KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magnus Ek (C):
Tack, Yasmine Posio, för frågan! Låt mig svara på den rakt av: Det ställer vi oss positiva till. Vi tycker att det behöver göras på europeisk nivå, och vi har givetvis tankar om hur man ska göra det. Vi har dock sagt att det är något som vi är med på och som vi vill se. Vi vill dessutom att det sker i samverkan så att svenska företag verkar på samma villkor som deras europeiska kollegor och grannar. Detta kommer att vara viktigt. Precis som Yasmine Posio säger ska utvecklingen inte ske på bara ett sätt.
Vi vet att den demokratiska utvecklingen förutsätter att det sker en välståndsutveckling. En välståndsutveckling och en demokratisk utveckling blir mycket lättare om vi lyckas minska korruptionen. Om man som ledare i något land kan plocka ut skattemedel, stjäla dem, stoppa dem i egen ficka, föra ut dem ur landet och gömma undan dem vet vi att det blir mycket svårare att göra framsteg inom andra hållbarhetsfaktorer och andra områden.
I någon mån är hela utvecklingsarbetet kommunicerande kärl. Det är inte omöjligt att nå framsteg på ett område samtidigt som det är svårt att ta sig fram på andra, men det blir mycket lättare om man lyckas ta kliv framåt på flera olika områden samtidigt. Det ger också en större uthållig kraft i arbetet för en hållbar, demokratisk och fri värld och en värld utan fattigdom.
Yasmine Posio vet dessutom att jag tycker att det är viktigt att inte fastna i att tro att vi bara löser det här genom att få bukt med skattesystemen. Utan vi måste se till att det finns en tillväxt som skjuter fart och som sprider sig brett i en befolkning. Detta vet vi från Sveriges egen resa från att ha varit ett fattigt land till att bli ett av världens rikaste.
Det var först när vi fick en rättsstat i kombination med ökad ekonomisk frihet och vanliga människor kunde bidra till tillväxten som vi började ta riktiga kliv bort från att ha varit ett av världens fattigaste länder. Jag tror att samma förhållanden gäller för de flesta länder som nu behöver göra samma resa. Detta måste vi komma ihåg och verka för.
Magnus Ek (C):
Jag tror inte att det handlar så mycket om att vi har ändrat oss. Vi kanske har förtydligat vår ställning, men det har vi också gjort för att vi har en god diskussion med svenska civilsamhällesorganisationer som verkar för det här. Jag råkar veta att några av dem tittar på just den här kammardebatten, så jag vill passa på att skicka ett varmt tack till civilsamhällets krafter, som vi har en tydlig dialog med och som hjälper oss att bli bättre. Det är jätteviktigt för att vi ska kunna skärpa den svenska biståndspolitiken.
Jag är inte säker på vad Yasmine Posio syftar på i den andra delen av sin replik, men man kan ju nämna att det där kommer att bli viktigt inte bara för företag utan också för stater. Vi vet att det här var en av knäckfrågorna som vi inte kom i mål med på COP 26 i Glasgow. Vi har inte transparens från vissa företag men inte heller från stater. Det gäller till exempel Kina, som inte vill rapportera vilka utsläpp eller vilken tillväxt man har.
Det här är ett jätteproblem, för om vi ska kunna följa om vi har en positiv utveckling i världen måste vi också kunna lita på datapunkterna. Där har vi en bit kvar att gå.
Magnus Ek (C):
Varmt välkommen, statsrådet, in i arbetet med Sveriges utvecklingssamarbete och utvecklingspolitik! Det är ett viktigt arbete, vilket jag tror att vi alla förstår. Jag hoppas att vi kommer att ha ett gott samarbete och en konstruktiv om än ibland lite tuff dialog. Det känns himla skönt att ha ett replikskifte där vi inte behöver prata om finansieringen; där är vi i grunden helt överens, i alla fall om omfattningen. Jag vill prata om innehållet.
