KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nu får Gunilla Carlsson bestämma sig, antingen har man lyckats behålla och få fler nya besökare, eller också har man inte gjort det. Jag tycker att det var en viss sammanblandning i argumentationen här alldeles nyligen, att det har varit svårt eftersom man skulle få betala. Men samtidigt är vi eniga om att väldigt många har hittat till Världskulturmuseet i Göteborg. Det är bra så.
Jag blir så fundersam över hur Gunilla Carlsson väljer att ta upp frågan, som att det är föreslaget att Världskulturmuseets saga nu är all. Det har aldrig varit diskussionen. Men det är inte märkligt att vi ber i detta fall KPMG att se över verksamheten när man ständigt dras med underskott. Det finns problem, och man kan också konstatera att de mål som finns inte har uppfyllts.
Frågan är vad man då kan göra för att det ska bli bättre. Den domedagsstämning som Gunilla Carlsson på något sätt försöker sprida känner jag inte igen. Jag tycker att det är fullkomligt självklart, som jag sade tidigare, att vi ser över våra verksamheter därför att vi vill att de ska fungera bra. Det är också därför som museikoordinatorn har ett väldigt viktigt uppdrag att se hur man kan stärka verksamheten på de statliga museerna.
Det är ett uppdrag som dessutom har väckt stort intresse hos de lokala museerna och länsmuseerna. Jag är lugn för min del, och jag är säker på att när departementsrådet Göran Blomberg nu går in från och med i höst kommer han att göra en hel del för att museet också ska kunna bli bättre och förhoppningsvis dra ännu fler besökare.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har frågat mig vad jag avser att göra för att Skapande skola ska omfatta hela grundskolan. Barns och ungas rätt till kultur är en kulturpolitisk huvudfråga för regeringen. Från och med 2008 finns Skapande skola-satsningen. Det innebär att 55 miljoner kronor har avsatts för att stärka kulturen i skolan.
Satsningen syftar till att barn och ungdomar ska få ökad möjlighet till kulturell delaktighet och eget skapande, vilket också bidrar till att nå kunskapsmålen i skolan. Vid årets första ansökningstillfälle hade drygt 130 kommuner och ett tjugotal friskolor ansökt om att få del av bidraget, vilket visar på ett stort intresse från skolornas sida.
Ansökningarna berör nästan 150 000 barn. Vi har inledningsvis inriktat Skapande skola på de högre skolåren och kommer fortlöpande att analysera satsningens effekter. Den utvidgade satsning som föreslås i debattskriften Kulturen 3.0 ser jag som ett positivt inspel. Där beskrivs det kulturuppdrag skolan har genom läroplanens mål och att detta inte alltid realiseras.
Kulturutbudet i skolorna varierar kraftigt mellan kommunerna och även inom kommunerna. Den analysen överensstämmer med den bild som regeringen har av situationen i landet och som utgör en viktig del när det gäller varför Skapande skola föreslogs. Den socialdemokratiska regeringen hade goda möjligheter att göra en kraftfull satsning på kultur i skolan under sin tid i regeringsställning men gjorde inte det.
Däremot har alliansregeringen bland annat genom Skapande skola visat på handlingskraft när det gäller att stärka alla barns och ungas tillgång till kultur.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag är också glad att det finns en intern debatt. Och om den moderata riksdagsgruppen skulle komma med en Kulturen 4.0 nästa vår kommer jag inte att vara ledsen för det, utan då har man säkert utvecklat det ännu mer och kanske med ännu fler punkter. Förhoppningsvis har vi då också kunnat genomföra ett antal av de 97 som nu finns. Ja, dubbelt så mycket pengar säger Gunilla Carlsson att det här är.
Det gäller ju siffror, men ska man sedan dela ut det till barn blir det hälften så mycket. Men det är inte säkert att man kan använda sig av stordriftsfördelar, för väldigt mycket av tilltalet när det handlar om kultur till barn och unga är att det är små grupper.
