KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Tack för svaret på Liberalernas interpellation, statsrådet Märta Stenevi! Detta är ju ett område och ett tema som vi återkommande har lyft upp de senaste åren, både under den förra mandatperioden och under den här mandatperioden, eftersom vi är oerhört bekymrade över utvecklingen i landet.
När det gäller den handlingsplan som statsrådet refererar till, Ett Sverige som håller ihop , hade jag önskat att vi så här långt in i arbetet och verksamheten - vi närmar oss slutet av den här mandatperioden - hade kunnat stå här och konstatera att det går åt rätt håll. Jag kan dock inte se några sådana effekter, och det är det som bekymrar mig.
Jag läste en intervju med statsrådet häromdagen, herr ålderspresident, där man fokuserade på segregation och utanförskap. Jag saknade de kraftfulla, tydliga reformerna och att vi följer upp med frågor kring radikalisering, extremism och de utsatta områdena.
Bara för några dagar sedan kom polisen med en uppdaterad och reviderad lägesbild över situationen i utsatta områden. På ett sätt var bilden positiv, eftersom några områden lämnat listan över så kallat utsatta områden - men samtidigt tillkommer områden. Det är smärtsamt att se att det inte görs mer vare sig från staten eller från den lokala nivån för att få bort dessa utsatta områden.
När det gäller vår fråga om inhemsk extremism är inte det heller ett nytt problem; det har ju debatterats åtminstone sedan 2014 eller 2015 och de fruktansvärda terrorattacker runt om i Europa som har drabbat även Sverige. Säkerhetspolisen säger fortfarande att den inhemska våldsbejakande islamistiska extremismen utgör ett av de största hoten, om inte det största hotet, mot vår demokrati.
Jag hade kanske önskat, herr ålderspresident, att statsrådet mer konkret berättade hur man ska angripa de miljöer som bidrar till utanförskap och inte minst till att kvinnor inte får leva i frihet, delta på arbetsmarknaden på lika villkor och inte heller utbilda sig och så vidare.
När det gäller den generella utvecklingen inom de utsatta områdena, vilket är särskilt fokus för min interpellation, är det, oavsett om man tittar på förvärvsfrekvens eller förvärvsgrad, oerhörda skillnader mellan de socioekonomiskt starka och svaga områdena.
Det kan skilja uppemot 25, 30 eller 40 procent i förvärvsfrekvens mellan de mest utsatta områdena och de som har det bättre socioekonomiskt sett. Detta utanförskap, herr ålderspresident, drabbar särskilt utrikes födda och i synnerhet utrikes födda kvinnor. Det gäller även långtidsarbetslösheten.
Andelen långtidsarbetslösa i de mest utsatta områdena är fem gånger högre än i områden som är socioekonomiskt starka. Detta får effekter på område efter område, oavsett om vi tittar på förvärvsfrekvens eller utbildningsnivå, till exempel förgymnasial eller gymnasial utbildning.
Ingenting av detta går åt rätt håll, och därför vill jag gärna höra hur statsrådet Märta Stenevi, som har det samordnande ansvaret för de här frågorna i regeringen, ser på utvecklingen. En av mina frågor var om regeringen gör bedömningen att det går åt rätt håll. Utifrån regeringens egna fakta ser i alla fall jag tyvärr att det går åt fel håll.
Roger Haddad (L):
Mycket av det som statsrådet och regeringen lyfter upp här är kända fakta och känd statistik. Den här utvecklingen har ju pågått under lång tid, och det kan därför inte komma som en nyhet för regeringen att utvecklingen går åt fel håll och att vi får fler utsatta områden.
Sedan kan polisen klassificera om dem som riskområden eller särskilt utsatta områden, men huvudutvecklingen går åt fel håll. Det är oerhört bekymmersamt att även upplevelsen av trygghet är sämre och risken att utsättas för brott är större i just de socialt utsatta områdena.
Senast i dag kan man läsa i Svenska Dagbladet att den omorganiserade polisens satsning på det brottsförebyggande arbetet, som är helt centralt för de frågor som vi debatterar, inte levereras. Det lovades att vi skulle få fler poliser i yttre tjänst, och man skulle komma närmare medborgarna. Jag har tagit upp det brottsförebyggande arbetet under många år.
