Kristina Nilsson (S):
Vi ska nu debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 12, Skogspolitik , ett betänkande som kanske är något mindre yvigt än det tidigare debatterade betänkandet. Den välfärd vi har i Sverige har till stor del byggts upp av den svenska skogen. Skogen är fortfarande basen i svensk sysselsättning, särskilt i regioner där andra arbeten kan vara svårare att få, till exempel i min egen region Västernorrland. Skogen ska räcka till mycket och till många.
Därför är många djupt engagerade i vad som händer i skogen. Jag har under de senaste månaderna haft förmånen att träffa enskilda skogsägare, representanter för stora skogsbolag, Naturskyddsföreningen, jägare, ornitologer, företagare i turistbranschen, företrädare för friluftslivet och många andra.
Det är spännande att möta det stora engagemang som finns, men det är också svårt då man har väldigt skilda uppfattningar om tillståndet i skogen i dag och hur det borde vara i framtiden. Det är bra att många är engagerade och bidrar med sin specifika syn på dessa viktiga frågor. Man kan konstatera att skogen ger oss oändligt mycket.
Förutom de traditionella produkter man tänker på som massa och papper får vi gröna bränslen, kläder, mat, möjlighet till upplevelser och rekreation. I framtiden kommer säkerligen nya spännande gröna produkter att utvecklas från vår skogsråvara. Jag tillbringar själv mycket tid i skogen och tycker att det är ett fantastiskt värdefullt sätt att koppla av och ladda batterierna.
Grunden för skogspolitiken som bedrevs fram till regeringsskiftet 2006, och som beslutades av en enig riksdag 1993, bygger på principen om omsorg om kommande generationer. Skogen ska nyttjas och vårdas på ett sådant sätt att vi alla, våra barn, barnbarn och barnbarnsbarn får ta del av alla nyttigheter. I riksdagsbeslutet gavs skogsägarna ett övergripande ansvar.
De ska, praktiskt och ekonomiskt, ansvara för skogsbruket i kombination med att de får ökad frihet i hanteringen av sin egen skogstillgång. I många fall fungerar detta alldeles utmärkt, men tyvärr inte alltid. Vi har i dag två jämställda mål i lagstiftningen, miljömålet och produktionsmålet. Avvägningen mellan dessa båda mål har mycket stor betydelse.
Vi menar att regeringen äventyrar denna balans. Regeringen behöver i högre grad prioritera skötsel av skogen. Skogsvårdande insatser som till exempel röjning, gallring och återplantering måste öka. Om detta inte sker riskerar vi att få en sämre tillväxt och på sikt sämre tillgång på vår dyrbara råvara.
De skogsägare som sköter detta alldeles exemplariskt anser själva i många fall att skogsvårdslagstiftningens krav är alltför uddlösa. Man ser att de som inte sköter sig kommer undan med det, och det kan väcka både irritation och frustration. Vi anser att ett system med någon form av sanktioner för de skogsägare som gravt missköter sina åtaganden bör övervägas.
Det är min uppfattning att ett sådant system skulle välkomnas av många av de seriösa och duktiga skogsägare som vi faktiskt har i det här landet. Skogsstyrelsens inventeringar har visat att ungefär en fjärdedel av avverkningarna i dag inte når upp till lagstiftningens nivå. Detta är naturligtvis inte acceptabelt.
Även om det i efterhand har blivit en diskussion om siffror, hur man mäter och hur man tolkar resultat är detta ändå en klar och tydlig signal om att något behöver göras. Vi anser att regelefterlevnaden måste bli bättre. Först och främst måste rådgivningen till skogsägare förbättras inför avverkningar för att minska miljöpåverkan. Detta kräver att Skogsstyrelsen i högre grad kan utföra fältbesök.
Vi anser också att det bör utredas om det kan vara lämpligt att fältbesök i samband med avverkningsanmälningar finansieras helt eller delvis via avgifter. Vi anser att det behövs åtgärder som stimulerar till ett mer miljövänligt skogsbruk och att delar av den produktiva skogsmarken ska skötas med särskild miljöhänsyn.
