KBLab/rixvox huggingface dataset:
Finn Bengtsson (M):
Vi måste slå hål på detta illusionsnummer från Socialdemokraterna. Stefan Löfven vill i sin skuggbudget höja skatteuttaget från svenska folket med 30 miljarder kronor - det är 30 000 miljoner kronor - och samregera med Miljöpartiet som vill öka skatteuttaget med 50 miljarder kronor. Med stöd av Vänstern blir det säkert lite till.
Man försöker göra gällande att de här pengarna skulle transfereras till kommunerna, trots att de redan har fått ett permanent och konjunkturellt stöd av staten, ett mångmiljardbelopp av Alliansen. Så kommer inte att ske. Huvudsakligen kommer de här skatteuttagen att gå till direkta transfereringar till människor som förflyttas till förtidspension och långtidssjukskrivningar och får ökade arbetslöshetsunderstöd för att återgången till arbete ska hindras.
De här pengarna kommer inte att ges till kommuner och landsting. Man kommer att höja skatten i kommuner och landsting, vilket Sossarna ju närmast är världsmästare på. Jag tror inte alls att det här är rimligt att beskriva som en utveckling där det socialdemokratiska skatteuttaget, med stöd av Miljöpartiet och Vänstern, av svenska folket över huvud taget kommer att påverka skatteuttaget i kommuner eller landsting.
Att sedan hävda att försörjningsstödet i kommuner skulle vara det som drabbas när man drar in på de största utgifterna för staten, nämligen socialförsäkringarna, är en kraftig överdrift, för att inte säga en lögn. Det är en liten rännil jämfört med de utgifter som transfereringssystemen hade, låt säga 2002-2003, när det toppade med 550 000 förtidspensionärer i Sverige. Herr talman!
Jag är övertygad om att med den demografiska utveckling som Peter Persson beskriver kommer Socialdemokraterna att få ännu mer transfereringskostnader och ännu större krav på kommuner och landsting att göra skatteuttag. Det blir kort sagt en skattechock på alla tre skattenivåer i det här landet om Socialdemokraterna återtar regeringsmakten.
Finn Bengtsson (M):
Leif Jakobsson kan ju tycka att det han fick höra var krystat. Det kanske beror på att han inte har den vision som man kan ha kring den ökade rörligheten, och det var det som bekymrade mig i mitt inlägg. Leif Jakobsson skriver i interpellationen att inga jobb skapas. Vad har Leif Jakobsson för belägg för det? En svensk som flyttar utomlands kanske inte är permanent boende utomlands, kanske åker ut för att lära sig någonting och kommer hem och startar ett företag i Sverige. Har möjligheten föresvävat Leif Jakobsson att den fria rörligheten faktiskt kan ge jobb.
I interpellationen står det: Det skapar inga nya jobb. Vad har han för belägg för det? Han kanske inte skulle tala enbart med Skatteverkets generaldirektör utan också med Erik Åsbrink som införde skatten från början. Att den sedan, precis så pedagogiskt som finansministern beskriver det, harmoniseras av ett parti och en regering som har förmågan att sänka skatter för dem som har vanliga löner må vara en hämsko för Leif Jakobsson, men det är det inte för dem som förstår att detta skapar jobb både i Sverige och kanske till och med utomlands.
När det sedan gäller konsumtionen utomlands är Sverige ett land med stor export till många länder där svenskar som bor, och det kanske inte är bara ett här namngivet företag som kan gynnas av det. Det är väl också så att svenskar som bor utomlands företräder svenska intressen, vill jag tro, på många olika sätt och marknadsför den handel som vi gärna vill se stimuleras snarare än motverkas.
När då en skatt harmoniseras på det sätt som har beskrivits för att göra den neutral i förhållande till Skatteverkets annars orimligt ökade administrativa börda tycker jag att det är rimligt att våga ställa sig frågan: Kan Leif Jakobsson ta fram belägg för att det här skulle vara ett direkt hinder mot allting annat?
Om det snarare är en isolationistisk, protektionistisk politik som beskrivs störs jag av att Socialdemokraterna har tagit in det i tankegodset i sitt parti igen.
Finn Bengtsson (M):
Återigen blir jag lite förbryllad. Jag tycker att vi är helt överens i sak. Jag tycker att socialministern är extremt tydlig i sina svar på de frågor som Amineh Kakabaveh ställer. Jag tror därför inte att det finns något hinder för den utveckling som interpellanten eftersträvar. Det jag vänder mig mot, fru talman, är den sneda brist på omvärldsanalys som framskymtar i interpellantens resonemang - att det skulle vara någon sorts mörka högerkrafter som hela tiden underbygger detta.
