KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Sedan jag tillträdde som socialförsäkringsminister har jag fått diskutera den bortre tidsgränsen väldigt mycket och på många olika sätt. Det gör mig emellanåt lite olycklig eftersom det tenderar att ta fokus från det som är viktigt i debatten.
Faktum är att vi har sjukskrivningar som stiger, och vi har i dag ett system med en rehabiliteringskedja och en bortre tidsgräns som inte fungerar optimalt för att tidigt i ett sjukfall hjälpa människor tillbaka till arbetslivet igen. Försäkringskassan säger själva att det behöver göras förändringar här.
Jag vill också kommentera det jämställdhetsperspektiv som nu lyfts in i debatten.
Om det är något som är ett problem i dag, när det gäller kvinnors ohälsa, är det inte det faktumet att det skulle vara ett problem ifall vi tog bort den bortre tidsgränsen, utan det är precis det som nämndes tidigare i debatten, nämligen att kvinnor i dag har ett arbetsliv och lever i ett samhälle som genererar en högre ohälsa för dem.
Vi behöver göra insatser i arbetsmiljön på arbetsplatserna. Regeringen gör nu fortsatta satsningar på det som påbörjades av den tidigare regeringen. Vi kommer även att göra satsningar på att förstärka det förebyggande arbetet och de tidiga insatserna.
Vi vet att när ett sjukfall varar längre än ungefär två och en halv månad minskar chansen för personen ska komma tillbaka till arbetsmarknaden med 70 procent. Vi måste förändra att kvinnor fastnar i passivitet och långa sjukskrivningar i dag. Och vi måste förändra det genom att säkerställa att de får insatser tidigt i ett sjukfall.
Det är där jag önskar att vi kan ha vårt fokus. När det handlar om vad som skedde i början av 2000-talet hör jag hela tiden att kvinnor förtidspensionerades bort från arbetsmarknaden. Ja, jag instämmer i att det var olyckligt att vi fick så starka ökningar av förtidspensionerna.
Men det hängde också samman med kraftiga nedskärningar i den offentliga sektorn under 90-talet. Kvinnor - många 55-plus - slogs ut från arbetsmarknaden, inte minst på grund av stress och press, vilket ledde till att de blev sjukskrivna och sedermera landade i en förtidspension.
Det är oroande att vi ser att de kvinnor som nu blir sjuka på våra arbetsplatser är betydligt yngre och har en lång väg framför sig i arbetslivet och i familjelivet. Jag vill också kommentera det som Lotta Finstorp sa om den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Vi har den största respekten för vad man kom fram till i den. Den är nu ute på remiss.
Vi remitterar också det här förslaget om den bortre tidsgränsen. Vi ser fram emot att ta del av remissvaren i båda dessa delar. Med utgångspunkt från det arbetar vi nu också aktivt på Socialdepartementet när det gäller vad vi möjligtvis kan lägga fram i höst för att åstadkomma precis det som jag talar om här, nämligen tidiga insatser, förebyggande insatser och stärkande av den arbetsplatsnära rehabiliteringen.
Det är där som vi kan göra verklig skillnad, inte efter två och ett halvt år.
Annika Strandhäll (S):
Tack för en bra debatt! Jag kan konstatera att vi i alla fall är överens om en gemensam ambition, nämligen tron på tidiga insatser och att det möjliggör för människor att snabbt komma tillbaka till hälsa och arbete. Den ambitionen delar jag till fullo.
Sedan måste jag få kommentera det som Johan Forssell säger i slutet av sitt inlägg. Om man ska lära av historien, vilket har framförts under debatten, kan man inte bara ta till sig väl valda delar, utan man måste se kontexten i vilken det skedde i början av 2000-talet.
Man måste se det som Johan Forssell själv nämnde tidigare, nämligen att vi har haft fluktuationer i sjukskrivningarna under betydligt längre tid än så och att kvinnor i den statistiken tyvärr varit överrepresenterade. När det gäller den analysen behöver vi fundera djupare på vad det står för.
