KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lise Nordin (MP):
Detta tricksande, där man inte ger besked om huruvida det kommer att brytas uran eller inte, gör ingen gladare. Att som Eva Flyborg redogöra för ett oklart regelverk ger fortfarande inget svar på om det kommer att brytas uran eller inte. Med dagens regelverk är det uppenbart att olika aktörer gör olika bedömningar om det kommer att brytas eller inte. Det behövs en politisk riktning. Vi har hört centerpartister som säger att dagens regelverk garanterar att det inte kommer att brytas uran.
Eva Flyborgs partiledare Jan Björklund sade nyligen i Agenda att dagens regelverk gör det möjligt att bryta uran. Regelverket i sig ger alltså ingen som helst klarhet. Regelverket i dag reglerar bara om vi kommer till läget då ett företag vill bryta. Om man nöjer sig med det bortser man från hela den situation som vi har i dag, med alla de orter som lever under hotet om uranbrytning genom prospekteringen.
Prospekteringen i sig leder till stora negativa konsekvenser för de bygderna. Att säga att det är acceptabelt innebär att många bygder inte når sin potential. Vad är det för landsbygdspolitik? Att som Eva Flyborg påpeka att det finns uran i svensk mark ger ingen klarhet i frågan. Det är klart att det finns uran som kan komma upp när man provborrar eller bryter andra mineraler, men det är inte vad frågan handlar om.
Det vi från rödgrön sida föreslår är att man inte ska få ange uran som det huvudämne man söker efter och avser att bryta. Det är det som spelar roll för de utländska företag som nu säger att de befinner sig i Sverige för att söka efter uran. Där skulle det förtjänas ett klargörande. Uranbrytningen är ett skäl att bli kvitt kärnkraften som är smutsig från vaggan till graven.
Jag vet att det är en mycket öm punkt för regeringen som säger att man accepterar ny kärnkraft men inte ger något besked om varifrån uranet ska komma. Ska vi fortsätta att importera det, eller ska vi bryta det i svensk mark?
Lise Nordin (MP):
Johan Johansson uttrycker här oro för att vi skulle få färre arbetstillfällen om vi skulle förbjuda uranbrytning. Jag blir då fundersam kring Moderaternas ståndpunkt vad gäller de arbetstillfällen som vi uppenbarligen förlorar på grund av den uranprospektering som sker. Johan Johansson säger att oron för uranbrytning är obefogad.
Oavsett om den är det och oavsett vad slutresultatet skulle bli ser vi att det läge vi nu befinner oss i, med en prospektering, leder till att vi tappar arbetstillfällen. Vad är Moderaternas svar till de turismföretag, bland annat i Hudiksvall, som nu har lagt ned en satsning på fisketurism på grund av hotet om uranbrytning? Vad är svaret till de markägare i Skaraborg som har lagt ned satsningar på ytterligare gröna näringar på grund av hotet om uranbrytning?
Kommuner runt Storsjön i Jämtland sitter nu och diskuterar: Hur kan vi garantera vårt dricksvatten om det kommer till stånd en uranbrytning i Oviken? Vad är svaret till dem? Detta är på riktigt faktorer som gör att vi håller på att tappa arbetstillfällen på grund av hotet om uranbrytning. Jag hoppas att Johan Johansson, som representant för det dominerande partiet i regeringen, kan ge besked om regeringens ståndpunkt när det gäller uranbrytning.
Om vi nu förutsätter att de företag som vill bryta uran klarar den lagstiftning som finns kommer frågan att landa på regeringens bord för ett avgörande om de får bryta uran eller inte. Vad är då regeringens ståndpunkt? Får de utländska företag som vill bryta uran i Sverige göra det?
Lise Nordin (MP):
Miljöpartiet ser den oro som finns ute i landet. Vi ser inget egenvärde i att stå här och prata om uranbrytning om det inte vore ett problem i Sverige. Jag har besökt ett flertal av de orter som är hotade. Jag hoppas att regeringsrepresentanter också besöker de platser som i dag är hotade av uranbrytning. Johan Johansson säger att vi, om vi inte prospekterar, troligtvis får färre arbetstillfällen i brytningsfasen. Självklart är det så, generellt.
