KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Penilla Gunther tycker inte att vi har fått sämre tillgång till apoteken, utan hon tycker att vi har fått bättre tillgång till apoteken som en konsekvens av privatiseringsreformen. Det har inte blivit något nytt apotek i glesbygd. Det har inte blivit något nytt apotek i landsbygd. Det har blivit fyra nya apotek i den tätortsnära landsbygden. Däremot har vi fått hundratals nya apotek i städerna.
Karin Rågsjö från Vänsterpartiet, som bor på Kungsholmen, sa att hon har fem apotek inom 500 meter från där hon bor. Jag tror att det är en väldigt liten tröst för dem som bor i Likenäs att Karin har fem apotek inom 500 meter när de har 50 minuter till sitt närmaste apotek. Penilla Gunther undrar: Vem ligger ansvaret hos i detta fall? Ja, det Kronans Apotek som äger apoteket i Likenäs.
De äger också apoteken i Malung, Torsby och Ekshärad, som är de tre apotek som ligger närmast. Därför är det logiskt att de lägger ned sitt apotek i Likenäs, så att Likenäsborna och alla andra i Klarälvdalen får resa till de andra tre apoteken, för de kommer inte att tappa någonting av marknaden. Men problemet är att staten också ger ett stöd till alla apotek. 10 miljarder lägger vi årligen för att de privata apoteken ska hålla igång. Det apotek som får mest pengar är Kronans Apotek. Det är apoteket i Likenäs.
359 972 kronor fick de förra året. Ändå kan inte staten garantera att dessa människor har tillgång till sitt apotek. Trots att vi lägger 10 miljarder av våra skattepengar på detta lyckas man med privatiseringen se till att människor ändå inte kan vara säkra på att få sin medicin. Det är där problemet ligger. Marknaden väljer städerna och väljer bort landsbygden.
Då blir det korta köer och väntetider för Emma Henriksson i Stockholm, men det blir långt att resa för Likenäsborna.
Håkan Svenneling (V):
På 90-talet privatiserades vårt elnät. Syftet var att öka konkurrensen och sänka priserna. Hur blev det då? Jo, det blev precis tvärtom. Elnätsavgifterna har i genomsnitt ökat med 7 1⁄2 procent bara sedan förra året, och på fem år har de ökat med 25 procent. Dessutom är skillnaderna stora över landet - det skiljer 7 000 kronor mellan två likadana hushåll beroende på om man bor i Grums i Värmland eller i Ljungby i Småland.
Bolagens högsta tillåtna avkastning regleras av Energimarknadsinspektionen, men elbolagen nöjer sig inte utan har flera gånger överklagat besluten för att få ta ut större avgifter. Norrland och glesbygdsområdena drabbas värst. De senaste fem åren har elnätspriset i Ånge stigit med 30 procent, och i Berg har det stigit med 40 procent. Vänsterpartiet vill att ellagen ska ändras och att företag inte ska kunna chockhöja priserna.
Vi anser att det är orimligt med stora prisskillnader i nätavgift mellan stad och land, mellan regioner och mellan olika bolag. Stegrande elnätsavgifter drabbar inte bara hushållen hårt utan slår även mot industrin och i förlängningen mot våra jobb. Det är tydligt att elmarknaden behöver göras om i grunden. Elproduktion behöver ses som en del av hela Sveriges infrastruktur. Vi tycker därför att regeringen borde utreda möjligheten att göra det svenska elnätet samhällsägt.
Precis som med apoteken, som jag talade om i mitt förra replikskifte, blir det så här när marknaden får bestämma. Min fråga till ministern är därför: Anser du att det är för mycket eller för lite av marknaden i svensk landsbygdspolitik?
Håkan Svenneling (V):
Tack så mycket för svaret, statsrådet! Jag tycker att det är intressant att höra hur du resonerar. Någonting från ditt anförande som jag tycker att man ska lyfta fram och som jag tycker var viktigt var att du tog upp kompetensförsörjning. Jag brukar tänka att det är två ben vi långsiktigt behöver lösa i politiken för att få en positiv landsbygdsutveckling: dels kompetensförsörjningen, dels kapitalförsörjningen. Ingen av dessa frågor har varit uppe särskilt mycket i dag, och jag tror egentligen att det beror på att vi i grunden är ganska överens. Vi ser också att det har tagits en del steg under den här mandatperioden.
