Beatrice Ask (M):
Nöjd ska man aldrig vara. Däremot konstaterar jag att en förbättrad utbildning och den nya riksenheten för den här typen av ärenden har inneburit att antalet lagföringar har fördubblats i arbetsmiljömål. Det tycker jag är bra. Mellan 2008 och 2009 fördubblades lagföringen, och det är helt nödvändigt.
När det gäller det ärende som diskuteras beskriver jag lite grann hur det går till. Min beskrivning är korrekt. Det har skett en rättslig prövning. Det var två anmälningar om brott som kom in beträffande samma gärning. Den ena anmälan skrevs av. Arbetsmiljöverket anmälde brott mot arbetsmiljölagen, och fackförbundet Byggnads anmälde brott i form av framkallande av fara för annan. Polis och åklagare utredde ärendet.
I utredningen konstaterades att företaget hade brutit mot Arbetsmiljöverkets föreskrifter om asbest. Därmed förelåg brott mot arbetsmiljölagen. Åklagaren bedömde däremot inte att någon i företaget hade gjort sig skyldig till framkallande av fara för någon annan. Det här är en prövning. Parallellt med utredningen pågick ett ärende hos dåvarande länsrätt i Örebro om sanktionsavgift mot företaget beträffande ett annat brott mot Arbetsmiljöverkets föreskrifter.
Länsrätten kom fram till att sanktionsavgift skulle utdömas. Åklagaren, som hade inväntat länsrättens beslut, gjorde då bedömningen att det skulle innebära dubbelbestraffning att även bötesfälla arbetsgivaren, nu för den senare gärningen. Av det skälet beslutar man om åtalsunderlåtelse enligt bestämmelserna i 20 kap. 7 § punkt 1 i rättegångsbalken.
Åklagarens beslut att inte väcka åtal resulterade i att Byggnads begärde en överprövning av beslutet. Det var överprövningen som inte fullföljdes eftersom preskriptionstiden två år som gäller för brott mot arbetsmiljölagen hade löpt ut. Den här frågan har alltså prövats. Jag tycker att det är viktigt att vi får den här typen av ärenden prövade.
Det är därför som man har genomfört en ganska omfattande utbildning av personal i rättsväsendet och säkrat en riksenhet för miljö- och arbetsmiljömål hos Riksåklagaren, en nationell operativ enhet med kompetens som är särskilt inriktad på detta. Det har snabbt lett till en fördubbling av antalet lagföringar. Jag är inte nöjd med det, jag är inte nöjd förrän vi hanterar varje ärende.
Men jag konstaterar att mer har blivit gjort på det här området än tidigare, och det är absolut nödvändigt. Jag kräver att med de stora resursökningar som vi har gjort till polis, åklagare och andra ska vi också få mer resultat i rättsväsendet, och det här är ett sådant resultat. Jag kommer noga att följa de här ärendena och hur specialistenheten arbetar med frågorna, därför att det är viktigt att man följer reglerna i arbetsmiljölagen.
Sedan är de här brotten, precis som en del andra, ofta svårutredda, men det är inte så att man kan säga att det inte finns resurser. Vad gäller polisen i Örebro har också de under de här åren fått rätt ansenliga resursökningar. Jag vet att det inte räcker till allting överallt. Men vi kan inte, när vi har tillfört polisen mer resurser än någonsin, nöja oss med att säga att resurserna inte räcker. De ska användas effektivt.
Därför tror jag att den utbildning som nu genomförs med poliser, åklagare och inspektörer är viktig. Det är viktigt att man faktiskt känner att man kan de här ärendena, så att inte det faktum att man inte kan dem är skälet till att man lägger dem åt sidan.