KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Amloh (S):
Jag tackar ledamoten Ankarberg Johansson för frågorna. Folkhälsoarbetet är oerhört viktigt. Även före pandemin fanns det ett stort behov av att lyfta upp folkhälsoarbetet.
Pandemin har synliggjort det ännu mer, och vi behöver definitivt göra ett arbete efter pandemin för att lyfta detta arbete högre upp på dagordningen.
Det ser jag att vi socialdemokrater kan och ska göra, och jag ser fram emot att vi kommer att skapa de förutsättningarna i ännu högre grad.
En hel värld kommer någonstans att vara intresserad av att utvärdera, forska kring och se på jämförelserna av den här pandemins konsekvenser och effekter. Jag är helt övertygad om att vi kommer att vara djupt intresserade av att ta del av det mesta som kommer att finnas, se vilka behov som finns och titta på jämförbara länder.
Sådant har redan gjorts, men vi kan se på det här under en längre tid. Vilka konsekvenser och effekter detta har fått samt exakt vilka folkhälsoinsatser och vilket arbete som behöver göras för att få den största effekten kommer vi att debattera flera gånger om och lägga förslag på.
Sofia Amloh (S):
Självklart kommer vi att fortsätta med detta arbete. Regeringen har definitivt gjort det. Regeringen har ju till och med tillsatt en coronakommission av anledningen att man vill se det här och ha de här förslagen. Det är inte jättelänge sedan Coronakommissionens slutbetänkande lades fram.
Det har också varit en rad hektiska veckor efter att dessa förslag lades på bordet, eller efter att Coronakommissionens utvärdering kom. Vi kommer att återkomma utifrån vad utvärderingen säger. Vi har behövt invänta den och se vad den visar på. Vi är ödmjuka inför många av de delar som presenteras där.
Jag tror att alla representanter i den här kammaren behöver ta ansvar för detta och ta det vidare. Vi välkomnar detta, och vi kommer att titta på det. Coronakommissionen har haft ett viktigt syfte.
Sofia Amloh (S):
Tack, ledamoten, för frågorna men också för drivet och engagemanget i dessa frågor! Jag blir inspirerad. Det behöver absolut göras mer. Det är inte så att vi är nöjda eller tycker att det här är tillräckligt.
Det behöver göras mer, som jag också sa i mitt anförande, framför allt när det kommer till socialtjänsten och barn och unga. Där vill vi göra mer, och jag kan också tycka att takten behöver öka. Många saker ska göras, men det här är de delar som vi har kommit fram med i denna proposition. Fru talman!
Min fråga tillbaka till ledamoten gäller den nationella plattformen, som föreslås här av ledamoten. Det ska där vara lättåtkomligt för patienter att göra jämförelser och olika vårdval. Och det är inget fel på det - men vilka är det som kommer att ta del av det här?
När vi tittar på vilka det är som använder de digitala banktjänsterna, som jag nämnde i mitt anförande, ser vi exempel som visar att endast två av tio äldre använder Swish som ett betalmedel. Och det är ändå de som är de största konsumenterna av både vård och omsorg. Hur tänker ledamoten kring att de här grupperna ska bli inkluderade och att vården ska bli mer jämlik?
Hur tänker han kring att detta vänder sig till priviligierade och ganska friska grupper?
Sofia Amloh (S):
Vi har ett ansvar för att göra både och. Vi har ansvar för att fånga in fler, och ibland till och med vänta in. Men vi ska också ta ansvar för att driva på i de lägen där utvecklingen kräver det. Vi vill, och vi ska, göra mer när det kommer till digitalisering och hur vi använder hälsodata. De förslag som vi debatterar nu kommer att spela en viktig roll för en säkrare vård och omsorg.
Men de är också bara ett steg; fler steg behöver tas. Regeringen gav exempelvis i april 2021 Ehälsomyndigheten i uppdrag att analysera och föreslå hur legala möjligheter till sammanhållen journalföring kan nyttjas i stor utsträckning i hela landet. Myndigheten lämnade en slutrapport i februari i år, och förslagen bereds i Regeringskansliet. Steg tas alltså.
Vi får inte glömma att det finns många som inte kan eller vill exempelvis boka sin tid inom vården digitalt. De vill prata med en fysisk person. Digitalisering och digitala system ska hjälpa oss, inte stjälpa. System är till för människor, och därför behöver vi se till att människor inkluderas och inte lämnas efter.
