Lars Elinderson (M):
Jag vill tacka Billy Gustafsson för en bra inledning till denna lilla diskussion. Det blir ju inte mycket av debatt men möjligen en liten diskussion där vi kan komplettera varandra. Precis som Billy sade inledningsvis är betänkandet enhälligt. Det har inte heller varit så mycket spännande diskussioner eller åsiktsskillnader oss emellan under beredningen av ärendet i utskottet.
Det finns ändå skäl att lyfta upp en del frågor utöver dem som Billy har lyft upp i sin inledning, frågor som är av principiell betydelse och som kanske förtydligar för åhörarna hur formerna för det europeiska samarbetet ser ut i huvudsak. I den allmänna debatten får man ofta höra att saker och ting har bestämts i Bryssel.
Men även på områden där Europeiska unionen har exklusiva befogenheter har vi från riksdagen möjlighet att direkt via våra kontakter med regeringen påverka de beslut som fattas även på områden där EU:s organ har de exklusiva befogenheterna.
Det europeiska samarbetet sker i första hand genom samarbetet mellan medlemsländernas regeringar. Det yttersta ansvaret för att föra Sveriges talan internationellt och i EU ligger hos regeringen genom Europeiska rådet och indirekt kommissionen, framför allt på områden där EU har exklusiv beslutanderätt.
Det gäller till exempel tullunionen, vissa konkurrensregler och den gemensamma handelspolitiken.
Enligt den subsidiaritetsprincip som infördes i samband med att Lissabonfördraget antogs 2009 "ska unionen på de områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna".
Subsidiaritetsprincipen utgår alltså från synen att gemenskapen byggs underifrån och uppåt. Makten kommer underifrån, och det är bara i de fall där en gemenskap inte på ett ändamålsenligt sätt kan skötas och beslutas som en uppgift på en lägre nivå ska flyttas till en högre nivå.
I de fall en överordnad gemenskap - i det här fallet EU och EU:s olika centrala organ - vill överta en uppgift ligger bevisbördan på denna att visa att uppgiften sköts mer ändamålsenligt på den högre nivån.
Om den överordnade gemenskapen skulle överta en uppgift trots att så inte är fallet är det en kränkning av den underordnade nationella rätten enligt fördraget. Detta synsätt innebär också att beslut i vissa fall bör flyttas till en högre nivå, men de måste då få godkännande från de nationella parlamenten.
Enligt riksdagsordningen, som också Billy Gustafsson nämnde, ska konstitutionsutskottet följa tillämpningen av subsidiaritetsprincipen och en gång om året meddela kammaren sina iakttagelser. Detta är andra gången som det sker, och utskottets iakttagelser har också den här gången lett till ett enigt betänkande.
Subsidiaritetsprövningen är en levande process som kommer att påverka riksdagens och de övriga medlemsstaternas parlaments arbete med de gemensamma frågorna. Den kräver ett proaktivt arbetssätt och förutsätter ett ökat samarbete mellan de nationella parlamenten och mellan parlamenten och de gemensamma EU-organen.
Det är bra både för att upprätthålla balansen mellan de olika nivåerna i det europeiska projektet och för att öka förståelsen för de eventuella skillnader som råder mellan de enskilda medlemsländerna. Riksdagens utskott har under den här perioden, som alltså omfattar den 1 juli-31 december 2010, behandlat 49 subsidiaritetsärenden.
I tre fall har det berörda utskottet bedömt att förslagen har stått i strid med subsidiaritetsprincipen. Utskottet konstaterar att det fortfarande är för tidigt att dra några definitiva slutsatser av hur tillämpningen av subsidiaritetsprövningen kommer att utvecklas på längre sikt, men drar ändå slutsatsen att den princip som vi använder i prövningen, den så kallade tvåstegsmodellen, fungerar bra.
Utskottet konstaterar också att tidsfristen på åtta veckor är tillräcklig för en adekvat hantering av ärendena, även om det i en del fall förutsatt underhandskontakter med Regeringskansliet och delvis informell hantering och beredning i utskottens presidium.
Däremot konstaterar utskottet att kommissionens motiveringar i fråga om subsidiaritetsprövningen fortfarande saknas i alltför många fall, som också Billy Gustafsson gick in på.
Man kan också konstatera att de ärenden som har behandlats av miljö- och jordbruksutskottet tillhör de ärenden som saknar motivering i subsidiaritetsfrågan i flest fall. Utskottet påpekar att detta är en brist som bör åtgärdas.
Dessutom finns det ett behov av att följa upp de interna informationskanaler som finns mellan de nationella parlamenten, inte minst det så kallade IPEX-systemet som vi också anger borde förbättras. Med detta, fru talman, vill jag yrka på godkännande av utskottets anmälan.