Om vi ska få en låg och stabil sjukfrånvaro över tid, vilket är ett mål som den nuvarande regeringen har och som den tidigare regeringen hade, handlar det om att våga ta till sig hela historien. Jag delar uppfattningen att det var olyckligt att förtidspensionera bort människor. Det får man inte lov att göra. Människor ska naturligtvis få de insatser de behöver för att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden.
Men de som är i en ohälsa och har behov av att få förtidspension ska kunna få det. Jag tackar för en bra debatt och ser fram emot fortsatta samtal. Sjukskrivningarna är ett samhällsproblem som vi behöver lösa inte bara på kort utan också på lång sikt.
Annika Strandhäll (S):
Maria Arnholm har frågat mig om konsekvenserna vid skilsmässa av att avdragsrätten för privat pensionsförsäkring avvecklas. Bakgrunden är att privat pensionsförsäkring räknas in i det gemensamma giftorättsgodset och att en avveckling av avdragsrätten därför kan medföra att en ökad andel av förmögenhetsbildningen ligger utanför det gemensamma boet.
Avdragsrätten för privat pensionssparande är gynnsam för den som vid inbetalningstillfället har en högre skatt än när pensionen betalas ut. Typiskt sett är det höginkomsttagare, och det är därför främst en skattesubvention för dem med högre inkomster. Personer med lägre inkomster kan till och med möta en högre skatt efter pension och därmed förlora på detta.
Det är inte i första hand höginkomsttagare som är i behov av en skattesubvention för sparande, och det finns därför fördelningsskäl att slopa den. Eftersom även den förra regeringen hade för avsikt att slopa avdragsrätten är vi uppenbarligen överens om detta. Vi vet alltför väl att det finns inkomstskillnader mellan könen och att en subvention som gynnar dem med högre inkomster också i första hand gynnar män framför kvinnor.
Det finns således även jämställdhetsskäl för att slopa avdragsrätten, och jag tror därför vi kan vara överens om att åtgärden som sådan är riktig. Även när avdragsrätten har upphört torde behovet av att spara till ålderdomen finnas kvar, och sparandet kan därför flyttas till annan sparandeform. Det finns många sätt att spara på, och långt ifrån alla sparar i en utpräglad pensionsprodukt.
Det kan till exempel vara i form av kapitalförsäkring, investeringssparkonto, fondsparande eller genom att amortera på bostaden, och då påverkas normalt inte förmögenhetsbildningen. Det skulle också kunna leda till en ökad grad av löneväxling, och i det fallet påverkas den gemensamma förmögenhetsbildningen. Vilka behov som finns och vilka beslut kvinnor och män tar om förändrat sparande vet vi dock inte ännu.
Frågor om behovet av privat pensionssparande och om det finns behov av skattesubvention kommer dock regeringen att återkomma till inför slopandet av avdraget den 1 januari 2016. Frågan om en jämställd pension är mycket viktig för mig. Samtidigt står jag starkt bakom livsinkomstprincipen. Det innebär att det inte är effekterna av arbetslivet som ska rättas till under pensionslivet eller vid en skilsmässa.
Vårt fokus är att försöka förändra vid källan, under yrkeslivet. Att ge sig på effekterna kan vara av betydelse på kortare sikt men riskerar också att leda till att en förändring av den verkliga ojämställdheten fördröjs.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka dig, Maria Arnholm, för den här interpellationen. Jag vet ju att det engagemang som ligger bakom att du lyfter fram det här är livslångt, precis som du säger, och att du också har djup kunskap i de här frågorna. Jag delar uppfattningen att det här inte är lätt.
Jag vet att i samband med att pensionssystemet som vi har i dag kom till på 90-talet gjordes en utredning av detta som landade i att man valde att konstruera det på det här viset. I slutänden landade man i den lilla del som i dag har varit föremål för det här.
