KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Det är uppenbart att för Socialdemokraterna är frågan om att det är skillnader i beskattning viktigare än nivån. Även om människor, pensionärer och andra, får det bättre och får en högre disponibel inkomst är det viktigaste att man har samma skatt. Som finansministern var inne på har den här regeringen sänkt skatten med 16 miljarder.
Nu föreslår Socialdemokraterna 1,8 miljarder nästa år och 2,2 miljarder 2016. Det är belopp som är väsentligt mycket mindre än 16 miljarder kronor per år. Jag vill understryka det. Men det som är grundläggande här är en fråga som Hillevi Larsson undviker.
Om det nu är så eländigt, så syndigt och så fel att ha de här skillnaderna undrar jag: Varför har Socialdemokraterna inte en gång, inte två gånger, inte tre gånger, inte fyra gånger utan fem gånger accepterat jobbskatteavdragen? Varför har ni gjort det om ni är så starkt emot det? Det är hyckleri i kubik, fru talman.
När jobbmålet är uppnått, säger Hillevi Larsson, ska, så att säga, den totala lyckan bryta ut. För då har alla samma skatt, även om de har olika inkomst. Jag tror att det är en ren bluff. Socialdemokraterna kommer nämligen aldrig att uppnå ett mål om att ha lägst arbetslöshet i EU.
Vi kan ta Österrike, som ni nu har som ert föredöme. Österrike tillämpar metoder för att få ned arbetslösheten som Socialdemokraterna i Sverige inte accepterar. Man har ungdomslöner. Man har lärlingslöner. Man har ingångslöner. 40 procent av ungdomarna i gymnasieåldern är i lärlingsutbildning. Det är detta som gör att de har låg arbetslöshet.
Men Socialdemokraterna är tämligen ointresserade av lärlingsutbildningar, och ni kan absolut inte tänka er ingångslöner för unga eller lägre löner för dem som har lägre kompetens. Det är den linje som ni hela tiden driver. Och ni angriper Folkpartiet och andra partier för att vi tycker att det är bra.
Vi tycker att det är bättre att människor har ett jobb, även om det är till en något lägre lön, än att de går arbetslösa och inte har denna något lägre lön. Det mål som ni har, att få lägst arbetslöshet i EU, kommer ni aldrig att uppnå. Därmed kommer ni heller aldrig att komma till situationen att klyftan, som Hillevi Larsson säger, sluts. Det kommer aldrig att inträffa.
Det är en bluff. Dessutom, fru talman, blir det väldigt konstigt om man säger: Vårt mål beträffande pensioner och pensionärer beror på beslut som tas i andra länder, i Österrike och andra länder. Det är den politik som förs i Österrike som ska bestämma tidpunkten för när pensionärer i Sverige ska få den skatteförändring som Socialdemokraterna eftersträvar.
Det är jättekonstigt. Varför ska inte den politik som rör Sverige bestämmas i Sverige?
Carl B Hamilton (L):
Frågan är vad man ska ta upp här, men det jag först och främst vill säga är att jag inte ser pensionärer som en icke-produktiv grupp. Staffan Anger är pensionär, och jag är pensionär. Jag tror att det är få av dem som har tittat på den här debatten som uppfattar att vi är icke-produktiva. Det är en oförskämdhet. Sedan kan man fråga pensionärer vad de är mest bekymrade för, fru talman.
Är det att skatten de betalar är 100 eller 200 kronor högre än vad de som är yngre och arbetsföra och åker till jobbet varje dag betalar? Nej, det visar sig att de är mer bekymrade över att inte få den vård och omsorg de behöver när de blir skröpliga och äldre.
Det är en mycket större orosfaktor hos landets pensionärer än det Socialdemokraterna tänker gå till val på. Det man fokuserar hela sin pensionärspolitik på är skatteskillnaden - klyftan. Hillevi Larsson och andra lyfter fram detta som den stora orättvisan i det svenska samhället. Jag tror faktiskt att vi ska backa och acceptera pensionärernas egen syn.