Med Gunilla Carlssons och Socialdemokraternas förslag skulle det egentligen ha blivit mindre kultur, därför att de som går i sjuan, åttan och nian har andra önskemål än de som går i ettan, tvåan och trean, och det tycker jag inte är särskilt konstigt. Men vi kan absolut ena oss om att vi tycker att det här är viktigt och bra.
Jag är inte säker på att det hade blivit bättre om man hade lagt pengarna hos institutionerna, utan jag tror att det är en fördel att man lägger dem hos skolorna och därmed betonar skolornas ansvar att integrera kulturen i skolan i de traditionella ämnena. Det har ju visat sig på alla sätt att om man integrerar flera uttryckssätt lär man sig bättre, framför allt har man roligare.
Jag ser också fram emot de debatter som vi ska ha med anledning av de olika utredningar som kommer. Eftersom Gunilla Carlsson och jag inte har någon mer interpellationsdebatt just i dag vill jag gärna lämna över lite sommarläsning, den roliga boken Boven i mitt drama kallas kärlek , och önska dig en glad sommar.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Siv Holma har frågat mig vad jag har gjort för att driva på ärendet om inrättande av en resursenhet för genusfrågor vid museerna samt vad jag tänker göra för att tillgodose behovet av genusperspektiv i museiverksamheterna. De museer som får bidrag från staten har redan krav på sig att integrera ett jämställdhetsperspektiv i verksamheten.
Alla museer har ett ansvar att utifrån sina samlingar och sin verksamhet synliggöra såväl kvinnors som mäns insatser genom historien eller i samtiden och bevara dessa minnen för framtiden. Ett integrerat synsätt är enligt min mening att föredra framför en särskild resursenhet för genusfrågor. Den verksamhet som bedrivs på våra museer präglas i hög grad av den kreativa miljö som omger dem.
Att inrätta ett statligt organ för att styra hur museerna ska arbeta med genusfrågor skulle kunna hämma den kreativiteten. Dessutom skulle det kunna leda till att fokus styrs enbart till genusfrågor. Det finns många andra frågor som också behöver integreras i all verksamhet. Då menar jag till exempel mångfaldsfrågor och barnens perspektiv.
Jag vill i sammanhanget passa på att nämna den koordinator för museisektorn som just nu arbetar på uppdrag av regeringen, och som bland annat har i uppgift att se över hur man kan frigöra resurser för museernas kärnverksamhet och bidra till ytterligare högkvalitativ verksamhet. Det handlar om exempelvis samverkan kring administration, föremålshantering och sektorsforskning.
Museikoordinatorn ska redovisa sitt uppdrag senast den 15 februari nästa år, och jag varken kan eller vill föregå denna redovisning.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag förvånas över att bli beskylld för att ha ett ointresse i frågorna. Det kan jag dementera. Jag har definitivt inget ointresse. Är man kvinna har man a priori ett intresse inbyggt för genusfrågor.
Däremot har jag inte samma tilltro som Siv Holma till en sådan här resursenhet och vad den skulle kunna bidra till. Många gånger blir det bara något som finns på papperet. Kanske blir det några seminarier. Det är svårt att få det att omfatta alla de museer det faktiskt gäller.
Vi har 19 statliga museer och 300-400 lokala och regionala museer. Därtill har vi ett par tusen arbetslivsmuseer. Genusfrågorna är något som museikoordinatorn också beaktar under sitt arbete som ska läggas fram i februari nästa år.
Det pågår också diskussioner med Integrations- och jämställdhetsdepartementet om hur vi kan förstärka detta arbete. En del är redan på gång på scenkonstområdet. Vi diskuterar också kommande områden där vi gärna skulle vilja se att det hände mycket mer.
Jag har trots allt en större tilltro till att museerna själva i detta fall är bättre på att arbeta med dessa frågor än om man skulle ha något slags resursenhet. Därtill finns det många som arbetar med forskning om genus rent generellt som man kan ha stor nytta av. Många universitet och andra enheter har forskning.
