KBLab/rixvox huggingface dataset:
Solveig Zander (C):
Riksrevisionens rapport visar tydligt på problem och svårigheter när det gäller Försäkringskassans sätt att hantera sjukskrivningar. De har inte kontakt med arbetsgivaren om den sjukskrivnes möjligheter till återgång i nuvarande arbete.
De informerar inte heller den sjukskrivne i god tid om vilket beslut det kommer att bli, avslag eller bifall.
De kommunicerar inte heller med Arbetsförmedlingen och förmedlar inte till den sjukskrivne vilka konsekvenserna kan bli av att skrivas in hos Arbetsförmedlingen som arbetssökande med förhinder. Det är graverande. Och det påtalar Riksrevisionen i sin rapport.
Det är fyra riktigt graverande missar som leder till stora konsekvenser för den som är sjukskriven. Dessutom är det landets stora myndigheter som brister i sina uppdrag i fråga om att lämna in planer för hur en sjuk arbetstagare ska kunna återgå i arbete.
Det gäller inga mindre än Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan själv, Polismyndigheten, Kriminalvården och Skatteverket. Det om något visar vilka otydliga regler som gäller för sjukskrivningsprocessen. Regeringen brister alltså i sin tydlighet gällande hur myndigheterna ska agera.
Det gäller framför allt Försäkringskassan. Jag och Centerpartiet har i flera år påpekat och kommit med förslag på hur det skulle kunna bli tydligare och bättre. Men regeringen har inte tagit till sig det, och de har inte agerat på något sätt.
Det är de personer som mest av alla behöver hjälp och stöd som drabbas. Fru talman! Nu senast lade jag och Centerpartiet fram ett utskottsinitiativ, som gjorde att regeringen reagerade lite snabbare.
Huvudpoängen var att ge tydliga riktlinjer som inte skulle kunna missförstås. Men exakt vad regeringen kommer att föreslå i det avseendet har vi ännu inte sett.
Det jag föreslog var att tydliggöra hur man som sjuk ska kunna återgå i arbete, först och främst hos sin arbetsgivare men därefter hos en annan arbetsgivare.
Det tredje alternativet var att man skulle kunna få veta vilket arbete man annars skulle kunna utföra. Det förutsätter att man får rehabilitering och att man kan slutföra den. Jag förväntar mig att regeringen agerar enligt mitt förslag.
Det skulle bland annat lösa de problem och brister som Riksrevisionens rapport visar på. Utskottets förslag är ett steg i rätt riktning. Därför yrkar jag och Centerpartiet bifall till det.
Solveig Zander (C):
Covid-19 kom som en chock för oss alla. Vi blev tagna på sängen och hade inga genomtänkta förslag för hur vi skulle bära oss åt för att förhindra och mildra de skador och effekter som uppkom.
Sakta men säkert har vi dock blivit varse och ökat förståelsen för hur vi drabbas, vilka som drabbas, hur vi kan förhindra att vi drabbas och hur vi kan stödja dem som har fått och får detta fruktansvärda virus.
Viktigt är att vi framför allt skyddar dem som tillhör riskgrupper, och vi har hört vilka dessa riskgrupper är.
Jag och Centerpartiet ställer oss därför givetvis bakom utskottets eniga förslag om ytterligare tre månaders skydd för dessa riskgrupper. Fru talman!
Jag vill dock poängtera att det är viktigt att det finns ett slutdatum. Om vi inte har det finns risk att man inte är så ivrig att vaccinera sig när vaccinet kommer.
Det kan leda till att det tar längre tid att stoppa spridningen, och att stoppa spridningen är ju det viktigaste så att vi kan få igång jobben igen och få samhället att rulla vidare.
Därför måste vi ha slutdatum på de förlängningar vi har för riskgrupper. Men vi ska förstås kunna ta nya steg och förlänga ytterligare om det som nu ligger på bordet inte räcker.
