi har färre börsbolags-vd:ar som är kvinnor än vi hade för ett år sedan. Vi har färre vd:ar över huvud taget som är kvinnor än vi hade tidigare. På punkt efter punkt - sjukhälsotalen och förtidspensioneringarna - går det bara utför för kvinnorna. Ändå står Ulf Holm och säger att det som finns i dag är det bästa för kvinnorna.
Man tar sig för pannan, fru talman.
Tina Acketoft (L):
Över huvud taget har vi två helt skilda synsätt. Jag antar nämligen att Camilla Sköld Jansson menar att man kan ta vilket annat land som helst som jämförelse. Man kan ta England som exempel. Där har man en helt annan historia bakom hur kvinnor en gång kom ut på arbetsmarknaden. Men vad Camilla Sköld Jansson hela tiden vägrar att se är det faktum att vi inte kan använda samma typ av lösningar i dag som vi har gjort tidigare. Jag säger inte att vi inte ska ha en stor gemensamt finansierad sektor.
Men jag säger att man måste lösa upp den så att man ger kvinnor möjlighet att faktiskt starta eget även inom denna sektor i stället för att använda stopplagar för att ständigt låsa in kvinnor. Till skillnad från Camilla Sköld Jansson som vill ge kollektivet kvinnor en viss procent i löneförhöjning säger jag att man ska öppna upp kollektivet och släppa kvinnorna fria.
Tina Acketoft (L):
Jag tror att de flesta av oss har en ideologi som vi grundar vår politiska övertygelse på. Camilla Sköld Jansson tillhör i alla fall en ideologisk falang och jag en annan. Därmed inte sagt att det på något sätt går stick i stäv mot feminismen. Precis som jag sade tidigare ska feminister finnas i alla färger och i alla former. Det finns inte en feministisk lösning. Det är ett analysinstrument. Det är inte en ideologi.
När Camilla Sköld Jansson gör jämförelser med andra länder säger jag också fortfarande att vi ska ha en stark offentlig sektor men att vi inte ska låsa in kvinnor i en offentlig sektor och säga: Här ska ni vara, och ni får ta det som er tillkommer! Vi ska ge dem möjligheten att själva bygga vidare. Ska man göra jämförelser med andra länder är det också mycket märkligt att Sverige inte ens har fem kvinnliga börsbolagschefer.
Men utomlands har man fler. Sverige är väldigt duktigt på att hålla kvinnor nere på den låga dimensionen när man talar om arbetsmarknaden. Men när det gäller kvinnliga chefer, toppchefer och styrelseledamöter, är vi i Sverige usla. Camilla Sköld Janssons sätt att se på detta är som vanligt att så länge alla har det lika dåligt så är det jämställt. Det är inte mitt sätt att se på det. Mitt sätt att se på det är att man ska ge fler människor möjlighet att växa. Då blir det skillnader i samhället.
Men det drar med sig andra också. De goda exemplen drar med sig fler. Det är inte genom att hålla folk nere som vi får ett jämställt och bra samhälle.
Tina Acketoft (L):
Jag tycker att vi kan förlåta Maryam Yazdanfar att hon inte kan alliansens arbetsmarknadspolitik. Jag förstår att hon inte kan den. Det blir så uppenbart när hon påstår att ett utkastat centerförslag utgör den arbetsmarknadspolitik som vi har för ungdomar. Uppenbarligen har hon inte läst motionerna. Det hade underlättat debatten. Branschen är ny. Branschen måste utvärderas.
Branschen måste noga granskas. Jag slutade räkna efter, tror jag, fem gånger som Maryam Yazdanfar uttalat sig om detta - det står väl sedan i protokollet. Det blir så uppenbart att bemanningsbranschen är det som är faran. Bemanningsbranschen är ett stort hot så fort socialdemokrater talar.
