Karin Enström (M):
Skrivelsen som dagens betänkande behandlar bygger ju i sin tur på två stora utredningar. Den första är Försvarsförvaltningsutredningen, den så kallade FFU. Den andra är utredningen om styrningen av försvaret, och den kallar vi i dagligt tal för Försvarsstyrningsutredningen. Båda de här utredningarna har debatterats livligt, både inom Försvarsmakten och i totalförsvarets myndigheter - förändringar och besparingar.
Här i kammaren ska vi i dag inte ta ställning till alla de detaljförslag som finns i de båda utredningarna utan betänkandet behandlar skrivelsen i stort. Jag tänkte i mitt korta anförande koncentrera mig på två områden. Det är styrningen och de föreslagna besparingarna, eller "kostnadsminskningarna". Det låter lite snällare när man säger så.
Vad gäller styrningen, som utskottets ordförande har varit inne på, kan man utläsa av betänkandet att försvars- och finansutskotten vid många olika tillfällen har uttalat sig, betänkandet tar upp exempel från så långt tillbaka sedan som 1995, om hur man ska kunna förbättra riksdagens insyn, styrning och uppföljning på Försvarsmaktens och försvarets områden.
Det vi i Allians för Sverige vill framhålla är att riksdagens finansmakt måste förstärkas ännu mer. Då är en ökning, och kanske förändring, av anslagen nödvändigt. Utskottet uttalar sig i den riktningen, men vi vill trycka på regeringen ännu mer när det gäller detta. Styrningen av försvaret måste göras både på lång och kort sikt.
När det gäller till exempel materielprojekt bemyndigar ju riksdagen regeringen att fatta beslut som binder upp riksdagen för mer än ett år, ibland för väldigt många år framöver. Inte minst JAS-projektet visar väl på det. Det här måste man ta hänsyn till vid uppdelning av anslagen. Vi har nu frångått de fleråriga försvarsbesluten, men allt kan ju inte beslutas och planeras bara på ettårsbasis.
Man kanske bör tänka över en gång till hur planeringen faktiskt ska genomföras. Herr talman! Nu kommer vi in på besparingarna, eller kostnadsminskningarna. De föreslås ligga på ca 2 miljarder kronor, och det tror vi är nödvändigt för att vi ska kunna nå de uppsatta målen. För att få en större uteffekt måste man minska kostnaderna kopplade till ledning och förvaltning.
En mindre, krympande, insatsorganisation ska och kan ju inte bära ett oproportionerligt stort och tungt huvud. De fasta kostnaderna måste minskas för att ge utrymme för insatsförbanden och de nationella förbanden. Men den här anpassningen av huvudet till kroppen har visat sig vara svårare, och kanske dyrare, än beräknat. Och det tar tid.
Det vi i Allians för Sverige är oroade för är att de här besparingarna inte kommer att få effekt i tid. Därför har vi föreslagit att den verksamhet som ska avvecklas organiseras i en avvecklingsorganisation. Det skulle kunna underlätta arbetet med att få in rätt personal och rätt materiel till den nya organisationen, och, förhoppningsvis, troligen också minska kostnaderna snabbare.
Om dessa besparingar eller kostnadsminskningar inte uppnås fram till 2008 är risken stor att hela omstruktureringen försenas. Risken är också stor att det i så fall blir den lilla delen rörliga kostnader, nämligen förbandsverksamheten, som blir lidande. Då får vi ännu mindre effekt för pengarna. Herr talman!
Jag står självfallet bakom de båda reservationer som Allians för Sverige har, men för att vinna tid vid omröstningen yrkar jag bifall endast till reservation nr 1.