Nu har Socialdemokraterna i snart åtta år innehaft regeringsmakten i olika konstellationer, även om de inte alltid har haft biståndsministerposten. Men som jag nämnde i mitt huvudanförande tycker jag att det saknas kraft och vilja att skärpa och utveckla den svenska biståndspolitiken och det svenska bidraget till utvecklingssamarbetet. I Centerpartiets motion nämner vi en del av de saker som vi vill göra för att skärpa detta. Vi vill plocka med civilsamhället och näringslivet mer och få mer utvecklingskraft samt mobilisera mer resurser.
Vi pratar bland annat om det center vi vill skapa för att det ska finnas en väg in för aktörer att kroka på det svenska biståndet och utvecklingssamarbetet. Vi pratar om vad vi skulle vilja göra med EU:s biståndsarbete, där vi tycker att Sverige kan rikta in en mycket tydligare kraft. Vi pratar om att vi behöver fokusera vårt bidrag till det multilaterala systemet. Det är inte fel på allt som radas upp av statsrådet, men det är inte jättemycket nyheter.
Utöver det som gjorts innan, vad är det socialdemokratin vill med det svenska biståndet? Det är min första fråga. Jag ska försöka klämma in en till fråga på min sista halvminut. Den är betydligt kortare. I den här budgeten finns en del angelägna och troligen också bra satsningar på det bilaterala, som statsrådet nämnde. Men kollar man på omfattningen ser man att vi återigen lägger den stora kakan i det multilaterala systemet. Det här är en trend vi har haft under lång tid och som jag inte tror bara är av godo. Det är viktigt med ett starkt multilateralt system.
Vi har FN-organisationer som gör ett oerhört viktigt arbete. Men när vi lägger kakan där innebär det också att vi inte utvecklar det bilaterala, där vi verkligen kan gå in med svenska värderingar och kroka arm med civilsamhället. Varför gör man så här?
Magnus Ek (C):
Jag kan kort sagt säga att det inte finns någonting jag inte håller med om i det statsrådet sa. Men det var inte så mycket svar på frågorna jag ställde. Även om det är Centerpartiet som har drivit på vad gäller demokratibiståndet för fokusering av biståndet, tillsammans i viss del med Liberalerna, har regeringen tidigare under mandatperioden sagt att det inte vore fel med en viss fokusering av det svenska biståndet och att vi kan skärpa våra mervärden. Det tror jag fortfarande stämmer. Men man har haft väldigt svårt att berätta hur man ska skärpa det.
Där tror jag ändå att man blir svaret skyldig. Vad är det vi gör allra bäst? Vad är allra viktigast, och vad behöver prioriteras lite extra? Det måste inte nödvändigtvis vara samma svar som Centerpartiet har kommit fram till. Det kan vi diskutera. Men det är viktigt att fundera på hur vi skärper vårt bidrag. Till detta kommer det multilaterala. Jag förstår varför vi glider och lägger alltmer i det systemet. Det är lättare. Vi behöver inte ta ansvar för förvaltningsanslagen. De har vi tillsammans höjt upp tidigare under mandatperioden, men de är fortfarande för låga. Då är det bekvämare att lägga in det i multilateralsystemet.
Men där tappar vi effekt.
Magnus Ek (C):
Jag ska börja med att göra något av det mest irriterande man kan behöva göra som riksdagsledamot, nämligen att säga att jag har haft fel. Det rör just avräkningarna från biståndet. Jag har hävdat - inte här i kammaren, men till exempel i en debatt med Olle Thorell - att regeringen under förra mandatperioden kommunicerat till riksdagen att man haft en överenskommelse om att begränsa biståndet och ha ett tak på 8 procent. Det stämmer inte, utan det är någonting som jag hade fått för mig. Jag hade fel och kommer inte att hävda det igen. Då var det sagt. Plåstret är avrivet!
Så till saken, som också rör just de avräkningar från biståndet som aviserats! Det görs historiskt stora avräkningar på uppåt en femtedel av den svenska biståndsbudgeten, fru talman. Det sker i ett läge där det inte bara är kriget i Ukraina som ställer krav på svensk solidaritet med utsatta människor och med dem som drabbas av krig, konflikter, nöd och förtryck, utan där vi också ser att biståndet behövs i resten av världen. Vi har en begynnande livsmedelskris. Vi har enorma behov efter pandemin.
