Anna-Lena Sörenson (S):
I dag debatterar vi socialutskottets betänkande SoU7. Det handlar om motioner kring hälso-och sjukvård. Precis som Emma Henriksson sa har det inkommit ca 240 motioner om detta speciella område, som därmed tillhör de områden i riksdagen som får flest motioner och förslag.
Det visar på ett stort intresse och engagemang för hälso- och sjukvården och att den är en verklig hörnsten i den svenska välfärden. Att känna sig trygg i att sjukvården finns där om sjukdomen och ohälsan drabbar en och att den håller högsta kvalitet är en väsentlig del av den svenska modellen.
Svensk hälso- och sjukvård håller internationellt sett en mycket hög kvalitet, och den omfattar alla invånare i Sverige. Även om du aldrig har betalat en krona i skatt kan du räkna med att få den bästa vården ifall du behöver den. Dessutom, herr talman, åtnjuter sjukvården ett stort förtroende hos svenska folket.
De allra flesta ställer upp på den solidaritetshandling det innebär att betala 10 procent av sin inkomst, för man vet att det finns ett bra system som alla får del av. Man ifrågasätter inte det. Det finns således mycket att vara rädd om och att värna, och det är det vi ser ett uttryck för i den motionsflod som berör vårt område och som vi debatterar här i dag.
Men precis som föregående talare sa i sitt anförande står den svenska hälso- och sjukvården inför en rad utmaningar av olika art som behöver mötas med stor klokhet och med förhoppningsvis breda politiska överenskommelser som grund.
Vi behöver ha en djupare diskussion om framtidens finansiering av en vård som kommer att omfatta allt fler i och med att vi blir äldre, och samtidigt kan sjukvården som bekant göra alltmer i form av diagnostik, läkemedel, kirurgi och annat. Vi vet också att vården inte fördelas så jämlikt som vi skulle önska i vårt land.
Vårdens tillgänglighet och resultat fördelas olika inte bara på grund av geografisk ort utan också på grund av kön eller socioekonomisk tillhörighet. Det är inte acceptabelt i den svenska modellen. Den nationella nivån måste, tillsammans med huvudmännen i kommuner, landsting och regioner, ta ett mycket större ansvar och anpassa sin styrning mot en mer jämlik vård.
Flera sjukdomsgrupper behöver också - precis som många motionärer föreslår - lyftas fram, synliggöras och prioriteras liksom de grupper av vårdtagare, ofta äldre, som har flera sjukdomar samtidigt och ofta också har omsorgsbehov som inbegriper många aktörer.
För att klara de framtida utmaningarna måste styrningen samtidigt inriktas på effektivitet och kvalitet i vården liksom på att klara kompetensförsörjningen. Om dessa utmaningar och mycket annat handlar flertalet av de inkomna motioner vi behandlar här i dag.
Det är glädjande att konstatera att den rödgröna regeringen redan har åtgärdat flera av de saker man önskar i motionerna eller fortsätter att arbeta genom att ge uppdrag att utreda, kartlägga och åtgärda mycket av det andra som har föreslagits. Herr talman! Flera motioner handlar om styrningen mot en mer jämlik vård, med bibehållen eller högre kvalitet.
Därför är det tillfredsställande att konstatera att Prioriteringscentrum i Linköping jobbar på med sitt uppdrag att sprida kunskap om den mycket svåra konsten att göra öppna prioriteringar. Det är ett arbete som är nödvändigt för att göra sjukvården mer jämlik på alla nivåer samtidigt som öppenheten i prioriteringarna är en garanti för bibehållet förtroende för sjukvården.
Vi får aldrig misstänka att vi på andra grunder än vårt människovärde får den vård vi behöver. Många har synpunkter på Socialstyrelsens nationella riktlinjer för olika sjukdomstillstånd. De är en bra väg för en nationell kvalitetsgaranti och en mer likvärdig och kunskapsbaserad vård.
Fler sjukdomsgrupper behöver bli belysta på samma sätt som de som nu omfattas av riktlinjerna. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys har gjort en uppföljning av de nationella riktlinjerna och konstaterar att mer behöver göras för att nå en bättre implementering av riktlinjerna så att de blir användbara för vårdpersonalen och kommer patienterna till del.
Därför känns det bra att regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska lämna förslag till hur riktlinjerna kan användas för att uppnå en större jämlikhet i vården. Herr talman! Några av motionerna behandlar vården av personer med kroniska sjukdomar.
Många bedömare anser att utvecklingen av vården kring de kroniskt sjuka är av högsta strategiska betydelse för att vi ska ha ett socialt och ekonomiskt hållbart sjukvårdssystem.
Det är därför tillfredsställande att den rödgröna regeringen har kommit överens med Sveriges Kommuner och Landsting om insatser för att förbättra vården för personer med kroniska sjukdomar och därmed fortsätta att arbeta enligt den strategi som den förra regeringen tog fram 2014, med en satsning på 450 miljoner kronor på en vård som ska vara patientorienterad och kunskapsbaserad.
