KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Det här handlar om statligt stöd till kärnkraft. Det handlar också om Centerns kovändning i kärnkraftsfrågan, att man nu inte längre håller fast vid sitt tidigare krav om att avveckla kärnkraften utan numera är Stureplanscentern, som går med på kärnkraftskramarnas krav. Man påstår att det är då vi får förnybar energi.
Man går med på kärnkraftskramarnas krav trots att det är problem med var uranen ska brytas och trots att det är problem med upparbetningen och med var avfallet sedan ska placeras. Trots detta går Centern med på det här. Man hänvisar till att vi då får mer förnybart.
Men då kan jag bara påminna Centern om att Centern tidigare, innan Centern blev Stureplanscentern, hade uppfattningen att det gick att satsa på förnybart ändå. Det gick att göra storskaliga satsningar på förnybara energikällor utan att för den sakens skull gå kärnkraftsanhängarnas krav till mötes. Men nu har ni ändrat uppfattning. Nu gör ni allt för att inte göra blocköverskridande överenskommelser.
Vi socialdemokrater ville göra blocköverskridande överenskommelser. Vi tycker att det är viktigt för väljarnas skull, för stabilitetens skull och för att visa industrin och invånarna i Sverige att vi har långsiktiga och hållbara lösningar för framtiden när det gäller energiförsörjningen. Men detta vägrar Centern att gå med på. Det är viktigare för Centern att göra upp med de borgerliga partierna och kärnkraftskramarna.
Det här är ett stort problem, eftersom vi då inte får blocköverskridande hållbara överenskommelser. Men det är förstås också ett problem för Centern. Tidigare har Centern haft ett starkt fäste i Skaraborg, där jag kommer ifrån, bland annat för att vi har haft uranbrytning i Skaraborg och för att människor i Skaraborg är oroliga för att man ska börja bryta uran igen.
Men det är klart att det när Centern nu har kovänt på det här sättet blir en helt annan uppfattning i gles- och landsbygd om var Centern står någonstans. Jag noterade att Thomas Östros namn kom upp här och att man hänvisade till honom. Det är klart att vi är många som känner oss trygga med vad Thomas Östros gör och säger, men det är inte han som styr landet just nu. Vi hoppas på att vi får en ändring till hösten.
Men just nu är det en borgerlig regering i det här landet. Det beklagar jag. Men det är också ni som ska ta ansvar. Trots att vi sträckte ut händerna och ville göra blocköverskridande överenskommelser ville ni tyvärr inte det. Därför är det ni som ska ta ansvar för hur det här ska se ut i framtiden. Vi är bekymrade. Ska det bli statligt stöd till kärnkraften eller inte i framtiden? Det vill väljarna veta.
Monica Green (S):
Det som är fördelen och så himla bra nu när vi har vårt rödgröna samarbete är att vi faktiskt kommer överens på område efter område. Vi gjorde det även innan och lade fram budgetar tillsammans, men nu har vi specificerat vårt samarbete ännu mer. Det är ett jätteinspirerande samarbete, och det kommer att bli spännande att få driva det även i regeringen.
Vi hade dock tyckt att det hade varit ännu bättre om vi också hade kunnat göra en blocköverskridande energiöverenskommelse, för det hade gett betydligt stabilare regler och tydlighet för industrin.
Nu klarar vi det själva och visar hur vi ska klara av att avveckla kärnkraften med förnuft i framtiden samtidigt som vi tar fram de förnybara energikällorna. Centern gör tvärtom. Centern pratar om historiska saker. Visst är det historiska kovändningar!
Från att ha varit det mest radikala partiet på det här området som ville avveckla kärnkraften väldigt snabbt går nu Centern med på vad som helst bara för att komma överens mellan de borgerliga partierna. Ni går med på vad som helst när det gäller kärnkraftsfrågorna och utbyggnaden. Ni går till och med med på att bygga ut tio nya kärnkraftverk, bara för att man säger att då får vi mer förnybart.
