KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Jag har använt mig av texter om Sveriges positioner i EU:s toppmöten och i EU-nämnden. Det första jag vill reagera mot är att man från regeringens sida framställer det som att ökad energieffektivitet är detsamma som minskad energianvändning. Någon ambition hos EU att minska den totala energiåtgången hittar man inte om man läser EU:s texter.
Däremot vill regeringen ge intryck av att EU:s mål om en ökad energieffektivitet, mätt på ett visst sätt, är detsamma som att man vill minska den totala energiåtgången. Det stämmer inte. Jag har tidigare hört miljöministern glida på detta, och den glidningen finns även här. Man framställer det som att de här två målen är utbytbara, men det är ju helt olika saker att öka effektiviteten och att minska den totala energianvändningen.
Sedan är frågan, vilken jag också har ställt i interpellationen, hur mycket hyrorna kommer att gå upp därför att man ska ha en högre energieffektivitet i fastighetsbeståndet. Det var ju detta Lena Sommestad sade i EU-nämnden - möjligen en felsägning från hennes sida där hon avslöjade vad som ligger bakom detta. Man kan ju inte trolla fram energieffektivitet.
Det krävs någon åtgärd om man vill gå längre än vad som är privatekonomiskt lönsamt från fastighetsägarnas och hyresgästernas sida. Då finns det bara två sätt: kvantitativa restriktioner, alltså tvång i någon form, eller incitament, antingen skattesubventioner - och då blir skatterna högre - eller högre hyra.
Om man tvingar hyresvärdarna att investera kommer de sedan naturligtvis att lägga över det på hyresgästerna. Svaret på denna fråga har jag inte fått, bara en referens till en utredning som pågår. Avslutningen i svaret är lite besynnerlig.
Där blir det helt plötsligt tulipanaros: Investeringar i mer energieffektiva fastigheter behöver inte med nödvändighet innebära högre hyror. Nej, det är riktigt. Men då behövs inte politikernas interventioner heller. Då kommer hyresgästerna och hyresvärdarna att sköta detta på egen hand med marknadsekonomi. Är investeringen lönsam gör man den vare sig Leif Pagrotsky och regeringen eller EU gör det ena eller det andra.
Det intressanta är att de politiska interventionerna för att höja energieffektiviteten kommer att höja kostnaderna för hyresgästerna - eller för skattebetalarna. Min fråga är: Hur långt är regeringen beredd att gå i att höja kostnaderna för medborgarna för att uppfylla energieffektivitetsmålet?
Carl B Hamilton (L):
Jag vill tacka näringsministern för det. Det är klart att vi är överens om att en bättre fungerande marknad alltid är bra. Men en handlingsplan för ökad energieffektivitet, som Leif Pagrotsky hade vänligheten att läsa upp, är inte detsamma som att man ska minska den totala energianvändningen. Man ska bli mer effektiv i energianvändningen. Men handlingsplanen innebär inte att man ska ha som mål att minska energianvändningen.
Anledningen till att jag betonar detta är att synen på att använda energi ofta är ungefär som att synda. Man ska inte synda. Den synen finns. Miljöministern är en väldigt god exponent för den synen när jag har hört henne i EU-nämnden. Men nu ska vi inte debattera henne eftersom hon inte är närvarande. Det vore osjyst.
Leif Pagrotsky tar upp upplysningssystemet och att villamarknaden ska fungera bättre, människor ska veta vad det är för energieffektivitet i den fastighet som de köper, och de som säljer ska kunna få ett bättre pris för sitt hus. Men det jag var ute efter var egentligen innebörden av det som miljöministern sade i EU-nämnden när hon talade om att kostnaderna ska ligga på hyresgästerna.
Men jag inser, herr talman, att vi kanske inte kommer så mycket längre med den frågan i dag, utan jag ber att få tacka näringsministern så mycket. Vi får väl ta upp frågan med miljöministern, Leif Pagrotsky vid regeringslunchen och jag i EU-nämnden.
