Per Bolund (MP):
Jag vill tacka interpellanten för frågan. Jag tycker att det är väldigt bra att vi har den här typen av debatter i riksdagen. Däremot blir jag lite bekymrad över det något hårda tonläget. Tidigare har det funnits en ganska bred samsyn i Sveriges riksdag om åtgärder kring finansiell stabilitet och makroekonomi och åtgärder för att förhindra finansiella kriser.
Jag har öppet berömt den förra regeringen för att man tog den typen av initiativ och försökte föra samtal. Vi som sitter i den nuvarande regeringen välkomnade hela tiden detta under förra mandatperioden och deltog i samtalen. De kapitaltäckningskrav som Fredrik Schulte lyfter fram var till exempel någonting som togs i väldigt bred enighet i Sveriges riksdag. Den typen av enighet tycker jag är värdefull, och därför blir jag lite bekymrad över det tonläge som Fredrik Schulte nu använder i den här frågan.
Speciellt förvånande blir det i och med att det var hans egen regerings företrädare som lyfte den här frågan allra mest aktivt. Under förra året lyfte inte minst finansminister Anders Borg och även finansmarknadsminister Peter Norman fram frågan om amorteringskrav, inte bara i form av myndighetsföreskrifter utan även i form av lagstiftning. Man skulle ha en amorteringslag, pratade man om för drygt ett år sedan.
Det är väldigt märkligt att nu höra hur det är någon dödsdom för Sverige som skulle göra att konsumtionen fullständigt försvinner. Som jag nämnde i svaret finns det konsekvensberäkningar av förslaget. De ligger enligt min syn på ganska hanterbara nivåer. Det handlar om 0,5 procent i minskning av konsumtionen på kort sikt, och på längre sikt säger man att det inte är några konsekvenser alls.
Jag kan hålla med om att den konsekvensen är olycklig. Jag skulle också önska att man inte fick den konsekvensen. Men den konsekvensen måste ställas mot alternativet. Om man inte gör tillräckligt mycket och inte vidtar åtgärder för att minska den finansiella risk som en hög skuldsättning ändå innebär riskerar man att i stället dra på Sverige en finansiell oro, eller i värsta fall en finansiell kris. Det vet vi mycket väl konsekvenserna av, inte minst i form av minskad konsumtion.
Vi har många av oss varit med om 90-talskrisen och den enorma turbulens som där uppstod. Svenska staten gick från att ha bland de bästa statsfinanserna i västvärlden till att ha bland de sämsta statsfinanserna på bara några år just för att man var tvungen att gå in och rädda i en finansiell kris som uppstod. Den läxan måste vi ha lärt oss vid det här laget. Där ska vi inte hamna igen. Vi måste vidta åtgärder.
Detta är vad myndigheterna som har ansvar för att värna den finansiella stabiliteten gemensamt har ställt sig bakom på det finansiella stabilitetsrådet för några veckor sedan där också jag var med. Alla myndigheter sa gemensamt: Detta är en risk som vi måste hantera. Jag noterar också att Fredrik Schulte lyfter fram minskade ränteavdrag som ett alternativ. Det är en fråga som också jag har lyft fram i den allmänna debatten.
Jag för gärna samtal med till exempel Fredrik Schultes parti om det skulle vara en väg framåt. Men jag tror inte att Fredrik Schulte ska inbilla sig att minskade ränteavdrag inte skulle ha någon effekt på konsumtionen. Om man minskar ränteavdragen kommer det att få liknande effekter. Att ställa det som något slags alternativ som inte skulle ha några negativa aspekter ur konsumtionssynpunkt känns för mig lite märkligt. Låt oss gärna föra samtal om hur vi gemensamt kan hitta en väg framåt för att lösa frågorna.
Jag skulle vilja uppmana Fredrik Schulte att lyssna lite grann till de rekommendationer som kommit från de myndigheter som väldigt noggrant har analyserat situationen och lyssna till de företrädare som företrädde Fredrik Schultes parti under valrörelsen och lyfte just den här reformen som ett förslag på hur man skulle kunna hantera riskerna med hushållens skuldsättning. Det känns lite synd att man bara för att det har varit ett val helt plötsligt ska gräva djupa skyttegravar i den här frågan. Det känns väldigt onödigt.