Göran Hägglund (KD):
Jag sade inte att Börje Vestlund har dålig kunskap om nationella riktlinjer utan om hur det går till när riktlinjer initieras. Det är alltså inte så att regeringen talar om för myndigheterna: Det ska vara de och de.
Det här sker i stället i ett samspel med myndigheter, och vi tror att det blir bäst om vi låter expertmyndigheterna - tillsammans med professionens företrädare - mejsla fram dem som är mest angelägna. Det är inte så att jag sitter och pekar: Vi ska ha Parkinsons, men inte epilepsi, och MS borde vi ha - men inte epilepsi. Så har det definitivt inte gått till, och det går inte till på det viset.
Det var bara det jag ville säga i det sammanhanget. Att vi inte uppnår en jämlik vård är ett betydande problem i svensk hälso- och sjukvård. Genom att vi mäter alltmer blir alltmer av skillnaderna tydliga för oss.
Man kan möjligen säga att det politiskt sett är oklokt att ta fram det som visar på dåliga eller ojämna medicinska resultat, men jag tycker att det för patienternas skull är oerhört angeläget att vi visar vad som faktiskt fungerar och var vi är duktiga - för att kunna lära av det. Vi ska också visa det vi inte är lika bra på och det vi behöver förbättra. Vi kan lära oss av dem som lyckas bättre.
Jag ser det som en av mina stora uppgifter att arbeta för att åstadkomma en jämlik vård. Mätandet är någonting viktigt i det sammanhanget. Men det räcker förstås inte, utan sedan handlar det om att se till att vi får förändringar.
I det syftet gör vi bland annat resor runt om i landstingen, jämför resultaten på olika områden och får en diskussion om varför man i Kronoberg är duktig på ett visst område eller varför man i Dalarna misslyckas på ett visst område - till exempel. Riktlinjer är betydelsefulla, men jag tror inte att vi som politiker är de bästa att peka ut vilka de ska vara.
Jag tror att riktlinjer är ett värdefullt instrument och att vi kommer att behöva mer av det. Därför samspelar vi med myndigheterna om detta. Låt mig dock när det gäller Börje Vestlunds frågor säga att vi inte ska ha en absolut tilltro till att allting kommer att bli perfekt bara vi har nationella riktlinjer.
Börje Vestlund skriver i sin interpellation att nationella riktlinjer är "en garanti för att alla med en viss diagnos ska få en jämlik vård i hela landet". Han skriver att socialministern har "förvägrat oss personer med epilepsi att få nationella riktlinjer och därmed garanterade en jämlik vård i hela landet".
Jag önskar att det vore så enkelt att allting skulle bli perfekt om vi antog riktlinjer, men så är tyvärr inte fallet. Därför arbetar vi med metoder som gör att användningen av riktlinjer ska bli större. Det ska bli mer tillgängligt datamässigt och enklare skrivet, för att läkaren ska finna det vara mödan värt att titta på riktlinjerna.
Alltför ofta är det nämligen så att läkare i en stressad situation helt enkelt inte tar sig tid att anlita riktlinjerna, och gör man inte det blir de till begränsad nytta. Därför behöver vi hantera det här inte bara genom fler riktlinjer utan också genom att riktlinjerna blir tillämpbara i det enskilda patientmötet. Annars kommer de till liten nytta.
Riktlinjer är ingen garanti, men de är ett viktigt steg för att förbättra vården.