KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det var en märklig ände på debatten från Berit Högmans sida - jag trodde att det var idrottsrörelsens självständighet och möjligheter vi skulle diskutera, inte i vilken mån man, om jag tolkar Berit Högman rätt, vill förbjuda friskolor eller på olika sätt begränsa fria aktörer på arbetsmarknaden. Det stämmer i så fall inte särskilt väl med den uppfattning som bland annat Ylva Johansson i Berit Högmans parti har. Det får vi dock återkomma till; det finns många som är intresserade av vad ni tycker i denna fråga.
Tillbaka till idrottsrörelsen. Detta är en komplicerad fråga. Jag kan säga det hur många gånger som helst; den är fortfarande komplicerad. Det finns inte de enkla lösningar Berit Högman efterfrågar, och det är heller inte idrottsrörelsens uppfattning att vi ska ta den formen av initiativ.
Däremot är det viktigt att vi fortsätter att ha de samtal vi redan har inlett och att vi i så fall landar i ett ställningstagande som är till gagn för idrotten - inte tvärtom. Under Sveriges ordförandeskap i EU 2009 drev vi idrottens särart hårt. Det kom sedan en vitbok och ett meddelande från EU där man slog fast att det just förhåller sig så.
Det är också någonting att ta med sig i den fortsatta diskussionen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson i Hisings Backa har ställt frågor om vilka initiativ jag är beredd att ta för att ompröva Kulturarvslyftet och om vad jag är beredd att göra för att de medel som har anslagits till Kulturarvslyftet ska komma kulturarbetsmarknaden till godo. Gunilla Carlsson redogör i sin interpellation för en aktuell prognos för Kulturarvslyftet som visar att 300 platser kommer att anordnas inom satsningen under 2013.
Jag har ingen anledning att ifrågasätta denna prognos utan konstaterar att endast en del av de möjliga platserna inom satsningen kommer att kunna tillskapas. Om reglerna för Kulturarvslyftet jämförs med förutsättningarna för andra utvecklings- eller lönebidragsanställningar eller reglerna för den sedan länge etablerade verksamheten inom Kulturarvs-IT, kan man konstatera att villkoren inom Kulturarvslyftet trots allt är goda.
När man överväger förändringar av regelverket för satsningen måste det vägas in att det inte är önskvärt att villkoren ska skilja sig alltför mycket åt mellan likartade arbetsmarknadssatsningar och anställningsstöd. Jag beklagar verkligen att inte fler potentiella anordnare sett möjligheterna inom satsningen. Vi börjar nu se att många av de projekt som startas inom Kulturarvslyftet ger goda resultat.
Det gäller i hög grad både för anordnare och för dem som kan erbjudas platser inom satsningen. Min förhoppning är att dessa goda exempel ska göra att fler tar del av möjligheterna inom Kulturarvslyftet.
Även om jag hade önskat att satsningen fått större omfattning är det ändå positivt att 300 personer, som i dag har en mycket svår situation på arbetsmarknaden, under 2013 kommer att erbjudas meningsfull och utvecklande sysselsättning inom kulturarvsområdet. Varje plats som skapas inom Kulturarvslyftet är värdefull. Jag kommer att noga följa den fortsatta utvecklingen.
När det sedan gäller frågan om att använda de medel som avsatts för Kulturarvslyftet till helt andra ändamål är det viktigt att påminna sig att medlen har avsatts som en del av arbetsmarknadspolitiken för att skapa arbetstillfällen för människor som står långt från arbetsmarknaden och som har funktionshinder som medför nedsatt arbetsförmåga.
Jag vill inte ta initiativ som bidrar till att ta resurser från de sämst ställda på arbetsmarknaden.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Välkommen in i diskussionen, Finn Bengtsson. Jag sade i mitt svar att varje jobb är viktigt. Det gäller inte minst de många som nu har fått chansen att komma in i Kulturarvslyftet. I många fall har de en lång arbetslöshet bakom sig men nu vill och kan arbeta.
