KBLab/rixvox huggingface dataset:
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Gustav Fridolin är ansvarig för det område jag tänkte fråga om, nämligen grundskolan, men eftersom han tydligen är upptagen med någonting annat i dag ställer jag den till Per Bolund som svarar på allmänpolitiska frågor i dag. Jämfört med andra länder missar en svensk elev nästan ett helt år i undervisningstid.
Ska vi kunna vända resultaten i den svenska skolan behöver våra elever lika mycket tid med en lärare i klassrummet som elever i andra länder. Moderaterna föreslår att undervisningstiden ska utökas med en timme per dag med start på lågstadiet. Samtidigt ligger vår satsning på mer matematik i högstadiet kvar. Sammantaget lägger vi 6 miljarder på mer undervisningstid. Det säger regeringen nej till.
Därför undrar jag nu: Säger man också nej till mer undervisningstid i lågstadiet?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack för svaret, statsrådet! Men det var inget riktigt svar på min fråga. Jag ställde en väldigt enkel fråga. Den går till och med att besvara med ja eller nej. Svenska elever går mycket mindre tid i skolan jämfört med barn i andra länder. Tycker statsrådet att det är ett problem? Säger regeringen ja eller nej till mer undervisningstid?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Min fråga riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. En av svensk skolas stora utmaningar är lärarbristen. Siffror visar på att det kommer att saknas mellan 65 000 och 100 000 lärare de kommande åren.
Enligt en rapport från Lärarförbundet har dessutom 38 000 utbildade lärare övergett yrket de senaste åren. Vi behöver ha fler vägar in och tillbaka till läraryrket. Utbildningsprogrammet Teach for Sweden kombinerar studier i bland annat ledarskap med praktik för blivande lärare. Vi moderater vill tillföra programmet 50 miljoner kronor för att fler akademiker ska kunna bli lärare.
Regeringen har i sin budget bara avsatt 18 miljoner kronor till kompletterande utbildningar, varav endast 7 går till Teach for Sweden. Varför vill inte utbildningsministern satsa på att öppna fler vägar till läraryrket?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Faktum kvarstår: Vi behöver hitta fler vägar in till läraryrket. Att antalet studenter på vissa delar av den ordinarie lärarutbildningen ökar är glädjande. Men inom de största bristämnena, inte minst matematik och naturvetenskap, ser vi att KPU är en av de mest framgångsrika vägarna att gå. Därför vill jag ha svar på vad ministern avser att göra för att öppna fler vägar till läraryrket. Får jag be om ett svar, tack!
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, statsrådet, för ditt anförande! Jag är dock lite bekymrad över att anförandet andades en viss trötthet och framför allt brist på visioner och handlingskraft när det gäller de frågor som jag avser att ta upp med statsrådet. Forskningen och den delen lämnar jag med varm hand över till min kollega Betty Malmberg, som kommer att hålla ett anförande alldeles strax. Vi behöver fokusera oerhört mycket på lärare, och det är statsrådets ansvarsområde.
Det handlar naturligtvis om lön. Det handlar om kompetensutveckling. Men det handlar också om den oerhört viktiga delen med lärarutbildningen. Jag ser att det även när det gäller detta är traditionell socialdemokratisk politik, där man fokuserar på kvantitet framför kvalitet. Jag tycker att det är allvarligt om vi inte ser de stora kvalitetsbristerna. Vi har fått en förbättrad lärarutbildning, men vi har fortfarande oerhört mycket kvar att göra.
Vi behöver höja statusen på utbildningen om vi ska få fler människor att bli intresserade av att vara lärare. Vad statsrådet inte nämner är den stora andelen avhopp från våra lärarutbildningar. Dessutom är det en stor andel lärare som efter en väldigt kort period väljer att sluta sin lärartjänst. En del av det hela handlar om att det är åtta timmar lärarledd undervisning på lärarutbildningen - åtta timmar lärarledd undervisning.