När det gäller pensionärsorganisationerna är det precis som Hillevi Larsson säger: De är bara intresserade av de friska pensionärerna mellan 65 och 75. Om vi frågar pensionärerna är det dock de sista tio eller fem - kanske de sista tre - åren i livet man är verkligt bekymrad över. Man är bekymrad över att det inte ska finnas resurser, personal etcetera för den tiden. Det är det jag tycker att vi ska fokusera på.
Vi ska inte låtsas att den stora rättvisefrågan i svensk politik är skillnaden i beskattning av dem som har pension och dem som är förvärvsarbetande.
Carl B Hamilton (L):
Det var bra att jag fick klargöra det. Jag talar om lön efter skatt. Om man har höga skatter får människor mindre i plånboken där de kommer hem. Jag blev lite förvånad. Men det är så jag ser världen.
Människor är mer benägna att stanna på välfärdsjobben och utbilda sig för dem om de vet att de efter skatt får en högre lön. Det är för mig så elementärt att människor inte ser skatten som likvärdig med den egna lönen. Därför spelar det roll.
Jag tycker att Johan Pehrson och kompani talar tillräckligt om skolan, så jag avstår från att göra det nu här i dag.
Carl B Hamilton (L):
Det handlar om att man tar detta på allvar och vill ha fler människor i välfärden, oavsett om det är i sjukvården, i omsorgen eller i skolan, och ser det på makronivå. Om jag vore finansminister skulle jag fundera på: Hur ska jag kunna förbättra arbetsvillkoren?
Då är det lönen efter skatt som är helt avgörande. Jag kan gå ut och vädja till människor: Nu ska ni arbeta trots att lönen inte är särskilt bra. Men de kommer inte att göra det.
Jag kommer inte att kunna förändra samhället och vårdens och omsorgens förutsättningar och locka fler människor med löften om - vadå? Du säger att det gäller att de får löften om fler arbetskamrater. Var ska de komma ifrån? Varför ska de söka sig till vården om det inte lönar sig att arbeta bättre i vården?
Vi har uppenbarligen helt olika syn på hur det funkar här. Jag tror att om man vill ha människor får man betala för det, och då handlar det om lön efter skatt. Men ni har kanske ett mer idealistiskt synsätt på hur svenska folket fungerar vid löneförhandlingarna.
Beträffande skolan står vi bakom denna budget och det som där sägs om skolan.
Carl B Hamilton (L):
Nu tycker jag att det börjar bli intressant. Min poäng är att de grupper som är aktuella här, där man så att säga släpper indexeringen, omfattar just de bristyrken som man i andra sammanhang, på nästa sida i programmet eller vad det nu är, med all rätt är väldigt bekymrad över.
Jag menar nämligen att dessa bristproblem egentligen är besvärligare än många andra problem. Mikael Damberg sa att Socialdemokraterna alltid är väldigt bekymrade över att budgetprocessen inte ska fungera.
När man ser tillbaka på historien menar jag att detta är en sanning med mycket stor modifikation. Mikael Damberg hänvisade till att Socialdemokraterna har lämnat efter sig en stram budgetsituation.
Men det har ni ju gjort därför att ni i regeringsställning alltid har sett framför er att ni ska fortsätta att regera. Därför har ni aldrig före ett val urholkat budgeten.
Och ni kommer säkert att göra det nästa gång också om ni tror att ni kommer att hamna i regeringsställning. Men nu är valet över, och nu kan regelverket tillåtas krackelera.
Carl B Hamilton (L):
Jag ska ta upp det sista som Mikael Damberg tog upp, nämligen bristyrkena. Om jag fattade rätt menar Mikael Damberg och Socialdemokraterna att det enda sättet att komma till rätta med bristyrkena är att man ger mer pengar till regioner och till den offentliga sjukvården.
Jag menar att man måste fundera över dessa personers situation, alltså lön efter skatt. Det är det som ni nu inte gör. Ni höjer skatten mer för dem i bristyrken än för andra. Därmed förvärrar ni bristsituationen - precis tvärtemot vad man borde göra.