Det handlar alltså inte om ingripande utan om att man syns, att man är ute på torget, att man besöker företag, äldreboenden och skolor. Så bygger man upp tillit och förtroende och agerar förebyggande så att boende, skolor, företag - alla - känner sig trygga, oavsett var man bor i landet så att man inte vill fly därifrån.
Det går inte en dag, herr ålderspresident, utan att man får ta del av berättelser där människor inget annat vill än flytta från en viss adress. De vill bort från de här områdena. De vågar inte låta sina barn gå till affären under dagtid. Mammor går ut i radio och säger: Nu måste vi själva göra någonting, för samhället gör inte tillräckligt. Polisen finns inte på plats.
Då pratar vi alltså om områdespoliser, som kanske är något av det viktigaste, nämligen första linjen nära lokalsamhället. Här tycker jag inte att regeringens reform och de uttalanden som man har gjort har levererat. Det ska inte vara så.
Jag vill gärna höra från regeringen samlat, för segregation handlar inte bara om socioekonomi, arbetslöshet och utbildningsnivå utan också i hög grad om trygghet. Särskilt i de här områdena ska man kunna känna trygghet, för de är ju fortfarande av olika anledningar kvar på polisens lista över mest utsatta eller särskilt utsatta områden.
Delmos och de olika delegationer som regeringen refererar till har funnits i ett antal år. Min fråga till regeringen blir: Är ni nöjda med leveransen? Motsvarar den förväntningarna på uppdragen? Delegationerna har ju inte funnits i bara ett halvår eller ett år, utan några har funnits i flera år. Det kan också vara intressant för kammaren att höra om regeringen är nöjd med deras leverans.
Ska vi vara nöjda med uppdraget som det ser ut hittills, eller ska de få ett annat uppdrag? Vi ser ju den här utvecklingen i socialt utsatta områden i stället för underlag av en kaliber som skulle få oss att dra andra slutsatser, nämligen att det går åt rätt håll.
Roger Haddad (L):
Situationen i landet är bekymmersam. Det finns för många utsatta områden, och det vore bra om regeringen kunde fatta ett aktivt beslut att det senast 2030, ett årtal som Liberalerna har föreslagit, inte ska finnas några utsatta områden. Men det finns inga tecken på att det är möjligt utifrån vad jag bedömer är de förslag och reformer som den här regeringen har presenterat.
Även om ett nytt segregationsindex tas fram har flera av parametrarna - informationen - funnits tillgängliga, men staten har inte utifrån sin roll och sitt ansvar lyckats vända utvecklingen. Därför blir det till slut, herr ålderspresident, ett lotteri. Med en lokal kommunledning som prioriterar det brottsförebyggande arbetet skulle det bli det långsiktiga insatser, inte kortsiktiga projekt.
Det refereras på olika ställen till att staten skjuter till statsbidrag. Men även detta har delvis fått kritik från Riksrevisionen. I vissa områden har statsbidrag fått en positiv effekt, men det är för många kortsiktiga projekt. Problemet är att vi inte vet om bidragen når rätt saker. Därmed kan vi inte utläsa om statens resurser till dessa områden får effekt.
Det som återstår, där staten har ett direkt ansvar, är den polisiära närvaron och tryggheten. Det räcker inte att säga att vi generellt ökar antalet polisanställda, utan det är uniformerade utbildade poliser som behövs till både den ingripande verksamheten och den brottsförebyggande verksamheten. Det handlar om den lokala närvaron.
Det räcker inte med att skriva fina medborgarlöften om man till slut inte kan leverera lokalt brottsförebyggande arbete tillsammans med socialtjänst, skola och kommun. Då kommer vi inte att vända den negativa utvecklingen.
Roger Haddad (L):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation. Arbetslösheten må sjunka något, men är fortfarande på en hög nivå och har väl inte riktigt återhämtat sig till de nivåer vi hade före pandemin - för att inte nämna långtidsarbetslösheten, som fortsatt är rekordhög och inte bara drabbar språksvaga personer och nyanlända som varit kort tid i Sverige utan även andra som har en svag ställning på arbetsmarknaden.
