KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Anna-Karin Hatt sade någonting tidigare om att vi inte ska överlämna ett för stort ansvar på konsumenterna så att de får stå där med Svarte Petter och tvingas välja mellan två dåliga fossila alternativ. Det håller jag verkligen med om, och det är därför jag vill att vi ska lagstifta om obligatorisk ursprungsmärkning.
Då blir det lättare för konsumenterna, för våra offentliga upphandlare och för alla som driver opinion mot de fossila drivmedlen att se exakt varifrån drivmedlen kommer. Om man ser det redan vid pump blir det ganska uppenbart varifrån bränslet kommer, och man kan tänka: Oj då, kommer det här från förstörda naturområden i Arktis? Nej, men jag vill inte tanka med fossila drivmedel över huvud taget.
Det blir lättare att opinionsbilda och synliggöra effekterna av den olja och diesel som används i Sverige. Jag ställde en fråga till Anna-Karin Hatt förut som jag ännu inte har fått svar på. Finns det några legala skäl för att inte införa en obligatorisk ursprungsmärkning? Finns det någonting som EU säger nej till eller liknande? Jag har inte funnit några sådana skäl.
Som jag tolkar det Anna-Karin Hatt säger innebär det att det här kan drabba företagen, men det tycker jag inte riktigt håller. Alla bolag åläggs ju i så fall att redovisa varifrån de köper sin olja.
Jag tycker att det här är viktigt i ljuset av att vi nu börjar köpa olja från Nigeria igen, i ljuset av de stora utsläppen och naturförstörelsen i Ryssland och i ljuset av att oljesand och skiffergas får en allt större andel av marknaden. Vi måste sätta större press på den fossila industrin. Ett sätt är genom obligatorisk ursprungsmärkning vid pump.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja kommentera två saker. För det första tycker jag att det är ett positivt svar från energiministern. Vi har gått och väntat på ett sådant här svar i ungefär fyra år, alltså sedan Svenska kraftnät kom med sitt förslag om hur man ska kunna lösa den här tröskeleffekten.
Nu säger Anna-Karin Hatt att det ska införas ett system där de som bygger upp förnybar energi, till exempel vindkraftverk, bara ska stå för den kostnad som motsvarar den produktion som man gör. Det är väldigt viktigt så att de inte behöver stå där och betala hela nätutbyggnaden.
Då tycker jag också att det är väldigt viktigt att Anna-Karin Hatt berättar för oss lite tydligare när det här kommer.
Är det bara någon välvillig inställning från energiministern själv, eller är det ett skarpt förslag som vi kan vänta på och se fram emot, kanske till hösten, för det blir väl så att vi i den här kammaren får behandla det här förslaget och kanske också bidra med våra konkreta förbättringar?
Jag blir lite brydd över beskrivningen av utbyggnaden av den förnybara energin i Sverige och att det skulle ha varit tack vare den borgerliga energiöverenskommelsen som gjordes för några år sedan. Anna-Karin Hatt vet ju att vi i Vänsterpartiet tillsammans med Centerpartiet och Socialdemokraterna slöt en energiöverenskommelse i slutet av 90-talet.
Några år därefter införde vi elcertifikaten som vi i dag ser är ett av de viktigaste skälen till att den förnybara energin har vuxit. Nu slår dock elcertifikaten snart i taket. Elcertifikaten behöver höjas. Det behövs mer elcertifikat, annars riskerar den här utbyggnaden, särskilt av vindkraftverken, att stanna av.
Jag skulle vilja veta om energiministern delar min farhåga om att elcertifikatssystemet slår i taket och att det då skyndsamt finns behov av att uppgradera systemet så att det kommer ut fler elcertifikat på marknaden.
Angående den borgerliga energiöverenskommelsen vill jag avslutningsvis säga att den riktigt stora farhågan gäller att ni öppnar upp för att bygga tio nya reaktorer med kärnkraft. I fall de stora energibolagen i framtiden gör sina investeringar i ny kärnkraft, ja, då kan vi glömma storskaliga investeringar i förnybar energi. Vi vill att Vattenfall och andra ska investera allt i den förnybara energin, inte i kärnkraft.
