KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isak From (S):
Det är helt riktigt som Edward säger; vi för en annan politik. Vi hade en annan budgetmotion på infrastrukturområdet. Den motionen röstades ned av de borgerliga partierna. Vi anser också att man kan låna till infrastruktur. Det är samma sak som om jag eller någon annan lånar till ett hus. Vi tror att det huset ska ha ett värde.
Om vi bygger en Norrbotniabana, en bro eller en väg tror vi att den vägen eller tågbanan ska ha ett fortsatt värde framöver. Vi bygger dem för framtiden. Det vi gör i dag har våra barn och framtida generationer nytta av lika väl som när man på 1880-talet och 1890-talet beslutade om att det nog var viktigt att bygga stambanan.
Den har vi fortfarande nytta av, men den är i behov av en del underhåll. Det behovet finns i dag, och i dag är det den borgerliga regeringen som har ansvaret. Det är därför vi har denna debatt. Tänk på det!
Isak From (S):
Som arbetsmarknadsministern beskrev skickade jag en fråga för skriftligt svar till arbetsmarknadsministern, men det svaret liknade mer en redogörelse för regeringens interna fördelning och arbetssätt. Jag kanske var otydlig i min fråga. Jag fick inte svar på det jag frågade om. Det var därför som jag ställde den här interpellationen.
I interpellationssvaret kan jag se att ministern kanske har förstått vad jag menade. Jag tackar för det här något tydligare svaret. Som Hillevi Engström säger i svaret är konkurrenskraftiga företag viktiga för Sveriges välfärd. Det håller jag verkligen med om. Herr talman! Jag kommer i huvudsak att hålla mig till prospekteringsbranschen, för det var utgångspunkten för min fråga och för den här interpellationen.
Den är grunden för övrig gruvverksamhet, men den flyter ihop lite med övrig gruvverksamhet. Prospekteringsbranschen består i huvudsak av geologer och borrare. Geologerna genomgår en lång högskoleutbildning. Det är alltså inte en snabbutbildning.
Det verkar som att gruvbranschen kommer att få sätta sitt hopp till arbetskraftsinvandring av utbildade geologer eftersom de närmaste årens avgångar från universitet och högskolor inte kommer att räcka till för de nya behoven i gruvetableringarnas spår och även för de många infrastrukturprojekten i landet. Herr talman!
Sverige har sedan 90-talet öppnats för mineralbrytning på ett mycket gynnsamt sätt. Prospekteringen och gruvnäringen har stor ekonomisk betydelse, och de har över tid också gett en betydande mängd arbetstillfällen - direkt och indirekt.
Om vi vill kan rätt åtgärder leda till många fler arbetstillfällen, inte minst på landsbygden och i glesbygden där utarmningen är stor. Eftersom många arbetstillfällen och utbildningstillfällen finns i och runt de stora städerna flyttar alltför många dit.
Här kan malmbrytning, mineralutvinning och kringindustrier skapa direkta arbetskraftstillfällen utanför de stora tätorterna. På så vis kan de bidra till landsbygdens utveckling. Det här är också en landsbygdsfråga. Sverige är i dag ett högintressant land för både svenska och utländska mineralprospekteringsföretag. Antalet aktörer på marknaden har ökat väsentligt under de senaste åren.
Resultatet blir att stora och små nya mineralfyndigheter kan hittas och börja utvinnas. Branschen själv beskriver att konjunkturbotten har passerats och att en återhämtning har inletts. Den andas också en tydlig optimism inför de kommande åren. Herr talman!
Precis som ministern sade i sitt svar går branschen i väldiga vågdalar. Det var en uppgång så sent som 2007 som blev en nedgång 2008-2009. Nu har det vänt kraftigt uppåt igen, men under nedgången varslades bara i Norr- och i Västerbotten över 300 personer som jobbade inom prospekteringsbranschen.
