KBLab/rixvox huggingface dataset:
Angelika Bengtsson (SD):
Niclas Malmberg och jag står väldigt långt ifrån varandra ideologiskt sett. Våra satsningar i vår budget visar sig här. Riksteatern gör ett fantastiskt arbete. Där är det många kulturskapare som arbetar. Varför lyfter inte Niclas Malmberg fram detta? Det gör vi i vår budget.
Ideologi är en stor och viktig faktor i politiken. Det satsar vi på i vår politik. Vi vill värna vårt kulturarv och det som varit. Det är det ingen annan som är röst för. Just därför gör vi de satsningar som vi har i vår budget. Om vi gör ändringar till hösten får vi återkomma till det. Jag stannar där så länge.
Vi har fler replikskiften.
Angelika Bengtsson (SD):
Det Niclas Malmberg menar säger jag inte emot. Bara för att vi inför en klassikerlista betyder inte det att man inte kan få välja att läsa vilka böcker man vill. Niclas Malmberg tog upp exemplet med Harry Potter. Om man vill läsa Harry Potter tror jag inte att någon kommer att förbjuda det trots att vi har en klassikerlista.
En klassikerlista innebär att man väljer ut vissa ur ett historiskt perspektiv betydelsefulla böcker som det är av högsta prioritet att man kan läsa. Kanske är det en del av allmänbildningen, och kanske är det en del av vårt kulturarv. Kanske leder det också till en förståelse av hur historien har byggt upp dagens läsande och litteratur.
Om man vill ha en klassikerlista är det inget som säger att man inte även kan ha Harry Potter-böcker. Det tror och hoppas jag att Miljöpartiet förstår.
Angelika Bengtsson (SD):
I det här betänkandet har en av mina enskilda motioner behandlats, och jag tänkte prata lite om den. Bakgrunden till motionen har jag tänkt och grubblat på i många år. Jag gick på Kungliga Svenska Balettskolan, den klassiska linjen. Och vi elever pratade väldigt mycket om just den här motionen på rasterna och på kvällarna, helt enkelt när vi inte dansade.
Vi diskuterade rimligheten i att ha så många utbildningar som vi har i Sverige på området dans. Varje avgångsklass har minst 20-25 elever, och det är inte bara en klass i dans som går ut utan det är flera stycken. Hade vi tur skulle hälften av klasserna få anställning, och då räknade vi snällt när vi satt och grubblade.
Så här i efterhand kan vi konstatera att det var väldigt snällt räknat. Och så här ser det ut i de flesta klasser. Alla som väljer att gå en dansutbildning kommer inte att få en anställning efter sin examen. Så ser verkligheten ut i vårt land. Vi har olika utbildningar beroende på vilken form av dansare vi är.
Jag gick Kungliga Svenska Balettskolans klassiska linje, men det finns även en inom modern dans. Sedan har vi Balettakademin, som lyder under folkhögskolan och som har modern dans och även jazz och musikal. Danshögskolan har ett kandidatprogram inom modern dans. Kulturama utbildar dansare inom modern dans.
Dans- och musikalgymnasiet i Lund är i och för sig ett gymnasium, men de har en dans- och musikallinje. De som har gått där konkurrerar på samma sätt på auditions som de som har gått på folkhögskolan. Herr talman! Vad jag försöker få fram är att vi har väldigt många dansutbildningar i Sverige.
Årligen utbildas dansare till arbetslöshet, då det inte finns tillräckligt med anställningar för oss alla, och tyvärr är inte alla dansare öppna för att skola om sig. Många väljer dessutom att hoppa av sin utbildning just för att de inte ser någon framtid i yrket. Många väljer att gå ytterligare en utbildning trots att de redan har gått en.
De gör det för att de inte har fått en anställning, för att de inte har tillräckligt stark dansteknik och för att de inte ser något framtidshopp. Det är mycket tråkigt och beklagligt att vi utbildar dansare som inte kommer att arbeta som dansare.
Vi måste bygga en infrastruktur med trygga anställningar för dansare. Dessa satsningar gör Sverigedemokraterna. Jag vet hur jobbigt det är att inte ha en fast anställning.