Solveig Zander (C):
Vad säger man? Jag blir nästan gråtfärdig. Jag har verkligen tyckt att det har varit roligt att vara i riksdagen, varje dag och varje sekund. Jag har inte klagat en enda dag när jag har fått lov att åka hit. Jag ska erkänna att det jag kommer att sakna allra mest är Pensionsgruppen och det jobb vi gör där. Det är på riktigt, och vi gör skillnad.
Det är något som alla har nytta av. Jag önskar er i Pensionsgruppen ett varmt lycka till. Jag kommer att tänka på er många gånger. Jag kommer att sakna riksdagen. Men jag ska delta i ytterligare en debatt - jag lovar att jobba till sista dagen - och därför tänker jag inte tacka för mig just nu. Tusen miljoner tack, Maria! Du är fantastisk.
Solveig Zander (C):
Jag ställer min fråga till Lena Micko, som har ansvar för kommuner och regioner. Det handlar om att det runt våra kuster finns en väldigt vacker skärgård, med öar och fritidshus men också med fastboende personer som bor där året runt. De har barn som ska till skolan, och de jobbar själva. Det finns även äldre där, som behöver läkare, färdtjänst och så vidare.
Och så har vi en kollektivtrafiklag i vårt land, men den efterlevs inte. Inte funkar telekommunikationen heller särskilt bra ute på dessa öar. Färdtjänsten funkar inte heller, för det finns ingen man kan anropa. Vad gör ministern åt detta?
Vilka kontakter har ministern med våra regioner och kommuner för att de ska se till att vår kollektivtrafiklag efterlevs i hela Sverige?
Solveig Zander (C):
Detta är oerhört viktigt. Jag var på besök utanför Upplandskusten. Där hade man ingen form av kollektivtrafik. Där var det ganska många fastboende året runt. Som minister har man ansvar för att se till att det faktiskt fungerar. Då undrar jag: Vad gör ministern? Hur driver ni på för att detta ska fungera?
Eva Selin Lindgren (C):
Jag tackar för detta mycket positiva svar. Det är skojigt att höra att ni träffas och har gemensamma överläggningar. Vad jag förstår fanns det inget sådant samarbete i den förra regeringen, trots att det hela tiden rörde sig om socialdemokrater. Det är kanske därför som riksdagens miljömål inte har blivit uppfyllda vad gäller kulturmiljösektorn. Tittar man lite på kommissionen har jag en fråga om besättningen av den.
Jag har dragit ut namnen från nätet, och då ser man att medlemmarna övervägande är tekniker och naturvetare. Det är ganska få företrädare för den sektor som vi nu diskuterar. Det vore bra om den fick någon person där. Även om syftet för kommissionen är att värna om kulturmiljövården är jag inte säker på att medlemmarna riktigt inser vad det innebär.
Ni kan väl ändå fundera på det eller åtminstone knyta någon expert dit. Lena kommenterade att man har olika kulturer. På universitetssidan har vi kunnat överbrygga det när det gäller miljöverksamhet, till exempel i Göteborg som jag kommer från. Där samarbetar kulturvården brett över hela fältet, från humanister till naturvetare och tekniker.
Det går, men det fordrar en viss kraftansträngning. Man kan konstatera att redan C.P. Snow skrev en bok om de två kulturerna. Han sade att humanisterna var skilda från naturvetare och tekniker och att detta mer eller mindre var för evigt. Det finns dokumentation just från Riksantikvarieämbetet som tyder på att denna konflikt har funnit i kanske 100 år.
Den identifierades redan på slutet av 1800-talet, och den är fortfarande inte utläkt. Det är väldigt viktigt att man tar tag i detta.
Eva Selin Lindgren (C):
Det är också en fråga om uppföljning, precis som du säger. Regeringen kräver återrapportering, och jag utgår från att den lyfter fram dessa frågor i sin dialog med myndigheterna. Men den har inte suttit så länge. Jag frågar vad som har gjorts under alla de andra åren. 1992 hade vi Riokonferensen. Uppföljningen var i Göteborg. Dåvarande överbefälhavaren var där och lyfte fram miljöarbetet.