Även museerna har forskning. Jag är fylld av tilltro till att det kommer att hända mycket. Samtalen följer vi naturligtvis årligen upp med museerna. Det är också noga utskrivet i regleringsbreven att detta är något som man ska beakta och driva.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Siv Holma hänvisar till det arbete som har skett tidigare och till utredningen arbetsgruppen Genus på museer som lämnat sin rapport. Jag konstaterar att det dröjde två och ett halvt år. Det hände inte särskilt mycket.
Det tolkar jag som att entusiasmen inte var så stor i den dåvarande regeringen vare sig för att inrätta ett kvinnomuseum eller för att införa kravet på de övriga museerna. De här frågorna kommer att tas upp av museikoordinatorn. Jag kan bara upprepa vad jag sade tidigare.
Jag finner ingen anledning att föregripa det arbete som hon och hennes medarbetare gör. Alla museer har olika uppdrag. Man har sin egen forskning. Man har stora möjligheter att ta del av annan forskning som är fristående, inte minst sådan som gäller genusfrågor.
Jag är långt ifrån säker på att ett resurscentrum - oavsett om det är lokaliserat till Arbetets museum eller någon annanstans - skulle bidra till att utställningar, forskning, tilltal eller något annat skulle förändras. Därför har vi som krav i regleringsbrevet att jämställdhetsperspektivet ska lyftas fram.
Museerna väljer att utforma det på olika sätt - på tal om kreativitet. Att det finns alla skäl i världen att lyfta upp genusperspektivet är givet. Därmed inte sagt att Siv Holma och jag skulle göra samma analys av hur kvinnofrågorna och kvinnans ställning har sett ut genom århundradena. Vi skulle förmodligen göra helt olika analyser.
Att lägga de här frågorna i ett särskilt kvinnomuseum tror jag vore att döda hela debatten. Det vill inte jag medverka till.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Inget svar, säger Siv Holma. Då får jag väl upprepa det svar jag lämnade alldeles nyss. Jag tror helt enkelt att hämmandet av den kreativa miljön handlar om att det blir mainstream. Man kan se på jämställdhetsfrågor, genusfrågor och alla andra frågor med olika glasögon. Det är viktigt att man gör det.
Hur man arbetar med de här frågorna är också något som man tar upp i mål- och resultatdialogen där varje myndighet årligen ska återkomma när det gäller hur man har arbetat med de punkter som finns i regleringsbrevet. Det sker, men man väljer att göra det på olika sätt. Jag har inte samma tilltro till statens roll i det här fallet. Jag vet att alla museer samverkar och byter erfarenheter med varandra. Det är där samtalet ska vara.
Vi talar bland annat genom regleringsbrevet och via museikoordinatorn om att det här är viktiga frågor. Det är därför som jag har samtal med bland annat Nyamko Sabuni på Integrations- och jämställdhetsdepartementet. Men hur man väljer att göra detta är en helt annan sak. Jag är inte säker på att en sådan här resursenhet skulle bidra till större kunskap. Det är trots allt det vi vill ha.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Göran Persson i Simrishamn har frågat mig vad jag avser att göra för att initiera en diskussion om innehållet i en kommande avtalsperiod beträffande omfattningen av den kyrkoantikvariska ersättningen.
När det gäller det kyrkliga kulturarvet - en ovärderlig del av vårt gemensamma kulturarv, och ett kulturarv som det är viktigt att bevara inför framtiden - är Göran Persson och jag helt eniga.
Diskussioner om det kyrkliga kulturarvet förs fortlöpande mellan staten och Svenska kyrkan, bland annat genomfördes för någon vecka sedan en konferens med titeln Omsorg om framtidens kyrka, som anordnades gemensamt av Riksantikvarieämbetet och Svenska kyrkan.
Det har varit självklart för mig att prioritera arbetet med frågan om den kyrkoantikvariska ersättningen efter 2009, och jag vill informera om att diskussionen redan är i gång.