Jag vet hur det är att gå från en tredagarsanställning till en treveckorsanställning och sedan bli tillfälligt arbetslös. Kanske får man ännu en veckas jobb innan man åter blir arbetslös och får frilansa under en månad. Så ser det ut för många.
I motionen föreslås att de dansutbildningar som finns kvalitetssäkras och att det även görs en översyn av dansutbildningarna.
Angelika Bengtsson (SD):
Frågan om upphovsrätt och immaterialrätt har alltid varit en aktuell fråga. Under den senaste tiden har jag dock märkt att frågan har dykt upp över ytan och att allt flera aktörer pratar om den, trots digitaliseringen. Och jag vill här betona framför allt ordet "trots", för någonstans har digitaliseringen ställt till det för lagstiftningen.
Lagen har inte hängt med, som så ofta när vi pratar om och behandlar olika former av digitaliseringen. Senast kunde vi höra debatten om filmpolitiken, som jag vet att ministern har varit delaktig i, med tanke på den illegala nedladdningen och Piracy. Herr talman!
Jag har några frågor till ministern: Hur avser man att följa upp lagen om upphovsrätt så att såväl privatpersoner som konstnärer, fotografer och alla andra aktörer inom branschen får en lösning som alla kan känna sig trygga med?
Då menar jag ekonomiskt, eftersom det är ett verk som synliggörs digitalt, oavsett om man tar del av konstverket på plats, om man ser det via Wikimedia eller om man söker på Google.
För en konstnär handlar det kanske främst om att synliggöra sitt verk, och i den digitaliserade världen görs det i dag främst och lättast via de exempel som Mikael Eskilandersson tog upp före mig. Hur säkerställer ministern att båda perspektiven tillgodoses, det vill säga att konstnären får den ersättning som man har rätt till?
Men även en privatperson ska kunna ta del av ett verk via den lagliga vägen.
Angelika Bengtsson (SD):
I den här frågan är det flera perspektiv man måste ta hänsyn till. Några av dem har vi nämnt tidigare här i dag. Som sagt behöver vi en upphovsrätt som både ger konstnärer rätt till ersättning och synliggör konstverken.
Kommer ministern att fortsätta arbetet med de departement som berörs, till exempel Kulturdepartementet, Justitiedepartementet och Näringsdepartementet? Kommer ministern att fortsätta behandla de här frågorna? När kan man tänka sig att få se något svar och någon utveckling? Det är precis det som behövs på det här området. Aktörerna har börjat prata om detta.
Det är som sagt en fråga som har kommit upp till ytan. Frågan är högst aktuell och har varit det i flera år. Men det känns som att det är nu som man på flera områden börjar ta tag i den på riktigt.
För upphovsmakarna behövs en lösning som alla känner sig trygga i. Som dansare och kulturskapare vet jag att en bildbank är ett sätt att tydliggöra min konstform. Jag vet att konstnärer också efterfrågar detta. Varför försvåra för dem att synliggöra sin konst, bli erkända som konstnärer och försöka försörja sig?
Det är det som det handlar om. Ju mer man synliggörs desto större chanser har man till försörjning i det långa loppet. Tack för en bra debatt! Jag hoppas på fortsatt och bra arbete från ministerns och departementets håll.
Angelika Bengtsson (SD):
Händelserna i Kungsträdgården har inte undgått någon. Polischefen Dan Eliasson, som tillsattes under alliansregeringen och som är chef för en statlig myndighet, anser att man inte bör upplysa svenska folket om övergreppen på flickor mitt under pågående festival - Europas största ungdomsfestival, för övrigt - eftersom det kan gynna ett visst politiskt parti.
Min fråga till demokratiministern är: Bör en statlig myndighet överväga beslut som kan gynna ett visst demokratiskt valt parti, det vill säga ta ställning trots att vi har representativ demokrati?
Angelika Bengtsson (SD):
Tack för svaret, demokratiministern! I gårdagens partiledardebatt tog min partiledare upp en fråga om vilken roll kulturen har, angående händelserna i Kungsträdgården. Oavsett hur mycket pengar regeringen satsar på integrationsåtgärder, jobb, idrott och folkbildning blir man inte per automatik svensk eller integrerad.
Min fråga är: Instämmer demokratiministern med statsministern om att kulturen inte spelar någon roll?
