Betty Malmberg (M):
När vi nu fortsätter debattera det svenska genomförandet av EU:s ramdirektiv för vatten vill jag nämna att vi har ett digert kunskapsinhämtande bakom oss. Det har visat på den breda ansats som krävs för att förstå hur mångbottnat direktivet är och hur många viktiga verksamheter som är direkt eller indirekt berörda av direktivet.
Den kunskapsresa vi har gjort visar också på vikten av helhetssyn mellan utskott. Det är en övning som vi har alltför sällan, vill jag hävda. De inspel vi har fått från olika myndigheter visar dessvärre på att samsynen dem emellan brister. En ökad politisk tydlighet efterlyses när det gäller hur vattenförvaltningen bör vara organiserad.
Det är en fråga som tas upp i en utredning, som dessvärre har legat på regeringens bord i snart två år. Det är olyckligt, för detta är som sagt efterfrågat. Genomförandet av vattendirektivet hittills visar också lite på den svenska Bror Duktig-mentaliteten, när vi i jämförelse med andra EU-länder inte utnyttjar eller använder de undantag som EU-rätten faktiskt ger.
Självklart ska vi ha ambitiösa åtgärdsprogram för att kunna säkerställa en god vattenmiljö, men det är också viktigt att vi väljer en ambitionsnivå som är bättre anpassad till våra förutsättningar vid genomförandet. Det innebär inte att kvaliteten på svenskt vatten ska sänkas men att åtgärder som gör störst nytta i relation till miljö och samhällsekonomi ska prioriteras.
Det är faktiskt också något som lagen föreskriver, nämligen att åtgärdsprogrammens konsekvenser ska bedömas ur såväl ekonomiskt som miljömässigt hänseende. Här finns ganska mycket att önska, och nu är det fjärde gången som åtgärdsprogram läggs fram. Men vad har vi lärt oss? Om vi ska träffa rätt ställer det stora krav på lokal kännedom.
Men det var en sak som framstod ganska klart i samband med våra hearings: Lokala bedömningar hade förvisso varit önskvärda. Men de låter sig inte riktigt göras, för man saknar data. Miljöövervakningen brister. Data brister. Även den regionala kompetensen nämndes från SMHI. Detta förvånar.
Vi moderater tycker att det borde vara ganska lätt att åtgärda. Det handlar om att faktiskt samverka och dela data. Det är också viktigt för att öka tilliten till och transparensen i bedömningarna att dessa fakta kommer fram. Det är nämligen otvetydigt så att genomförandet av de planerade åtgärdsprogrammen kostar. Det är också skälet till att några kommuner har begärt att regeringen ska pröva åtgärdsprogrammet.
De påpekar att nuvarande förslag innebär stora kostnadsökningar när det gäller va-systemen. Det handlar om vattenkraften men också om lantbruket. Riksantikvarieämbetet liksom kulturutskottet har också framhållit att förslaget kommer att få stora konsekvenser för kulturmiljöer, där tusentals dammar ska anpassas till de nya miljökraven.
De menar därför, i likhet med utskottsinitiativets punkt 2, att de här åtgärdsprogrammen måste ta hänsyn till alla nyttor. De ska göra tillgängliga undantag och tillämpa mindre stränga krav till exempel i miljöer med höga kulturvärden, produktiva jordbruksområden och vattenförekomster.
Annars riskerar kraftverk helt enkelt att avvecklas eller att inte kunna få effektiviseras och höja sin reglerkraft. Sett till jordbruket har vattenmyndigheterna uppskattat att kostnaderna för övergödningsåtgärderna kommer att uppgå till 3 600 miljoner kronor nästkommande period.
Pengar kommer inte från himlen - lantbruket ska bekosta en dryg tredjedel på egen hand medan resterande ska kunna täckas upp av ersättningssystem. Det beror dock på hur mycket pengar som pumpas in i ersättningssystemen, och det beror också på hur pass trovärdiga de här beräkningarna är.