Men Centern har tidigare sagt att det går att satsa på förnybart utan att för den sakens skull bygga ut kärnkraften. Ni har vänt era egna väljare ryggen och era egna medlemmar. Man kan kalla det modigt, javisst, men ni vågade inte ens ha er egen kongress först, utan ni var tvungna att klippa till dagarna innan, bara för att ni inte vågade fråga era egna medlemmar.
Det är Centerns problem, och jag skulle vilja ha en blocköverskridande överenskommelse.
Monica Green (S):
Vi är många som debatterar här i dag. Det visar på vikten och engagemanget. Precis som Thomas Strand sade har vi haft dessa debatter tidigare eftersom det är så oerhört viktigt att hela världen reagerar mot de olagligheter och de övertramp av mänskliga rättigheter som Israel genomför varje dag mot palestinier och andra.
Carl Bildt brukar vara ganska tydlig med att han håller med oss om att det som Israel har gjort är fel. Man har byggt en mur rakt igenom det palestinska samhället. Man har byggt muren på ett sätt som förhindrar människor att ta sig till sig till sina arbeten och som förhindrar att varor transporteras. Det kan vara frukt, tomater och annat som får stå hela dagar och bara ruttna för att de inte kommer igenom denna checkpoint.
Carl Bildt brukar hålla med om att detta är fel och att muren har byggts på ett olagligt sätt. Det har också den internationella domstolen i Haag slagit fast. Men vad gör vi mer?
Ska världen stå och titta på och bara acceptera att Israel varje dag bryter mot de mänskliga rättigheterna eftersom det är det man gör när man förhindrar människor på detta sätt och när man, precis som vi hörde tidigare, utövar ett apartheidsystem och gör skillnad på folk? Det är en åtskillnadspolitik. Som vi hörde talas om här tidigare är det fråga om en etnisk rensning.
Man flyttar på människor från deras egna hem där de har bott i 20, 30 eller 40 år. Plötsligt blir de vräkta och ska bo på gatan så att israeler ska kunna flytta in i deras hem. Detta är inte acceptabelt. Det har slagits fast av FN, av EU och av olika domstolar, bland annat den i Haag. Men vad gör vi mer? Vi måste sätta kraft bakom orden.
Det verkar som om israelerna fullständigt struntar i detta, åtminstone regimen. Jag vet att det finns många israeler som vill ha en tvåstatslösning där palestinier och israeler lever sida vid sida enligt 1967 års gränser.
Men det finns uppenbarligen också regimer i Israel som avlöser varandra som inte vill ha en lösning och som inte nöjer sig förrän de har fått hela området för sig själva. De betar av bit för bit och flyttar palestinier. Och hela världen står och tittar på och bryr sig inte om att Israel inte följer de rättelser som de får.
Därför måste vi gå från ord till handling. Carl Bildt måste se till att vi gör mer och säger ifrån. Det kan handla om att vi tar hem människor, att vi ser över associeringsavtalet och sätter upp nya regler för det eller tittar på vad EU mer kan göra. Vi måste göra mer.
Vi kan inte stå och titta på när israelerna beter sig så här mot det palestinska folket. Vi kan inte acceptera det. Carl Bildt måste sätta mer kraft bakom sina ord mot Israel både i FN och i Europeiska unionen så att det någon gång blir ett slut på detta. Man måste återgå till 1967 års gränser och se till att det blir en tvåstatslösning.
Människor som nu bor där måste flytta på sig.
Monica Green (S):
Vad gör man med de stater som vägrar följa konventioner och utlåtanden som FN och EU har antagit? Vad tänker Carl Bildt göra mer? Carl Bildt brukar säga att vi gör en skur av uttalanden. Men om inte det hjälper? Vi måste sätta kraft bakom orden. Jag är glad att Amineh tog upp barnens situation, eftersom det är så viktigt hurdana barns uppväxtvillkor blir.
Det är betydelsefullt för hur palestinier och israeler ska kunna leva sida vid sida i framtiden att barn får bra uppväxtvillkor, att de accepterar varandra och att de kan leva i harmoni med varandra. Jag har sett palestinska barn bli hånade och trakasserade på väg hem från skolan.