Angelika Bengtsson (SD):
I betänkandet Konstarter och kulturskaparnas villkor behandlar vi många motioner som man kanske inte i första hand trodde skulle hamna i detta block. Jag säger detta till er som lyssnar och kanske blir förvirrade. Förra året väckte vi en motion som blev ganska uppmärksammad. Motionen handlar om att vi vill knyta bibliotekens uppdrag närmare till medborgarna.
Det är ett principiellt ställningstagande, där vi vill att de skattefinansierade verksamheterna också ska gå till oss som är med och finansierar dem. Vi har samma principiella ställningstagande inom sjukvård och skola. Denna debatt hölls förra året, så jag tänker inte fördjupa mig i detta i dagens debatt. Jag ska kort kommentera vår andra reservation inom biblioteksområdet.
Den handlar om att bibliotek bör prioritera en samling av litteratur på svenska och på våra minoritetsspråk före böcker som är skrivna på andra språk. Argumenten är delvis desamma som jag tidigare nämnt, men biblioteken har även i uppdrag att värna vårt språk. Officiellt är det svenska och våra minoritetsspråk vi talar. Herr talman!
Nu ska jag tala om film. Den största propositionen innan ministern lade fram kulturarvspropositionen var den om filmen. Filmen var förra årets hetaste kulturpolitiska fråga och debatterades flitigt.
Många gånger har vi diskuterat och förklarat vår åsikt. Vår reservation handlar om finansiering, och det finns ett tillkännagivande. Vi begär en förutsättningslös utredning av en differentierad biografavgift för inhemsk film och utomeuropeisk film.
Det skulle ge den svenska filmen ett välbehövligt tillskott samtidigt som det ökar svensk films inhemska konkurrenskraft. Vi vill även att regeringen noggrannare utreder hur mervärdesskattehöjningen påverkar småortsbiograferna.
Sverigedemokraterna är hela Sveriges parti, och vi vill inte att småortsbiograferna ska bli drabbade av Stockholmspolitiken, som det verkar finns en förkärlek för. Ska vi ha en levande landsbygd måste det också finnas något att göra. Här fyller biograferna en viktig funktion, inte minst för ungdomar och familjer. Herr talman! Jag ställer mig frågan: Är mervärdesskattehöjningen verkligen den bästa vägen att gå.
Mitt svar är: Nej, det är det inte. Att regeringen varken ser detta eller lyssnar på majoriteten i riksdagen är beklagligt. Jag står här i dag för att åter påminna ministern och övriga partier om att vi inte tänker lägga oss ned och låta fattade beslut hamna i högen "vi-tar-det-senare". Ett beslut är fattat - se till att genomföra det nu! Herr talman!
Jag tänkte nämna något om vår höstbudget eftersom ett anslag där hamnar inom detta område. Vi höjer Operans anslag med 9,8 miljoner till den renovering som maskineriet behöver. Vi gör denna höjning för att behovet finns och för att vi inte vill att de ska låna pengar.
Jag står givetvis bakom alla våra reservationer men yrkar bifall till reservation 12.
Angelika Bengtsson (SD):
Innan en film visas på bioduken är det en lång process. Man ska hitta på en berättelse, utveckla den och skriva ned den. Därefter ska man hitta producenter och regissörer, casta skådespelare med mera. Därefter följer klippning och redigering och numera den frivilliga åldersklassificeringen.
Därefter ska filmen marknadsföras innan vi kan gå till en biosalong och förhoppningsvis se en fantastisk film. Som pragmatiskt mittenparti väljer vi att vid varje politiskt förslag se just förslaget och inte vilket parti som ligger bakom förslaget. Så även i detta fall.
Regeringen har kommit med en proposition som vi kommer att ställa oss bakom, då förslaget innebär en del förenklingar av föråldrad byråkrati men också ett principiellt ställningstagande till föräldraansvaret. Propositionen innehåller tre delar, herr talman. Del ett handlar om avgiftsfri åldersklassificering av film. År 2011 avskaffade man den så kallade vuxencensuren.
Det betyder att alla filmer inte granskas innan de visas på duk förutom filmer som riktar sig till barn under femton år. Det är Statens medieråd som gör granskningen, som vi hört i tidigare inlägg.
