KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Det var just proportion i sammanhanget som jag efterlyste. Jag har aldrig någonsin i denna talarstol sagt att politiker ska vara diskvalificerade från uppdrag. Vi har från vår sida sagt att politiker mycket väl kan användas till både den ena och den andra uppgiften om man bedömer att de är lämpliga. Men det var ni som i valrörelsen gjorde ett nummer av att partibok gick före kompetens.
Reinfeldt har inte avskedat några av de generaldirektörer och andra som vi tillsatte. Ni gav alltså en bild som jag anser var ohederlig, och det är det som gör att vi har denna debatt om proportioner. Någonstans borde viss självkritik och viss eftertänksamhet också falla över ministern som verkar försöka framstå som relativt felfri i detta sammanhang.
Jag menar att de statliga chefer som jag känner och som jag har jobbat ihop med genom åren är mycket kompetenta människor. Om er valpropaganda stämde borde du ha gjort någonting åt detta. Det kan också vara så att en och annan borgerlig politiker mycket väl kan göra i mitt tycke goda insatser. Jag har inte sagt att utnämningar är fel, men jag har sagt att det finns ett hyckleri i ert sätt att bete er.
Jag tycker framför allt att du ska utveckla och försöka förklara följande uttalande mot bakgrund av hur ni tidigare har agerat: Han var klippt och skuren för tjänsten, den gode Henrik. När det gäller de parallella kösystem som ni sysslar med undrar jag: Hur många utnämningar har hittills skötts av rekryteringskonsulter vid sidan av annonsförfarande, och vad har det kostat?
Hur många ansökningar har funnits i den officiella kön, och hur många har funnits i den inofficiella som har byggt på rekryteringskonsulter och kontakter?
Peter Hultqvist (S):
Nolltolerans mot fusk är en självklarhet. Man gör bedömningen att det handlar om 20 miljarder, men man kan inte bevisa att det är på det sättet. Förra året var det 1 600 personer som fälldes för fusk inom ramen för Försäkringskassan. Det jag sade och det jag är ute efter är att antalet överklagningar ökar. Det är dessutom så att Försäkringskassan i många fall bedöms ha fel i sina bedömningar i länsrätt och kammarrätt.
Det är ett tecken på att Försäkringskassan bedömer det hårdare än vad som var lagstiftarens syfte. Ministern kan se det hur hon vill. Skruven har skruvats åt, och attityden har blivit hårdare. Därmed har också bedömningarna blivit hårdare. Det är så människor upplever det. När det är på det sättet ökar överklagningarna.
Det är så de problem ökar som jag har försökt att beskriva i interpellationen med människor som känner sig misshandlade, åsidosatta och felaktigt hanterade. Det är då de problemen uppstår. Försäkringsläkarsystemet behöver inte i grunden vara problemet. Problemet kan vara sättet att använda försäkringsläkare.
Det upplevs som att de gör bedömningar som överprövar andra läkares intyg på ett sådant sätt att de är väldigt njugga i att tänka sig att den andra läkarens bedömning kan stämma. Det är då problemet uppstår. Det är kanske inte detsamma som att systemet ska avskaffas. Det vet jag inte. Jag tror inte heller att ministern själv ens en gång vet det. Men det är någonting som måste åtgärdas, ett problem som vi måste ta på allvar och lösa.
Det kan man göra utan att göra det till någon sorts träta om vem som har gjort vad. Är ministern beredd att vidta några åtgärder mot att försäkringsläkare utan specialistkompetens gör bedömningar om specialistläkares intyg? Den frågan har jag ställt under interpellationsdebatten och har inte fått svar på. Jag skulle vilja ha en kommentar på det i slutanförandet.
Peter Hultqvist (S):
Ministern säger att vi ska lita på honom. Han slåss för svenska kollektivavtal. Jag frågar mig vad jag har för anledning att lita på ministern. Man har monterat ned a-kassan en rätt rejäl bit till stora protester. Den var något som tillhörde den svenska modellen.
Arbetsmiljöarbetet tillhörde ett av fundamenten i den svenska arbetsmarknadsmodellen - vi har sett stora nedskärningar i Arbetsmiljöverkets verksamhet och nedläggning av Arbetslivsinstitutet. Arbetsmarknadspolitiken med en lång rad olika typer av åtgärder är nedmonterad. Vad har vi för anledning att lita på Sven Otto Littorins utfästelser i detta?