Lärcentrum och de förslag som Landsbygdskommittén kom med har regeringen och Vänsterpartiet fångat upp, till exempel i den senaste budgeten, på ett bra sätt. Du nämnde studiemedlet som en reform du ville fundera kring, statsrådet, och du ställde två frågor. Jag tänkte besvara dem åt dig. Den ena frågan var om det är en effektiv reform, och den andra var om det är en rättssäker reform. Jag skulle säga att det definitivt är en effektiv reform.
Det vi såg när vi i Landsbygdskommittén kollade var att Nordnorges landsbygd mår bättre än svensk landsbygd, framför allt i norra Sverige - och även i norra Finland, om man tar med dem i diskussionen. Det gör att detta är en reform som kan stärka kompetensförsörjningen och därför är viktig att få som verktyg i verktygslådan. Är det då rättssäkert? Det är en lite svårare fråga att besvara, och därför är det väl bra att man analyserar och funderar.
Visst kan det vara så att man hamnar i lägen där man kan diskutera att avgiften sänks för en person som bor i en kommun medan den som bor hundra meter bort, i en grannkommun, inte får sänkt avgift. Det är aspekter man behöver titta på. Jag tror dock att det är viktigt att titta på de aspekterna, för läser man till exempel Sveriges Kommuner och Landstings ekonomirapport från i maj ser man att den första utmaningen i välfärden under de kommande åren är att rekrytera personal. Den andra utmaningen är finansieringen.
Antalet sysselsatta behöver öka med 124 000 personer fram till 2025, och man beräknar att det offentliga behöver ta 60 procent av alla nya i sysselsättningen. Det är otroligt många människor vi behöver rekrytera både till det offentliga och till näringslivet på landsbygden, så någonting måste vi göra.
Håkan Svenneling (V):
Det var medvetet från min sida, Hans Rothenberg, att jag inte lyfte upp något som är positivt med handel, för det gör du så himla bra. Du är tydlig med att allt är positivt, men detta gör att du missar det som är negativt. Om man lyssnar på denna debatt behöver man förstå att det finns två sidor. Handel kan absolut vara bra. Det kan finnas positiva delar i den, och mycket av det välstånd vi har i Sverige bygger på handel. Men det finns också negativa effekter.
Vi ser att frihandelsförespråkare som du aktivt sopar undan de negativa konsekvenserna, oroar sig väldigt lite för dem och inte ser hur de bidrar till att rasismen sprider sig genom Europa. Detta tror jag är det stora problemet i dag, och det behöver det liberala projektet ta sig en funderare på. Hur ska man kunna sprida välståndet så att alla får del av det? Hur ska man kunna prata om de negativa konsekvenserna av frihandel?
Och hur ska man kunna få den att leda till en positiv utveckling överallt? Detta leder oss till frågan om handel och demokrati. Som jag var inne på finns det gott om länder som har en väl utvecklad handel och som inte är demokratier, och så finns det länder som absolut inte är demokratier utan diktaturer, till exempel Kuba och Nordkorea. De har inte någon särskilt omfattande handel, utan där finns handelsblockader.
Handel kan absolut vara ett medel som kan användas för att nå demokrati i vissa lägen, men problemet är att det måste hänga ihop. Detta saknar till exempel den regering som i dag leds av socialdemokrater och miljöpartister - inte av dig och mig, Hans Rothenberg - helt verktyg för. Man pekar ut diktaturer, till och med oljestinna diktaturer, som helt saknar en strategi för att nå demokrati. Iran är ett exempel på ett sådant land.
Man sa att man efter Iranavtalet om avveckling av kärnvapen skulle utveckla handel för att Iran skulle bli snälla. Det som har hänt är att man upprättar handelsrelationer, och sedan utvecklar Iran ändå kärnvapen. Då har man verkligen misslyckats.
Håkan Svenneling (V):
Om det är något som jag skulle vilja, Hans Rothenberg, är det att göra det svårare att exportera vapen. Tyvärr har vi inte riktigt Moderaterna med oss på den linjen, och det gör att vi här i kammaren inte har stoppat till exempel vapenexporten till diktaturer. Investeringsskyddet handlar mycket om att man säger att det är småföretagen som vinner på det, men det väldigt tydligt att det är storföretagen som har resurser till sådana stämningar. Det finns inga bevis för att det leder till fler investeringar.
