KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Åkerlund (SD):
Utskottets betänkande handlar om integritetsfrågor, någonting som blir allt viktigare. Vi behöver bara tänka på det antal elektroniska spår som vi lämnar efter oss överallt; man fruktar övervakningssamhället. I Sverige är det kanske särskilt viktigt eftersom vi avviker när det gäller integritetsfrågor.
Man uppfattar ju det som man är uppvuxen med som något helt naturligt. Det gäller till exempel våra personnummer som är en del i vårt folkbokföringssystem. Det har tjänat oss väl, och det finns ingen anledning att ändra på det men man bör vara medveten om att det kanske beror på att vi har sluppit krig och ofärd. I många andra länder är detta något som man är rädd för.
Dåvarande Sovjetunionen såg med skräckblandad förtjusning på vårt system och övervägde att införa det, men avstod huvudsakligen för att erfarenheterna från Holland under andra världskriget avskräckte. Det var just i Holland som den tyska ockupationsmakten hade det allra lättast att kontrollera civilbefolkningen.
Holland hade ett folkbokföringssystem som var snarlikt vårt. Vi instämmer med det som framförs i betänkandet så när som på några få punkter. Där har vi ett par reservationer som jag yrkar bifall till. En av våra reservationer gäller skolans verksamhet.
Vår uppfattning är att en skattefinansierad skola ska hanteras likadant alldeles oavsett vem som är huvudman. Det bör inte vara så att skattepengar göms bakom ett skynke bara för att utföraren är privat. En annan reservation gäller avvägningen mellan värnandet av integriteten och möjligheten att bekämpa brott.
För ett tiotal år sedan sade man här i kammaren att människor dess värre drabbas av brott - det gäller unga, gamla, kvinnor och män - men att det inte finns någonting som heter hedersvåld. Acceptansen för den tesen har kostat liv och lidande.
I dag säger man att de intagna på våra fängelser utgörs av två kategorier, svenska medborgare och de som inte är det. Låt oss inte göra om misstaget. Låt oss skaffa oss möjligheter att kartlägga hur mönstren ser ut för att kunna bespara så många människor som möjligt utsikten att bli brottsoffer.
Vi har även ett särskilt yttrande som gäller de så kallade Stasiarkiven. Där anser majoriteten att frågan om det så kallade Rosenholz-kartoteket är en fråga som berör USA och Tyskland men inte Sverige. I den frågan har vi en annan uppfattning.
Jonas Åkerlund (SD):
Jag instämmer gärna i all den klokskap som jag har lyssnat till här. Jag vill egentligen bara komplettera med någon liten reflexion kring det som är sagt.
Även om vi skulle få optimala förhållanden vid ett omval - röstlängden är identisk, tidsfristen är mycket kort, och kandidaterna är desamma - innebär det inte att det blir som det uttrycks här: Förutsättningarna för omval ska vara i princip desamma som för det ordinarie valet. Så är det långt ifrån.
Vid ett omval är valresultatet i övrigt väl känt. Och när loppet är kört är det inga problem att veta vilken häst man skulle ha satsat på. Folk som deltar i ett omval vet om det är idé att försöka rädda det sjunkande skeppet eller om man ska pumpa in mer gas i den stigande ballongen.
Självklart påverkar utfallet av valet kraftigt i det enskilda fallet hur man väljer att lägga sin röst. Det hindrar inte på något sätt, menar jag, att vi naturligtvis ska göra allt som går för att förhållandena vid omvalet ska vara så bra som möjligt.
Men det är ändå ett oerhört misslyckande när ett val hanteras på ett sådant sätt att det ger upphov till ett befogat överklagande och ett omval. Rimligtvis bör det absoluta fokuset ligga på att förhindra att ett omval över huvud taget blir befogat, just därför att det aldrig kan ske under samma omständigheter.
Jonas Åkerlund (SD):
Jag yrkar bifall till våra två reservationer. Klockan är mycket så jag tänker hålla mig till bara dem. Givetvis står jag bakom förslaget i betänkandet i övrigt. Jag kan instämma i mycket av det som Peter Eriksson sade. Det första jag tänkte nämna något om är just placeringsfrågan, hur vi sitter i kammaren. Vi är placerade med utgångspunkt från det ställe där vi var mantalsskrivna vid valet.