Det privata pensionssparandet handlar ju bara om kanske 5 procent av den totala pensionen. Man landade efter utredningen i någon form av kompromiss som gjorde att just premiepensionen var möjlig att dela med sig av men inte tjänstepensionen och inte den allmänna pensionen i övrigt.
Apropå 75 procent: Det är alltjämt kvinnan som tar ut 75 procent av föräldraledigheten, och under barnets två första år är det kvinnorna som tar ut över 80 procent av föräldraledigheten. Vi vet också att det är då som kvinnors karriärer avstannar. Det är då som löneskillnaderna mellan män och kvinnor ökar.
Det är efter familjebildningen som väldigt många fler kvinnor väljer att gå ned på deltid. Det är också då som vi ser att kvinnors ohälsa ökar markant, framför allt efter andra barnet, och sedan tenderar att ligga högre.
Så kvinnor betalar i dag för familjebildningen på många plan - slutligen också i pensionen, där kvinnor får ut ungefär 50 procent av mäns tjänstepensioner och ungefär 30 procent mindre av den totala pensionen än vad en man har i genomsnitt. Vi ska inte lämna några stenar ovända i detta.
Det här är också en fråga som nu är aktualiserad för fortsatt diskussion i Pensionsgruppen via en motion som antogs här i riksdagen i slutet av förra året. Det är en diskussion som vi kommer att fortsätta att föra.
Jag hoppas också att Maria Arnholm vet att det är en av den här regeringens absolut största ambitioner att ta betydande steg som en feministisk regering när det gäller att åstadkomma en jämnare fördelning av till exempel föräldraledighetsdagarna. Vi vill nu vika ytterligare en månad och skulle gärna föra en diskussion om att ta ytterligare steg om så vore möjligt.
Annika Strandhäll (S):
Tack för det inlägget, Maria Arnholm! Jag funderar lite på vad jag ska tillföra i debatten. Till syvende och sist är det som Maria Arnholm refererar till egentligen symtomen på ett ojämställt samhälle och ett ojämställt arbetsliv.
Det är de frukter man skördar efter sitt arbetsliv, ett liv som kvinna i Sverige i dag. Jag tror inte att man ska lämna någon sten ovänd i detta. Vi kommer att behöva se på vad det finns för möjligheter att förbättra situationen för kvinnor som går i pension.
Jag brukar tala om detta ur två perspektiv. Det finns ett långsiktigt perspektiv, som är det absolut viktigaste, nämligen att vi vågar vidta de åtgärder som vi vet på lång sikt verkligen kan få effekt på problemet.
Det handlar om att åstadkomma ett mer jämställt Sverige, en mer jämställd arbetsmarknad och ett mer jämställt samhälle, som dessutom skulle generera bättre ekonomi i Sverige och förmodligen också en bättre hälsa för många kvinnor, inte minst. Men det finns också ett kortsiktigt perspektiv på detta som uppmärksammas av allt fler.
Det är inte längre bara en liten grupp som talar om kvinnors pensioner, utan bland andra PRO gjorde en stor rapport på det här området under hösten, där de pekade på just detta som vi står här och talar om. SKPF gjorde också en liknande rapport strax efter årsskiftet, där man lyfte fram detta.
Jag är ganska säker på att man kommer att behöva titta på hur man i det korta perspektivet kan förbättra situationen för de kvinnor som går i pension i dag och även de kvinnor som har gått i pension, och som i dag har en väldigt tuff situation. Det kanske finns en poäng i att återigen titta på detta.
Man gjorde som sagt en utredning för länge sedan, där man kom fram till att inte göra den förändringen. Men frågan är just nu uppe i Pensionsgruppen. Vi hade en första diskussion om detta förra gången. Mycket av den gick ut på ungefär det som jag talar om nu, alltså att väga det ena mot det andra och var vi egentligen ska vidta åtgärderna någonstans.
Men detta är en diskussion som kommer att fortsätta i Pensionsgruppen. Vi kommer tillbaka till den.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill verkligen tacka dig, Maria Arnholm, för en bra diskussion och debatt och för att du fortsätter att sätta ljuset på viktiga frågor.
