Mikael Odenberg (M):
Precis som förra året saknar vi tyvärr finansministern på plats när vi går in för riksdagens avslutning genom att prata om de ekonomisk-politiska riktlinjer som regeringen har skisserat i sin vårproposition. I stället företräds Socialdemokraterna av finansutskottets ordförande, riksdagsledamot Arne Kjörnsberg, från Borås i södra Älvsborg.
Arne Kjörnsberg är, herr talman, en hyvens karl, men det är naturligtvis synd att inte finansministern är på plats. Han är ju annars ganska debattsugen. Vi hade möjlighet att diskutera de ekonomisk-politiska riktlinjerna med Pär Nuder när han kom hit till kammaren för två månader sedan och presenterade regeringens vårproposition. Han var så debattsugen att han inte fick nog utan utmanade mig på debatt.
Vi hade en debatt på torget i Malmö för tre veckor sedan. Jag hade tänkt att vi kunde fortsätta den i dag. Jag vet att det pågår ett väldigt viktigt EU-toppmöte i Bryssel där man ska diskutera EU:s långtidsbudget, och då var naturligtvis finansministern ursäktad. Därför blev jag jätteförvånad när jag såg ett pressmeddelande i dag på morgonen.
Det pressmeddelandet säger att Pär Nuder besöker södra Älvsborg i dag. Om en timme ska han minsann tala preliminärt om det ekonomiska läget i Sverige. Hade inte Arne Kjörnsberg kunnat göra det hemma i sin valkrets, så hade finansministern kunnat komma hit och här i riksdagen prata preliminärt om det ekonomiska läget? Det är ändå en ganska bra debattarena.
Hans budskap kan höras av fler människor än i Hyssna där han befinner sig kl. 10 för att, som sagt, preliminärt tala om det ekonomiska läget i Sverige. Låt mig inledningsvis, herr talman, yrka bifall till reservation 1 i utskottets betänkande. Det är den gemensamma borgerliga reservation som handlar om den ekonomiska politikens inriktning i stort.
Den reservationen utgör inte ett sammanhållet komplett regeringsprogram. Det är inte heller avsikten att reservationen ska göra det. Reservationen är en tydlig signal om de fyra allianspartiernas beredvillighet att överta regeringsansvaret i vårt land.
Reservationen anger grunderna för den ekonomiska politik som vi tror behövs om vi i vårt land ska kunna återupprätta en arbetslinje - den arbetslinje som socialdemokratin tyvärr har övergivit. Reservationen inleds med orden: Sverige kan bättre. Sverige behöver förändring. Det stora utanförskapet är Sveriges största problem.
Tyvärr är vi, herr talman, inte överens med Socialdemokraterna ens om detta. Jag hörde lite på den debatt som fördes här i kammaren i går av Hans Hoff för Socialdemokraterna. Den handlade väldigt mycket om siffror och sifferexercis och hur stor arbetslösheten egentligen är.
Pär Nuder skickar nu runt en cirkulärartikel i A-pressen som säger: Moderaterna tricksar med siffror för att få arbetslösheten att framstå som väsentligt högre än vad den faktiskt är. Vi har i dag, vilket också framgår av utskottets betänkande, 259 000 öppet arbetslösa i vårt land. Till det kommer nära 130 000 som är satta i olika typer av Amsåtgärder.
Det innebär en direkt arbetslöshet på 8,7 %. Till det har vi 163 000 så kallade latent arbetssökande, sådana som skulle vilja jobba men som inte bryr sig om att söka jobb då de inte tror att de kan få något. Den siffran inkluderar dem som studerar på heltid inte därför att de egentligen vill studera utan därför att de inte kan få något jobb.
Det här är grupper som i den internationella arbetslöshetsstatistiken räknas in i gruppen arbetslösa. Till det har vi 250 000 undersysselsatta, alltså människor som inte jobbar så mycket som de egentligen skulle vilja. Vi har 243 000 sjukskrivna och 547 000 i aktivitets- och sjukersättning, det som på svenska brukar kallas för förtidspension.
Riksrevisionen kom häromdagen med en rapport som betecknande nog kallas Förtidspension utan återvändo där man beskriver att 10 % av befolkningen mellan 19 och 64 år faktiskt är förtidspensionerade i dag och att förtidspensionerna i år enligt Försäkringskassans budgetunderlag beräknas kosta nära 70 miljarder kronor.
Vi har en förtidspensionsskuld som regeringen själv i budgetpropositionen anger till i storleksordningen 639 miljarder kronor.
När vi från allianspartiernas sida säger att det i dag var nästan en och en halv miljoner svenskar som inte gick till jobbet är det alltså inte ett tricksande med siffror utan en beskrivning av den verklighet vi har i Sverige i dag - en beskrivning av socialdemokratins misslyckande, en beskrivning av det stora utanförskapet och därmed också en beskrivning av de enorma utmaningar som Sverige står inför.
