KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rolf Olsson (V):
Jag lyssnade självklart på justitieministerns inlägg, och jag kunde inte höra så mycket om de prioriteringar jag efterlyste mellan å ena sidan de repressiva förslagen och å andra sidan integritetshänsyn, rättssäkerhet och så vidare.
Om det hade varit så att vi nu uppfinner tvångsmedel, som justitieministern sade, som träffsäkert kränker integriteten bara för de grova brottslingarna hade det varit ganska enkelt. Men justitieministern har inte lyckats övertyga oss som sitter här i dag om att det blir fallet. Lagrådet har inte varit övertygat, och inte heller JO, enligt vad vi kan läsa på TT i dag. Kritiken kvarstår.
Jag undrar: Var finns balansen? Vi har förslag om buggning. Vi har preventiva tvångsmedel. Vi har datalagring. Vi har samarbete mellan militär och polis. Vi har förslag på gång om skyddsidentiteter. Där måste man alltså fråga sig: Var finns balansen? Var finns prioriteringen? Vad är det för ett samhälle vi bygger?
Varför ska integritetshänsyn, rättssäkerhet för den enskilde som blir utsatt och parlamentarisk kontroll konsekvent komma på efterkälken? Varför är det så rasande bråttom med de repressiva förslagen? Varför måste förslagen om integritet, rättssäkerhet och parlamentarisk kontroll vänta, om de nu blir av? Det finns, som alla vet, en lång och mörk historia i det här landet av registrering och övervakning. Många tusen oskyldiga drabbades genom årtionden.
Det har vi kunnat läsa bland annat i Säkerhetstjänstkommissionens rapporter. Det får inte hända igen. Integritet, rättssäkerhet och parlamentarisk kontroll är oumbärliga. De utgör grundstenar i ett demokratiskt samhällsbygge. Det vore av värde om justitieministern ville kommentera prioriteringen.
Rolf Olsson (V):
Jag vill tacka justitieministern för svaret på interpellationen. Jag beklagar att Kalle Larsson, som har ställt interpellationen, har fått förhinder och inte kan delta. Vänsterpartiet har på många olika sätt genom motioner, reservationer och interpellationer drivit frågorna om rättspraxisen efter de så kallade Göteborgshändelserna.
Det handlar i vårt fall om en översyn av brottsbalkens bestämmelser om upplopp respektive våldsamt upplopp. Det handlar också om bestämmelserna i polislagen som reglerar omhändertaganden. Det handlar i första hand om bestämmelserna om preventiva möjligheter till sådana omhändertaganden. När det gäller bestämmelserna om upplopp tar jag mig friheten att citera vad ministern själv har sagt vid en tidigare debatt i detta ämne.
"Vi är överens om att lagen bör ses över. När jag säger att det är fråga om ett ålderdomligt språk innebär det inte att det är något oviktigt. I juridik är varje ord tekniskt av stor betydelse. Det handlar inte bara om någon slags språklig kosmetika. Orden i en lagtext är oerhört viktiga. Jag vill understryka det. Det är därför det finns ett behov." Det där var viktiga ord, tycker jag.
De uttalades i en interpellationsdebatt den 30 september 2003. Diskussionen hade då redan pågått i flera år om behov av en ändring i de här lagbestämmelserna. När ministern vid det tillfället uttalade sig såsom jag har återgett är vi väl många som hade hoppats på att något mer substantiellt skulle ha kommit ut från departementet i denna mycket viktiga principfråga.
Ministern säger här allmänt att det är mycket att ta hänsyn till när ändringar ska göras, och det är förvisso sant. Inte desto mindre gäller dessa bestämmelser fortfarande, och nya liknande händelser kan mycket väl inträffa där bestämmelserna kan komma att tillämpas där rättsläget fortsatt är oklart.
Jag måste få tillåta mig att säga att i andra lagstiftningsärenden, till exempel förslag om ständigt fler och ständigt nya tvångsmedel, är produktionstakten påfallande hög. Varför händer det inget när det gäller bestämmelserna om upplopp efter dessa år? Anser inte ministern att detta förändringsarbete också är viktigt och måste bedrivas skyndsamt med tanke på de brister som vi tycks vara överens om?
