Runar Filper (SD):
Vi i Sverigedemokraterna står självfallet bakom alla våra yrkanden. För tids vinning, som det heter, yrkar jag dock bifall endast till vår reservation 3, Tider för jakt. En stor stötesten för en fungerande rovdjursförvaltning är EU:s art- och habitatdirektiv, som tillkom 1992.
Därefter har en hel del hänt, men skyddet för rovdjur är detsamma trots att exempelvis vargen numera inte anses vara hotad. Vargstammen är att anse som livskraftig i dag, men EU:s art- och habitatdirektiv kräver fortfarande att vargen har ett strikt skydd. Sveriges vargsituation har inte förbättrats sedan 2013, då den nya rovdjurspolitiken slogs fast.
Stammens storlek och koncentration har gått i motsatt riktning trots att en majoritet i riksdagen vill minska stammen. Bilagorna i art- och habitatdirektivet måste därför få en ökad flexibilitet så att rådande fakta, lokal hänsyn och forskning får större betydelse i beslutsunderlaget.
Direktivets bilagor behöver vara mer anpassade till naturens, viltets och dagens verklighet. Det skulle kunna innebära att vargen flyttas från ett strikt skydd i bilagorna till att bli en förvaltningsbar art. Med den flytten skulle vargstammen utan problematik kunna förvaltas genom jakt när vargens status i EU ändras från strikt skyddad till förvaltningsbar.
Jakt och viltförvaltning är en viktig fråga för många människor i stora delar av landet och bör inte hanteras av en stor statlig myndighet med många andra ansvarsområden. Därför föreligger starka skäl för att överföra detta ansvar från Naturvårdsverket till en renodlad myndighet för jakt- och viltfrågor.
Detta skulle tillföra en landsbygdsförankring med potential att skapa underlag för en bättre dialog med regionala myndigheter, jägarorganisationer, mark- och djurägare och landsbygdsbor i övrigt. Det faktum att sprickan håller på att vidgas mellan stad och landsbygd gör att Sverigedemokraterna vill verka för en myndighetsutövning som håller ihop Sverige.
Vi ser en ny jaktmyndighet som en del i denna strategi. Det finns ju redan ett tillkännagivande från riksdagen - från 2015, tror jag - om att det ska inrättas en egen viltmyndighet, så denna fråga är i allra högsta grad levande. Riksdagsbeslut ska såklart följas. En svensk jaktlag med 35 år på nacken behöver förnyelse och modernisering. Den behöver ses över.
Vad detta sedan leder till får översynen ge svar på. Det behövs en översyn av jaktlagstiftningen i syfte att lägga fram en jaktlag med bestämmelser som är aktuella för dagens verklighet. Viltförhållandena har ju förändrats sedan jaktlagen tillkom.
Viltet orsakar stora ekonomiska skador, vilket visar att lagstiftningen kanske behöver ses över och förändras i vissa hänseenden. Fru talman! I vissa områden i västra Svealand och framför allt södra Norrland är koncentrationen av varg mycket hög. Vargstammen i vissa områden behöver förvaltas mer aktivt.
Fler och fler revir etableras också längre söderut.
Sverigedemokraterna har länge ansett att vargens referensvärde för en gynnsam bevarandestatus ska vara i enlighet med den nedre gränsen för minsta livskraftiga population - eller för gynnsam bevarandestatus, som det heter - i propositionen En hållbar rovdjurspolitik , vilket är 170 vargar, innan licensjakt kan komma på tal.
Vi sa det i debatterna redan 2014, strax efter att denna proposition hade vunnit gehör här i riksdagen - jag tror att det var i november eller december 2013. Sverigedemokraterna är heller inte främmande för att sänka nivån ytterligare, men då ska det ske genom ett riksdagsbeslut. Vi har ju i dagsläget ett riksdagsbeslut som vi borde förhålla oss till.
Naturvårdsverket frångick som bekant det beslut som togs av riksdagen 2013 om ett intervall för vargarna på 170-270 individer som gynnsam bevarandestatus. Man åberopade ny forskning, som myndigheten själv hade beställt, och utifrån detta höjdes referensvärdet för gynnsam bevarandestatus till 300 vargar.