Jag nämnde i mitt förra anförande att rätt många socialistiska stater är bland de värsta bovarna. Man kanske ska lyfta blicken lite grann, Amineh Kakabaveh, och framför allt se att det kanske inte är en ideologisk fråga utan mer en etisk fråga hur man förhåller sig till kvinnors rätt till sin egen kropp. Låt mig ta ett exempel. I det kommunistiska Kina ville man införa en familjeplanering som innebar en ettbarnsstrategi. Den är välkänd. Det är världens folkrikaste nation.
Detta har lett till ett missgrepp, när vi nu talar om kvinnors rätt till sin egen kropp. Kina var en av de nationer som ratificerade FN:s kvinnokonvention som tillskapades 1979. Sverige var för övrigt den första nationen som ratificerade denna viktiga konvention. Kina har alltså ratificerat den konventionen. Hur har då utfallet blivit för kvinnors rätt till sin egen kropp i detta stora land med så många män och kvinnor?
Jo, ettbarnsstrategin ledde till missriktad abortering av framför allt kvinnliga foster. Det är ju ett förfärligt övergrepp på kvinnor, såväl födda som ofödda, i en kommunistisk diktatur. Dessutom har man i Kina gått så långt att man till och med har börjat abortera fullgångna barn när det upptäcks att någon inte följer ettbarnsstrategin. Snacka om övergrepp på två levande individer!
Detta är förfärligt, och det tycker jag att vi ska komma ihåg när vi talar om det här. Det är inte en ideologisk fråga, utan det handlar mycket mer om ett förhållningssätt som är etiskt.
Finn Bengtsson (M):
Det här är en mycket intressant interpellation. När frågan fördjupades kom det fram att det kanske inte var ett enskilt förbiseende, ett missgrepp. Jag måste tacka arbetsmarknadsministern så mycket för ett utförligt svar där man från arbetsmarknadsministerns sida tydligt slår fast att eventuell manipulation av statistik är oacceptabelt. Det måste förstås vara utgångspunkten.
Interpellanten säger att det kan vara fråga om ett systematiskt siffertricksande för att uppnå förbättrad trovärdighet för sin egen myndighet. Om det skulle vara så är det naturligtvis väldigt allvarligt. Jag skulle vilja vidga frågan lite grann. Hur är det med systematiskt siffertricksande när det gäller arbetsmarknadspolitiken över huvud taget.
Vi hade nyss en interpellationsdebatt om hur vi bland annat förhåller oss till sjukförsäkringen. Det var helt uppenbart att man 2002-2003, när vi i Sverige hade dubbelt så många som var sjukskrivna dubbelt så länge i förhållande till jämförbara länder i Europa, försökte komma till rätta med problemet på något sätt.
Som tidigare statsråd på Socialdepartementet känner interpellanten väl till att den socialdemokratiska regeringen aktivt skjutsade över dem i förtidspensionering och successivt fick bort dem helt från arbetslöshetsstatistiken. Men de var naturligtvis försatta i utanförskap i stället. Det är ett politiskt systematiskt siffertricksande som är väldigt svårt för oss att hantera nu när man försöker göra förbättringar inom bland annat sjukförsäkringsområdet, där folk i stället är arbetslösa.
En liten fråga som kan hänga i luften är: Har vi som politiker, om vi talar om systematiskt siffertricksande som skulle gälla myndigheten, något ansvar för att fundera på hur vi ställer upp våra mål för arbetslösheten och hur vi sedan kanske vill uppfylla dem genom att själva bidra till att siffertricksa folk ut ur arbetslöshetsstatistiken?
Finn Bengtsson (M):
Jag tog i denna debatt upp den förlängda frågan om hur vi använder statistik från myndigheter som Arbetsförmedlingen och även Försäkringskassan med ett politiskt syfte samt vad siffertricksande kan innebära. Ett exempel på detta är att Arbetsförmedlingen har fått många nya viktiga uppgifter från alliansregeringen. En av dem är det vi kallar för arbetslivsintroduktion, det vill säga när man lämnar sjukförsäkringen för att prövas för arbetsförmåga inom en åtgärd.
När vi tittar på detta har Socialdemokraternas talesperson i dessa frågor sagt att det är 2-4 procent som får anställningar och jobb och inte är arbetslösa. Den siffra Arbetsförmedlingen lämnar är 10 procent, och det är den vi stöder oss på i Alliansen.