Man vägrar att se det faktum att den faktiskt hjälper ungdomar, invandrare, kvinnor och akademiker i högre grad än vad andra alternativ - ja, det enda alternativet, det vill säga Ams - gör. Maryam Yazdanfar sade att Lernia har ett annorlunda avtal som gynnar arbetstagarna. Men vet Maryam hur tillsvidareanställningsprocenten ser ut?
Om man jämför med de privata bemanningsföretagen undrar jag hur många de har som är tillsvidareanställda. Och hur många tillsvidareanställda har Lernia?
Tina Acketoft (L):
Det är helt rätt som Monica Green säger, att detta ämne ständigt måste debatteras. Precis som jämställdheten och demokratin i övrigt är det en fråga som ständigt måste vinnas. Men jag skulle vilja fråga Monica Green: Vari består den jämställdhetsbacklash som hon tycker sig ha upplevt sedan september 2006? Det skulle det vara väldigt intressant att veta. Carina Häggs ständiga oro över att denna regering inte tar ämnet på allvar är det faktiskt bara Carina Hägg som jag hör väldigt ofta repetera.
Igen ställer jag mig frågande till vad det är som den här regeringen inte har gjort.
Vad är det som ministern inte har levererat som hon borde leverera, utöver de 800 miljoner kronorna och en handlingsplan mot våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld med 56 punkter som vi har klubbat igenom för några veckor sedan, utöver den översyn av sexualbrottslagstiftningen som kommer, utöver den handlingsplan mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål som kommer och utöver den värdering av sexköpslagen som Monica Greens egna tidigare ministrar ständigt vägrade låta gå igenom? Den ville man inte höra talas om.
Man fick inte öppna den asken över huvud taget. Denna regering säger att för att bekämpa prostitutionen, för att bekämpa människohandeln och för att bekämpa mäns nedvärderande attityder mot kvinnor måste vi ha rätt verktyg i lådan. Denna regering har helt klart rätt verktyg i lådan. Jag är väldigt intresserad av att få höra vad det är utöver det som man vill se, som man inte fick igenom under de tidigare tolv årens regeringsperiod då man innehade makten.
Tina Acketoft (L):
Jag vet inte om jag uppfattade någon fråga, men jag kan ändå svara att det säger väl sig självt att när arbetsmarknaden ser ut som den gör och kvinnor har lägre löner än män och arbetar i andra sektorer än män, vilket påverkar, så blir naturligtvis en skattereduktion mindre i plånboken hos den som har lägre lön än hos den som har högre lön. Det innebär inte att kvinnor har fått ut mindre, utan det innebär att utgångsläget är för lågt.
Utgångsläget är för lågt, och där tror jag att Josefin Brink och jag är väldigt överens om att det inte handlar om för höga löner när vi talar om kvinnolöner generellt, utan det är för låga löner. Där måste åtgärder sättas in. En skattereduktion får man naturligtvis beräkna utifrån den procentuella grundsatsen, men det finns studier som visar att vi har ökat arbetsutbudet på marknaden utöver vad som annars hade skett, och det ser man också tydligt.
Jag tror inte att det har gått någon förbi att vi har varit inne i en kris av Guds nåde. Det är klart att det påverkar vissa sektorer hårdare än andra. Nu är vi på väg ut ur krisen, det går rasande fort om man jämför med andra länder i Europa, men grundfrågeställningen finns fortfarande kvar: Kvinnor måste arbeta inom fler sektorer.
Kvinnors löner måste höjas, och där har facket och arbetsgivarna en otrolig uppgift att utföra.
Tina Acketoft (L):
Jag har aldrig utgett mig för att vara ett matematiskt snille, men vad man kan se med jobbskatteavdraget är naturligtvis att det beror på vilken lönenivå du utgår från hur mycket du får i skattesänkning. Där är vi överens. Då kan vi kanske också vara överens om att jobbskatteavdraget gynnar alla, oavsett kön. Det är inte jobbskatteavdraget som är problemet. Problemet är att kvinnor har för låg lön från början.