För att få ett gediget underlag för de fortsatta diskussionerna har regeringen givit Riksantikvarieämbetet i uppdrag att analysera och redovisa vilka effekter den kyrkoantikvariska ersättningen har haft för vården och bevarandet av det kyrkliga kulturarvet. Uppdraget redovisades den 29 maj 2008. Det har alltså nyligen kommit in till Kulturdepartementet.
Det har genomförts i samråd med bland annat Svenska kyrkan, länsstyrelserna och de regionala museerna.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Precis som Göran Persson sade är detta en komplex fråga, och det blir lite extra komplext om man ska fylla på de siffror som Hans Wallmark drog: Socialdemokraterna drog 2005 ned den kyrkoantikvariska ersättningen med 15 miljoner. Sedan lade man tillbaka pengarna, eftersom det blev en stark kritik mot detta. Men icke desto mindre var det faktiskt vad man gjorde. Vi har, tror jag, drygt 3 300 kyrkor i landet.
Det är, precis som både Hans Wallmark och Göran Persson i Simrishamn sagt, en stor del av vårt kulturarv - en viktig del och inte så lätthanterlig heller, för många av dessa kyrkor ligger på orter där det i dag egentligen inte bor särskilt många men där man ändå har en stark känsla för sin kyrka. Man kanske bor i en helt annan del av landet men återvänder dit för större familjehögtider.
Jag vet att Riksrevisionen har varit hos kulturutskottet och berättat om rapporten, där man går igenom hur man har använt den kyrkoantikvariska ersättningen. Jag har också träffat företrädarna för Riksrevisionen. De konstaterar att det finns stora regionala skillnader och också olika benägenhet hos olika stift att söka dessa medel.
Nu ska vi också ta del av den rapport som Riksantikvarieämbetet har gjort som vi nämnde inledningsvis, för dessa båda rapporter är förstås oundgängliga och väldigt viktiga underlag när vi nu ska formalisera diskussionerna med Svenska kyrkan. Jag har träffat såväl ledningen som ärkebiskopen Anders Wejryd relativt nyligen och diskuterat de här frågorna, eftersom detta är angeläget för oss alla.
Vi måste ha ett bra underlag, och då kan jag glädja mig åt att det - numera i alla fall - finns en stor samsyn politiskt om att detta är viktiga frågor. Utöver det som Göran Persson tog upp kan man också nämna kyrkorglarna och kyrkorummets betydelse för musiklivet. Kyrkorna är nämligen fortfarande, vilket många inte känner till, den största musikarrangören i landet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi kommer säkert att få anledning att återkomma till den här frågan. Jag skulle för min del välkomna om kulturutskottet tar initiativ till en hearing till exempel under nästa riksdagsår för att diskutera de här frågorna. Det finns säkert mycket som man kan belysa. Nu har jag som sagt inte tagit del än av Riksantikvarieämbetets egen utredning.
Men det finns självklart intresse för Svenska kyrkan att vara med och ha synpunkter på hur den här ersättningen fördelas, men också på hur man vill använda kyrkorummet framöver, självfallet. Den dialogen förs också. Jag uppfattar att det finns en rätt stor samsyn.
Men ännu finns en hel del att göra när det gäller tillsynsområdet, hur de här pengarna de facto används och hur det kommer sig att man på vissa håll faktiskt inte söker alls, eller söker för det som många kan uppfatta som något annat än det som skulle behövas. När det gäller tillsynen finns det flera frågor inom det här området.
Man vidgar det till den begravningsutredning som vi har tillsatt och som kommer att arbeta i höst under ledning av hovrättspresident Kathrin Flossing. De ska se över länsstyrelsernas roll när det gäller begravningsavgift och begravningsombud, men också alternativa begravningsmetoder. Frågorna som rör Svenska kyrkan i olika delar kommer vi absolut att få anledning att återkomma till.