Jag kan säga att jag också brinner för detta, att hitta smarta lösningar i både det korta och det långsiktiga perspektivet och som även kan omfatta kvinnor som inte är gifta.
När det gäller frågan om privat pensionssparande och eventuella skattesubventioner vill jag bara understryka att det är något vi kommer tillbaka till inför att man ska ta bort helheten den 1 januari 2016. Då är frågan huruvida det behövs någon annan form av subvention. Jag tackar för en bra debatt.
Annika Strandhäll (S):
Regeringen framförde i budgetpropositionen sin syn på hur målet för den ekonomiska familjepolitiken borde utformas. Regeringen vill förstärka den omfördelande ambitionen för den ekonomiska familjepolitiken. Ett centralt syfte med trygghetssystemen är en solidarisk omfördelning mellan dem som har och inte har barn samt över individens livscykel.
Regeringen framförde även att det är av betydande vikt att jämställdhet integreras i målet för utgiftsområdet. Riksdagen beslutade dock att målet inte skulle ändras. Det mål som riksdagen har beslutat ligger därmed fast för 2015. Regeringen ska enligt 10 kap.
3 § budgetlagen i budgetpropositionen lämna en redovisning av de resultat som uppnåtts i förhållande till de av riksdagen beslutade målen för utgiftsområdet. Så kommer också att göras. Mål för myndigheten kan föras in i regleringsbrevet om det finns ett behov av att för det kommande året tydliggöra regeringens prioriteringar.
Regeringen prioriterar, i linje med målet för utgiftsområdet under 2015, även att Försäkringskassan fortsatt ska ge god information till föräldrarna om föräldraförsäkringens regelverk. Informationen är en mycket central del när det gäller föräldrarnas möjlighet att planera sin föräldraledighet utifrån ett flertal aspekter, som till exempel jämställdhet och valfrihet. Sverige har en feministisk regering.
Det innebär att jämställdhet ska genomsyra hela regeringens politik. Arbetet med jämställdhetsintegrering ska utvecklas och stärkas på alla departement och myndigheter. Regeringen vill därför i regleringsbrevet ytterligare tydliggöra Försäkringskassans roll i förverkligandet av det av riksdagen fastställda jämställdhetspolitiska målet samt de delmål som vägleder politiken.
Särskilt relevant för utgiftsområde 12 är delmålet om en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Försäkringskassan har därför fått i uppdrag att verka för ett jämställt användande av föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning.
Mot bakgrund av dels det av riksdagen fastslagna målet för utgiftsområde 12, dels det av riksdagen fastslagna jämställdhetspolitiska målet samt de därtill hörande delmålen anser jag att det i högsta grad är förenligt med riksdagens beslut att tydliggöra prioriteringar i Försäkringskassans regleringsbrev så som har gjorts för 2015.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka Johan Forssell för att han lyfter upp den här debatten och ger mig en möjlighet att tydliggöra detta. Regeringen har inte strukit det mål som Johan Forssell pekar på.
Kunskapsmålet finns kvar även i årets regleringsbrev, och jag skulle också vilja säga, vilket jag även försökte säga direkt i mitt interpellationssvar, att det är en mycket central del av Försäkringskassans uppdrag och att de förutsättningar som skapas av det som Johan Forssell pekar på, nämligen god kunskap, består även i år.
Att skapa kunskap om regelverket för till exempel föräldraförsäkringen är viktigt. Den uppfattningen delar vi.
En sådan kunskap ger nämligen föräldrarna underlag både för val och valfrihet om vilka konsekvenser som valet att till exempel dela föräldrapenningen för med sig för situationen på arbetsmarknaden, för löneutvecklingen, för kontakten med barnet, för fördelningen av det obetalda hem- och omsorgsarbetet i stort, för konsekvenser eventuellt i form av sjukskrivning och som sagt var låga pensioner etcetera, vilket också har bäring på en tidigare debatt som vi har haft här i dag.
