Karin Pilsäter (FP):
Riktlinjerna för den ekonomiska politiken är oerhört viktiga. Tyvärr förlorar vi oss alltför ofta i diskussioner om detaljerna i stället för att inta det helikopterperspektiv som man behöver utgå från för att sedan dyka ned och jobba med detaljer. Just nu pratas det väldigt mycket om utflyttning. Väldigt många människor är oroliga för sina jobb.
En hel del människor har förlorat sina jobb på grund av utflyttning av företag beroende på omstruktureringar i näringslivet. Öppenhet och globalisering är ju dock i grunden det som varit med och byggt det svenska välståndet. Det svenska välståndet bygger i hög grad på att Sverige har varit öppet för omvärlden och att vi inom landet ständigt har haft förmågan att ställa om och utvecklas.
Vi har inte bara hängt med utan väldigt ofta också legat ett eller annat steg före. Denna förmåga har vi haft alltsedan vikingarnas innovativa skeppsbyggen som förde dem ut på sina handelsfärder, och en och annan irrfärd av annat slag, och vidare genom århundradena. Vi har sålt Agafyrar, vi har sålt Ericssontelefoner och vi har exporterat Ikeavaruhus. "Ärat ditt namn for över jorden."
Under mycket lång tid har det varit förmågan att på hemmaplan fatta viktiga systembeslut och sedan hålla oss öppna mot omvärlden som har gett människor möjlighet att skapa detta välstånd.
Det avvecklade skråväsendet, införandet av den allmänna folkskolan, aktiebolagslagen - i mitten på 1800-talet fattades det mycket viktiga systembeslut i vårt land som var helt avgörande för den fantastiska period av hundra år av tillväxt som sedan låg framför oss.
Problemet i dag är att vi i alltför hög grad har lämnat inriktningen på att ha en politik och ett system som gör att människor ständigt kan ställa om till att ha en politik som innebär att systemen hjälper människor att ställa av.
Det här ska vi se i kombination med att kraften och hastigheten i globaliseringen, öppenheten, förändringen har blivit så mycket starkare. Globaliseringen är ingenting nytt, men hastigheten, tempot och kraften är mycket starkare. Jag tror att den här kraften i globaliseringen, i ekonomin, i dag är mycket större än någon av oss här och de allra flesta debattörer och förståsigpåare i Sverige anar. Jag tror att kraften är oerhört mycket större.
Det skede vi är inne i nu tror jag är betydligt mer avgörande än som kanske framgår av de ekonomiska debatter som förs i politiska sammanhang och bland andra debattörer. Jag tror att det är en mer avgörande situation vi befinner oss i just nu. Det är ett vägval. Ska vi fortsätta att ställa av, eller ska vi verkligen få fart på kraften och möjligheten i att ställa om? Jag tror att Sverige har fantastiska möjligheter.
Men just nu ägnar sig industrin och företagen i Sverige i hög grad åt att investera i effektiviseringar för att kunna göra personalneddragningar. Det är investeringar som innebär att man inte expanderar utan effektiviserar. Vi ställer av väl fungerande energiproduktion för att i stället ägna oss åt att släppa ut växthusgaser.
I min lokala morgontidning stod återigen i morse rubriken Golfströmmen riskerar att helt ställas av, den med, vilket kommer att betyda att hela Norden kommer att hamna under tjock packis. Det är klart, att resonera om hur Ams ska fungera i det läget blir ganska oväsentligt. Men kraften i förändringen är trots allt rätt stor, om man säger så. Vi ställer av människor.
Mikael Odenberg hänvisade till Riksrevisionens rapport Förtidspensionering utan återvändo . Det är inte bara så att vi har ställt av en tiondel av befolkningen i arbetsför ålder som förtidspensionärer, var femte ny förtidspensionär är under 40 år. Och ärligt talat, så många 40-åringar och 30-åringar känner jag att jag vet att var femte inte på grund av sjukdom är helt arbetsoförmögen.
Det sitter kanske någon här som fortfarande är under 40 år. Faktum är att vår värderade utskottsordförande, som det refererades till tidigare, är ett utmärkt exempel på att till och med dagens mer normala ålderspensionsålder är en missbedömning av var väldigt många människors kapacitet, ork och kraft sätter sin begränsning.
Förtidspensionering och långtidssjukskrivning är inte alls bara medicinska bedömningar, som det ibland hävdas, utan det är till och med officiellt att man kan åberopa särskilda omständigheter och så vidare. Det har också bekräftats, inte minst i den rapport som Jan Edling försökte lägga fram hos LO-ekonomerna men blev hindrad. Det bekräftas i långa rader av andra rapporter.
Man ställer av Amschefer, riktigt av vilka skäl vet vi inte, men vi kunde se i dag att det uttalats av arbetsmarknadsministern att den nya chefen ska vara någon som kan få ned den öppna arbetslösheten till 4 %.