Hundratals miljoner riskerar att halka tillbaka ned i fattigdom. Vi har pågående konflikter i Afghanistan, i Jemen och på Afrikas horn. Man skulle kunna tänka sig att det är oerhört svårt att säga att vi nu ska plocka bort pengar. Jag tror att de flesta av oss känner att även om biståndet inte kan göra allt är det precis i det här läget det behövs som allra mest. I det läget väljer man att göra stora avräkningar från regeringens sida.
Det är dessutom så att detta proportionellt sett drabbar just det bilaterala biståndet högre. Regeringen har under flera år prioriterat det multilaterala biståndet ekonomiskt. Det är där de stora delarna av tillväxten skett. Nu är det så att sparbetinget drabbar just det bilaterala svenska biståndet och de organisationer som jobbar med att bygga svenska värden ute i världen. Här vill jag ha raka svar från regeringens sida. Hur ser man på det här?
Hur har man landat i att det är just denna prioritering som ska göras? Varför behöver det vara så stora avräkningar? Varför håller man inte igen i det här läget?
Magnus Ek (C):
Här har vi ett tankefel. Det är inte så att Dac säger att vi måste göra de här avräkningarna. Man får göra dem. Vi har enats och kompromissat oss fram till att man får göra den här typen av avräkningar. Det finns en rimlighet i det i vissa lägen, till exempel när vi tar emot grupper som kommer att rota sig i Sverige, arbeta och via transfereringar skicka tillbaka pengar till sina lokalsamhällen. Det är indirekt ett väldigt effektivt bistånd.
Jag är dock inte så säker på att vi är i det läget, utan vi har att hantera en situation där vi givetvis ska välkomna ukrainska flyktingar. Vi har en historiskt bred enighet om detta i riksdagen; det är ingen som säger emot. Det denna konflikt handlar om är om vi måste finansiera detta via biståndet. Och måste vi i detta läge, innan vi är säkra på hur många som kommer till Sverige, lyfta pengarna? Även om avräkningarna inte realiseras måste man börja spara in nu. Biståndsorganisationerna får ställa in projekt.
De som arbetar med svenskt bistånd på Sida och våra andra biståndsmyndigheter får dra i handbromsen. Projekt som vi har aviserat att vi vill vara med i blir inte av. Det Anders Österberg gjorde i förra replikskiftet var att i bästa fall måla upp en ganska elak halmgubbe. Konflikten gäller inte om vi ska vara solidariska med ukrainska flyktingar, för där är vi överens.
Det konflikten handlar om är om vi behöver göra historiskt stora avräkningar. Jag vet att man får, men frågan är om man bör i ett läge då behoven är historiskt stora världen över. Låt mig betona att vi måste lyssna till dem som arbetar med detta, och det bilaterala biståndet drabbas särskilt hårt.
Det är bra att värna det humanitära stödet, men när det gäller exemplet Anders Österberg tog upp med den som har samarbetat med sina svenska kollegor i SKR är det precis den typen av projekt, fast i andra länder, som ställs in. Varför måste man nödvändigt göra så här stora avräkningar?
Magnus Ek (C):
Tack, Helena Storckenfeldt, för repliken! Du vet hur mycket jag tycker om replikskiften och lite levande debatt här i kammaren. Det är skönt att få avsluta på det viset. Ledamoten har helt rätt i att vi ofta har en debatt om finansieringen och omfattningen av det svenska statliga bidraget till utvecklingspolitiken. Men vi diskuterar alltför sällan innehållet och hur vi förstärker detta. Där tror jag att ledamoten Storckenfeldt har skjutit in sig precis rätt i sin replik.
Vi behöver fundera på hur vi mer kan använda EU som ett verktyg för vårt vidare engagemang ute i världen. Vi har resonerat en hel del om detta, liksom Moderaterna har gjort i sina motioner på detta område.