Sofia Amloh (S):
Tack, ledamoten, för frågor och resonemang runt det här! Jag delar det i många stycken, och som jag även sa i mitt anförande är det här inte någonting kontroversiellt. Vi ser att det behövs en förändring av både lagstiftning och system för att möta digitaliseringen så att välfärden blir relevant nu och framåt. Ja, vissa saker behöver gå fortare.
Jag sa också att det inte bara är att köra fram allting på en gång, utan man behöver tänka en och två gånger och göra en halvhalt i de här frågorna. Annars handlar det väldigt lätt bara om hur fort det ska gå och att det är väldigt enkelt.
Vi behöver också titta på det etiska, för det finns problemformuleringar som vi behöver ta hänsyn till. Jag nämnde banktjänster i det förra replikskiftet, fru talman.
Bland dem som är mellan 66 och 75 år är det 66 procent som använder mobilt bank-id. Bland dem som är äldre än så är det bara 23 procent som använder mobilt bank-id, vilket är otroligt viktigt i dagens samhälle men som väldigt få människor i de här åldersgrupperna använder.
Det behöver vi i den här kammaren också ta hänsyn till så att det blir så bra det kan när vi gör detta.
Sofia Amloh (S):
Tack till ledamoten, som deltar i resonemanget kring att problematisera och att vi behöver tänka i flera led på om och när! Det får inte bli så att vi skapar en övertro på stora systemförändringar.
Det handlar om att vi behöver få en jämlikare vård och omsorg som styrs efter behov och som kommer alla människor i hela landet till del. Då behöver vi ha digitala verktyg och system som hjälper oss i det och som inte riskerar att göra motsatsen.
Jag vet att vi i socialutskottet och även fler i den här kammaren vill slå vakt om det. Jag ser ändå att det finns en rad risker med en övertro som leder till att människor exkluderas. Vi ska i stället sträva efter att vården och omsorgen blir mer jämlik.
Sofia Amloh (S):
Jag har en fråga till statsrådet Ernkrans. Det blir alltmer uppenbart att klimatet är vår tids ödesfråga. Här är det glädjande att regeringen presenterar omfattande satsningar för att klimatomställningen ska gå snabbare, bland annat i form av förstärkning av Industriklivet. Omställningen inom industrin är helt avgörande.
I Oxelösund, där jag kommer ifrån från början, ser vi hur SSAB producerar det första fossilfria stålet. Det är ett typexempel på hur Sverige kan ligga i framkant i klimatomställningen och samtidigt skapa jobb. Men för att omställningen ska bli framgångsrik fordras också rätt kompetens för att utveckla och driva på framtidens lösningar. Kompetens kräver utbildning.
Vad gör statsrådet för att säkerställa att det i Sverige finns den forskning och utbildning som behövs för att snabba på klimatomställningen inom industrin?
Sofia Amloh (S):
Min fråga ställs till statsrådet Ygeman. Omställningen till koldioxidfri stålproduktion genom Hybrit och SSAB beräknas minska Sveriges CO2-utsläpp med 10 procent. Ju förr detta sker, desto bättre för klimatet och för jobben. Det vore mycket olyckligt om den helt nödvändiga kraftledning som ska säkerställa elförsörjningen till SSAB:s omställning försenas på grund av tillståndsprocesser.
Ingen vinner på detta, utan det vore snarare en gigantisk förlust för alla. Vad gör regeringen för att säkerställa att SSAB:s omställning inte går i stöpet på grund av att denna kraftledning blir försenad eller inte byggs?
Sofia Amloh (S):
Min fråga går till statsrådet Hallengren. Både Myndigheten för vård- och omsorgsanalys och Dagens Nyheter har visat att det finns privata vårdgivare som låter privatförsäkrade patienter gå före i kön i den offentligt finansierade sjukvården. Alltså blir det olika väntetider för dem som kan betala för sig och dem som inte kan slanta upp ur sin plånbok.
Detta gör mig och många andra oroliga och upprörda. Ett antal borgerliga partier, inte minst Moderaterna, ser inte detta problem. Vad gör regeringen för att svensk sjukvård ska ges efter behov och inte efter plånbok?