Det finns till exempel personer som kommer till en insats som Krami genom Kriminalvården, kanske inte har varit ute på arbetsmarknaden på många år och inte har något nätverk eller någon uppdaterad utbildning över huvud taget. Fru talman! Jag noterar att regeringen refererar till uppdraget som Kriminalvården och Arbetsförmedlingen har fått i regleringsbrevet.
Men skälet till att Liberalerna tar upp denna fråga i dag är att det gick så långt att kommunerna började fasa ut verksamheten. Det var inte bara på planeringsstadiet utan gick till verkställighet.
Arbetsförmedlingen började säga upp lokaler, och så sent som i november och december kontaktade man deltagare och sa att det inte var någon idé att söka till detta eftersom det var under avveckling. Detta meddelade man också sina samarbetspartner kriminalvården, kommunerna och aktörer i civilsamhället. Det var alltså långt gångna planer.
Arbetsförmedlingen var på väg, eller är kanske fortfarande på väg, att avveckla en av flera viktiga verksamheter som Liberalerna menar måste finnas för personer med svagare ställning på arbetsmarknaden. Det finns fortfarande personer på Arbetsförmedlingen som inte riktigt vet hur långsiktigt regeringens besked är.
Liberalerna måste fråga ministern: Varför tillkom ett särskilt uppdrag om att ta fram en redovisning till regeringen den 15 september? Vad är syftet med och motivet till detta uppdrag?
Kan regeringen i dag lämna ett besked till dem som deltar i Kramis verksamheter på runt 15 orter i Sverige att de kommer att kunna fortsätta med denna viktiga verksamhet? Den här målgruppen är inte vilken som helst. Det handlar om missbrukare och kanske hemlösa personer utan kontakter och nätverk.
Det är personer som behöver mycket mer än traditionell arbetsförmedling och som inte kan anvisas till en privat aktör. Det krävs personalintensiva insatser, personlig kontakt och aktiv handläggning för att dessa personer ska komma i utbildning eller, vilket målet självklart är, i arbete.
Jag hoppas innerligt att arbetsmarknadsministern kan förtydliga och ge några lugnande besked om denna viktiga verksamhet.
Roger Haddad (L):
Jag hade förmånen att vara rättspolitisk talesperson under förra mandatperioden och kunde då följa dessa frågor från en annan sida. Krami är en viktig verksamhet, och jag tror att alla som har haft kontakt med denna verksamhet kan bekräfta hur viktig den är.
Verksamheten är också effektiv och lyckas väl att få ut individer i utbildning och arbete.
Det var inte vem som helst på Arbetsförmedlingen som gick ut med detta i vintras, utan det var en av deras högsta verksamhetschefer som sa: Vår samverkan med kriminalvården kommer att se annorlunda ut i framtiden.
Det gick ut en signal till de lokala och regionala arbetsförmedlingarna på dessa orter, och man kan snabbt gå in på SVT och se inslag från bland annat Luleå, Uppsala och Örebro som bekräftar att de gick mot en avveckling.
Men så kom regeringens regleringsbrev, och nu undrar Liberalerna: Är detta ett sätt att i avvaktan på Arbetsförmedlingens omorganisation eller en alternativ plan bara skjuta upp avvecklingen av Krami? Jag är medveten om att man har en bred palett och att man kan använda hela Arbetsförmedlingen, men för den grupp av individer vi pratar om är Krami det mest effektiva.
Fru talman! Det är viktigt att riksdagen får besked om uppdraget är långsiktigt eller om det här bara gäller till september eller slutet av året. I så fall står vi här igen om ett år och pratar om huruvida Krami kommer att finnas kvar. Denna osäkerhet oroar och bekymrar mig.
Vi kan inte se hur andra aktörer, civilsamhällesaktörer eller privata aktörer, snabbt och effektivt kan använda myndighetskompetens vad gäller sekretess, utredning, utbildning och kontakter med häkten och kriminalvården.
Om det sker en nedläggning ska allt detta byggas upp på nytt, och det tror vi skulle få negativa effekter och sämre resultat när det gäller arbetsförmedling för denna grupp. Det skulle också befästa den rekordhöga arbetslöshet som vi redan har och där många av dessa personer faktiskt ingår i statistiken.