Rolf Olsson (V):
Tack, ministern för kommentarerna! Jag vill också understryka att vi har haft ett bra samarbete på många områden, dock inte på alla justitieområden. Det här är ett sådant område där vi uppenbarligen inte har riktigt samma uppfattning om takten i förändringsarbetet. För oss är det här lagbestämmelser som det är oerhört viktigt att förändra snart.
Det handlar om tilltron till rättsväsendet. Det är oerhört viktigt, inte minst bland de unga människorna. Som jag nämnde i mitt första anförande och som framgår av interpellationen har Vänsterpartiet som sin mening att bestämmelser som medger omhändertagande i så kallat preventivt syfte också bör ses över. Vi har i interpellationen tagit upp att polismästaren i Göteborg 2001 beordrade omhändertaganden av 650 personer utan koppling till våldsamma händelser.
De spärrades in i så kallat preventivt syfte. Polismästaren friades från åtal i såväl tingsrätt som hovrätt. Hovrätten fastslog att dessa personer varit frihetsberövade men menade att rättsläget när det gäller polisens befogenheter vid dessa situationer är oklara. Domen ska i det enskilda rättsfallet självklart respekteras. Den ligger fast.
Men vi i Vänsterpartiet kan konstatera att den oklarhet i rättsläget som hovrätten ger uttryck för måste leda till någon form av handling. Rättsläget bör klargöras. Också JO har denna åsikt och har lämnat förslag på hur förändringar skulle kunna ske. Det tycker vi är viktigt.
Det är möjligt att de förslagen måste ses över, men det är viktiga förslag som JO har lämnat i de här frågorna. Jag tycker att de svar som ministern har lämnat på interpellationen i just det här avseendet inte är särskilt klargörande när det gäller den politiska viljeinriktningen, men här har ju ministern chansen att tala om vad han vill med framtiden för de här bestämmelserna.
Det är naturligtvis också viktiga politiska frågor.
Ingvar Svensson (KD):
För att jag inte ska glömma yrkandet börjar jag med att yrka bifall till reservation 1. Vi kommer nu att göra en översyn, eller en utvärdering, av regeringsformen. Det gläder mig speciellt därför att jag redan under riksmötet 1998/99 motionerade om och fick mitt parti med på att man borde göra den här typen av översyn. Det är bra att den nu kommer i gång.
Det finns vissa bitar som jag dock saknar i direktiven och där regeringen har gått som katten kring het gröt och inte velat ta i ordentligt. Det gäller just synen på den kommunala självstyrelsen. Vi har en annan kommitté, utöver Grundlagsutredningen, som jobbar med samhällsorganisationen i stort.
Nu vill regeringen att man ska invänta dess synpunkter på om det behövs grundlagsförändringar eller inte. I så fall ska man överföra den här typen av frågor till Grundlagsutredningen. Men vi tycker att man redan från början borde ta tag i dem. Det finns ett väldigt svagt stöd för den kommunala självstyrelsen i regeringsformen, och det behöver utvecklas vidare.
Därför tycker vi att man borde har ett tilläggsdirektiv, att Grundlagsutredningen verkligen ska ta tag i de här frågorna redan från början utan att behöva invänta hur en majoritet i Ansvarskommittén ser på frågan.
Det är en idé som jag fick för några år sedan att man skulle kunna hitta - kanske inte alltför detaljerade bestämmelser i själva grundlagen - en mellanform slikt den som riksdagsordningen utgör, där huvudbestämmelserna tas med kvalificerad majoritet medan tilläggsbestämmelser tas med enkel majoritet.
Därmed skulle man kunna höja statusen på den kommunala självstyrelsen, helt enkelt tillskapa en kommunalordning som intar en mellanställning mellan en grundlag och en vanlig lag. Det tror jag vore en idé att utveckla i en utredning. Man borde granska kompetenserna mellan stat och de olika kommunala nivåerna.