Carl B Hamilton (L):
Liberalerna står naturligtvis likt de andra partierna bakom förslaget att stödja Ukraina. Läget i Ukraina är både djupt oroande och samtidigt glädjande. Det är en konstig kombination. Ukraina har hållit emot det ryska erövringsförsöket effektivare än vi trodde var möjligt.
Till exempel har, som vi har hört här, staden Cherson nyligen tagits tillbaka från ryssarna, och den för Ryssland strategiskt viktiga bron till Krim har förstörts. Dessa framgångar får vi dock inte bara notera, utan vi får också begrunda att det har skett till priset av tusentals döda och sårade människor. Mycket kan hända. Mycket kommer att hända.
Vi har också frågan om hur Ryssland ska kunna vilja dra sig tillbaka. Vad, mot bakgrund av rysk inrikespolitik och det ryska samhället, är en acceptabel exit för Ryssland? Den frågan har inget svar i dag. Herr talman!
Jag tycker att det är värt att påminna om parallellen som finns med Sverige och Finland mot Sovjets angrepp hösten och vintern 1939-1940, det vill säga det finska vinterkriget. Den tiden innehåller en läxa för oss i Norden och östra Europa.
Då tog beslutsfattarna, bland annat våra dåtida kollegor i riksdagen, det för Sverige ganska riskfyllda beslutet att snabbt tömma svenska mobiliseringsförråd på militär materiel och skicka en stor del av materielen till Finland för att om möjligt hindra Stalin och Sovjetunionen från att ockupera Finland.
Tanken var naturligtvis att hindra Sovjetunionens makt från att etableras i Finland och ända det politiska systemet där och vid Sveriges gränser i öst. Det lyckades, men priset för Finlands tappra folk var oerhört högt. Ekvationen var förvisso mer komplicerad än jag har antytt här.
Det vi beslutar i dag är ett utslag av samma enkla svenska riktiga tanke, nämligen att beväpna dem som är effektivare än vi själva och som därmed skyddar sig själva men även Sverige mot Rysslands härskarambitioner. Läxan är enkel, men ibland bleknar den, bortglömd.
Ryssland är ett mycket stort land och har stormaktens ambition att dominera, även om intensiteten i den ambitionen har växlat en smula över tid. Vi i Sverige, Norden och Baltikum kan aldrig lita på att Ryssland inte vill bestämma över oss och våra nära grannar. Vi kan inte lita på att vi får leva i fred för Ryssland.
Det är orealistiskt. Vi får inte nedrusta så fort Ryssland blir mindre aggressivt mot omvärlden, om Ryssland skulle bli så framöver. Vi får aldrig sänka garden, herr talman. Sverige ska alltid vara berett att stödja och hjälpa Rysslands grannar att freda sig mot ryska försök att ta makten i deras länder.
Svenskt och finskt Natomedlemskap ökar möjligheterna att hålla uppe garden och möjligheterna att vi får leva utan rysk inblandning. Ändringar i statens budget för 2022 - Försvarsmateriel till Ukraina Detta gäller även andra länder. Därför bör även Ukraina kunna bli Natomedlem liksom Moldavien - ju förr desto bättre, herr talman.
Kalle Larsson (V):
Låt mig inledningsvis säga något om sammanhanget som den här diskussionen förs i. Vi har en situation inom EU där harmonisering är på dagordningen, det vill säga man ska inte längre ha gemensamma minimiregler utan samma regler i samtliga medlemsländer. I ett sådant läge är det förstås av oerhörd vikt att dessa gemensamma regler blir humana och garanterar rättssäkerheten.
Det är extra viktigt när man inleder en sådan process att då ta hänsyn till den kritik som framförs av flyktingorganisationer - inte minst av UNHCR. Vid första anblicken, och när vi hör svaret uppläst, kan det verka som om ministern mycket väl tar intryck och är beredd att driva denna fråga.
