KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Nej, Sverige är inte jag. Däremot är Sverige alla vi som bor i Sverige och som skapar vårt samhälle gemensamt. Så är det. Jag är fantastiskt stolt över det land som vi har byggt upp och som länge har präglats av socialdemokratiska värderingar. Som jag nämnde tidigare har socialdemokratin styrt i ungefär 75 av de 100 år som vi haft demokrati.
Det har gjort att Sverige i dag är ett av världens mest jämställda länder och även ett land där vi inte heller ryggar för att lyfta på mattorna och se vad som finns under. Sverige är ett land som inriktar sig på att se om det finns sexuellt förtryck och våld mot kvinnor och hur det ser ut.
Lagen ska aldrig göra halt vid hemmets tröskel - det är en grundläggande progressiv socialdemokratisk värdering som vi har haft under alla år. Det är det arvet jag är stolt över: det progressiva Sverige, det framåtinriktade Sverige, det Sverige som ser till att utveckla lagstiftningen bland annat när det gäller mäns våld mot kvinnor, vilket jag har haft förmånen att få vara med och göra under de här åren. Jag ställde en fråga om vårdnadsbidraget eftersom jag ville se hur Tobias Andersson skulle svara.
Han svarade naturligtvis inte utan försökte raljera och låtsas som att han inte riktigt förstod. Grejen är att om man går tillbaka till en gammal konservativ ordning där kvinnor inte har möjlighet att förvärvsarbeta kommer de inte att kunna bryta sig ur sina destruktiva relationer. De kommer att vara kvar i de här äktenskapen, ofta under förtryck och våld, både sexuellt och annat.
Det var det som var min poäng, men jag fick inget svar. Jag måste utgå från att om Tobias Andersson och Pontus Andersson får makten och möjligheten här i riksdagen kommer de att driva fram ett sådant vårdnadsbidrag. Det tror jag vore förödande, både för jämställdheten totalt sett i landet och för frågan om mäns våld mot kvinnor.
Morgan Johansson (S):
De extra pengarna är ju på marginalen. Detta är bara politik, ett politiskt spel som ni ägnar er åt. Den större delen av polisens mångmiljardbudget går ju till löner. Om ni lägger till ytterligare några miljoner spelar faktiskt inte så stor roll. Ni kan ha en interpellationsdebatt här och säga: Nu satsar vi på detta. Och så går ni ut och skriver era inlägg på Facebook och Instagram på det temat.
Vad jag pekar på är att om samhället ska fungera, med lönebildning för alla grupper, måste vi hålla på de grundläggande principerna, nämligen att det är fackliga organisationer tillsammans med arbetsgivare som bestämmer över lönebildningen. Detta ska inte föras över till politiken. Då kommer vi nämligen snabbt att få kompensationskrav från alla andra grupper - med all rätt, skulle jag vilja säga.
De kommer att säga: Varför ska vi inte satsa extra på undersköterskorna, sjuksköterskorna, läkarna, de försvarsanställda och så vidare? Det där leder faktiskt fel och rycker sönder lönebildningsmodellen. Jag är stolt över allt det vi har gjort under dessa år, som har lett till att vi nu har fler poliser, fler polisanställda och fler i utbildning än någonsin. De har mer pengar än någonsin tidigare. Och det är fler som söker sig till polisyrket och färre som hoppar av.
Jag tänker verka för och fortsätta jobba för bra arbetsvillkor för alla som jobbar i hela rättsväsendet och hela Polismyndigheten. Lönebildning och sådant är naturligtvis en del av detta, men jag tänker också se till att politiken håller armlängds avstånd just när det gäller lönefrågorna. Det är nämligen en modell som har tjänat det svenska samhället väldigt väl, och den tänker jag hålla på.
Morgan Johansson (S):
Tobias Andersson har frågat mig vilka åtgärder som jag och regeringen avser att vidta för att väga upp för det uteblivna nationella avhopparprogrammet. Regeringens arbete mot brottsligheten och otryggheten i samhället sker på flera fronter samtidigt. Utbyggnaden av Polismyndigheten fortsätter, och 2021 fanns fler poliser i landet än något tidigare år. De brottsbekämpande myndigheterna har fått, och kommer att få fler, nya och effektiva verktyg.