Carl B Hamilton (L):
Jag tycker att det var ett välkommet EU-liberalt besked, att uppskovsrätten i Sverige kommer att vara kvar. Det är ju en nyhet.
Det är möjligt att finansministern har sagt det offentligt vid något illa besökt partimöte eller något annat, men det är inte många som har hört det, inte medierna i alla fall, inte jag och inte många av dem som jag har frågat om saken heller. Det är som sagt ett välkommet EU-liberalt besked i dag.
Samtidigt som finansministern säger att det inte är aktuellt att avskaffa uppskovsavdragsreglerna är EU-kommissionens invändning att det har varit ett olikformigt utfört regelverk i Sverige kontra EU.
Då är logiken i finansministerns besked att svenskar som köper sin ersättningsbostad i ett annat EU-land kommer att få uppskovsrätt även vid de transaktionerna. Har man sagt a följer logiskt b, i detta fall att denna rätt är utvidgad till hela Europeiska unionen.
Det som då ligger framför oss är två möjligheter. Den ena är att det här ska genomföras genom att EU-kommissionen stämmer Sverige, och det andra är att Sverige dessförinnan kommer med en kompromiss. Blir Sverige stämt förlorar vi ju kontrollen över den fortsatta hanteringen, medan vi däremot om vi gör en underhandsuppgörelse kan undvika det och förhoppningsvis få en utformning som bättre passar Sverige.
Vid skatteutskottets utfrågning häromdagen av statssekreterare Magdalena Andersson gav hon beskedet att några underhandskontakter inte pågick och inte hade pågått heller. Därför förefaller stämningsrisken att vara överhängande. Därmed är frågan när detta kompromissförslag, eller vad det är som Finansdepartementet bereder, presenteras.
Det kan inte vara många månader kvar, kanske bara veckor, innan kommissionen går från ord till handling. Då är min fråga: Kan finansministern garantera att det inte går till en stämning? Nästa fråga är hur den kompromiss som jag utgår från att finansministern undersöker kommer att se ut.
Jag har i min interpellation angett den lösning som jag har förstått att kommissionen också har varit inne på, nämligen att en svensk som flyttar utomlands får skicka in ett intyg varje år på att man har kvar sin ersättningsbostad i det andra EU-landet eller EES-landet.
Då är min fråga till finansministern om det här är en lösning som han tycker ligger i rätt riktning, eller för att uttrycka sig mer precist: Kan finansministern garantera att den lösning som jag skisserat i interpellationen inte blir av?
Carl B Hamilton (L):
Riktigt så enkelt är det inte. Det är i och för sig riktigt att det är en fråga för kommissionen att besluta. Naturligtvis. Men Sverige har tjatat sig till att få behålla underhandskontakter för att förskjuta tidpunkten för stämningen - förmodar jag att syftet är - och för att lägga fram ett eget kompromissförslag. Förr eller senare har timglaset runnit ut.
Det är en viktig fråga om finansministern kan garantera att frågan inte går till stämning utan att det dessförinnan blir en överenskommelse om en kompromiss, uppgörelse, baserat på ett svenskt förslag med kommissionen.
Sedan är frågan hur kompromissen kommer att se ut. Jag har i min interpellation skisserat på ett system som jag vet att kommissionen har diskuterat internt. Det är tråkigt att behöva tjata, men jag får inga svar.
Min fråga är än en gång till finansministern: Är modellen att den som köper en ersättningsbostad i ett annat EU-land till exempel en gång om året får visa att han eller hon har behållit ersättningsbostaden tänkbar?
Eller vill herr finansminister avvisa den modellen helt och hållet, entydigt, redan i dag? Det är en fråga. Har finansministern ambitionen att undvika stämning genom att med hjälp av raska fötter försöka få fram kompromissen? Det kan inte vara en okänd materia som kräver stort utredningsarbete.