Min avsikt med den här debatten är att ta reda på i vilken utsträckning detta stämmer i den fortsatta beredningen. Det är nämligen en ganska kraftig kritik som UNHCR riktat mot detta asylprocedurdirektiv: "Vid denna kritiska fas i EU-harmoniseringen är flera avgörande internationella skyddsregler i fara att allvarligt undermineras.
Direktivet inskränks till att utgöra en sammanställning av icke bindande regler som överensstämmer med existerande eller planerad praxis i EU:s medlemsstater, även sådana som på det mest allvarliga sätt står i strid med internationella skyddsregler." När det gäller detta direktiv skulle jag på tre punkter i dag vilja få besked från ministern. Den första gäller när ett land ska betraktas som säkert tredjeland.
Är det en tillräcklig garanti för att man inte avvisar till ett tredjeland som inte är ett säkert asylland? Den andra punkten gäller det förenklade asylförfarandet vid gränsen. Också här riktar UNHCR, tillsammans med flera andra organisationer som är väl insatta i frågan, tung och väsentlig kritik.
UNHCR säger nämligen - återigen på engelska: "No minimum principles and guarantees appear to apply in certain cases and access to the asylum procedure may be denied altogether. This risks being at variance with international and human rights law and principles and should, in UNHCRs view, be deleted."
Frågan är om migrationsministern är beredd att i de fortsatta förhandlingarna se till att direktivet uppfyller den internationella rätten i enlighet med UNHCR:s uppfattning, och i vilken utsträckning ministern, exempelvis via veto, är beredd att agera för detta. Den tredje punkten gäller rätten att kvarstanna i landet under prövningen av ett överklagande. Ja, en sådan regel finns, och det var ett misstag från vår sida att skriva som vi gjorde.
Samtidigt kan man mycket väl lyssna på Amnestys kritik i detta fall: "Amnesty International recalls that the exceptions allowing Member States to implement deportation orders without waiting for the court's ruling constitute a violation of international law and standards ." På tre punkter framförs mycket allvarlig kritik - från Amnesty och från UNHCR.
Är ministern beredd, och i vilken utsträckning, att använda de maktmedel som Sverige trots allt har i de här sammanhangen för att ändra detta direktiv?
Kalle Larsson (V):
Först har jag en kort kommentar om Europakonventionen. Skulle den gälla skulle det till och med vara svårt att avvisa flyktingar tillbaka till Sverige från andra EU-stater. Enligt vår uppfattning använder Sverige i praktiken inte FN:s flyktingkonvention som grund för asyl eftersom 1,3 %, tror jag, av dem som söker asyl får det på flyktingkonventionens grund. Men det är möjligen en annan debatt än dagens.
Jag uppskattar den nya ton som nu framträder när det gäller förenklat asylförfarande vid gränsen. Det var inte riktigt den som gavs uttryck för i det ursprungliga svaret. Där pekade ministern snarare på att även dessa förfaranden är noggrant reglerade med miniprinciper och garantier. Då låter det snarare som om man i Sverige är ganska nöjd med det här förfarandet. Nu förstår jag att det inte är så.
Då kvarstår min fråga som jag ställer för tredje gången: Är Sverige berett att använda veto för att stoppa direktivet när det gäller detta? Vi är ju överens om att den här direktivdelen inte är i överensstämmelse med vad vi skulle vilja se. Låt mig sedan gå över till frågan om golv och harmonisering. Nej, det är inte längre frågan om bara golv.
Det är snarare frågan om att man nu för första gången bestämmer sig för att införa tvingande regler för säkert första asylland. Det är det kvalitativt nya i det här förslaget.
Jag citerar en sista gång, också denna gång på engelska, vad Steve Peers, University of Essex, säger i Statewatch: "Moreover, with its decision to require Member States to lower their standards as regards asylum law, the JHA Council has crosseds the Rubicon.
The Council is no longer solely setting minimum standards for protection, which already runs the risk of a competitive 'race to the bottom' by Member States reducing levels of protection in order to deter claims. Now it is at least partly in the business of forcing them to lower standards, setting a low ceiling for protection rather than a low floor." Det är det som är det kvalitativt nya i den diskussion vi nu för.
