Margareta Gunsdotter (-):
Jag tvivlar egentligen inte alls på att lagstiftningen kring vårdnad och umgänge har tagits fram med goda avsikter. Så är det med all säkerhet. Många av de motioner som vi behandlar här i dag vittnar också om en god vilja att förbättra situationen för barn och unga, och det tycker jag är väldigt bra. Det tycks liksom inte riktigt som att Sverige når fram till barnperspektivet, utan det verkar mer som att man fokuserar på vuxnas rättigheter.
Ibland uppfattas barn som ägodelar. Det låter ungefär så i vissa debatter. Ibland kan man även få känslan av att barn används som rehabiliteringsobjekt för att vuxna förhoppningsvis ska fungera och må bättre. Jag kan inte nog betona att vi måste värna barnperspektivet och bli mycket bättre på att tolka vad som är bäst för barnen.
Därför behövs det mer kompetens i kommunerna när det gäller bedömningar som görs av vårdnad, boende och umgänge. Vi anser att barn har rätt till båda sina föräldrar i största möjliga mån, och relationen bör uppmuntras, vårdas och stärkas. Samtidigt måste kunskapen om riskbedömningar göras tydligare så att barn skyddas från en miljö som är alltför dysfunktionell.
Här verkar det som om kommunerna spretar ganska mycket åt olika håll. När det gäller domstolsprocesser är det väl känt att de inte löser konflikter mellan föräldrarna. Trots det har vi en modell som uppmuntrar till smutskastning inför publik, och när man väl tömt sin arsenal ska domstolen bestämma utgången.
Det medverkar naturligtvis till att konflikterna ökar efter hand som en vårdnadstvist får fortgå år efter år, och därmed skapas ännu större oförrätter än tidigare. Givetvis kommer barnen i kläm. Det vet alla. Jag är övertygad om att relationen i familjen många gånger är avgörande för barnets psykologiska utveckling.
Det kanske till och med är så, herr talman, att relationer är mer avgörande än socioekonomiska förhållanden. Det kan vara ett nytt sätt att tänka på detta. Herr talman! Mängden tvister om vårdnad, boende och umgänge ökar hela tiden trots den reform som syftade till att minska antalet. Uppföljningen av hur 2006 års vårdnadsreform slagit igenom visar att kompetensen saknas i kommunerna när det gäller hur man ska tolka barns utsagor.
Tidspressen är stor och till viss del nekas dessutom barn av sina egna föräldrar att komma till tals. Även om intentionen varit god, att barnperspektivet ska gälla i högre grad, haltar det ganska rejält. Tilläggas kan att det är svårt att få en korrekt samlad bild av uppföljningen som Socialstyrelsen gjort. Det finns egentligen ingenting dokumenterat om kommunernas samtal med barn.
I reservation 6 föreslår jag en annan modell, en alternativ modell med en lagfaren medlare som obligatoriskt ska erbjudas när en stämning lämnas in. Medlaren ska ha tystnadsplikt i syfte att kunna föra ärliga och förtroliga samtal utan att parterna behöver vara rädda för att det som sägs ska kunna vändas mot dem. Om en sådan modell antas är förhoppningen att smutskastningen ska minska.
Jag vet att man kan ifrågasätta förslaget och säga att det finns medlare redan i dag. Javisst, det gör det, men de medlarna har inte tystnadsplikt. Dessutom erbjuds de så sällan att i princip ingen känner till att de finns. Där ligger skillnaden. Förutom till reservation 6 vill jag passa på att yrka bifall till reservation 2, 7, 10, 17 och 19.
Barnperspektivet löper som en röd tråd genom samtliga dessa reservationer. Jag vill verkligen ta till vara den vilja och den goda insikt som finns för att barnperspektivet ska medvetandegöras. Det gäller även bortförande av barn och barnäktenskap, som berörts tidigare. Många kvinnojourer har på senare år tagit upp detta med barnäktenskap. Man har sett en markant ökning under våren och försommaren.
Det är naturligtvis smärtsamt att se de unga kvinnornas ångest och oro över att tvingas bli bortgifta under familjens semesterresa utomlands. Det är fruktansvärt att vi ska behöva ha det så i det här landet. Avslutningsvis vill jag säga: Låt oss bli bättre på att lyfta upp barnperspektivet! Det sparar inte bara personligt lidande och risk för utslagning utan kommer även att gagna samhällsekonomin.
Jag är övertygad om att ohälsan dessutom kommer att minska markant.