Frågan aktualiserades redan år 2004. Så långsam är man inte på Finansdepartementet i välkända skattefrågor. Åtminstone var det så på den borgerliga tiden, men det är möjligt att det har blivit snigelfart nu för tiden med en ny finansminister. Vad vet jag? Det som gjorde mig extra bekymrad var utfrågningen med statssekreterare Magdalena Andersson.
Hon kunde inte ge något besked över huvud taget i frågan, varken om inriktning, tidtabell, ambitioner eller avslut. Därför, herr finansminister, varsågod. Kom fram. Visa korten. Besvara frågorna.
Carl B Hamilton (L):
Det är svårt att få några besked ur det saktfärdiga finansdepartementala gäng som har kommit i dag. Det är lite märkligt att man inte kan säga huruvida finansministern tänker låta Sverige gå till stämning i EG-domstolen eller inte och inte kan ta ställning till den relativt enkla principiella modell som här har diskuterats. Allt lämnas oklart, dimmigt och oprecist.
Värdet av det besked som Pär Nuder har givit devalveras av den oklarhet om konsekvensen av det praktiska genomförandet och tidpunkten för det praktiska genomförandet och huruvida vi ska sitta i händerna på EU-kommissionens stämning eller inte.
Tyvärr har det inledande klara beskedet följts upp av ett antal utsagor som gör det hela mer och mer diffust, vad den praktiska konsekvensen av det här beskedet blir. Sedan rullar sig Pär Nuder i den vanliga litanian om att alliansen är splittrad.
I själva verket kan vi från alliansens sida nog garantera att uppskovsrätten blir kvar. Det finns inga planer på något annat. Men Pär Nuder har ju stödpartier, Vänsterpartiet och Miljöpartiet, som vill att Sverige ska gå ur Europeiska unionen, som är starkt EU-fientliga.
Pär Nuder lovar någonting för Socialdemokraterna, ja, men inte för vänsterkartellen, med sina EU-fientliga partier. Inte ens dem har ju Pär Nuder kunnat övertyga om att det är bra för Sverige att vara med i den europeiska unionen. Ni kan ju börja med den väldigt grundläggande uppgiften, så skulle det bli lite större trovärdighet när Pär Nuder talar i en EU-fråga som den här.
Carl B Hamilton (L):
Tack, finansministern, för svaret. Även för en person som jag, som är tränad i riksdagens kanslisvenska och utbildad ekonom, är det svårt att riktigt förstå innebörden i svaret. Jag vill därför att finansministern förklarar innebörden av sitt svar genom en kommentar till tillämpningen av de, enligt finansministern, ändamålsenliga principerna på ett typfall.
Det är ju när principerna möter verkligheten som deras relevans och värde testas. Vi kan ta Sune på Möja som exempel. Han driver ett turistföretag. Familjen bebor ett hus. Han disponerar även andra hus för sin fritid. På en annan ö har Sune fyra sommarhus som han hyr ut. Han bor aldrig där själv. Han använder inte husen för egen eller den övriga familjens del.
Sommaren har, enligt Skatteverket, 15 veckor. Om Sune misslyckas med att hyra ut någon av de fyra stugorna under de 15 veckorna förmånsbeskattas Sune för sitt misslyckande. Han tappar hyresintäkter och när verksamheten går med förlust beskattas han extra hårt. Ett regelverk som har denna konsekvens kallar finansministern för ändamålsenligt.
Det är naturligtvis absurt. Låt mig illustrera detta med finansministerns skattelogik. En hotellrörelse skulle då förmånsbeskattas för alla de hotellnätter som hotellet inte lyckas hyra ut. Så är det ju inte. Hotell hamnar inte i denna fälla.
Det gör däremot de som, i likhet med den som jag kallar Sune på Möja, håller på med lite olika saker och inte bara sysslar med uthyrning utan tjänar sina inkomster på flera olika sätt. Sune har också i sin turistbolagsrörelse tre båtar som han använder för taxikörning, transport av gäster till olika öar och så vidare.