Vi är som sagt kritiska till att detta riksdagsbeslut inte följs, men då ska vi själva inte lägga oss under det av riksdagen fastställda intervallet innan ett nytt beslut är taget.
Riksdagsbeslutet 2013 om en hållbar rovdjurspolitik, inklusive det nämnda intervallet för gynnsam bevarandestatus för varg, grundades också på omfattande forskning en gång i tiden - 2012 tror jag att det var - av det skandinaviska vargprojektet Skandulv, som kom fram till att minsta livskraftiga population för varg i hela Skandinavien var 100 individer.
Jägareförbundet vill utifrån detta ha en så liten vargstam som möjligt - maximalt 150 individer. Då kommer man in på maxnivå, vilket vi tycker skulle kunna vara fördelaktigt för att ha kontroll både nedåt och uppåt och få en mer förutsägbar förvaltning från år till år. Enligt oss skulle den övre gräns som riksdagen har beslutat om kunna fungera alldeles utmärkt som ett tak.
En nedre gräns skulle förslagsvis vara 170 och en övre gräns 270 individer. Om inventeringen skulle finna att beståndet ligger nära taket finns ett utrymme för jakt. Om inventeringen däremot finner att antalet vargar är närmare golvet än taket bör det kanske inte utlysas någon jakt, om inte för stora koncentrationer skapar lokala bekymmer och problem.
Skulle stammen ha nått en numerär över taket ska Naturvårdsverket besluta om jakt ned mot mitten av intervallet; det är vad vi har föreslagit. I dagsläget - förra vinterns inventering räknade till 395 vargar - skulle utrymmet för denna vinters vargjakt ha kunnat landa på 175 vargar, enligt vårt förslag.
Jag säger inte att det ska vara så många, men det har i alla fall funnits en sådan marginal. Vi är som sagt inte främmande för att sänka nivån ytterligare, i linje med Jägareförbundets resonemang. De har byggt sin slutsats på tidigare forskningsresultat om minsta livskraftiga population. I dag pratar man enbart om minsta antal och gynnsam bevarandestatus men inte om största antal för vargstammen.
En vargstam utan tak tycker vi är en obegränsad vargstam som skapar en ändlös debatt med onödiga konfliktytor. Den skadar dessutom förtroendet för svensk jakt och viltvård. För att nå en jämnare fördelning av vargstammen över landet tycker vi också att regeringen bör utreda möjligheten att bestämma länsvisa maximinivåer.
Visar vinterns inventering att taket överskrids inom länet skulle länsstyrelsen kunna fatta beslut om vargjakt oberoende av antalet individer i resten av landet. Detta skulle medverka till att man kommer till rätta med stora koncentrationer av varg lokalt och regionalt. Björnstammen får heller inte växa sig för stor. Flera konflikter med dödlig utgång för människor har blivit resultatet av att vi börjar få en alltför stor björnstam.
Det var över hundra år sedan en björnattack ledde till dödlig utgång när två tragiska attacker skedde i Jämtland och i Lappland; jag tror att det var 2004 i Lappland och 2007 i Jämtland. Vidare har ett flertal svåra tillbud skett med allvarliga skador som följd. Detta sker vart och vartannat år.
Därför ser vi att avskjutningen kanske bör ökas i de län som uppbär störst koncentration av björn och att stammens storlek samtidigt kanske bör minskas successivt.
Svenska Jägareförbundet har alltsedan 1938 haft det allmänna uppdraget att sköta delar av jakten och viltvården i Sverige - ända till januari 2021, då regeringen beslutade att vissa delar av uppdraget ska upphandlas i fortsättningen.
Förbundet har ovärderlig kompetens, hög trovärdighet och starka band med jägarkåren, vilket gör att jakt- och viltvårdsuppdragets betydelse för jakt och viltvård i Sverige inte kan överskattas. Vi ser det därför som olyckligt att Naturvårdsverket kan ta undan en del av medlen i fonden för att kunna dela ut till andra organisationer.
Sverigedemokraterna anser att jägarnas jaktkortsavgift ska fortsätta att oavkortat gå in i Viltvårdsfonden och sedan kunna delas ut till olika former av verksamhet.
Vi vill återinföra det allmänna uppdraget som det var organiserat tidigare, före 2021, för att säkerställa fortsatt effektiv jakt och viltvård i Sverige.