Annie Johansson (C):
Jag vill börja med att gratulera kammarens ledamöter. Vi är nu inne på vår 13:e debattimme i dag. Det känns skönt. Den socialdemokratiska regeringen lämnade under våren 2006 ett förslag om nya driftsstödsregler för start den 1 januari 2007. Samtidigt förvarnade också den socialdemokratiska regeringen riksdagen om att ändringarna och ikraftträdandet var beroende av kommissionens godkännande.
Till följd av de ändringar som då gjordes av den dåvarande majoriteten tillsammans med Centerpartiet och Kristdemokraterna anmäldes dessa förändringar den 20 juni till kommissionen i sedvanlig ordning. Regeringen skulle återkomma i ärendet om kommissionens behandling visade sig kräva en ändring.
Den nuvarande regeringen avnotifierade, precis som tidigare talare också har sagt, de föreslagna ändringarna och meddelade genom budgetpropositionen i oktober förra året riksdagen att det tidigare riksdagsbeslutet om ikraftträdande i januari 2007 skulle äga rum vid ett senare tillfälle.
Som skäl för detta angavs - och det är viktigt att ha med det i debatten - att kommissionen den 20 september, under expeditionsministärens tid, meddelat att man skulle inleda en fördjupad granskning av det svenska presstödssystemet och om stödet var förenligt med gemenskapsrättens konkurrensbestämmelser.
Denna granskning skulle ta stora delar av 2007 i anspråk, och att genomföra de ändringar som riksdagen beslutat om innan denna process var slutförd skulle enligt regeringen medföra att de tidningsföretag som skulle få ett ökat driftsstöd blev återbetalningsskyldiga för det de hade erhållit från och med den 1 januari 2007. Konstitutionsutskottet har innevarande år haft den delikata uppgiften att granska två regeringar.
Det är viktigt för att förstå helheten att det är en och samma tidslinje, en och samma fråga.
Detta sträcker sig från den 20 juni, då den socialdemokratiska regeringen och Leif Pagrotsky notifierar förändringarna, över sommaren, då Pagrotsky inte en enda gång blir underrättad, utan all kommunikation sker mellan tjänstemännen, och fram till det att kommissionen den 20 september under expeditionsministärens tid per telefon meddelar att man inte kan godkänna det svenska presstödet.
Den 9 oktober får dåvarande kulturminister Cecilia Stegö Chilò rådet att återkalla notifieringen från den 20 juni och gör detta. Rutinerna på departementet gjorde att Leif Pagrotsky inte underrättades under sin tid som minister, och när det var nära till den nya regeringen valde man att invänta ett större formellt granskningsförfarande.
Det är också någonting som ett enigt konstitutionsutskott står bakom. Statsråden kan delegera arbetsuppgifter, men inte sitt konstitutionella ansvar. Tidigare granskningar av konstitutionsutskottet visar att man hållit statsråd ansvariga för brister i handläggning trots att det inte är själva statsrådet som handlat bristfälligt.
Det har till och med varit fall då KU ansett att bristerna varit av sådan art att man inte kunnat kräva av statsrådet att denne personligen skulle ha kontroll över dem. Utskottet konstaterar att Leif Pagrotsky inte har gett särskilda instruktioner för att säkerställa att han blev underrättad. Han förblev då omedveten. Det är också ett enigt konstitutionsutskott som står bakom de formuleringarna.
Han gav inte särskilda instruktioner, trots att det fanns ett riksdagsbeslut, vars ikraftträdande var beroende av kommissionens ställningstagande, och trots att man kunde förvänta sig vissa invändningar från kommissionen. Dåvarande kulturminister Cecilia Stegö Chilò fattade ett beslut om att avnotifiera anmälningen till kommissionen.
Hon fattade beslutet enligt bestämmelserna i förordningen med instruktion för Regeringskansliet och arbetsordningen för Regeringskansliet efter det att tjänstemännen redogjort för ärendet. Det var exakt samma tjänstemän som Leif Pagrotsky hade haft dagen tidigare. Jag håller med Helene Petersson om hennes resonemang om kommunikation mellan kommissionen och departementen.
I Sverige har vi en stolt tradition av att värna offentlighetsprincipen och att den kommunikation som sker med myndigheter ska vara offentlig. Kommissionen har en annan praxis, vilket blev påtagligt just i detta ärende. Det är, tycker jag, beklagligt att det skedde genom ett telefonsamtal och inte genom ett skriftligt förfarande enligt den svenska offentlighetsprincipen.
Detta torde vara en sak för KU att under hösten se över formerna kring. Att inte ens tjänstemännen på departementen reagerade på formen för kontakten är också ett bevis på att det är en väl inarbetad praxis. Samtidigt är kommissionens kortfattade rutiner per telefon beklagliga, då det är ett beslut som får stor inverkan på den svenska mediemarknaden.
Det tolkades som ett underhandsbesked, samtidigt som det också fungerade som ett viktigt beredningsunderlag för beslutsfattande i svensk politik. Herr talman! Jag yrkar på godkännande av konstitutionsutskottets anmälan.