Det finns en stor variation i de avtal som EU förhandlar om nu. I vissa handelsavtal är det tydligt att man vill ha med tvistlösningsmekanismen, men i andra avtal är det tydligen inte så viktigt, troligtvis inte beroende på EU utan snarare på den motpart man pratar med. Latinamerika, som är en av de kontinenter som haft flest stämningar, är inte intresserade av att ha en tvistlösningsmekanism när de träffar avtal med EU.
I andra, betydligt mer liberala ekonomier, går man tydligt fram och säger att man absolut ska ha en tvistlösningsmekanism. Det finns två olika synsätt i världen. Jag kan konstatera att vi stöder regeringen men inte deras handelspolitik. Varje gång vi kommer hit och debatterar handelspolitik är det tydligt att det är Moderaterna och Hans Rothenberg som sluter upp bakom regeringens handelspolitik. Detta kommer att bli extra tydligt den dagen vi ska debattera CETA-avtalet med Kanada här i kammaren.
Det kommer vi nog att göra i vår. Att vi ändå stöder regeringen trots att de har en så usel handelspolitik handlar om att vi inom ramen för de budgetförhandlingar vi har med regeringen, som är det organ där vi stöder regeringen, är för att vi minskar ojämlikheten i Sverige. I övrigt röstar vi ofta nej till regeringens förslag.
Om man tittar på de fina grafer som finns i budgeten kan man se att de som får mest är de som tillhör de lägsta inkomstgrupperna, medan de som tillhör de rikaste inkomstgrupperna får mindre. Det var precis tvärtom när Hans Rothenbergs moderater satt och styrde i regeringen. Då var det de rika som vann i Sverige, och detta kunde man inte göra något åt. Men vi ser att man ännu beskattar kapitalet för lite och att de rika drar ifrån.
Håkan Svenneling (V):
Jag får säga att det här var ett väldigt intressant inlägg av Jennie Nilsson. Hon konstaterade en hel del intressanta saker. Men det skapar också en del frågor. Det är bra att Jennie Nilsson säger att politiken spelar roll och att man vill ha något slags rättvis tillväxt. Exakt vad det är kan man diskutera, men det är bra att det finns en tydlig rättvisetanke. Det handlar om att skapa legitimitet för den politik som förs.
Det är också väldigt bra att Jennie Nilsson lyfter upp att vi inte ska hamna i ett oss-mot-dem-tänkande eller vi-mot-dem-tänkande. När man lyssnar på Jennie Nilsson funderar man på hur socialdemokratin i Sverige och också i Europa tänker. Det är tydligt att Socialdemokraterna har skapat en axel kring ett liberalt projekt där man är tydlig med att man ser frihandel som vägen framåt.
Man har varit positiv till alla typer av förslag som har kommit. Jennie Nilsson nämnde själv segern, som ändå är en seger, med ett socialt protokoll som gör att det kommer in en social pelare i EU-politiken. Men det hade man kunnat kräva tidigare. Redan när Lissabonfördraget ratificerades fanns det ett förslag från Socialdemokraterna om att man skulle kräva det för att man skulle skriva under Lissabonfördraget.
Då sa de svenska socialdemokraterna nej, och nu får man reparera det i efterhand, nästan tio år senare. Just nu sprids det en bild på internet där Stefan Löfven står lite kaxigt. Det står: Vi står i mitten av svensk politik. Vi är ett parti för många, inte bara för några få. Jonas Sjöstedt var ganska snabbt ute och gjorde en parodi på den bilden där det stod: Vi står till vänster i svensk politik. Det är bara då som man kan föra en politik för många, inte för några få.
Det är lite det som man landar i när man hör Jennie Nilsson här. Varför är ni så himla intresserade av att gå högerut? Ni samarbetar med centerpartister och liberaler när det är så uppenbart att det är den typen av politik som inte ser handelspolitikens baksida.
Håkan Svenneling (V):
S vill ju gärna att politiken ska snurra kring Socialdemokraterna. Det har varit uppenbart under lång tid. Då kanske man har världsbilden att man är i mitten när politiken snurrar åt det hållet. Problemet är att det hela tiden kommer artiklar och rapporter från Europa om hur socialdemokratiska partier faller ihop eller tappar extremt många mandat och platser i parlamentet. I stället blir det grabbarna där borta, rasisterna, som tar plats i olika parlament, nu senast i Österrike.
