KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Allt är klart - det är bara att genomföra det, säger Thomas Bodström. Det låter som om Thomas Bodström är mer informerad än vad jag är. Det är alltid så att när man har omfattande regelförslag - och det är ett omfattande förslag som Rattfylleriutredningen har lämnat - så tar det tid. Det finns många uppfattningar och mycket att göra i arbetet. I flera av de här frågorna finns det mer än en uppfattning.
Vi håller på och bereder de här ärendena därför att det är min bestämda uppfattning att man behöver arbeta mer intensivt för att bekämpa onykterheten till sjöss. Man behöver ha verktyg som fungerar, inte minst med tanke på att sjöpolisen i dag har ganska begränsade resurser efter de neddragningar som den förra regeringen beslutade om. Det här måste få ta den tid det tar.
Min förhoppning är att vi någorlunda snart ska ha en lagrådsremiss som vi skickar ut och ett förslag som vi lägger på riksdagens bord. Det kommer att innehålla många olika förslag som är väsentliga. Frågor om reglerna för hur Kustbevakningen ska arbeta ska finnas med, men också frågor om rättighet att ta prover och annat som i dag inte finns färdigreglerat.
Det är till exempel så att polisen inte får ta sållningsprov utan bara en viss typ av alkoholprov. Jag tycker att det är otroligt viktigt att slå fast att det redan i dag är tydligt att det inte är tillåtet att föra en båt onykter. Det finns ganska tydliga regler för vad som gäller på sjön.
Det handlar om ett antal kriterier för när polis och andra kan och ska ingripa. Det är viktigt att alla medborgare har det klart för sig. Vad utredningen har tittat på är ytterligare detaljanvisningar. Dem får vi återkomma till när förslaget läggs på riksdagens bord.
Beatrice Ask (M):
Jag blir upprörd när en riksdagsledamot påstår att unga människor på fyllan kan köra snabba båtar hur som helst runt om i våra vatten. Så är det inte. Det är förbjudet att föra båt om man inte är nykter nog att klara av det.
Dessutom hör det till saken att de stora snabba båtarna väldigt sällan är de båtar som ungdomar kör, utan det brukar vara vuxna i Thomas Bodströms ålder som har möjlighet att köra den typen av mycket dyrbara båtar. Det är lika illa om det är vuxna som kör i ett sådant tillstånd att de inte är sjösäkra och inte tar hänsyn till andra. Rattfylleriutredningens slutbetänkande kom så sent som i april förra året. Förslagen har remitterats fram till i höst.
Att den nya regeringen inte säger ja och amen till allt som sades av den regering som Thomas Bodström ingick i är kanske inte så märkligt. Detta är ett omfattande förslag som har remitterats ut. I utredningen föreslås en rad olika åtgärder för att öka trafiksäkerheten på land och till sjöss.
Det handlar om att myndigheternas resurser ska användas effektivare i kampen mot trafiknykterhetsbrottslighet, och det handlar om att samordna arbetet med Tullverket, Kustbevakningen och polisen. Vissa förslag är intimt förknippade med varandra. Det gäller till exempel förslaget att ge Kustbevakningen befogenheter att ingripa mot både sjöfylleri och rattfylleri. Detta är en fråga som inte är helt enkel i alla dess delar. Jag menar att det inte är särskilt märkligt att det tar lite tid att bereda ett sådant ärende.
Den konkreta fråga som Thomas Bodström säger sig vilja ha svar på är: Exakt när kommer lagförslaget att finnas på riksdagens bord och när ska lagen införas? Jag har nyss meddelat att vi håller på att bereda frågan. Jag hoppas att vi har ett förslag som kommer under våren. På det sättet kan vi ganska snart få besluten på plats. Det är det besked jag har att lämna i dag.
Det viktiga är faktiskt att vi inte slirar på andemeningen om vad som gäller enligt svensk lag i dag. Det är inte tillåtet att köra onykter, definitivt inte med snabba farliga båtar. Polisen har också rätt att ingripa.
