Anders Borg (M):
Jag tycker att man ska se på den här krisen i ett bredare historiskt perspektiv. Det som har hänt i Lettland, Island och Irland är att deras ekonomier har vuxit väldigt snabbt, så snabbt att de lite kanske tappat perspektiven på vad som är på riktigt och när fötterna börjat röra sig i luften. Det påminner mycket om det som skedde i Asiens i grund och botten välfungerande ekonomier som växte så snabbt att man lite tappade fotfästet.
Man slirar till och faller omkull, men eftersom de grundläggande strukturerna i ekonomin är rätt välfungerande reser man sig upp, tar ansvar och gör förändringar. Det var många som sade om Asien att det aldrig skulle gå att få ordning på det. Krugman och andra var ute och sade att den tänkta medicinen aldrig skulle fungera, man skulle få ett svart decennium för Asien. Det blev en genomsnittlig tillväxt på 5-6 procent i Asien under de tio år som följde.
Några av de ekonomierna, som Sydkorea och Thailand, är i dag bland de starkaste därför att man absolut inte är beredd att någonsin sänka garden. Sedan har vi länder som Spanien och Grekland som delvis kanske mer påminner om de kriser man upplevde i Latinamerika - långsiktig brist på kontroll över skuldsättning, bytesbalansunderskott, man dolde kanske mer strukturella fundamentala problem med överskuldsättning och låga räntor som höll uppe konsumtionen.
Låt oss komma ihåg att även i Latinamerika har det skett förskjutningar, mycket komplexa och komplicerade sådana, men vi har exempel från i söder Chile och lite längre norrut från Brasilien eller ännu längre ut från Mexiko, där man under Lula gradvis strukturerat och under Dilma fortsatt att utveckla en ekonomi som faktiskt växer och som rör sig framåt.
Man ska inte skriva av länder därför att de har problem, men man ska vara medveten om att det inte bara finns en orsak till problemen. En poäng med den historiska exposén är att många av de här länderna har haft euro, några har inte haft det. Lettland, Island, Irland har väldigt olika växelkursregimer men har drabbats av rätt likartade problem. Jag tror inte att man ska förenkla den här diskussionen till att tro att det finns något enkelt svar på svåra ekonomiska misstag som heter att ha eller inte ha euron.
Jämför oss själva med Finland, eller jämför oss själva med Storbritannien. Finland och Sverige har utvecklats som siamesiska tvillingar. Irland, med en rörlig växelkurs och en mycket kraftig depreciering, står och stampar och har gjort det under en lång tid. Bankerna sedan: Jag tror inte riktigt på den lösning som Jonas Sjöstedt talar om när det gäller att dela banker.
Man kan föra en sådan diskussion, men enligt min bild av bankkrishistorien har det aldrig varit en typ av banker som är ett problem. Alla banker är farliga, det finns ingen ofarlig banktyp. Man kan inte säga att vi låter investmentbankerna stå på en sida, och dem räddar vi inte, och så har vi hushållsbankerna på andra sidan, och dem räddar vi.
LTCM-kraschen, long-term capital management-kraschen, som utlöste Rysslandskrisen var ett sådant mycket renodlat institut, men det var för stort och för komplext för att man skulle låta det gå i konkurs.
Det vi gör i Sverige i dag är att förstärka kapitaltäckningskraven, så småningom skärpa riskvikterna för bankernas bolån och, utifrån Franzéns utredning, titta på om vi behöver göra någonting för att klämma åt bankerna på finansieringssidan där de i dag är alldeles för valutaberoende och har alldeles för mycket kortsiktig finansiering. Det är möjligt att vi behöver göra någonting där också, och då ska naturligtvis bankerna betala för det.
Jag vill nog ändå säga att Sverige står relativt skyddat här, delvis tack vare den nuvarande regeringens arbete men också därför att vi under 20 års tid har skyddat Sverige, byggt de här skyddsvallarna och inte fått en hybris där vi tror att just vår ekonomi är skyddad mot en besvärlig omvärld. I grund och botten kan detta bara göras genom att ha en fundamental ordning på konkurrenskraft, skuldsättning och offentliga finanser.