En viktig del av strategin är också ett fokus på primärvården och på att förebygga och tidigt upptäcka ohälsa. Vikten av att fokusera på kronikerna och satsa på primärvården understryks ytterligare av regeringens särskilda samordnare och utredare Göran Stiernstedt i betänkandet Effektiv vård .
Det är också positivt att notera de uppdrag regeringen har gett till Socialstyrelsen och Livsmedelsverket för att ge stöd till strategin i form av kunskapsunderlag och informationsspridning. Herr talman! Cancer är en sjukdom som drabbar var tredje person i Sverige.
I och med att forskningen och utvecklingen av läkemedel och vårdmetoder har gjort att allt fler överlever sin sjukdom men inte blir botade har cancer blivit mycket av en kronisk sjukdom som ofta kräver omfattande och dyrbara insatser.
I den senaste rapporten från Cancerfonden kan vi läsa att år 2040 kommer antalet som lever och som fått en cancerdiagnos de senaste tio åren att uppgå till över 630 000 personer.
Det är mer än dubbelt så många som i dag I samma rapport kan vi läsa och konstatera att kostnaderna för cancer i dag är ca 36 miljarder kronor och att man beräknar att den siffran år 2040 har stigit till 70 miljarder kronor. Det vet vi i utskottet motsvarar ungefär vårt utgiftsområde. Detta ställer naturligtvis stora krav både på förebyggande insatser och på vården.
Det är avgörande för kvaliteten att vården får en organisation där resurserna och kompetensen kan utnyttjas effektivt och där utövarna får möjlighet att utveckla sitt kunnande och sin skicklighet. Uppföljning av vårdinsatser och jämförelser av resultat visar att vi har en icke acceptabel ojämlikhet inom cancervården i vårt land.
Att få en cancerdiagnos, herr talman, innebär ofta mycket ångest, och det är ett stort problem att väntetiderna i cancervården är långa och dessutom ojämlika. Det kan ta lång tid mellan en utredning och en diagnos och mellan diagnosbesked och påbörjad behandling.
Det är också ett problem att många patienter uppger att de själva får bära stort ansvar för samordningen av sin vård. Några motionärer har uppmärksammat de här problemen. Därför är det glädjande att regeringen i sin budget för 2016 har avsatt 500 miljoner kronor för insatser inom cancervården, liksom den överenskommelse som man har gjort med SKL om att öka tillgängligheten och minska ojämlikheten.
Det påpekas att nivåstrukturering av cancervården är nödvändig. Det har vi hört länge, och det understryks också av Måns Rosén i hans utredningsrapport Träning ger färdighet . Därför finns det anledning att invänta sammanställningen av remissvaren på den utredningen innan riksdagen fattar något beslut om tillkännagivande i den frågan. Emma Henriksson tog upp frågan om psykisk ohälsa. Det är bara att hålla med.
Det är vår tids stora gissel. Det är mycket bekymmersamt att barn och ungdomar i så stor omfattning upplever sig må psykiskt dåligt, och det är ett jättebekymmer att det orsakar så många sjukskrivningar. Vi socialdemokrater håller med om att det finns mycket mer att göra här. Vi anser dock att tillkännagivandet om detta är att slå in öppna dörrar.
Sittande regering prioriterar frågan, liksom den förra regeringen, och har gjort överenskommelser med Sveriges Kommuner och Landsting om stöd och riktade insatser. Vi välkomnar också att en särskild utredare har utsetts som ska stödja arbetet och samordna det på nationell nivå. Kompetensförsörjning nämnde Emma Henriksson tidigare. Det är också en stor utmaning för hälso- och sjukvården.
Det är viktigt att vi kan göra yrket attraktivt och behålla den kompetens som finns i dag. Det är tillfredsställande att regeringen i budgeten för 2016 har tillskjutit en professionsmiljard som ska göra det möjligt för läkare, sjuksköterskor och annan vårdpersonal att få vara professionella i sin utövning.
Göran Stiernstedt påpekar i sin utredning att det är viktigt att personalen får vara professionell i sitt möte med patienten och inte ska detaljstyras av vare sig huvudmän eller staten. Jag vill också passa på att understryka betydelsen av de insatser som regeringen gör för att möta ohälsa hos de nyanlända svenskarna.
Vi socialdemokrater instämmer också i utskottets ställningstagande när det gäller forskningsinsatser mot posttraumatiskt stressyndrom.
Avslutningsvis måste jag, även om jag vet att jag har överskridit talartiden, få ta upp det glädjande besked som regeringen ger i dag - det borde också glädja motionärerna till motion 49 - om att regeringen tar ett initiativ till ett lagförslag som ska möjliggöra att personer som har tvångssteriliserats i samband med sin könskorrigering ska få möjlighet till kompensation för detta.
Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag och ställer mig bakom våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag inte bifall till dem.