Andreas Carlgren (C):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om jag avser att verka för en skärpt kontroll av efterlevnaden av miljölagstiftningen för gruvor, att lagstiftningen skärps för att komma till rätta med miljöproblemen i samband med gruvbrytning och att Miljödomstolen i Umeå ges de resurser som krävs för att kunna bedriva sin verksamhet på ett effektivt vis.
Inledningsvis vill jag säga att jag håller med om att utsläpp av kemikalier och tungmetaller till miljön inte är något vi kan och ska acceptera. När det gäller ansvaret för att åtgärda föroreningar från nedlagda gruvor, till exempel gruvan vid Hornträsket, svarade jag Jonas Sjöstedt för en månad sedan att det viktigaste styrmedlet för arbetet med förorenade områden i Sverige är miljöbalkens bestämmelser.
Jag instämmer i att ekosystemen måste värnas och att utsläpp som hotar miljön eller människors hälsa inte ska ske. Regeringens ambition är att effektivisera arbetet med förorenade områden. Vi har tagit flera initiativ för att snabba på processen och för att underlätta för länsstyrelser, kommuner och näringsliv att lösa ansvarsfrågan genom bland annat en tydligare organisation och ansvarsfördelning av de statliga insatserna.
Men det är inte främst statens ansvar att betala för sanering. Det ska förorenarna - företagen som förorenat - göra. Därför är ansvarsutredningarna viktiga. Länsstyrelserna har fått utökade medel för att förstärka tillsynen och ansvarsutredningarna. Skattebetalarnas pengar ska enbart användas där det fortfarande är oklart vem som är ansvarig. Naturvårdsverket har stärkt sina personresurser på området.
Kommuner slipper medfinansiera saneringsinsatser, vilket hjälper framför allt mindre kommuner. Vi har alltså tagit, och tar, krafttag mot föroreningarna. Det är en signal till länsstyrelser, kommuner och näringsliv att anstränga sig och hjälpas åt för att lösa problemet med förorenade marker och vatten. Gruvverksamheten är en miljöfarlig och tillståndspliktig verksamhet. I miljöbalken finns krav på miljöprövningen av gruvor.
I enlighet med förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd är det miljödomstolarna som prövar om verksamheten uppfyller miljöbalkens krav och ger tillstånd till gruvverksamhet. Om det inte rör sig om provbrytning är det länsstyrelsen som ger tillstånd. En viktig del av tillståndsprövningen handlar om hantering och deponering av avfall från gruvverksamheten.
Bestämmelser om hantering av avfall från såväl gruvor som täkter finns i förordningen om utvinningsavfall. Det pågår för närvarande en revidering av den förordningen. Jag anser att det regelverk som finns för gruvverksamhet ger tillståndsmyndigheterna goda förutsättningar att meddela de villkor för verksamheten som behövs för att säkerställa skyddet för miljön och människors hälsa.
Med stöd av nuvarande regelverk kan tillståndsmyndigheten till exempel meddela villkor om att avfall ska deponeras så att utlakning förhindras samt att lakvatten ska samlas upp och renas. Jag anser därför inte att det nu finns något behov av att skärpa lagstiftningen. Men i likhet med Jonas Sjöstedt anser jag att det är viktigt att tillståndsprövningen av gruvverksamhet leder till villkor som uppfyller miljöbalkens krav.
Frågan om resurser till Miljödomstolen i Umeå ligger inom justitieministerns ansvarsområde. För en vecka sedan, den 15 december, besvarade också justitieministern en likalydande fråga från Jonas Sjöstedt. Hon anförde då bland annat att det är Domstolsverket som, i dialog med berörda domstolar, beslutar om resurstilldelningen.