Vi moderater satsar 1,2 miljarder för att stärka kvaliteten på lärarutbildningen. Min första fråga till statsrådet är: Ser statsrådet att det är ett problem att vi har så låg kvalitet när det gäller den delen, att det är så lite lärarledd tid? Vad tänker statsrådet göra åt detta? Är statsrådet beredd att ställa sig bakom den satsning som vi moderater vill göra på att öka den lärarledda tiden?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Statsrådet! Det jag framför allt gillar handlar inte så mycket om några talepunkter, utan det handlar om en rad studiebesök, besök i verkligheten och möten med lärarstudenter. Det är därför vi moderater tillsammans med båda lärarfacken och studerandeorganisationer har lagt fram ett antal förslag. Vi ser att det behövs. Det är förslag som regeringen inte har svarat upp mot. Det handlar om att vi måste ha en likvärdig lärarutbildning - likvärdigheten börjar på våra utbildningar.
Det handlar om ledarskap. Det handlar om förstärkt specialpedagogik. Det handlar om en digitaliseringskompetens. Och i och med den utmaning vi står inför handlar det kanske just nu framför allt om ett språkutvecklande arbetssätt. Detta, Helene Hellmark Knutsson, är ingenting som bara vi moderater ser, utan detta ser landets lärarstudenter. Frågan är: Varför ser inte regeringen detta? Min nästa fråga till statsrådet handlar om Lärarlönelyftet.
I och med alla de kontakter som jag och mina kollegor har utgår jag från att även statsrådet måste nås av information om en del av det som händer ute i landet just nu. Jag vill säga att vi står bakom Lärarlönelyftet när det gäller summan pengar. Men jag tänker på vad som händer just nu. Vi ser klyftor och hur lärarlag dras isär. Är statsrådet nöjd över hur Lärarlönelyftet har implementerats?
Vad vi ser är att rörligheten bland lärare ökar och att allt fler barn möter en ny lärare, kanske till och med varje termin. Med facit i hand, med vetskap om vad som just nu håller på att ske och i och med de ökade kontakter som måste finnas även gentemot departementet undrar jag: Är statsrådet beredd att göra några förändringar, eller är statsrådet nöjd över på vilket sätt man har hanterat implementeringen av Lärarlönelyftet?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag är glad över att vi har två av tre ansvariga statsråd på plats i kammaren. Jag saknar Gustav Fridolin men förstår att det har skett en fördelning, och statsrådet Anna Ekström ägnade ändå fyra och en halv minut av sin talartid åt att tala om statsrådet Fridolins ansvarsområde, vilket var positivt.
Jag vill inledningsvis gå tillbaka till den diskussion Anna Ekström och jag hade i ett tidigare replikskifte. Det gör mig bekymrad att Anna Ekström väljer att läsa PISA med ideologiska glasögon i stället för att läsa vad som faktiskt står. Här avser jag delen om skolval.
I PISA uppmärksammas Sverige på att vi behöver förbättra möjligheten för socioekonomiskt svaga familjer att få information om skolor och stödja dem i att göra informerade val. Man tillägger också att vi behöver titta på ett införande av något slags kontrollerat skolval. Moderaterna deltar gärna i en diskussion om hur vi ska förbättra detta, för vi är av samma åsikt.
I den mening där man diskuterar detta vidare ifrågasätts systemen i de länder som inte har det fantastiska vi har i Sverige, nämligen rätten för alla barn att oavsett ekonomisk bakgrund kunna välja. Vi behöver förstärka möjligheten för barn och föräldrar att göra ett informerat skolval. Hur tycker statsrådet att vi ska göra det?
Tror inte statsrådet att föräldrar och elever är bättre lämpade att göra dessa val än politiker?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag måste säga att jag välkomnar beskedet från statsrådet att man vill behålla ett skolval och att man ser de fristående skolorna som den resurs de är. Detta tycker jag är bra ingångsvärden för att fortsätta att föra en diskussion mellan allianspartierna och regeringen. Det är en oerhört viktig utgångspunkt för oss.
Jag ser inga förslag om hur man skulle kunna förändra det skolval som statsråden vid ett flertal tillfällen har ifrågasatt. Jag vill bolla tillbaka för att få höra hur regeringen anser att detta kan säkerställas. Vi har tidigare hört förslag om bussningar och andra ingrepp från politiker. Det tror jag är dumt. I stället behöver vi ge föräldrar och elever större möjlighet att göra ett informerat skolval.