Jag tycker att det finns en trovärdighetsfråga som regeringen måste ta på allvar och försöka reda ut i grunden, och det är att svenska avtal, svensk strejkrätt och svensk förhandlingsmodell gäller - punkt slut. Det är så det ska vara i Sverige. Vi ska inte kompromissa om de här frågorna över huvud taget! Det skulle väl vara enkelt att försöka klara ut det här innan något Lissabonfördrag ska behandlas i den här kammaren.
Det kanske till och med vore smart och begåvat av regeringen att reda ut den typen av frågetecken innan man kommer till den hanteringen i kammaren. Det är ett gott råd - om ministern är intresserad av goda råd i sammanhanget. Vi har också den tyska ståndpunkten när det gäller Rüffertfallet. Varför agerade inte regeringen när det gällde detta? Varför gjorde ni ingenting?
Det skulle vara intressant att veta hur ni bemöter TCO:s kritik på den punkten. Om vi nu ska ha LO som riktmärke i sammanhanget, vilket ministern tycks ha när det passar, kan jag ju läsa upp vad LO-tidningen kräver på ledarplats: "Vi borde med skärpa ha slagit fast att vi inte accepterar att EU-rätten tar över svensk grundlag, eller kan inskränka vår strejkrätt eller begränsa våra kollektivavtal."
Man kräver en skärpning av regeringens attityd i förhållande till EG-domstolen.
Peter Hultqvist (S):
Jag vill än en gång läsa upp det utredaren skrev: Sammantaget kan vi konstatera att argumenten för en långtgående organisatorisk integrering av verksamheten för de fyra trafikslagen är svaga. Det är varken Åsa Torstensson eller någon riksdagsmajoritet som skriver det.
Det är utredaren som konstaterar att det finns en grundläggande svaghet i det upplägg som ni själva nu till varje pris tydligen måste driva igenom. Jag tycker att ni ska ta till er den biten. Den borde höra till någon form av lyhördhet i processen. Vi vill förändra, men vi vill göra det på ett annat sätt.
Vi vill utgå från den verksamhet och kompetens som finns inom verken och det förändringsarbete som ständigt pågår. Det pågår redan i dag samarbete mellan verken och inspektionerna. Man har en lång rad olika projekt på en mängd områden som har vuxit fram genom åren. Det måste ministern känna till. Samarbete och förändringsarbete är inte någon nyhet i verken. All personal vet att det pågår.
Den är själv involverad i det. Ministern svarar inte på frågan. Är de direktiv som ni ger i regleringsbrev en början på sammanslagning av verken? Den frågan svarar du inte på. Ligger kraften i utlokaliseringar fast? Du svarar inte heller på den frågan. Det skulle vara bra att få ett ordentligt svar.
Politisk handlingskraft är inte att med allmänna ord och formuleringar driva på något slags förändringsarbete. Handlingskraft är att sätta kvalitets- och specialistfrågorna i centrum och utveckla organisationen från nuvarande bas. Det handlar om att inte göra organisationsmodeller och bolagskonstruktioner till självändamål. Koncentrera på kvalitetsmål för transportsektorn och peka: Hit ska vi. Det är ett bättre sätt att jobba.
Peter Hultqvist (S):
Statsministern hänger fast vid sin oerhörda insats i att ha lyckats svara på tre interpellationer, varav två handlar om varför han inte svarar på interpellationer och en handlar om etikarbetet i regeringen. Det man egentligen vill diskutera och debattera med statsministern är väl kanske linjerna i politiken, fördelningsfrågor, arbetslinjen, livslångt lärande, Nato - de frågor som kanske har en djupare bäring på samhällsutvecklingen.
Man kanske egentligen inte vill ha debatter om varför statsministern inte vill ta debatter om interpellationer, där det givna svaret är att han skyller på Göran Persson. Jag står fast vid att jag tyckte att det var bra att Björn von Sydow med benäget bistånd av Göran Persson ordnade statsministerns frågestunder. Statsministern säger själv här: Som statsminister sätter jag därtill stort värde i mitt deltagande vid statsministerns frågestund. Kan man inte hålla Göran Persson och Björn von Sydow räkning för det här? Är inte det bra? Det jag har sagt är positivt.