Det var kunnigt folk med kompetens som försvann från branschen. Nu uppger branschen själv att det finns ett kompetensbehov på över 300 personer. Arbetsmarknadsministern har sagt här i dag att hon inte planerar några nya åtgärder, men det här måste väl ändå väcka vissa tankar hos arbetsmarknadsministern. Här finns möjligheter. Vad tänker hon vidta för åtgärder? Tänker hon vidta någon åtgärd?
Isak From (S):
Jag noterar att arbetsmarknadsministern i början av sitt inlägg hoppades att branschen ska ta sitt ansvar. Ja, det kan vi göra. Vi kan hoppas, men jag har lite större förhoppningar på regeringen. Herr talman! Enligt Arbetsförmedlingen har arbetslösheten inom gruvnäringen och gruvrelaterade arbeten legat på en låg nivå i relation till övriga yrken de senaste ett och halvt till två åren. Den låga nivån kvarstår och minskar sannolikt ytterligare kommande år.
Det närmaste året förväntas en god balans mellan tillgång och efterfrågan i landet som helhet. Arbetsförmedlingen säger att det finns små möjligheter att göra något. Över landet som helhet råder balans.
Men i områdena där de största arbetsplatserna för gruvarbetare finns, det vill säga i Bergslagen, Norrbotten och Västerbotten där jobbchanserna är störst de närmaste åren, bedöms det vara liten konkurrens om jobben. Arbetsgivarna stöter ständigt på rekryteringsproblem. Möjligheterna att rekrytera bedöms vara goda på fem till tio års sikt. Varje insats inom området kommer att betala sig.
Precis som arbetsmarknadsministern säger har ungefär 100 genomgått arbetsmarknadsutbildningar i Piteå och Umeå med inriktning mot framför allt maskinförare. De har fått jobb i gruvbranschen, vid vägarbeten och i tunneldrivning. Det är naturligtvis bra.
Men räcker det för Sveriges behov? Min uppfattning är att det inte gör det. Det finns stora möjligheter som vi kan ta bättre till vara på.
Isak From (S):
Jag vill inte verka efterklok, men de svängningar vi talade om tidigare är inte bra. Med anledning av att så få insatser görs från Arbetsförmedlingens sida har några få fått möjlighet att utbildas internt. Men det räcker inte. Entreprenörerna inom prospekteringsbranschen ska ju faktiskt producera också, och de producerar för hela Sveriges välstånd.
Sedan finns det en annan sak som gör det extra viktigt att personer med rätt kompetens jobbar inom näringen. Det säger inte minst myndigheten Bergsstaten. Fler och fler företag är inte seriösa, berättar bland annat bergmästaren i Luleå. Bergmästaren har också tvingats avslå 25 procent av ansökningarna det senaste året. Samtidigt kan man se det positivt.
Just nu har vi 1 202 undersökningstillstånd i Sverige där man på ett eller annat sätt undersöker om det finns utvinningsbara mineraler. Undersökningsarbetena pågår också i nationalparkerna och i Natura 2000-områden. Det är viktigt att undersökningar sköts på ett riktigt sätt med kompetent arbetskraft. Jag ser det som en stor fara för landet om det inte gör det.
Alla är vinnare på att satsa på arbetsmarknadsutbildningar inom detta viktiga område. Jag tror att vi måste återkomma till detta senare. Jag ser att Hillevi Engström nickar. Jag anser att det är en viktig fråga. Jag tackar för debatten.
Isak From (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Om jag ska se positivt på det kan jag i svaret se att statsrådet ser potentialen och delar min syn på en utvecklingsbar näring. Men när vi kommer till finansiering blir det kärvare. Fru talman! Till skillnad från den moderatledda regeringen anser vi socialdemokrater att staten ska ha ansvaret för infrastrukturen - och då även flyget och flygplatserna. Fru talman!
Fjäll- och vildmarksturismen i Sverige är bara i början av sin utveckling. Det finns en stor potential för de entreprenörer, invånare och kommuner som vågar och vill utveckla sig inom fjäll- och vildmarksturism. De kommuner som omfattas av samarbetet i södra Lappland har sett behovet av att kraftsamla och organisera sig för att ta till vara på den potential som finns och inte missa möjligheterna.
