Johan Hultberg (M):
Det är alldeles riktigt att CCS-tekniken dras med stora utmaningar. Den största utmaningen är kostnaden - helt enkelt bristen på en fungerande marknadsmodell för att möjliggöra att gå från försöks- och demoanläggningar till fullskaliga anläggningar som lagrar stora volymer.
Men denna teknik kommer inte att få ett genombrott av sig själv, utan det krävs att vi vidtar åtgärder, gör forskningsinvesteringar och samarbetar internationellt. En av de viktigaste poängerna med min interpellation och det jag lyfter upp där är just att kostnaderna är stora och att vi därför måste söka samarbeten. Vi hade en diskussion om miljöorganisationer alldeles nyss och vilka metoder de använder sig av.
Jag brukar säga att den viktigaste miljöorganisation som vi har i Europa är EU. Vi behöver samarbeta där, och nu hoppas jag att EU:s investeringsfond, som finansieras med bland annat intäkter från utsläppshandelssystemet, kommer att mobilisera kapital för att möjliggöra satsningar på CCS. Ministern lyfte fram en del misslyckade försök.
De är kopplade både till en negativ opinion, som tyvärr har kommit kring CCS, och till att priserna inom utsläppshandelssystemet har sjunkit. Nu är de på väg upp, och detta kommer förhoppningsvis att göra saken något lättare. Norge är ett land som har tagit ledartröjan i utvecklingen av CCS, och detta är mycket kopplat till att de har goda lagringsmöjligheter i sina gamla gas- och oljefält.
Jag som moderat, som alltid värnar om skattebetalarnas pengar och tycker att klimatpolitiken också måste präglas av kostnadseffektivitet, anser att vi ska sträcka ut en hand till Norge och hitta bra partnerskap kring hur vi kan ta tekniken från försöksstadiet till fullskaliga anläggningar och, inte minst, hur vi kan skära ned kostnaderna och ta tekniksprång.
Det är jättepositivt att Energimyndigheten tillsammans med Gassnova nu har beviljat medel för den anläggning som man ska försöka utveckla i Lysekil, men vi kommer att behöva göra mer. Ministern sa i sitt svar att man redan har tillsatt en utredning. Detta är en fråga som jag har tjatat om i denna kammare och på andra sätt under många år. Jag var den röst som tydligast lyfte fram detta i Miljömålsberedningen.
Där lyfte vi fram att det behövs en nollutsläppsstrategi för industrin och att denna skulle inkludera CCS. Sedan har ingenting hänt. År efter år har gått, och regeringen har inte gjort något. Det är jättebra att utredningen nu har tillsats, men det brådskar. Vi behöver snabbt minska våra utsläpp. Industrins utsläpp är bland Sveriges största, och på längre sikt är detta en av de största internationella utmaningar vi har. Processutsläppen är svåra att få bort.
Det pågår ett fantastiskt spännande och vällovligt projekt inom stålindustrin: Hybrit. Där samverkar LKAB, SSAB och Vattenfall för att få bort kolet och i stället använda vätgas som produceras med vattenkraft. Därmed kan målet om en koldioxidneutral stålindustri nås.
Men exempelvis cementindustrin har inte alls samma möjligheter att bara byta energibärare, så CCS behövs. Jag ställer också andra frågor om hur man kan påskynda industrins omställning och tycker att det hade varit bra med ett avdrag för att skapa incitament för de industrier och företag som går före.
Det skulle kunna handla om att få avdrag för att göra investeringar och satsningar på CCS, men inte bara det, utan det kan också handla om det som ministern lyfte fram i form av energieffektiviseringar och annan teknikutveckling. Jag vädjar om att man ska titta på den möjligheten.