Vi har i vår reservation också pekat på att man borde titta på möjligheten att införa subsidiaritetsprincipen i grundlagen. Jag har ett antal gånger i den här kammaren talat om den principen i samband med EU-frågor. Den är väldigt intressant och viktig att ha som utgångspunkt. Den är inte som sådan en substansprincip, det vill säga att den inte säger hur makten ska ligga utan säger hur man ska tänka när man ska fördela makten.
Men den skulle utmärkt kunna platsa till exempel i 1 kap. 2 § i regeringsformen som utgångspunkt för hur man ska resonera när det gäller maktfördelning. Jag tycker att det vore rimligt att Grundlagsutredningen tittade också på det. Med detta yrkar jag som sagt bifall till reservation 1.
Ingvar Svensson (KD):
Betänkandet handlar om kommunal demokrati och kompetens. Jag kan väl säga att den svenska grundlagen egentligen inte ger så stort utrymme åt den kommunala självstyrelsen. Det är ett bekymmer. Det behandlas i och för sig inte i det här betänkandet, men egentligen borde man fundera vidare på att förstärka den kommunala kompetensen.
Det är ju så att väldigt många av de uppgifter som ligger på kommunerna i dag är statligt bestämda, och det blir inte mycket kvar av restpost för kommunal demokrati, så att säga. Det är en stor och viktig fråga som förhoppningsvis kommer att hanteras av den nu tillsatta Grundlagsutredningen. Det vet vi ju inte än eftersom regeringen inte vill ge de här direktiven. Man skulle invänta Ansvarskommitténs synpunkter på om det behövdes grundlagsförändringar eller inte. Vår bedömning är att det behövs.
Vi har inte så många motioner i det här betänkandet. Vi har några väsentliga motioner som behandlas i den förenklade ordningen. Jag skulle vilja instämma i de tidigare synpunkterna när det gäller reservation 3, som jag också instämmer i bifallsyrkandet till, när det gäller återremissyrkanden. Jag ska inte orda så mycket om detta.
Jag vill bara ta upp en synpunkt när det gäller folkinitiativet till kommunala folkomröstningar. Det har det funnits en majoritet i den här kammaren för att man ska utreda. Nu har den här frågan hänförts till Grundlagsutredningen. Då kan jag säga att vi var flera stycken som motsatte oss att detta skulle ligga på Grundlagsutredningen, utan det skulle hanteras i särskild ordning. Men nu ligger det där, och då får vi acceptera att det är på det sättet.
Ibland är det så att vissa partier vill framstå som mer vänliga till folkinitiativet än andra, och då kan man lägga reservationer. Det är ju faktiskt fritt för Grundlagsutredningen att behandla de här frågeställningarna i delbetänkandet. Vi hoppas att det kan fungera på det sättet inom utredningen så att vi snabbt kan få ett underlag för det här med folkinitiativ.
Ingvar Svensson (KD):
Det är en intressant diskussion som Gustav Fridolin tar upp här i början om förhållandet mellan direkt och indirekt demokrati eller representativ demokrati. Det låter ju fint att Miljöpartiet har en speciell demokratisyn, där det ska finnas ett inslag av direktdemokrati i den representativa demokratin. Det kan man fundera på. Det är ingen enkel fråga hur man ska konstruera detta.
Men ibland får man en känsla av att man använder det här som argument när det passar Miljöpartiet. Det gäller i vissa frågor, medan Miljöpartiet i andra frågor inte är så intresserat av folkomröstningar. Min anledning att begära replik är just det som står i reservationen, nämligen att det finns tillräcklig utredning gjord på området. Jag undrar bara var den utredningen finns någonstans. Jag har nämligen inte sett den.
Det gjordes en utredning utifrån vårt tillkännagivande som var oerhört usel. Den kan inte vara underlag för beslutsfattande i den här kammaren, som jag ser det, åtminstone inte med den inställning som Gustav Fridolin och jag har i grunden på området. Var finns den utredningen, Gustav Fridolin?