En lång rad straffrättsliga åtgärder har vidtagits, och fler är på gång. För att bryta nyrekryteringen till de kriminella gängen och förhindra att fler barn och unga involveras i kriminalitet måste samhället även bedriva ett brett och utvecklat förebyggande arbete. Det handlar om insatser vars resultat inte alltid kan ses omedelbart men som är avgörande för utvecklingen på sikt. Regeringen fortsätter därför att förstärka det brottsförebyggande arbetet i landet. En viktig del i det brottsförebyggande arbetet är att förhindra återfall i brott.
Inte minst behöver samhället ge stöd till de individer som vill lämna kriminaliteten bakom sig och behöver hjälp för att kunna genomföra det. Polismyndigheten, Kriminalvården, Statens institutionsstyrelse och Socialstyrelsen fick därför, inom ramen för regeringens 34-punktsprogram mot gängkriminaliteten, i uppdrag att föreslå hur stödet till avhoppare kan förbättras. Myndigheterna redovisade uppdraget den 1 mars 2021 och konstaterar, liksom regeringen, att många av insatserna till avhoppare finns i den kommunala verktygslådan.
Det kan handla om boende, arbete, utbildning eller hjälp med missbruk och psykisk ohälsa. I de fall en hotbild finns mot individen har givetvis även Polismyndigheten en central roll. Utifrån de behov som beskrivs i redovisningen har regeringen gett myndigheterna ett konkret uppdrag om att vidta åtgärder för att förstärka och utveckla arbetet med stöd till avhoppare i landet. Inte minst handlar det om att förbättra stödet till den lokala nivån, där de flesta stödinsatserna i praktiken sker.
För att myndigheterna snabbt ska komma igång med uppdraget ska en utredare inledningsvis stötta och koordinera deras arbete. Det är alltså inte tal om någon utebliven satsning på avhoppare. Tvärtom tas nu nästa steg för att fler individer ska få möjlighet att lämna kriminella gäng och andra destruktiva miljöer. Varje person som lämnar kriminaliteten bakom sig är en vinst för samhället.
Morgan Johansson (S):
Nej, jag skryter inte om Malmö. I Skåne säger vi: Vi skryter inte. Vi säger bara som det är. Så är det också. Jag varken skryter eller svartmålar någonting. Jag kan bara konstatera att vi i Malmö har haft en väldigt positiv utveckling när det gäller skjutningar och sprängningar de senaste åren. Vi kan gå tillbaka till 2016 och 2017.
Då lyftes Malmö ofta fram, inte minst av Sverigedemokrater, som ett varnande exempel. Sedan dess har skjutningarna minskat med två tredjedelar. Jag bor i Skåne och känner till hur man har jobbat både hos polisen och i kommunen i Malmö. Jag känner till det sedan många år tillbaka. Därför vet jag vilka insatser man har gjort.
Det handlar om repressiva insatser, om att se till att komma åt de mest brottsaktiva individerna, men också om de förebyggande insatserna, satsningar för att försöka bryta nyrekryteringen till de kriminella gängen. Jag ser också andra positiva exempel i landet. Södertälje är ett sådant exempel. De hade jättestora problem för bara tio år sedan. Jag lyfter fram detta för att peka på att man faktiskt kan vända en utveckling. Innebär det att detta en gång för alla är gjort?
Nej, det kan mycket väl vara så att vi får ett bakslag i Malmö eller i Södertälje eller i någon annan kommun. Det vågar jag inte sia om. Det krävs förstås långsiktighet och uthållighet. Men jag tycker att det är värt att peka på att om man jobbar tillsammans, stat och kommun, med att förebygga och bekämpa brott kan man faktiskt nå resultat. Vi fortsätter jobbet med avhopparverksamheten. Det är ett pågående arbete. Vi har gett särskilda uppdrag till de fyra myndigheterna.