Därför tycker jag att det behövs en ny energiöverenskommelse som utesluter kärnkraften. Vi ser nu, enligt de senaste rapporterna som har kommit under hela hösten och nu under våren, att kärnkraften faktiskt är mycket dyrare än vad man tidigare har påstått. Det vet nog Anna-Karin Hatt ganska väl sedan förut.
Jens Holm (V):
Först vänder jag mig till Anna-Karin Hatt som redovisade regeringens mål om förnybar energi, minst 50 procent förnybar energi till 2020. I dag, 2013, producerar vi 50 procent av vår energi på ett förnybart sätt. Vad ska regeringen göra under de resterande sju åren? Det undrar jag. Är det inte dags för ett högre mål för den förnybara energin? Vid 50 procent står vi ju redan i dag. Det vore intressant att veta.
Sedan nämnde Anna-Karin Hatt vad regeringen gör förutom elcertifikaten, som vi är helt överens om. Men precis som Kent Persson var inne på måste vi höja nivån i elcertifikatssystemet. Då nämner Anna-Karin Hatt forskning, och det är jättebra. Jag delar fullt ut åsikten att vi måste satsa mycket forskningspengar på förnybar energi. Men efter forskningen måste de här innovationerna komma ut på marknaden. De måste kunna leva kvar på marknaden.
Det måste finnas stöd för kommersialisering av de nya saker som man har uppfunnit. Där tycker jag att det saknas väldigt mycket. Vi ser också att det finns många företag, inte minst inom solenergibranschen, som har varit tvungna att flytta, ofta till Tyskland, därför att det inte finns någon marknad för dem här i Sverige.
Havsbaserad vindkraft skulle kunna vara en verksamhet där vi behöver gå in med ett riktat stöd, därför att det är en verksamhet som är väldigt begränsad i dag. Jag tror att man behöver ett riktat stöd om vi ska kunna få den havsbaserade vindkraften att expandera. Där tror jag att det finns en stor potential. Vad tycker energiministern om det?
Sedan tycker jag som sagt att det är bra att det kommer ett förslag, och det kommer så snart som möjligt, sade energiministern, för att lösa problemet med tröskeleffekter. Det väljer jag att tolka som att det kommer någonting till hösten. Vi har nu väntat i fyra år, och vi ska inte behöva vänta längre.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja ta upp två saker i denna debatt. Jag börjar med överlåtbara fiskekvoter, som handlar om att man inför ett slags köp- och säljsystem inom fisket där vissa fiskeföretag som behöver mer fiskekvoter ska kunna köpa upp fiskekvoter från andra företag. Nu vill regeringen föra in det här systemet fullt ut, även för det småskaliga fisket.
Jag tycker att vi kan dra en parallell till andra köp- och säljsystem, till exempel handeln med utsläppsrätter som finns på EU-nivå. Handeln med utsläppsrätter har inte fungerat bra. Fokus för de företag som är involverade har i stället blivit att man helt enkelt ska köpa och sälja utsläppsrätter sinsemellan.
Priset har rasat så att det i dag nästan är nere på noll, och detta är inte längre ett styrmedel för att minska utsläppen av växthusgaser i Europa. Jag är rädd för att vi hamnar precis där om man driver detta system med överlåtbara fiskekvoter för långt. Det blir ett fåtal stora fiskebolag som kan köpa upp alla fiskekvoter från de andra bolagen.
Makten koncentreras till några stora bolag. Och det småskaliga kustnära fisket blir den stora förloraren. Jag tycker därför att vi ska titta på andra liknande handelssystem och studera dem med kritiska ögon. Syftet ska hela tiden vara att värna ett hållbart fiske och att värna det småskaliga och kustnära fisket.
Jag tror inte att det vinner på att man kan sälja sina kvoter till ett fåtal stora fiskebolag. Jag skulle också vilja ta upp frågan om utkastförbud, som det trots allt råder en ganska stor samsyn om här i riksdagen. Vi vill alla ha ett utkastförbud.
Ministern röstade för ett par månader sedan nej på EU-nivå till en föreslagen kompromiss om den gemensamma fiskepolitiken, bland annat med hänvisning till att det inte fanns ett bra förslag om förbud mot att kasta tillbaka fisk i havet.
Det som känns konstigt i svaret till Jan-Olof från Socialdemokraterna är att Eskil Erlandsson skriver att det behövs ett system med överlåtbara fiskenyttjanderättigheter för att ett utkastförbud ska vara effektivt. Det skulle jag vilja att ministern förtydligar.