Södra Lappland har en storslagen natur och kulturmiljövärden innehållande djupa skogar, storartade jakt- och fiskemöjligheter, vandringsmöjligheter, fjälltoppar - 150 stycken på över 1 000 meter - och fyra stora fjällområden i Stora Blåsjön, Borgafjäll, Klimpfjäll och Kittelfjäll. Vi får inte heller glömma det samiska kulturarvet.
Sammantaget innebär detta stora möjligheter att utveckla turismen i området till en kraftfull basnäring som kan ge många arbetstillfällen. Förutsättningarna för att utveckla turismen i södra Lappland är i huvudsak två.
Det ena är ett ökat samarbete i regionen, vilket man nu aviserar genom att fyra kommuner i två län, Vilhelmina, Dorotea, Åsele och Strömsund, bildar ett gemensamt destinations- och marknadsföringsbolag. Det andra, fru talman, är tillgängligheten till området. Södra Lappland är stort.
Det är stort som Belgien, har 25 000 invånare och omfattar drygt 27 240 kvadratkilometer. Området är beläget drygt 70 mil från Stockholm. Det tar drygt 15 timmar att resa dit med tåg och buss - om vi bortser från förseningar och andra brister.
Det gör att flyget är det enda reella alternativet för både företag och befolkning men framför allt för den, om möjligt, växande besöksnäringen. Det som är ett hinder i vägen för utvecklingen är den bristande kapaciteten inom flyget. Flygkapaciteten är inte anpassad för att möta efterfrågan.
Till exempel kan de flygplan som trafikerar Sagadals flygplats i Vilhelmina kommun och som flyger vidare till Hemavan endast ta emot sex par skidor när flygplanet är fullbelagt. Framför allt vinterturismen kräver bättre kapacitet och möjlighet till chartertrafik, vilket inte är möjligt i dag. Därför är behovet stort av en flygplats av internationell standard, och det kräver byggandet av en ny landningsbana på Sagadals flygplats i Vilhelmina.
Det är en helt nödvändig förutsättning för tillväxt inom besöksnäringen. Fru talman! I valrörelsen gjorde framför allt Moderaterna ett stort nummer av att kommunerna bara ska syssla med välfärdens kärna. Man kan inte låta bli att undra. För vissa kommuner blir det nödvändigt att driva flygplatser medan staten tar huvudansvaret i andra.
Jag tycker att Moderaterna och de övriga borgerliga partierna ska ta sig en rejäl funderare. Är detta vettigt?
Isak From (S):
Jag börjar med att kommentera det som Edward Riedl sade. Vi är väl medvetna om det yttrande som Region Västerbotten har lämnat. Samtliga politiker var helt eniga om att den pott på 1,54 procent som Västerbotten har fått sig tilldelad inte är tillräckligt mycket.
Vi vet mycket väl att hela Sverige, framför allt de fyra nordligaste länen, står inför omfattande behov. Det handlar framför allt om att koppla samman den befintliga järnvägsstrukturen med Botniabanan. Bärighetsförstärkningar var en av de prioriterade åtgärderna; sedan var pengarna slut.
I yttrandet säger vi att vi anser att det är oacceptabelt att staten lämnar ifrån sig flygplatser på det här viset. Det vet Edward mycket väl. Fru talman! Aktörerna, både kommuner och entreprenörer, är överens om att södra Lappland kan utvecklas till en destination som erbjuder internationella besökare hög kvalitet, ett brett utbud och ett generöst och välvilligt mottagande.
Kommunerna i regionen - Åsele, Dorotea, Vilhelmina och Strömsund - har kommit överens om att verkligen satsa på den näring som har störst förutsättning att växa. I regionen anser man att besöksnäringen är en sådan näring. Man har också kommit överens om att Sagadals flygplats är den som man måste satsa på. Detta rör två län. När det blir så här måste naturligtvis de två länen prata ihop sig lite bättre.
Huvudfrågan, och den fråga som är principiellt viktigast är: Är det kommunerna som ska ansvara för flygplatserna? Vilka kommuner är det som ska ansvara för flygplatserna? Är det de små fattiga kommunerna eller är det de stora kommunerna som har bäst förutsättningar för detta? Nu satsas nästan ingenting på vägar eller flyg i området.