Detta vet vi först i efterhand. Vi moderater tycker i alla fall att det är en alldeles för hög kostnad att belägga jordbruket med, och vi befarar att det kommer att få stora konsekvenser för lantbruksföretagarna. Vi ser också att detta går stick i stäv med den livsmedelsstrategi som vi har varit överens om att anta, där vi säger att vi ska ha ökad konkurrenskraft och ökad lönsamhet i jordbruket. Fru talman!
I sammanhanget måste vi också lyfta ett faktum som kom fram under hearingarna, nämligen att det i Sverige inte finns ett enda jordbruksområde som klassas som kraftigt modifierat.
Det här innebär inte att det är alldeles bedrövligt, men det handlar om att man för att kunna friställa odlingsmark som vi i dag nyttjar alltså har behövt dika ur eller dränera på vissa ställen. Hälften av jordbruksmarken, menar Jordbruksverket, har krävt dränerande åtgärder. Detta är vad det här handlar om, och det är också någonting som man i andra medlemsländer faktiskt benyttjar sig av.
Men i Sverige finns det inte någonstans. Det finns också en stor oro för att de här åtgärdsprogrammen kommer att slå hårt mot den småskaliga vattenkraften. Maria Gardfjell hade varit på besök och har en hög tilltro till deras möjligheter att hantera det här, och det får vi väl önska.
Men det är klart att detta har betydelse för den lokala elproduktionen, kanske inte minst i södra Sverige, där vi redan i dag har brist på el. Det är faktiskt så att trots de tillkännagivanden som riksdagen har riktat till regeringen - Markus Selin hade en lång drapa om detta - har regeringen inte agerat, och det är därför som civilutskottet pekar på de här exemplen.
Det finns alltså en hel del småskalig vattenkraft som till följd av hårda krav på miljöanpassning och omprövningar av tillstånd kanske till och med har fått stänga ned, och därför går den tillskottsenergi som vi så väl behöver bort. Detta är inte hållbart.
Under de senaste åren har riksdagen tydligt framhållit för regeringen att när det gäller vattenförvaltning ska EU-rättens möjligheter till undantag och även förklarande av vissa vattentäkter som kraftigt modifierade användas fullt ut. Det framgår dock från hearingarna och de inspel vi har fått att det här är någonting som regeringen och myndigheterna använder just på vattenkraft men inte i några andra sammanhang.
Här behövs ett omtag. Intressant i sammanhanget är att man också studerar den metod som vattenmyndigheterna använder när de tittar på hur olika verksamheter måste minska sina utsläpp.
Sett till vattenförekomsten i ett visst område ser man att miljökvalitetsnormen säger si och så och därför måste vi reducera utsläppen x, y och z, och så lämnar man ut detta procentuellt på de verksamheter som är berörda. Så långt verkar det väl bra, men när en verksamhet sedan ska ansöka om tillstånd för att man vill utöka sitt arbete eller sin verksamhet slår det till.
Då visar det sig nämligen att man inte tar några hänsyn till vad den här utövaren redan har gjort för att minska sina utsläpp, och man tar heller inte hänsyn till hur det ser ut i omgivningen.
Det här har fått som konsekvens att till och med Naturvårdsverket i ett yttrande till mark- och miljödomstolen säger att modellen visar att man inte tar någon hänsyn till om det är tekniskt möjligt eller samhällsekonomiskt rimligt att uppnå de här reduktionsbetingen. Detta är underlag som vi alla har fått ta del av.
Den här typen av konsekvenstänk är ju någonting som vi från riksdagen har efterlyst att regeringen ska få med i sin besluts- och ansvarskedja. Det har vi dock inte fått se. Avslutningsvis, fru talman, vill jag rikta ett stort tack till Centerpartiet, som har väckt detta utskottsinitiativ.
Moderaterna anser att det var välbehövligt, och vi hoppas att det ska tydliggöra riksdagens syn på hur det vidare genomförandet av vattendirektivet ska åtgärdas och utvecklas.