Jag är den absolut första att medge att det kan vara svårt att göra prognoser. Vi vet att det finns stora behov på våra kulturinstitutioner och att det finns en stor grupp människor som står utanför arbetsmarknaden. Det var också syftet med, och är syftet med, Kulturarvslyftet att gifta ihop behoven. Vi hade trott att det skulle gå fortare.
Nu är vi inne på år två. De senaste siffrorna jag har är bättre, trots allt, än de som Gunilla Carlsson antyder. Hittills från Riksantikvarieämbetet har det kommit in 143 ansökningar som omfattar 555 platser. Flera av dem kommer nu i gång.
De som får den chansen kommer att bidra till att vi har ännu fler goda exempel att visa upp. Det hade varit roligt om det hade varit dubbelt så många, men utan Kulturarvslyftet hade ingen av dessa platser kommit till. Jag tycker att vi ska glädjas åt detta. Jag har på intet sätt tappat tron på Kulturarvsprojektet.
Det här är en bred satsning, till skillnad mot många andra. De ansökningar som hittills har kommit in är från statliga myndigheter, kommuner, föreningar och stiftelser. De spänner över stora delar av kulturarvsområdet, till exempel digitalisering av bilder, film och andra arkiv, vård, tillgängliggörande av kulturmiljöer, inventering av miljöer och samlingar.
Den bredden är viktig att bygga på. Jag har också under mina kontakter med såväl Arbetsförmedlingen som Riksantikvarieämbetet fått in beskrivningar på vad som faktiskt har hänt och vad det har betytt för många av dem. Låt mig nämna några. Sotenäs kommun arbetar med kommunens kulturarv.
De ansvariga säger bland annat att det som förvånat dem mest är hur snabbt de anställda går från utanförskap till innanförskap. Att kunna berätta detta också för andra - myndigheter, föreningar, kyrkan - att det går och betyder något är också viktigt för dem. Det är något som de kommer att fortsätta att driva.
Westmannastiftelsen och Ängsö: Vi hade så sent som häromdagen diskussioner med landshövding Ingemar Skogö som sade: Kom till oss så får jag visa hur mycket vi gör i Västmanland när det handlar om Kulturarvslyftet! Där vårdar man skog, åkrar, gårdar, torp och hus och återskapar slottsparken.
Den ansvarige säger så här: Vi "är överraskade över att det är en så stark egen drivkraft i gruppen. Vi har inte behövt pusha de här personerna - - -. Alla är så öppna för helt nya arbetsuppgifter, som man inte arbetat med tidigare. De är nyfikna på nya kunskaper." Jag skulle kunna dra fler exempel.
Ett tredje är Västerviks Museum, där de inventerar samlingarna och där man säger om de fem personer som arbetar inom Kulturarvslyftet: "Arbetslaget visar stor föremålsentusiasm och gör ett otroligt bra jobb. Det har kommit med kreativa bidrag som löser frågorna på ett sätt som vi med museierfarenhet inte hade tänkt på i första hand." Det är bara några av de goda exempel som finns.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Om vi ska påminna oss historien här var det inte självklart att satsningarna från Arbetsmarknadsdepartementet på dem som står längst bort från arbetsmarknaden skulle komma kulturarvet till godo. Det var inte givet - man hade kunnat satsa på något helt annat område innan man kom in på att diskutera just Access. Nu valde man det här, vilket vi tycker är otroligt positivt.
Låt oss säga att man hade gjort en prognos om att detta kunde ge 300 eller 400 nya jobb. Vad hade Gunilla Carlsson sagt då? Hade hon sagt att det var en väldigt lyckosam satsning? Gunilla Carlsson kritiserar ju att man inte har nått upp till den prognos som fanns. Men inte desto mindre är detta riktiga jobb som görs, som är efterfrågade och som kan bli fler. Nu finns det 555 personer i ansökningarna.
