Mats Berglund (MP):
När en forskare fuskar med sina data, sina resultat eller sina metoder kan det få katastrofala konsekvenser. Det har vi tyvärr sett prov på i form av mänskligt lidande och död. Så får det naturligtvis inte gå till.
Det är mot bakgrund av ett sådant fall som S-MP-regeringen nu vidtar åtgärder och inför ny lagstiftning och en ny fristående nämndmyndighet som kan pröva frågor om oredlighet för att samlat kunna ta ansvar för fusk och oredlighet i forskning så att det kan stävjas. Det är det den här debatten handlar om. Det behöver naturligtvis inte gå så långt att patienter dör.
Det handlar egentligen, i grund och botten, om att bibehålla trovärdigheten och tilltron till våra forskare och den forskning som bedrivs i Sverige på våra lärosäten och våra myndigheter. Tilltron till forskningen är i dag hög, och så ska det vara. Sverige är en kunskapsnation, en forskningsnation. Vi är framstående internationellt. Våra investeringar i forskning och utveckling är höga i internationell jämförelse.
Vi har en relativt sett jämställd forskarkår, skulle jag vilja säga, även om vi har en bit kvar där. Vi har en hög andel yrkesverksamma forskare och hög utbildningsnivå, och vi ligger långt fram vad gäller till exempel innovationer.
En förutsättning för den här positionen och en fortsatt ledande ställning internationellt är acceptans från allmänheten, att forskningen och forskare har högt förtroende i samhället, men också att forskningen är tillförlitlig - att källor och indata är korrekta, att metoderna är tillförlitliga och verifierade och att resultaten är evidensbaserade och noggrant kontrollerade.
Men vi ser i samhället en viss faktaresistens. Det är oroande, i synnerhet när detta fenomen börja krypa uppåt, och vi hittar det bland våra beslutsfattare i politiska församlingar.
Att klimatförändringarna - som den samlade forskningen i fullständig enighet påvisar - negligeras, förlöjligas och förnekas är ett sådant exempel. Klimatförnekarna tillhör lyckligtvis undantagen. Det är väl också en liten minoritet som faktiskt inte tror på forskning, på belagd och bevisad vetenskap.
Men om vi riskerar förtroendet för forskningen står vi uppenbart inför helt nya problem och samhällsutmaningar. Vi ska inte hamna där, och därför är den här propositionen viktig. Vi ska ha fortsatt hög forskningsetik, och det ska råda god sed i forskningen. Fru talman!
Det står i bakgrundstexten till propositionen att regeringen kan konstatera att det trots allt förekommer fusk, oredlighet, inom forskarsamhället. Alla forskare följer inte god forskningssed. "Det förekommer att forskare ljuger om sin forskning, inte öppet redovisar metoder och resultat, stjäl forskningsresultat från andra osv. ", står det i propositionen. Det förekommer också förfalskningar, fabricering och plagiat.
I dag finns det inte någon definition av "god forskningssed" och inte heller av "oredlighet i forskning". Det är huvudmännen, arbetsgivarna och då oftast lärosätena, som har ansvaret att själva definiera begreppen men också att själva utreda fall som anmäls och vidta eventuella åtgärder. De flesta av lärosätena har en fungerande organisation för detta i lokala etiska råd eller liknande.
Men det finns problem med att det ligger helt på lärosätena själva. Det regelsystem som vi har i dag är otydligt och ger inte en tillräcklig grund för en rättssäker hantering. Det finns problem med likvärdigheten. Definitionerna kan skilja mellan olika forskningshuvudmän men också i fråga om hur anmälningar hanteras. Det finns också en viss jävsrisk.
En forskningsinstitution, ett lärosäte, riskerar att få sämre rykte om fusk och oredlighet uppdagas. Därför är det viktigt och efterfrågat att instifta en ny nämnd på central, nationell nivå som har till uppgift att pröva ärenden om oredlighet i forskning. Det är det som föreslås i propositionen.
Ärenden kan inkomma till nämnden genom att lärosätet skickar underlag, att en anmälan görs på annat sätt eller att nämnden själv initierar en utredning. Men ansvaret att följa god forskningssed i sin forskning kommer fortfarande att vila tungt på forskaren själv, och det framgår av lagförslaget. Det övergripande ansvaret kommer fortfarande att ligga på forskningshuvudmannen, som också har att vidta åtgärder.
Den kollegiala kontrollen med utvärderingar, prövningar och peer review är fundamental för kvalitet i forskningen, och så ska det förbli. I lagförslaget föreslås också en definition av "oredlighet". Det är bra, och det har också varit efterfrågat. Fru talman! Jag ska nämna en sak till i sammanhanget. Oredlighet i forskning kan vara brottsligt och ska i så fall självklart polisanmälas.
Det behöver ju inte vara det i lagens mening, men precis som när det gäller brottslig verksamhet behövs ett förebyggande arbete vid sidan om det utredande och eventuellt straffande. Jag tycker att det är viktigt att nämna det även om jag absolut inte har någon paketlösning för det. Jag tror att vi behöver veta mer om vad det är som driver forskare till att avvika från god sed i forskningen.
Det finns naturligtvis en mängd omständigheter och även en mängd åtgärder. Den kollegiala kontrollen som jag nämnde tidigare är kanske det viktigaste. Den behöver värnas. Kanske behöver den också stärkas. Öppenhet och transparens i hela forskningsprocessen är också en viktig faktor. Det gäller att ha koll på incitamenten. Finns det ett orimligt publiceringstryck? Kan det vara det som driver forskare till att tänja på gränserna?
Det här är ju frågor som till stor del inte ligger på oss utan mer på akademin själv, men jag tycker ändå att de kan vara värda att lyfta fram i sammanhanget. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkande UbU21 och avslag på de motionsyrkanden som har inkommit i samband med propositionen.