Då kommer statsministern med någon sorts halvförklenande omdöme om mig som person. Det må vara hänt, men jag tycker att det är lite dålig substans i argumenten. Det var en hänvisning till att Göran Persson och Pär Nuder var någon sorts urmoder till hanteringen av det här. Måste du leva i skuggan av någon urmoder?
Om nu Björn von Sydow och Göran Persson ordnade frågestunderna skulle inte statsministern kunna flytta fram ämbetets positioner genom att oftare medverka i interpellationsdebatter? Jag kräver inte någon närvaro här för jämnan eller att statsministern ska svara på interpellation efter interpellation. Men statsministern kanske kunde svara på ett antal under ett år som handlar om någonting som har med linjen i politiken att göra.
Det tycker jag skulle vara ett sätt att utveckla statsministerns närvaro och det demokratiska samtalet.
Peter Hultqvist (S):
Ministern och jag har ju haft en och annan debatt vid det här laget. Jag tyckte att det var intressant att höra ministerns inlägg om riktade statsbidrag. Ministern låter ungefär som jag har gjort i ett antal debatter: Man måste styra pengarna så att man vet var de hamnar i verksamheten. I de sammanhangen har ministern intagit hållningen att det är något som andra får bestämma och något som man får lösa i kommunerna.
Jag har pratat utifrån en rätt så stabil kommunal erfarenhet och sagt att det ibland kan vara viktigt att styra medlen. Då har ministern lite passivt retirerat och hänvisat till kommuner och landsting och låtit som om han har befunnit sig på SKL:s kongress.
Nu har insikterna plötsligt infunnit sig och Björklund låter ungefär som om det var jag som stod i talarstolen och talade om att vi måste styra pengarna så att vi vet att det blir effekt. Jag tycker att Björklund har utvecklats som politiker. Kommunal erfarenhet ger en del andra insikter framför allt när det gäller planering och att saker och ting tar tid.
Björklund har ju också en del kommunal erfarenhet. Därför blir jag lite förvånad. Enligt Skolverkets beräkningar skulle det vara 6 000 lärare i fortbildning läsåret 2007-2008. Under hösten 2007 blev det alltså 800 platser - 6 000 ställt mot 800.
Under våren 2008 blir det också många tomma platser. Hur ska man se på den typen av resultat? Jag tycker att det visar att man från regeringens sida gick in i den här satsningen med orealistiska förväntningar. Förklaringen till det är att kommunerna inte har hunnit informera i sin organisation.
Man har inte tagit ställning till hur man ska lösa en rad praktiska problem. Man uppger många gånger att man vill återkomma och planera det här längre fram. Det finns en annan sak som inte har berörts i debatten men som påverkar detta. Det är att Lärarlyftet innebär att lärarna delvis bekostar sin egen kompetensutveckling. Man får alltså 80 procent av lönen.
Det har framkommit att många anser att det är för lite att leva på. Därför finns det ett ekonomiskt argument för att en del kanske väljer att inte delta i de här sammanhangen. Jag bara pekar på att detta också är en faktor som man bör ta med när man bedömer varför man inte har fått det genomslag som man har hoppats på. Man har ju flyttat fram detta i tiden och gett bättre planeringstid.
Jag är rätt säker på att fler kommer att utnyttja platser. Det kommer att bli en ökad efterfrågan. Vi får väl följa utvecklingen under 2008, 2009 och 2010 och se hur det faller ut. Man kanske ska vara försiktig med att säga hur det faller ut innan det har fallit ut med tanke på den inledande offensiva ambition som det inte blev så mycket med i praktiken.
Det finns en hel del erfarenheter som ministern och regeringen bör ta med sig inför det kommande arbetet för att se till att det fungerar. Vilka ytterligare åtgärder tänker ministern vidta för att se till att det verkligen vänder och man utnyttjar platserna? Finns det något mer som inte är gjort som ministern tänker göra?
Den fråga som Marie Granlund ställde om övriga personalgrupper, bland annat fritidshemmens personal, återstår. När kommer de med i bilden?