Det är alltså människor som kommer från sjukförsäkringen eller förtidspensionen och får en kontakt med arbetsmarknaden och en anställning direkt. Vari ligger då denna skillnad mellan 2-4 procent och 10 procent? Det är ändå mer än dubbelt så mycket. Det är på följande sätt: Socialdemokraterna räknar inte med dem som har en lönebidragsanställning, medan Arbetsförmedlingen gör det i sin statistik.
Jag som moderat och som allianspartist tycker att det är fruktansvärt cyniskt att inte räkna in lönebidragsanställda i statistiken över dem som är i arbete. Om det finns denna typ av komplikationer, som också är systematiska, från de olika politiska schatteringarna tycker jag att även vi politiker har en moralfråga att ställa oss om vad vi själva tycker är korrekt statistik och att de som lämnar statistiken försöker göra så gott som möjligt. Det får vi förutsätta, vilket denna interpellation handlar om.
Det verkar som om interpellanten och arbetsmarknadsministern också är överens om det.
Finn Bengtsson (M):
Jag ska försöka reda ut några begrepp ytterligare för att de socialdemokratiska debattörerna ska förstå hur man resonerar när det gäller dödsbegrepp och bland annat cancerfrågan. Jag vill reda ut dessa frågor i stället för att skrämma folk med helt felaktig information, vilket jag påstår att de båda socialdemokraterna här gör. Socialstyrelsens riktlinjer har tagits fram och reviderats när det gäller betydande risk för död inom fem år.
Låt mig ta ett exempel: Om man har mycket elakartad cancer i bukspottskörteln eller i gallgångarna har man ibland det som heter medianöverlevnad på tre månader. Det innebär inte att individer som drabbas av detta alltid dör efter tre månader. De kan leva väldigt länge. Men riktlinjerna erbjuder en möjlighet att undanta dem från att utförsäkras, från att lämna sjukförsäkringen.
Det är alltså en positiv möjlighet när det gäller till exempel tumörsjukdomar. På det sättet kan man använda instrumentet. Det är så det är tänkt att ge stöd, även om man lyfter fram att det också måste individualiseras. När det sedan gäller cancer har Försäkringskassan på uppdrag av riksdagens utredningstjänst tagit fram information om hur det förhåller sig. Socialdemokraterna sprider vitt och brett att cancersjuka kastas ut ur sjukförsäkringen.
Det konstateras att 17 000 fall hade diagnosen tumörsjukdom - många av dem är godartade - men trots det fick faktiskt över 99 procent ersättning från sin sjukförsäkring, i laga ordning. I dokumentet från den 20 februari, som finns att hämta hem från Försäkringskassan, beskriver man just de få promillen som inte fick ersättning och motiven för det.
Det handlade inte alls om att någon med elakartad sjukdom kastades ut ur någon sjukförsäkring på den grunden. Var snälla och skärp upp den debatten, socialdemokrater!
Finn Bengtsson (M):
Jag gick upp i debatten eftersom jag läste först interpellationen och sedan det mycket klargörande svaret från finansmarknadsministern. Per Bolund som interpellant är en mycket viktig miljöpartist, med ekonomisk-politiskt talesansvar. Jag blev lite förvånad över att en så klok människa, som jag bedömer det, väcker en sådan här interpellation.
Jag kan inte se att den är annat än en vidareutveckling av det som redan har avhandlats i konstitutionsutskottet, precis som finansmarknadsministern nämner i sitt svar, och även i Prövningsnämnden, som är den juridiska instans som har hanterat detta. Om man går in på Riksgäldens hemsida kan man hitta rubriken "Prövningsnämnden ger Riksgälden rätt i Carnegietvist".
Per Bolund står dessutom här under fyra minuter och avkräver ytterligare svar från den unika position som Peter Norman har haft, både som icke-minister i det här ärendet och som ansvarig minister därefter, när allt var utrett - där svaret därför inte behöver bli ett dugg längre än vad det är utan ändå innehåller alla komponenter av ansvarsfullt bemötande - och går på dessa lösa rykten från tidningar och böcker för att pressa fram ett svar.
Detta borde i så fall föranleda en ny runda i konstitutionsutskottet snarare än i denna kammare, där vi diskuterar mer sakpolitiska frågor. Det hade varit lämpligare när det gäller en sådan här interpellation.
Finn Bengtsson (M):
Jag skulle nästan kunna låta bli att hålla detta inlägg. Men trots allt vidhåller Per Bolund denna diskussion. Jag kan förstå att han som ekonomiskpolitisk talesperson är bekymrad över att det kommer en offensiv vårproposition i morgon och att han behöver förhålla sig till att hitta ytterligare något grepp från Miljöpartiet, vilket jag tvivlar på kommer att komma. Per Bolund tar upp en debatt här som rättmätigt hör hemma i konstitutionsutskottet. Det är högsäsong just nu för konstitutionsutskottets granskning.