Problemet är de 6 procenten eller 16 procenten, eller vad du talar om, som är skillnaden mellan kvinnors och mäns löner. Problemet är att kvinnor inte arbetar heltid, medan män gör det. Det är själva grundproblematiken, och när jag säger att det inte finns något alexanderhugg för att lösa detta så kvittar det. Det finns inte en enda lösning. Det är alla de här åtgärderna som regeringen nu håller på att sjösätta som var och en är en pusselbit.
Var och en av åtgärderna är till för att rätta till det ojämställda Sverige. Det går inte att säga att hade vi bara lagstiftat om rätten till heltid så hade alla problem därmed varit lösta eller att om alla kvinnor bara hade arbetat i offentlig sektor så hade det också varit lösningen och om vi inte hade konkurrensutsatt den offentliga sektorn hade det varit en mycket tryggare arbetsmarknad för kvinnor, vilket brukar vara argumentationen från vänster. Återigen: Det finns inga enkla lösningar.
Det är bara träget arbete, och alla de här åtgärderna som regeringen nu har satt in är steg på vägen. Jag är också otålig. Jag är grymt otålig. Jag vill inte stå och diskutera samma sak i denna kammare i ytterligare åtta år. Jag vill kunna se lösningar, och jag är helt övertygad om att lösningarna finns i detta. Däremot vill jag inte att vi går tillbaka till den gamla politiken som fördes, för den var bevisligen inte på rätt väg.
Tina Acketoft (L):
Jabar Amin tar upp en väldigt viktig fråga. Vi utökar nu rätten till förskoleplats för barn från tre års ålder. Det tycker jag är ett väldigt viktigt första steg. Vi ser att det är de absolut yngsta åren som är de formativa åren. Jag håller med Jabar Amin. Jag önskar att alla barn hade rätt till heltidsplats i den förskola eller barnomsorgstyp som föräldrarna väljer.
Så är det inte i dag, men det är definitivt en strävan och ett fortsatt arbete från delar av alliansregeringen att driva frågan åt det hållet.
Tina Acketoft (L):
Det finns ingenting i kommunernas självbestämmande som säger att de inte får lov att utöka rätten. Det gör man också i ett antal kommuner. Det kommer vi an till igen. Jag svarar Jabar Amin precis lika ärligt och rakt som jag gjorde tidigare. Min målsättning och delar av allianspartiernas målsättning är att vi ska utöka den rätten. Men som det är i dag har vi redan ett antal kommuner som faktiskt har utökat från 15 timmar till ett större antal timmar. Det tycker jag är ett synnerligen hedervärt grepp.
Jag hoppas att fler kommuner följer det steget.
Tina Acketoft (L):
Nu vet jag inte om Agneta Luttropp har en djupare insikt i juridikens snårskog. Det är möjligt att hon har det. Men som jag har fått det förklarat av mycket goda och initierade källor innebär det en sällsynt stor skillnad bara att ändra denna ordalydelse. Detta innebär att kommunerna faktiskt inte kan - som de tidigare på ett enklare sätt har kunnat göra - vifta bort detta genom att säga att mormor eller morfar säkert kan lösa detta.
Så kan de inte göra längre. De har en skyldighet att gå in i varje enskilt fall och pröva det. Då ska de ha det bästa för den enskilda individens verksamhet för ögonen. Det kan synas torftigt att byta ut ett ord här eller där. Men i lagtext är det en stor skillnad om det står "bör", "skall" eller "verka för".
Tina Acketoft (L):
Vi kan stå och tvista om dessa ordval hur länge som helst. Till syvende och sist är det denna lagstiftning som har kommit fram. Där står det otvetydigt att man ska sträva efter detta. Kommunen har att se till individens bästa. Jag tycker att Miljöpartiet går in i detta med en tydlig linje. Man vill ha en rättighetslagstiftning. De som ni har skrivit ihop er med är däremot inte alls ute efter en rättighetslagstiftning. I själva verket förstår jag inte riktigt vilken samsyn som ni har i denna fråga.