Jag har sett hur ilskan växer hos dessa barn och hur det i sin tur leder till våld. Våld leder till mer våld. Om barn utsätts för detta på ett tidigt stadium får vi aldrig slut på det. Vi måste se till att barnen på båda sidor får bra uppväxtvillkor. Israel måste riva den förbannade muren!
De har byggt den på ett olagligt sätt. Den förhindrar människor att ta sig till sina arbeten. Den förhindrar kvinnor att komma till sjukhus när de ska föda barn. Den förhindrar varor att transporteras. På det sättet blir det ett apartheidsystem.
Den muren måste rivas, och Israel måste finna sig i att hålla sig till 1967 års gränser. Vad tänker Carl Bildt göra åt det? Vad ska vi tillsammans göra för att få stopp på det och för att muren ska rivas? Det var det min interpellation handlade om: själva muren. Men vi kan förstås prata om det i ett större sammanhang.
Vi kan prata om barns uppväxtvillkor, om hur vi kan stödja fritidsverksamhet och lägerverksamhet och stödja uppväxtvillkoren för både israeliska och palestinska barn så att de accepterar varandra, så att pojkar och flickor accepterar varandra, så att tjejer och killar får möjligheter att leva sida vid sida och acceptera varandra.
Det är väldigt viktigt att vi visar på vilket sätt vi tycker att man ska leva tillsammans i ett jämställt samhälle. Därför måste vi stötta barn och se till att kvinnor får arbete, kan ta sig till sitt arbete och får den sjukvård de behöver.
Eftersom arbetslösheten är så hög för palestinier får palestinier olovligen ta sig över den olagliga muren för att kunna bygga de olagliga ockupationsbostäderna. De ska bygga åt israeler som sedan ska flytta in på olaglig mark. Det är helt absurt att vi ska titta på när sådant här pågår.
Palestinier får sätta livet till när de tar sig över muren olagligen. Sedan ska palestinier tvingas jobba med att bygga upp de bostäder som de i själva verket hatar, eftersom de byggs på olaglig mark. Men för att över huvud taget få mat för dagen till sin familj tvingas de ta sådana jobb. Vi kan inte acceptera det.
Vi måste synliggöra det för hela världen, och vi måste lägga kraft bakom orden. Det är dags nu. Det räcker nu, Carl Bildt!
Monica Green (S):
Tack för den här viktiga debatten! Det är oerhört viktigt att vi håller debatten vid liv och att vi är många som engagerar oss. Ja, Carl Bildt, vi ska vara medvetna om Israels historia och det fruktansvärda brott som det judiska folket utsattes för. Vi ska självfallet vara medvetna om det och på alla sätt fördöma det. Men för den skull får man inte göra så mot andra.
Bara för att man har farföräldrar och släktingar som har blivit mördade på ett fullständigt felaktigt sätt som aldrig kan accepteras får man ändå inte förtrycka någon annan. Israel har byggt en 720 kilometer lång mur i huvudsak på ockuperad mark. Det är en mur som förhindrar människor att leva sina liv.
Den förhindrar människor att ta sig till sina arbeten, att ta sig till sjukhus, att handla mat och att leva på sin fritid. Den förhindrar dem också att över huvud taget kunna ta arbeten eftersom det är så svårt att ta sig till dem. Det är en apartheidmur. Det är en åtskillnadspolitik som vi inte kan acceptera. Muren måste rivas. Den måste bort.
Vi i Sverige måste tala om att detta är olagligt och att de inte får bygga en mur på det här sättet som sätter andra människors livsvillkor ur spel. Det måste Sverige, FN och EU tala om, och vi måste sätta kraft bakom orden.
Det är dags att muren rivs nu och att israelerna accepterar 1967 års gränser. Vi måste stödja barn, kvinnor, män, äldre och yngre. Vi måste se till att alla nu får bra uppväxtvillkor.
Monica Green (S):
Tack, ministern, för svaret! Anledningen till att jag har både skrivit en interpellation och väckt en motion i frågan om rehabilitering för skadade soldater är att jag har träffat en av dem. Jag har träffat Pontus Hübinette från Skaraborg som är förlamad från halsen och nedåt efter att ha varit i Afghanistan.