De filmer som inte granskas får per automatik en gräns från femton år även om en granskning inte hade visat på farligt eller olämpligt innehåll för yngre barn. Vi delar även uppfattningen att kostnaden rimligtvis bör ligga under den filmpolitiska budgeten. Del två handlar om att kravet på tillståndskort tas bort.
Innan filmcensuren, den så kallade vuxencensuren, avskaffades infördes tillståndskort. Tillståndskort behöver biograferna för varje film som intyg på att det är tillåtet att visa just den filmen i händelse av att biografen besöks för tillsyn. Med tanke på dagens digitala värld är tillståndskort meningslösa.
Informationen att en film får visas på biograf kan man ta del av på enklare sätt, till exempel digitalt. Det är dessutom mer kostnadseffektivt. Den tredje och sista delen handlar om att ledsagarregeln utvidgas.
Den delen hade vi flera långa diskussioner om, och den tog det längst tid att fatta beslut om eftersom frågan blir en principiell ståndpunkt samtidigt som man diskuterar statens pekpinneroll. Så här har vi resonerat. I de flesta familjer känner föräldrarna bäst sina barn.
Givetvis finns det undantagsfall, men att föra en diskussion utifrån individnivå i den här frågan är inte rättvist. Här delar vi regeringens uppfattning om målsmannens eller vårdnadshavarens huvudansvar för vilken film eller information ett barn ska tillåtas se i vuxens sällskap. Att göra tre nivåer på åldersklassificeringen anser vi är bra.
Det blir lättare för förälder eller myndig ansvarig att välja lämpligast film för barn i en viss ålder. Vi vill ju att biograferna ska ha publik, och vi vill se många filmer. Då måste vi göra det lättare för barn att se rätt anpassade filmer. Herr talman! Vi ställer oss bakom regeringens proposition och yrkar avslag på samtliga reservationer.
Angelika Bengtsson (SD):
Tack, Cecilia Magnusson, för frågorna! Jag tyckte att Ida Karkiainen svarade bra på de frågor hon fick och som också jag har fått - det är som sagt samma frågor. Vi börjar med självregleringen. Hur ska den se ut? Jag tycker att Cecilia Magnusson kan utveckla det ännu mer, för i den reservation vi har läst tyckte vi att det var för otydligt och inte konkret preciserat hur det ska se ut.
Jag ska ställa en fråga tillbaka. Man vill att Statens medieråd ska få ett nytt uppdrag. Det är något jag har fastnat för, för det är väldigt märkligt. Man vill att Statens medieråd ska bli expertmyndighet och ha stöd från den senaste forskningen.
Men hur går det ihop med att ni drar ned bidraget till Statens medieråd? Ska forskarna arbeta för ännu lägre löner än de har i dag? Eller hur ska det se ut? Och hur ska Statens medieråd göra med tanke på att de har tillräckligt att göra i dag? De går nästan på knäna, och så ska ni dra ned deras bidrag. Hur går det ihop?
Angelika Bengtsson (SD):
Det är en lång process att gå från utredning till majoritet här i riksdagen - det tror jag att även ledamoten vet. I detta fall tyckte vi att regeringen hade ett bättre förslag; så är det att vara ett mittenparti. Vi tar, precis som jag nämnde i mitt anförande, ställning till varje förslag som ligger, oavsett vilket parti som ligger bakom förslaget.
I dag tycker vi att regeringen har ett bättre förslag, även om det kan ta emot att säga det. Jag tycker att man från skolans och föräldrarnas håll ska stärka barnen från så tidig ålder som möjligt så att de kan ta ansvar och välja vilka filmer de ska se och vilken information de processar.
Vi tycker till syvende och sist att det är föräldraansvaret som gäller. Föräldrarna har ett ansvar för vilka filmer och vilken information barn tar del av. Det är så vi har resonerat och det vi har kommit fram till när det gäller denna proposition och våra svar.
Angelika Bengtsson (SD):
Jag har verkligen stor respekt för att man sätter barnen i centrum. Många av våra politiska förslag går också ut på det. Men vi tycker att Statens medieråd här får ett helhetsansvar för klassificering av filmer utifrån tre nivåer, som jag nämnde i mitt anförande.
En film som är oerhört våldsam kommer förmodligen inte att få en åldersgräns på femton år, utan den bör förmodligen ses av äldre. Här tycker vi också, som jag nämnt i tidigare replikskiften, att föräldraansvaret är starkare.
