Markus Wiechel (SD):
Ännu ett år har gått sedan riksdagen senast behandlade verksamheten i Europarådet och dess parlamentariska församling. Under våra sessioner under året har vi debatterat ett flertal viktiga frågor som migration och flyktingpolitik, terrorbekämpning, hotet mot journalister och vikten av fria medier. Vi har även debatterat situationen för människorättsförsvarare och det begränsade utrymmet för frivilligorganisationer.
Den har tråkigt nog blivit sämre, även i flera av församlingens 47 medlemsländer. Det är någonting som vi måste se till att förbättra.
Aktuella och brådskande debatter har förts om Europarådets framtid, Rysslands annektering, eller vad jag skulle kalla för ockupation, av Krim, situationen för mänskliga rättigheter i Turkiet, kriget i Syrien, situationen på Medelhavet och såklart den återkommande Israel-Palestina-konflikten. Vi har diskuterat frågan om korruption och Rysslands deltagande, eller snarare brist på deltagande, i församlingen och en lång andra frågor.
Det råder med andra ord inget tvivel om att det händer mycket i Europarådet. Det är svårt för oss svenska parlamentariker att täcka allting. Men vi har varit en väldigt aktiv delegation. Det är jag stolt över. Tack vare Europarådet har vi kunnat bygga nya nätverk och lära känna parlamentariker från så gott som hela Europa och även från andra delar av världen.
Vi har fått chansen att träffa intresseorganisationer och sakkunniga personer som har delat med sig av sina erfarenheter och sin expertis vid olika seminarier och enskilda möten. Vi ser därmed svart på vitt hur viktig denna församling är. Samtidigt har vi tyvärr också fått se dess baksidor.
Diskussionen om församlingens finansiering efter att Ryssland har vägrat, och slutat, betala sin andel visar på vikten av en effektivisering av Europarådet. Att effektivisera Europarådets arbete är något som ändå skulle behövas med tanke på ledamöternas låga närvaro under både kammarsittningar och utskottsmöten. Men även här är vi ett föredöme med vår höga närvaro.
Diskussionen om Ryssland har lyft upp en annan viktig aspekt när det gäller syftet med detta mellanstatliga samarbete: Vad kan vi egentligen förvänta oss av medlemsländerna? Det minsta vi bör förvänta oss är att man uppfyller de kriterier som finns för att vara en del av detta fina samarbete. Samtliga medlemsländer måste sträva efter att bli bättre och inte sämre.
Ändå ser vi hur land efter land blir just sämre avseende alla de fundamentala värden som vi kämpar för. Det är en oerhört tråkig utveckling som vi måste göra vad vi kan för att vända. Vi Europavänner måste försvara Europarådets fundament.
Det gläder mig därför att församlingen har haft en så tuff och principfast hållning gentemot Rysslands fullkomligt oacceptabla agerande, bland annat i Krim och i östra Ukraina. Tänk om församlingen unisont hade visat samma driv i kritiken mot Turkiet, som genom intåg i sina grannländer har brutit mot internationell rätt och sysslat med massarresteringar av politiskt aktiva regimkritiker.
I Turkiet har vi tvingats se fortsatt omfattande statligt förtryck, trakasserier och avskedanden av offentliganställda. Landet har därmed satt sitt alltmer auktoritära och odemokratiska styrelseskick på pränt. Fru talman! Under året har den svenska delegationen också enats i en lång rad frågor.
Ett par exempel var aktuella under 2018, men vi röstade om dem så sent som under januarisessionen i år. Samtliga närvarande svenska ledamöter kunde exempelvis förenas i synen på att Europa är i stort behov av en Magnitskijlag som innebär att personer som har gjort sig skyldiga till brott mot mänskliga rättigheter ska straffas - oavsett nationalitet.
Riktade Magnitskijsanktioner anses vara mycket effektiva just eftersom de straffar det fåtal personer som bär ansvar för vissa brott samtidigt som vanliga medborgare inte drabbas. Ett antal länder har gått i bräschen och genomfört detta redan före Europarådets rekommendation. Men Sverige har tyvärr inte gjort det.
Tänk om samma enighet som den svenska delegationen har visat i Europarådet skulle synas här i Sverige om några veckor när förslag om just Magnitskijsanktioner kommer att behandlas i denna kammare. Jag hoppas att vi enat kan följa upp vårt gemensamma ställningstagande i Europarådet och en gång för alla införa den lagstiftningen i Sverige, i enlighet med vad vi gemensamt har föreslagit där.
Fru talman! En annan viktig fråga där samtliga deltagande svenska ledamöter i delegationen utom från Vänsterpartiet har varit överens är synen på Kairodeklarationen och hur denna shariadeklaration överensstämmer, eller snarare inte överensstämmer, med Europakonventionen om mänskliga rättigheter.
Vi sverigedemokrater ser som bekant Kairodeklarationen som ett direkt hot mot den fria världen och de fundamentala värden som vi har i Europakonventionen. De två är på intet sätt kompatibla med varandra, vilket lyckligtvis nu också Europarådet har tydliggjort. Samarbetet över nations- och partigränser, som vi ofta ser i Europarådet, är också något jag vill lyfta upp.
Det stärker en församling som arbetar med just demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Jag kan som konservativ i Europarådet skriva på motioner tillsammans med liberaler och socialister, och det är egentligen inte så konstigt. De frågor vi i behandlar i Europarådet berör ju ämnen där vi ofta har samma mål.
Vi har sett att vi i många fall även har samma syn på hur vi ska nå målet. Fru talman! Det här är en styrka, och det är något jag hade hoppats att vi här i Sverige kunde lära oss mer av. Avslutningsvis vill jag likt Boriana tacka övriga medlemmar av den svenska delegationen.
År 2018 antogs 55 resolutioner och 26 rekommendationer i Europarådet. Det är väldigt mycket. Vår delegation har som vanligt varit en väldigt aktiv grupp, och vi har medverkat i församlingens arbete på ett föredömligt sätt. Jag vill med detta säga att jag ser fram emot vårt fortsatta arbete tillsammans. Jag tackar för den här tiden, och riktar också ett tack till tidigare ledamöter.