Ingvar Svensson (KD):
Här kommer ett autentiskt citat av Dag Hammarskjöld. Han säger på något ställe i sin bok Vägmärken : Dåren ropade på torget. Ingen stannade för att svara. Så bevisades att hans teser var oemotsägliga. Det är ett ganska intressant citat. Det anknyter till vad Gustav Fridolin sade här tidigare.
Det är inte så att jag menar att Gustav Fridolin är en dåre, men jag tror att det gäller att bemöta den typ av svepande påståenden som han gör när han kopplar ihop det här med trosfridsparagrafen och att någon med näbbar och klor har motsatt sig hetslagstiftningen. Det fanns någon enstaka ledamot som har hävdat det här med trosfridsparagrafen och någon enstaka ledamot som kanske också med näbbar och klor har bekämpat hetslagstiftningen.
Problemet för Gustav Fridolin är att han inte kan bevisa att det är en och samma person. Då ska man inte komma med den typen av svepande saker. Jag begärde ordet av en annan orsak också, nämligen att jag glömde att ta upp att vi har en motion om reklamförbud för köp av sexuella tjänster. Det kan inte genomföras utan en grundlagsförändring.
Men dessvärre har de motionerna remitterats till lagutskottet, och därför har vi ett särskilt yttrande här. En annan gång får vi skriva en tydligare motion så att den hamnar i rätt utskott. Vi har tänkt oss att man skulle kunna göra samma undantag som man har för kommersiella annonser när det gäller alkohol och tobak och så vidare, som framgår av tryckfrihetsförordningen 1 kap. 9 §.
Ingvar Svensson (KD):
Gustav Fridolin missuppfattar detta. Du får inte hetsa i kyrkorum heller. Det handlar om hur du uttrycker dig; så kallat hate speech är inte tillåtet i kyrkorum. Det är inte tillåtet någonstans enligt lagstiftningen. När man tog bort trosfridsparagrafen på sin tid hänvisade man bland annat till hetslagstiftningen som fanns då och att den skulle skydda motsvarande grupper.
Nu vet vi att det kan finnas skillnader i tillämpningen av de olika grupperna i hanteringen. Det kanske inte har varit så aktuellt att utnyttja den när det gäller till exempel hets mot kristna, medan man utmärkt kan använda den när andra grupper utsätts för så kallat hate speechment .
Det jag vänder mig emot är att man gör en sammankoppling på det här sättet. Den ena stunden vill man inte begränsa yttrandefriheten, och den andra vill man plötsligt inskränka den. Den kopplingen tror jag inte finns.
Ingvar Svensson (KD):
Jag har i stort sett inte några stora invändningar mot vad Gustav säger här. I huvudinriktningen är vi överens. Jag skulle gärna uppmana Gustav att noggrannare läsa domen från Högsta domstolen. Den är intressant. Den skapar en intressant spänning mellan vad det är för regelverk vi lever i - Europakonventionen kontra svensk tryckfrihetslagstiftning och så vidare. Det är en oerhört intressant och spännande diskussion.
Jag pekade också på detta i mitt huvudanförande - problemet med den personliga integriteten. Det är en spännande och egentligen mycket svår materia att hantera framöver. Man måste hitta den rätta balansen till exempel mellan privatlivet och yttrandefriheten. Det gäller också religionsfriheten.
Ingvar Svensson (KD):
Jag har inga yrkanden. Många av frågorna ligger i Grundlagsutredningen. Därför blir det inte en så våldsamt häftig debatt. Får jag peka på att vi har ett par motionskrav som finns i reservationsväg, men vi kommer inte att yrka på dem. Det gäller grundlagsskyddet för den kommunala kompetensen. Subsidiaritetsprincipen har jag faktiskt motionerat om sedan 1992, och man kan säga att det politiska livet i Sverige hela tiden har ökat sin klarhet när det gäller den här frågan.
Jag förmodar att det kommer att bli så fortsättningsvis också. Jag vill egentligen här utropa ett "hurra" just därför att utskottet nu bifaller, eller åtminstone delvis bifaller, en kristdemokratisk motion.