Frågan är om vi anser att det är värt att bryta uran i Sverige på grund av arbetstillfällena? Moderaterna har inte svarat på om man vill ha uranbrytning eller inte. Är det den sortens arbetstillfällen man anser är lämpliga i Sverige i framtiden? Det finns ett flertal områden i världen där man har förbjudit både prospektering och brytning av uran, eftersom man bedömer att det är mer framtidsinriktat.
Det är alltså inga som helst problem för ett land som har en stor gruvindustri, som Sverige, att säga att det finns ett ämne som man inte anser är lämpligt att bryta. Bland annat British Columbia och allt fler stater i Australien har redan tagit beslutet att förbjuda uranbrytning. Om nu Australien, som likt Sverige har en stor gruvindustri, klarar att lyfta ur uranbrytning från det man anser är önskvärt måste Sverige också kunna det.
Frågan kvarstår: Vad är Moderaternas åsikt om uranbrytning? Är det något som är acceptabelt för Sveriges del eller inte? Och varifrån ska vårt uran till de nya kärnkraftverken, som Moderaterna vill ha, komma?
Lise Nordin (MP):
Centerpartiet har en central position i den debatt vi har haft i dag om uranbrytning eftersom man sitter i den positionen att man kan avgöra frågan. Miljöpartiet har tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet föreslagit ett förbud mot uranbrytning. Centerpartiet har uttryckt att man har precis samma ståndpunkt men väljer att inte rösta för detta förslag.
Man väljer att inte göra vad man kan för att få ett förbud mot uranbrytning i Sverige. Tidigare år när Miljöpartiet har motionerat om ett uranbrytningsförbud har centerpartisterna sagt att det har hängt på specifika formuleringar som har gjort att man inte har kunnat ställa sig bakom det man egentligen håller med om.
Efter flera år med sådana ursäkter valde Miljöpartiet i år att lägga fram ett precis likadant förslag som Centerpartiet beslutade om på sin egen stämma, nämligen att utreda ett lagstiftat förbud. Nu skyller man på helt andra saker, nämligen att man inte kan ställa sig bakom detta på grund av den regeringsposition man sitter i. Vad vi har sett den senaste veckan är att regeringen inte alltid är enig i vissa frågor.
Vi har bland annat sett att Göran Hägglund har blivit överkörd i frågan om insemination av ensamstående kvinnor. Det finns inte alltid en enighet inom regeringen. I den här frågan är det uppenbart att Centerpartiet inte väljer att ställa sig bakom ett förslag som förbjuder brytning av uran. Helena Lindahl säger i sitt anförande att man arbetar långsiktigt för ett förbud i den regeringsposition man har.
Jag undrar varför man inte i stället tänker långsiktigt och nu tar chansen att en gång för alla få till ett förbud mot uranbrytning i Sverige. I dag har vi debatten som kommer att leda till en omröstning den 14 mars. Den fråga som jag och många andra runt om i Sverige ställer är: Kommer Centerpartiet att välja makten före miljön?
Lise Nordin (MP):
Jag ställer mig frågan: När ska Centerpartiet använda sin position till att föra den politik man säger sig vilja föra? Centerpartiets bidrag i energipolitiken hittills är att man tillåter ny kärnkraft. Även om vindkraften slår rekord, vilket är mycket positivt, har vi i dag en långsammare utbyggnadstakt av förnybart än vad vi haft tidigare. Det går långsammare att nå den potential som Sverige har för förnybar energi.
Man låser sig enligt Helena Lindahl i den regeringsposition man har och ställer sig inte bakom ett förbud mot uranbrytning. Det är väldigt tråkigt att Sverige inte nu kan få det förbud mot uranbrytning som Sverige förtjänar. Att jobba via regeringen för att få till ett förbud mot uranbrytning tycks inte särskilt framgångsrikt.
Vi har i debatten här i dag hört företrädare för både Folkpartiet och Moderaterna uttala sig positivt om att det kan ske uranbrytning i Sverige. Man har uppenbarligen ingenting emot det. Det är väldigt oklart var regeringen står i fråga om uranbrytning. Det behöver också förtydligas, eftersom det tycks vara oklart, att det är riksdagen som är lagstiftande.