Pontus och hans gode man har beskrivit den jobbiga tid som de har varit med om och hur de har bollats mellan olika huvudmän. Det är sjukvården, kommunen och försvaret. Det har inte flutit på lätt på något sätt, utan det har varit en oerhört jobbig tid.
Förutom det jobbiga med att faktiskt vara förlamad och behöva hjälp med allting har det också varit väldigt jobbigt för Pontus att få den rehabilitering han behöver. Det är bakgrunden till att jag har skrivit interpellationen och också väckt en motion i frågan. Trots att det är över 100 000 svenskar som har gjort FN-tjänst i utlandet finns det alltså brister i rehabiliteringen när någon har skadats eller upplevt traumatiska händelser.
Det kan handla om komplexa konflikter, och det kan också vara så att gränsen mellan det civila och soldaterna är flytande. Det kan vara en av förklaringarna till att det är svårt att se var helhetsansvaret ska ligga. Det finns exempel på svårt handikappade och förlamade soldater som inte får den rehabilitering som de behöver när de kommer hem.
Kommunerna, landstingen, regionerna och försvaret har olika ansvar, men ingen har helhetsansvaret. Dessa soldater är värda den allra bästa vården. Jag delar alltså försvarsministerns uppfattning att vi ska visa vår uppskattning för dem som faktiskt ställer upp när FN kallar. Vi ska då vara beredda att göra en insats från Sveriges sida för fredsbevarande styrkor.
Då gäller det också att se till att dessa människor får en bra vård och en bra rehabilitering om de skulle skadas när de är utomlands. Det kan naturligtvis också hända inom landet när människor gör sin värnplikt.
Därför måste det finnas ett tydligt helhetsansvar oavsett var eller när det sker en olycka eller någon upplever en traumatisk händelse. Det kan vara olika typer av hjälp som man behöver. Det kan vara fråga om ledsagare, psykologer, transporter eller olika typer av specialkompetens. Försvarsmakten har en del av detta.
Men är det ett långt sjukdomsförlopp fungerar inte systemet, och försvaret kan inte hjälpa till eftersom de berörda befinner sig inom sjukvården. Det som jag efterlyser är helhetsansvaret. Jag hoppas att vi med denna diskussion och debatt, och även med den proposition som kommer under våren, kan reda ut detta.
Monica Green (S):
Försvarsministern och jag delar uppfattningen att det är viktigt att de som åker ut och ställer upp när FN kallar - det är faktiskt under FN-mandat som de ställer upp - ska få både stöd och hjälp. Särskilt viktigt är det när de har blivit skadade. När jag träffade Pontus och hans bror Lukas träffade jag även den gode mannen som också jobbar hårt för att Pontus ska få en bra rehabilitering.
Är det någonting som försvarsministern har med i sitt kommande förslag och proposition? Det skulle vara intressant att veta. Jag har förstått att andra länder jobbar med den principen.
Eftersom man i detta fall som jag har varit i kontakt med upplever att det inte finns någon röd tråd, alltså att det inte flyter på utan att man måste jobba sig till varje insats, efterlyser jag det. Jag välkomnar om det ska bli så nu och om det förslag som kommer till våren innehåller det.
Det är alltså den röda tråden och detta helhetsansvar som jag eftersträvar. Om det är det som försvarsministern menar ska komma välkomnar jag det. Jag förutsätter att vi kan fortsätta diskussionen om sådana insatser om förslaget inte innehåller det.
Monica Green (S):
Jag delar den uppfattningen; naturligtvis är hela kedjan viktig. Det är också viktigt vilka man rekryterar och att man ser till att de är väl förberedda på vad som skulle kunna hända och de traumatiska upplevelser de kan vara med om.
Dessa personer måste vara psykiskt starka så att de orkar med det. Även om man rekryterar rätt kvinnor och män kan det dock inträffa olyckor, skador och traumatiska upplevelser som inte går att förebygga.
Då måste dessa personer ha den bästa vården, och vi måste ha en helhetssyn så att de slipper bollas mellan Försäkringskassan, landstingen, sjukvården i regionen, kommunen och försvaret. Det ska finnas en röd tråd. Det måste gå till på det sättet.