Man förutsätts per definition ha någon form av gemenskap med andra som är skrivna på ungefär samma ort. Jag tror att det var ganska rationellt på den tiden både kunskap och människor var långt mer trögrörliga än i dag. Men i dag är det inte särskilt svårt att bo i Bollnäs och mycket snabbt informera sig om läget i Borås.
Därför tror vi att det vore mer rationellt att man helt enkelt satt partigruppsvis. Då kunde det kanske dessutom, med det parlamentariska läge som råder nu, undvikas att man helt enkelt råkar trycka på fel knapp i hastigheten. Man kan korrigera varandra.
Det för mig in på nästa reservation, som gäller just arbetsformen, eftersom vi har kvittning. Det skulle för vår del bara vara aktuellt när en enig opposition står mot regeringen, eftersom regeringen är en minoritetsregering.
Om vi då har en kvittning i just den situationen blir ju beslutet här i kammaren en korrekt avspegling av valresultatet. Vi tycker att den ordningen är att föredra framför att det är slumpen eller enskilda omständigheter som avgör hur utfallet av en omröstning i riksdagen blir. Det är bara tre röster som skiljer.
Är det tillfälligheter som ska avgöra, om en eller flera kan vara här eller inte? För oss är det lite svårt att försvara eftersom det vore så pass enkelt att ordna. När vi går till beslut ska förhållandena här i kammaren på ett korrekt sätt avspegla det valresultat som väljarna gav oss.
Jonas Åkerlund (SD):
I det här betänkandet ställer jag mig bakom det som anges på nästan alla punkter så när som på en punkt där jag yrkar bifall till vår reservation.
Jag skulle väl i och för sig kunna säga att åtskilligt av det som sägs i betänkandet skulle jag ha valt en annan språkdräkt för, men det påverkar inte de mest väsentliga delarna av betänkandet. Med tanke på att klockan är mycket vill jag inte uppehålla mig vid sådana saker, utan jag tänkte nämna det som vår reservation gäller.
Den berör alltså frågan om integration. Jag läste härommorgonen vid frukost en rubrik som löd: "Efter 50 år i Sverige är min identitet 100 procent grekisk". Var det något problem? Nej, inte ett dugg - inte för vederbörande och inte för någon annan heller. Varför?
Jo, därför att den här personen när han kom 1963 hade sett att nyckeln till det svenska samhällets alla rum utgörs av språket, och det fanns väldigt många incitament för att lära sig språket. Det gjorde han, och det öppnade också alla dörrar så till den grad att han sedan många år tillbaka skriver sina böcker på svenska.
Det som är svårt att avstå från att spekulera i är vad som hade hänt om han hade kommit hit i dag och han hade märkt att incitamenten inte är särskilt starka. Det är jobbigt att lära sig ett nytt språk.
Märker jag då att jag både kan bo och arbeta bland mina landsmän och att jag inte ens behöver betala för tolken om jag skulle behöva komma i kontakt med myndigheter - varför då inte skjuta upp det här besvärliga med att lära sig språket till morgondagen? Konsekvenserna ser vi runt om i Sverige. Många stängs ute därför att de saknar den här nödvändiga nyckeln.
Då tror vi att det är bra att man åtminstone i någon mening har ett incitament för att skaffa sig kunskaper i språket, även om det är besvärligt. Därför tycker vi att när det gäller den fria tillgången till tolkar även efter mycket lång tid i Sverige och även efter tid som svensk medborgare bör begränsas.
För att det inte ska få orimliga konsekvenser säger vi i vår reservation: "Det bör dock enligt min mening alltid finnas en möjlighet till tolkning för personer som är hörsel- eller talskadade och för personer som talar något av Sveriges officiella minoritetsspråk.
Vidare bör en möjlighet till tolkning finnas när det är helt nödvändigt för verksamheten, t.ex vid Migrationsverket, i brottmål och vid akuta sjukhusbesök." Jag är fullt medveten om att det naturligtvis är av ren välvilja som det nuvarande regelverket är inrättat, men jag är också övertygad om att välviljan har visat sig vara missriktad.