Peter Hultqvist (S):
Jag vill återkomma till själva planeringskompetensen i fråga om detta. 6 000 lärare skulle man ha det första året. Det blev alltså 800 platser. Det är alltså en väldigt stor differens här, ett väldigt stort gap. Nu försöker Jan Björklund göra detta till någon sorts lite komisk teater genom att säga att socialdemokratiska kommuner plötsligt är dåliga.
Om jag utgår från den skrivelse som Lärarförbundet och Lärarnas Riksförbund har skickat till utbildningsminister Jan Björklund med flera ministrar, och som jag förutsätter att han har tagit del av, står det: Enligt våra ombud i kommunerna finns det i huvudsak två orsaker till detta - det vill säga att det har varit så dåligt med platser och att det har varit bara dessa 800 i stället för de 6 000. Den vanligast förekommande förklaringen är tidsbrist.
Kommunerna har inte hunnit informera och ta ställning eller lösa praktiska problem, men flera uppger att de kommer att återkomma och ta platser i anspråk. En nästan lika vanlig orsak är ekonomi, resursbrist eller ovilja att ekonomiskt prioritera frågan. I en del fall har rektorerna inte fört informationen från kommunen vidare. Konflikter inom kommunen kring hur kommunens åtaganden ska fullgöras har också utgjort ett hinder. Detta är alltså deras officiella problembeskrivning till regeringen.
Jag väljer att tro att detta är det som gäller. Därför blir det lite väl trivialt att börja den här diskussionen med vilken partibeteckning som det råkar vara på dem som styr i den ena eller den andra kommunen. Jag tror precis som ministern att detta kommer att tränga igenom. Men jag tror att ministern tror mer offensivt på resultat än vad jag gör.
Jag tror att detta kommer att bli mer praktiskt svårt än vad ministern här försöker ge sken av. Därför kanske det är så att om plan A inte fungerar måste man skaffa sig en plan B. Det visar framför allt denna inledning med 6 000 platser som blev 800. Skaffa dig en plan B för fortsättningen också!
Peter Hultqvist (S):
När det först gäller avregleringen måste Maud Olofsson klara av att göra ett konstaterande som är så enkelt att elpriserna har ökat med 80 procent sedan dess. Oavsett om man är för eller emot avregleringen är det ett existerande befintligt faktum som ingen kan trolla bort om man inte lever i någon annan värld. Man kan värdera om det är bra eller dåligt eller om man ska göra något åt det. Men nu står vi här. Då måste man fundera på: Vad gör vi i det här läget?
Jag har pekat på att vi har en oligopolsituation. Den situationen tycker jag att Maud Olofsson egentligen inte verkar vilja diskutera. Den leder till att företagen blir ifrågasatta därför att de i stort sett sitter ihop och dominerar marknaden på ett sådant sätt att det är omöjligt att pressa ned priserna. Därför blir detta ingen riktig och sund marknad, och det är också därför som bland annat kraven på att spetsa Vattenfall kommer.
De samtal Maud Olofsson för med Vattenfalls ledning är bra. Men det går att göra en formulering om långsiktighet och förmånliga och konkurrenskraftiga avtal inom de här ramarna. Sedan kan man alltid värdera och diskutera vad begreppet förmånlig innebär. Det kan man alltid värdera och diskutera.
Men när man gör en inriktning i ett sådant här ägardirektiv lämnar man också ett handlingsutrymme till företagsledningen att jobba vidare med. De övriga ägardirektiven i sammanhanget är också formulerade som allmänna inriktningar, och det går att göra en sådan här inriktningsförklaring även om Maud Olofsson nu tycker att det är besvärligt. Vi skriver det här i vårt jobbrådslag.
Om vi kommer tillbaka till regeringsmakten kommer vi naturligtvis att fullfölja det här med en formulering med denna inriktning utan att för den sakens skull ta steget över till statlig prispolitik. Jag tror alltså att man ska spetsa Vattenfalls agerande eftersom det finns en sådan oerhörd potential och så oerhört mycket kompetens. Det går att göra mer, och det går att bli bättre.