Sofia Amloh (S):
Jag tänkte ta tillfället i akt att försöka reda ut ett par saker.
Jämställdhetsintegrering är en strategi som används som metod i många kommuner, länsstyrelser och, inte minst, våra statliga myndigheter som en del i att arbeta för att synliggöra de beslut som fattas och vilka resurser som ska tillföras utifrån om det är män eller kvinnor som gynnas eller om det blir snedfördelning, för att snabbt kunna ta tag i det.
Att jämställdhetsintegrering leder till att få fatt på dessa ofördelaktiga skillnader har bevisats många gånger, och det är beprövat. Men Sverigedemokraterna har tidigare varit ganska tydliga med att jämställdhetsintegrering är flum och ingenting som de över huvud taget vill ska styra eller finnas med som en metod eller strategi.
När jag läser den här budgeten finns jämställdhetsintegrering ändå i allra högsta grad med. Det framgår med all tydlighet att det är en viktig del av budgeten och ska fortsätta att vara det - precis det som den S-ledda regeringen införde i tidigare regleringsbrev.
Min fråga till ledamoten är då: Är jämställdhetsintegrering bra eller dåligt, med tanke på hur tonläget har varit tidigare från Sverigedemokraterna?
Sofia Amloh (S):
Jag tror att det har varit ganska tydligt. Jämställdhetsmyndigheten har varit väldigt tydlig med hur den här metoden ska fungera och vilken strategi som gäller. När dessutom väldigt många kommuner, många länsstyrelser och alla myndigheter har arbetat med det visar det väldigt tydligt vad som ligger i det och hur det ska användas. Så frågan kvarstår: Är det bra eller dåligt, och ska det fortfarande finnas i budgeten enligt Sverigedemokraterna?
Vi fick inte riktigt svar på det, men vi kan prova med en annan fråga till Sverigedemokraterna och se om den är lättare att svara på. I budgeten för 2023 är det regeringspartierna och regeringens underlag i form av Sverigedemokraterna som har fått makten.
Det är de som nu sitter och bestämmer vad som ska beslutas i den här kammaren och som bär hela ansvaret för detta. Men nu ser vi att det ska skäras i välfärden och den offentliga sektorn, som ju är väldigt kvinnodominerad.
Ändå pekas kvinnors arbetsmiljö särskilt ut i både arbetsmiljöstrategin som både regeringen och Sverigedemokraterna fortfarande står fast vid. De generella statsbidragen kommer att minska ordentligt.
Kommuner och regioner visar med all tydlighet vad detta kommer att innebära och desperationen som finns där ute. Vi dubblar de generella statsbidragen, för vi vet vad det skulle göra för välfärden och för de här kvinnodominerade yrkena. Varför gör inte Sverigedemokraterna det?
Sofia Amloh (S):
Det var fint av ledamoten att i sitt anförande tala sig varm för många av de saker som jag tror att många av oss i den här kammaren brinner för. Men det var Moderaterna som styrde efter Nalin Pekguls larm, det vill säga under tiden från 2006 till 2014.
Jag har lite svårt att se vad det var Moderaternas regering gjorde efter larmet från Nalin. Men det kanske kan framgå vid något annat tillfälle. Men jag tänkte faktiskt lyfta fram en annan sak i min replik till ledamoten. Vi kommer från en kris, och vi är på väg in i en ny kris.
Vi kommer från en kris som huvudsakligen var en hälsokris, där välfärdsarbetarna - oftast kvinnor - stod i första ledet. Även där ser vi att kvinnorna på arbetsmarknaden tog en stor smäll för det som blev konsekvenserna.
Kvinnorna, främst arbetarkvinnor, som betalade ett högt pris då ser ut att fortsätta få betala ett högt pris i den stundande ekonomiska krisen. Jag ser inte riktigt i den här budgeten vad Moderaterna tänker göra för att det inte ska hända eller hur det ska lindras eller till och med helt stävjas.
Varför skär man ned på välfärden, på den offentliga sektorn, på de kvinnodominerade yrkena, på de kvinnor som stod i främsta ledet? Varför kan vi inte förbättra deras arbetsmiljö och arbetsförhållanden så att de inte behöver ta smällen och betala det priset även fortsättningsvis?