Jonas Åkerlund (SD):
I betänkandet behandlar konstitutionsutskottet 46 motionsyrkanden från allmänna motionstiderna 2011-2012. Det gäller i huvudsak frågor om kommunalt partistöd, om återkallelse av uppdrag i nämnder i styrelser, om tjänstledighet från förtroendeuppdrag och andra frågor av liknande karaktär.
Då jag har andledning att tro att andra talare tämligen omsorgsfullt kommer att redogöra för utskottets överväganden kommer jag att hålla mig till vår reservation, som jag härmed yrkar bifall till. Den gäller demokratin.
Vi berörde för en kortare stund sedan vikten av demokratin och hur glada vi är för att den blev genomförd i Sverige, men den lever inte av sig själv. Demokratin förutsätter faktiskt att det finns folk som är beredda att verka för den.
Oroväckande ser man då och då från olika håll runt om i landet, där många företrädare för kommuner märker att det är svårt att få folk att ställa upp och ta ett uppdrag.
Många lämnar sina uppdrag, och det kan finnas många anledningar till det, men det är oroväckande att många tycker att det kanske finns en hotbild eller, värst av allt, att det inte känns meningsfullt. Många i mindre kommuner tycker inte att det efterfrågas ett engagemang i de kommunala angelägenheterna.
Det är rätt lätt att förstå en sådan person om man är i en kommun där man är invald i fullmäktige men inte får ta del av särskilt mycket mer. Då är steget till att lämna ganska kort eftersom det ofta är ett ganska högt pris man får betala för att engagera sig i en demokratiskt vald församling.
Det vi vill göra i stället är en förändring som gäller representation i nämnder, utskott och styrelser. Vi tror att det vore värdefullt om man fick närvarorätt även om man representerar en liten minoritet, så att man åtminstone till den egna partigruppen kan redogöra för vad som faktiskt har sagts.
Det kan också vara bra med yttranderätt, så att man åtminstone kan få tillfälle att framföra vad den grupp man representerar har tyckt. Däremot är det självfallet att vi inte när det gäller förslagsrätt eller rösträtt vill sätta valresultatet ur funktion.
Som vi skriver i vår reservation: "I diskussionerna som föregår beslut är det rimligt att alla representerade partier får föra fram de åsikter de fått mandat av medborgarna att lyfta. Jag vill särskilt framhålla att detta är viktigt då vissa beslut tas direkt av nämnder och arbetsutskott, och således aldrig lyfts i den större församlingen.
Dessutom är det i de olika nämnderna som de verkliga diskussionerna sker, och det är där alla fakta lyfts och klargörs, i beredningen av olika ärenden som senare ska upp till beslut. Utan att själva ha en representant närvarande vid dessa diskussioner är det svårt för enskilda partigrupper att fatta väl underbyggda beslut och ta ställning i frågor."
I det läge som vi har i Sverige i dag, där vi dess värre kanske börjar ta demokratin för självklar, är det viktigt att vi gör vad vi kan för att värna den.
Jonas Åkerlund (SD):
Jag yrkar bifall till vår reservation nr 1. Det är egentligen inte så stor skillnad på innehållet i betänkandet om man tänker tillbaka fyra år i tiden. Det har rört sig lite hit och lite dit, men i stort sett är det på många punkter ett enigt utskott. Det finns dock skillnader.
För vår del är det att vi inte delar utskottets bedömning av anslagsnivåerna för Sametinget och länsstyrelserna. Vi tycker att de bör ökas därför att länsstyrelserna behöver ett ökat stöd med uppdraget att intensifiera djurskyddskontrollerna. Vi delar heller inte utskottets bedömning av nivåerna på anslagen för Regeringskansliet.
För fyra år sedan var vi och Socialdemokraterna överens om att nivåerna kunde vara lägre. Vi tycker också att stödet till politiska partier bör minskas.
När det gäller presstödet vill vi minska det och fasa ut det på sikt, för förhållandena är annorlunda nu än när det infördes. Tanken var god, och det har fungerat en tid. Men när presstödet infördes hade vi inte en situation som den i exempelvis Gävle.
Där finns Arbetarbladet och Gefle Dagblad, som i någon mån kan sägas vara politiska konkurrenter. Men de har samma ägare, så oavsett vem som för ögonblicket anses vara den mindre gynnade tidningen och får presstöd är det i samma ägares fickor som pengarna hamnar. Vi tror att medielandskapet är så förändrat i dag att det helt enkelt är att kasta bort pengar i onödan.