Vi har utsett en särskild samordnare, Stefan Strömberg. Vi har pengar avsatta för detta - 75 miljoner. Den rapport som lämnas till mig i maj av utredaren kommer att bilda ett underlag för hur vi ska gå vidare. Vi ser fram emot att kunna jobba vidare med detta precis på det sätt som vi sa, med den inriktning som var i 34-punktsprogrammet.
Morgan Johansson (S):
har frågat mig om jag avser att skrida till verket när det gäller att få på plats snabba bodelningsprocesser där det inte blir möjligt för den ena parten att förhala och förhindra att bodelning ska ske. Hon har också frågat mig om jag avser att genomföra en förändring av lagstiftning som ställer krav på aktiv bodelningsprocess med en skarp tidsgräns för när en bodelning ska vara klar så att den beslutas före valet 2022. År 2020 var det drygt 25 000 skilsmässor. I de flesta fall kan makarna i samförstånd komma överens om en bodelning.
Under året gjordes cirka 1 100 ansökningar om att en domstol skulle utse en bodelningsförrättare, och 259 förrättade bodelningar klandrades till domstol. Det är alltså förhållandevis få skilsmässor som leder till att en bodelningsförrättare måste utses eller till att det blir en tvist i domstol. Det är viktigt att komma ihåg att det finns regler till skydd för en ekonomiskt svagare make under en bodelning.
Den som inte har möjlighet att betala kostnaderna för en bodelning kan ansöka om ett inledande stöd i form av en ersättningsgaranti till bodelningsförrättaren. Vidare kan en domstol besluta att den ena maken ska ha kvarsittanderätt i den tidigare gemensamma bostaden eller att en makes egendom ska sättas under särskild förvaltning för att förhindra att maken gömmer undan egendom. En make som inte medverkar vid bodelningen kan föreläggas vite när det gäller att lämna uppgifter om sina tillgångar och skulder.
Maken kan även vitesföreläggas att under ed och straffansvar bekräfta uppgifterna i en bouppteckning. Om en make inte kommer till ett bodelningssammanträde som maken kallats till hindrar inte frånvaron att bodelningen ändå genomförs. Om en make genom vårdslöshet eller försummelse orsakat ökade kostnader kan bodelningsförrättaren besluta att maken ska svara för en större andel av kostnaderna. Det är bekymmersamt att det förekommer att den ena maken tillåts förhala bodelningen.
Lagen ställer krav på makarna och ger bodelningsförrättaren flera rättsliga verktyg för att driva bodelningen framåt. Det är angeläget att verktygen också kommer till användning när det finns förutsättningar för det. Jag avser att följa frågan och utesluter inte att överväga om det finns åtgärder som kan vidtas för att bidra till att utdragna bodelningar kan genomföras snabbare.
Morgan Johansson (S):
Reglerna är sådana att du redan i dag kan begära att det ska dömas ut ett vite till den som inte vill redovisa sina tillgångar. Det är den möjligheten som man i så fall bör titta på: Kan den möjligheten användas mer? Jag tycker inte att man ska gå in i en diskussion där man säger att vi lämnar över frågan till tingsrätten när det inte finns någon utredning.
Frågan är i så fall hur vi ser till att bodelaren i ökad utsträckning går till domstol och begär att det ska dömas ut ett vite. Den möjligheten finns som sagt, och de aktuella exempel som jag pekade på ligger mellan 5 000 och 60 000 kronor. Jag kan gärna titta vidare på om det finns någonting man kan göra för att se till att fler sådana viten utdöms.
Jag tror däremot inte på någon skarp tidsgräns för när outredda ärenden ska gå till tingsrätten för utredning. Låt oss gärna fortsätta att ha en dialog kring detta och se om vi kan hitta någonting som vi kan göra för att skärpa det här verktyget ytterligare. Det utesluter jag inte alls.
Jag vill återigen säga att det bidrag som kan utgå för de första fem timmarna är till för att man ska kunna starta en sådan process. Om man inte har pengar för att kunna starta processen ställer alltså samhället upp med den inledande kostnaden, som ligger på kanske 7 000-8 000 kronor. Det tycker jag är ett ganska bra system så att man i alla fall kan komma igång. Sedan ska kostnaderna tas av boet som sådant.