Jag gläds åt att vi ändå har fått ett bra underlag och att de här diskussionerna nu kommer att bli mer intensifierade och formaliserade, som det heter, från och med i höst. Men om kulturutskottet vill ta ett eget initiativ just genom att ha en hearing tycker jag att det vore väldigt trevligt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Göran Persson i Simrishamn har frågat mig vad jag avser att göra för att kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningar ska bli tydligare. Allians för Sverige är en regering som består av fyra partier där kulturministern råkar vara moderat. Jag välkomnar självklart synpunkter och programförslag från mina riksdagskolleger. Det är ett värdefullt bidrag till vårt arbete med att förbättra kulturpolitikens villkor.
Kostnadsansvaret i samband med arkeologiska utgrävningar regleras i dag i 2 kap. lagen om kulturminnen, den vi brukar kalla för kulturminneslagen. Regeringen arbetar för tillfället med att bereda en mängd frågor som är kopplade till den uppdragsarkeologiska verksamheten.
Målet med översynen är att se vilka förändringar som kan göras och som kan leda till att förhållandena på den uppdragsarkeologiska marknaden fungerar mer tillfredsställande, bland annat genom att det skapas förutsättningar för en effektiv konkurrens.
I enlighet med vad som aviserades i budgetpropositionen för 2008 har Göteborgs universitet haft i uppdrag att bland annat göra en analys för att pröva det nuvarande undantaget från lagen om offentlig upphandling i lagen om kulturminnen. Uppdraget har redovisats, och redovisningen kommer att vara ett viktigt underlag i det fortsatta arbetet inför ett ställningstagande i frågan.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Som Göran Persson säger är de här inte några helt enkla frågor. De har diskuterats även under den föregående mandatperioden. Det finns ett starkt önskemål att man ska renodla och särskilja den uppdragsarkeologiska verksamheten från Riksantikvarieämbetet. Jag besökte arkeologernas årsmöte i Lund för ett par veckor sedan.
Där togs ett flertal av dessa frågor upp, liksom den rapport som kommit från Ola Wetterberg, som Göran Persson också nämnde. Wetterberg är professor vid Institutionen för kulturvård vid Göteborgs universitet. Han tyckte sig se att det finns goda förutsättningar för att få en ökad konkurrens. Samtidigt ska man vara medveten om att det här är en väldigt liten marknad.
Det är ju endast en begränsad tid av året man kan gräva, och det finns inte hur många uppdrag som helst. Men det finns, trots allt, ett intresse för att vidga den. När det gäller tidsaspekten lovar jag att vi återkommer senast vid årsskiftet 2008/09 eftersom frågorna i allra högsta grad också är aktuella med anledning av rapporten och de synpunkter vi fått från arkeologerna själva.
Det kommer då naturligtvis också att handla om den rätt besvärliga frågan om lagen om offentlig upphandling. Jag kommer givetvis att återkomma, och om Göran Persson har någon ytterligare fråga ska jag försöka besvara den.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag instämmer i det som Göran Persson säger. Också jag tycker att det vore roligt om det kunde bli en tydlig del i skolornas arbete med kultur. Det finns redan på flera håll där eleverna får vara med på utgrävningar. Historiska museet har utställningar som bland annat tar upp detta och som är riktade framför allt till barn.
Även om det inte är hembygdsrörelsens eller bygdegårdarnas uppgift att ta upp just det arkeologiska bidrar även de till att hålla intresset för bygden levande. Det är alltså många som har ett gemensamt intresse här.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Lars Wegendal har frågat mig vad jag avser att göra för att Ingmar Bergmans gård ges förutsättningar att bli ett levande Bergmancentrum öppet för allmänheten. Ingmar Bergmans filmer hör till de mest betydelsefulla inom den internationella filmkonsten. Ingmar Bergmans verk har format filmhistorien och berör än i dag människor världen över.
För regeringen är det viktigt att Ingmar Bergmans konstnärliga arv bevaras och görs tillgängligt för den svenska och den internationella publiken. Utöver de insatser som görs fortlöpande för att bevara och tillgängliggöra filmarvet inom ramen för Svenska Filminstitutets uppdrag beslutade regeringen därför i december 2007 om fördelningen av 20 miljoner kronor till minne av Ingmar Bergman.