Man granskar bland annat Nuonaffären i princip just nu. Att talespersonen i ekonomiska frågor från Miljöpartiet då för över denna diskussion även till denna kammare förefaller mig ytterligt besvärande. Per Bolund vill ha denna diskussion trots att det nu har kommit ett tydliggörande skriftligt att konstitutionsutskottet och Prövningsnämnden har sagt sitt.
Man hänvisar till tidningsartiklar och en bok där man citerar mer och mer - jag kan också ta fram en bok och läsa en massa spännande saker - och konspirationsteorierna kan byggas upp, och vi kan stå här och fjättra våra ministrar utifrån den utgångspunkten. Men det är konstitutionsutskottet som har denna uppgift. Peter Norman har dessutom gett ytterligare ett svar muntligen som han inte hade behövt ge, som jag ser det. Samtidigt vidhåller Per Bolund att det finns en konspiration kring att regeringen inte sköter sitt uppdrag.
Detta borde i så fall Per Bolund ta upp med sitt tidigare språkrör Peter Eriksson som är ordförande i konstitutionsutskottet i stället för att förlänga debatten om denna fråga i kammaren.
Finn Bengtsson (M):
En springande punkt i interpellationen är frågan som väcks av Patrik Björck själv: När är marknaden mogen? Enligt Socialdemokraterna är svaret i princip aldrig.
Enligt oss som företräder en annan åsikt - vi vill skapa nya marknader och därmed få in fler idéer på marknaden men samtidigt ställa viktig kontrollverksamhet som bland annat bilprovningen under regler och tillsyn, och där spelar Transportstyrelsen en avgörande roll - är detta att hindra nya aktörer från att komma in på marknaden, vilket i sin tur är ett ständigt hot mot jobblinjen som prisas så högt i hyllningstalen av Socialdemokraterna själva. Det är inte trovärdigt.
Den viktiga frågan är vad bilprovningen är till för. Den är till för trafiksäkerheten. 1963 är lite drygt 50 år sedan och halva den moderna bilens utvecklingstid.
Har det inte hänt någonting med kvalitetsutvecklingen på bilsidan på 50 år som gör att även det måste tas med i perspektivet på om vi ska ha en gammalmodig monopolställning för granskning av säkerheten hos bilarna? Precis som statsrådet sade: 1963 var det väldigt välbefogat att införa en nationell bilbesiktning eftersom bilarna generellt hade mycket sämre kvalitet då än de har i dag.
Med den kvalitetsutveckling som har skett kan man nog släppa på kraven och justera om detta. De reglerna och tillsynen av att de efterlevs faller på Transportstyrelsen. Men att andra aktörer inte ska tillåtas är gammal och glömd politik som backar in i framtiden. När det gäller avmonopolisering handlar det egentligen om en omreglering av marknaden. Precis som statsrådet också sade äger staten fortfarande delar av den här verksamheten.
Det är ansvarsfullt att bryta sönder ett monopol som är förlegat och daterat samtidigt som man gör det på ett sådant sätt att man har kontroll över verksamheten. Det ska ske på ett rimligt smidigt sätt så att det inte blir en oreglerad marknad med en gång.
Finn Bengtsson (M):
Jag vill passa på att kommentera det som Hillevi Larsson nyss sade. Jag har den största respekt för att Hillevi Larsson lyfter fram kvinnosjukdomar i den här kammaren.
Det lite patetiska är att det är samma människor som kommer att sitta i Socialstyrelsen och i expertgruppen. Det leder inte arbetet vidare. Att vi här i kammaren ska föregripa detta, hur pålästa och duktiga vi än tycker att vi är, tycker jag är med förlov sagt, fru talman, lite besvärande.
Det finns anledningar, Hillevi Larsson, till att man inte har kastat ur sig förslag till strikta riktlinjer utan att ha tänkt igenom detta noggrant mot bakgrund av all sin erfarenhet. Inom medicinen finns inte noll och hundra. Även om den senaste rapporten antyder ditt eller datt är den ändå nödvändigtvis inte bättre än den första rapporten. Det handlar helt och hållet om kvaliteten på den vetenskap som bedrivs.