Dessutom: Även om det är viktigt att vi ställer upp för dem som ställer upp i internationella styrkor kan det också, som vi tidigare varit inne på, inträffa saker på svenska regementen också. Jag kommer att återkomma med en interpellation i en helt annan fråga, nämligen att sexuella trakasserier förekommer inom försvaret.
Det är något vi absolut inte kan ställa upp på eftersom vi vill att både män och kvinnor ska kunna göra en bra insats inom försvaret. Då ska sexuella trakasserier bara inte få förekomma. Det tänker jag dock återkomma till i en annan interpellation. Denna interpellation handlar om den röda tråden och att ställa upp för dem som blivit drabbade. Vi ska se till att de får den allra bästa vården och slipper hamna mellan stolarna.
Jag välkomnar den proposition som kommer till våren.
Monica Green (S):
Tack för svaret! Jag vet inte vem jag ska lita på. Den borgerliga regeringen har haft lika många uppfattningar om bonusar som det finns statsråd i regeringen. Först släppte ni bonusar fritt och sade att det var bra med bonusar i de statliga företagen. Bara några månader senare kom ni på att det kanske inte var så bra, inte så folkligt, och regeringen vill vara folklig.
Då skulle bonusarna minska i de statliga bolagen. Sedan har ni bytt åsikt allteftersom vinden har blåst. Senast ut i debatten var Fredrik Reinfeldt, men då är inte det sista sagt. Han sade när han gick ut från G20-mötet att bonusbubblan hade spruckit.
Påståendet var helt fel. Det var inte alls någon bonusbubbla som hade spruckit den kvällen. Statsministern försökte skära pipor i vassen och även han verka lite folklig. Han är inte den enda, som jag sade inledningsvis. Maud Olofsson har tyckt att det har varit bra med bonusar. Sedan tyckte hon det var dåligt.
Anders Borg har sagt att bankdirektörerna festar som om det vore 1999, och det är nu faktiskt 2009. Trots alla de olika uppfattningarna händer ingenting. Kanske är det just för att regeringen har varit så otydlig. Regeringen har gång på gång bytt fot om hur det egentligen är. Är det bra eller är det dåligt med bonusar?
Vill ni? Kan ni? Ska ni? Det är mina frågor. Vill ni ta bort bonusarna? Ska ni göra det? Kan ni över huvud taget ta bort bonusar? Det är intressanta frågor. Det är fråga om en privat marknad.
Frågan är om den höga retoriken som regeringen har använt sig av under hösten, att det är fult och dumt med bonusar, innebär att ni verkligen kan och ska ta bort bonusar. Det kanske bara är ett spel för gallerierna.
I själva verket har ni ingenting att sätta emot när det gäller bankerna och bankdirektörerna. Nu räknar Mats Odell upp en mängd åtgärder som har vidtagits. Regeringen ska ha varit pådrivande. I många andra fall har regeringen inte varit pådrivande under ordförandeskapet.
Den borgerliga regeringen har påstått att när man är ordförande i EU kan man inte ha en egen åsikt utan man ska försöka balansera de olika ländernas åsikter. Frågan är om ni verkligen har varit pådrivande eller om detta kommer från andra som nu har insett att marknaden måste regleras i fråga om miljardbonusar och miljardrullningar på Wall Street och i Sverige.
Vill Mats Odell över huvud taget ändra detta? Vill regeringen? Kan regeringen? Ska regeringen ta bort bonusar?
Monica Green (S):
Jag förstod att Mats Odell inte lyssnade på mitt tidigare inlägg. Han kanske var fullt upptagen med att få några repliker från sin sekreterare. Men jag kan ta det igen. Eftersom jag sitter i EU-nämnden har jag fått höra att statsråden som kommer dit berättar: Nej, Sverige kan inte ha någon uppfattning eftersom vi är ordförande just nu.