Det är där jag tror att vi ska göra de stora insatserna. Och när jag läste nu var det exakt innantill vad PISA säger. Jag vill gå tillbaka till min andra fråga. Jag blev lite bekymrad när jag och statsrådet för en kort tid sedan möttes i en debatt i Agenda .
Där sa Anna Ekström att det var en sanning med modifikation när jag påpekade att socialdemokrater och miljöpartister i alla sammanhang där vi har haft möjlighet att trycka på knappen här i kammaren har röstat nej till mer matematik. Jag blev lite oroad över svaret, särskilt när vi vet att varje minut och varje timme med en skicklig mattelärare betyder oerhört mycket för våra elevers lärande och kunskaper. Där är forskningen tydlig.
Efter att vi nu har infört mer matematik i årskurs 1-3 och tvingat regeringen att införa det i årskurs 4-6 undrar jag: Varför är man fortfarande så motvillig till att införa det? Varför kunde inte detta varit verklighet? Vad menade statsrådet när hon sa att det var en sanning med modifikation? Förnekar statsrådet att man har motarbetat alla förslag om mer matematik?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Till att börja med är jag osäker på om jag bara pratade om den reservation vi hade eller om jag också yrkade bifall till den. Jag gjorde inte det, nej. Då vill jag börja med att yrka bifall till reservation 3. Tack, Lena Hallengren, för ditt tal om propositionen! Jag tror att vi är överens om ett antal saker.
En sak är väldigt säker: Ska Sverige kunna fortsätta växa och konkurrera med kunskap måste våra elever lära sig mer i skolan. Därför behöver vi fler skickliga lärare som har mer tid med våra elever. Vi behöver mer undervisningstid i lågstadiet, och vi behöver mer matematik och idrott. Samtidigt kan man inte blunda för betygens effekt på elevernas lärande.
Det viktigaste vi kan se i utvärderingen av betyg i årskurs 6 är att 80 procent av eleverna uppger ökad motivation. Det innebär att den största delen av eleverna ser att det finns en effekt av ökad motivation i betyg. Nu är både jag och Lena Hallengren utbildade lärare.
Efter åtskilliga timmar i klassrummet kan jag säga att det finns en rad olika saker som vi behöver arbeta med. Det är inte så att betyg är i fokus eller ett mål i sig, som det beskrevs. Men vi behöver arbeta med väldigt många saker där betyg ska vara ett kunskapskvitto för våra elever.
Därför vill jag fråga Lena Hallengren: Ser du att betyg är en del av detta, som ett kunskapskvitto och ett stöd för elevernas kunskapsutveckling över huvud taget?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag kan dela Lena Hallengrens oro över att vi tydligt kan se att eleverna inte får det stöd de behöver, men vi drar möjligen lite olika slutsatser. Jag konstaterar att det då blir ännu viktigare att betygen tydligt visar detta.
Problemet är ju inte betygen utan att vi inte har tillräckliga stödfunktioner för att möta upp de elever som inte får det stöd de behöver, vilket i sig är allvarligt och åtminstone för tillfället ytterst regeringens ansvar. Ni talar ofta varmt om breda överenskommelser och kallar er också för samarbetsregeringen.
Vi i Moderaterna och Alliansen som sitter här har varit väldigt måna om att hitta lösningar på problem och utmaningar som vi står inför. Vi har också deltagit i samtal och överläggningar för att hitta breda överenskommelser. Tyvärr måste jag konstatera att regeringen inte alltid har varit intresserad av att hålla sina löften och utfästelser.
I min värld är det så här: Om man ska kunna hitta nya överenskommelser måste man kunna lita på att det finns en tillit och att man lever upp till de överenskommelser som redan finns. Det gäller oavsett om det handlar om kraven på friskolorna, att underlätta för nyanlända elever eller att bredda kunskapsunderlaget när det gäller till exempel tidigare betyg. Socialdemokraterna har faktiskt svikit de överenskommelser som vi har skakat hand på.
