Elisabeth Björnsdotter Rahm (M):
I dag ska vi debattera utrikesutskottets betänkande 2012/13:UU15 som behandlar motioner inom området mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. Vad står egentligen mänskliga rättigheter för? En bra definition är att mänskliga rättigheter gäller för alla människor utan åtskillnad oavsett land, kultur eller ursprung.
Ingen regering kan hävda särskilda förhållanden som tradition, kultur eller religion som skäl för att kränka de mänskliga rättigheterna. Rättigheterna är också odelbara och ömsesidigt samverkande, precis som Hans Linde sade. Stater kan inte sålla bland sina folkrättsliga åtaganden. Alla människor ska ha samma värde.
Dessa principer slogs fast vid världskonferensen om mänskliga rättigheter för exakt 20 år sedan och har bekräftats efter det. Utrikesutskottet behandlar varje år en rad motioner om mänskliga rättigheter. Det visar att det är ett angeläget område och att det engagerar väldigt många människor.
Arbetet med att främja demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling genomsyrar den svenska utrikespolitiken. Sverige ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna. Sverige arbetar bilateralt, inom EU och även multilateralt för att de mänskliga rättigheterna ska kunna genomföras och efterlevas fullt ut i världens länder.
Målet för arbetet med de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik är att bidra till att de rättigheter som fastslagits inom ramen för FN och andra internationella forum ska komma alla människor till del. Sverige har en lång tradition av engagemang för de mänskliga rättigheterna, bland annat genom ett starkt stöd för FN och det internationella samfundets arbete på MR-området.
Vi deltar aktivt som observatör i MR-rådet sedan det skapades 2006. MR-rådet har ett ansvar för att främja universell respekt för och skyddet av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna för alla utan undantag på ett rättvist och likvärdigt sätt. Herr talman!
Debatten om de mänskliga rättigheterna är en ständigt pågående diskussion och förtjänar uppmärksamhet i alla delar, men på grund av tidsbegränsningen kommer jag bara att beröra några av de områden inom de mänskliga rättigheterna som är föremål för diskussion i vårt betänkande. Vi kan nog enas att om att behovet av upprätthållandet av mänskliga rättigheter är allra störst hos de grupper som själva inte kan hävda dem.
Jag tänker i första hand på våra barn, på världens barn. Enligt ILO:s, den internationella arbetsorganisationen i FN, egna beräkningar utför ungefär 215 miljoner barn i världen barnarbete.
115 miljoner av dessa 215 miljoner är verksamma i de värsta formerna av barnarbete. De utnyttjas hänsynslöst i smutsiga gruvor, i farliga industrier och på gatorna i städer runt om i vår värld. Bekämpandet av barnarbete är en stor utmaning i kampen för de mänskliga rättigheterna.
För Sveriges del är det angeläget att stödja ansträngningarna att avskaffa de värsta formerna av barnarbete. Här bör Sverige såväl bilateralt som i sina kontakter inom EU och FN och i andra internationella forum fortsätta att verka för just detta. Ett tydligt fokus måste läggas på att motverka exploatering och utnyttjande barn.
Det gäller framför allt barnarbete och sexuell exploatering. Det är av största vikt att stötta ILO:s ambition att få till stånd ett förbud mot de värsta formerna av barnarbete, till exempel skuldslaveri, rekrytering av barnsoldater, barnprostitution och framför allt arbete i farliga miljöer där barn tar skada.
I allt utvecklingsarbete måste Sverige bli än bättre på förebyggande insatser och rehabilitering för att skapa en framtidstro hos alla barn. Herr talman! Våra barns välfärd innefattar inte enbart att vi ska skydda dem från att utnyttjas i arbete, utan det handlar även om att skapa skyddade miljöer i deras hem.
År 1979 var Sverige det första landet i världen att införa ett förbud mot barnaga. I 6 kap. 1 § i föräldrabalken slås det fast att barn inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Barnaga är tyvärr fortfarande ett allvarligt problem i Sverige, men förbudet har bidragit till en viktig normbildning.
När barnaga inte längre accepteras av samhället blir det svårare att rättfärdiga slag som uppfostringsmetod. Efter att Sverige för mer än 30 år sedan införde förbud mot barnaga har 33 länder följt vårt exempel, och bara under 2012 införde fyra länder förbud mot barnaga. De flesta länder saknar tyvärr alltjämt ett förbud mot barnaga.
Enligt en FN-studie från 2006 om våld mot barn var minst 80 procent av världens barn utsatta för aga, framför allt i hemmet men också i skolan. Det är fortfarande tillåtet med barnaga i elva av EU:s medlemsstater.
Vid en konferens, som var riktad till ledamöter i Europaparlamentet och beslutsfattare från EU:s medlemsstater, i Bryssel i februari i år lyfte statsrådet Birgitta Ohlsson upp vikten av att alla unionens medlemsstater inför en nationell lagstiftning mot barnaga. Samtliga 27 EU-medlemsstater har antagit barnkonventionen. Herr talman!
En annan viktig frihetsfråga som förtjänar att lyftas fram i detta forum är vikten av respekt för människors olika sexuella läggning och könsuttryck. Varje dag kränks hbt-personer världen över. Det är inte okej. Därför är samarbetet mellan EU och FN:s MR-råd med likasinnade parter otroligt betydelsefullt.
Det här samarbetet måste fortsätta och ha frågan om diskriminering av och våld mot hbt-personer högt upp på dagordningen. Under 2013 ska MR-rådet utarbeta nya EU-riktlinjer för hbt-personers mänskliga rättigheter. Det här framgår av den handlingsplan som är knuten till EU:s strategiska ramverk för mänskliga rättigheter och demokrati.
Under 2013 ska EU också enligt handlingsplanen utveckla en strategi för hur unionen ska samarbeta med tredjeländer i FN och Europarådet om mänskliga rättigheter för hbt-personer. Herr talman! FN utarbetade en migrantarbetarkonvention 1990.
I januari 2013 hade den ännu inte undertecknats eller ratificerats av någon EU-medlemsstat. Det är främst stater varifrån migrantarbetare kommer som har valt att ratificera konventionen. I princip återfinns rättigheterna i konventionen också i andra kärnkonventioner och även i ILO:s konventioner om migrantarbete.
Sverige och övriga EU-medlemsstater stöder givetvis ILO:s arbete för universell ratificering och uppfyllande av organisationens åtta kärnkonventioner om mänskliga rättigheter i arbetslivet. Herr talman!
Till slut vill jag ta upp FN-konventionen mot statslöshet som undertecknades 1961 och trädde i kraft några år senare. Inom Europarådet bedrivs ett arbete för att undvika statslöshet.
Mot bakgrund av de förändringar i statsindelningen som ofta innebär betydande problem med statslöshet - det var särskilt påtagligt i Europa under 1990-talet - har en konvention utarbetats om undvikande av statslöshet. Konventionen öppnades för undertecknande i maj 2006.
I Sverige pågår just nu en utredning om huruvida Sverige ska ratificera konventionen eller inte. Det resultatet ska presenteras i slutet av april i år, det vill säga ganska snart. Jag vill avsluta med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på alla motioner.