Peter Hultqvist (S):
Vin & Sprit grundades 1917 med namnet AB Spritcentralen. Därefter bytte man namn till AB Vin- och Spritcentralen när det så kallade Brattsystemet infördes. Syftet med att ha ett statligt företag på området har varit att få bort enskilda vinstintressen i alkoholindustrin. När Vin & Sprit skapades tvångsinlöstes alla sprittillverkare och importörer.
Monopolet på import och partihandel samt på produktion och export av sprit upphävdes i vårt land 1994. I dag har Vin & Sprit försäljning på 125 marknader. Man bedriver verksamhet i tio länder. Åhus, Nöbbelöv och Sundsvall är produktionsorter. Absolut Vodka är största varumärket. År 2006 omsattes 10,3 miljarder. Antalet anställda är ca 2 300.
Hur ska vi betrakta Pernods utfästelser om att verksamheten trots affären blir kvar i Sverige? Det är vällovligt att företagets styrelseordförande Patrick Ricard uttalar detta. Men precis som ministern konstaterar finns det inte några sysselsättningsgarantier, oavsett om det står höstvete från Skåne eller inte på eventuella etiketter på brännvin från Skåne.
För mig är det viktigt med jobb i Sverige, svenska produkter och svenska varumärken. Ett sådant med mycket stark internationell genomslagskraft är Absolut Vodka.
När åren går, nuvarande ledning i Pernod förändras, kanske försvinner, storskalighetsfördelar i företaget ska tas ut, devalveras dagens löfte och vi kommer i en framtid att få se när tillverkning av Absolut Vodka startar i ett annat land. Vi kommer att se en successiv process där svenska jobb försvinner i en internationell storkoncern. Jag tror inte att Pernod är unikt.
När uppköp och sammanslagningar sker i näringslivet uttalas ofta visioner och förhoppningar. Men när konjunkturer förändras och marknader svänger förändras ofta innehållet i löften. Nog måste ministern se problemet, oavsett om det står höstvete från Skåne på en etikett eller inte.
Med staten som ägare av Vin & Sprit kan man se till att jobben blir kvar i Sverige på både kort, medellång och lång sikt. Det finns ingen anledning att tvivla på det. Dessutom är Vin & Sprit ingen belastning för statskassan. Företaget är välskött och attraktivt. Det bekräftas av priset på 55,4 miljarder.
För mig framstår därför hela affären som i första hand ett ideologiskt självändamål. Om det leder till att Sverige på medellång eller lång sikt tappar arbetstillfällen och produktion är det definitivt inte bra. Kapitalet har inget hemland. Därför kan man inte långsiktigt lita på utfästelser av allmän karaktär vid ett försäljningstillfälle.
Möjligen kan man betrakta det som välvilliga ambitioner. Det bekräftas i stort sett av det svar jag har fått av ministern. Jag vill göra en fördjupning av svaret. Delar ministern min analys av att utfästelser av den karaktären mest är att betrakta som välvilliga ambitioner? Tror ministern att det finns någon djupare substans i detta?
I min värld verkar internationella storkoncerner på internationella marknader, försöker få ut storskalighetsfördelar och rationaliserar rätt så friskt. Vid givet tillfälle, när konjunkturer och annat förändras, kan man inte se till gamla nationella lojaliteter.
Peter Hultqvist (S):
Jag vet inte, men jag undrar om inte ministern har mer problem än jag med det här. I mitt första anförande i den här debatten sade jag uttryckligen att förskollärarna har det pedagogiska ansvaret, så det har jag liksom lämnat bakom mig. Nu ägnar du mycket tid åt att försöka ställa frågor som jag redan har föregått. Dessutom har Kommunalarbetareförbundet samma uppfattning, så det är liksom utklarat.
Jag förstår därför inte vad du sysslar med i just den delen av debatten. Alla anser att förskolan är viktig och att den ska ha god kvalitet. Hälften av personalen är barnskötare och hälften är förskollärare. Förskollärarna har det pedagogiska ansvaret och står för inlärningspedagogiken och barnskötarna står för omvårdnadspedagogiken. De jobbar ihop i vardagen.
Varför ska man då dela upp dem? Båda yrkesgrupperna har ju ansvar för att lyfta förskolan och se till att den blir ännu bättre i framtiden. Det är så det ser ut i verkligheten.
