Annie Lööf (C):
Tryck- och yttrandefriheten är grundläggande element i vårt demokratiska samhälle. Det är också två rättigheter som har utmanats under de senaste åren vad gäller både pastor Åke Green och hans uttalanden om homosexuella och Muhammedkarikatyrerna, rondellhundar och spridning av obduktionsbilder. Vår vidsträckta tryck- och yttrandefrihet har här fått debatteras, motiveras och analyseras. Yttrandefriheten är en av demokratins grundvalar. Vår grundinställning är att alla människor ska ha rätt att få uttrycka sin mening.
Det gäller även åsikter som samhället uppfattar som obekväma eller felaktiga och som andra individer uppfattar som rena dumheter eller i vissa fall till och med kränkande. Bara i ett demokratiskt samhälle där idéer och uppfattningar får brytas mot varandra kommer sanningen att segra. Det gör den inte genom att man förbjuder människor att uttrycka en viss åsikt. Rätten till att fritt trycka och tycka är inget som ska tas för givet utan någonting som ständigt måste försvaras.
Var gränsen går mellan att tycka och trycka fel eller tycka och trycka olagligt måste vara ständigt levande i den samhälleliga debatten för att stärka den enskildes fri- och rättigheter. Sverige har en unikt lång tradition av grundlagsskyddad yttrandefrihet. Det är något att vara stolt över. Men förändringar i det moderna samhället gör att dagens lagstiftning inte är utan problem.
Endast sådant som uttrycks genom i lagen utpekade medieformer får grundlagsskydd. Därför avgör det sätt på vilket man uttrycker sin åsikt om man omfattas av grundlagsskyddet eller inte. Dagens teknikberoende lagstiftning är därför problematisk eftersom teknikutvecklingen innebär att förutsättningarna snabbt förändras. Detta är något som den pågående Yttrandefrihetskommittén analyserar och ska presentera lösningar på. Herr talman!
En annan intressant aspekt är tryck- och yttrandefrihet på Internet. Internet har fört med sig enorma möjligheter för människor att kommunicera och uttrycka sina åsikter. Den demokratiseringspotential detta för med sig är även den enorm. För vissa makthavare innebär de nya möjligheterna ett hot. Auktoritära regimer vill begränsa möjligheterna för sina medborgare att säga vad de tycker och ta del av det hav av information som finns tillgängligt bara ett musklick bort.
Sverige har en mycket viktigt internationell roll som stark förespråkare för yttrandefrihet och ett ocensurerat Internet. Här är det också viktigt, menar jag, att slå vakt om möjligheten att vara anonym på Internet. En annan intressant fråga, som också har diskuterats här tidigare, rör värnandet av offentlighetsprincipen och meddelarskyddet. Vi vill värna vårt meddelarskydd och det unika i detta.
Vi vill slå fast vikten och betydelsen av den svenska offentlighetsprincipen. Meddelarskyddet, det vill säga förbud mot efterforskning och arbetsrättsliga åtgärder, och anonymitetsskyddet är mycket viktiga delar för att förverkliga offentlighetsprincipen. Det gäller för verksamheter där offentlighetsprincipen tillämpas, det vill säga statlig och kommunal verksamhet.
Att även privatanställda ska åtnjuta det grundlagsskyddade meddelarskyddet har utretts tidigare, och flera remissinstanser har kritiserat förslagen just för att detta är mycket komplicerat och svårt att lösa. Offentlighetsprincipen är till för offentliga verksamheter och för offentligt anställda och ska således enbart omfatta dessa. Risken finns annars att man urholkar den princip vi är satta att försvara och skydda.
Privatanställda har också - och det är viktigt i detta sammanhang - samma vidsträckta yttrandefrihet som alla andra medborgare i det här landet. Meddelarskyddet är de regler som finns i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som gör det möjligt att straffritt lämna uppgifter som normalt är sekretessbelagda till tidningar, radio och tv för offentliggörande.
Detta är ett led i vår omfattande offentlighetsprincip där ledstjärnan är öppenhet i den statliga förvaltningen. Men det innehåller givetvis undantag för att säkerhetsställa rikets säkerhet eller särskilda tystnadsplikter. Anonymitetsskyddet liksom efterforskningsförbudet är två grundstenar i detta. Meddelarfriheten är till för att allmänheten ska kunna granska offentlig verksamhet och för att vi ska få insyn i densamma.
Grundlagen talar om vilka rättigheter individer har gentemot den offentliga verksamheten - inte vilka rättigheter individer har gentemot privata aktörer. Meddelarskyddet är inte heller någon arbetsrättslig fråga utan en offentligrättslig fråga. Det är inte en fråga mellan arbetsgivare och arbetstagare utan en fråga om allmänhetens intresse av insyn. Det är ett viktigt komplement till offentlighetsprincipen.
Däremot är det viktigt att utreda så kallade whistleblowers skydd och om det skyddet är tillräckligt när dessa anställda avslöjar missförhållanden på en privat arbetsplats. Detta görs genom en översyn av lagen om företagshemligheter. Det är väl jättebra om det finns en insyn i verksamheter som finansieras med skattemedel och som ligger utanför de offentliga aktörerna.
Detta bör i så fall regleras i avtal mellan den offentliga uppdragsgivaren och den privata aktören i stället för att man urvattnar det unika meddelarskyddet vad gäller insyn i offentlig verksamhet. Herr talman! KU är satt att värna den svenska grundlagen och dess bestämmelser. Yttrandefriheten, tryckfriheten och offentlighetsprincipen är här givna grundbultar att försvara. Vi ska se till att allmänhetens och enskilda individers rättigheter försvaras och varken urvattnas eller urholkas.
Det är givet att det ska finnas ett skäligt skydd även för anställda i privata företag, men det regleras knappast i den svenska grundlagen, förutom när det gäller dess självklara rätt till yttrandefrihet. Jag yrkar bifall till konstitutionsutskottets förslag i betänkandet.