Låt mig som sagt gärna titta vidare på om det finns möjligheter för att se till att fler viten döms ut. Den frågan tar jag gärna tillbaka till departementet.
Morgan Johansson (S):
Då finns det kanske en del skruvar att skruva på och en del verktyg som man kan använda sig av. I den här debatten har jag öppnat för att göra just det i så fall, för även jag ser ju själva problemet som det kan vara med de långa, utdragna processerna. Jag tar som sagt gärna med mig frågan tillbaka till departementet och ser vad vi kan göra. Sedan kommer vi säkert att få fortsätta att ha en dialog om detta.
Jag instämmer i att det kan vara ett problem för många som fastnar i den här situationen, så låt oss därför gå vidare i konstruktiv anda och se om vi kan hitta någonting som vi kan göra på den punkten.
Morgan Johansson (S):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att de personer som har ont uppsåt inte ska kunna begå brott mot huvudmän genom att åta sig uppdrag som gode män och förvaltare för dem. Ann-Charlotte Hammar Johnsson har även frågat mig om det kommer att komma lagförslag i denna fråga innan valet 2022. En viktig del i det svenska välfärdssamhället är att de personer som på grund av till exempel sjukdom inte kan sköta sina angelägenheter får hjälp med detta. I detta syfte ställer många människor över hela landet upp som gode män och förvaltare.
Det förekommer tyvärr att en ställföreträdare missköter sitt uppdrag. Samhället har ett ansvar för att förebygga misskötsel och för att agera kraftfullt när så ändå sker. Det är därför angeläget att ordningen med ställföreträdarskap och tillsynen över den fungerar på ett tillfredsställande sätt. På regeringens uppdrag har Ställföreträdarutredningen förra året lämnat flera intressanta förslag. Det handlar bland annat om obligatorisk utbildning och bättre stöd för ställföreträdare samt förbättrad tillsyn på området.
Utredningen föreslår dessutom en lagstadgad skyldighet för överförmyndaren att anmäla till åklagare om en god man eller förvaltare misstänks ha begått brott mot sin huvudman. Regeringen tar arbetet med att förbättra regelverket om ställföreträdarskap på största allvar. Utredningens betänkande är omfattande, och ett stort antal remissinstanser har lämnat synpunkter på de många olika förslagen. Samtliga förslag behöver därför nu analyseras noga. Därefter kommer regeringen att ta ställning till vilka förändringar i lagstiftningen som bör genomföras.
Morgan Johansson (S):
Generellt sett gör gode män och andra ställföreträdare ett fantastiskt och bra arbete för att hjälpa människor i utsatta situationer. Det finns många tusentals människor i Sverige som inte skulle klara sig utan en god man eller ställföreträdare som hjälper till.
Som i all annan mänsklig verksamhet kan det mycket väl uppkomma situationer när olämpliga individer, helt enkelt olämpliga människor, tar på sig uppdragen - söker sig i viss mån till dem. I värsta fall utnyttjar de dessa situationer. De stjäl, förskingrar och beter sig illa mot huvudmannen.
Då gäller det att det finns en stark tillsyn. Den som ska vara god man ska vara lämplig för uppdraget. Bovar ska inte vara gode män, utan det ska vara människor som är lämpliga för uppdraget, känner för uppdraget och som besjälas av att hjälpa en människa i en utsatt situation.
För några år sedan avslöjades, inte minst genom ett inslag i SVT, ett antal exempel på där gode män hade förskingrat, stulit och utnyttjat sin ställning i förhållande till huvudmannen. Jag kom mycket väl ihåg när detta avslöjades, och jag blev förstås intervjuad i de sammanhangen.
Jag agerade också på det sättet att jag kallade samman de sju länsstyrelser i Sverige som har det övergripande tillsynsansvaret för godmanssystemet. Vi gav dessa länsstyrelser ett särskilt uppdrag att förstärka sin tillsyn. Det gjorde vi 2016. Jag påstår att sedan dess har tillsynen av systemet ökat och förstärkts. Därutöver tillsatte vi den utredning som Ann-Charlotte Hammar Johnsson tog upp och som förra året lämnade sitt betänkande.