Jag tycker att det blir en väldigt konstig inriktning om en personalgrupp som jobbar väldigt hårt, väldigt integrerat och sysslar med det som jag läste upp i mitt förra inlägg inte skulle kunna få en stark satsning på kompetensutveckling och fortbildning. Vi har ju sagt att vi ska försöka höja förskolans kvalitet och status.
Att sedan börja hänvisa till en massa andra yrkesgrupper i kommunerna, landstingen eller vad det är tycker jag inte är relevant i sammanhanget. Jag har utifrån bland annat ministerns eget sätt att debattera frågat varför den här gruppen utesluts. Då försöker ministern ge någon bild av att förskollärarna är de som ska gå i spetsen.
Men jag tror att också den andra gruppen kommer att behöva vara med i den här förändringen, om bland annat det som ministern sade i sitt första anförande ska få den rätta substansen och det konkreta utfall som jag förmodar att ministern strävar efter med sin politik.
Peter Hultqvist (S):
Förskolan är starten på det livslånga lärandet. Den är en oerhört viktig plattform för barns utveckling. Undersökningar visar att barn som börjar tidigt i förskolan i regel når bättre skolresultat än barn som börjar senare. Förskolans pedagogiska innehåll är viktigt och påverkar barnen i en positiv riktning. Därför är detta en prioriterad fråga för Socialdemokraterna.
Att utveckla och slå vakt om förskolan och att se till att vi behåller vår position där vi har en internationellt respekterad förskola som betraktas som ett föredöme är mycket viktigt för vårt parti. Därför är det med stor oro vi noterar att utvecklingen mot ett lägre barnantal per årsarbetare inom förskolan nu brutits. Precis som ministern konfirmerar gick det hösten 2007 5,2 barn per årsarbetare i förskolan.
Ett år tidigare var det 5,1 barn per årsarbetare. Man i och för sig tycka att detta är en liten förändring. Men det är en indikation som måste tas på allvar och som med all säkerhet hänger ihop med att det riktade statsbidraget till förskolan inrangerades i det generella statsbidraget ett år tidigare än planerat. Socialdemokraterna införde under sin regeringsperiod 2005 ett riktat statsbidrag till kommunerna.
Enligt Skolverkets rapport fungerade den satsningen väl och ledde till just ökad personaltäthet och minskade barngrupper. Eftersom vi nu ser att utvecklingen börjar vridas åt fel håll igen vill vi återuppta en liknande satsning som den regeringen avbrutit. Vi kommer i vår budgetmotion för 2009 att avsätta pengar för att förskolan ska få anställa mer personal. Enligt vår uppfattning ska det vara riktade medel.
På det sättet garanterar vi en positiv effekt. Här är vi nu igen vid sanningens minut och ögonblick, Björklund. Är du beredd att vara med och rikta pengar till förskolan eller inte? Här har vi tidigare haft debatter där ministerns uppfattning har varit att kommunerna sköter detta bäst själva. Jag har då hävdat att det måste vara riktade medel för att man ska få ut effekten.
Det är något som hela vårt parti står bakom. Här går skiljevägen för om man vill garantera en effekt och om man vill garantera att det blir mer personal så att kvaliteten också blir förbättrad och vi upprätthåller den goda pedagogik vi vill ha.
Jag vill också markera den oro som vi känner när det gäller vårdnadsbidraget och senare barnomsorgspengen för att det finns en risk att det urholkar förskolans resurser och därmed försvårar det pedagogiska uppdrag som är knutet till den nationella läroplanen. På denna punkt har regeringen hittills inte kunnat ge några besked som lugnar den skepsis mot vårdnadsbidraget som finns från förskolans perspektiv. Någonstans måste pengarna tas om vårdnadsbidrag införs i en kommun.
Åtgärden är nämligen inte gratis. Man brukar säga att det inte finns några fria luncher, för det är alltid någon som betalar. Jag har inte sett att regeringen hittills har fört några resonemang om att skicka med pengar till de kommuner som inför vårdnadsbidrag.
Är ministern beredd att ge upp sitt motstånd mot riktade statsbidrag och garantera förskolan en god kvalitet i framtiden? Kan ministern också garantera att vårdnadsbidraget inte drar pengar ur förskolan?