Om Centerpartiet ställer sig bakom det rödgröna förslaget om ett uranbrytningsförbud innebär det att vi har en majoritet och att regeringen får i uppdrag att genomföra det beslutet. Så tydligt är det. När Centerpartiet väljer makten före miljön fortsätter oklarheten och det hot som jag vet att också Helena Lindahl har mött på många håll i landet.
Vad vi ser under tiden är att vi tappar viktiga gröna jobb för de bygder som i dag står under det ständiga hotet om uranbrytning och inte vågar investera. Sverige förtjänar en tydlighet. Jag vädjar till Centerpartiet att stå upp för den politik som man säger sig driva och stå bakom det förslag som vi nu har lagt fram så att vi en gång för alla kan få ett tydligt förbud mot uranbrytning i Sverige.
Lise Nordin (MP):
Kristdemokraterna har tidigare uppgett att man är emot uranbrytning, bland annat när Naturskyddsföreningen frågade. Då sade man att om frågan skulle komma upp skulle Kristdemokraterna rösta för ett förbud. Min fråga är: Vad är det som har gjort att ni har bytt ståndpunkt? Har det kommit någon ny information som gör att Kristdemokraterna i dag är beredda att acceptera uranbrytning? Jag ser snarare att det är tvärtom, det vill säga att skälen att förbjuda uranbrytning har stärkts.
Vi har flera tillstånd i Sverige för företag som vill bryta uran. Vi har fått allt fler rapporter om miljö- och hälsoproblem i de länder där man i dag bryter uran. Jag anser att skälen för att Sverige ska ta en tydlig ståndpunkt och säga nej till uranbrytning snarare har stärkts.
Det är Miljöpartiets bedömning att uranbrytning inte kan ske på ett acceptabelt sätt utifrån ett miljö- och hälsoperspektiv. Jag är nyfiken på om Mats Odell har något exempel på något ställe runt om i världen där man har lyckats bryta uran utan att de katastrofala miljö- och hälsoeffekter som den här brytningen medför har uppstått. Jag har inte hittat något exempel på att man någonsin har lyckats med uranbrytning på ett acceptabelt sätt.
En analys av situationen i världen visar snarare att det i dag bara bryts uran i de områden där det bor svaga grupper. Det handlar om länder som Namibia och Kazakstan. Det finns också stor brytning i länder som Australien och Kanada, som ju är utvecklade länder, men det sker enbart i områden där ursprungsbefolkningen bor. Mina frågor till Mats Odell är: Vad är det som har gjort att Kristdemokraterna har ändrat ståndpunkt och numera tycker att uranbrytning är acceptabelt?
Finns det något exempel runt om i världen där man någonsin har lyckats bryta uran på ett miljö- och hälsomässigt acceptabelt vis?
Lise Nordin (MP):
Än en gång får vi höra att det regelverk som finns garanterar att det inte sker någon uranbrytning på ett oacceptabelt sätt. Om vi kan vara säkra på att det inte blir någon smutsig hantering, kan vi då inte för tydlighetens skull enas om ett förbud mot uranbrytning? Det finns en oro på många håll i landet. Vi har hört från kolleger till Mats Odell att den oron är obefogad. Om vi hypotetiskt säger att den är obefogad, varför då låta de här bygderna leva i den oron?
Om man är trygg i att det inte kommer att bli någon brytning, kan man då inte lagstifta om det så att alla vet vad som gäller och de här människornas oro tas på allvar? Vi ser konsekvenser i många av de här bygderna redan i dag. Vi behöver inte vänta tills det kommer en ansökan om att bryta. Redan prospekteringsfasen leder till att satsningar på förnybar energi, turism och gröna näringar läggs ned.
Mats Odell säger i sin replik att det är en moralisk utmaning, för vi behöver uran till kärnkraften. För oss som vill avveckla kärnkraften är det inte ett moraliskt problem, men varifrån uranet ska komma är en öm punkt för alla partier som accepterar kärnkraft. Den energiöverenskommelse som regeringspartierna nu har lyft fram accepterar att det byggs ny kärnkraft i Sverige.
Den kärnkraften behöver uran. Vad är Kristdemokraternas svar på var det här uranet ska komma från? Om man inte anser att det är moraliskt accepterat att köpa från de här utsatta områdena i världen, anser man då att det är mer moraliskt att vi ska bryta uranet i Sverige?