Jag tror att vi förutom att göra det vi ofta talar om när vi diskuterar EU-politiken - försöka få upp värderingar på bordet och låta EU vara en värderingsstyrd union som fortsätter att föra värderingar om demokrati och rättsstat ut i världen - också behöver vara en mer drivande kraft när det gäller hur EU:s bidrag till utvecklingspolitiken utvecklas. Vi har konkretiserat detta genom att säga att även EU bör fokusera sin utvecklingspolitik och sedan låta medlemsstaterna på ett tydligare sätt bära vidare det de själva fokuserar på.
Det här är inte lätt. Men om vi kollar på till exempel vårt eget land ser vi att vi har vissa styrkor som andra EU-länder kanske inte har. Vi fokuserar starkt på vissa frågor som andra EU-länder kanske inte fokuserar på. Låt oss då arbeta starkt för dem och oftare bli utförare av EU:s bidrag till utvecklingspolitiken. När det gäller det multilaterala systemet tror jag att vi behöver tänka lika strategiskt från EU:s sida som jag tycker att vi bör göra från Sveriges. Vi ska inte vara fega när det gäller att ha utsända på så många ställen som möjligt i det multilaterala systemet.
Om vi ska få de resultat vi vill se och om vi vill att systemet ska genomsyras av de värderingar som vi bär med oss behöver vi också ha utförare som tar med sig dem in. Vi vill alltså se fler svenskar och fler européer med tydligare uppdrag och en stark och sammanhållen strategi från medlemsstatsnivån, via EU och in i det multilaterala systemet.
Magnus Ek (C):
Ledamoten Storckenfeldt vet att jag har sagt att jag liksom inte får tillåta mig själv att bli sentimental innan den 11 september, för då kommer jag att stanna av alldeles för mycket. Men vi får väl göra ett undantag här i kammaren i dag. Det är ett fantastiskt uppdrag som vi bär. Vi är verkligen privilegierade som får vara med och vara en del av det här arbetet.
Vi vet också att det frestar på. Man lever och andas arbetet för en bättre värld. Det är underbart, men det är också krävande. Jag har gjort det sedan jag var rätt ung; vissa skulle säga orimligt ung. Det är helt rätt för min del att kliva vidare, växa vidare och göra andra saker i livet.
Men även om det är helt rätt kommer det dagar och stunder när man har oerhört dåligt samvete. Det tror jag att många som avslutar sin tid här kan känna. Hur kan man sluta när det finns så mycket kvar att göra?
Det finns ju så mycket som behöver bli bättre och rättas till i världen, och det finns folk som verkligen behöver det stöd och den hjälp vi kan ge. Hur i hela friden ska man kunna gå från att göra det? Att beskriva det som en samhällsplikt kanske låter konstigt för dem som inte har haft uppdraget, men det är väl funnet, och vi får väl se om jag har gjort min plikt hittills. Jag har tillsammans med er andra här inne försökt att göra den plikten och bidra.
Jag kommer att gå vidare med mitt dåliga samvete men med en lättnad inför att göra annat, en lättnad att det är andra som får ta de där långa mötena. Jag tillåter mig att göra något som jag sällan gör här, nämligen att låta tron lysa igenom lite: Ni ska veta att det inte bara är minnen och tacksamhet jag bär med mig - jag kommer också att tänka på er, och ni kommer att vara med mig i mina böner. Lycka till och tack för allt!
Magnus Ek (C):
Det sista där är ju en av de stora poängerna med de gröna spåren - att inte sitta fast i gamla tillstånd. Det här är ingen ny situation heller, utan vi har vetat länge att man sitter kvar. Vi har en miljöbalk som ska vara den hårdaste i världen men som samtidigt hindrar den här typen av förbättringar. Det är väl det som är problemet. När man skrev den, runt när jag föddes, tänkte man inte riktigt att vi ska bli bättre hela tiden. Vi kommer att bli mer hållbara. Det är i den riktningen som inte bara politiken utan också företagen vill gå.
