Patrik Björck (S):
Det konkreta resultatet av den här reformen är att 1 procent av de utförsäkrade har återvänt till sitt gamla arbete. Det är 3 procent som har ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden och 7 procent som har subventionerade anställningar. Övriga är kvar i arbetsmarknadspolitiska program. En del har lämnat utan att vi vet var de finns, och ett antal kommer över huvud taget aldrig in i den här arbetslivsintroduktionen. Det är fakta. Sjukförsäkringen har havererat.
Man kan inte sätta tidsgränser för sjukdom. Rapporterna duggar tätt om hur illa människor far i systemet. Vi kan notera att den oskälighetsregel som statsrådet nu vill införa har man redan provat. Läser man rapporten från Inspektionen för socialförsäkringen om hur den har fungerat när den har använts tidigare kan man se att den har använts i ett fall för att utvärdera de så kallade 180- och 365-dagarsreglerna.
Jag kan tänka mig att det kanske är en cancersjuk människa som slipper den förnedrande moderata sjukförsäkringspolitiken med statsrådets förslag till förändringar. För den människan är det så klart skillnaden mellan succé och fiasko. Det kan jag hålla med om. Men alla de andra tusentals människorna som statsrådet inte har några som helst svar till kommer att fortsätta att sväva i ovisshet.
Om de närmar sig tidsgränsen under året kommer de att kastas ut ur försäkringen eftersom statsrådet inte tycker att det här är en allvarlig fråga och en viktig fråga, och det är bara några få som drabbas. Om jag kommer ihåg rätt sade statsrådet vid presskonferensen att högst ett lite fåtal skulle kunna få åtnjuta de förändringar som man föreslår.
Det är grunden för interpellation. När vi har väntat och väntat på att regeringen på något vis skulle uppfatta att detta är ett stort samhällsproblem och att enskilda medborgare, som regeringen faktiskt har ansvar för, råkar väldigt illa ut kommer det här förslaget som inte innehåller någonting. Vi socialdemokrater vill ha en sjukförsäkring som grundas på arbetslinjen.
Vi vill att människor ska ges en faktisk möjlighet att komma tillbaka, men då måste man också satsa på rehabilitering och en aktiv arbetsmarknadspolitik så att de inte fastnar i långtidsarbetslöshet. Man måste också skapa en arbetsmarknad som är beredd att ge människor den här chansen att komma tillbaka. Sådana här administrativa tidsgränser för sjukdom kan inte fungera, och det är ingenting som vi har hittat på. Verkligheten talar emot det.
De fall som har funnits till beskådan och som har visat att det här inte fungerar finns där, och det kommer som sagt nya varje dag. De läkare som har att hantera detta är väldigt upprörda. Mer än 100 läkare skrev under en debattartikel på Svenska Dagbladets debattsida där de säger att en lag som förutsätter att tillfrisknande sker efter tidtabell inte är något annat än omänsklig.
Detta är vad läkarna, professionen, de som varje dag träffar de här människorna upplever. De upplever det här som omänskligt, och de framför det. Läkarförbundet har samma uppfattning. Enskilda försäkringstjänstemän är förtvivlade när de möter de här människorna som drabbas. Detta är en verklighet.
Möjligen kommer de här förändringarna, om de genomförs någon gång i framtiden, att rädda några få från den situation som många nu dagligen drabbas av. Tidigare när man införde den här oskälighetsbedömningen i 180- och 365-dagarsregeln användes den en gång. Om man fördubblar det räddar man kanske två cancersjuka människor från den moderata, omänskliga sjukförsäkringspolitiken.