Det är föräldrarna som bör se till att barn går och ser rätt filmer. Men vi kan ställa frågan så här: Vi har en familj med två barn, ett som är sex år och ett som är tio år. Ska inte de få gå och se på samma film? Hur ska det gå, i så fall?
Med denna förenkling och utvidgning tror jag att det också blir lättare för familjer att gå och se samma filmer. Jag stannar där så länge.
Angelika Bengtsson (SD):
Så är det att vara ett mittenparti - man tar ställning till de förslag som ligger. Just i det här förslaget tycker vi att regeringen har det bästa resonerandet. Jag har också läst vad Barnombudsmannen har sagt. Jag har till och med markerat det i mina papper här. Vi har resonerat om detta i gruppen.
Som jag har nämnt tog det lång tid, och just när det gällde ledsagarregelns utvidgning fastnade vi i en debatt. Vi kom dock fram till att det som sägs i propositionen är det bästa för filmen i dag. Man sätter ett föräldraansvar.
Jag kan inte nog poängtera att barnen i tidig ålder ska lära sig ta hand om källkritik och bli starka, framför allt genom skolan. Men om vi via filmen också kan lära dem det är det ju fantastiskt. Sedan får vi se hur det går med det här förslaget.
Visar det sig att det blir kaotiskt och hemskt och att alla elvaåringar hamnar i någon form av chocktillstånd för att de ser för många våldsfilmer får man ta ställning till det igen. Men just här och nu och i dag står vi fast vid vårt beslut att stödja regeringens proposition.
Angelika Bengtsson (SD):
Vår ingångsvinkel är, som jag och Aron Emilsson har nämnt, en avgift som utformas som begravningsavgiften. Med vår reservation tydliggör vi detta. Men vi är också pragmatiska, precis som jag har tagit upp i kommittén och som det också står i reservationen. Kommer vi åtta partier överens om en bättre lösning kommer vi att ställa oss bakom den. Med vår reservation vill vi bara tydliggöra att detta är vår ingångsvinkel.
När det gäller budgetposten har vi också en budget som vi röstar på i första hand, och den är finansierad, så jag kan bara hänvisa till den.
Angelika Bengtsson (SD):
Vår reservation 2 handlar om att man inte ska hamna i samma läge som i Polen eller Ungern, för det är skräckexempel. Dit ska vi absolut inte gå. Det har vi varit väldigt tydliga med, även om man vill missuppfatta oss. Samarbete med de nordiska länderna handlar om man har likartade värderingar. Vi vill ha utbyte av kunskap.
Om man inte ställer sig bakom utbyte av kunskap, ja, då kanske man ska se över sina åsikter och vad man faktiskt tycker och tänker. De positiva effekterna av den kunskap som gör att man stärker public service och där man känner tillit till public service och till det som rapporteras måste vi i de nordiska länderna ta lärdom av. Det är det som reservation 2 handlar om.
Jag kan bara beklaga att de övriga sju partierna inte ställer sig bakom detta med kunskapsutbyte, det som är otroligt viktigt i dag när vi pratar om fake news och news avoiders. Det är oerhört viktigt att man har en oberoende nyhetskälla att gå till och förlita sig på.
Återigen: För att inte hamna i samma situation som i skräckexemplen Polen och Ungern behöver vi kunskapsutbyten. När det gäller vår budget och de faktiska kostnaderna är detta en del av det som kommittén ska komma fram till.
Jag har stor tillit till att den ska komma fram till en finansiering som grundar sig på de faktiska kostnaderna.
Angelika Bengtsson (SD):
I måndags överlämnades Medieutredningen. En hel bransch har med förväntan och entusiasm läst förslagen och även följt den debatt som varit och som fortfarande pågår. Kultur- och demokratiministern! Hur ställer sig ministern, ur ett yttrandefrihetsperspektiv, till förslagen om att ha kriterier som bygger på godtycke för att få stöd till sina publikationer?
Hur säkerställer vi att det inte blir branschgruppen, mediestödsnämndens vänner, som får stöd och att man stänger ute nya och alternativa aktörer för att undvika konkurrens? Och hur säkerställer vi att mediestödsnämnden inte utestänger vissa åsikter att få utrymme i det politiska samtalet genom snedvinklad bidragsgivning?