Man offrar inte krut på döda hökar. Frånsett den reservationen står vi fast vid vad vi har sagt om utskottets bedömning av nivåerna på anslaget Allmänna val och demokrati.
Vi anser att de punkterna bör var oförändrade i förhållande till förslagen i budgetpropositionen.
Jonas Åkerlund (SD):
Vi har hela tiden haft som vägledande princip att skademinimera. På många områden tyckte vi att Alliansens budget och de rödgrönas budget var ungefär lika skadliga. Sedan var det annat där vi inte såg det så. Jag vet att det finns en allmänt spridd uppfattning, men vi har faktiskt andra idéer än sådana som gäller utlänningsfrågorna.
Totalt sett bedömde vi det som betydligt viktigare att undvika en budget som vi såg som skadlig. Vi trodde att det var sämre för den svenska ekonomin med en rödgrön budget än med en alliansbudget. Därför stödde vi alliansbudgeten. Sedan finns det en rad enskildheter i den budget som vi nu har som vi inte stöder.
Vi har, som jag ser det, en klar linje. Vi gör hela tiden det vi tror är bäst eller minst skadligt, hur man nu ser det, för vårt folk.
Jonas Åkerlund (SD):
Jag kan förstå att det känns bittert att sitta i regeringsställning men inte med sin egen budget. Jag förstår det. Men jag tycker inte att det är förvånande. Om man går till talmannen och säger "Nu vill vi bilda regering - vårt underlag utgörs av fromma förhoppningar och önsketänkande", då hamnar man väldigt snabbt där vi är nu.
Montaser Eneim (M):
Det kommer ett tillfälle i varje riksdagsledamots mandatperiod då denne ska argumentera för en ren formalitet i stället för en politisk vision, en sakfråga eller ett ställningstagande. Detta är ett sådant tillfälle. Jag finner det föga troligt att ämnet för detta anförande eldar massorna, men likväl är det viktigt.
Demokratins kvarnar må mala långsamt, men mycket hellre långsamt än inte alls. Det tror och hoppas jag att många håller med om. Demokratin handlar inte enbart om tidlösa och universella värderingar som alla människors lika värde, lika rättigheter och lika skyldigheter.
Det handlar även om att upprätta, utveckla och underhålla vårt demokratiska system för röstning och debatt. Ett sådant system måste vara relevant, rättvist och förutsägbart. Ett sådant system måste även vara föremål för uppdatering och anpassning allteftersom tiderna och omständigheterna så kräver.
Därför har det fallit på mig att föredra konstitutionsutskottets betänkande. Herr talman! Betänkandet handlar om ändringar i riksdagsordningen om replikrätten med mera. Talmannen gav för en tid sedan kammarkansliet i uppdrag att utreda vissa ändringar i riksdagsordningen. I korthet handlar det om replikrätten och talarordningen i anslutning till interpellationsdebatter.
De slutsatser och rekommendationer som kammarkansliet landade i har därefter övervägts av talmannen och gruppledarna. Förra våren framlade KU ett betänkande. I detta uppmanade man riksdagsstyrelsen att anpassa vissa begrepp i riksdagsordningen, och denna fråga har nu beretts av kammarkansliet.
Ytterst handlar betänkandet och rekommendationerna från kammarkansliet om ren formalia för debattordningen här i kammaren. Därför hoppas jag att talmannen och riksdagens ledamöter ursäktar mig om jag tar mig friheten att läsa direkt ur betänkandet.
På så sätt säkerställs att förslagen återberättas på rätt sätt, vilket ju är viktigt när det gäller formalia: När det gäller ändringarna i riksdagsordningen föreslås bland annat att kriterierna för vad som avses med replik tas bort ur lagen och att det uttryckligen av lagen framgår att en replik begärs i omedelbar anslutning till ett anförande.
Vidare föreslås att det i riksdagsordningen regleras att en talare inte får anmäla sig senare än under andra omgången i en interpellationsdebatt och att det tydliggörs att omröstningen i kammaren kan ske på elektronisk väg. Därutöver föreslås att bestämmelsen i riksdagsordningen om ett statsråds skyldighet att meddela kammarkansliet om ett svar på en skriftlig fråga är försenat eller uteblir förtydligas.