Det är också därför regeringen i regleringsbrevet till Försäkringskassan även i år har valt att ha kvar just kunskapsmålet. Jag har därför svårt att egentligen se problematiken som Johan Forssell pekar på. Målet för utgiftsområde 12 ligger fast och är formulerat precis som det har varit tidigare.
Det som har skett är att vi har gjort ytterligare en precisering i regleringsbrevet till Försäkringskassan. Informationsuppdraget ligger tydligt kvar som en del av detta. Man måste också vara klar över att det är en ny, feministisk regering som har tillträtt.
Det handlar om en ambitionshöjning som följer av detta, och därför är också det en del av förklaringen till att Försäkringskassans mål har förtydligats ytterligare kopplat till det här. Att vara en feministisk regering innebär att vi sätter jämställdheten i centrum i såväl det nationella som internationella arbetet.
I praktiken handlar det också om att vi vill göra en kraftfull skillnad. Därför är det också naturligt att det här perspektivet är med även när det gäller tydligheten i styrningen av våra myndigheter.
Där har regeringen inte på en enda punkt varit otydlig med att vi ser just föräldraförsäkringen och vikten av ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen som oerhört viktigt för att flytta fram positionerna inom jämställdhetsområdet. Målet för utgiftsområde 12 ligger som sagt var fast.
Sedan har vi i de överväganden som vi har gjort när vi har formulerat regleringsbrevet tagit hänsyn även till andra delar, till exempel det jämställdhetspolitiska målet som också det är fastställt av riksdagen och avser samtliga politikområden - även den ekonomiska familjepolitiken.
Där finns bland annat ett delmål som talar om just vikten av en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet som självklart också har påverkat de överväganden som regeringen har gjort när vi har specificerat just Försäkringskassans uppdrag i regleringsbrevet.
Annika Strandhäll (S):
Nu blir jag lite fundersam, Johan Forssell. Regeringen har följt riksdagens beslut till punkt och pricka. Målet för utgiftsområdet ligger fast.
Det är formulerat enligt följande: "Den ekonomiska familjepolitiken ska bidra till förbättrade förutsättningar för en god ekonomisk levnadsstandard samt ökad valfrihet och stärkt makt över den egna livssituationen för alla barnfamiljer." Det var det målet riksdagen beslutade. Det målet ligger fast.
Regeringen har gjort precis som kammaren ville. Regeringen har sedan dessutom tydligt behållit informationsmålet, kunskapsmålet, i regleringsbrevet till Försäkringskassan.
Målet är att information ska ges om regelverket så att föräldrarna på ett tydligt sätt ska ha en valfrihet och förstå konsekvenserna av de val de eventuellt gör. Det hänger tydligt ihop.
Regeringen i egenskap av en feministisk regering tar hänsyn till det av riksdagen fastställda jämställdhetspolitiska målet i regleringsbrevet. I det här fallet handlar det om delmålet som handlar om en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Regeringen måste då fråga sig hur man som en feministisk regering kan väga in ett sådant mål i styrningen av myndigheten.
Då får regeringen överväga när denna ojämställdhet uppstår. Jo, i samband med familjebildning, och det är den part som tar ut en större del - oavsett om det är en man eller kvinna - av föräldraförsäkringen som också är den part som tenderar att ta på sig en större del av det obetalda hem- och omsorgsarbetet.
Därför är det alldeles särskilt viktigt, kopplat till riksdagens jämställdhetspolitiska mål, att precisera detta i förhållande till myndigheten. Jag har svårt att i dag riktigt förstå vari oenigheten består. Regeringen har gjort precis som riksdagen har sagt.
Vi har dessutom vägt in det jämställdhetspolitiska målet, som också riksdagen har fastställt och som avser samtliga politikområden, och vi har gjort en precisering som kan leda i rätt riktning.
Annika Strandhäll (S):
Jag konstaterar avslutningsvis att regeringen i det här fallet har gjort precis det som riksdagen bad om - till punkt och pricka. Målet ligger fast. Låt oss titta på skillnaderna, den precisering jag talar om, när det gäller regleringsbrevet till Försäkringskassan.