Man har sett över hela systemet med utgångspunkt i hur systemet kan stärkas och bli bättre. Man har levererat ett stort antal förslag dels om ytterligare förbättrad tillsyn, en ny myndighet, dels om att förstärka överförmyndarverksamheten och dels om en lagstadgad skyldighet att anmäla misstänkta brott.
Det kan tyckas vara en självklarhet för en överförmyndare att om det finns misstanke om brott anmäla till åklagare - precis som allt annat. Det finns vidare förslag om hårdare krav på redovisning och granskning av gode män samt mer obligatorisk utbildning. I vissa särskilda fall ska det finnas anställda ställföreträdare för särskilt stora och svåra situationer. Sedan finns förslag om ett nationellt register över gode män och ställföreträdare.
Det finns ett antal förslag i betänkandet, som tillkom på regeringens uppdrag. Detta är förenat med stora kostnader. För kommunerna är den beräknade kostnaden ungefär 200 miljoner kronor per år över tid. När det gäller statens kostnader beräknas kostnaden till 30 miljoner kronor per år. Nu kom betänkandet förra året.
Utredningen menade att förändringarna i bästa fall kan genomföras från 2023. Inga pengar fanns avsatta för 2022 eftersom utredningen var ute på remiss. Vi kommer inte att hinna lägga fram något förslag före valet, utan det här får bli en reform för nästa mandatperiod.
Men med utredningsbetänkandet finns ett bra och gediget underlag att gå vidare med, och vi återkommer till riksdagen när det finns en finansiering på plats och när beredningen av lagförslagen är färdig.
Morgan Johansson (S):
När dessa frågor kom upp 2016 agerade vi redan då. Precis som Ann-Charlotte Hammar Johnsson säger stämmer det att utöver exempel på oseriösa gode män var det en extrem situation när det gäller tillgången på gode män. Det var den stora migrationskrisen 2015 när 35 000 ensamkommande barn kom hit.
Det ställde mycket höga krav på systemet. De allra flesta som gick in som gode män gjorde det inte för att sko sig, ärligt talat, utan de allra flesta gjorde det för att hjälpa människor i en utsatt situation.
Sedan kan det finnas olämpliga människor som söker sig till verksamheterna just för att de vill försöka skinna sina huvudmän - men de är undantag. Det spelar ändå en mindre roll eftersom det måste finnas en tillsyn som gör att det går att komma åt dem. Men vi ska inte sätta bilden av att var och varannan som ställer upp för sin medmänniska är oseriös.
Min bild är att de allra flesta är seriösa, jobbar hårt och hjälper utsatta människor i svåra situationer. Hur som helst! När det kom upp ett antal exempel på dessa problem agerade vi. Vi kallade samman länsstyrelserna, vi gav särskilda uppdrag till länsstyrelserna och vi tillsatte översynen för att ta fram förslag som skulle kunna förbättra systemet. Där finns nu ett stort antal förslag som vi arbetar med.
När kan vi då komma till riksdagen med detta? Låt mig säga så här: I början av nästa mandatperiod bör vi kunna klara av det. Vi måste som sagt också ordna själva finansieringen. Det är 200 miljoner kronor till kommunerna. Det är ytterligare 30 miljoner om vi ska gå vidare med de statliga förslagen. Då gäller det att vi har det på plats. Det här blir alltså en reform för den kommande mandatperioden, men jag kan säga att vi bör försöka göra detta i början av den.
Morgan Johansson (S):
Det kan också bli den sittande regeringen som gör det efter valet 2022. Det är inte helt omöjligt att det blir så. Nu har vi som sagt ett gediget underlag som vi kan gå vidare med. Jag ska inte låsa mig vid några av detaljerna, men jag ser som sagt detta som en uppgift i början av nästa mandatperiod för att reformera också den här delen.