Slutligen föreslås att vissa begrepp i riksdagsordningen om bland annat budgetprocessen anpassas till regeringsformens begrepp. I framställningen föreslås dessutom att lagen om personregister i riksdagens informationssystem Rixlex upphävs. Herr talman! Inga motioner har väckts med anledning av framställningen. Jag yrkar bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Ellen Juntti (M):
Jag vill börja med att säga att sedan alliansregeringen tillträdde 2006 har vi varje år ökat budgeten inom kulturområdet. Jag är glad för att kunna säga detta, inte minst med tanke på den finansiella oron. Många länder i Europa har fått dra ned kulturbudgeten kraftigt, vilket alltså vi inte har behövt göra. Det tycker jag är bra. Kerstin Engle tar upp frågan om huruvida jag är orolig och om det behövs mer. Hon säger att klyftorna ökar.
Det är klart att mycket mer skulle kunna göras, men jag tycker ändå att vi inom Moderaterna och alliansregeringen gör mycket. Vi har ökat anslagen till läsfrämjande insatser. Som jag sade i mitt anförande satsar vi 90 miljoner per år inklusive de 25 miljoner som ska gå till barn och unga.
Förutom detta finns under 2012 ytterligare 12 miljoner som kan sökas av Kulturrådet.
Ellen Juntti (M):
När det gäller läsfrämjande insatser pågår den så kallade Litteraturutredningen, som jag sade i mitt anförande. Den ska nu analysera litteraturens ställning och komma med förslag på förbättringar. I direktiven står att barns och ungas läsande ska prioriteras. Vi får avvakta och se vad som hamnar på riksdagens bord när det gäller detta.
Skolbiblioteken och folkbiblioteken är ett kommunalt ansvar. Det är kommunerna som ska se till att det finns bra skolbibliotek och att det finns bra folkbibliotek. Det gäller var de ska ligga, vilket utbud de ska ha, tillgängligheten och även personalen. De ska följa bibliotekslagen, så jag är ganska trygg i att de klarar det.
Ellen Juntti (M):
I språklagen, som kom 2009, hade man diskuterat punktskriften. Man gjorde då bedömningen att det inte är något eget språk. Jag delar denna uppfattning. Däremot tycker jag att det är viktigt att punktskriften fungerar bra och utvecklas.
Därför finns också Punktskriftsnämnden, som har ansvaret för att se till att man skyddar, bevarar och främjar punktskriften.
Ellen Juntti (M):
Jag vill bara understryka att också jag tycker att det är viktigt med punktskriften. Det är viktigt att de synskadade kan ta del av litteraturutbudet på alla sätt och vis - på samma sätt som vi som kan se kan göra det. Men i detta läge tycker jag att det räcker med Punktskriftsnämnden och att de tar sitt uppdrag på allvar och främjar och utvecklar punktskriften.
Ellen Juntti (M):
Det känns ändå bra att stå här. Varje år har Alliansen ökat kulturbudgeten sedan vi tillträdde 2006. Med tanke på de ekonomiska förutsättningarna särskilt i Europa känns det ändå bra att Sverige har ökat budgeten. Många länder i Europa har gjort kraftiga neddragningar i sina kulturbudgetar. Det läste jag senast i förra veckan i tidningen.
Det finns olika åsikter om neddragningarna i kulturbudgetarna. Jag känner inte riktigt igen dem. Jag vet också att Kulturrådet tillsammans med SKL presenterade en rapport 2010 om de olika kulturbudgetarna i kommunerna under kristider. I den rapporten framkommer det att det ändå har gått hyfsat bra.
De flesta kommuner har faktiskt inte gjort några neddragningar. Jag känner inte riktigt igen när Isak From säger att det har skett drastiska neddragningar. I den rapport jag hänvisar till har 76 procent av kommunerna samma budget eller till och med en ökad budget inom området kulturfrågor för barn och unga.
I de kommunerna har de även ökat antalet idrottsanläggningar och fritidsanläggningar.
Ellen Juntti (M):
Isak From tackar gud för att det finns kommuner som tar sitt ansvar. Då säger jag tack gode gud för att vi har en så bra alliansregering som tar sitt ansvar. I de kulturpolitiska målen från 2009 står det om barns och ungas rätt till kultur. Det är Kulturrådet som fördelar pengarna.