Min förhoppning är att det också kommer att leda till riktiga jobb. Sedan är frågan hur man kan ändra systemen. Jag får tillägga att de pengar som inte utnyttjas i Kulturarvslyftet inte försvinner ut i något svart hål. De går till andra satsningar inom Arbetsmarknadsdepartementet. Men visst hade det varit roligt om alltihop hade kunnat gå till kulturarvet - det tycker jag också. Det har gjorts förändringar.
Bland annat finns det från februari i år möjlighet att kombinera något som heter särskilt introduktions- och uppföljningsstöd, Sius, med utvecklingsanställning. Den här förordningsförändringen innebär också utökade möjligheter att erbjuda stöd till både anordnare och anställda inom Kulturarvslyftet.
Sius, den här speciella formen, är ett sätt att stödja arbetsplatser som har begränsad erfarenhet så att de kan anställa och arbeta med personer i den här målgruppen, det vill säga människor med handikapp av något slag. Låt oss se hur det här går. Vi ser över det och följer det självfallet hela tiden.
Vi kommer också att göra besök på de orter, platser och verksamheter där man har Kulturarvslyftet. Access återkommer Gunilla Carlsson till. Hon vet också att Access var en tvåårig, begränsad satsning som den förra regeringen gjorde. Den var bra, tyckte vi inom Alliansen, som förlängde den med två år.
Men den skulle också vägas mot en annan situation på arbetsmarknaden, där arbetslösheten vid den tidpunkten var lägre men hög inom just kulturområdet. Därför valde man att göra den här satsningen. Nu ser det lite annorlunda ut. Eftersom Gunilla Carlsson hänvisar till fackförbundet DIK kan man påminna sig om hur löneförväntningarna ser ut inom DIK.
Satsningen i Socialdemokraternas budget är kraftigt underfinansierad. 196 miljoner skulle gå till 600 jobb. Därmed är vi inne på en lön före skatt på 17 700. Det är långt under vad DIK förväntar sig.
Skulle de pengar som Gunilla Carlsson och Socialdemokraterna satte av till Access, en satsning för framför allt akademiker - inget fel i det, men det är något helt annat, en annan grupp - räcka till marknadsmässiga löner skulle vi vara nere på kanske 300-400 anställningar. Och det skulle vara 300-400 anställningar till akademiker, som trots allt har betydligt lättare att få jobb inom kulturarvsområdet än den grupp som nu får jobb genom Kulturarvslyftet.
Ska man vara hederlig ska man också lyfta fram detta.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Gunilla Carlsson kritiserar fortfarande prognosen. Och lite rörande är det att höra hur hon beskriver det som att detta skulle vara den enda satsning som finns på hela arbetsmarknadsområdet, att pengarna skickas tillbaka och det är en stor arbetslöshet. Men det finns ju en otrolig massa olika verksamheter - åtgärder, projekt och annat - inom hela arbetsmarknadspolitiken som de pengar som nu inte används kan gå till i stället.
Det är inte så att de ligger overksamma, och det vet Gunilla Carlsson. Kulturarvslyftet innebär en stor möjlighet, och det kommer säkert att bli fler som kan ta del av det. Den här satsningen innebär en trygghet i form av att man får en lön att leva på och arbetskamrater att bygga en vardag kring. Man får också tillbaka en tro på sig själv. Varje jobb här är viktigt.
Access var bra, men det är en helt annan lösning som riktar sig till en helt annan grupp. Vi kan inte jämföra dem. Sedan har våra kulturinstitutioner - museer, arkiv och andra - fått utökade resurser. Det finns ett stort intresse för museerna. Museistatistiken visar också hur besökarna blir allt fler, och det kommer naturligtvis utställningar, samlingsarbeten och mycket annat till godo. Vi tar ansvaret för kulturarvet.