Problemet är att Thomas Bodström har nedmonterat sjöpolis och polisresurser på ett sätt som gör att det faktiskt är mycket få därute som kan ingripa. Nu monterar vi upp detta genom att se till att också andra myndigheter kan agera mot dem som är vårdslösa på sjön. Det är nödvändigt och bra. Men beskyll inte den nya regeringen för att vara senfärdig.
Det här ärendet, som är rätt stort och komplicerat, har verkligen inte beretts längre än en del andra frågor som Justitiedepartementet och regeringen har haft att hantera.
Beatrice Ask (M):
Det är alldeles riktigt att vi har fått fler poliser och att vi fick det under Thomas Bodströms tid som justitieminister. Det var väldigt bra. Men det blev inte fler sjöpoliser. Det blev en neddragning av sjöpolisverksamheten. Det är också sant. Jag påpekade att detta är ett problem i det här sammanhanget, när vi pratar om sjösäkerhet. Därför har vi anledning att samordna andra myndigheter så att de sammantaget får mer kraft att bekämpa onykterhet till sjöss.
Jag tycker att det är otroligt viktigt. Jag tycker heller inte att vi ligger under med ett-sex när regeringen nu genomför den största satsningen någonsin samtidigt som ni socialdemokrater är de som vill anslå allra minst pengar till polisen. När det gäller beredningsprocessen är det väsentligt att framhålla att vi här inte har haft en sedvanligt långsam beredning.
Det är kanske en skillnad mellan socialdemokratiska regeringar och en alliansregering. Det verkar som om Thomas Bodström har uppfattningen att beredning är något som görs bara av tjänstemän och att jag alltså skyller på tjänstemännen om jag talar om beredningen. Hos oss har vi också en politisk beredning. Vi diskuterar avvägningar, prioriteringar och annat politiker emellan.
Det är en naturlig del i beredningsprocessen att man har politiska diskussioner ovanpå de tjänstemannaresonemang som kan finnas. Det kan också hända att politiker kan komma med ett förslag där man behöver gå tillbaka till tjänstemännen för att få underlag och annat. För mig är beredning både tjänstemannaarbete och politiskt arbete på departements- och regeringsnivå. Det är ingenting märkligt. Vi har inte dragit detta i långbänk.
Vi kommer att lämna ett förslag till riksdagen, så att vi får ett bra beslut när det gäller att öka säkerheten till sjöss.
Beatrice Ask (M):
Alice Åström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta mot bakgrund av de krav som ställs i en rapport från Europaparlamentet rörande bland annat CIA-operationer i Europa, extraordinära överlämnanden, olaglig internering och systematisk tortyr. Hon har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i EU:s ministerråd efter Europaparlamentets rapport.
Sveriges uppfattning är att kampen mot den internationella terrorismen måste bedrivas med full respekt för mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt. Utomrättsliga överlämnanden, tortyr eller annan förnedrande behandling är inte acceptabelt. Den nyligen presenterade rapporten från Europaparlamentet innehåller en lång rad rekommendationer. Jag kan inte kommentera dem alla. Men jag kan konstatera att vi från svensk sida inte varit overksamma i de aktuella frågorna.
På den nationella nivån kan nämnas att Luftfartsverket och Luftfartsstyrelsen haft i uppdrag att utreda de närmare förhållandena kring flygningar med USA-registrerade luftfartyg till och från svenska flygplatser. I sin redovisning konstaterar Luftfartsstyrelsen att det inte framkommit något som kan anses tyda på att några av de undersökta flygningarna har anknytning till CIA.
Sverige har under flera år i diskussioner med USA påpekat hur viktigt det är att åtgärder i kampen mot terrorism är förenliga med gällande folkrätt. Vintern 2005 fördes en intensiv bilateral dialog om påstådda mellanlandningar i Sverige av amerikanska CIA-flygplan. Sverige har framfört oro över påstådda övergrepp och gjort klart att svenskt territorium inte får användas för flygningar som strider mot internationell rätt.
Sverige har också vid upprepade tillfällen framfört till USA att kampen mot terrorism måste bedrivas med full respekt för folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Regeringen avser att fortsätta diskutera de här frågorna med USA. Det tyska ordförandeskapet i EU har kommenterat rapporten inför Europaparlamentet och i det sammanhanget framhållit betydelsen av att grundläggande rättigheter respekteras i arbetet med att bekämpa terrorism.