Problemet är att man inte är tydlig med vad man vill och hur man skapar rättvisa. I stället landar man i ett liberalt projekt där man inte ser var den rättvisa tillväxten är någonstans. Det blir ett otydligt parti som säger att man vill ha en modern tvistlösning samtidigt som det är tydligt att det är storföretagen som kommer att vinna på tvistlösningsmekanismen. Det är ett parti vars handelsminister reser till Saudiarabien och Iran samtidigt som man säger att man ska ha en feministisk utrikespolitik.
Det är klart att det någonstans kokar ned till att människor frågar sig vart socialdemokratin är på väg. Just nu i Sverige är det tio månader kvar till valet. När jag hör Jennie Nilsson prata om rättvis tillväxt och att man behöver lyssna på de negativa effekterna kan jag inte se om hon är på väg mot mitten eller om hon är på väg åt vänster. Det är det som är det stora frågetecknet i den här debatten. Man oroar sig mycket, men i politisk handling kliver man högerut. Det kommer alltid att vara skillnad på höger och vänster i svensk politik.
Det behöver finnas en konfliktlinje, men Socialdemokraterna kan inte sudda ut ideologiska skillnader och tro att man kan få det som finns till vänster om man samarbetar till höger.
Håkan Svenneling (V):
Kärnvapen är det farligaste massförstörelsevapen som mänskligheten har skapat. Det internationella samfundet har hittills varken lyckats stoppa spridningen eller fått kärnvapenländerna att nedrusta. I stället investeras mångmiljardbelopp i att modernisera och utveckla nukleära stridsmedel. Vi ser det upptrappade tonläget i vår omvärld. Samtidigt är kärnvapen inte heller förbjudet. Utrikesminister Wallström lyfte trygghet i anförandet.
Ett sätt att nå trygghet är att få till en nedrustning av kärnvapen. Vid Nordiska rådets session i Akureyri nyligen antogs ett medlemsförslag från Nordisk grön vänster just om global nedrustning av kärnvapen. Den rekommendation man skickade till Nordiska ministerrådet och till regeringarna handlade om att man ville fortsätta att samordna strävan mot en global nedrustning av kärnvapen.
Jag undrar såklart vad utrikesministern har gjort för att vi ska komma dit. I centrum för en sådan fråga står frågan om att skriva under den FN-konvention som har tagits fram, som kallas för en humanitarian pledge. Hur tänker och resonerar Sverige för att man så snart som möjligt ska skriva under det avtalet, så att säga?
Håkan Svenneling (V):
Tack så mycket, utrikesministern, för det svaret! Jag tycker att det finns goda grunder för att Sverige jobbar väldigt aktivt med dessa frågor. Det som oroar mig lite är den utredning som utrikesministern säger ska ta ett år. Problemet med att utredningen tar just ett år är ju att vi inte vet om Margot Wallström kommer att vara utrikesminister efter valet. Vi kan mycket väl hamna i en situation där kanske Hans Wallmark är utrikesminister eller någon annan som inte är lika pigg på att skriva under den här typen av avtal.
Detta oroar mig angående den strävan som jag tycker mig se hos Wallström men kanske inte hos hela den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen. Det jag funderar på är hur utrikesministern ser på samarbetet med de nordiska kollegorna. Vad är möjligt att uppnå tillsammans med utrikesministerns nordiska kollegor för att få till en kärnvapennedrustning?
Hur ser hon på vårt eget närområde - Norden såklart, där vi i dag inte har några kärnvapen, men också Arktis, som vi vet är ett område som blir mer och mer högintressant och där det förutom de nordiska länderna finns kärnvapennationer och länder som inte alltid har ett jättebra samarbetsklimat sinsemellan? Hur ska vi se till att även Arktis blir ett tryggt område i framtiden?
Håkan Svenneling (V):
Krister, en ökad handel står i grunden inte i motsättning till fackliga rättigheter. Ökad produktivitet och ökade inkomster bidrar till att stärka Sveriges ekonomi. Handelsavtalet CETA innebär dock stora risker och kan leda i direkt motsatt riktning. CETA-avtalet innehåller flera positiva skrivningar för att garantera fackliga rättigheter.