Det stämmer som Ann-Charlotte Hammar Johnsson sa att i situationen vi hade 2015 och 2016 var det ett antal gode män som tog på sig väldigt många uppdrag, vilket man ofta inte kunde se därför att det inte finns något nationellt register. Ett nationellt register hade underlättat möjligheten att ha koll på hur många uppdrag någon har. Man kan ha uppdrag i många olika kommuner, och det finns liksom ingen samordning alls av det. Sedan har ju olika uppdrag olika tyngd.
En del är svårare än andra. Det är svårt att dra en skarp gräns och säga att man inte får ha fler än så här många uppdrag. Det beror helt och hållet på vad det är för typ av problem som huvudmannen har. Men ett nationellt register skulle i varje fall underlätta tillsynen. Frågan om vi ska ha en egen myndighet är ett förslag i utredningen. Den frågan får vi också återkomma till. Men beskedet till Ann-Charlotte Hammar Johnsson i dag är att vi avser att arbeta väldigt aktivt med detta.
Jag ser det här som en reform för början av nästa mandatperiod.
Morgan Johansson (S):
Jordbrukspolitiken får Alexandra Anstrell ta med jordbruksministern. De bredare frågorna är faktiskt inte mitt ansvarsområde. Däremot är mitt ansvarsområde att fortsätta att bygga upp det civila försvaret. Där finns nu mer pengar till vårt förfogande än någonsin tidigare, och det är inte på initiativ av Moderaterna. Tvärtom är det på initiativ av den regering som har suttit i sju och ett halvt år.
Det är vi som har drivit fram den stora satsningen på det militära försvaret och den stora satsningen på det civila försvaret. Det fanns en tid när Fredrik Reinfeldt sa att försvaret var ett särintresse. Den tiden är förbi, och nu ser vi inte på frågan på det sättet. Vi bygger upp både det militära försvaret och det civila försvaret på ett sätt som Sverige inte har sett på många decennier.
Men det tar tid att göra eftersom det finns mycket att göra. Jag pekade på en punkt i fråga om läkemedlen. Moderaterna trodde i något slags nyliberal anda att marknaden skulle lösa den frågan i en krissituation. Om det är något vi har sett att marknaden inte kan lösa är det just den typen av situationer i kris. Se på vaccinfrågan under de senaste åren.
Det går inte att förlita sig på marknadens aktörer, utan det måste finnas en stark politisk styrning och aktivitet. Så var det: När Moderaterna sålde ut apoteken och privatiserade området avskaffade man också beredskapsregleringen som fanns tidigare. Därmed stod vi under många år helt nakna i en kris.
Nu tar vi tag i dessa frågor i särskilda utvärderingar och utredningar, och vi kommer att lägga fram ytterligare förslag för att stärka de frågorna. Stödet från de 4,2 miljarderna ska vara fullt utbyggt 2025. Men redan sedan förra året, och i år, går pengar ut i en trappa där vi ökar stödet efter hand.
Det handlar om livsmedelsberedskap, läkemedelsberedskap, drivmedel, hälso- och sjukvård, energi och telekommunikationer. Vi går en brandsyn i folkhemmet och tittar på var sårbarheterna ligger. Vad är det vi måste titta på speciellt om vi hamnar i en kris?
Det kan till exempel gälla leveranskedjor och vilken typ av produkter som är särskilt utsatta om det inte längre är möjligt att importera till Sverige. Det är ett stort analysarbete som måste göras. Vi har satt av drygt 4 miljarder. Hälso- och sjukvården kommer att tillföras ungefär 1 miljard för detta, livsmedels- och dricksvattendelen en halv miljard och energisektorn 200 miljoner kronor.
Sedan finns ytterligare resurser inom respektive områdes statliga pengar. Ovanpå detta finns den särskilda utredning som vi har tillsatt med Birgitta Böhlin som utredare, tidigare generaldirektör för Försvarets materielverk. Hon ska gå igenom och se över hur den statliga styrningen ska se ut, om det behövs en särskild samordningsfunktion och hur den ska se ut samt hur detta ska finansieras långsiktigt.
Det betänkandet redovisas nästa år. Vi sitter inte och väntar på att jobba utan pengarna går ut nu, myndigheterna arbetar som de ska med de pengar de har fått och Sveriges beredskap stärks successivt på dessa områden.