Roger Haddad (L):
Det som bekymrar mig och som inte lugnar ned mig är meningen där ministern säger "att myndigheterna i samverkan med landets kommuner eller andra aktörer ska utveckla Krami eller motsvarande verksamhet i syfte att stärka kriminalvårdens klienters möjligheter på arbetsmarknaden". Vi ser flera som döms till fängelsestraff för brott.
Vi ser flera som behöver avhopparverksamhet för att lämna kriminella miljöer. Det gäller inte minst ungdomar. Vi ser tyvärr kommuner som drar ned på avhopparverksamhet i stället för att satsa på det sociala och förebyggande arbetet där arbete och bostad är en central del. Till detta måste staten genom Arbetsförmedlingen, och däribland Krami, som har visat sig ha positiva effekter och resultat, finnas tillgänglig.
Jag upprepar min fråga. Ministern har nu möjlighet att svara på Liberalernas fråga i sitt sista inlägg. Kommer Krami att finnas kvar i slutet av året och i början av nästa år, eller är uppdragets syfte att ta fram något alternativ? Vi frågar därför att vi vet att det har funnits kritik från Arbetsförmedlingen om att verksamheten är personalintensiv.
Det är en dyr verksamhet, och den gick mot en nedläggning. Nu ska frågan utredas, och uppdraget ska lämnas till regeringen den 15 september 2022. Om det är så att det inte råder någon tvekan om vad regeringen vill, ministern, och att det innebär att Krami kommer att fortsätta, säg det då tydligt så att vi i riksdagen kan känna oss lugna.
Roger Haddad (L):
Jag tackar utbildningsminister Anna Ekström för svaret på min interpellation om svenska för invandrare och vuxenutbildning, med särskilt fokus på undervisningen i svenska för invandrare. Denna fråga är viktig för Liberalerna.
Vi prioriterar skola och integration, och ett av statens främsta verktyg för att få ut människor i arbetslivet, inte minst utrikes födda kvinnor, är att fler klarar av sfi-undervisningen, eftersom språket är nyckeln till en bra integration.
Detta förpliktar, och därför tog vi upp den här frågan redan sommaren 2020 för att få en bedömning av pandemins effekter på dem som läser sfi.
Vi fick flera uppgifter och flera exempel där man ser avhopp och där elever helt enkelt inte klarar av distansundervisning eller för den delen att vissa kommuner inte bedrev någon sfi-undervisning. Det gjorde det omöjligt för språksvaga eller personer med kort tid i Sverige att fullfölja den här utbildningen. Fru talman! Till detta har vi i över tio år haft etableringsreformen som en del av Arbetsförmedlingen.
Där skrivs personer de första två åren in i etableringsprogrammen. En central del i hela statens integration, arbetsmarknadspolitik och utbildningspolitik, är att få in dessa personer i sfi-undervisning. Det bedrivs främst på kommunernas uppdrag. Sedan kan man göra det i egen regi eller upphandla det av privata aktörer.
Det är ingen hemlighet att sfi har blivit ett lotteri när det kommer till kvalitet. Vi vet inte exakt hur närvaron ser ut alla gånger. Vi får olika rapporter om bristande kvalitet. Häromdagen läste jag en revisionsrapport i min egen hemkommun.
Där kritiserades styrningen av vuxenutbildningen och särskilt sfi när det gäller vilka mål man sätter upp och hur ofta man följer upp denna viktiga verksamhet. Man ansåg till exempel att huvudmannens parametrar när den tittade på verksamheten inte ens är relevanta, för att inte tala om bristande behörighet hos dem som undervisar på dessa utbildningar.
Man frågar till exempel Arbetsförmedlingen om den vet hur närvaron ser ut och om människor faktiskt dyker upp i sfi-undervisningen. I dag finns det inget nationellt krav på att samla in uppgifter om sfi-närvaron. Fru talman! Jag har under alla mina år hört, oavsett om det har varit på kommunal nivå eller nationell nivå, alla politiker och partiföreträdare säga: Vi vill ha god närvaro.