Lise Nordin (MP):
Sverige står inför ett vägval i energipolitiken. Det är hög tid att besluta vilken elproduktion man ska satsa på för att ersätta den kärnkraft som snart måste avvecklas av åldersskäl. Därför har Miljöpartiet, Socialdemokraterna och Vänsterpartiet här i dag presenterat en gemensam reservation om målet 100 procent förnybart. Det är ett mål i enlighet med det mål som Danmark har satt upp i en bred politisk överenskommelse.
Med regeringens överenskommelse som Centerpartiet stöder ser vi i stället att utbyggnadstakten av förnybar energi minskar i Sverige. Nu har vi en utbyggnadstakt på 1,2 procent per år. Det är den lägsta på 40 år. Jag vill fråga Helena Lindahl och Centerpartiet om man anser att man använder sin plats i riksdagen och de röster man har fått av centerpartistiska väljare till att gynna förnybar energi när den i dag minskar.
Vi vet att Centerpartiet är vågmästare i riksdagen. Man har vid flera tillfällen uttalat ett mål om 100 procent förnybar energi. Om man stöder det förslag som vi tre partier lägger fram innebär det att riksdagen har en majoritet för det tydliga målet 100 procent förnybar energi.
Det är ett tydligt mål som skulle underlätta för alla företag i förnybartbranschen som nu försöker investera och få klarhet i om det kommer att byggas ny kärnkraft eller inte och om det finns plats för deras förnybara el. Står Centerpartiet fortsatt bakom målet om 100 procent förnybar energi? Är det en centerpartistisk politik? Anser Helena Lindahl att Centerpartiet använder sin plats i riksdagen på ett klokt sätt när man här i dag fäller möjligheten att få politisk enighet för målet om 100 procent förnybar energi?
Lise Nordin (MP):
Att utbyggnadstakten av förnybar energi avtar i Sverige kan man läsa i regeringens egna prognoser. EU-kommissionen har bett samtliga länder att skicka in sina prognoser för hur det förnybara kommer att växa fram till år 2020. Sverige hamnar näst sist när det gäller utbyggnadstakt. Det är bara Lettland i hela EU som har lägre utbyggnadstakt. Helena Lindahl har helt rätt i att vindkraften byggs ut, men utbyggnadstakten för den förnybara energin avtar.
Det dröjer länge innan Sverige kan nå sin potential för ett helt förnybart energisystem. Jag håller med Helena Lindahl om att Sverige har fantastiska möjligheter. Nu handlar det om hur vi ska tillvarata dem. Vi är ett av de länder som har allra bäst förutsättningar. Jag är inte nöjd med att utbyggnadstakten avtar. Det leder till att Sverige får en försämrad konkurrenskraft när allt fler länder storsatsar på förnybart. Som jag sade i mitt anförande bedöms över en halv miljon människor jobba med vindkraftsindustrin inom tio år.
Frågan är hur många av dem vi ska få till Sverige. Med regeringens politik vet vi inte om det kommer att byggas ny kärnkraft eller inte, och många företag flyttar utomlands och vågar inte investera. Vi ser att opinionen i Sverige har förändrats när det gäller energifrågorna. Efter kärnkraftsolyckan i Fukushima finns det fler kärnkraftsmotståndare än anhängare.
I Dagens Industri kan vi i dag läsa att en del av de grupper som har svängt i kärnkraftsfrågan är centerpartister och moderater. Det finns allt fler väljare hos Centerpartiet och Moderaterna som nu förespråkar en avveckling av kärnkraften. När vi ser till vad svenska folket vill ha i sitt eluttag förespråkar en stor majoritet förnybar energi för att kunna ha gott samvete när man använder spisen.
Min sista fråga till Helena Lindahl är om man i Centerpartiet är nöjd med att utbyggnadstakten avtar. Om man inte är det, vad avser man då att göra för att vi ska kunna komma igen och att Sverige ska ha en chans i den utveckling som nu sker i resten av världen med en storsatsning på förnybar energi?
Lise Nordin (MP):
Jag hör vad Cecilie Tenfjord-Toftby säger i sitt anförande och kan bara dra slutsatsen att regeringen och Moderaterna är ganska nöjda med det som sker i Sverige. Jag undrar därför vilka slutsatser som Cecilie Tenfjord-Toftby och Moderaterna drar av den utveckling som sker i världen. Det senaste året har två av världens största industrinationer beslutat sig för att förpassa kärnkraften till historiens sophög.