Båtarna går inte att hyra ut eftersom det krävs speciellt tillstånd för att köra dem. Familjen har andra båtar för fritiden. Trots detta påförs han ett förmånsvärde om 500 000 kr för en av båtarna. Finansministern säger att den här ordningen är ändamålsenlig och att man inte avser att vidta några åtgärder för att ändra bestämmelserna.
Jag vill att Pär Nuder förklarar för mig och för personer som har den situationen att de har inkomst från flera olika källor vad som är så ändamålsenligt. Det är ju när principerna möter verkligheten som testet sker. Välkommen upp i talarstolen, finansministern!
Carl B Hamilton (L):
Nu börjar det bränna till. Vi måste se på konsekvenserna av de regler som finns. Om nu utgångspunkten var att de företagsledare som har missbrukat det tidigare systemet och har stora segelbåtar eller sådant i rörelsen är det ett helt annat fall än det som vi här diskuterar. Vad vi nu diskuterar är den typiske småföretagare som i glesbygd eller på andra ställen tjänar sina inkomster från flera olika verksamheter.
Då riskerar hon eller han att på en av de här verksamheterna som bedöms som en sidoverksamhet att förmånsbeskattas, i det här fallet för att hyra ut ett antal stugor eller båtar. Då blir konsekvensen, finansministern, att personer som befinner sig i den här situationen inte kommer att våga investera.
De vet inte vad det är för skattekrav som kommer att ställas på dem senare, när de gjort den här investeringen i att hyra ut stugor eller vad det nu är. De är livrädda för situationen. Vi har ett antal exempel på detta. Finansministern säger att jag föreslår någonting. Jag föreslår att vi faktiskt ska se till att de här reglerna inte får de här konsekvenserna.
Finansministern säger att regeringen har varit inställd på att noga följa utvecklingen av reglerna inför risken av missbruk. Risken här är den rakt motsatta, nämligen att reglerna är så tufft utformade, så okänsligt och fyrkantigt utformade att personer som försöker skrapa ihop sitt levebröd från olika verksamheter inte kan göra detta utan tvingas lägga ned sin verksamhet.
Det är det rakt motsatta problemet mot det som finansministern här utmålar som kapitalister i cylinderhatt som har segelbåtar som de låter betalas av rörelsen. Här har vi precis motsatsen. Nu tror jag faktiskt att vi får ta fasta på det ord som står i interpellationssvaret, nämligen att stuguthyrning sker "normalt".
Vi måste ändra regelverket på ett sådant sätt att personer som har den här situationen vet att de inte kommer att förmånsbeskattas för innehavet av förlustbringande verksamhet. De får ju dubbelstraff. Tycker Socialdemokraterna, som nuförtiden försöker vara insmickrande mot småföretagarna, att det är ändamålsenligt att ha det på det här sättet?
Ni hade en konferens häromdagen. Försök att sälja in den här typen av skattelogik till småföretagare i glesbygd. Lycka till!
Carl B Hamilton (L):
Det är med en dåres envishet man tvingas lyssna på detta. Här har vi alltså företagare som har skaffat sig fyra hus på en ö för att hyra ut dem under sommaren.
Det klassificeras i den socialdemokratiska skattelagstiftningen som en risk för ett stort skatteundandragande, och därför måste den som har de här husen, om de inte är uthyrda, förmånsbeskattas. Det är helt absurt. I själva verket gör vederbörande en förlust och får inte in de hyresintäkter som är tänkta.
Det lär inte vara sista ordet om den här saken.