Varför är det en förutsättning för ett utkastförbud att man har ett köp- och säljsystem med fiskekvoter? Det som kommer längre ned i texten är mer en argumentation för att vi behöver fasta kvoter för hur mycket som ska få tas upp. Det är ju en helt annan sak. Det är vi helt överens om. Vi måste begränsa upptaget av fisk så att vi inte fiskar slut på fisken.
Men varför behövs ett handelssystem med fiskekvoter för att vi ska kunna få ett utkastförbud som fungerar? Det förstår inte jag.
Jens Holm (V):
Jag tycker att Lars Tysklind sade någonting tänkvärt om vad vår fiskeripolitik hela tiden måste handla om, nämligen att gynna det ansvarsfulla och hållbara fisket. Det är precis vad vår fiskeripolitik ska handla om. Därför uttryckte jag en farhåga för att man släpper ut de här fiskekvoterna till en marknad så att de går att köpa och sälja kors och tvärs.
Nu tycker jag att vi fick en ganska bra precisering från landsbygdsministern, som menade att det inte handlar om att bygga upp ett handelssystem med fiskekvoter. Det tycker jag låter bra.
Men jag kan inte komma ifrån att jag fortfarande känner mig lite oroad, eftersom regeringen också brukar prata om säljbara kvoter, alltså inte bara överlåtbara kvoter som man på något vis kan byta med varandra, utan ett faktiskt handelssystem.
Det vore bra om ministern tydligare kunde precisera att det här bara handlar om överlåtbara kvoter och inte om att vi ska bygga upp ett handelssystem där stora fiskebolag ska kunna köpa upp fiskekvoterna från småfiskare, exempelvis. En sådan precisering känns viktig att få.
Jens Holm (V):
För en vecka sedan blev en kvinna strax utanför Blackeberg påkörd av en vattenskoter. Hon simmade i vattnet, inte särskilt långt ut, och plötsligt kom en vattenskoter i full fart och körde på henne. Såvitt jag vet ligger kvinnan fortfarande på sjukhus. Hon är allvarligt skadad, men läget lär vara stabilt.
Nyligen avled en man efter att ha kört med vattenskoter strax utanför Ingarö i Stockholm. Detta är bara två exempel på de återkommande tillbuden med vattenskotrar.
Enligt Stockholmspolisen kan man en solig dag bara här i Stockholmsområdet få två tre anmälningar av folk som är upprörda över vårdslös körning med vattenskotrar. Det är nog inte så konstigt. Med en vattenskoter kan man köra extremt fort. Man kan köra på grunda vatten.
Det finns egentligen inga som helst begränsningar vad gäller ålder eller lämplighet på föraren. Vem som helst kan sätta sig på en vattenskoter på mellan 100 och 200 hästkrafter, alltså lika mycket som en stor bil, och köra i upp till 60 knop, vilket är ungefär 100 kilometer i timmen.
Många människor är upprörda över det oväsen som vattenskotrar för med sig. Många som värnar djur- och naturliv störs av hur vattenskotrar stör till exempel häckande fåglar eftersom de kan köra långt in mot kanten i grunda vatten. Precis som miljöministern säger är inte problemet med vattenskotrar någon ny fråga.
Tvärtom är detta något som har avhandlats ett flertal gånger i Sverige. År 2009 kom det en dom från EU:s domstol där man konstaterade att den svenska vattenskoterförordningen stod i strid med EU-rätten.
Snart därefter sade den svenska kustbevakningen att de inte längre ska rapportera överträdelser mot vattenskoterförordningen. Åklagarmyndigheten har lämnat ett liknande besked och uppmanar åklagarna i Sverige att inte lagföra överträdelser gjorda av vattenskotrar.
Detta innebär att sedan sommaren 2011 och sommaren 2012 råder det ingen ordning och reda bland vattenskotrar i svenska sjöar och på havet. I princip är det ett rättslöst tillstånd. Polisen, Kustbevakningen, åklagare, vanliga människor och även vattenskoteruthyrare vill ha ordning och reda på sjön.
De vill att det ska finnas till exempel krav på förarbevis och krav på en åldersgräns. De vill också att den svenska regeringen ska klara ut vad det egentligen är som gäller rent lagmässigt. Gäller den svenska vattenskoterförordningen, eller vad är det som gäller? Jag tycker att det är bra att regeringen nu ska agera. Men ärligt talat, Lena Ek - problemen är inte nya.