Här är det oerhört viktigt att det finns mer forskning om vilka åtgärder som är mest effektiva och ger bäst resultat. Intresset för det här området är stort bland många skogsägare, och det är glädjande. För mig är det självklart att det bör finnas valfrihet för skogsägare att själva välja skötselform så länge man håller sig inom lagens gränser.
Landsbygdsministern har i debatter hävdat att nuvarande lagstiftning inte är ett hinder för till exempel hyggesfria metoder. Jag delar inte den uppfattningen helt. Skogsstyrelsens rådgivning är också av stor betydelse när man överväger skötsel- och brukandeform. Skogsstyrelsens roll som expertmyndighet åt regeringen, rådgivare åt skogsnäringen och främjare av skogsvårdslagen bör fortsätta och utvecklas.
Vi ser en mycket viktig poäng i Skogsstyrelsens arbete som värderande tredje part mellan köpare och säljare. Det är också viktigt att de ges reella möjligheter att arbeta efter de skogspolitiska målen. Att de som arbetar praktiskt i skogsbruket är kunniga och välutbildade är naturligtvis en förutsättning för att skogen ska kunna skötas på ett optimalt sätt.
Det är inte roligt för enskilda skogsägare när till exempel ett röjningsuppdrag utförs på ett sådant sätt att man känner missnöje. Flera som jag har diskuterat med har påtalat svårigheten med att hitta personal med tillräcklig kunskap och utbildning. Detta är en stor utmaning för framtiden. Vi måste se till att det finns möjlighet att utbilda sig inom detta viktiga område och att det är attraktivt att arbeta i skogen.
Kunskapsnivån kan vara direkt avgörande för hur väl miljöhänsyn tas och naturvård utförs vid insatser i praktiken. Som en av världens största skogsnationer, den största inom EU, har vi naturligtvis ett särskilt stort ansvar att vara en internationell föregångare. Vi har en pedagogisk uppgift i arbetet för ett globalt långsiktigt hållbart skogsbruk.
Jag och många med mig är övertygade om att skogen kommer att spela en viktig roll i omställningen till ett grönt, hållbart samhälle och för att vända den negativa klimatutvecklingen. Det pågår till exempel ett intressant forskningsprojekt i en skog utanför Vänersborg där man mäter utbytet av växthusgaser i ett landskap. Det handlar alltså inte enbart om hur mycket växthusgaser som tas upp eller avges från själva skogen.
Det viktiga här är att få en bild av ett helt landskaps upptag och utsläpp. Även om växter och träd många gånger kan räknas som en kolsänka, som alltså tar upp mer koldioxid än de avger, blir det mer komplicerat om man räknar med hela landskapet och då framför allt våtmarker, vattendrag och sjöar. Det ska bli mycket intressant att följa detta projekt.
Vi behöver ständigt mer och ny kunskap för att kunna förstå naturen och nyttja våra resurser på ett hållbart sätt. Den biologiska mångfalden är nyckeln till ett ekosystem som klarar klimatförändringar. Ambitionen att skydda värdefull skog och biologisk mångfald har sänkts under den senaste mandatperioden. Regeringens strategi att låta Sveaskog byta till sig skog för skydd är inte tillräcklig.
Naturvårdsverket har räknat ut att bytesmarken inte räcker till för att nå de uppsatta målen. Kvaliteten på frivilliga avsättningar i skogen behöver granskas, och skogar med höga naturvärden behöver kartläggas. Detta viktiga arbete kan inte tillåtas att släpa efter. Herr talman! Den svenska skogen ska räcka till mycket och har stor miljömässig, social och ekonomisk potential.
Vi vill, som jag anfört tidigare, att den ska vara en resurs för många generationer framöver. Detta kräver en skogspolitik med engagemang men också mod att våga stå upp för ett hållbart brukande och bevarande av den biologiska mångfalden och mod att se till att våra två jämställda mål faktiskt blir jämställda i praktiken och i verkligheten. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 5.