Detta är också något som såväl EU:s utrikesministrar som generalsekreteraren Javier Solana och andra har påtalat i olika sammanhang, inte minst i samtal med amerikanska företrädare. Dialogen mellan EU och USA och andra berörda kommer självklart att fortsätta i olika sammanhang. När det gäller många av de enskilda frågor som tas upp i rapporten saknar EU i stor utsträckning kompetens att agera.
Det gäller till exempel frågan om uppsikt över och insyn i underrättelseverksamhet. Ansvaret ligger hos de enskilda medlemsstaterna. Detta ansvar axlar vi från svensk sida bäst genom att fortsätta arbeta för att vår grundsyn i kampen mot terrorism ska få största möjliga genomslag i allt internationellt samarbete.
Vi ska fortsätta understryka att det bara är med medel som hör hemma i ett öppet, demokratiskt och rättssäkert samhälle som hoten på ett legitimt sätt kan bekämpas.
Beatrice Ask (M):
De här frågorna är naturligtvis väldigt komplicerade. Vad ska vi göra åt de EU-länder som inte är tillräckligt engagerade eller lyhörda? Sverige har en lång tradition, som vi fortsätter att fullfölja, där vi i alla ärenden försöker framhålla de grundläggande värderingar som svensk lagstiftning bygger på. Det kommer vi att fortsätta göra.
Särskilt viktigt är det naturligtvis i den rad av frågor som rör terroristbekämpningen. Det finns ibland en känsla av att man kanske är beredd att använda vilka verktyg som helst, och jag känner ett stort ansvar för att försöka lyfta fram rättssäkerhetsgarantier och den typen av frågor i alla de sammanhangen. Jag har svårt att komma på något enskilt initiativ som jag tänker ta.
Rapporten från Europaparlamentet är oerhört central. Vi har gått igenom den främst för att se vilka hemläxor vi behöver göra från den svenska regeringens sida. Det är naturligtvis också intressant att se vad som påpekas rörande andra länder. Men jag tror att det viktiga är att man gör sin egen läxa. För svenskt vidkommande har kritiken framför allt gällt egyptierärendet.
Alice Åström frågar mig vad vi ska göra för att lagföra de utländska tjänstemän som var här och misskötte sig.
Enligt min uppfattning ligger huvudansvaret naturligtvis på den förra regeringen, som fattade beslut om utvisningen mycket snabbt utifrån diplomatiska garantier som flera rapportörer och andra har påpekat knappast kan vara giltiga. Vi i alliansregeringen har i alla fall försökt ställa till rätta en del av hanteringsordningen.
Jag är inte säker på att det finns så särskilt mycket att göra för att lagföra amerikanska underrättelseofficerare som har agerat. Det kritiken har gällt är att svensk polis och andra måste ha bättre regler och bättre rutiner för hur man hanterar den här typen av insatser.
Där vet jag att det redan har skett förändringar under den förra regeringen som har stramat upp detta, så risken för att det ska hända igen är väl inte så stor. Vad vi kan göra nu är att försöka rätta till det som går att rätta till men framför allt att lära inför framtiden, och det är det vi har försökt att göra.
Det är viktigt att man har tydliga rutiner vid den här typen av samarbeten eller när man tar hjälp av andra länder, vilket enligt min uppfattning inte ska ske annat än i undantagsfall.
Men huvudproblemet här var att man agerade utan de garantier som kan behövas för att säkra att vi inte utvisar personer till länder där människor riskerar att utsättas för tortyr eller annan behandling som vi inte kan acceptera. Som sagt är rapporten något som vi tar till oss. Vi kommer säkert att få debattera den i EU-sammanhang.
Och jag kan försäkra Alice Åström att vi från regeringens sida naturligtvis kommer att lyfta fram de här frågorna i alla de ärenden som kan uppkomma och där det är relevant. Det är viktigt att man går igenom den här typen av rapport punkt för punkt, för det är ju hela poängen med en sådan.