Ni på Regeringskansliet har känt till i flera år att ingenting görs vid överträdelser mot vattenskoterförordningen. Jag undrar: Vad har du för budskap till alla som vistas på sjön i sommar? Kan man känna sig säker mot vattenskotrar?
Jens Holm (V):
Jag tackar för det klargörandet. Jag skulle inte ha något emot om det var flera ministrar som deltog i den här debatten. Men jag vill understryka, Lena Ek, att vi har en vattenskoterförordning. Vi har en förordning som gäller det fordon som heter vattenskoter.
Kustbevakningen har gått ut och uppmanat sina tjänstemän att inte rapportera eventuella överträdelser mot vattenskoterförordningen. Sedan har vi Åklagarmyndigheten, som säger åt sina åklagare att de inte ska försöka lagföra överträdelser mot vattenskoterförordningen. Allt det här har varit väldigt klart och tydligt för regeringen.
I april 2011 inkom riksåklagaren med en skrivelse till miljöministerns eget departement och tog upp just den här problematiken. Det har tagit över två år, Lena Ek, innan ni har agerat. Det landade i ditt departement, så någon form av ansvar borde du väl ändå ha. Miljöministern tar upp brottsbalken och miljöbalken.
Jag skulle vilja veta hur många fällande domar som avkunnats de senaste åren för överträdelser med vattenskoter mot brottsbalken och miljöbalken. Finns det några sådana konkreta exempel? Vi vet att Kustbevakningen, polisen och åklagare vill ha någon form av lagändring, ett förtydligande agerande från regeringen.
Jag skulle också vilja höra om ministern avser att vidta några nya åtgärder för att skydda miljön och fågellivet mot vattenskotrar. Det lät som att ministern ville återkomma med någonting i sitt sista anförande. Ministern har sin sista chans att göra det. Det vore fantastiskt om Lena Ek skulle kunna lova något sådant.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret på min interpellation om djurförsök. Bakgrunden till interpellationen är att ungefär 800 000 djur utnyttjas i djurförsök i Sverige varje år.
Om vi ska försöka vara tydliga handlar det om drygt 2 000 råttor, möss, marsvin, hamstrar, kaniner och så vidare som dödas i djurförsök varje dag i Sverige - mer än 2 000 djur varje dag, dag efter dag. Vi i Vänsterpartiet tycker att det är viktigt att man minimerar antalet djur som utnyttjas i försök.
Vi förstår att det är viktigt med forskning, och ibland används djur i forskning. Vi är dock helt övertygade om att ifall vi från politiskt håll verkligen vinnlägger oss om att minimera antalet djur som plågas i djurförsök kan vi få ned det stora antalet djur.
Vi vill därför ha en handlingsplan för att minimera antalet djur som dödas i djurförsök. Jag blir lite oroad av ministerns svar när han säger att handlingsplanen redan finns i form av de sammanlagda besluten och bestämmelserna som regeringen har att arbeta med.
Men, Eskil Erlandsson, det är ingen handlingsplan för att minimera antalet djur i djurförsök. En handlingsplan innebär att man sätter upp ett mål: Vi ska dit. De ska bli färre. Det kanske ska vara hälften så många om tio år. Detta ska sedan stämmas av år efter år för att kontrollera att antalet djur som plågas hela tiden verkligen minskar. Det är en handlingsplan.
Lika viktigt är att de erforderliga resurserna finns för att vi ska kunna värna om djuren. Något av det första som Eskil Erlandsson gjorde som minister 2006 var att avskaffa den myndighet som fanns på plats för att skydda djuren, Djurskyddsmyndigheten. När man avskaffar en sådan myndighet blir det inte precis lättare att försvara djurens rättigheter.
Ett annat skäl till att jag väckt den här frågan är att massmedierna de senaste veckorna avslöjat att de djurförsöksetiska nämnderna i Sverige behandlar ansökningar om djurförsök på olika sätt, ofta på ett dåligt sätt. Mycket sällan sker en etisk diskussion över huvud taget. Ungefär 99 procent av alla ansökningar om djurförsök godkänns rutinmässigt.