Då behöver man inte vara väldigt konspiratoriskt lagd för att inse att det just handlar om att hitta någon som är beredd att med små medel skapa många olika typer av arbetsmarknadsåtgärder som gör att man kan hyfsa statistiken. Det pratas mycket om kraften i konjunkturen. Hur var det egentligen förra kvartalet? Har det blivit tvärstopp? Ekonomer sågar statistiken och så vidare. Men konjunkturer kommer och går.
Medan regeringens ledande företrädare, åtminstone en hel del av dem, ropar på räntesänkningar är det bara att konstatera att de gamla sambanden mellan bnp-tillväxt och jobbtillväxt ändå inte stämmer. De som sitter och pular med sina regressionsanalyser kan väl göra det, men det blir inga nya jobb av det. Vi har systemfel, och vi har strukturproblem. Sverige har jättestora förutsättningar, men vi måste ta itu med dem.
Visst kan det finnas anledning att försöka göra mer åt de konjunkturellt arbetslösa. Men i grunden är det inte det som är det stora problemet utan det är resten, hela den enorma mängd människor, någonstans mellan 15 % och 20 % av befolkningen, vars kapacitet och förmåga inte tas till vara.
I TCO:rapporten Fler i arbete - färre utanför bekräftas också den bild som man har av att vi faktiskt inte ställer om utan att vi i hög grad ställer av. Det är inte längre branscher som slås ut på grund av konkurrenstrycket och nya branscher som växer fram, utan det är företag som växer och krymper, växer och krymper. För att det här ska fungera krävs det betydligt större rörlighet och flexibilitet hos människor.
Tyvärr, kan man säga, men samtidigt är det ju det som skapar möjligheter. Det är inte den högspecialiserade, högteknologiska industrin och tjänstesektorn som växer utan det är basindustrin. Det är det vanliga. Det är inte de högavlönade jobben. Det är de medelavlönade och så vidare. Arbetslösheten är rätt så jämt spridd.
Det här gör att många av de myter och gamla föreställningar om hur vi ska förändra ekonomin och vilka politiska grepp som behövs för att stärka människors möjlighet faktiskt inte stämmer. Det vi behöver är bland annat en våg av entreprenörskap. Det är de små företagen som växer. Det är de små företagen som anställer. Visst behöver vi ett ökat arbetsutbud, men framför allt behöver vi någonstans för människor att gå.
Vi behöver radikalt förbättrade villkor för de små företagen, för de växande företagen, för de människor som är beredda att ta risker och göra stora insatser för att skapa något nytt och skapa jobb och försörjning åt andra. Enligt Entreprenörsbarometern är det de nya företagen med drygt fem anställda och uppåt som vill anställa. Det är bekräftade siffror sedan flera år tillbaka från Statistiska Centralbyrån.
Sverige ligger långt framme när det gäller att ha en högkvalitativ tjänstesektor. Vi har en stor sådan andel, men när det gäller vad som har hänt i expansionen de senaste åren ligger Sverige väldigt långt efter i stället. Vi hänger inte med. Det är ju här våra möjligheter ligger eftersom våra anspråk, våra pretentioner på välstånd och välfärd är betydligt högre än att vi ska kunna slå in på den lite uppgivna vägen att i stället försöka konkurrera med låga löner.
Vi behöver större kraft i att ställa om och utvecklas, herr talman. Därför föreslår vi i Folkpartiet tillsammans med de övriga partierna i den borgerliga alliansen riktlinjer för den ekonomiska politiken som i hög grad är inriktade på FoU-paradoxen. Vi satsar så mycket på forskning och utveckling men får ändå inte jobb och företagande. Vi ska kunna avveckla själva paradoxen. Fler ska komma i arbete. Villkoren för små och växande företag ska bli radikalt bättre.
Och vi föreslår en politik för att komma tillbaka till sundare offentliga finanser. Majoriteten ifrågasätter om det är rimligt att statens finanser ska vara i balans över en konjunkturcykel. Ja, jag tycker att det är rimligt. Men framför allt är det så att majoritetens eget mål på lite sikt faktiskt är ännu mer ambitiöst. Det är bara det att man ligger väldigt långt ifrån sina egna uppställda mål även på den punkten.
170 miljarder i budgetunderskott samlat under en fyraårsperiod då det faktiskt har rått högkonjunktur är inte någon bra ordning, och det är inte sunda offentliga finanser.
Ihop med den upparbetade förtidspensionsskulden på 639 miljarder kronor tycker jag att det ger viss anledning till om inte alarm så till omprövning och att sätta sunda offentliga finanser på riktigt i en mer central ställning i diskussionen om budgetpolitiken. Herr talman!
Inför arbetet med den riktiga budgeten yrkar jag bifall till reservation nr 1.