Därför är min slutliga fråga till Lena Hallengren - och jag skulle verkligen vilja vädja till dig att du tar den på allvar: Vad är en överenskommelse egentligen värd för Socialdemokraterna, och kan vi lita på att ni tänker leva upp till de överenskommelser som vi sluter om vi nu sätter oss vid förhandlingsbordet?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack, Roza Güclü Hedin, för ett engagerat tal om förskolan! Det känns alltid väldigt positivt att ha dessa förskoledebatter med en rad olika inlägg som verkligen visar att det finns politiker här i landet som brinner för svensk förskola och som vill göra den ännu mycket bättre.
Jag vill även instämma i min kollega Ulrika Carlssons tal som handlade om de fristående förskolorna. De är en oerhört viktig del av Föreskolesverige. Skolinspektionen gör varje år en förskoleenkät.
Den som kom 2016 visar att personal och föräldrar upplever fristående förskolor som bäst på samtliga punkter. Samtidigt ser vi att våra rödgröna motståndare, som ju Roza Güclü Hedin tillhör, vill stänga tusentals förskolor.
Med den utredning som Reepalu nu har lagt på vårt bord hotas tusentals förskolor. Tusentals barn riskerar att bli av med tryggheten från sina förskollärare och förskolor om utredningens förslag blir verklighet.
Min fråga till Roza Güclü Hedin är: Står Socialdemokraterna verkligen bakom det förslag som innebär att all denna fantastiska verksamhet som så många av våra förskolor utgör ska kunna stängas?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Allt det positiva som jag inledningsvis kunde säga till Roza Güclü Hedin föll tyvärr ganska platt. När hon dessutom hänvisar till Daniel Riazats och Vänsterpartiets krassa inställning till detta blir jag orolig på riktigt.
Vad jag talar om är inte huruvida det ska finnas bra förutsättningar för både fristående och kommunala förskolor att driva verksamhet framöver, eller huruvida vi ska ställa krav på att man ska ta ansvar och att det ska finnas ett långsiktigt ansvarsfullt ägande. Om detta är vi helt överens. Jag talar om Ilmar Reepalus utredning, vars förslag, om de blir verklighet, kommer att innebära att enormt viktig verksamhet här i landet läggs ned.
Min fråga gällde detta, och jag tycker att Roza Güclü Hedin ska hålla sig till det. Det är inte bara jag som moderat eller någon av mina allianskollegor som säger detta. Jag råder Roza Güclü Hedin och hennes regeringskollegor och partikollegor att resa runt och besöka ett antal av dessa personer, till exempel Helianthus förskolor, och se vilken fantastisk verksamhet det är.
Då kan hon från dem höra hur de anser att deras verksamhet kommer att påverkas om förslaget blir verklighet. Det är inte jag som säger detta, utan det gör tusentals näringsidkare som har en fantastisk drivkraft och som bidrar på ett fantastiskt sätt till svensk förskola och skola och till svensk vård och omsorg.
Om ni låter Ilmar Reepalus förslag bli verklighet kommer det att vara ni som sätter spiken i kistan för dem. Jag frågar återigen: Tänker ni genomföra de förslag som finns i Ilmar Reepalus utredning? Svara på frågan, Roza Güclü Hedin!
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack så mycket för detta tal, Elisabet Knutsson. Jag kommer att återigen fokusera på någonting som ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Det är alla de fristående förskolor som finns runt omkring i vårt land. Av nästan 10 000 förskoleenheter är närmare 2 700 fristående.
Det gör att det är en ganska betydande andel av Förskolesverige som består av fristående förskolor. De ser ut på det mest skiftande sätt. De kännetecknas inte sällan av personal som har varit anställd många år i kommunal verksamhet och som har gått vidare till att utveckla någonting som de har sett och brunnit för under hela sitt liv.
Vid alla de besök som jag har gjort slår det mig ofta vilken fantastisk verksamhet det är. För att ytterligare betona detta skulle jag ändå vilja läsa upp ett par av de siffror som förskoleenkäten ger. Personalen i fristående förskolor är nöjdare med barngruppernas storlek än vad den är på kommunala förskolor.