Jag tror att till och med jag och Edward är överens om att vi behöver goda kommunikationer för att utvecklas. Många visar intresse för södra Lappland och vill komma dit, men resorna är krångliga och dyra. Därför väljer folk att åka till andra ställen. Vårt grannland Finland, som jobbar på ett mer utvecklande sätt, har till exempel lyckats locka stora turistströmmar från kontinenten till Rovaniemi.
Om region Södra Lappland lyckas få till en utbyggnad av Sagadals flygplats skulle även södra Lappland kunna ta ned större plan och på så vis locka ett större antal turister från både Mälardalen och Europa. Regeringen har ett stort ansvar.
Statsrådet Catharina Elmsäter-Svärd har ett stort ansvar för att samtala med sina kolleger i riksdagen och med andra statsråd, till exempel näringsministern som anser att det här är en oerhört viktig fråga för utvecklingen av länet och landet. Det är bara att sätta i gång och arbeta.
Isak From (S):
Vi socialdemokrater vill inte bara stå och titta medan möjligheterna till utveckling och jobb rinner i väg. Därför jobbar vi fortfarande för att staten ska ta sitt ansvar och bland annat möjliggöra en kapacitetsökning för flyget i södra Lappland.
Vi ser tyvärr den borgerliga regeringens kyliga attityd till statligt ansvar bland annat i den av kammaren antagna nationella transportplanen för 2010-2021.
Det är positivt och viktigt att lyfta fram att fyra kommuner har kommit fram till ett gemensamt samarbete. Socialdemokraterna anser, precis som vi sade i vår infrastrukturmotion i höstas, att det är nödvändigt att successivt återgå till principen att staten tar det övergripande finansiella ansvaret för infrastrukturinvesteringar.
Infrastrukturinvesteringarna ska i första hand styras efter nationella behov och inte efter enskilda kommuners ekonomi. Med en växande andel kommunal medfinansiering riskerar klyftorna mellan rika och fattiga kommuner att växa. Fru talman!
Vi tycker inte att det är rimligt att enskilda kommuners ekonomi och inte en väl genomarbetad samhällsekonomisk analys ska avgöra prioriteringarna på infrastrukturområdet. Fru talman!
Om vi ser möjligheterna och om ansvariga statsråd i Regeringskansliet börjar samarbeta lite mer finns det en möjlighet att även ni kan vända den negativa synen på statliga infrastruktursatsningar i Norrlands innersta inland som finns i Regeringskansliet. Den fördelning som finns nu är fullständigt oacceptabel. Jag har frågat hur statsrådet har tänkt rätta till denna snedvridning, men jag har fortfarande inte fått något svar. Jag kanske får det.
Isak From (S):
Varje arbetsolycksfall, varje arbetsolycksincident, är ett misslyckande. Det är ett misslyckande och det kan vara en katastrof för den enskilde. Det är ett misslyckande och det kan vara en tragedi för arbetskamrater. Det kan vara det för företaget, och det är det definitivt för samhället.
När jag var ute på företag senast förra veckan berättade man att det har blivit bättre. Hörde ministern att jag sade "bättre"? Det har blivit bättre för de tillsvidareanställda. På företagen ser man att fler och fler hamnar i gråzonen.
Fler och fler är bemanningsföretagsanställda. Fler och fler är visstidsanställda. Tyvärr tillhör fler och fler fas 3. Alltmer av den ordinarie verksamheten läggs ut på entreprenad, och entreprenörer tas in. De människorna hamnar i gråzonen.
Det är riktigt som har sagts här att arbetsgivaren är huvudansvarig. Arbetsgivaren är också huvudansvarig för entreprenören. Vi har de senaste åren sett ett flertal exempel på att människor har dött på sina arbetsplatser.