Att vi nu äntligen också tar itu med Nationalmuseum, som Socialdemokraterna länge negligerade trots att behoven var så stora, är ytterligare ett exempel på detta, och mer lär komma. Kulturarvslyftet är en satsning som betyder mycket både för kulturarvet och för de människor som har fått en chans.
Och jag vill fortfarande hävda att Gunilla Carlsson, även om hon nu säger att det inte är så, trots allt vänder människorna ryggen genom att säga att det här ska avslutas och att pengarna ska gå till någonting annat.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Lars Ohly har ställt två frågor angående stödet till digitalisering av biografer. För det första undrar han om jag avser att lägga fram ett förslag om att öka statens andel av stödet till digitalisering av biografer. För det andra undrar han om jag avser att lägga fram ett förslag som innebär att även nya biografer kan få del av digitaliseringsstödet.
Digitaliseringen av biograferna innebär, precis som Lars Ohly anför, en rad fördelar. Det handlar bland annat om ökade möjligheter att ta del av ett mer varierat filmutbud än tidigare. Biograferna får också möjligheter att visa annan kultur på den lokala biografen, såsom opera-, musik- och teaterföreställningar. Det kan också handla om nya möjligheter till ökad tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning.
När det gäller digitaliseringens möjligheter är jag alltså överens med Lars Ohly. Regeringens uppfattning är, som jag framhållit i tidigare svar på en interpellation om tillgång till digitalbio, att digitaliseringen blir mest kostnadseffektiv och långsiktig om den drivs av marknaden. Samtidigt finns det mindre biografer som inte klarar omställningskostnaderna av egen kraft.
Det är mot den bakgrunden som det statliga stödet för digitalisering av biografer ska ses. Regeringen aviserade i budgetpropositionen för 2011 att 60 miljoner kronor skulle avsättas för en satsning på digitalisering av biografer med 15 miljoner kronor per år under 2012-2015.
Det skedde mot bakgrund av bedömningen att den övervägande delen av filmdistributionen inom några få år sannolikt skulle vara digital samt att biografer främst på mindre orter skulle riskera att slås ut på grund av omställningskostnaderna. Eftersom utvecklingen gått snabbare än beräknat har regeringen därefter agerat på olika sätt för att tillmötesgå branschens behov.
Satsningen inleddes redan 2011 och avslutas redan 2013. Det sistnämnda sker genom att de 15 miljoner kronor som från början avsåg 2014 görs tillgängliga redan i år, då totalt 30 miljoner kronor fördelas för digitaliseringen.
Stöd till digitalisering av biografer infördes mot bakgrund av bedömningen att biografer, främst på mindre orter, på kort sikt riskerar att slås ut på grund av omställningskostnader för digitaliseringen. Satsningen gjordes inte för att nya biografer skulle få stöd.
Att gränsen för stöd sattes till högst 50 procent av kostnaderna handlar bland annat om att det bedömdes rimligt att biografägarna själva och andra intressenter, till exempel på lokal eller regional nivå, står för en del av finansieringen. Jag är liksom Lars Ohly väl medveten om att digitaliseringen av biografer har gått snabbt och att bland annat det statliga stödet varit till god hjälp i den pågående processen.
Det är därför glädjande att många biografer hittills har klarat omställningen med eller utan det statliga stödet. Jag är också medveten om att det finns ett stort antal biografer som ännu inte är digitaliserade och följer därför noga den fortsatta utvecklingen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Att Lars Ohly och jag har lite olika perspektiv är inte så märkligt, och när det handlar om vad som är marknadsdrivet och inte har vi säkert också olika uppfattningar. Jag tror på marknaden. Det gör jag bland annat i detta fall för att jag värnar om medborgarnas pengar.
Om Lars Ohly har satt sig in ordentligt i denna fråga, vilket jag hoppas, vet han att kostnaden för utrustningen var väsentligt högre för ett par år sedan än den är i dag. Skulle vi ha satsat 60 miljoner kronor för ett par år sedan hade betydligt färre biografer kunnat digitaliseras. Skälet är marknaden.