Jag vet att det bedrivs förnämlig forskning i Försvarets forskningsinstitut både i Stockholm och i Umeå när det gäller delar av miljöarbetet, till exempel farliga ämnen. Du har rätt i att vi inte har fått detta synligt i riksdagen ännu. Men det betyder inte att det inte görs någonting och att det inte händer någonting på marken. Detta gör att jag tycker att dina frågor är helt okej att ställa och att få svar på så småningom.
Jag tror bara att det är lite förhastat att säga att man inte gör någonting alls när man ändå ger de signalerna till sina organisationer. Vad ska ledarna göra? Ska de själva gå ned och samla ihop blyföremål, konstiga material och så vidare? Det kan de ju inte göra. De måste ge instruktioner till andra och sedan följa upp. Men vi kan gott följa arbetet med uppföljningarna.
Eva Selin Lindgren (C):
Då kan jag säga att det alltså gäller att komma åt källorna. Du tittar på omgivningsluften, och där kan du få höga halter därför att du får något utifrån. Det var ju det som var budskapet, att de små partiklarna påverkar oss. Alltså gäller det att attackera olika källor. Vi har fordonsindustrin. I miljö- och jordbruksutskottet diskuterade vi häromdagen tunga fordon och andra fordon där man försöker begränsa utsläppen från dem som körs i Sverige.
Men sedan måste man ju förhandla inom EU därför att vi också har trafik från kontinenten upp till Norge. Det är inte helt enkelt. Tittar ni på kartor ser ni att Göteborg har en mätstation som har väldigt höga partikelhalter. Den ligger nära E 6:an, och där kör den tunga trafiken. Det hjälper inte om du säger att staden inte får ha dessa halter. Ska vi stänga av all genomfartstrafik och krångla med våra grannländer? Det är inte helt enkelt. Det är inte alls fråga om att slippa undan.
Jag vill bara tala om att detta är väldigt komplicerat, mycket mer än att bara säga att man ska bestämma så, så blir det så. Man måste alltså ta tag i källorna. Sedan har du biobränsleeldning. Där har vi också normer. Dessutom har vi utsläpp från industrier, raffinaderier och så vidare. Där sätter man gränser. Jag tror att man försöker hantera de viktiga källorna i Sverige och ta tag i dem.
Då är det varje källa som man ska sätta i relation till produktion, för där kommer också arbetarnas intresse in. Något släpper de kanske ut i alla fall, även om de försöker att få utsläppen så rena som möjligt. Det jag ville säga var att detta inte är något enkelt där man bara kan bestämma att vi säger så här. Vi måste tala om hur vi ska göra och vad vi ska angripa först. Det tycker jag skulle vara väldigt konstruktivt.
Eva Selin Lindgren (C):
Det är naturligtvis så att de måste förhandla, för de andra länderna har ju ett egenintresse av att deras befolkning också håller sig frisk. En sak är att vi faktiskt utvecklar smart miljöteknik som inte ger utsläpp från olika aktiviteter. Där har vi också en viktig roll i EU att visa hur lösningarna ser ut. Det är precis det vi gör också i Asien och i Afrika. När de ska förbättra sin miljö frågar de: Hur gör ni? Och vi tittar ibland på Kalifornien, där man är duktig på detta.
Det sker ju en kunskapsspridning, och den är inte oväsentlig. Jag menar att det finns flera saker för oss att göra, dels att man ställer kraven, dels att man också ser till att de går att genomföra i det land det är fråga om.
Eva Selin Lindgren (C):
Jag vill börja med att tacka jordbruksministern för hans vänliga och uppmuntrande svar. Det är glädjande att konstatera att vi delar synen på vattenbruket och på att det har en stor potential här i Sverige, inte minst för att vi har en så lång kust och för att vårt västerhav är relativt rent jämfört med de vatten som omger många av jordens länder.
Musselodlingen är ett utmärkt komplement till fiske och fiskodling, men den har hittills utnyttjats i alltför liten utsträckning.
