Jan Björklund (L):
Det finns inget som oroar mig så mycket som de sjunkande resultaten i den svenska skolan. Det är därför det har genomförts fler reformer än någonsin under de år som jag varit utbildningsminister. Vi får gå tillbaka till 1840-talets folkskolereform för att hitta motsvarande reformambitioner på skolområdet. Bakgrunden till reformerna är precis de problem som Gunilla Svantorp tar upp, att resultaten har sjunkit.
Nu säger Gunilla Svantorp att de sjunkit sedan 2006. Interpellanten har säkert särskilda skäl att peka ut 2006. Då kan jag berätta att de sjunkit oavbrutet sedan 90-talets början. De sjönk allra mest före 2006, men det lämnar vi därhän. Resultaten har sjunkit i 20 år.
Det är därför vi gör alla dessa stora reformer - ny skollag, ny lärarutbildning, nytt betygssystem, nya läroplaner, ny gymnasieskola, ny läroplan för förskolan, lärlingsutbildning, nationella prov i grundskolan upprepade gånger för att hålla koll på att eleverna utvecklas väl, reform om särskilt stöd, fler speciallärare och så vidare.
Vi gör en lång rad reformer för att höja resultaten och stärka likvärdigheten. Dessa reformer genomförs nu, precis som interpellanten sade. Första gången eleverna fick slutbetyg i årskurs 9 enligt det nya systemet var för ett par veckor sedan. Det är klart att det ännu inte har påverkat slutresultaten i svensk skola.
Man mäter slutresultat i skolan när eleverna går ut nian. Det är en registrering av resultaten. Det är så vi mäter gymnasiebehörighet; det var det Gunilla Svantorp gjorde. Om man nu reformerar hela den svenska grundskolan, som det tar nio år att gå igenom, tar det tid innan reformerna går att avläsa i form av ökad gymnasiebehörighet. Det tålamodet måste vi ha.
Samtidigt är min bedömning att de genomförda reformerna inte räcker. Det behövs ytterligare ett antal reformer. Vi behöver till exempel gå längre ned i åldrarna med betygen. Vi borde förstatliga skolan för ökad likvärdighet och lagstifta om en socioekonomisk resursfördelning. En lång rad reformer återstår alltså. Gunilla Svantorp talar om Nossebro. Jag har också studerat det exemplet.
Gunilla Svantorp talar om att vi borde ha respekt för lärarnas professionella frihet, för att i nästa andetag be mig peka med hela handen och säga att alla borde göra som Nossebro. Det är klart att det finns en rätt stor målkonflikt i detta. Att exakt identifiera när resultaten stiger eller sjunker och att exakt identifiera en viss orsak är med förlov sagt inte alltid enkelt. Det är ofta komplexa orsakssammanhang.
Om det vore så enkelt som att alla borde göra som Nossebro hade alla regeringar sagt det för länge sedan. Men så är det inte riktigt. Det vore dessutom verkligen att inskränka lärarens professionella frihet att gå in och styra exakt och rent av bestämma huruvida eleverna ska sitta inne i eller utanför klassrummet, som Gunilla Svantorp nämnde. Snacka om att detaljstyra pedagogiken! Det vill jag inte göra.
Finland har en helt annan modell för specialundervisning än Nossebro, och de är bäst i världen. Att det skulle vara så enkelt som att just Nossebros modell är vägen till frälsning för alla tror jag inte på. Det är mer komplext. Vi har gjort omfattande reformer, men vi behöver göra mer. Det Gunilla Svantorp och hennes parti har gjort under de här sju åren är att rösta nej till i stort sett alla reformer. Med er vid makten hade vi suttit kvar i den politik som skapade problemen.
Vi vidtar nu aktiva åtgärder för att komma ur problemen.