Beatrice Ask (M):
Först egyptierärendet och den rapport som vi har fått från chefs-JO om att det begicks brott på svensk mark. Problemet i det här sammanhanget är att den förra regeringen hade bett om amerikansk hjälp. Det blir lite märkligt att i efterhand kritisera.
Jag känner inte till detaljerna och har inte fått information om hur resonemangen fördes, men i någon mening får ändå den förra regeringen också ta sitt ansvar. Att försöka lagföra utländska underrättelseofficerare som vi antagligen inte känner till namnen på och som var maskerade kan vara nog så besvärligt.
Däremot är det alldeles uppenbart av de uppföljningar och rapporter som har kommit att Sverige och andra är mycket kritiska till vad som har hänt. Det vore väl konstigt om inte också amerikanerna hade tagit till sig den informationen. Jag tycker att brott ska lagföras, men jag tror att det finns en del svårigheter att göra det i det här ärendet. Den förra regeringen bad förhållandevis snabbt om amerikansk hjälp.
Och det är lite tveksamt att börja försöka lagföra tjänstemän från ett annat land när det har visat sig att våra egna tjänstemän inte riktigt levde upp till de önskemål man kan ha.
Vi får nog ta på oss ansvaret för att Sverige hanterade en utvisning på ett sätt som inte kan accepteras och som bryter mot viktiga regelverk.
Den andra frågan som Alice Åström tar upp gäller det medgivande som president Bush gjorde när han i september 2006 berättade att USA bedrev ett särskilt program för misstänkta högnivåterrorister.
Hur ska vi säkra att svensk underrättelseverksamhet inte tar information som har kommit till genom att andra verktyg än de accepterade har använts?
Det är svårt när det gäller information inom underrättelseverksamheten att alltid ha klart för sig var den enskilda informationen kommer från och hur den har tagits fram. Däremot måste man generellt vara tydlig med vad som accepteras och inte accepteras.
När det gäller programmet, som president Bush har nämnt att man har arbetat med och arbetar med, har det starkt kritiserats av såväl EU som Europarådet. Det är den vägen vi måste gå och peka på det orimliga och oacceptabla i den här typen av hantering.
Det är nog lättare än att i detalj försöka försäkra sig om att vi inte har någon information som har kommit bakvägen.
Regeringens ambition när det gäller Säpos arbete och den här typen av sekret information handlar dels om höga krav på kvalitet och kvalitetssäkring i det arbetet, dels om att ha rättssäkerhetsgarantier för de hemliga tvångsmedel som finns och som vi förfogar över. I övrigt måste vi ta EU-vägen och gå via Europarådet och annat, precis som vi gör i det här fallet.
Det är den riktiga vägen att gå.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag bara påpeka att när det gäller egyptierärendet som vi har varit inne på har svensk åklagare granskat både de svenska tjänstemännens och befälhavarens agerande och inte funnit anledning att väcka åtal. Den frågan har delvis varit granskad, vilket jag inte nämnde tidigare.
Att vi söker ett nära samarbete med USA i denna typ av frågor skulle enligt Alice Åström vara märkligt eftersom det då skulle innebära att vi sitter på två sitsar. Det är problemet i alla lägen. Allt som USA gör handlar inte om agerande som ifrågasätts utifrån principiella grunder.
Vi har ett stort behov av den bredd och den kompetens som amerikanerna har i många frågor, och det är viktigt med ett nära samarbete. Min erfarenhet är att det enda sättet att påverka en part som man tycker agerar fel i något avseende är att samarbeta.
Det är först genom att skapa ett förtroendefullt samarbete och vara en pålitlig part som man faktiskt kan bidra till att väcka förståelse för den kritik som vi har på viktiga punkter när det gäller USA:s agerande i terroristbekämpningen.
Det handlar om att arbeta vidare via EU, och i Europasammanhang i övrigt, genom att rikta kritik och framföra synpunkter. Men Sverige måste också kunna vara en engagerad samarbetspartner som både är bra att samarbeta med och kan säga sanningar.