Sofia Amloh (S):
Det pratas varmt om vad den förra regeringen inte gjorde och vad vi har stått för. Men nu är det faktiskt så att ledamoten här representerar regeringen, och regeringen har fått just makten. Det är inte så konkret vad regeringen gör och vilka förslag som finns på bordet. Vad gör ni för att arbetsmiljön ska förändras, för att kvinnors arbetsvillkor ska förbättras, för att sjukskrivningstalen ska gå ned?
Är det skattesänkningen för dem som tjänar 50 000 i månaden? Efter årsskiftet, när vi har firat nyår, ska vi får mer pengar i plånboken - 1 000 kronor mer! Jag tror att vi kan avstå det.
I stället för 25 miljoner skulle exempelvis min hemkommun Nyköping få 50 miljoner mer att göra välfärd för, dubbelt så mycket som regeringen har lagt som förslag. Jag vet, för jag har suttit i kommunstyrelsen. Jag vet exakt hur mycket mer välfärd det skulle kunna ge.
Jag tycker att det är på sin plats att ledamoten svarar på frågan. Varför ska vi skära i välfärden? Men när ni ser en skattesänkningsmöjlighet är det svårt att låta bli. Då kan det kosta.
Då kan det kosta på välfärden när den kanske behövs som mest.
Sofia Amloh (S):
Jag tackar statsrådet Johan Pehrson för svaret. Frågorna i interpellationen försökte jag först ställa till Johan Pehrson. Sedan provade jag med migrationsministern. Nu får jag äntligen stå här och debattera med Johan Pehrson, vilket känns bra och riktigt.
Frågorna lyder som sagt: Tänker statsrådet vidta några åtgärder för att förändra bosättningslagen? I så fall, vilka är förändringarna?
Jag har ställt frågorna med integrationsmålen i bakhuvudet: Integrationspolitiken ska vila på lika rättigheter, skyldigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bakgrund, vilket beslutades i riksdagen 2008.
För att uppnå målen är det viktigt att personer som av olika skäl har sökt skydd i Sverige och beviljas uppehållstillstånd snabbt tas emot i kommuner och kan påbörja sin etablering på arbetsmarknaden. Nyanländas etablering ska ha ett tydligt fokus på snabb etablering på arbetsmarknaden.
Det var just därför bosättningslagen infördes i mars 2016. Den innebar att alla kommuner blev skyldiga att efter anvisning från Migrationsverket ta emot och ordna bostad till nyanlända. Syftet med bosättningslagen är att alla kommuner ska vara med och ta ansvar för mottagandet av nyanlända samt få en jämnare ansvarsfördelning mellan kommunerna.
Nyanlända får därmed bättre förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden och i samhället. Innan lagen började gälla var anvisningssystemet organiserat utifrån frivilliga överenskommelser. I svaret säger statsrådet i stort sett att lagen har spelat ut sin roll.
Men jag noterar att Liberalerna var för lagen när den infördes. Jag funderar lite över vilka samhällsproblem vi har löst sedan 2016 enligt Liberalerna och regeringen. Jag vill att vi påminner oss om hur det såg ut innan lagen trädde i kraft.
Det var många kommuner som till synes var rika och välbärgade men som konsekvent vägrade att delta i den gemensamma uppgiften att ta emot nyanlända. Ansvaret delades inte på alla, och då blev det ohållbart. Det enda som gjorde att man kunde dela på ansvaret var att det till slut infördes en lagstiftning.
Det var det som krävdes för att tvinga ut ansvaret. Det var det enda sättet. Det är detta jag har i tankarna. Vilka är de samhällsproblem som har lösts sedan dess? Nu vill Liberalerna och regeringen ändra den här lagstiftningen och sedan avskaffa den, trots att vi har ordnat strukturer och former för det här.
Vilka är de samhällsproblem som är lösta, enligt statsrådet, om nu lagen har spelat ut sin roll? Är problemen lösta nu och framgent?
Sofia Amloh (S):
Jag tar vid där. Etableringstiden ska kortas. Men jag har lite svårt att se det när man ändrar i just de lagstiftningar som har underlättat och är anledningen till att de har kortats.
Jag blir ändå lite positivt förvånad när statsrådet tar upp EBO-lagstiftningen, för det hänger ihop. Vi socialdemokrater säger att det tyvärr inte har fungerat och att EBO-lagstiftningen borde avskaffas.