Det poängteras att parterna inte får avvika från sina arbetsrättsliga åtaganden eller försämra fackliga rättigheter i syfte att uppmuntra handel och investeringar. Det stora problemet är att det saknas en effektiv efterlevnadsmekanism för att så inte ska ske. Kapitlet om arbetsrätt i CETA saknar delen om tvistlösning mellan länder och ger inga möjligheter till sanktioner om den ena parten bryter mot sina åtaganden.
Tanken är att eventuella problem ska lösas genom dialog. Men utan fungerande sanktioner blir löften om att arbetsrätt och fackliga rättigheter inte ska påverkas negativt inte mycket värda. Så skedde till exempel när EU och Sydkorea slöt ett handelsavtal för några år sedan. Risken är snarare att företagen tar tillfället i akt och använder social dumpning som en strategi för att öka sina vinster. En stor del av kritiken mot CETA har kommit från just fackföreningar runt om i Europa och Kanada.
Den tyska paraplyorganisationen DGB, kanadensiska CLC, europeiska ETUC och europeiska EPSU, men också svenska Kommunal och den fackliga sammanslutningen 6F, är bara några fackliga organisationer som har kritiserat bristen på effektiva efterlevnadsmekanismer i avtalet. Varför vill Krister Örnfjäder undergräva de fackliga rättigheterna och slår dövörat till mot facklig kritik?
Håkan Svenneling (V):
Krister Örnfjäder, nu står vi ju här och inte i WTO-förhandlingarna. Jag delar i grunden din syn att det inte är fel om man får fler multilaterala lösningar inom ramen för WTO, men vi vet båda två att det är en ganska svår väg att gå. Jag tycker inte att detta handlar om tolkning. För mig är Socialdemokraterna precis som Vänsterpartiet en del av den arbetarrörelse som har stått upp för fackliga rättigheter genom historien.
Det blir då väldigt förvånande när socialdemokratin säger jo, vi har lyckats få in lite skrivningar och är lite nöjda med det här, och därför kan vi tänka oss att säga ja till detta - när det helt saknas möjligheter till efterlevnad. Man är helt beroende av en dialog med Kanada för att de ska följa avtalet. Detta avtal har medfört vissa positiva saker. Kanada har skrivit under ILO-konventioner som landet tidigare inte ställt sig bakom. Det är i grunden positivt.
Men det finns ingenting i avtalet som gör att man kan följa upp och säkerställa att Kanada följer de konventionerna och de fackliga rättigheter som man vill uppnå. Skulle företag inom ramen för detta avtal, med Kanadas goda minne, inte följa den typen av lagstiftning har varken Sverige, socialdemokratin eller EU någon möjlighet att påtala detta. Då är man hänvisad till processer i ILO och sådant, och det skulle inte vara ett sätt att faktiskt kunna sätta press.
Därför förstår inte jag hur man från socialdemokratiskt håll kan älska detta avtal så mycket som man gör, när det ändå tydligt kan slå tillbaka mot fackliga rättigheter.
Håkan Svenneling (V):
Det är bra att Lorentz Tovatt är orolig. Men samtidigt står han här i kammaren och talar sig varm för CETA-avtalet. Han nämnde också att han ansåg sig ha lyssnat på miljörörelsen och miljörörelsens kritik mot avtalet. Men jag kan inte förstå vilken miljörörelse det är han har lyssnat på och vilken organisation det är som skulle vara positiv till CETA-avtalet, för alla miljöorganisationer som jag har talat med säger att de är emot avtalet.
Jag kan förstå att Lorentz är så positiv till CETA-avtalet med tanke på att det som miljöpartist är mycket tufft och svårt att vara något annat. Hans kollega Valter Mutt var först emot avtalet när han var utrikespolitisk talesperson, men då fick han inte längre vara talesperson för utrikesfrågor. Men i januari i år hände något speciellt. Valter Mutt fick komma tillbaka som utrikespolitisk talesperson om han inte var emot CETA-avtalet, och så fick det bli.