Det är viktigt för genomströmningen, för integrationen och för att människor ska komma ut på arbetsmarknaden. Men sedan fullföljer vi inte alltid alla dessa förväntningar som politiken skapar genom att säkra kvaliteten. Att staten nu går in och skjuter till mer resurser till Statens skolinspektion är jättebra. Vi är starka anhängare av Statens skolinspektion.
Men jag ser fortsatta svårigheter för en nationell myndighet på ett par hundra medarbetare nationellt att kunna säkerställa uppföljning och att vi har en sfi-verksamhet i hela landet som är helt avgörande inte minst för integrationen.
Roger Haddad (L):
Det står i svaret på min interpellation från Liberalerna om sfi-undervisningen att man har avsatt ett antal miljarder i budget under pandemin för att hantera dess konsekvenser. Vi har självklart själva varit med och bidragit till de resurserna. Sedan vet jag att lejonparten av de pengarna inte har gått till sfi. De har huvudsakligen gått till gymnasieskolan. Förhoppningsvis har även högstadiet i grundskolan fått del av de satsningarna eftersom vi där såg stora risker för ett kunskapstapp.
Vi har också sett kunskapstapp inom sfi. Det var Liberalerna, fru talman, som krävde den nationella granskningen för att bedöma kunskapstappet. Det var ett uppdrag som Skolinspektionen och Skolverket sedan fick och som presenterades under vintern.
En av de slutsatser som vi fick till oss i insynsrådet på Skolinspektionen, där jag sitter som ledamot, var att vuxenutbildningen och särskilt sfi-eleverna var de som drabbades mest av pandemin, inte minst på grund av distansundervisningen. Det kan vara tekniska möjligheter, hemförhållanden och inte minst deras språkliga förutsättningar.
Därför är vi angelägna om att veta hur mycket av de medel som ministern lyfter fram som har gått just sfi-undervisningen. Det är 40 procent som dem som går i vuxenutbildningen som deltar i sfi-verksamhet. Det är en betydande verksamhet i hela vuxenutbildningen i landet. Som jag sa tidigare är den helt avgörande för integrationen och inte minst för att få ut fler utrikesfödda kvinnor på arbetsmarknaden.
Vi vill veta hur stor omfattning av medlen som har kunnat gå till vuxenutbildning för att kunna göra bedömningar och dra politiska slutsatser. Vi vill fortfarande veta hur man ska kompensera de individer som inte har fått moment. Det gäller oavsett om det är teoretiska moment eller, vilket är absolut vanligast, om det är praktiska moment.
Det gäller om det är en kombinerad yrkesutbildning och sfi-undervisning, som vi är starka anhängare av, men självklart även språkträningen. Har man inte tillgång till lärarna kan man inte diskutera, och man har inte närheten till stöd och dialog. Det visar alla studier från både Skolinspektionen och andra som har utrett sfi tidigare. Distansundervisning är inte bra för den här målgruppen.
Problemet, herr talman, är att en hel del av kritiken mot kvaliteten och bristerna i sfi-undervisningen och vuxenutbildningen visar att läget möjligen har förvärrats under pandemin. Men det har varit så under många år. Jag konstaterar att det under nästan varje mandatperiod tillsätts en ny sfi-utredning.
Det om något indikerar på att det är någonting i systemet som inte är tillräckligt bra. Vi är inte nöjda med vare sig kunskapstappet, hanteringen av kunskapstappet, genomströmningen, närvaron eller behörigheten bland lärarna.
Det är egentligen otroligt att det politiska systemet, från statlig nivå till kommunalt huvudmannaskap, har tillåtit att denna viktiga verksamhet har skötts på det här sättet. Därför menar jag att styrningen från statens sida måste bli mycket skarpare, utöver det som aviseras i svaret.
Roger Haddad (L):
Det står i svaret om sfi-undervisningen att de statliga extramedlen kan användas till vuxenutbildningen. Men jag får fortfarande inte något svar från regeringen på om och med hur mycket man har förstärkt kommunerna och de fristående aktörer som bedriver denna viktiga verksamhet för att kunna kompensera dem som har tappat under pandemin. Anna Ekström och regeringen försöker skjuta ifrån sig delar av ansvaret till kommunerna. Det är de som bedriver vuxenutbildning och, inte minst, sfi.