Därför finns det inom medicinen tillfällen då man inte ska tillgripa olika metoder. Det kan finnas andra medicinska överväganden som gör att man kanske just ska undvika klipp eller perinealskydd för att få ut barnet fort, och det är då prioriterat även ur moderns synpunkt. Att vi här i kammaren ska leka barfotadoktorer vänder jag mig mot.
När Socialstyrelsen gjorde sin senaste genomgång 2013 visade det sig att bland förstföderskor med vaginal förlossning drabbades 6 procent av perinealbristningar av grad 3 eller 4, vilka är de allvarliga. Det var inte värre än 2010.
Finn Bengtsson (M):
Det finns som sagt en utredare. När Panaxiakonkursen var ett faktum vidtogs åtgärder från både Riksbanken och regeringen för att se över systemet, precis på det sätt som man kunde förvänta sig. Vi får besked från utredaren i början av hösten. Därefter kan regeringen vidta åtgärder, om så behövs.
Det är glädjande att höra att Börje Vestlund som representant för Socialdemokraterna, hoppas jag, tillstyrker huvudtesen från regeringen så här långt: att vi ska ha grundläggande betaltjänster i samhället till rimliga priser men att det framför allt är en seriös marknadslösning som är lämplig att hantera detta.
Om det är ett inspel till utredaren hoppas jag att det kan tas om hand i utredningen som en ganska bred politisk enighet och att kammaren nästan avser att man ska kunna komma till en sådan lösning. Jag är dock lite förundrad över vad Börje Vestlund möjligen vill ha innan utredningen är färdig. Ska man föregripa den i så måtto att man vill att staten redan nu tar ett ansvar och riggar en organisation som ska kunna rycka in ifall det uppstår en sådan här tragisk konkurs?
Det leder i så fall till en massa andra frågor. Det finns andra samhällssektorer där marknadslösningarna fungerar utmärkt och med hög kvalitet och hög säkerhet i de fall där det är viktigt. Ska staten även där ha beredskap för att ha en organisation som kan rycka in om det blir en tragisk konkurs i stället för att vi riktar in oss på tillsyn av dessa verksamheter?
Jag tror att det är mycket viktigare att ha en finansinspektion och andra instrument som granskar dem som är satta att utföra dessa uppdrag enligt framtagna affärsmodeller. I fallet värdetransporthantering har detta faktiskt vunnit internationellt renommé, vilket jag nämnde i mitt förra inlägg. Det vore slöseri med statens resurser om man på varje sådan punkt skulle rigga en organisation för det eventuella tillfälle då det inte fungerar med marknaden.
Det tror jag vi får klarlagt i utredningen som kommer den 1 september.
Finn Bengtsson (M):
I debatten är det viktigt att först konstatera att vi alla lider väldigt mycket av att människor skadas, i trafiken eller för den delen i vården, eller lider av sjukdom där sjukvården inte kan motprestera det som vi alla önskar, nämligen bot och bättring.
Men samtidigt som alla vi som deltar i debatten är frustrerade blir jag lika frustrerad när man därifrån far över till våldsamma generaliseringar av den typ som bland annat socialministern läste upp och citerade från Hillevi Larssons interpellation. Där utmålas en hel yrkesgrupp mer eller mindre som skurkar och banditer.
När jag försökte förstå varifrån Hillevi Larsson, som annars brukar uttrycka sig mer hovsamt, hade fått den här typen av skrivningar fann jag en artikel som var publicerad på Sveriges Televisions debattsida den 2 januari och som har stor likhet med det som beskrivs i interpellationen.
På ett ställe i artikeln står det så här om försäkringsläkarna: "Vid tvisteförhandlingar vilseleder de domstolarna så mycket att domstolarna på grund av bristande kompetens inom området inte kan göra en korrekt bedömning." Jag tror att det är här skon klämmer. Det är inte rimligt att låta en legitimerad sjukvårdsgrupp gå vidare och ta en eventuell inkompetens inom domstolarna på sina axlar.
När den gruppen bedriver hälso- och sjukvård finns det tillsyn över den genom den inspektion som alliansregeringen har skapat, med de goda motiv som socialministern påtalade. Det är klart att det till stöd för all möjlig verksamhet i samhället behövs mycket medicinsk kunskap utanför hälso- och sjukvården. Det kan gälla verksamhet som ibland till och med kan uppfattas som allmänfarlig men som ändå behöver medicinsk kompetens.
Skulle man då på grund av sin legitimation och på grund av ett tvång från inspektionen att granska detta inte få lov att ifrågasätta det medicinska underlaget utan att äventyra sin medicinska etik? Detta är ett anmärkningsvärt förhållningssätt från Socialdemokraterna.