Är det en rättighetslagstiftning som man är ute efter tycker jag att Miljöpartiet är inne på rätt spår. Men jag ställer mig mycket frågande till de andra när de talar om stimulansbidrag och om att alla ska har rätt till detta. Det skulle i så fall kosta 2-3 miljarder. Det är inte samma sak. Först och främst vet vi inte hur stort behovet är i dag. Det kommer vi att veta efter den enkät som nu har gått ut till föräldrar. Då kommer vi att få en överblick.
Efter ett tag kommer vi att se om denna trend - den 13-procentiga ökningen av platser - fortsätter. I så fall hoppas jag att Agneta Luttropp och jag kan vara lika lyckliga i fortsättningen.
Tina Acketoft (L):
På vilket sätt lades Rosengårdsskolan i Malmö ned på grund av vinstintresse? Rosengårdsskolan i Malmö lades ned därför att man bedömde att kvaliteten på skolan var dålig och att eleverna mådde dåligt av att gå där. Det var ett kommunalt beslut.
Jag tycker att det var mycket bra; jag vill bara visa att kommuner, liksom enskilda huvudmän, kommer att behöva lägga ned skolor. Jag var tydlig med att det absolut finns saker som vi måste titta på. Jag ägnade större delen av mitt anförande åt att peka på vad vi måste titta på och ta itu med. Men jag vill inte föregå Friskolekommitténs beslut, förslag eller överenskommelser eftersom det, som Rossana Dinamarca säger, är den 16 i dag, och den 31 maj har vi ett avslut.
Rossana Dinamarca tycker att det är roligt, inte så seriöst och så vidare att vi skjuter upp dessa beslut. Jag tycker precis tvärtom. Jag tycker att det är att ta det oerhört seriöst att se till att vi får en bred överenskommelse så att friskolor och kommunala skolor kan verka med lika förutsättningar för att säkerställa kvaliteten för eleverna. Det tycker jag är att ta ansvar. Jag tycker inte att det är att ta ansvar att säga: Nej, nu är klockan så mycket att nu får vi sluta. Vad ledde det till? Ingenting.
Det är långsiktiga, breda samförstånd vi behöver, och det är sådana vi arbetar för att nå.
Tina Acketoft (L):
Jag vet inte hur jag kan uttrycka det tydligare. För Alliansen och, det är jag helt övertygad om, för vissa delar av oppositionen är det viktigaste med Friskolekommitténs arbete att vi kommer till en bred gemensam lösning där friskolor och kommunala skolor oavsett huvudman får utöva en verksamhet som är rättvis, transparent och som kommer eleverna till gagn.
För mig kvittar det om det är den 31 januari, den 31 februari om det hade funnits eller den 31 maj. Det kvittar, för det är resultatet som är det viktigaste. Kräver det att jag är här på en söndag, måndag eller tisdag kvittar det. Så viktigt är det.
Det är lite roligt att det alltid till syvende och sist är så att alla problem som uppstått på skolan beror på att elever har fått rätten att välja en egen skola, att elever inte är tvungna att gå i den skola som är precis på den sida av gärdsgården där de bor, att de har fått valfriheten att välja bort eller att välja till, att föräldrar har fått en valfrihet.
Man är inte längre anvisad en skola, något som tydligen Vänsterpartiet vill - det har framkommit om och om igen. Vänsterpartiet vill alltså återgå till det skolsystem där kommunstyrelsen bestämde vilken skola barnen skulle gå i. Ett sådant system vill jag inte se, absolut inte. Det fria skolvalet är här för att stanna. Friskolorna är också här för att stanna, men det ska vara ett rättvist system med kvalitet. Kvalitet är det absolut viktigaste.