Vi har bara till uppgift att försöka balansera de olika ländernas uppfattningar. Det är av det skälet som jag nu frågar om Sverige verkligen har varit pådrivande. Jag har hört så många andra statsråd som säger just det: Nej, vi måste ligga lågt här. Vi kan inte gå före de andra, och vi kan inte driva på. När vi är ordförande har vi till uppgift att sy in alla, och då får vi ligga lågt. Därför ställde jag frågan.
Nu säger Mats Odell att ni har varit drivande. Då har Mats Odell varit annorlunda än de andra ministrarna som har agerat i EU, för i EU-nämnden har vi nämligen fått höra att det inte går att driva frågor när man är ordförande, vilket vi har varit frågande till. Men Mats Odell kanske är undantaget som bekräftar regeln.
Mats Odell påstår att han har varit så framgångsrik, att det är han som har drivit de här frågorna och att det är Sverige och regeringen som har fått det här på plats, och den 2 december bestämde man sig för bindande avtal. Ja, det ska bli intressant att se om de kommer på plats och vad som händer med de bonusar som betalas ut, med det miljardregn som sker från storbankernas sida till bankdirektörerna.
Det ska bli intressant att se. Nu lägger Mats Odell till att man åtminstone ska ta bort de skadliga. Min fråga kvarstår: Vilka är de skadliga bonusarna?
Monica Green (S):
Finansutskottet har yttrat sig över arbetsmarknadsutskottets förslag om att utreda reglerna för deltidsarbetslösa. Av det skälet har jag begärt ordet här i dag. Dock har jag häpnat över moderatregeringens företrädare här i kammaren, att de i sin desperation inte på några villkor vill underlätta för de deltidsarbetslösa.
Det är alldeles uppenbart att företrädarna här är förblindade i sin egen ideologi om att det är bra med större skillnader och att det är större skillnader som ger jobb. De hävdar att om man bara blir fattig så hittar man sig ett jobb. De förespråkar lägre löner. De förespråkar lägre ersättningar i a-kassan. De förespråkar att man ska tvingas stämpla ut på heltid.
Det är beklagligt, denna förblindade ideologi. Herr talman! Jag vill hänvisa till Långtidsutredningen, som hänvisar till att det finns många välfärdsvinster. Jag vet att arbetsmarknadsutskottets ledamöter har tagit del av det.
Då är det förvånande att de borgerliga ledamöterna även där har varit så ideologiskt förblindade att de inte har tagit till sig kunskaperna från Långtidsutredningen. Vi har från finansutskottets sida påpekat att OECD-ekonomerna framhåller de positiva effekterna av en generös arbetslöshetsförsäkring.
Vi menar att det är ett hinder för jobblinjen, ett hinder för tillväxten, om deltidsarbetslösa tvingas säga upp sig för att kunna försörja sig, om de hindras att arbeta. Det är bättre att ha en fot inne än att vara helt utanför. Det är bättre att arbeta deltid än att inte arbeta alls. Det är beklagligt att de borgerliga ledamöterna är så förblindade.
Vi vet att det är främst kvinnor som drabbas av deltidsarbetslöshet. De drabbas i den privata handeln. De drabbas i hotell- och restaurangbranschen. Det är beklagligt. De drabbas också till stor del i kommuner och landstinget - det vet vi. Men till största delen är det inom den privata sektorn.
Det är oerhört beklagligt att de borgerliga ledamöterna inte över huvud taget vill underlätta för de deltidsarbetslösa kvinnorna. Som jag sade: Varje arbetad timme är viktig. Det går bra för Sverige. Trots det har vi en massarbetslöshet. Vi har stor deltidsarbetslöshet. Vi har hög ungdomsarbetslöshet. Vi har en långtidsarbetslöshet som verkligen är värd namnet.
Så är det för att den borgerliga regeringen under krisen har förvärrat situationen. Man förvärrade genom att förvägra människor en bra arbetslöshetsersättning. Man förvärrade genom att hindra människor att ta arbete, bland annat genom 75-dagarsregeln.
Med andra ord, herr talman: Vi har från finansutskottets sida inget att anmärka på att riksdagen ber regeringen att återkomma med ett bättre förslag när det gäller deltidsregeln om 75 dagar och 100-dagarsregeln.