Isak From (S):
Tack för svaret, kulturministern! Jag vill börja med ett ge en bakgrund till varför jag har ställt den här interpellationen. Som bekant fattade riksdagen i december 2009 beslut om att införa en ny modell för fördelning av statliga bidrag till de regionala kulturverksamheterna. Enligt modellen ska landstinget och regionen i samverkan med länets kommuner och kulturliv ta fram regionala utvecklingsplaner som utgör underlag för statens bidragsgivning.
Samverkansmodellens idé är att medborgarna i län eller regioner som ingår ska kunna ta del av ett varierat kulturutbud präglat av förnyelse och kvalitet. Meningen är att den kulturella infrastrukturen och regionala mångfalden ska främja att kulturskapare i hela landet ska kunna utvecklas med sitt konstnärskap.
Kulturrådet beslutar, efter samråd med övriga myndigheter och med utgångspunkt i kulturplanerna, därför också om nivån på bidraget till respektive landsting eller region. Det innebär att regeringen inte längre pekar ut institutioner och verksamheter utan lämnar över besluten till regionerna och landstingen. Samverkansmodellen är - jag vill påpeka det - en viktig decentralisering och en viktig demokratireform.
Modellen trädde i kraft 2011. Det är riktigt, som kulturministern redovisar i svaret, att regeringen har tillskjutit pengar från 2012. Det var känt sedan tidigare. Det är naturligtvis viktigt att man gör det när man sjösätter en ny modell. Men en fråga som riskerar att ge långsiktiga konsekvenser för den regionala kulturplaneringen är just den senfärdiga hanteringen av scenkonstpensionerna.
Sedan 2009 har det funnits förslag på hur de statliga scenkonstpensionerna skulle kunna finansieras i framtiden, men regeringen har dröjt med att besluta om hur pensionssystemet ska kunna förändras. Nuvarande system innebär att scenkonstorganisationerna och regionerna har stora, oöversiktliga kostnader och stora svårigheter att planera sin verksamhet.
Eftersom scenkonsten är en så pass stor och dyr del av många läns kulturutbud får frågan stor betydelse för den långsiktiga regionala kulturplaneringen. Fru talman! Hur starkt är det kulturpolitiska ansvaret när det väl bränner till? Om man nu kan säga att en fråga bränner till när den har diskuterats i riksdagen under mycket lång tid.
Det kanske beror på att det också finns många viktiga underfrågor kopplade till pensioner och pensionslösningar på scenkonstområdet. Det gäller inte minst kompetensutvecklingen, som börjar bli ett stort problem i takt med att samverkansmodellen växer fram brett över landet. I dag bollas ansvaret mellan region, kommun och institution. Dagens situation är ingen nyhet. Riksdagen har också kommit med två tillkännagivanden i den här frågan.
I årets budgetproposition kom ändå en nyhet som än så länge är utan prislapp. Nyheten är att regeringen kanske bryter dödläget i frågan om scenkonstpensionerna genom att uppmuntra till överläggningar mellan arbetsmarknadens parter. Frågan ska lösas på ett statsfinansiellt långsiktigt och ansvarsfullt sätt. Regeringen avser att återkomma till riksdagen med ett färdigt förslag.
Mina direkta frågor är: När tror kulturministern att parterna kan jobba med den här frågan? När tror kulturministern att vi i riksdagen och i kulturutskottet kan få ett förslag på bordet som vi kan titta närmare på?