Men staten utreder frågan nästan varje mandatperiod, senast i den så kallade Klivautredningen, på grund av att staten inte är nöjd med kvalitet, likvärdighet, genomströmning och närvaro. Det går inte, herr talman, att bara säga att det är kommunerna som har beskattningsrätt och att det är de som ska genomföra det här. Vi från statens sida, och ytterst regeringen, har också ett mycket stort ansvar för att säkra kvaliteten.
När det gäller de extra pengarna till Skolinspektionen har jag en direkt fråga till ministern. Ja, de får mer pengar. Men registerdata saknas, och för att Skolinspektionen ska kunna gå ned inte bara på kommunal nivå eller huvudmannanivå utan på skolnivå krävs dataregister, uppgifter och information om utbudet.
Jag vill veta om ministern är beredd att ändra på regelverket så att Statens skolinspektion kan gå in i katalogen för att kunna genomföra det uppdrag som de har fått från riksdag och regering. Avslutningsvis: Det är staten genom Arbetsförmedlingen som de första två åren av etableringen har det yttersta ansvaret för hela etableringsprogrammet, där sfi-undervisningen är en viktig och central del.
Därmed har vi också ett intresse av och ett ansvar för att följa upp kvaliteten. Som det ser ut just nu är det under all kritik och ett rent lotteri beroende på var man råkar bo i landet.
Roger Haddad (L):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Liberalerna har återkommande och under många år lyft upp den viktiga frågan om lärarutbildningen. Anledningen är enkel. Läraryrket är det absolut viktigaste yrket i samhället. Det har avgörande betydelse för eleverna, Sverige som kunskapsnation och kvaliteten på undervisningen i landet.
Därför är det oerhört bekymmersamt att vi under lång tid har haft kvalitetsbrister i lärarutbildningen. Regeringen har svarat genom att ibland göra det lättare att ta sig in på utbildningen. Och det som kanske har varit vanligast är att bara expandera antalet utbildningsplatser.
En konsekvens av det är att även studerande med låga betyg från gymnasiet och annat håll kan komma in. Fru talman! Universitetskanslersämbetet genomförde för drygt ett år sedan en uppföljande studie som gällde just avhoppen från lärarutbildningen, vilket är temat för Liberalernas interpellation.
En av de vanligaste förklaringarna som myndigheten lyfte upp var bristande förkunskaper från gymnasiet hos studenterna. Man har alltså på papper formellt godkända betyg, men betygen står inte alltid för en viss kunskapsnivå. Det leder till att många avbryter sina studier. Och många gör det tidigt under utbildningen.
Det är inte bra för yrkets status. Det är inte bra för lärarutbildningen, som är landets största utbildning inom högskola och universitet. Det är inte heller bra för samhället. Det är inte samhällsekonomiskt försvarbart att med skattebetalarnas pengar bedriva en sådan omfattande verksamhet som inte levererar bättre. Liberalerna har återkommande lyft upp ett antal frågor som vi vill följa upp igen.
Hur kan man förebygga de tidiga avhoppen? Finns det förslag på nya skärpningar, utöver de som statsrådet refererar till? Jag har i tre år haft rollen som förhandlare för mitt parti när det gäller frågorna och har varit med och tagit fram flera av de liberala förslagen. Så långt är vi överens. Men det är fortfarande problem med genomströmningen och i synnerhet ämneslärarutbildningen.
Jag kan inte se några nya initiativ när det gäller den gigantiska, omfattande och långa ämneslärarutbildningen. Där är det fortfarande lägst examensfrekvens och stora, omfattande problem med avhopp. Statsrådet nämner att det nu ligger på 30 procent. Men det är den totala siffran, fru talman.
Det finns oerhörda regionala skillnader när det gäller lärarutbildningen och i synnerhet inriktningen ämneslärare. Vid till exempel lärosätet i Gävle hoppar 56 procent av ämneslärarutbildningen. Det är allvarligt och bekymmersamt. Jag hade förväntat mig några nya besked angående det i den här interpellationsdebatten.