Det är också glädjande att höra att ministern har arbetat med att stimulera andra EU-länder att inta en positiv attityd till vattenbruket och att se det som en tillväxtmöjlighet inom unionen som både kan skapa nya näringstillfällen och dessutom göra en viktig miljöinsats genom att hjälpa till att minska fosfor- och kvävebelastningen på våra kustvatten.
I Skagerrack och Kattegatt uppges fosfortillförseln ha ökat fyra gånger under efterkrigstiden, och kvävehalterna har mer än fördubblats. Detta leder till ökad produktion av växtplankton och alger och ger upphov till syrefattiga bottnar, grumligt vatten och igenväxning av grunda havsvikar.
Många utsläppskällor är diffusa, till exempel läckage från jordbruksmark och luftföroreningar från trafik, industrier och andra verksamheter. Reningsverk kan inte råda bot på de diffusa källorna utan gör störst nytta vid punktutsläpp.
Länsstyrelsen i Västra Götaland anger i sitt åtgärdsprogram mot övergödningen att kvävebelastningen på kustvatten ska ha minskat med ca 2 750 ton per år till 2011. 500 ton av dessa skulle kunna åstadkommas med en årlig skörd av 50 000 ton musslor längs kusten.
Det är intressant att notera att jordbruksministern nämner att också enskilda fastigheter och jordbruk vid kusten skulle kunna använda musselodling som ett sätt att själva ta hand om de närsalter som läcker ut från deras mark och på så sätt sluta sina egna kretslopp. Jag ser fram emot det.
Vi har behov av att använda kväve, fosfor och kalium som växtnäring. Det är ämnen som musslorna tar upp och som sedan finns i dem. Musselmaterialet kan vara en bra kombination av näringsämnen för odling av bland annat spannmål.
Man kan därför odla musslor för mänsklig konsumtion och sedan använda det som kasseras, det vill säga resterna - ca en tredjedel av musselköttet blir över - som gödningsmedel eller för att lägga i en kompost. Gjorda försök visar att detta är framgångsrikt.
Man har också gjort framgångsrika försök med att använda blåmusslor som foder för att utfodra värphöns, bland annat som en del i ett svensk-norskt FoU-samarbete. Torkade blåmusslor mals till ett mjöl som ingår i fodret till kycklingar och värphöns i stället för fiskmjöl. Det visar sig att äggen smakar bra och att gulorna blir gulare med musselkött.
Det verkar över huvud taget vara en framgångsrik metod. Den viktigaste användningen är trots allt som föda för människor. I Sverige äter vi, som har påtalats, relativt lite musslor. Konsumtionen i Europa är omkring tusen gånger högre och världsproduktionen uppskattas till 1,5 miljoner ton.
Eva Selin Lindgren (C):
Jag vill kommentera några av svaren från jordbruksministern. Att bygga om fartyg är tydligen inte möjligt med svenskt stöd annat än för väldigt speciella ändamål, som om de används i utbildning eller liknande. Man kan ändå ta chansen. Det finns gymnasier i Västsverige som arbetar med havsbruk och relaterade verksamheter.
Jag hoppas att man hänger på. Det hänvisas också till EU-medel, vilket är intressant. Generellt kan man säga att det skulle vara en del av vårt kretslopp att återanvända fartyg eller delar av dem. Det är lite beklämmande om man måste skrota dem och skicka iväg till andra platser sådant som vi en gång har renodlat och framställt.
När det gäller att stimulera musselodling sägs i svaret att det gäller att ta till vara förutsättningarna. Folk har inte tagit till vara detta tillräckligt. Då kommer frågan: Hur ska man uppmuntra det självförtroende och den drivkraft som behövs för att människor ska ta itu med detta?
Vi kan tänka lite grann på vad Maud Olofsson brukar säga. Hon säger att det behövs ett värderingsskifte, nämligen att du kan själv och att du inte alltid behöver luta dig mot myndigheter och så vidare utan att det gäller att själv ta tag i det. Jag undrar om jordbruksministern har något inspel kring detta, alltså hur vi ska ta tag i detta värderingsskifte, speciellt för oss i Västsverige.
