Gunilla Svantorp (S):
Skolan är verkligen hjärtat i hela vårt samhälle. Det är inte vilken vara eller tjänst som helst. En misslyckad skolgång kan man inte reklamera. Den är redan gjord. Den går inte i repris. Därför är den så oerhört viktig, och det är vårt ansvar att se till alla barn faktiskt kan ha en bra skolgång.
Vi har fått många varningar genom åren om läget i den svenska skolan. Från OECD är de återkommande, och OECD är inte vilken vänstertankesmedja som helst utan en viktig aktör i den internationella delen. Vi har fått varningar från våra skolmyndigheter.
Inte minst har vi fått varningar från våra lärare och rektorer och från föräldrar som är förtvivlade över att de inte får hjälp till sina barn med det stöd som de behöver. Den socialdemokratiskt ledda regeringen har ända sedan 2014, då man tillträdde, tagit de här varningarna på allra största allvar. Det har man gjort genom att tillsätta Skolkommissionen.
Det var ett av de första besluten man fattade. Man tillsatte en kommission med forskare från olika områden som under ett och ett halvt år diskuterade, plockade fram massvis med underlag och forskningsrapporter och visade att så här ser läget ut. Så här har segregationen i den svenska skolan ökat och likvärdigheten minskat.
Familjebakgrunden har allt större betydelse. Efter Skolkommissionen tillsatte man Åstrandsutredningen, som vi säger i vardagslag, alltså utredningen om hur vi ska öka likvärdigheten.
Den har landat i den proposition som vi ska diskutera i dag och det betänkande som utskottet tagit fram, som i korthet handlar om att differentiera skolpengen för att se till att man får betalt efter det ansvar man har men också efter de behov som finns.
Det är helt obegripligt att en majoritet i utskottet avstyrker förslaget. Vi ser ju hur det faktiskt ser ut i den svenska skolan. Det är obegripligt ur många olika aspekter.
Vi kan börja med att se vad den moderate statsministern Carl Bildt sa när propositionen om valfrihet och fristående skolor debatterades och beslutades 1992. Det står så här i den propositionen: "Likvärdiga villkor innebär dock inte nödvändigtvis att varje skola skall ges samma ekonomiska stöd.
Det offentliga stöd som tillfaller en skola måste utgå från vilket ansvar och åtagande skolan tar och fullgör. - - - Kommunen har - till skillnad från en fristående skola - ett övergripande ansvar för skolväsendet, både i fråga om planering och i fråga om skyldigheten att i sina skolor ta emot samtliga skolpliktiga elever.
- - - Sammantaget kan det därför vara rimligt att anta att kommunen får en högre genomsnittskostnad per elev än som normalt bör uppstå för den fristående skolan. Ett avdrag från genomsnittskostnaden bör därför kunna göras vid tilldelningen av medel. Avdraget bör få uppgå till högst 15 procent av den framräknade genomsnittskostnaden."
I utredningen står det också så här: "De flesta fristående skolor torde, med ett offentligt bidrag mellan 75 och 85 procent av genomsnittlig elevkostnad i de kommunala skolorna, täcka sina kostnader." Det tyckte Moderaterna på den tiden. Men sedan har de ändrat sig.
Frågan är varför. Vad sa dåvarande Socialdemokraterna, som till samma debatt tog fram nästan en uppsats i form av en följdmotion? Det är jättemycket; jag skulle kunna läsa hur mycket som helst, med jag ska läsa bara lite grann.
"Regeringen uttalar även förhoppningen att 'ett större inslag av fristående skolor också på sikt ska kunna bidra till en mer effektiv resursanvändning inom det samlade skolväsendet'. Inte heller för detta påstående finns någon analys till stöd. Enligt vår uppfattning finns starka skäl att anta det motsatta, nämligen att ett system med ett större antal fristående skolor finansierade enligt regeringens modell kommer att leda till ökade kostnader för kommunerna.
De fristående skolorna kommer med regeringens förslag att kunna anpassa verksamheten till en omfattning som blir maximalt lönsam. Om varje tillkommande elev garanteras samma bidrag oberoende av marginalkostnaderna kan följande situation inträffa. Eleven lämnar grundskolan för att gå till en fristående skola. Därmed tvingas kommunen att betala bidraget till denna skola utan att, annat än i undantagsfall, kunna göra motsvarande besparing i det kommunala skolväsendet.
Kommunen måste nämligen driva verksamheten även om klasserna inte är fyllda så kostnaderna finns där ändå." Det var Lena Hjelm-Wallén som var gruppledare för oss på den tiden, 1992. Klokt! Vad gör vi då när vi har sett facit? Nu ser vi ju facit, hur ojämlikt det är. Vi kan också titta på vad medborgarna säger i dag. Vad vill medborgarna? Jo, de vill att vi ändrar systemet.
I enkäter säger 82 procent av medborgarna att vi inte kan ha det här systemet. Vi är medborgarföreträdare, vi som sitter i den här salen. Vi borde lyssna på medborgarna. Men det gör inte de fem partier som säger nej till det här betänkandet. Det är en helt riskfri investering att starta skola i dag. Pengarna är garanterade.
Det är därför vi ser så många riskkapitalister i den här branschen - och det är hemskt att behöva säga "bransch" om skolverksamhet. Det är helt galet. Man spelar roulett med barnen. Man gör faktiskt det. Vi är fortfarande det enda landet där vinstintressen får gå före elevintressen.
Det är helt galet, och jag vill i dag ha svar på varför detta elände får fortsätta. Jag vill naturligtvis yrka bifall till alla reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nummer 1.