Den är nöjdare med antalet personal, 7,6 mot 6,2 på kommunala. Den är mer nöjd med ledningen, 8,0 mot 6,9 på kommunala, och med kompetensutvecklingen, 7,2 mot 6,3. Detta är bara några siffor. Jag skulle kunna räkna upp flera väldigt länge. Det finns nämligen ingen parameter där de fristående förskolorna inte slår de kommunala.
Min fråga till Elisabet Knutsson är: Hur högt värderar Miljöpartiet de fristående förskolorna? Tänker ni ta kamp och strid för att de ska få finnas kvar i Sverige?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Tack för svaret, Elisabet Knutsson! Det var väl ett ganska tydligt svar till Sveriges fristående förskoleverksamhet. Det du säger innebär nämligen att de som inte är ideella kooperativa verksamheter nu på allvar ska börja känna sig oroliga, för dem tänker Miljöpartiet inte ta strid för att bevara.
Alla de tusentals förskolor med god kvalitet som finns - det görs inspektioner som visar att de har god kvalitet och att barnen mår bra, utvecklas och lär sig - ska alltså inte finnas kvar längre, för de drivs med något som Miljöpartiet kallar "vinst".
Jag undrar om Elisabet Knutsson är medveten om att den absolut största delen av all vinst i förskolorna återinvesteras i verksamheten på ett sunt ekonomiskt sätt. Vi har faktiskt större bekymmer med att många kommunala förskolor går med underskott. Jag skulle vilja fråga hur Elisabet Knutsson ser på den ekvationen.
Ska man inte gå med ett visst överskott för att just kunna göra erforderliga investeringar och annat som behöver göras? Kommer Miljöpartiet alltså att se till att vi har kvar ideella kooperativa verksamheter, men andra behöver inte göra sig besvär? Är det så vi ska förstå ditt svar här i dag, Elisabet Knutsson?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Det kan vara en stor vinst att ha varit lärare i sin tidigare yrkesutövning. Men det är sannerligen ingen garanti för att alltid landa rätt i utbildningspolitiken. Till skillnad från en del av mina politiska kollegor tror jag att man även utan att ha varit lärare kan ha väldigt mycket att bidra med och att åstadkomma när det gäller svensk utbildningspolitik.
Och det är förvånande att man kan ha så mycket erfarenhet av att ha varit lärare men ändå inte bistå när det gäller en rad viktiga reformer som Alliansen och Moderaterna lägger fram för ökad kunskap i skolan. Därför vill jag bland annat fråga Stefan Jakobsson: Hur ser Sverigedemokraterna på minskad administration?
När man har varit lärare är man ju ganska väl medveten om hur administrationsbördan ser ut. Alliansen har lagt fram en rad förslag om hur vi ska kunna få minskad administration. Men vi ser inga förslag från Sverigedemokraterna. Är det någonting som saknas och som regeringen inte lägger fram förslag om är det ökad undervisningstid.
I Sverige går barn i snitt ett år mindre i skolan än vad man gör i andra jämförbara länder. Därför är det intressant att höra vad Stefan Jakobsson säger om mer undervisningstid. Vi har från moderat håll föreslagit att lägga på en timme i lågstadiet varje dag, vilket innebär fem timmar mer i veckan. Även här skulle jag vilja veta hur Sverigedemokraterna ställer sig.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Nej, det är mycket riktigt så att det finns ett antal punkter som vi definitivt inte är överens om, däribland undervisningstiden. Det är klart att mindre undervisningstid knappast kommer att leda till bättre resultat. Vi får titta på hur det ser ut runt omkring i vår omvärld. Det är de facto så att svenska barn har ett år kortare undervisningstid och dessutom betydligt kortare dagar.
Inte minst i den del av Asien som Stefan Jakobsson så gärna hänvisar till går man i skolan betydligt längre. Men så långt sträcker sig naturligtvis inte våra förslag. Jag blir lite undrande och bekymrad över det konstiga resonemanget i det föregående replikskiftet med kollegan Lena Hallengren. Jag förstod det inte riktigt.
