Anders Borg (M):
Jag uppskattar Socialdemokraternas vilja att gå tillbaka till 80-talet. Vi är inte primärt här för att tala om de misstag som Socialdemokraterna begick för 30 år sedan utan mer för att fundera på varför man inte tycks ha lärt något av det. Vi hade ett 80-tal med tio år utan reallöneökningar. Det var en bubbla som exploderade, och sedan följde massiva nedskärningar i den kommunala sektorn. Vad ska vi lära oss av det? Vad är det vi ska fundera på med den svenska modellen?
Jo, att det självklart alltid finns en avvägning mellan trygghet, flexibilitet och drivkrafter. Vi vill ha en välfärdsstat. Vi vill ha trygghet för människor. Men det måste också finnas drivkrafter. Den läxan lärde Socialdemokraterna. Det var därför vi fick se förändringar av förtidspension och sänkta marginalskatter under de senaste regeringsåren. Nu i opposition tycks det vara som att allt det är bortblåst.
All den erfarenhet vi hade av att vi ska ha ordning och reda, drivkrafter, konkurrens och företagsamhet tycks nu vara borta. Låt oss konstatera hur Socialdemokraternas ekonomiska politik ser ut. Det är höjd a-kassa. Den enskilt viktigaste satsningen i Socialdemokraternas politik är att höja ersättningen från a-kassan och sänka avgifterna. Det är sjukförsäkringen.
Det är att börja leka med regelverket i sjukförsäkringen så att vi återigen hamnar i en sits där sjukfrånvaron stiger och börjar tära på möjligheterna att finansiera annan välfärd. Det är förtidspensioneringen. Det handlar om att få upp den igen till de nivåer vi levde med under Perssonåren där tiotusentals människor varje år tvingades lämna arbetsmarknaden. Det är den traditionella Amspolitiken.
Det är inte den som bygger på att människor söker jobb och får anställningsstöd utan den som bygger på att man låser fast människor så att de står utanför arbetsmarknaden. Det går inte att göra den bidragssatsningen om man inte höjer skatterna. Det är därför den socialdemokratiska politiken ofrånkomligen måste lägga bördor på företagen.
Det handlar om 15 miljarder i arbetsgivaravgifter för ungdomar, 5 miljarder i höjd restaurangmoms och de miljarder man drar in när man avskaffar RUT-systemet. I ett läge med högkonjunktur där man vill bromsa arbetsmarknaden kan man möjligtvis förstå att man höjer skatten.
Men om vi nu har en sysselsättning som bromsar upp och om Socialdemokraterna med sin utrerade svartmålningsorgie här ser den kris framför sig som återspeglas i inläggen - hur kan det då vara rätt att dra på med skattebelastningar? Det kanske skulle vara på sin plats att gå in i en Konsumbutik, ställa sig där en stund och räkna hur många av dem som arbetar där som är under 25 år.
Sedan kan man bara göra en multiplikation och se vad det betyder att man höjer arbetsgivaravgiften för dem med 15 procent. Det är väl alldeles självklart att det betyder att färre människor har arbete när Socialdemokraterna har genomfört sin politik. Och det beror på att det är bidragspolitiken som är det som Socialdemokraterna prioriterar framför allt annat. Det är detta jag tycker att Socialdemokraterna också ska stå för.
Man finansierar det hela med kraftigt höjda skatter, och man lägger pengarna på att bygga ut bidragen. Tala inte om infrastruktur, forskning eller innovationer! Där lägger ni ju smulor. Kärnan i budgeten är bidragspolitik. Det är bidragspolitik ni tror på. Inte minst gäller det våra debattörer här. Det är det som är så underbart härligt med dessa debatter; här träder Socialdemokraterna fram i sin allra mest utrerade form där det bara är bidragspolitik. Det behövs inga drivkrafter.
Det behövs inget näringsliv. Allt är fördelning, allt är fördelning och allt är fördelning! Det är därför ni stelnade så dant att ni förlorade regeringsmakten. Välkomna till en repris 2014! Ni kommer att förlora en gång till.