Det handlade tidigare om att Försäkringskassans information "ska ge föräldrar goda kunskaper om föräldraförsäkringens regelverk och därmed skapa förutsättningar för valfrihet i ett jämställt föräldraskap och makt över livssituationen". Fint! Det regeringen nu har skrivit är: "Försäkringskassan ska verka för ett jämställt användande av föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning. Försäkringskassans information ska bidra till att föräldrar får bättre kunskap om föräldraförsäkringens regelverk."
Föräldrarna ska informeras om föräldraförsäkringens regelverk. Själva syftet med den valfrihet som vi pratar om här handlar om att föräldrarna ska få en kunskap om försäkringen som innebär att de ska förstå att de olika val de kan göra när det gäller fördelning av föräldrapenningen kan få konsekvenser. Det är exakt vad som ligger kvar.
Det är något lite mer tydlig precisering om att det faktiskt kan vara just användandet av föräldrapenning och den tillfälliga föräldrapenningen - precis som vi vet - som är det som verkligen påverkar. Jag konstaterar till syvende och sist att jag får tacka Johan Forssell för debatten.
Regeringens uppfattning är att vi har följt riksdagens beslut till punkt och pricka. Jag ser fram emot eventuella fortsatta debatter i framtiden.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka Lotta Finstorp för den här interpellationen. Hon har lyft fram frågan vid flera tillfällen i de debatter som vi har mötts i, så jag vet att den oro som hon känner är genuin.
Därför känns det också oerhört viktigt att klargöra att vi på många ställen har precis samma ingång, nämligen att vi ska försöka åstadkomma en sjukförsäkring som är hållbar över tid. Vi behöver minska de fluktuationer som vi länge har sett i den svenska sjukförsäkringen och på sikt få en sjukfrånvaro i Sverige som både är låg och stabil.
Vi måste säkerställa att människors arbetsförmåga tas till vara och att sjukförsäkringen fungerar som den omställningsförsäkring den behöver vara, och vi behöver de facto säkerställa att människor, i de fall de blir sjuka, också får tillgång till rehabilitering och stöd och återanpassning till arbetsplatsen.
Där är naturligtvis, vilket också ISF pekar på i flera rapporter, aktiva arbetsgivare och en aktiv hälso- och sjukvård av fullständigt väsentligt slag.
Vi vet att de människor som når den bortre tidsgränsen, som man gör efter två och ett halvt år in i en sjukskrivning, som regel är betydligt mer sköra och sjuka än de människor som prövas vid de tidiga tidsgränserna.
Vi vet också att Arbetsförmedlingen tydligt har redogjort och klargjort för oss att de människor som utförsäkras ur sjukförsäkringen och kommer till arbetslivsintroduktionen på Arbetsförmedlingen många gånger är både för sköra, sjuka och oroade för sin ekonomi för att ta till sig insatserna. Därför menar jag att vi måste titta på de punkter där sjukförsäkringen brister i dag.
Jag delar uppfattningen att vi behöver stärka rehabiliteringskedjan och de prövningar som görs vid 90- och 180-dagarsgränserna. Jag menar verkligen inte bara kontrollfunktionen utan också det faktum att man gör en korrekt bedömning av människors tillstånd och försäkrar sig om att de insatser sker som behövs för att människor ska kunna komma tillbaka till arbete igen. Det vet vi sker i för liten utsträckning i dag.
Det är en dialog som jag aktivt för med generaldirektören för Försäkringskassan. Jag vet att det pågår ett ambitiöst arbete på Försäkringskassan för att stärka de delarna, som jag också anser är helt väsentliga. Samtidigt finns mycket som visar att den bortre tidsgränsen har de negativa effekterna för de människor är som skörast och svagast.
Därför anser jag att det är självklart att vi inte ska dröja längre än nödvändigt med att förändra regelverket, och därför har jag remitterat förslaget om att avskaffa den bortre tidsgränsen.