Här gällde det att vänta in de stora aktörerna, bland annat i USA. När till exempel SF Bio gick över till digitalisering innebar det att kostnaden för utrustningen sjönk betydligt. Det är ett av skälen till att jag tror på marknaden. Hade vi gjort som Lars Ohly föreslår skulle betydligt färre biografer ha kunnat digitaliseras.
Så sent som i december fick vi ta del av hur det har gått med digitaliseringen på andra håll i Europa. Det är en stor fråga inte bara hos oss, utan den har diskuterats i flera år när kulturministrarna har mötts i Bryssel.
Då var, och är kanske fortfarande, Sverige ledande vad gäller andelen biografer som gått från den gamla tekniken med 35 millimetersfilm till digitalisering. Pengarna räcker till betydligt fler. Drygt 600 av 800 biografer är digitaliserade. Det finns pengar kvar i systemet.
Det är Svenska Filminstitutet som avgör och har kontakterna med biograferna, och det är en rimlig ordning. Jag vet inte vad som skulle hända om jag plötsligt gav mig in i den frågan. Då kanske Lars Ohly skulle få för sig att anmäla mig någonstans; man kan aldrig vara riktigt säker. Det finns runt 38 miljoner kvar hos SFI för digitalisering av de resterande biograferna.
Det är till stor del upp till SFI att avgöra hur man vill använda pengarna. Det finns också en rättviseaspekt på detta. Ska de biografer som var tidigt ute få en mindre andel, eller vill man göra någon annan satsning? Det handlar inte om en brist på visioner utan om en verklighetsförankring.
Självklart har vi och våra tjänstemän en dialog med SFI för att få veta hur det fungerar: I vilken takt kommer vi att kunna digitalisera? Hur ska vi klara digitaliseringen på de orter där det saknas underlag och där inte ens det statliga stödet hjälper? Ska vi göra en annan omprioritering?
Jag kan garantera Lars Ohly att frågan är viktig för oss. Den är viktig för hela Filmsverige och för den kulturella infrastrukturen. Men hade vi inte valt att lyssna på marknaden skulle pengarna ha räckt till betydligt färre biografer.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det kunde vara intressant med en ideologisk debatt, men Lars Ohly och jag kommer aldrig att kunna mötas. Vi har olika kultursyn - det är alldeles rätt - även om vi båda i det här fallet tror att digitalisering av biografer är ett bra sätt för människor att ta del av kultur, inte bara av film utan också mycket annat som man kan göra i dessa digitala hus framöver.
Det är möjligt att Lars Ohly inte ens lyssnade på mig. Men jag tyckte att jag var så tydlig jag någonsin kunde vara, när jag talade om vad "marknadsledande" och "marknadshänsyn" betyder just när det handlar om kostnaden för detta.
Om man tror på femårsplaner och att staten ska sätta upp någon form av pris, som det har varit i en del system som inte präglas av marknadstänkande, då förstår jag att vi aldrig kommer att kunna mötas. Men nu har efterfrågan på digital utrustning betytt att kostnaderna har blivit lägre.
Jag kan upprepa det flera gånger, som får väl Lars Ohly välja om han vill lyssna eller inte: Pengarna har därmed räckt till betydligt fler digitala satsningar än de skulle ha gjort annars. Sedan kan Lars Ohly möjligen anse - och kanske till och med ha ett förslag på det i budgeten - att man ska anslå mer än 60 miljoner kronor. Men det är den summa som Svenska Filminstitutet har uppgett behövs för satsningen.
Vi har lyssnat på marknaden i den meningen att när satsningen väl kom i gång internationellt gick det mycket fortare än vi hade trott, och det är därför som vi inte längre håller kvar vid den fyraåriga satsningen utan har lyckats pressa ned det till två år, för att så många som möjligt nu ska kunna gå över till digital utrustning och också kunna visa de filmer som numera produceras bara digitalt.