Carl B Hamilton (L):
Ja, Folkpartiet gick i höstas emot en höjning av elskatten och kärnkraftsskatten. Det hade väl varit enklast om regeringen hade avstått från att lägga fram de förslagen. Då hade inte priserna gått upp så mycket som de har gjort. Det är regeringens politik som vi nu ser resultatet av. Naturligtvis kan man säga att jag driver en förgrämd 60-talsargumentation. Man kan använda den typen av ordval, men det döljer egentligen bara att vi i all energipolitik har olika energislag.
De måste jämföras med sina alternativ. Det finns inget alternativ som liksom är fritt från invändningar. Till skillnad från hur det var på 1960-talet är koldioxidfrågorna nu mycket mera i fokus. Det finns en stor besvikelse över att man egentligen aldrig fick något resultat av sol och vind - i alla fall enligt min mening. Det där är inte framtiden sett till de volymer som kan fås från dessa energislag. Sedan har vi detta med beroendet.
Ja, jag måste säga att jag hellre är beroende av inhemskt producerad el eller, för den delen, av nordiskt producerad el. Jag är inte intresserad av att vara beroende av rysk energiexport. Det är ju vad hela Västeuropa har glidit in i, också Tyskland genom gasledningen.
Eftersom vi mer och mer har en gemensam europeisk elmarknad blir vi också indirekt beroende av den ryska energiexportpolitiken. Det är kanske det som jag, ju mer jag hållit på med detta under den senaste tiden, vill fokusera det svenska intresset på.
Det är en ny dimension i den ryska utrikespolitiken att man ersätter, som jag väl tidigare sagt, stridsvagnar och militär kapacitet med ett gas- och energiberoende av Ryssland - en rysk politik för att splittra Europeiska unionen. Polen och Baltikum spelas ut mot Tyskland och andra länder.
Man kan sätta Baltikum och andra länder under en helt annan press i nuvarande situation med höga energipriser och gasberoende och, naturligtvis, framtvinga en ökad mottaglighet för ryska åsikter vad beträffar Ukraina men också Tjetjenien och i andra sammanhang.
Carl B Hamilton (L):
Utrikesministern säger att förbättringar kan göras när det gäller "graden av ömsesidighet". Sedan ger utrikesministern som exempel utformningen av insatserna och formerna framöver. Det är lite oklart vad detta innebär.
Om man tar sådana saker lite mer konkret är det att man naturligtvis vill vara med från svensk sida vid uppbyggnaden av våra insatser, eller de insatser som Sverige ska delta i. Det handlar om att vara med och utforma reglerna som ska styra soldaternas uppgifter, uppträdande och befogenheter. Det finns en engelsk terminologi för detta som jag för ögonblicket utelämnar.
Det gäller också att vara med vid behovet av strategiska reserver som kan komma in och understödja i trängda situationer och vara med och bestämma om behovet av luftunderstöd. Jag tror att vi är överens om att det vore väldigt bra om Sverige hade ett större inflytande och bättre deltagande i detta. Men om vi inte får det, och vi har inte det i dag, är frågan ändå återkommande.
Jag håller med om att vi inte behöver diskutera alliansfriheten, kalla krigets upplösning och allt detta. Det är snarare frågan om medlemskapet eller hur tätt intill vi ska ligga i medlemskapet. Det är precis denna fråga om vårt behov av att komma in väldigt tidigt och vara med väldigt nära i de uppgifter som jag pekade på.
Är det verkligen rimligt att betala priset för ett utanförstående, som inte riktigt kan klart motiveras? Utrikesministern hänvisar till historien, vårt närområde och att det har tjänat oss väl. Men vi måste se framöver.
Vad är det som ska motivera att vi står utanför och därmed har de här nackdelarna beträffande utformning och deltagande i tidigare skeden? Om den här organisationen får en mer global karaktär, skulle det ändra Sveriges hållning?
Carl B Hamilton (L):
Allan Widman kunde tyvärr inte komma till Stockholm i dag. Jag ber att få tacka för svaret, även om jag tycker att det var väl magert. Den kritiska satsen här är när försvarsministern säger: "faller inte inom ramen för avsikten". Då frågar man sig för det första: Vad är ramen? För det andra frågar man sig: Vad är avsikten?