Är det vad regeringen och Liberalerna också tycker och har tagit ställning till lyssnar vi med stora öron från Socialdemokraterna. Vi är nog beredda att se till att regeringen ska lyckas med det. Det sägs att lagstiftningen har spelat ut sin roll men att den fyllde sitt syfte då. Vad är det som har ändrat sig?
Vi hade inte en struktur, och det var inte ordnat. Det byggde på frivillighet. Det fanns ett stort behov, och behovet växte. Det var tydligt att vi behövde sätta en struktur. Socialdemokraterna tog initiativet och såg till att en lagstiftning kom på bordet så att alla kommuner tog ansvar. Riksrevisionen visar tydligt på att den har uppfyllt de syftena. Det fungerar.
Varför ändra och avskaffa någonting som fungerar? Senast förra året, när kriget i Europa i Ukraina bröt ut, var kriterierna att fördela mellan kommunerna fullt aktuella och skulle hållas. Det var vi överens om. Vad har hänt sedan dess?
Vi kan se framåt till nästa år eller året därpå med den omvärld vi lever i med flyktingströmmar och behovet för människor att röra på sig. Är det inte bra att Sverige har en struktur för hur det ska gå till som vi vet fungerar? Lagen har haft många positiva effekter för en lösning av ett samhällsproblem.
Vi kan ta ett exempel. Det är väl bättre att hundra personer kommer ut i tio kommuner än i två?
Om de är bättre fördelade skapas bättre förutsättningar både för kommuner och för de personer som kommer.
Är det inte så att de välbärgade kommunerna, som konsekvent redan innan lagen fanns har vägrat, nu får möjligheten att kunna avsäga sig ansvaret igen? Min fråga till statsrådet är: Vilka gynnas av förändringen eller ett avskaffande av lagstiftningen?
Är det de nyanlända som behöver integreras eller är det rika högerstyrda kommuner?
Sofia Amloh (S):
Vi pratar om förutsättningarna för kommunerna och för de nyanlända. Det tycker jag är helt rätt, för det är där diskussionen ska ligga om vad detta syftar till. Jag fattar ändå statsrådets svar på frågan om vilka detta skulle gynna som att det är de nyanländas etablering och inte de välbärgade kommunernas egna intressen.
Men nu vill regeringen ändå ändra på detta, och jag tycker att vi behöver nämna det utifrån att det också raserar en förutsägbarhet som är viktig. När man säger att lagen ska ändras - vi vet inte riktigt i vad - och att man till syvende och sist vill avskaffa den undrar jag hur kommunerna ska kunna förbereda sig från år till år.
Det handlar ju om att bygga upp en struktur med bostäder och så vidare, och nu raserar man förutsägbarheten. Jag vill ändå någonstans säga vad detta har handlat om. Varför är det här så viktigt? Jag börjar med de integrationspolitiska målen och etableringen - en snabb etablering.
Det handlar om att komma in på arbetsmarknaden och att bryta bostadssegregationen. Vi socialdemokrater ser att det finns en bostadssegregation, och vi ser att det finns en svår skolsegregation. Vi ser också att det finns en arbetsmarknadssegregation. Det finns de människor som är inne på arbetsmarknaden och de som är utanför den. Så länge det är så är det ett samhällsproblem som vi måste se politiskt.
Socialdemokraterna kommer inte att vika för det. Vi tänker ta ansvar för att detta ska lösas. Jag tycker att det är lite sorgligt att man väljer att ta bort saker som fungerar och i stället går i helt fel riktning.
Sofia Amloh (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret och för möjligheten att debattera detta viktiga ämne denna sena tisdagskväll i december. När jag både läser och hör svaret blir jag glad. Det är flera exempel på den förra, S-ledda regeringens politik som ligger kvar och beskrivs här av statsrådet. Fru talman!
Statsrådet har flera tydliga problemformuleringar och beskrivningar av hur tillståndet ser ut i svensk jämställdhetspolitik. För att göra det ännu tydligare tänker jag exemplifiera mer av det.
För att nå målet om full sysselsättning och kvinnors ekonomiska självständighet behöver kvinnors deltagande i arbetslivet öka men också männens närvaro och engagemang i hemmet. Ett hållbart arbetsliv med balans mellan familj, arbete och fritid är en förutsättning för detta.