Vissa menar att det är ett rent lotteri beträffande hur en ansökan om djurförsök behandlas. Så kan vi inte ha det, Eskil Erlandsson. Systemet borde stramas upp på ett mycket bättre sätt. Därför vill jag påminna om att Djurskyddsmyndigheten, som Eskil Erlandsson avskaffade, lade fram konkreta förslag till hur man skulle kunna strama upp hanteringen av djurförsök i Sverige.
Myndigheten ville till exempel att det inrättades centrala tjänster som skulle underlätta för de regionala djurförsöksetiska nämnderna. Allt sådant har avskaffats av den sittande regeringen, och det tycker jag är olyckligt.
Jag skulle vilja veta vilka åtgärder ministern kommer att vidta för att vi ska få en bättre etisk hantering hos de djurförsöksetiska nämnderna och hur vi ska minimera antalet djur som används i djurförsök.
Jens Holm (V):
Det sistnämnda var intressant. Det är väl inte så märkligt att regionala nämnder kan fatta beslut om att tillsätta ännu en sekreterare eller liknande, men hur ska de kunna göra detta, Eskil Erlandsson, när resurserna saknas?
Du kan väl inte mena, Eskil Erlandsson, att du inte har fått information om att systemet med de djurförsöksetiska nämnderna har en dålig hantering där ansökningarna behandlas olika och att det råder brist på resurser?
Det har tagits upp i ett antal utredningar, det togs upp i fjol i en uppsats från den juridiska fakulteten i Uppsala och det har också tagits upp här i kammaren. Detta kan alltså inte vara någon nyhet för dig, Eskil Erlandsson, men då vet du det i alla fall nu.
Hanteringen där djurförsök godkänns eller avslås behöver mer resurser. Över lag behövs en bättre rättslig och etisk hantering av de ansökningar som kommer in. Då vet du det nu, och jag skulle vilja att du vidtar åtgärder i linje med den informationen. Låt mig peka på ett konkret exempel.
Jag har fått information från ledamöter i olika nämnder att det numera är allt vanligare att forskare skickar in stora ansökningar. Det är ansökningar som egentligen omfattar flera olika djurförsök. Till exempel en ansökan handlade om upp till 50 000 djur som skulle utnyttjas i försök.
De som sitter i de djurförsöksetiska nämnderna menar att det blir i princip omöjligt för dem att hantera sådana ansökningar. Det är för stora projekt att hantera. Det är ett konkret exempel på att om ledamöterna i nämnderna skulle få mer resurser skulle det vara enklare för dem att hantera sådana ansökningar.
Man kanske också skulle bestämma att varje ansökan inte får omfatta flera olika djurförsök. Jag vill återkomma till Eskil Erlandsson om antalet djur som används i djurförsök. Det är ungefär 800 000 djur varje år i Sverige.
Tycker inte Eskil Erlandsson att det är viktigt med antalet djur som utnyttjas i djurförsök?
Borde inte vi, som båda är politiker och som vill att djur ska behandlas väl och inte plågas, kunna enas om målet att bringa ned försöken till ett minimum, vidare att det ska finnas en handlingsplan som stäms av årligen för att minimera antalet djurförsök? Jag skulle önska, Eskil Erlandsson, att vi kunde vara överens om saken.
Då skulle det vara mycket lättare att minska antalet djur som utnyttjas i djurförsök. Jag vill avslutningsvis ta upp frågan om vikten av ett så kallat 3R-center. De tre r:en handlar om replace, reduce och refine, det vill säga ersätta, minska och förfina antalet djurförsök.
Landsbygdsministerns interpellationssvar var positivt, nämligen att han inom kort kommer att återkomma om inrättandet av ett så kallat 3R-center. Det är bra, och det skulle vara intressant att få veta vad det betyder att han inom kort kommer att återkomma om inrättandet av ett sådant center. Blir det i höstbudgeten?
Det vore positivt eftersom ett sådant center kan användas för att minska antalet djurförsök.
Jens Holm (V):
Ja, du, Eskil Erlandsson. Jag är inte motståndare mot avgifter för att lämna in ansökningar om djurförsök. Tvärtom tycker jag att det är bra. Men bara för att vi har avgifter innebär det inte att det ger dig rätten att avskaffa den första myndigheten i världen till djurens försvar, nämligen en djurskyddsmyndighet.
