Anders Hansson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret och gläds över de välförtjänta lovord som statsrådet ger till utgrävningarna i Uppåkra och alla inblandade aktörer. Först ska jag ge alla som lyssnar en bakgrundsbeskrivning av Uppåkra och var i tid och geografiskt de ska placera utgrävningarna.
I Staffanstorps kommun, mitt emellan Malmö och Lund i Skåne, och i den bördiga myllan kring Uppåkra kyrka vilar unika rester från en omfattande bebyggelse från järnåldern. De senaste årens arkeologiska undersökningar vid Uppåkra har visat att platsen kan anses vara Skandinaviens största, fyndrikaste och mest långvariga järnåldersbosättning. Området var bebott i över tusen år, från år 100 f.Kr.
till cirka år 1000 e.Kr., vilket är ett unikt tidsspann för bosättningar från den här tiden. Herr talman! Boplatsen täcker en 40 hektar stor yta, vilket motsvarar ca 25 fotbollsplaner.
Av denna area har endast 0,2 procent grävts ut, men antalet fynd som kommit fram under dessa ganska små utgrävningar uppgår till över 28 000, vilket påvisar platsens storhet. Fynden består av både bostäder och föremål och vittnar om att området på sin tid hade en stadsliknande bebyggelse med en komplex verksamhet och därmed utgjorde ett maktcentrum i över tusen år.
Platsen kan också sägas ha varit Lund före Lund, för den försvann från kartan ungefär år 1000 e.Kr. då Lund byggdes upp. Uppåkra drivs i dag av en stiftelse vars stiftare är Region Skåne, Staffanstorps kommun, Lunds kommun, Lunds stift, Uppåkra församling och Staffanstorpshus. Knutna till stiftelsen som vetenskapliga garanter är länsstyrelsen och Lunds universitet.
Det sistnämnda bedriver också forskning och utgrävningar i Uppåkra. Samtliga aktörer på olika nivåer genomför ett verkligt gott arbete och har ett engagemang som bör berömmas och uppmärksammas. Trots sin storhet har utgrävningsområdet Uppåkra enligt min mening fått ganska lite nationell och därmed statlig uppmärksamhet.
Så som varande Nordens bäst bevarade maktboplats från järnåldern borde platsen definitivt få större uppmärksamhet och betraktas som ett riksintresse i likhet med bland annat Birka och Gamla Uppsala. Herr talman! Nationell uppmärksamhet är naturligtvis mycket uppskattat, men till syvende och sist handlar det om tillräckligt ekonomiskt bistånd för bevarandet och vårdandet av vårt gemensamma kulturarv.
Vad kan Sverige göra för att kunskapen om vår historia inte ska förbli oberättad utan komma till allmänhetens kännedom? För att kunna bemöta frågan behöver vi dela upp den i två delar. Den ena berör den stiftelse som driver själva utgrävningsplatsen, tar emot besökare och visar allmänheten utgrävningsområdet och berättar om dess fantastiska historia. För att göra detta på bästa sätt krävs investeringar som stiftelsen knappast kan klara av själv utan statligt bistånd.
Min fråga är: Är statsrådet beredd att överväga ökade riktade satsningar för att fler ska kunna besöka platsen? Den andra delen berör Lunds universitet och Lunds historiska museum, som tillvaratar historiska fynd från bland annat Uppåkra och hela södra Sverige. Statsrådet uppger att Lunds historiska museum under 2015 får 2,9 miljoner i ersättning för omhändertagande av fynd, vilket vi är väldigt tacksamma för.
Men behovet beräknas uppgå till 9 miljoner, det vill säga det tredubbla. Nästa utmaning är att de 2,9 miljonerna till omhändertagande av fynden ska tas från Lunds universitets budget, som ligger under Utbildningsdepartementet. Bekymret är att det är ett kulturarv och att det borde ligga under Kulturdepartementet.