Eva-Lena Jansson (S):
Utifrån ministerns svar kan man fundera på vilket ansvar ministern tar, när hon pekar på samverkan. Att man kan samverka kring arbetsmiljöfrågan bygger ju på att det finns två jämbördiga parter. Men vi har oseriösa företag som inte vill teckna kollektivavtal, som har fått jobbet på grund av att de är billiga och där det finns underentreprenörer och där priserna dumpas och ingen tar ansvar för arbetsmiljön.
Om Katarina Brännström har missat att det är vilda västern här tycker jag att hon ska ta kontakt med Byggnadsarbetareförbundet för att få följa med ut på dessa byggen. De finns nämligen överallt. ABC på SVT visade nyligen ett inslag från en byggarbetsplats där man förvarade gasolflaskor i en lokal där byggnadsarbetarna också skulle sova. Det är livsfarligt.
Naturligtvis visade det sig att det är migrerad arbetskraft som inte känner till sina rättigheter på en del arbetsplatser. Många av dem blir utnyttjade och får löner som ligger långt under det som framgår av kollektivavtal. Byggnads kommer inte in på arbetsplatser där det inte finns kollektivavtal. Då är det Arbetsmiljöverket som ska göra tillsyn där. Jag kan inte förstå hur man kan säga att arbetsmiljöarbetet förbättras genom att resurserna till Arbetsmiljöverket dras ned. Det är helt absurt.
Om arbetsmiljön förbättrades genom detta sätt att arbeta skulle resurserna till Arbetsmiljöverket dras ned ännu mer. Det finns dessutom rekommendationer från FN-organet ILO om antalet inspektörer. Jag hoppas att ministern känner till dessa rekommendationer och att hon kan kommentera dem om hon har några ambitioner att nå upp till dem.
För mig är det viktigt att vi kommer till rätta med detta eftersom vi inte kommer att kunna få ett bra arbetsliv om människor ska konkurrera på sämre villkor genom att vi inte tar till vara de redskap som finns för att uppnå en tillfredsställande arbetsmiljö.
Byggnadsarbetareförbundets ordförande sade att om det hade dött fyra människor på en annan arbetsplats, till exempel där fyra journalister dog under en och samma vecka, skulle man naturligtvis fundera på om man behövde en kriskommission i denna arbetsmiljö. Det dör människor på arbetsplatser i Sverige varje vecka. Det säger någonting om allvaret. Vi vet fortfarande ingenting om de svarta siffrorna, alltså de som handlar om dem som inte anmäler eftersom de inte känner till att man kan anmäla.
Människor blir till och med uppsagda om de skadar sig på jobbet. För mig är detta en jätteviktig fråga. Jag uppfattar att arbetsmarknadsministern tar frågan på allvar. Men var finns då pengarna och insatserna för att förbättra arbetsmiljön? Jag vet att parterna har ett ansvar. Men det bygger också på att dessa företag vill ha ett avtal och därmed kan släppa in exempelvis Byggnadsarbetareförbundet på arbetsplatserna.
Men om Arbetsmiljöverket inte kan vara ett stöd för de skyddsombud som kommer med en begäran om en förbättrad arbetsmiljöåtgärd får de alltså inte något stöd från myndigheten om den inte kan komma ut. Om det är två inspektörer på tre län försöker jag föreställa mig hur de ska hinna med att göra de besök som behövs.
Detta är också en signal om att deras situation blir ohållbar när de upplever att de inte kan klara av sitt jobb på ett tillfredsställande sätt på grund av att det är för mycket att göra för så få människor. Jag tycker att vi ska ta arbetsmiljöfrågorna på allvar därför att en av orsakerna till att människor slås ut från arbetslivet är att det fuskas med arbetsmiljöarbetet. Människor blir utslagna och sjukskrivna och kan inte jobba fram till att de är 65 år.
Jag förväntar mig därför ett bättre svar än att arbetsmarknadsministern säger att hon följer utvecklingen noga men inte vill tillföra några pengar. Bättre än så måste ministern kunna.