Lena Hallengren (S):
Jag hör att Margareta Cederfelt har uppslag till många olika interpellationer. Det är väldigt mycket som dyker upp, och jag ska göra mitt bästa för att svara på hennes frågor och naturligtvis också ha en dialog. Jag uppskattar Margareta Cederfelts ton i diskussionen, och jag tror att det är viktigt att vi försöker ha en dialog och en god ton när vi är mitt i en pandemi och alla verkligen på bästa sätt försöker hantera en situation som är, vilket jag vill upprepa, den största krisen i modern tid.
Det är inte bara en hälsokris för att det är fråga om ett virus, utan det är en samhällskris som har förlamat inte bara stora delar av det svenska samhället utan också vår omvärld. Vi har tvingats ställa om vårt sätt att leva.
Var och en av oss kan bara gå till oss själva och hur vi tillbringade vår jul, hur många födelsedagar som inte har firats, hur sällan man träffar andra och det faktum att man faktiskt helt enkelt lever sitt liv så annorlunda. Jag vill börja med att säga att jag faktiskt inte kan svara när det gäller kontakter specifikt med generaldirektören på MSB, för det ligger inte på mitt område.
Men när det gäller Folkhälsomyndigheten och Socialstyrelsen, vilket är myndigheter som i allra högsta grad befinner sig mitt i pandemi- och krishanteringen och som ligger under Socialdepartementet, hade Socialdepartementets ledning dagliga avstämningar med dem under hela våren. Under hela hösten har det varit ett par dagar i veckan. Vi står alltså i väldigt nära dialog med dem.
Jag tror att presskonferenser och information av olika slag har varit av väldigt stor betydelse under den här krisen. Det handlar om att människor ska förstå pandemin. Man behöver förstå hur man själv ska agera, och det ska inte bara vara någon som säger att man ska göra något, utan man måste förstå varför. Det ökar naturligtvis följsamheten.
Om någon bara säger att man inte ska träffa goda vänner kan man tycka att det verkar helt galet, men om man förstår varför, hur viruset sprids och vad konsekvenserna blir underlättar det förstås. Margareta Cederfelt får återkomma till sin fråga om pandemilag och länsstyrelser, tror jag, men frågan om Norge, Finland och Danmark låg ändå i själva interpellationen. Jag tycker att det finns två olika perspektiv.
Det ena är att det nog inte är säkert att man helt enkelt kan jämföra sig med det land som ligger allra närmast. Vi kan titta på Portugal och Spanien eller på hur annorlunda Italien drabbades jämfört med Schweiz, till exempel. Vi kan också se hur det ser ut i olika delar av länderna - inte bara i Italien, Spanien och Frankrike utan också i Sverige drabbas olika delar av landet olika. Det är ett förrädiskt virus och svårt att förutse.
Det andra perspektivet är att jag skulle säga att Sverige tyvärr är i gott sällskap av övriga Europa när det gäller både smittspridning, dödstal och att det är gruppen äldre som drabbas hårt. Vill man jämföra antalet per miljon invånare som har kommit att avlida ser man att Sverige ligger på någon typ av EU-snitt. Det är verkligen ingenting som någon är stolt över på något sätt, men det finns ett EU-snitt under en pandemi.
Vi gör alla gemensamt vad vi kan för att faktiskt få det där slutet. Margareta Cederfelt inledde med att säga att hon inte såg något slut på pandemin, men jag tycker nog ändå att godkännandet av vaccin och introduktionen av vaccinationer är början på slutet - även om jag vill ge Margareta Cederfelt helt rätt i att det inte betyder att alla åtgärder kan avslutas och att all smittspridning avtar. Men det är klart att en helt annan utveckling påbörjas.
Jag vill också säga att jag tycker att det finns ett visst missförstånd. Som jag beskrev här handlar en strategi om att minska och minimera smittspridning, om att skydda liv och hälsa och om att se till att samhället fungerar. Det handlar om att hela tiden kunna ompröva åtgärder. Jag återkommer gärna till det, men vi har inte samma åtgärder i dag som i början av pandemin; de har omprövats och förändrats.