För någon tid sedan var det en distriktsordförande som ringde mig och hade problem därför att en biskop hade uttalat sig i fråga om en diakon kunde ha politiska uppdrag eller inte. Jag ställde då en interpellation till en minister och fick ett ganska intetsägande svar. I det läget bestämde vi oss för att motionera i den här frågan, som gäller rätten att inneha ett politiskt förtroendeuppdrag.
Det visade sig att det finns ett väldigt svagt lagstiftningsskydd på det här området. Men genom att utskottet nu delvis har bifallit detta kommer den här frågan att föras vidare.
Ingvar Svensson (KD):
Det var väldigt fint och ödmjukt när Mats Einarsson sade att vi har rätt i analysen av EU. Den här reflexionsperioden har man inte använt alls, utan man säger bara nej. Hade jag kunnat sjunga skulle jag ha sjungit den här: Säg inte nej, säg kanske, kanske, kanske. Nu säger Mats Einarsson att EU är ett hinder för samarbetet. Det var ett väldigt intressant konstaterande.
I repliken till Tobias Krantz säger han också att han vill se en helt annan typ av samarbete. Det är ju att stiga rätt in i dimman. Kan Mats Einarsson utveckla detta med en helt annan typ av samarbete lite grann? Det är väldigt lätt sagt, men väldigt svårt att konstruera. Sedan pekar han på detta med centralisering. Går man in i ett internationellt samarbete avhänder man sig beslutsbefogenheter. Det är ju vitsen med det internationella samarbetet.
Hur ser han på den centralisering som innebär att vi är skyldiga att följa FN-stadgans regler? Sedan skulle jag också vilja fråga hur Mats Einarsson ser på bristen på demokrati i EU. Om man tänker sig det typiskt demokratiska systemet, är det ett parlament som har faktisk beslutanderätt och som tillsätter en regering.
Är det att parlamentet inte har tillräckligt inflytande och kan tillsätta något slags EU-regering som han avser när han säger att det är brist på demokrati i EU? Vad menar Mats Einarsson med bristen på demokrati?
Ingvar Svensson (KD):
Det var väl inte mycket till svar egentligen på vad som menades med bristen på demokrati. Jag har inte talat för ett federalistiskt system i den mening som Mats Einarsson var inne på här. Jag bara undrade vad han själv menade med bristen på demokrati. Det tycker jag verkar något oklart. Jag för min del tror att den maktpolitiska hybrid som EU i dag är bör vara gällande även i framtiden.
Det är intressant med internationellt samarbete med bevarande av den nationella självständigheten. Det är en ganska intressant principiell frågeställning. Man vill både ha kakan och äta upp den. Man kan inte ha båda sakerna samtidigt.
Allt samarbete som fungerar innebär att någon uppger någon av sina befogenheter för att samarbetet ska existera. Det gäller inte bara på det internationella planet utan även på det nationella. Till exempel att Vänsterpartiet samarbetar med regeringen innebär att man på vissa punkter ger upp sin egen självständighet, just för att få ett samarbete till stånd. Man driver inte igenom sin politik helt och hållet. Man kan inte det, men man kan komma en bit på väg genom samarbetet.
Det betyder inte att man har uppgivit sina målsättningar som politiskt parti. Det är ett väldigt diffust och märkligt sätt att resonera. Det är egentligen detsamma som gäller vårt förhållande till FN. I och med att vi har accepterat FN-medlemskapet måste vi stå bakom FN-stadgan och följa konsekvenserna av den i vårt agerande. Då kan man inte börja tala om nationell självständighet och nationella befogenheter.
Ingvar Svensson (KD):
Det var intressanta punkter som Gustav Fridolin tog upp. Min första fråga är närmast retorisk. Hur verkningsfullt är ett lokalt nationellt torskförbud i Östersjön? Redan där torskade Gustav Fridolin. Nu började Fridolin väldigt storstilat med Churchill och anknöt till Carl Bildt och så vidare.
Men varken Churchill eller Storbritannien var ju initiativtagare till EU, så det var något märkligt att börja en EU-debatt på det sättet. Storbritannien har snarast släpats in i EU och är fortfarande väldigt kritiskt till exempel mot Europakonventionen, ett dokument som är juridiskt bindande för Europarådets arbete.