Det har varit bemanningsföretagsanställda svetsare som har svetsat i stålverket i Luleå, i rötningsverket i Umeå eller i någon av de två tre gruvor i Västerbotten som har omtalats den senaste tiden som har avlidit för att de inte har kunskap om arbetsmiljön och inte fått utbildning om arbetsmiljön.
Det har heller inte varit det mest väsentliga när man blev antagen som entreprenör; det var priset som avgjorde. Vi möts av en gråzon som ökar. Samtidigt möts vi av minskade resurser till tillsynsmyndigheten. Det finns faktiskt ett gott exempel.
Jag kan lyfta fram Rönnskärsverken där Boliden har ett arbete som är värt att lyfta fram. På en stor tavla som möter besökarna talar man om hur många minuter det har gått sedan det senaste arbetsolycksfallet. Man har sett nyttan av att konkurrera med god arbetsmiljö. Så är det inte på alla ställen.
Med en mer tudelad arbetsmarknad som vi har i dag krävs andra åtgärder. Tomas Tobé förespråkar en politik där fler människor ställs i gråzonen och där fler människor inte kommer att kunna ta del av det arbetsmiljöarbete som görs på många håll.
Vårt största problem i dag är ju att fler och fler hamnar i gråzonen med den moderata politiken.
Isak From (S):
Om tillsynen över arbetsmiljön ska kunna upprätthållas på ett tillfredsställande sätt måste det finnas en myndighet som övervakar att arbetsgivarna tar sitt arbetsmiljöansvar och bedriver ett systematiskt arbetsmiljöarbete. Fru talman! Borgerliga politiker lyfter ofta fram forskningen och att den ska förstärkas, vilket är intressant.
Vi delar denna syn. Men när det handlar om forskning inom arbetsmiljö är det inte lika intressant. Nästan direkt efter valet 2006 lade man ned Arbetsmiljöinstitutet. Det i sig har fått konsekvenser.
Det innebär att värdefull forskning inom arbetsmiljöområdet har splittrats och försvagats. Det innebär att den samordnade forskningen inom arbetsgivarorganisationen när det gäller ergonomi, belastningsskador, fysiska och kemiska hälsorisker i stort sett har försvunnit. Detsamma gäller Arbetslivsinstitutets utbildningar till exempel för personal inom företagshälsovården och för fackligt förtroendevalda.
Detta har också gjort att det på sina håll i företag är svårare för skyddsombuden att gå kompletteringsutbildningar. Det har blivit betydligt svårare, och på flera håll slirar också arbetsgivaren innan man skickar i väg skyddsombud på nyutbildning. Detta får konsekvenser framgent. Fru talman!
ILO rekommenderar en inspektör per 10 000 anställda. Vad vi kan se nu har Sverige 0,7 inspektörer per 10 000 anställda. Tycker inte arbetsmarknadsministern att Sveriges löntagare förtjänar minst det som ILO rekommenderar?
Isak From (S):
Som en av skoterentusiasterna kan jag inte låta bli att ta chansen att gå upp och tala väl om skotern. Som debatterats tidigare är besöksnäringen växande. Skoterturismen står där för en växande del.
Till exempel i Hemavan i Västerbotten, mitt län, har ett antal fler arbetstillfällen varje år skapats genom skoterturismen. Vad som dock riskerar att störa denna utveckling, framför allt i de gränsnära fjällen, är den ökande buskörningen.
Tyvärr är det till stor del våra norska gäster som står för den. Det finns en annan viktig fråga som borde tas upp och som en skoterutredning kunde reda ut. Det är nämligen lite olika tolkningar av när barmarkssäsongen börjar när det gäller länsstyrelsernas tillståndsgivning och samspelet mellan samebyarna.
I Västerbotten beslutar man efter ett underlag, i Norrbotten efter ett annat underlag och i Jämtland efter ett tredje underlag, såvitt vi förstår. Den olikheten är inte bra. En skoterutredning skulle kunna peka ut riktlinjer för beslut när det gäller länsstyrelserna.
I övrigt instämmer jag i mina kamraters tidigare inlägg här.