Så har Sverige agerat tidigare och trots vår litenhet har vi rönt viss respekt för den hållningen, och den tror jag att vi ska fortsätta med. Att bara lämna samarbetet innebär att vi varken får den information som vi behöver eller påverkansmöjligheter.
Beatrice Ask (M):
Börje Vestlund har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att polisen i Stockholm ska genomföra lika många utandningsprov som man tidigare beslutat om. Thomas Bodström har frågat mig vad jag avser att göra för att polisen i Stockholm ska fortsätta att alkoholtesta bilförare i lika stor utsträckning som tidigare. Jag har valt att besvara interpellationerna i ett sammanhang eftersom de hör samman. Antalet dödade och svårt skadade i trafiken måste minska.
Det är inte acceptabelt i ett modernt samhälle att vägtrafiken tar så många liv som den gör. Riksdagen har satt som mål att antalet som dödas i trafiken ska halveras till utgången av 2007, jämfört med hur det var för tio år sedan. För att höja trafiksäkerheten måste alla bidra. Vi bygger vägarna så att risken för allvarliga olyckor minskar, vi använder fasta kameror för att minska medelhastigheten och bilarna görs säkrare.
När det gäller trafikanternas beteende är rätt hastighet, nykterhet och användning av skyddsutrustning viktiga faktorer. Regeringen anser att kampen mot rattfylleri är en betydelsefull del i arbetet med att uppnå den av riksdagen antagna nollvisionen för trafiksäkerhetsarbetet. Att polisen bidrar är självklart. Ett av de viktigaste instrumenten är alkoholutandningsproverna.
Jag har med tillfredsställelse noterat hur de har ökat på senare år: från drygt 1,1 miljon 2001 till 2,3 miljoner 2006. Alla inser att den satsningen innebär att olyckorna minskar och att fler av dem som kör bil trots att de har alkoholproblem fångas upp av samhället. Polisens arbete med trafiksäkerhet styrs i dag av en strategi som har tagits fram av Rikspolisstyrelsen.
Med utgångspunkt i den strategin formulerar polisorganisationen målen för antalet alkoholutandningsprov. Det är naturligt och viktigt att man inom polisen diskuterar de mål och strategier som sätts upp inom olika områden.
Beatrice Ask (M):
Man kan ju höja rösten. Jag konstaterade tidigare att den verksamhetsplan som gäller i Stockholmsmyndigheten ligger i linje med Rikspolisstyrelsens mål. Om sedan några människor debatterar saker så må det faktiskt vara hänt.
Jag är alldeles övertygad om att polisen i Stockholmsmyndigheten kommer att arbeta utifrån sin verksamhetsplan, och den är också fastlagd och beslutad av polisstyrelsen. Det är väldigt märkligt om det ska vara ett bekymmer.
Sedan är det precis som Börje Vestlund säger, vilket jag är glad över att han tar upp, nämligen att dessa utandningsprov ger ett stort mervärde och att de grovt kriminella blir rätt ansatta när man arbetar medvetet med denna typ av arbetsuppgifter inom polisen. Det finns något slags mytbildning hos allmänheten ibland om att utandningsprov mest är till för att böka med folk i gemen.
Men det är faktiskt så, vilket Stockholmspolisen har utvecklat ganska väl, att rätt hanterat på rätt ställe är denna typ av trafikkontroller väldigt effektiv när det gäller att få tag på grovt kriminella och organiserad brottslighet.
När man tittar på resultaten av denna typ av insatser brukar det handla om att man får tag på en del personer som man har letat efter länge, att man hittar vapen och att man hittar en mängd andra saker och får väldigt mycket gjort. Trafikpolisens arbete är därför betydelsefullt i mer än ett avseende. Jag tycker att man ska fortsätta att arbeta på detta kvalitativa sätt.
Men det står inte i strid med att man ska fullfölja den höga ambition som Rikspolisstyrelsen har satt för myndigheterna utifrån vad regering och riksdag har ansett. En sak som regeringen faktiskt gör för att försäkra sig om att myndigheterna också genomför detta är att tillföra polisen rätt ansenliga resurser.