Nej, de som skapade EU, skapade idén, insåg att nationalismen var det som var hindret. Därför skapade de en organisation som innebar ett samarbete där man släpper en del av den nationella självständigheten för att få till stånd ett samarbete just i syfte att skapa fred i ett sargat Europa.
Det var utgångspunkten och inte nationalismen, som Gustav Fridolin försöker säga, eller imperialismen. Det intressanta är att Gustav Fridolin när han nu ska kritisera EU ger sig på och kritiserar olika delar i olika medlemsländer; problem där och problem där. Ja, Gustav Fridolin, är det inga problem i Sverige? Vi kan själva se att det är massor av problem i Sverige.
En britt, en tysk eller en fransman skulle kunna hitta jättemånga problem i Sverige. Är det ett skäl emot ett samarbete? Jag får återkomma i min andra replik till ännu en sak som jag skulle vilja ta upp.
Ingvar Svensson (KD):
Det gäller att förstå. Det intressanta är att Carl Bildt blandas in i debatten. Han är inte här i kammaren och kan inte svara för sig. Det intressanta är utgångspunkterna för när EU och EG bildades. Vi måste gå på grunderna och inte bara vad en och annan politiker på vägen har debatterat och ansett. Gustav Fridolin säger att det var bra med Kol- och stålunionen.
Kanske var Romfördraget 1957 också bra. Något senare har det gått snett. Men var går gränsen för när det går snett? Det är ingen konst att peka på problem inom EU-organisationen eller EG. Det är fortfarande två fördrag att ta hänsyn till. Det finns massor med problem. Hur är det i politiken? Är vi inte i politiken för att lösa problemen? Eller vad ska vi syssla med?
Klia varandra på ryggen, eller? Vi kan diskutera EU:s konstruktion och så vidare. Men att den finns är väl ingen nackdel? Det är ett samarbete för att komma en bit på väg. Gustav Fridolin talade tidigare varmt om lägsta möjliga nivå. Det anknyter väl till subsidiaritetsprincipen. Men han betonade lägsta, inte möjliga!
Man måste ha båda de leden med i bilden. Det handlar om ändamålsenligheten, det vill säga att vi ska fungera och lösa gemensamma problem tillsammans. Allt är inte bra i EU. Gustav Fridolin är inte motståndare till internationellt samarbete, men han ger inga som helst bilder av hur detta samarbete skulle kunna vara som ett alternativ till EU-konstruktionen.
Ingvar Svensson (KD):
Eftersom den tidigare debatten dragit ut på tiden ska jag försöka vara väldigt kortfattad. Sekretesslagstiftningen är egentligen en undantagslagstiftning. Huvudregeln är öppenhet och offentlighet. Under mina år i riksdagen och i utskottet måste jag säga att sekretessfrågorna visat sig vara ett av de svåraste områden man kan tänka sig.
Mitt parti har inga invändningar mot huvuddelen av de förslag som lagts fram av regeringen. Vi har dock på en punkt en reservation, som jag dock inte kommer att yrka bifall till, för tids vinnande. Jag vill bara nämna den som hastigast. Det är den så kallade tvåårsregeln som gäller sekretess för hälso- och sjukvårdssidan och socialtjänstsidan.
Man får alltså inte lämna ut uppgifter till brottsutredande myndigheter om det inte finns en stipulerad strafftid i fängelse på två år. Den föreslår regeringen ska ändras till ett år, men vi tycker inte att regeringen går tillräckligt långt på den punkten.
Det som ligger bakom vårt motionskrav är en händelse, så kallad personförföljelse, där man har haft problem att komma till rätta med den som ägnar sig åt denna förföljelse just på grund av den här regeln. Vi tycker att det hade räckt att det hade funnits misstanke om brott som skulle kunna leda till fängelse över huvud taget. Det skulle vara tillräckligt för den här regeln.
Men jag tänker som sagt var inte yrka bifall till reservationen.