Det ger inte dig rätten att dra ned på de öronmärkta anslagen för att vi ska kunna minimera antalet djur som används i djurförsök. Ett problem med att det nu har införts avgifter för att skicka in ansökningar om djurförsök är, precis det som jag tog upp, att ansökningarna blir större och mer komplexa. Det kan vara tiotals djur som omfattas av en enda ansökan, bara för att man ska göra det billigare för de forskare som skickar in ansökningarna.
Det kan inte vara okej. Det är här jag skulle önska att vi hade en minister som tar ansvar och som preciserar vad som gäller när man skickar in ansökningar om att få göra djurförsök. Vi har ännu inte fått höra någonting från ansvarig minister huruvida det blir ökade anslag eller inte för att minska antalet djur i djurförsök. Vi har inte fått besked från Eskil Erlandsson om det blir en handlingsplan för att minimera antalet djur i djurförsök.
Vi har inte fått besked från Eskil Erlandsson vilka konkreta åtgärder han tänker vidta för att vi ska få en etisk prövning av när det ska göras djurförsök i detta land som är rättssäker och likartad över hela landet vad gäller de sju regionala djurförsöksetiska nämnderna.
Du har ett anförande kvar, Eskil Erlandsson, och du kan ge mig konkreta svar på dessa frågor som jag nu har tagit upp.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på mina två interpellationer. Bakgrunden till mina interpellationer är dels att alla områden måste ta sitt miljö- och klimatansvar, och vi måste se till att utsläppen minskar.
Inte minst inom trafikområdet finns det enormt mycket som måste göras för att vi ska flytta över transporter från väg till spår och från privatbilism och lastbilar till kollektivtrafik.
Dels måste vi tillfredsställa det allt större behovet från den växande region som Stockholmsregionen är, och därför behöver vi i framtiden göra enorma investeringar i kollektivtrafiken och för att underlätta för människor att ta sig fram till fots och med cykel.
Den framtida investeringsperioden som infrastrukturministern talar om, 2014-2025, handlar om drygt 500 miljarder kronor som regeringen har avsatt för framtida infrastrukturinvesteringar. Jag vill bara påpeka att vi i Vänsterpartiet lägger närmare 600 miljarder kronor, och vi lägger den absoluta merparten på kollektivtrafiken.
Vi lägger inga pengar på gigantiska motorvägsprojekt som Förbifart Stockholm, som slukar pengar från kollektivtrafiken. Jag skulle vilja börja med att tala om trängselavgifterna i Stockholms stad. År 2006 röstade en majoritet av invånarna i Stockholms stad för att trängselavgifter skulle införas i Stockholms stad. Intäkterna skulle enligt valsedeln gå till investeringar i kollektivtrafik och vägar.
För perioden 2008-2013 beräknades dessa intäkter bli 1 987 miljoner kronor. Om man då tittar på vad det stod på valsedeln, att intäkterna ska gå till kollektivtrafik, undrar jag: Hur mycket har gått till vägar och hur mycket har gått till kollektivtrafik? Till kollektivtrafik har det inte gått ett öre av de nästan 2 miljarderna.
Till vägar har exakt allting gått, och den absolut största delen går till byggandet av Förbifart Stockholm. Catharina Elmsäter-Svärd, är inte detta ett svek mot stockholmarnas vilja att införa trängselskatt i Stockholm och att intäkterna bland annat ska gå till kollektivtrafik?
När ska kollektivtrafiken få sin del av de 2 miljarder som intäkterna hittills har genererat? Det vill jag ha svar på här och nu. Sedan tycker jag att en del i svaret från infrastrukturministern är rätt märkligt.
Catharina Elmsäter-Svärd säger att regeringen har att förhålla sig inte bara till folkomröstningsresultatet i Stockholms stad utan till 15 folkomröstningar i Stockholmsregionen. Det tycker jag är väldigt märkligt. När ni lade fram propositionen om trängselskatt i Stockholm handlade det ju om att tolka folkomröstningsresultatet i Stockholms stad. Trängselavgifterna finns helt och hållet inom Stockholms stads område.
Det är Stockholms stad som har planmonopol när det gäller markanvändningen på stadens område - inte Ekerö, Tyresö eller Solna. Därför vill jag ha ett klargörande från infrastrukturministern om vad det är som gäller. Är det inte folkomröstningsresultatet i Stockholms stad som gäller?