Roger Hedlund (SD):
Jag tackar så mycket för svaret från statsrådet. Vi diskuterar i dag ungas möjlighet att få tillgång till en bostad. Kollar vi på nuläget kan vi konstatera att Boverket har presenterat siffror på att det behöver byggas 640 000 nya bostäder under den närmaste tioårsperioden. Det innebär minst 64 000 om året, även om man skulle önska mer de första åren för att få någon form av balans på bostadsmarknaden.
Samtidigt ser vi att prognosen för antalet påbörjade bostäder 2021 är 42 500. Man är alltså inte ens i närheten av att nå upp till de mål som behöver nås för att få en balans på bostadsmarknaden. För i år, 2020, är prognosen att vi kommer att hamna på ungefär 48 000 påbörjade bostäder. Man ligger alltså långt efter möjligheten att komma i kapp på bostadsmarknaden.
De påbörjade bostäderna minskar med 9 procent under 2020 och med ytterligare 11 procent 2021. Samtidigt har vi sett att Hyresgästföreningens undersökning för 2019 visar att 27 procent av unga mellan 20 och 27 år bor hemma.
Det är en siffra som har ökat från 1997, då det var 15 procent som fortfarande bodde hemma hos sina föräldrar. Det är ett ofrivilligt boende, eftersom undersökningen samtidigt visar att 85 procent av de 238 000 unga hemmaboende vill flytta hemifrån. Det finns alltså ett stort intresse, självklart, av att få en egen bostad. Dock ser vi knappast några större reformer från regeringen för att möjliggöra detta för de unga.
Det här kan få stora konsekvenser. Man kanske blir tvungen att tacka nej till det jobb man blir erbjuden på en bostadsort dit man inte har möjlighet att flytta, eller till studier. I Bolunds svar som vi nu har fått är det investeringsstödet som ska vara någon form av räddning i den här situationen. Samtidigt vet vi att många av dessa bostäder förmodligen skulle byggas ändå. Det skulle alltså inte göra någon skillnad.
Vi pratar om 6 000 bostäder per år de senaste sex åren på grund av investeringsstödet. Det är inget som kan rädda den situation vi ser på bostadsmarknaden, där antalet bostäder som påbörjas inte motsvarar behovet. I svaret hänvisas också till en utredning som kommer först om ett år och som kanske kan ge svar på vissa frågor.
Fram till dess är det dock ett år, och den utredningen har också fått i direktiv att inte komma med några kostnadsdrivande förslag. Då funderar man ju på hur mycket som egentligen kan bli konstruktivt i en sådan utredning. Vi kan också konstatera att det andra amorteringskravet har slagit väldigt hårt mot de unga som kanske vill köpa sin bostad.
Framför allt har det gjort att de här människorna får en väldigt svag ställning på bostadsmarknaden. Man pratar om att stärka den finansiella stabiliteten i samhället, men samtidigt måste man också titta på vad alternativet blir. I dag lägger regeringen flera miljarder på ett investeringsstöd som samtidigt blir en belastning för staten. Var är det då man egentligen lägger den finansiella stabiliteten?
Man har i alla fall inte möjliggjort för fler unga att få en egen bostad, och det är det jag efterfrågar i min interpellation. Vad är egentligen svaret? De här 6 000 bostäderna som skulle byggas ändå, enligt min mening, är inte svaret på hur fler unga ska få möjlighet till en bostad.