Yilmaz Kerimo (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. Mycket av vår gemensamt finansierade välfärd bedrivs i dag i entreprenadform. Privata firmor, aktiebolag och ekonomiska föreningar sköter barnomsorg, skola och äldreomsorg finansierad med skattemedel. I den offentliga verksamheten finns flera kontrollsystem för att allmänheten ska få en god möjlighet att granska hur skattemedel används.
Revision, offentlighet och meddelarfrihet är några sätt att kontrollera att verksamheten sköts korrekt och effektivt. I den privata världen är det andra regler som gäller. Där tar aktiebolagslag och andra lagar till skydd för företaget och dess möjligheter att via affärshemligheter konkurrera med andra företag över. Offentlighetsprincipen gäller inte, inte heller meddelarskyddet.
Det innebär att en lärare på en kommunal skola har rätt att meddela en tidning om rektor använder skolans pengar på ett felaktigt sätt, men att en anställd på en privat skola finansierad med skattemedel saknar den rätten. Det är till och med så att den privatanställda lärare som talar med pressen riskerar skadestånd för avslöjande av företagshemligheter.
Exempel finns nu på att olika politiska församlingar som gör upphandling av välfärdstjänster skriver in meddelarskyddet som ett avtalsvillkor i anbudsunderlaget. Andra låter bli.
Detta skapar ett läge där den som är offentliganställd hela tiden vet vilka regler som gäller medan det för en privatanställd i offentligt finansierad verksamhet råder en betydande osäkerhet. Vad säger avtalet mellan företaget och det offentliga? Vilken företagsform bedrivs verksamheten i och vilken lagstiftning lyder den under?
Vad säger det personliga anställningsavtalet? Fru talman! Det finns en djupt grundläggande demokratisk brist i dagens ordning. Möjligheten till yttrandefrihet står här mot värnet av företagshemligheter. När den tvisten ska lösas är det lätt för mig som socialdemokrat att ställa mig på yttrandefrihetens sida.
Men det finns också en konflikt mellan värnet av företagshemligheter och värnet om barn, gamla och sjuka som behöver vård och omsorg. Även där är det lätt för mig att ta ställning. Nyligen stod det i tidningarna om ett offentligt finansierat privat daghem som var så dåligt skött att barnen inte ens fick riktig lunch. Till slut slog föräldrarna larm.
Men om personalen hade gjort det hade de med dagens regler riskerat att bli betraktade som brottslingar. Fru talman! Vi i riksdagen kan inte bestämma hur verksamheterna i kommunerna ska bedrivas. Men vi kan se till att sätta upp regler som gör att missförhållandena avslöjas så snabbt som möjligt. Ja, jag anser att det till och med är vår skyldighet att göra detta.
Jag menar att det är ytterst värdefullt att vi inte försvårar för de människor som upptäcker missförhållanden att avslöja dem. Detta gäller verksamheter som rör till exempel barn, gamla och funktionshindrade. Det kan inte vara rimligt att sätta företagens intresse framför människors behov - speciellt inte när verksamheten är finansierad av oss alla.
I offentligt finansierad privat verksamhet ska meddelarskydd kunna införas utan dröjsmål, till exempel genom krav på att de som bedriver entreprenadverksamhet ska tillåta meddelarskydd för sina anställda. Detta är bra både för dem som arbetar och för dem som betalar, det vill säga skattebetalarna.
Även i rent privat verksamhet är meddelarskyddet eftersatt, även om det kan vara svårare att hitta enklare lösningar på problemet där. Frågan är komplicerad och bör utredas ytterligare, men svårigheterna får inte bli en ursäkt för att låta bli.