Det här svaret är alltså enligt min uppfattning ganska torftigt, och därför får man försöka nysta och se vad som egentligen ligger bakom detta. För det första kan man säga att det nordiska samarbetet inte har någon prioritet. Det har uppenbarligen inget egenvärde, och det spelar så att säga ingen roll. Snarare får man väl säga som så, att trots att Island är ett nordiskt land så ska vi inte ställa upp.
För det andra säger försvarsministern att det inte finns någon anledning att ställa resurser till förfogande. Då börjar man ju undra om det finns ekonomiska motiv. Jag föreställer mig att om Sverige skulle delta i Air Policing över Island och de omkringliggande farvattnen skulle det väl rimligtvis ingås en överenskommelse. Det skulle bli en förhandlingsfråga om hur de ekonomiska bördorna fördelas.
Det kan alltså inte vara ekonomiska motiv trots allt. Jag förstår därför inte riktigt varför försvarsministern säger att vi skulle ställa resurser till förfogande. Det är väl ingen som har tänkt sig att Sverige skulle så att säga bjuda Island på närvaron där.
För det tredje kan man naturligtvis dra en dystrare slutsats, och det är att planet är olämpligt och inte duger för uppgiften att ägna sig åt Air Policing över Island - att det har sådana brister, att det är olämpligt eller att svensk utbildning inte medför att den personal som skulle tjänstgöra är tillräckligt kompetent för att ägna sig åt Air Policing över Island.
Att jag fört fram de tre aspekterna beror på att det enligt min mening inte finns några klara och tydliga skäl i interpellationssvaret. Det står bara kort och koncist, och något lakoniskt: ".
faller inte inom ramen för avsikten med vårt deltagande i internationella insatser" - nordiskt samarbete, ekonomiska överväganden, planets egenskaper. Ja, det är en intressant upplysning att planet tydligen inte är lämpligt. Det är den slutsatsen jag drar. Det är intressant, inte minst för Norge, att försvarsministern landar på denna slutsats. Jag kan bara tolka svaret så att det är det som är innebörden.
Carl B Hamilton (L):
Det var ju bra att jag fick försvarsministern att säga att planet duger och skulle kunna fungera. Om planet skulle duga blir frågan ännu mer akut. Varför inte? Försvarsministern säger att det är befängt att i sammanhanget diskutera ekonomi. Det är sällan man i försvarssammanhang hör att ekonomiska aspekter är befängda. Det var en innovation.
Och jag tycker inte att tanken att man skulle använda ett svenskt flygplan för att stödja ett nordiskt grannland är befängd - det sade inte heller försvarsministern, men det ligger på något sätt i korten. Om jag tolkar försvarsministern rätt är det tydligen så att det skulle kunna bli aktuellt först när Island blir en internationell krishärd i vårt närområde.
Är det då inte bättre att stämma i bäcken och inte i ån och i stället medverka till säkerheten i Islands närhet?
Carl B Hamilton (L):
Om Island erbjöds svensk Air Policing skulle de säkert själva välja att anta eller inte anta det svenska erbjudandet. Det är det vi talar om. Folkpartiet är ivrigt beträffande Natomedlemskap och nära samarbete med Nato, ja. Jag trodde att även regeringen var det, med tanke på det svar som jag för inte så länge sedan fick av Jan Eliasson.
Det framgick mycket tydligt att regeringen vill ha inte Natomedlemskap men ett nära samarbete. Jag tror att det vore bra för det svenska flygvapnet att få delta i Air Policing av Island just inom ramen för den avsikt som finns, nämligen att det ska ha bra utbildning och bra beredskap.
Om man visade upp sig på detta sätt tror jag att det dessutom vore bra för möjligheten att kanske kunna sälja JAS Gripen till andra länder, inklusive Norge.