När det gäller FoU-satsningarna konstaterades nyss att det råder en viss brist på samverkan. Jag håller med om det. Det är ett generellt problem i hela forskningsvärlden att forskningen inte alltid samverkar med branscherna. Där tror jag att alliansregeringen kan göra skillnad mot vad som har varit hittills.
Eva Selin Lindgren (C):
Jag ska bara göra en liten kommentar när det gäller det sista som jordbruksministern sade. Jag tror att det som han sade om att också stödja nya tekniker och nya metoder är väldigt viktigt apropå algtoxiner. Där har vi också en stor kompetens om man så att säga syr ihop detta tvärsöver hela vetenskapsfältet. Från Chalmers till havsmiljöinstitut och andra aktörer har vi en väldigt bred kompetens.
Det betyder att näringen också kan sysselsätta väldigt många olika människor, alltifrån dem som skördar, till dem som kör fartygen och till dem som förädlar, förädlingsindustrin. Egentligen är ingen utestängd.
Eva Selin Lindgren (C):
Jag vill först tacka ministern för svaret på interpellationen. Sedan konstaterar jag att ministern sade i sitt svar att de förmågor som jag efterlyser redan finns med i skolans läroplan och i skolans värdegrundsuppdrag. Mina frågor gäller hur dessa efterlevs. Först har vi frågan om värdegrunden.
Det sägs inte uttryckligen att man ska beakta kritiskt tänkande och självkritik. Just de termerna används inte, men jag tycker att de är viktiga. Att kritiskt granska fakta och förhållande är en sak, men att granska sig själv är betydligt svårare. För att utöva självkritik krävs en viss distans till den egna personen.
Det är något som ofta saknas i den allmänna debatten och även här i riksdagen, som ministern nog har observerat. Frågan är alltså hur man stärker självkritiken. Det kritiska tänkandet bygger på logik och begreppsreda, det vill säga att man vet vad man talar om. Språket har en egen logik.
Det är ett komplement till den andra faktorn, nämligen empati, medkännande, att känna sig in i en annan människa. Dagligen händer det att dimensionerna blandas ihop. När en talar utifrån sakliga grunder och logiskt kan den andra svara utifrån magkänslan. Då blir det onödiga resonemang som leder till missförstånd.
Jag är också rädd för att detta är en viktig anledning till konflikter både i skolan och senare när det gäller krig och fred och i världspolitiken. Jag tror att det skulle vara bra om vi kunde undvika att blanda ihop dessa. Om ministern fortfarande har ambitionen att utveckla Europas bästa skola, vilket jag hoppas, är det viktigt att man tar tag i det här.
Jag vet att det finns sätt att göra det, och det framgår av ministerns svar på mina konkreta frågor. Då ska vi se om vi kan gå vidare nu eller någon annan gång. Jag har tre konkreta frågor till utbildningsministern. Det gäller hur man ska träna förmågan, och då är det inte bara fråga om planer.
Ministern hänvisar till planer och värdegrunder, och det kallar lärarna poesidelen. Men hur stämmer poesin med verkligheten? Det är en viktig fråga. Skolorna är inte lika över hela Sverige. Jag har ringt runt och kollat på olika nivåer och kollat med elever, lärare och föräldrar.
I vissa skolor finns det program för det man kallar socioemotionell träning i lågstadiet och på förskolan. Jag tror inte att det här har följts upp i högstadiet, men där är det väl så viktigt att man har denna träning.
Därför undrar jag vilka åtgärder ministern kan tänka sig att vidta för att stimulera det kritiska tänkandet, empatin, men också kreativiteten i hela grundskolan. Jag tror inte att man ska vänta till gymnasiet, för detta är något alla människor behöver ha med sig i vårt samhälle, som blir alltmer komplext.
Vi ser att befolkningstätheten ökar och att resurserna krymper, så det är väldigt viktigt att alla kommer ut utrustade med de här egenskaperna. Man kan också konstatera att det krävs nya insatser i lärarutbildningarna, både för de nya och blivande lärarna och för dem som redan är verksamma. Det är klart att det kostar pengar.