Angelika Bengtsson (SD):
Jag tackar ministern för svaren och välkomnar att hon vill ha en bred politisk överenskommelse. Det förtjänar branschen verkligen. Men vilka förslag från utredningen tror ministern att vi initialt kan förvänta oss kommer att bli politiska förslag från regeringen?
Och vilka förslag tror ministern kommer att bli goda verktyg för att säkerställa en bredare åsiktsmångfald i en allt snävare åsiktskorridor och i ett polariserat debattklimat?
Angelika Bengtsson (SD):
Även min fråga handlar om programmet Kalla fakta . Återigen har vi sett islams syn på jämställdhet och jämlikhet, och äntligen har islam visat sin rätta sida. Flickor vid en muslimsk friskola sätts längst bak i en buss som transporterar dem mellan boende och skola. Varför?
Jo, för att de är just tjejer, och för att religionen inte riktigt tror på jämställdhet - inte på den jämställdhet som alla vi andra försöker att arbeta med. Återigen uppdagas det att den antidemokratiska delen av islam inte respekterar allas lika värde och att man kränker kvinnor på grund av deras kön. Vad kommer regeringen att göra med de statsbidrag som denna friskola får?
Vilka sanktioner kan vi vänta oss att få se mot den här skolan? Och när ska regeringen förstå att en del av religionen islam inte lever upp till det långtgående arbete som gjorts på jämlikhetsområdet?
Angelika Bengtsson (SD):
Sedan vi kom in i riksdagen har vi försökt att uppmärksamma den här problematiken. Försök inte att säga att ni inte har hört detta förut, för det har både ni och allianspartierna gjort. Tendenserna har vi sett i tidigare granskningar, så detta kan inte vara någon nyhet - det är ingen nyhet! Vi har motionerat om att antidemokratiska föreningar inte ska få några statsfinansierade bidrag.
Så jag frågar än en gång: Vad kommer regeringen att göra åt denna friskola och åt sådana antidemokratiska föreningar?
Angelika Bengtsson (SD):
Min fråga gäller samma ämne. Jag anser att man som kulturminister har ett uppdrag att lyfta fram vår svenska kultur, och i detta fall våra svenska kulturarv, när man är på internationella och nationella uppdrag. Några exempel - det nämndes en del tidigare - är luciatåg, fika, ålafiske med mera.
Det är just de kulturarv som riskerar att försvinna som man bör gradera för att de inte ska försvinna. I stället fastnar man i en rekommendation som är helt obegriplig för vettigt folk utanför departementets väggar. Min fråga är: Varför väljer ministern att inte nominera svenska kulturarv till Unescos listor över immateriellt kulturarv?
Angelika Bengtsson (SD):
Återigen visar ministern en stor okunskap. Det finns listor som allmänheten har gjort, och det finns en expertis. Varför använder man inte dem? Om man låter tiden gå kommer vårt kulturarv att försvinna. Just nu finns det många som står och faller samman. Jag frågar återigen: Varför vill ministern inte lyfta fram de kulturarv som vi har på Unescos lista? Känslan som man får är att vårt kulturarv inte är värt någonting, och det är oerhört tråkigt.
Angelika Bengtsson (SD):
Det är alltid lika spännande att höra Niclas Malmberg i debatterna om public service. Nu tar han återigen upp enskilda motioner. Som Niclas Malmberg vet har man som enskild riksdagsledamot möjlighet att driva frågor i riksdagen via det som kallas enskilda motioner.
Det behöver inte vara kopplat till partipolitik, och det är det inte heller i de exempel som Niclas Malmberg tar upp i sitt anförande. Jag ställer mig frågan: Varför är det bara oss sverigedemokrater som Niclas Malmberg hackar på när det gäller enskilda motioner om public services styrning och så vidare?
Vi har till exempel enskilda motioner från två moderater, där motionärerna anför att regeringen bör påbörja en översyn av hela public service. En annan moderat säger att public services ekonomi bör ses över med målet att halvera kostnaden. Varför tar inte Niclas Malmberg upp detta i sitt anförande?
Vi har också en centerpartist som vill sälja ut public service-bolagen helt. Varför tar inte Niclas Malmberg upp dessa exempel i sitt anförande?