De insatser som görs fortlöpande och de insatser som regeringen därutöver särskilt beslutat om är ett uttryck för uppfattningen att staten har ett ansvar att bidra till att Ingmar Bergmans verk bevaras och tillgängliggörs för en samtida publik liksom för kommande generationer. Fårö, med dess unika miljöer, har som alla Bergmanintresserade vet en koppling till flera av Ingmar Bergmans filmer.
Den årliga Bergmanveckan på Fårö bidrar på ett positivt sätt till att stimulera intresset för Ingmar Bergmans konstnärskap. Lokalt finns också ett starkt engagemang för att etablera ett Bergmancentrum på Fårö. När det gäller frågan om statens ansvar för att förvalta arvet efter Ingmar Bergman anser jag att statens ansvar omfattar Ingmar Bergmans verk. Jag anser emellertid inte att det hör till statens primära uppgifter att bidra till förvaltandet av Ingmar Bergmans gård på Fårö.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det var roligt att Hans Wallmark uppfattade mitt svar som kärleksfullt. Hoppfullt, måste jag tillägga, för det var regeringens avsikt när vi beslöt att anslå 20 miljoner kronor för att bevara Ingmar Bergmans verk efter att han avlidit förra sommaren.
De 20 miljonerna har fördelats efter ingående samtal med bland annat Filminstitutet, Kulturrådet och företrädare för familjen om vad man skulle önska. Om det nu är så att det finns ett starkt intresse lokalt eller regionalt för att starta ett Bergmancentrum på Fårö är det väl i och för sig alldeles utmärkt.
Det finns också en årlig Bergmanvecka ute på Fårö som man kan besöka om man vill. Ingmar Bergman testamenterade sitt hus på Fårö till sina nio barn. De har beslutat att inte behålla det utan sälja det till högstbjudande. Jag kan inte ha några som helst synpunkter på detta.
Det var väl inte heller, vad jag har förstått, Ingmar Bergmans uttryckliga vilja att det här skulle bevaras för eftervärlden i någon form av återkommande eller stadigt centrum. Åtminstone fanns det ingenting sådant skrivet i donationen. Jag är inte säker på att det är vad Ingmar Bergman hade önskat. Nu är det redan så att staten har och tar ett stort ansvar för många konstnärshem. I botten på många av hemmen finns också en donation.
Det hindrar inte att en stor del av den statliga kulturbudgeten ändå går till att vårda och ta hand om konstnärshemmen och se till att de kan fungera. Det rör sig om allt från Zornmuseet och Carl Larsson-gården till Millesgården, Thielska galleriet och Strindbergsmuseet. Vi skulle kunna ägna oss ganska länge åt att räkna upp dem. De är oerhört värdefulla.
Det gör också att de tar rätt mycket av den statliga kulturbudgeten. Jag vill vara lite försiktig och säga att jag tycker att det är viktigt att det finns ett innehåll. Det anser vi nu genom satsningen på 20 miljoner kronor att vi har tryggat, inte minst genom digitaliseringen och kanske också den - återkommande hoppas jag - festival som kommer att ske genom arrangemang av Dramaten.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nej, allting måste inte ske med statlig finansiering. Självklart har jag haft kontakter med Inger Harlevi, som är en mycket engagerad moderat på Gotland inte minst när det gäller de kyrkliga frågorna. Vi har haft flera samtal om detta.
Det hindrar inte att jag känner en skepsis mot att ta på staten ytterligare höga kostnader för fastigheter och skötsel av fastigheter. Vi vet alla att det sker och också tidigare har skett mycket på Fårö. Det gäller även den tiden man inte hade tillgång till de fastigheter som nu är ute till försäljning.
Jag är övertygad om att man på olika sätt kommer att hålla minnet av Ingmar Bergman levande på Fårö och även på andra håll i Sverige. När det handlar om att slå igen dörrar och inte lovar jag att lyssna. Det gör jag alltid. Men på en direkt fråga om staten i det här läget är beredd att gå in och bjuda eller ta över fastigheterna måste jag dessvärre säga: Nej, det är vi inte.