Vi har läst att Schweiz kommer att fatta beslut om att avveckla sin kärnkraft. Japan stänger ned sin sista reaktor i helgen. Italien har stängt dörren för ny kärnkraft för gott. Den nya presidenten i Frankrike har gått till val på att avveckla kärnkraften. Totalt sett i världen avvecklas det fler kärnkraftverk än det byggs nya. I stället är det förnybart som växer snabbare än både kärnkraft och kolkraft tillsammans.
Det som vi har att titta på är exemplet i Finland där man försöker bygga ny kärnkraft. Bygget är fem år försenat, och kostnaden bedöms bli minst den dubbla mot beräknat. Den el som kommer att levereras från Olkiluoto i Finland kommer att kosta 20 öre mer än den el som nu produceras från vindkraft. Kärnkraftselen är redan dyrare än vindkraftselen.
Varför ska vi i Sverige stå kvar vid beslutet att tillåta ny kärnkraft när resten av världen går i en helt annan riktning? Min fråga till Cecilie Tenfjord-Toftby är: Vilka slutsatser drar Moderaterna av den utveckling som sker i världen när utvecklingen i världen pekar på att det konkurrenskraftiga är den förnybara energin som är billigast, skapar flest arbetstillfällen och snabbast kan fasa ut den smutsiga kolkraften med stora klimatutsläpp?
Vad skulle kunna göra att Moderaterna omprövar kärnkraftens roll?
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att Cecilie Tenfjord-Toftby och Moderaterna inte vill ge branschen besked om vad som kommer att byggas nu när man står med en påse pengar och funderar på vad det ska investeras i när kärnkraften måste avvecklas. Jag är glad över att Cecilie Tenfjord-Toftby säger att energipolitiken borde styras av marknadsekonomin. Men det vi vet är att vi fortfarande inte har fått något besked från regeringen om hur man kommer att avveckla de ekonomiska subventioner som i dag finns till kärnkraften.
Kommer man att tvinga kärnkraftsägarna att stå för den fulla kostnaden eller inte om en olycka sker? Att Miljöpartiet anser att det handlar om en subvention råder det kanske inget tvivel om. Även Naturvårdsverket har nyligen beträffande situationen med de spelregler vi har för kärnkraften fastslagit att här finns en av de miljöskadliga subventioner som Naturvårdsverket tar upp i sin rapport. Cecilie Tenfjord-Toftby frågar mig om jag tror att ny kärnkraft kommer att byggas. Jag har konstaterat att det beror på vilka signaler regeringen ger branschen.
Min förhoppning är att det inte byggs ny kärnkraft. Jag skulle önska att regeringen kunde ge branschen det beskedet. Jag skulle säga att det snarare är upp till regeringen att svara. Anser Cecilie Tenfjord-Toftby att det med dagens villkor kommer att vara lönsamt att bygga ny kärnkraft? Vi ser ju nu att elen från försöket i Olkiluoto i Finland kommer att vara dyrare än vindkraftselen.
Det är alltså snarare regeringen som borde svara på frågan om man bedömer att ny kärnkraft kommer att byggas eller inte. När kommer branschen att få besked från regeringen om vad som är inriktningen för svensk energipolitik? Uppenbarligen vet man inte det i dag. Vi ser att flera företag inom det förnybara flyttar utomlands därför att de inte vet om det kommer att finnas plats för deras el i systemet eller om de kommer att slås ut av fortsatt subventionerad kärnkraft.
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att Mats Odell inte tycks vara så intresserad av att tala om sakfrågan utan försöker få debatten att handla om framtidens energi. Det är jättebra att vi har energipolitiska debatter här i riksdagen. Men i dag önskar jag att vi kan få svar på frågan om kärnkraftssubventioner eftersom det råder oklarhet i den frågan. Regeringen relaterar i sin skrivelse inte alls till de definitioner av subventioner som redan finns.
I mitt anförande nämnde jag OECD:s definition, som är den mest vedertagna i världen: En subvention är ett resultat av en handling från staten som innebär en fördel för konsumenter eller producenter i syfte att öka deras intäkter eller minska deras kostnader. Vi har också svenska Naturvårdsverkets rapport från januari i år om miljöskadliga subventioner.