Man tvingar medlemsstater till sämre villkor än vad man själva önskar.
Kalle Larsson (V):
Som seden är vill jag gärna tacka för det svar som jag har erhållit. Jag tror att vi talar ungefär samma språk. Det vi har här på bordet är en fråga som kan uppfattas som en lokal fråga: Hur ska man lokalt kunna få tillgång till miljöområden, grönområden och strövområden, men som samtidigt är nära knutna till möjligheten att uppfylla miljömålen?
Därför blir det lätt en fråga om att man kan uppfattas som en person som ser till sina egna intressen på ett lokalt plan. Jag är själv bosatt i Rinkeby och ska nu flytta till Kista. Men om man inte kan agera utifrån sin egen lokala plattform för att nå de nationella miljömålen kommer det att bli svårt att uppnå dem. Det är den frågan vi nu har att röra oss med. Låt mig påminna om en sak.
Enligt de miljömål som ligger under En god bebyggd miljö finns exempelvis detta mål: Senast år 2010 ska fysisk planering och samhällsbyggande grundas på program och strategier för att grön- och vattenområden i tätorter och tätortsnära områden ska bevaras och utvecklas, och andelen hårdgjord yta ska inte ökas.
Det vi nu talar om, den utbyggnad som nu föreslås, innebär enligt beräkningar att 31 hektar grönområden i ett mycket känsligt område ska tas i anspråk för vägbygge, för den nya dragningen av denna motorväg. Den här marken tas från Järva friluftsområde, och det är ett område som används oerhört mycket av de boende i dessa områden. Av den anledningen ser jag svårigheter med att uppfylla den delen av miljömålen.
Även om det är en liten byggsten är det en viktig byggsten. Alla de lokala förutsättningarna bygger vidare för att miljömålen ska kunna uppnås. Jag ska citera från samma ställe igen: "Antalet människor som utsätts för trafikbullerstörningar överstigande de riktvärden som riksdagen ställt sig bakom för buller i bostäder ska ha minskat med 5 procent till år 2010 jämfört med år 1998."
Enligt beräkningarna för den väg vi nu talar om, en breddning av E 18 i ytläge med överdäckningar, kommer man att uppfatta bullernivåerna som dubbelt så höga som tidigare. Om beräkningarna stämmer betyder det att det är i rakt motsatt riktning mot det som miljömålen anger.
Det är någonstans här som det uppstår en kollision mellan det som är den konkreta verkligheten, de beslut som har fattats och som nu prövas och den vägbyggnad som föreslås, och de miljömål som vi båda, alla, är angelägna om att uppnå. Då måste man välja väg. Vad är det den här gången som är viktigast?
I det här fallet menar Vänsterpartiet och en stor majoritet av de lokala remissinstanserna att det är oerhört angeläget att man får tillgång till dessa grönområden, gärna i större utsträckning än tidigare, genom en hel tunnelbyggnation förbi områdena. Vi tror att det innebär en bättre lokal miljö och dessutom att vi har lättare att uppnå miljömålen.
Dessutom finns möjligheten, trots allt, att just bredda vägen. Det är inte det som kommer att hindras. Det innebär att en aning mer pengar behöver sättas in i projektet. Det är vi medvetna om. Men på lång sikt, även på medellång sikt, tror vi att det är någonting som man relativt enkelt kan få tillbaka i livskvalitet men också i besparingar när det gäller miljöförstöring.
Kalle Larsson (V):
Jag har nu haft ganska många flyktingpolitiska debatter, och det är ett känt mönster att så snart man börjar närma sig frågor av verklig tyngd, av verklig problematisk ställning för migrationsministern, oavsett dennas namn, säger hon att det ändå alltid i slutändan görs en individuell bedömning, och eftersom så är förhållandet kan man, som också sägs i det skriftliga svar som avgetts här i dag, inte uttala sig om det enskilda fallet.