Den enskilt mest betydelsefulla reformen för ökad jämställdhet i arbetslivet och familjelivet är en helt individualiserad föräldraförsäkring. Det ojämlika uttaget i dag leder till sämre löneutveckling och lägre pensioner för kvinnor.
Även kvinnors möjligheter att avancera i arbetslivet minskar, vilket exempelvis leder till att färre blir chefer eller får andra ledande positioner. Detta befäster ojämlika strukturer där kvinnor tar mer ansvar för det obetalda hemarbetet medan männen kan lägga sin tid på förvärvsarbete.
Effekter i rätt riktning ser vi när politiken genom lagstiftning har styrt till ett jämnare uttag. Det handlar om att märka föräldradagar. När kvinnor får barn ökar risken för sjukfrånvaro markant. Detsamma gäller inte för män.
Studier visar att 15 år efter första barnet har inkomstskillnaden mellan mamma och pappa ökat med 32 procent. En delad föräldraförsäkring minskar löneklyftan mellan kvinnor och män. För varje månad som pappan är föräldraledig ökar mammans lön med knappt 7 procent. Det är tydligt att det har betydande effekter.
Det finns mängder med statistik, studier och utredningar som visar att vi har stora skevheter mellan könen. Sjukskrivningar, psykisk ohälsa och otrygga anställningar visar att det finns osakliga skillnader på område efter område.
Vi har det svart på vitt och alla bevis vi behöver för att vi har könsnormer som gör oss sjuka och till och med leder oss in i döden. Fru talman! Statsrådet tror precis som jag att politiken kan förflytta normer, men låt oss göra det då!
Jag efterfrågar vilken politik regeringen vill ha för att förändra. Är det att fortsätta att bedriva socialdemokratisk politik, vilket jag inte har något emot? Vilka egna reformer har regeringen på sin reformagenda för den här mandatperioden?
Sofia Amloh (S):
Tack, statsrådet, för ditt svar! Jag vill passa på att säga att jag har stor respekt för statsrådets tidigare yrkeskarriär, som har haft en stor betydelse och gjort stor skillnad. Det är viktigt att vi är många som finns i många delar av samhället, för det behövs. Det är en ständig kamp.
Sedan vill jag kanske understryka att jag tycker att det känns lite extra tryggt att det är en liberal politiker som innehar denna post i regeringen. Jag tycker att det är positivt att statsrådet säger att reformen av föräldrapenningen och föräldraledigheten har haft en viktig betydelse, att det är något som handlar om att flytta normer. Vi har sett det.
Jag hoppas på att den politik som nu ska komma från regeringen kan flytta dessa normer ännu längre, för vi behöver det. Jag vill gå tillbaka till att vi har konstaterat att Sverige har en mycket könssegregerad arbetsmarknad. Som statsrådet säger behöver vi titta på och analysera detta.
Jag vill dock hävda att det finns ganska mycket som visar på vilka val man gör och hur könssegregerat det är. Då hänvisar jag tillbaka till den statistik från SCB som statsrådet själv lyfte i sitt svar. Bara 4 av de 30 vanligaste yrkena har en jämn könsfördelning. Det går att borra mer i det för att se exakt hur skev eller jämn könsfördelningen är.
När det gäller de kvinnodominerade yrkena är det sämre arbetsmiljö och en större andel otrygga anställningar. Det är för mig relevanta samband som det inte går att bortse från här. Fru talman! Statsrådets svar väcker fler frågor. Vad är en hög ambitionsnivå för denna regering?
Kommer den att märkas i regleringsbreven till myndigheterna? Jag vill ändå säga att den socialdemokratiskt ledda regeringen har varit väldigt tydlig i regleringsbreven till myndigheterna. Kommer ambitionen fortsatt att vara minst lika hög och tydlig? Statsrådet nämner även att parterna är viktiga och att det är viktigt att jobba och samarbeta med dem.
På vilket sätt tänker regeringen jobba tillsammans med parterna för att förbättra kvinnors arbetsmiljö? Det behövs en viss beskrivning av statsrådet. Vad betyder det i praktiken att man jobbar tillsammans eller samverkar? Jag ser ett tydligt samband mellan tillräckliga resurser till välfärden och arbetsmiljön.
Min fråga är: Gör statsrådet det också?