Jag förstår att Valter Mutt inte har anmält sig till den här debatten i riksdagens kammare, och jag sätter en peng på att han kommer att ha kvittat ut sig när det är dags för riksdagens omröstning. Jag har tänkt mycket på det här och funderat på hur den miljöpartistiska partipiskan egentligen ser ut och vilket medeltida straffinstrument ni har som förebild. Man kan nog räkna med bestraffningar om man sätter sig emot. Därför tycker jag att det är extra bra gjort av de miljöpartister som fortfarande är kritiska till CETA-avtalet för dess negativa effekter på miljön och klimatet.
De är värda en eloge, även om Miljöpartiet är långt ifrån den enighet som vi har i Vänsterpartiet. Jag förstår inte hur Miljöpartiet har kunnat komma till slutsatsen att CETA-avtalet är bra för miljön. Det är riktigt att jämfört med andra handelsavtal finns det i detta avtal steg som är tagna i rätt riktning. Men det finns inför framtiden många oroväckande tecken på att det kommer att bidra till att slå fast fossila bränslen för framtiden och inte uppnå Parisavtalets ambitioner.
Håkan Svenneling (V):
Jag har aldrig varit på något valmöte i USA, men jag vill nog påstå att Kerstin Lundgren har fattat ganska mycket fel när det gäller den kritik som jag riktar mot det här handelsavtalet. Vi är inte emot ett handelsavtal med Kanada. Vi är för att man har ett sådant avtal, och vi är till och med för det strategiska partnerskapsavtalet som vi ska besluta om i dag. Men vi är väldigt tydliga i vår kritik och om varför vi tycker att avtalet är fel.
Det gör att det finns väldigt stora skillnader mellan vad Donald Trump säger om handelspolitik och vad jag säger om det. Kerstin Lundgren å andra sidan är väldigt positiv till avtalet och gissar att det kan öka handeln med 24 procent. Samtidigt vet vi att CETA-avtalet kommer att innebära stora konsekvenser på jordbruksområdet. Det handlar om samarbete om sanitära och fysiosanitära åtgärder, så kallade SPS-åtgärder.
Det handlar också om kraftigt höjda tullkvoter på kanadensiskt kött, alltså tillåtelse att exportera mer kött till EU. I och med avtalet ådrar sig EU att minska tullarna med 93,5 procent på alla jordbruksprodukter. På vissa varor behålls dock tullen, men kvoten ökar betydligt. Både Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen har uttryckt oro över hur detta kan påverka Sverige. Synen på djurskydd och antibiotikaanvändning är ju två faktorer som tydligt skiljer Kanada och EU.
I likhet med fallet USA är lagstiftningen i Kanada i hög grad byggd på frivilliga initiativ för djurskydd. Man saknar en nationell djurskyddslagstiftning. Det är tillåtet att använda tillväxthormoner, och den användningen är väldigt utbredd. Antibiotikaanvändningen är hög även för friska djur. Man har också en annan syn på GMO-grödor.
Det kan bli så att länder med bra djurskydd och starka regelverk ställs mot hormonbehandlat kött, vilket skulle kunna pressa den svenska lagstiftningen till sämre djurskydd. Jag undrar hur Kerstin Lundgren ser på dessa faror med CETA-avtalet för svenskt jordbruk.
Håkan Svenneling (V):
Det är bra att Kerstin Lundgren ser möjligheter som uppenbarligen verkar vara stora. Problemet när man tittar på de gemensamma normerna är att man i dag på jordbruksområdet står väldigt långt ifrån varandra i synen på lagstiftningen och på djurskydd. Då blir ändå frågan: Vad är det vi ska kompromissa med när vi i Sverige sedan 80-talet haft beteskrav på att djuren ska gå ute?
I Kanada har man hög antibiotikaanvändning även för friska djur. Man använder tillväxthormoner under djurens uppfödning. Frågan för mig blir: Vad är den gemensamma normen däremellan? Det är ju ändå uppenbart att vi står långt ifrån varandra.
När EU nu ändå öppnar för att kanadensiska livsmedelsprodukter kan komma till EU i större utsträckning och när man har en diskussion om att föra vidare GMO-produkter tillsammans med Kanada kan det bli så att man hamnar långt ifrån varandra. Därigenom sätter man press på svensk lagstiftning i en riktning som vi inte vill. Jag undrar vilken möjlighet Kerstin Lundgren ser framför sig när det gäller att stärka svenskt djurskydd när kanadensarna har en helt annan utveckling.