Egentligen har hon väldigt svårt att säga någonting alls om det som det frågas om. Men de frågor jag ställde handlade varken om enskilda fall eller om att man alltid skulle göra precis samma förändring i praxis, utan det som jag sade var att man i dag har gjort en förändring i praxis grundat på att det tidigare inte fanns en rättsapparat men att det nu skulle vara en skillnad; därav förändringen. Det hörde jag tydligt statsrådet säga. Därav också min frågeställning.
Kan du nu svara på frågan vad det är för fungerande statsapparat som finns i dag och som gör att man har anledning att ändra den praxis som man tidigare har angivit? Eftersom jag gissar att jag har ett par minuters talartid kvar tar jag chansen att också uttala uppskattning att Joe Frans kommit in i debatten. Jag tror att det är många som behöver bry sig om den här typen av frågor. Det ger oss också anledning att konstatera att socialdemokrater ibland talar något olika.
Jag skulle därför vilja läsa upp ett par citat som jag skrev ned när Joe Frans och jag talade på en manifestation på Mynttorget här utanför, anordnad av Somaliska Riksförbundet den 30 april på eftermiddagen. Då sade Abebe Hailu, som är socialdemokrat och ordförande i Rinkeby stadsdelsnämnd: Flyktingpolitiken ska inte vara konjunkturberoende. Vi kräver att somalierna ska få stanna.
Jag instämmer i det citatet. Abder Isac Arbem, som var riksdagskandidat 2002 för Socialdemokraterna och vilkens tillgångar, om jag minns rätt, frystes av den socialdemokratiska regeringen på order från USA, sade: Jag skäms över svensk asylpolitik när Migrationsverket vill utvisa somalier.
Joe Frans själv sade på torget här utanför den 30 april: Vi ska göra vad vi kan för att ändra Migrationsverkets praxis så att somalier får stanna. Och nu vill jag fråga migrationsministern: Varför är svaret så annorlunda från riksdagens talarstol från din sida än vad det är från de socialdemokrater som talar till sina somaliska landsmän?
Kalle Larsson (V):
Migrationsministern behöver inte försöka förklara någonting för mig när det gäller situationen. Jag känner den nog så väl som migrationsministern själv gör. Dessutom är jag relativt väl insatt i svensk flyktinglagstiftning och den praxis som utvecklas. Det är riktigt uppfattat att den kritik som jag nu riktar mot statsrådet är att man faktiskt har gjort en förändring i praxis utan att detta motsvaras av någon förändring i den verkliga situationen i Somalia.
Det är det som är min invändning, och såvitt jag förstår delas den av Somaliska Riksförbundet i det citat som jag läste upp. Den delas dessutom, åtminstone enligt de uttalanden som jag har läst, av Utrikesdepartementet. I detta avseende delas den bilden också av UNHCR. Någon dramatisk förändring av läget i Somalia som föranleder att man nu frivilligt kan återvända utan några större bekymmer har faktiskt inte ägt rum.
Det är vidare trots allt intressant att migrationsministern även i sitt näst sista anförande använder formuleringen att det inte har funnits någon statsapparat. Men finns det i dag någon statsapparat? Har Utrikesdepartementet fel när det säger att det inte finns ett nationellt rättssystem?
Min bedömning är att man har rätt i den iakttagelsen, och många somalier här i landet kan vittna om att detta stämmer med den bild som de själva har från släktingar och andra i hemlandet. Det finns inget nationellt rättssystem i Somalia i dag och ingen fungerande statsapparat. Det har därvidlag inte skett någon förändring. Det finns därför inte heller någon anledning att göra denna generella förändring av möjligheterna att utvisa människor, frivilligt eller med tvång, tillbaka till Somalia. Det är min invändning.
Jag tycker ändå att det är betecknande och värt att avslutningsvis nämna till kammarens protokoll att skillnaderna mellan vad socialdemokrater säger på torgen och vid besök hos landsmän och vad man i officiella ordalag säger här i riksdagens kammare trots allt är ganska ansenliga.