Mattias Bäckström Johansson (SD):
Vi debatterar i dag näringsutskottets betänkande 12, Redovisning av elnätsverksamhet . Det är svårt att undvika att beröra förra veckans besked från Vattenfall om att man ändrar inriktningen för driftstiden för Ringhals 1 och 2 och nu avser att avveckla dessa anläggningar i förtid.
Det är ett beklagligt besked som äventyrar och utmanar driftssäkerheten i de svenska elnäten när man tar baskraft ur drift och sedan politiskt avser att ersätta den med nyckfulla, väderberoende kraftslag. Det handlar om nästan 1 700 megawatt som man kommer att förlora och som går över effektbalansen och den kraftbalans som finns i det svenska systemet.
Redan med dagens rådande förutsättningar och beskedet från Vattenfall beaktat kommer man under en tioårsvinter att ha svårt att uppnå positiva värden i kraftbalansen. Där har vi en utmaning vad gäller förutsättningarna under de kallaste vintrarna när dessa anläggningar har tagits ur drift. Men det är på intet sätt förvånande.
Varningsklockorna har ringt, vilket kan ses av de otaliga remissvar där man har varnat för de energipolitiska konsekvenserna av den ekonomiska politik som regeringen vill föra. I det avseendet har regeringen valt att inte lyssna över huvud taget. Nyckelfrågan framöver kommer att vara hur man ska klara av att garantera att det alltid finns effekt i systemet. Herr ålderspresident!
Om drygt en månad kommer vi i denna kammare att debattera ett betänkande gällande elcertifikatssystemet. Men det är någonting som ingår också i dagens betänkande. Där återfinns motioner om elcertifikatssystemet från den allmänna motionsperioden. Sverigedemokraternas utgångspunkt gällande dagens system är att det bör fasas ut genom att man inte tilldelar ytterligare anläggningar elcertifikat.
Merparten av de så kallade förnybara energislagen, som uppmuntras via elcertifikaten, har vidare till sin natur brister som gör att de inte kan betraktas som substitut till den för svensk industri så viktiga baskraften. De är nämligen väderberoende, och det är mer troligt att de inte levererar än tvärtom de dagar på året som vi behöver effekten som allra mest.
Detta stödsystem för subventioner har lett till en självkvävande marknad där man har svårt att få lönsamhet i investeringar och renoveringar av befintliga produktionsanläggningar. Även det så kallade förnybara drabbas av detta då subventionerna inte längre är tillräckliga. Vår uppfattning är således att man har nått en slutpunkt med det system som råder i dag.
Det befintliga systemet med elcertifikat bör överges i sin nuvarande form då det inte beaktar de behov som vi framöver har på den svenska elmarknaden. Där måste vi ha ett system som även premierar anläggningar som har förmågan att leverera elenergi med jämn kapacitet oberoende av vilka väderförutsättningar som finns för att fortsatt kunna hålla leveranssäkerheten uppe. Herr ålderspresident!
Under hösten lanserade EU-kommissionen förslaget om en energiunion, en union för energisystemet i Europa som behöver en tilltagande grad av säker, hållbar och konkurrenskraftig energi till rimliga priser för alla invånare.
För att uppnå dessa mål är energiunionen inriktad på en trygg energiförsörjning, solidaritet och förtroende, den inre marknaden för energi, energieffektivitet, utfasning av fossila bränslen samt forskning, innovation och konkurrenskraft.
Jag och Sverigedemokraterna håller givetvis med om visionen om ett konkurrenskraftigt Europa genom ett starkt energisystem, men därefter går åsikterna och den faktiska verkligheten isär i fråga om hur detta ska uppnås och finansieras. För att just klara de bitar som energiunionens energivision målar upp gör EU-kommissionen vissa ekonomiska beräkningar.
Gällande överföringskapacitet mellan länderna är målet att nå en sammanlänkning för varje enskilt medlemsland om 10 procent, vilket enligt kommissionens beräkningar kommer att kräva investeringar på uppemot 2 000 miljarder fram till 2020. Det krävs för att man ska kunna nå detta, men marknaden kan för närvarande endast skjuta till ungefär hälften av det beloppet.
Enligt kommissionens pressrelease kommer man även att behöva investera mer än 10 000 miljarder i energisektorn fram till 2020. Dessa astronomiska summor är inte finansierade, vilket kommer att resultera i att kommissionen vill lägga ytterligare tryck på marknaden, nätanvändarna, de europeiska fonderna, nationell skattefinansiering och även framtida EU-energiskatter.
Vi sverigedemokrater anser att frågeställningen är rimlig gällande vem som ska bekosta de här enorma investeringarna på tiotusentals miljarder. Hur kommer dessa kostnader att fördelas? Ska det vara på skattebetalare? Ska det vara på industri? Ska det vara på elanvändare? Hur kommer det att påverka priset till slutkonsumenterna? Hur kommer det att påverka europeisk industriell konkurrenskraft? Och hur kommer det att påverka det globala koldioxidläckaget?
Den sista frågeställningen är om Sverige med sin näst intill koldioxidfria och stabila elproduktion till konkurrenskraftiga priser samt fullgott sammanlänkningsmål ska följa Europas och Tysklands vision. Ska Sverige följa en vision som har skapat elfattigdom? Vän av ordning kan fråga sig om det inte borde vara precis tvärtom.
Sverigedemokraterna ser det som orimligt att man skapar en europeisk energivision som inte är finansierad och som kommer att drabba skattebetalarna med enorma subventioner till förnybara investeringar och därmed lägga en blöt filt över den europeiska industrins konkurrenskraft och klimatmål. Herr ålderspresident! Politiska styrmedel såsom subventioner eller skattesanktioner får aldrig utformas på ett sådant sätt att konkurrenskraften för vår industri försämras gentemot vår omvärld.
Tillgången till energi är en grundförutsättning för att vi ska kunna behålla och utveckla vårt välstånd. Näringslivets konkurrenskraft får inte försämras till följd av en osäker inhemsk energisituation där vi äventyrar vår goda leveranssäkerhet och vår goda driftssäkerhet. Jag vill med detta yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 1 och 4 i detta betänkande.