Carl Bildt (M):
Låt mig först säga till Olle Thorell att jag tror att vi är eniga om att det som verkligen är viktigt är att vi får framsteg i FN-processen. Det är nämligen FN-processen som omfattar dem som faktiskt har stora mängder klustervapen och som har använt stora klustervapen. Det vi nu diskuterar är en process som omfattar vissa som har klustervapen, men huvudsakligen dem som inte har använt klustervapen.
Den kan ha sin betydelse i alla fall - jag ska inte underskatta det, och det är därför vi har anslutit oss - men det är de framsteg vi kan nå i FN-processen som är de verkligt avgörande. Den konvention vi har undertecknat och därmed är bundna av innehåller en lång rad olika artiklar. Man måste rätt nogsamt gå igenom vilka ändringar i olika författningar och regleringar detta leder till, och om det ska vara någon ordning i landet - och det ska det ju - måste man sedan remissbehandla det innan man kan återkomma till riksdagen.
Om jag ombeds ge en konkret tidsplan för detta är svaret att jag inte kan det. Till detta kommer frågan om en eventuell ersättning av bombkapsel 90. Jag har inte möjlighet att lämna denna information i kammaren. Jag tror att jag vid något tillfälle gav en uppskattning av ungefär hur många vapen det handlade om, men jag utgår ifrån att till exempel försvarsutskottets ledamöter har möjlighet att få den informationen.
De ligger i tryggt förvar, och vi har absolut ingen plan på att använda dem. Det handlar dock om ett vapensystem som är rätt avgörande för den kapacitet Gripensystemet har för vissa, för ögonblicket synnerligen osannolika, scenarier när det gäller angrepp mot vårt land. Det innebär att man måste ta fram - och det håller på att tas fram inom Försvarsmakten - hur man ska ersätta den kapaciteten, om man nu anser det nödvändigt.
Det måste vi rimligtvis också kunna redovisa framför allt för försvarsutskottets ledamöter, som möjligtvis anser att det om vi investerar miljarder i ett flygplanssystem är bra om vi också vet vad vi kan använda detta flygplanssystem till i den för ögonblicket synnerligen osannolika eventualiteten att vårt land skulle utsättas för angrepp. Vad gäller hur lång tid detta kan ta är det svårt att veta.
Som angetts har ungefär en fjärdedel av länderna nu ratificerat. Det kan ta lång tid för vissa länder. När det gäller Spanien kan jag inte det exemplet, men det kan handla om gammal artilleriammunition. I så fall är det relativt enkelt att göra. Jag såg en uppgift angående Tyskland. De har 440 000 bärare av olika slag med totalt 50 miljoner substridsdelar, och de har begärt och fått uppskov. Där kan det alltså röra sig om ett decennium eller liknande för att genomföra detta.
Så lång tid ska det inte behöva ta i det svenska fallet, men den möjlighet som finns i konventionen är att man om jag inte missminner mig har åtta år på sig från konventionens ikraftträdande för att genomföra destruktionen och då rimligtvis också de ersättningssystem vi måste komma in med. För att upprepa: FN-processen ska fortsätta, och vi fortsätter arbetet med ratificering.
Det sker dock på svenskt sätt, det vill säga med noggrannhet och så småningom remissbehandling. Vi tar reda på om och hur vi ska ersätta systemet, och jag utgår ifrån att en mer detaljerad redovisning av de saker som av någon anledning anses vara hemliga i detta ärende kan lämnas till försvarsutskottets ledamöter.