38 miljoner av de 60 återstår att fördela. Fyra beslutstillfällen finns under året för Svenska Filminstitutet. Det finns ungefär 150 biografer kvar att digitalisera. Vill man kan man låta alla ta del av pengarna. Frågan är om det kommer att räcka för de mindre eller om man vill göra en annan prioritering.
Mycket av de möjligheterna och det ansvaret ligger fortsatt hos Filminstitutet. Jag har stort förtroende för deras kompetens och deras kunskap. Skulle man öka stödet kommer kanske ett antal mindre biografer, som Oxelösund och Åsele, inte att kunna få pengar ens med den här summan, om man smetar ut den över alla, helt enkelt därför att de biograferna är för små.
Om Lars Ohlys uppfattning är att man nu ska lägga en betydligt större del än vad Filminstitutet har uppgett är han naturligtvis fri att göra det.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att det är roligt att flera vill delta i den här debatten. Sedan Litteraturutredningen kom i höstas har vi haft en intensiv debatt om läsande och om boklån på bibliotek. I dagarna har vi också lämnat över förslaget till en ny bibliotekslag till Lagrådet. Det tror jag att Tina Ehn och Bengt Berg är medvetna om.
Det händer alltså väldigt mycket på området. Sedan har vi de frågor som har ställts av interpellanterna. Jag förstår inte kritiken att detta skulle vara ett otydligt svar. Jag tycker snarare att det är ett mycket tydligt svar. Vad jag kan förstå har även Ulf Nilsson uppfattat detta som ett tydligt svar.
Till att börja med vill jag säga att huvudsyftet med Litteraturutredningen inte var att se över fonden och den förordning som styr ersättningen till författare, tecknare och fotografer, utan det handlade om läsning i stort. Varför sjunker läsningen? Hur förhåller vi oss till nya läsvanor? Det är också de frågorna som Litteraturutredningen har koncentrerat sig på.
Men vi ville också att man skulle se över hur ersättningssystemet fungerar i dag för den här gruppen författare, filmare, fotografer, tecknare med flera. Det har också utredningen gjort. Skälet till detta är bland annat att vi har fått e-böcker. Hur ska vi ersätta författarna för dem?
När det handlar om böcker i tryckt form är det en ersättning till författarna för att de släpper sin upphovsrätt. Det är en helt annan ordning som gäller när det handlar om e-böcker. Därtill har vi numera också ett budgettak. Ända sedan alliansregeringen kom till har vi höjt ersättningen för utlåningen.
Drygt 14 miljoner mer går nu i ersättning till författarna för boklån. Den har höjts varje år. Bengt Berg konstaterar lite lätt raljerande att ett år handlade det om en höjning på 1 öre. Det hände också i början av 2000-talet, och då var det en helt annan regering. Mellan 2004 och 2005 höjdes den också med 1 öre, men tidigare har den höjts med mer.
Vi kan göra en jämförelse över tid från 1981, och då har det skett en ökning med 30 procent i fasta priser. Sedan kan man tycka att det trots detta är svårt att försörja sig som författare eller tecknare, och den uppfattningen delar jag. Men kom inte och säg att det är fråga om någon nedmontering! Det är det inte.
Vi värnar författarnas villkor, och vi värnar också biblioteken. Sedan handlar det om vad man vill kalla saker och ting. Bidrag är någonting helt annat än ersättning. Jag har tidigare talat om att vi vill ha transparenta system, och det är helt självklart. Vilka är det som tar del av ersättningarna? Vilka hamnar möjligen utanför?
Hur förhåller det sig till nya villkor och nya tekniska möjligheter? Men i det här fallet talar vi fortfarande om en ersättning för att man inte längre har kontroll över sitt verk, och det är det som också kommer att gälla i fortsättningen.