Jag skulle vilja att Stefan Jakobsson utvecklar hur man egentligen i praktiken föreslår ett kommunalt veto när det handlar om etableringen av friskolor. Friskolor är någonting som vi från Alliansen är väldigt glada över att vi har. Vi är glada över att Skolkommissionen slår fast att det här är ett tillskott som har varit väldigt viktigt för utvecklingen av svensk skola. Friskolorna vill vi slå vakt om.
Jag blir väldigt bekymrad över vart den här reformen skulle leda vidare i händerna på sverigedemokrater. Kommunalt veto vet vi hade inneburit att en rad friskolor aldrig hade fått etableras i det här landet. Därför önskar jag ett klargörande. Vad innebär det högst osäkra som Stefan Jakobsson sa för en stund sedan? Är det så att friskolorna kommer att finnas kvar?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Till Elisabet Knutssons förtjänst ska jag säga att hon pratar väldigt varmt om vad den egna regeringen har åstadkommit under de här åren, och det vore väl sorgligt annars. Men jag måste samtidigt säga att jag känner väldigt lite igen mig i den beskrivning som Elisabet Knutsson gör av svensk skola.
Då vågar jag påstå att jag oerhört regelbundet, varje vecka, befinner mig ute på studiebesök och också har bra kontakter utifrån min yrkesbakgrund. Ett par av de saker som jag i dag funderar över när jag hör dig är hur dina studiebesök, om du nu gör några sådana, har varit och dina erfarenheter av introduktionsprogram. När man lyssnar på Elisabet Knutsson i dag skulle man kunna tro att dessa är de program som fungerar absolut mest fantastiskt.
Men om vi studerar hur de faktiskt fungerar och hur de lyckas med sitt uppdrag vet vi att språkintroduktionen är ett av de gymnasieprogram som vi har absolut störst bekymmer med. Ser inte Elisabet Knutsson att vi skulle behöva göra ett antal förbättringar av de här programmen? Vilka förbättringar ska vi i så fall göra?
Vilka verktyg har regeringen i sin verktygslåda för att hjälpa de här eleverna som verkligen behöver komma vidare och ut i ett yrkesliv? De riskerar nämligen att hamna i ett livslångt utanförskap om de inte hamnar rätt på gymnasieskolan. I introduktionsprogrammen har vi våra absolut största bekymmer i dag.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
På något sätt kan jag känna att det inte duger att svara att det finns problem överallt. Jag ser att vår uppgift som politiker - och inte som lärare i detta sammanhang - är att se till att ge förutsättningar för att problemen kan lösas. Jag hör inte ett enda konkret förslag från Elisabet Knutsson om på vilket sätt man ska möta bekymren. Det ser inte bättre ut nu än det gjorde för ett litet tag sedan.
Vi talar inte om att det var starten på programmen som var det stora bekymret utan om att de dras med allt större bekymmer. Vad är regeringens förslag till att förbättra programmen? Vi har just hört om en fantastisk bild från talarstolen när Elisabet Knutsson höll sitt tal om programmen. Men vi hör ingenting om vilka konkreta förslag vi skulle kunna få. Nästa fråga jag har handlar om Skolkommissionen. Jag skulle vilja få ett ärligt svar.
När du startade ditt uppdrag den här mandatperioden, trodde du då att det skulle ha hänt så här lite inom svensk skola och att det skulle ha presterats så få reformer från den regering du företräder? Borde det inte ha hänt mer? Lägger inte den skolkommission vars förslag nu går ut på remiss fram oerhört få konkreta förslag? Det handlar egentligen om att man tillsätter väldigt många nya utredningar.
Det är ett tiotal nya utredningar, som i praktiken inte kommer att få något reellt genomslag under den här regeringens mandatperiod. Är det inte dags att benämna detta vad det egentligen är - ett ganska monumentalt misslyckande för regeringen och utbildningsminister Gustav Fridolin med de tusen dagar som ni nu har haft möjlighet att påverka svensk skola?