På s. 40 fastslås att kärnkraftens begränsade försäkringsansvar är en subvention. Vidare har vi ett exempel från en interpellationsdebatt den 5 juni i år där Lena Ek säger: "Avslutningsvis kan jag således instämma i Per Bolunds konstaterande att staten har ett övergripande kostnadsansvar för de följdverkningar som en kärnkraftsolycka . kan få."
Jag undrar därför på vilka grunder Mats Odell med sådan säkerhet fastslår att det inte finns några subventioner till kärnkraften i Sverige.
Lise Nordin (MP):
Jag konstaterar att vi än en gång har en representant från allianspartierna som försöker få debatten att bli en generell debatt om olika energislag i stället för att handla om det som är dagens fråga, nämligen subventioner till kärnkraft. Jag talar gärna med Jonas Jacobsson Gjörtler en annan gång om vilket energislag som är mer framtidsinriktat och som har minst miljöpåverkan och högst kostnadseffektivitet. Men i dag önskar jag svar på den viktiga frågan om vem som ska betala för kärnkraften.
Jag ska be att få rätta Jonas Jacobsson Gjörtler när han säger att det är Miljöpartiet som säger att det aldrig har byggts kärnkraft i världen utan statliga subventioner. Tvärtom är det Citigroup, världens största finansbolag, som fastslår att det aldrig någonstans i världen har kunnat byggas kärnkraft utan statligt stöd. Moderaterna sätter via Jonas Jacobsson Gjörtler i hans anförande stort fokus på att försvara kärnkraftens förträfflighet.
Det visar kanske vilken utgångspunkt regeringen hade när man beslutade sig för att fortsätta subventionera kärnkraften. Jag tycker att det är viktigt att debatten får proportioner och att man visar vilka summor det handlar om. Moderaterna lyfter här fram den effektskatt som kärnkraften har som ger en intäkt på 4 miljarder kronor per år. Det är mycket riktigt så.
Men när man ser att det saknas 30-40 miljarder kronor i Kärnavfallsfonden för att kärnkraftsägarna ska betala för sitt eget avfall visar det vilken situation vi har i Sverige, där kärnkraften har en fördel. Jag tror att de som lyssnar på debatten kan tycka att det är lite svårt att få klarhet. Jag skulle därför vilja ställa den fråga som jag tycker är allra viktigast.
Med regeringens politik har kärnkraftsägarna enbart krav om 11 miljarder kronor i finansiell säkerhet. En stor kärnkraftsolycka som Fukushima kostar minst 1 000 miljarder kronor. Min fråga är därför: Vem betalar, med regeringens politik, om en stor kärnkraftsolycka motsvarande Fukushima skulle ske i Sverige?
Lise Nordin (MP):
Eva Flyborg ansluter sig till de övriga representanterna från allianspartierna och försöker ägna debatten åt att hylla kärnkraften i stället för att prata om den specifika och viktiga frågan om kärnkraftssubventioner. Jag kan konstatera att den förnybara energin i världen växer snabbare än kärnkraften och den fossila energin tillsammans.
Eva Flyborg vill gärna fokusera på övriga energislags eventuella subventioner. Det är en jätteviktig fråga som jag gärna diskuterar vilken dag som helst. Men i dag handlar frågan om att regeringen har lovat att just kärnkraften inte ska ges några subventioner vare sig direkt eller indirekt. Det är regeringens eget löfte. Om Eva Flyborg inte instämmer i det beslutet kanske den debatten behöver ske internt i regeringen.
Om kärnkraften är så säker som Eva Flyborg och Folkpartiet hävdar borde det inte vara några problem att få marknaden att försäkra kärnkraften. Men om den inte är så säker att marknaden och de privata försäkringsbolagen vill försäkra den kanske kärnkraften inte är en så bra idé.
Slutsatsen av dagens debatt är att kärnkraften anses så osäker att den inte kan försäkras med vanliga försäkringsmetoder utan är beroende av att staten agerar försäkringsbolag. Som Lena Ek sade här i kammaren den 5 juni innebär dagens situation att det är svenska staten som står som garant ifall det skulle ske en stor kärnkraftsolycka.