Det kommer att finnas fler människor i yttre tjänst som kan utföra denna typ av arbetsuppgifter. Man ska inte underskatta att detta har betydelse. Jag vet själv att vi under flera år i Stockholm har fått arbeta projektinriktat, alltså ryckt folk från närpolisarbete och från alla möjliga och omöjliga håll för att göra riktade insatser mot onykterhet i trafiken. Det är inte fel att man får pröva på trafiksäkerhetsarbete från olika håll.
Men trafikpoliserna och de som sysslar med detta i hög utsträckning har varit för få för att de ska klara av det hela. Där tycker jag ändå att regeringen gör ett häv när vi nu tillför ytterligare resurser, för det ger både Stockholmsmyndigheten och andra myndigheter bättre förutsättningar att nå resultat och att nå de höga målen.
Jag är ganska lugn nu när det gäller att Stockholm på sitt vis kommer att bidra till att höja trafiksäkerheten och arbeta utifrån de här målsättningarna. Men jag hoppas att man också diskuterar de olika mål som finns från Rikspolisstyrelsen. Som rikspolischefen påpekade när vi hade seminariet med polisstyrelserna är detta med att formulera mål och att utvärdera mål inte alltid helt enkelt.
Därför behövs det en dialog och en debatt. Det vore väl märkligt om vi från riksdagen varje gång skulle rycka ut och tro att verksamhetsplaner och viktiga beslut som vi tagit i denna kammare kullkastas.
Beatrice Ask (M):
Också jag ska tacka för debatten och framför allt för interpellationerna som jag tycker att det är viktigt att lyfta fram. Dock vill jag säga att det inte handlar om passivitet. Jag kan konstatera att polisstyrelsen i Stockholm har en verksamhetsplan där ett viktigt lokalt mål är att leva upp till de krav som Rikspolisstyrelsen har ställt vad gäller utandningsprov.
Jag har fått en interpellation där man refererar medieuppgifter om vad en enskild ledamot och ordförande i sagda styrelse har sagt och tyckt. Då kan jag säga så här: Den förre justitieministern tycker att det är märkligt att jag inte går ut och tar den i örat som sagt någonting som anses vara felaktigt. Men som justitieminister har jag också ett ansvar för yttrandefriheten. Den fria debatten är rätt central.
Jag kan konstatera att polisstyrelsen inte har gjort fel i sak. Om de sedan tycker någonting får vi ta den diskussionen. Jag har varit mycket tydlig i mitt svar och i den här debatten om att jag anser att de här frågorna är centrala, om varför de är centrala och om varför den målsättning som finns vad gäller trafiksäkerhetsarbetet är viktig utifrån trafiksäkerhetens perspektiv men också av andra skäl när det gäller brottsbekämpning.
Jag tycker att jag har varit ganska tydlig och tänker fortsätta att vara det i de här debatterna. Men det finns, som sagt, anledning att följa upp de här frågorna och se hur arbetet fortskrider. Jag tror att de extraresurser som alliansregeringen har tillfört verksamheten också kan bidra till att vi får ett ännu intensivare trafiksäkerhetsarbete från polisens sida.
Beatrice Ask (M):
Else-Marie Lindgren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att verka för att Sveriges nya polishögskola förläggs till den högskola som har de bästa förutsättningarna för att erbjuda bäst utbildningsförutsättningar. Hon har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att verka för att Sveriges nya polishögskola förläggs till Sveriges näst största region. Jag känner väl till att ett flertal kommuner, regioner och högskolor har visat intresse av att erbjuda polisutbildning.
Och jag är glad över att det intresset är så stort. En rad frågor är viktiga att utreda när det gäller vilka förändringar som bör göras av polisutbildningen. Bland annat ska utredaren Anders Danielsson ta ställning till om polisutbildningen kan och bör omvandlas till en högskoleutbildning. Det vore oklokt av mig att ha några synpunkter på var polisutbildning ska bedrivas medan vi har en pågående utredning som ser över polisutbildningen.
Jag kommer i stället att noga överväga vilka åtgärder som krävs när utredaren redovisat sitt uppdrag.