Eva Selin Lindgren (C):
Herr statsråd! Det är roligt att vi är överens om problembilden. Frågan gäller då lösningen och vad man kan göra på regeringens nivå. Jag tycker att ministern är inne på helt rätt spår. Man talar om kursplaner och lärarutbildningsplaner. Det har faktiskt kommit förslag från fredsrörelsen, att man där skulle kunna ha utbildning i förebyggande konflikthantering.
Det skulle man ha nytta av när det gäller människa mot människa men också i lite större sammanhang. Så det ligger nog sådana förslag, men jag vet inte i vilken utsträckning de når upp till er. Men ni har ju ändå ägardialog och skriver regleringsbrev för Skolverket och andra myndigheter, så jag antar att man skulle kunna implementera det på lite sikt.
Sedan håller jag helt med om bilden när det gäller mobbning och skadegörelse och inte minst mobbning via IT-medier, som nu är ett växande problem. Vi ser självmord och skolskjutningar och allt möjligt där folk bara agerar över nätet. Lärarna har efterlyst mer utbildning i IT, egna datorer liksom ett eget rum för att kunna kommunicera bättre. Jag tror att det också är en viktig reform.
Men den ligger nog lokalt, som ministern var inne på tidigare. Jag vill inte interferera i systemet, men jag skulle ändå vilja uppmuntra er att gå vidare.
Eva Selin Lindgren (C):
Herr statsråd! Det var roligt att höra det här sista. Jag tror att vi är inne på samma spår. Då kommer vi bara att bevaka vad som händer i verkligheten - eller hur, Solveig? När det gäller just det här med empati vet jag att barnen ibland är mycket bättre utvecklade än vuxna. Det ser ju alla, och det gäller att ta vara på deras kreativitet. Jag hyser gott hopp om barnen.
Jag kan också berätta att det finns vissa skolor där man redan har börjat med detta i förskolan och grundskolan med gott utfall. Det gäller bland annat Askimsskolan där man tränar småbarnen att lägga märke till och stödja varandra och så vidare. Det finns ljusglimtar, och vi kan sprida dem över hela Sverige. Jag vill tacka för diskussionen.
Jag tror att det kan komma ut något konstruktivt av den.
Eva Selin Lindgren (C):
Den 15 december förra året ställde jag en skriftlig fråga till utrikesministern angående vilka åtgärder ministern tänkte vidta "för att Sverige snart ska kunna ratificera konventionen mot klustervapen". Ministerns svar blev att han tänkte återkomma till riksdagen. Vid det tillfället var jag inte medveten om Olle Thorells interpellation.
Nu välkomnar jag ministerns mer utförliga svar som jag kan betrakta som ett svar även på den fråga som jag ställt. Jag konstaterar också att frågan om att snabbt ratificera konventionen mot klustervapen inte är någon partiskiljande fråga utan en fråga som även tidigare har diskuterats av riksdagsledamöter från olika partier.
Det är också en fråga som engagerar stora delar av fredsrörelsen och organisationer som arbetar för att stärka de mänskliga rättigheterna i världen. Som framgår av ministerns svar till Olle Thorell krävs dock såväl författningsändringar som en konkret utfasning av bombkapsel 90.
Som Olle Thorell också har konstaterat finns det ingen angiven tidsram för hur lång tid detta kan ta, men jag tycker att det är viktigt att det händer under innevarande mandatperiod. Därför skulle jag också vilja fråga vilken tidshorisont ministern har. Är det fråga om dagar, veckor eller månader?
Eva Selin Lindgren (C):
Jag vill också tacka för det utförliga svar vi fick nyss. Det är tydligen så att det är en ganska komplicerad process, och det är inte alla som är särskilt medvetna om det. Jag tror därför att det vore bättre att öka informationen - jag kan också sprida den till mina nätverk - om hur det ska gå till.
Det vore dock bra om vi successivt kunde få lite avstämningar av hur långt man har kommit och när vi kommer att vara färdiga att ratificera konventionen. Jag tackar ministern, och jag tackar Olle, som har rest frågan.