Lars Gustafsson (KD):
Det verkar som om socialministern gör en väldigt selektiv beskrivning av verkligheten. Enligt budgetpropositionen kommer den direkta kostnaden för ohälsa att uppgå till 120 miljarder kronor och den ska öka med 10 miljarder. Om bara 10 % hade kommit tillbaka till jobbet hade vi finansierat vården. Det har regeringen ansvar för. Det har inte jag ansvar för. Det har inte Kristdemokraterna ansvar för. Vi bollar med sådana ofattbara siffror. De belastar ju socialbudgetar i form av socialbidrag och annat på ett sätt som är helt oacceptabelt.
Människor som inte kommer in på arbetsmarknaden mår ju dåligt. Då blir de ännu mer kostsamma. De kommer kanske aldrig att komma tillbaka. Socialdemokraterna föreslår att man ska dra in 2,6 miljarder från kommuner och landsting under innevarande år för att nästa år skicka dem till AMS som sedan ska använda dem i sysselsättning för dem som redan är sparkade. Det går inte, socialministern. Långsiktigheten saknas. Jag vill inte gå in i någon diskussion om budgettekniska saker. Det leder för långt.
Jag delar socialministerns uppfattning att en förutsättning för att finansiera vården är att vi har folk i sysselsättning, annars kan vi hälsa hem. Det är jag helt övertygad om. Då borde regeringen ha en näringspolitik som är aktiv. Det tycker jag inte att man har. För fyra år sedan satt jag i socialutskottet. Då ville vi att privata läkare skulle få teckna vårdavtal upp till 70 år. Det har tagit socialministern fyra år att komma på att det var ganska klokt. I går kom ett meddelande om detta.
Varför hålla på med sådant i stället för att lösa det långsiktigt? Som socialministern säger löser det sig inte med någon enstaka åtgärd. Enligt Långtidsutredningen krävs många åtgärder på många områden. Framför allt är ohälsokostnaderna för stora. Människor måste i arbete. Människor måste på sin arbetsplats ha en sådan miljö att de inte blir utbrända. Ingen tar sedan deras plats. De rationaliseras bort eftersom kostnadsläget är för högt.
Vi kristdemokrater menar att om man sänker lite på skattetrycket och får i gång fler i arbete kommer det att innebära betydligt större skatteintäkter för kommuner och landsting. Den kommunala skattehöjningen drabbar dem med de lägsta inkomsterna. Den drabbar inte höginkomsttagarna. Det är sådana saker regeringen borde se övergripande på och få i gång en diskussion kring. Jag har pratat med många kommunpolitiker och landstingspolitiker. De är mycket oroliga.
De ser inte hur de långsiktigt ska klara av åtagandena eftersom de får kostnader som är beslutade på riksnivå och som de själva inte har möjlighet att manövrera. Ni drog ju in Socsamförsöken och Finsamförsöken. Varför gjorde ni det? Låt kommunerna få sköta sig själva om de kan organisera sig. Då skulle det kunna bli mindre dåligt. Då - och det är intressant - blir det ett kommunalt självstyre. Då kan man utkräva av de kommunala politikerna det ansvar de har tagit.
Man kan inte skylla på dem för att de har höga LSS-kostnader eller att maxtaxan är så dyr för dem inom barnomsorgen att de får lägga ned den. Det kan man inte. Den stora frågan är ju att vi måste hålla folk friska. Jag vet att socialministern och jag har samma uppfattning när det gäller folkhälsan, nämligen att förebyggande insatser visserligen är svåra att utvärdera men att de ger mycket gott resultat i slutet. Det måste vi satsa på. På TV i går kväll talade man om att 100 tjänster i Södertälje kommun ska avvecklas.
Det var bland annat socialsekreterare som sysslar med missbrukarvården. Kommer det att generera några pengar? Det kommer att generera kostnader till tusen, kanske i rättsväsendet, kanske på något annat ställe. Det är detta jag vill lyfta fram. Jag och mitt parti är öppna för en diskussion om detta. Vi tillsatte ju till och med en vårdkommission för fyra år sedan, tror jag, där vi gick igenom vårdens framtid. Där påpekade vi de här sakerna. Det kan finnas olika tekniska lösningar utifrån vissa bedömningar. Det är en annan sak. Jag saknar de långsiktiga målen.
Det räcker inte att redovisa vad en utredning sagt. Debatten borde starta i denna kammare. Den är precis lika viktig som debatten om EU och EU:s framtid.