Isak From (S):
Som markägare har jag skrivit ett markupplåtelseavtal till en led hemma. Vi har en väldigt duktig snöskoterklubb hemma i Norsjö som är huvudman i ett Leaderprojekt. I Norsjö såg man tidigt att det finns väldigt bra leder i kommunerna men att det blir desto sämre när man kommer till kommungränserna.
Det är också väldigt olika mellan kommunerna hur skötseln av lederna fungerar och om de är röjda och underhållna. Syftet med Leaderprojektet i Västerbotten är att skapa en huvudled från Robertsfors upp till Ammarnäs i Sorsele. Det som har varit bekymmersamt är just markupplåtelseavtalen.
Om det är någon markägare som mot förmodan inte tycker om snöskotrar behöver den inte skriva på något. Man kan inte tvinga någon, utan då måste man i så fall lägga leden någon annanstans. Det finns inga riktiga riktlinjer, utan man får ta en förhandling, vädja och så vidare.
Likadant är det om det mot förmodan, men som det i vissa fall gör, kommer negativa yttranden från någon av samebyarna. Då kan det också bli så att man får lägga leden någon annanstans, eller så blir det förbud under vissa tider.
Det kanske är helt riktigt, men det skulle verkligen behövas en nationell samsyn i hur reglerna ska tolkas och så smidigt som möjligt få till likartade regler. Därför tror jag att det skulle vara bra med en nationell utredning.
Isak From (S):
Jag ställde interpellationen till statsrådet Stefan Attefall men fick till svar att det var en fråga för statsrådet Peter Norman. Kammarkansliet har väl inte haft så lätt att ha full koll på Regeringskansliet efter nya och bytta ministrar med nya ansvarsområden. Nu har jag hört svaret från Stefan Attefall, vilket var det jag ville, och det var ju bra. Sedan säger svaret ingenting och visar tydligt att ingenting händer.
Den här frågan är, när man sätter sig in i den, ganska komplex, och kanske just därför har en hållbar lösning dröjt. Vad är det då som är rimligt? Under den senaste mandatperioden har ett antal löften presenterats från ansvariga borgerliga ministrar. Herr talman! Pensioner är på tapeten i flera olika inriktningar.
En del borgerliga vill höja pensionsåldern till 69 eller 72 år, medan vi har kollektivavtal inom scenkonsten där dansare har 41 år och sångare 52 år som avtalad pensionsålder ur konstnärlig synpunkt.
Anledningarna till att teatrarna trots publika och konstnärliga framgångar tvingas kämpa för sin ekonomi är flera, men de går i huvudsak att spåra till statens förändringar i bidragssystemen och det snedvridna pensionssystemet. Respektive teater har en för institutionen specifik pensionspremie utifrån varje anställds historia.
Pensionssystemet för scenkonstarbetare har förändrats. Tidigare betalade branschen solidariskt för pensionerna, men med det nuvarande systemet blir dansare och sångare, yrkesgrupper som har låg pensionsålder, mycket dyra att anställa.
Det finns en stor risk att nationellt och regionalt prioriterade kulturpolitiska mål, som satsningar på sång- och danskonsten, inte går att genomföra. Redan nu ser vi en sådan utveckling.
Av de 60 musik- och teaterscenerna i Sverige som får stöd från staten räknar Svensk scenkonst med att i stort sett alla känner av att det har blivit betydligt svårare att planera sin verksamhet när varje anställning noga ska vägas, inte mot lönekostnaden utan mot pensionskostnaderna.
Det förra kulturutskottet var medvetet om att det blivit betydligt svårare för många institutioner. Det var därför riksdagen gjorde ett tillkännagivande till regeringen om behovet av en utredning. Det gjorde man i enighet över partigränserna.
Det var också en sådan utredning som genomfördes, och den möttes av acceptans av både fack och arbetsgivare. Utredningen lyfter fram en viktig aspekt, nämligen behovet av kompetensutveckling och att ställa om sin kompetens. Jag kan bara hoppas att det är det som Regeringskansliet brottas med och att det är den frågan som gör att det här har dröjt.
Och jag kan bara hoppas att man snart presenterar en proposition och kommer fram till en godtagbar lösning.