Jag tror att ungefär en tredjedel av alla pengar som delas ut går till barns och ungas verksamhet. Isak From nämnde samverkansmodellen. Det är regionerna som tillsammans med kommunerna och andra kulturaktörer gör en plan som de presenterar för Kulturrådet. Där finns det en hel del pengar att hämta för kultur för barn och unga.
Ellen Juntti (M):
Tack för de positiva orden, Tina Ehn! Jag är helt övertygad om att kultur i olika former berikar människors liv. Jag känner till vad du syftar på, och det är några uttalanden om utbildning i estetiska program. Däremot är inget beslut taget eller någonting sådant, så det får vi i så fall avvakta. Det kanske inte blir några större förändringar i slutändan.
Det vet inte jag i detta läge. Tina Ehn frågar: Vad ska man utbilda sig till på gymnasiet? Ska man utbilda sig för arbetsmarknaden, eller ska man utbilda sig för livet? Jag tycker att man ska utbilda sig för både och. Man kan inte bara utbilda dig för livet och sedan inte kunna jobba resten av livet, utan det är bra om man utbildar sig för någonting som man kan försörja sig på.
Det är naturligtvis väldigt bra om man kan utbilda sig för något man älskar och som berikar både en själv och arbetslivet.
Ellen Juntti (M):
Ja, jag var med på det utskottsmöte där Sveriges Musik- och Kulturskoleråd var med. Som har sagts här är musik- och kulturskolorna ett kommunalt ansvar. Det är kommunerna som själva bestämmer om de ska bedrivas, hur de ska bedrivas och vad avgifterna ska vara. Det tycker jag att de ska fortsätta att göra.
Jag vet att Sveriges Musik- och Kulturskoleråd tillsammans med SKL jobbar med ett gemensamt projekt som heter Kulturskola 2030. Det ska presenteras nu i mars, och där kommer de att ta upp hur viktiga musik- och kulturskolor är för barn och unga och hur viktiga de är för kulturlivet i stort.
Projektet ska alltså presenteras denna månad, och jag ser fram emot att läsa det och se vad de har kommit fram till. Jag vill gärna avvakta och se vad de kommer fram till.
Ellen Juntti (M):
Nej, det är inte som Lars Ohly sade. Han hade fel. Vi tycker att det är viktigt med kulturverksamhet för barn och unga. Som jag sade i mitt anförande är det 11 kommuner av 290 som inte har musik- och kulturskolor. Jag roade mig med att titta på nätet vad de kommunerna har för styrning, och de flesta har socialdemokratisk styrning, förmodligen med lite understöd av Vänsterpartiet - det hann jag inte kontrollera.
Ni kan kanske börja med att påverka de kommunerna. Naturligtvis tycker jag att alla barn ska ha rätt att pröva sina vingar när det gäller musik- och kulturskolor. Det tycker jag, och det tycker vi alla. Det är inte bara vackra ord. Även om det låter vackert tror jag att de flesta vill det. När Lars Ohly säger det tror jag att han verkligen vill det, även om vi vill lite olika saker.
Som jag sade i mitt anförande hoppas jag att det är så pass rimliga avgifter att alla barn kan delta. I de kommuner där det inte finns musik- och kulturskolor hoppas jag att kommunen ordnar det på något annat sätt. Men det är en kommunal fråga, och det tycker jag att det ska fortsätta att vara.
Ellen Juntti (M):
Och där kom det jag hade väntat på: Ni vill hellre sänka inkomstskatter. Den kommentaren har jag väntat på. Men har Lars Ohly någon gång tänkt på att när man sänker skatten får människor lite mer pengar i plånboken och kan använda dem till lite mer saker än vad de hade tänkt sig?
Återigen tycker jag, och hoppas jag, att kommunerna ska se till att alla barn på något sätt, oavsett om det är musik- och kulturskolor eller om man eventuellt genom samverkansmodellen ansöker om pengar, får pröva sina vingar inom musik- och kulturskolan. Jag tycker inte, som Lars Ohly, att vi ska börja lagstifta och tvinga kommunerna att ha dessa skolor, utan det tycker jag att kommunerna själva ska avgöra.