Peter Hultqvist (S):
Man kan fundera på vad det egentligen är som Allan Widman försöker åstadkomma här. Plötsligen blir det stora frågor av att militär alliansfrihet står före uppräkningen av saker vi gör tillsammans med andra länder, och det blir djupsinniga analyser och viktningar av varje millimeter i detta.
Det vi gör är precis det som Försvarsberedningen i första skedet redovisade i maj 2014 och det som står i inriktningspropositionen som riksdagen har ställt sig bakom i en bred politisk överenskommelse. Vi har en plan för att höja den militära förmågan fram till 2020, samtidigt som vi fördjupar alla våra samarbeten.
Det är ingen som hyser några fromma förhoppningar om vare sig det ena eller det andra, utan det är bara att konstatera hur världen ser ut och vad som händer i vår nära omvärld. Sedan försöker vi agera därefter. Det är liksom ingen terapeutisk verksamhet att vi nu har genomfört ett stort antal övningar där även baltiska länder har varit inblandade.
Övningsverksamhet innebär en säkerhetspolitisk signal, men det är också övningar med militära resurser som skulle kunna användas, om man så bestämde, i ett givet läge. Det ligger alltså en skarp del i det här i förlängningen. Det är själva poängen med detta.
Det är ingen liten sak att vi nu ska gå vidare in i Cyber Defence Center of Excellence i Tallinn och att vi ska bereda möjligheten att gå in i Stratcom i Riga. Polensamarbetet har vi nu förstärkt reellt med ett avtal som kommer att omfatta både övningsverksamhet och materielsamarbete. Vi har sedan gammalt utbildningssamarbete med de baltiska länderna.
Så det pågår här mycket omfattande verksamheter. Hur man sedan agerar i en reell krissituation avgörs av hur krissituationen ser ut.
Den formulering som vi använder, att flera länder förmodligen kommer att drabbas, är ingen formulering som är specifik för socialdemokrater, utan den är förankrad i både Försvarsberedningen och inriktningspropositionen och behöver omfatta ett brett fält i Sveriges riksdag. Den här typen av försök att förklena begrepp är jag inte beredd att ställa upp på.
De begrepp vi rör oss med har en bred förankring i riksdagen och i tidigare långvarigt arbete mellan partierna. Det samarbete vi nu bygger är främst ett sätt att förebygga och stabilisera, så att vi inte ska hamna i olika typer av konfliktsituationer. Det spelar en viktig roll att man gör sådana saker.
I det svensk-finska samarbetet går vi till och med bortom fredstida förhållanden i våra planer och skapar optioner och handlingsfrihet att använda den typen av möjlighet om olyckan skulle vara framme. Det är också ett sätt att höja tröskeln.
I jämförelse med de åtta åren av borgerligt regerande kan vi konstatera att vi har flyttat fram positionerna rätt rejält när det gäller att öppna upp för olika saker och fördjupa olika typer av samarbeten, och dessutom göra det på ett aktivt sätt. Vi har också en process med USA där vi nu tittar på en road map för fördjupat samarbete enligt fem punkter.
Det är inte något specifikt för socialdemokrater, utan det är också förankrat i ett brett riksdagsbeslut som i sin tur grundar sig på det som Försvarsberedningen sa. Jag skulle nog vilja uppmana Widman att ha lite mer respekt för den plattform som riksdagen utgör i det här sammanhanget.