Vi är inte ensamma om den här beskrivningen. Hans Karlsson, vår tidigare kollega, sedermera socialdemokratisk Europaparlamentariker, säger så här i Dagens Industri: "En miljon människor är antingen långtidsarbetslösa, långtidssjukskrivna eller förtidspensionerade i Sverige i dag. Av dem är ungefär hälften fullt arbetsföra.
Vi använder sjukpenning och förtidspensionering till att betala människor för att de inte ska jobba." Detta är Hans Karlssons ord. Han arbetar nu på LO. Han fortsätter: "Vi är några stycken här på LO som mellan skål och vägg brukar säga att arbetslösheten i Sverige nått europeisk nivå. Mellan 20 och 25 % av människor i arbetsför ålder står ofrivilligt utanför arbetsmarknaden." Så är det.
I stora delar av vårt land står en tredjedel av den vuxna befolkningen utanför den reguljära arbetsmarknaden. Det här innebär naturligtvis stora påfrestningar och mycket lidande för de människor som är berörda. Jag har sett arbetslösheten på nära håll, i min egen familj. Jag vet vad arbetslösheten betyder för hushållsekonomin. Jag vet vad det betyder för självkänslan när man söker jobb på jobb men inte får ett positivt svar.
Men den stora arbetslösheten och det stora utanförskapet innebär också ett problem för landet och för välfärden, ett problem som understryks av att vi nu går in ett 2000-tal där vi kommer att bli alltfler pensionärer och allt färre svenskar i arbetsför ålder. Vi kommer då inte att klara att betala för den välfärd med skola, sjukvård och rättsväsende som vi har vant oss vid att ta för given.
Pär Nuder vill möta den utmaningen med höjda skatter. Men det är ingen lösning på problemet. Det är inget svar på utmaningen hur vi långsiktigt ska klara att betala den offentliga sektorn och dess välfärdstjänster. Skattehöjningsvägen är stängd. Höjda skatter skulle ännu mer kringskära människors möjligheter att ta ansvar och påverka sin egen situation.
Men höjda skatter skulle framför allt fortsätta att undergräva Sveriges konkurrenskraft och påskynda utflyttning av företag och jobb ifrån vårt land. Det är därför vi säger: Det finns inga genvägar! Om vi ska kunna betala morgondagens skola, morgondagens sjukvård och morgondagens rättsväsende, all den välfärd som vi har vant oss vid att ta för given, måste vi bli fler som arbetar. Vi måste bli fler som kan och vill arbeta mer än vad vi gör i dag.
Det är också därför vi moderater när vi utformar vår politik lyfter fram att det alltid måste löna sig att arbeta, att företag måste vilja och våga anställa och att vi måste få en politik som gör att det lönar sig bättre att omsätta idéer i företagande. Arbetet är grunden för välstånd, för trygghet och för enskilda människors oberoende.
I dag är det i realiteten olönsamt. Skatten tar för mycket. För många bidrag försvinner. Det är olönsamt att gå från arbete på deltid till arbete på heltid. Det lönar sig illa att gå från sjukskrivning på heltid till sjukskrivning på halvtid. Det lönar sig illa att gå från bidragsförsörjning till försörjning genom eget arbete.
Vi föreslår kraftiga skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare och stramare bidrag. Skattesänkningarna handlar om mycket pengar. Det handlar om en tusenlapp i månaden för en städare eller en förskolelärare.
Däremot är det inte så, vilket det kan låta som när man hör socialdemokrater uttala sig i den allmänna debatten, att vi tror att man kan bota utslitna ryggar med karensdagar eller att man kan kurera pisksnärtskador med sänkt sjukpenning. Vi vet dock, herr talman, att sjukfrånvaron påverkas av hur vi utformar våra system.
Vi kan i dag se tillbaka på ett halvt sekel av sjukskrivningar, och vi kan mycket tydligt se att frånvaron ökar när ersättningsnivån höjs och minskar när ersättningsnivån sänks.
Jag menar att den politiska uppgiften måste vara att avväga våra trygghetssystem så att de fångar upp människor som oförskyllt råkar illa ut till följd av sjukdom, skada eller arbetslöshet men samtidigt är utformade så att de ger starka drivkrafter till arbete.
Den omständigheten, herr talman, att vi är ett folk som blir allt friskare i den meningen att vi lever allt längre och samtidigt har en kvarts miljon människor sjukskrivna och drygt en halv miljon människor i förtidspension är ett uttryck för att dagens avvägning inte är bra.
Vi måste också, herr talman, få en politik för företagande, ett bättre företagsklimat som gör att det lönar sig att omsätta goda idéer i eget företagande och nya jobb. Företagen måste bli inte presumtiva skattefifflare utan vår tids hjältar. Låt mig till sist säga, herr talman, att vi inte tror att Sveriges framtid ligger i konkurrens med låga löner.
Moderat politik syftar heller inte till, som Arne Kjörnsberg om en liten stund kommer att hävda, att etablera en låglönemarknad i Sverige. Vår politik syftar till att fler människor ska kunna försörja sig själva och bidra till allas vår välfärd.