Det är oerhört glädjande att vi är i den situationen nu. Där var vi inte när jag började i politiken för ett decennium sedan. Men precis som statsrådet säger är det på många sätt företagen som driver det här, och då kan vi inte ha en miljöbalk som skulle skydda miljön men har gått mot att i vissa delar inte vara miljöstyrande utan tvärtom. Det är väl en sak vi ska ta med oss som politiker.
Det vi skulle vilja ha är miljölagstiftning som faktiskt är miljöstyrande, som hela tiden knuffar oss i den bättre riktningen och inte bara är defensiv eller statisk. Samhället är ju inte statiskt. Miljöarbetet är inte statiskt. Klimatarbetet har absolut inte råd att vara statiskt, inte om vi ska klara det tryck som finns på oss genom internationella avtal som vi ingått och inte om vi ska klara att gripa möjligheten att vara bäst i världen och världsledande - som bland annat Cementa är inom cement- och betongproduktionen.
Det är det här som ska skapa svenska arbetstillfällen och fortsätta bygga svensk ekonomi stark. Det är innovationer, men det är också en svensk produktion som är bäst i världen vad gäller miljö och klimat. Där har vi en bit kvar. Jag tror inte att någon behöver vara orolig över att jag eller - förhoppningsvis - någon annan i den här kammaren vill fördärva gotlänningarnas dricksvatten. Problemet är att jurister måste sitta och göra avvägningar.
När lagstiftningen inte ger utrymme att göra de avvägningarna hakar man upp sig på det som kan vara en hanterbar risk, eller också hamnar man i en situation där det är omöjligt att bevisa att man faktiskt kommer över det här. Det är precis det som behöver komma till, och det kommer jag att fortsätta jaga statsrådet för att vi ska få till stånd.
Magnus Ek (C):
Min fråga riktar sig till infrastrukturminister Eneroth. Det handlar för en gångs skull inte om Förbifart Söderköping men däremot om kvaliteten på de vägar som Trafikverket har ansvar för runt om i landet. Jag syftar på de vägar som vi slarvigt brukar kalla för länsvägar, även om de inte ska benämnas så längre. Det borde inte komma som någon nyhet att kvaliteten på dessa vägar runt om i landet ibland är bedrövligt dålig.
Varje gång jag ska hit till kammaren kör jag själv på en av de vägar där Trafikverket har hand om väghållningen. Vägen är så dålig att sommargäster nästan dånar när de kör in på den. Vi som kör där året om är vana vid att standarden är låg. I mitt eget hemlän men också i andra län, till exempel Jämtland, har man fyllt i protestlistor och skrivit debattartiklar i länstidningen om detta. Där är standarden så dålig att det börjar bli en trafikfara. Under de år då våra partier har samarbetat om att ta fram en statsbudget har anslagen till väghållningen höjts.
Men min fråga till infrastrukturministern är vad regeringen avser att göra, inte bara budgetmässigt utan också när det gäller styrningen till Trafikverket, för att se till att standarden upprätthålls.
Magnus Ek (C):
Det är i allt vällovligt, men vi vet samtidigt att vägstandarden lik förbaskat inte höjs runt om i landet. Vi har haft utbyten förut om lägsta godtagbara standard. Det har statsrådet avvisat, och han har hänvisat till att Trafikverket faktiskt utgår från en standard. Men när den standarden bevisligen är så dålig att vägarna får hål, gropar och tjälskador och det inte åtgärdas är det klart att man som boende i området blir frustrerad.
Ser statsrådet att det finns en möjlighet att man behöver ta upp frågan igen om lägsta godtagbara standard?
Magnus Ek (C):
Min fråga riktar sig till miljöminister Annika Strandhäll. Sedan den breddade definitionen av kommunalt avfall infördes har vi sett att mer verksamhetsavfall faller under det kommunala avfallsmonopolet. Detta har skapat bred oro runt om i näringslivet och runt om i landet för att man inte ska kunna fortsätta med den upparbetade avfallshantering man har och för att ens arbete för hållbarhet och ökad återvinning ska försvåras.
Detta torde inte vara några nyheter för klimat- och miljöministern, men min fråga är vad regeringen avser att göra för att lindra denna oro, försöka lösa problemen och se till att man kan fortsätta arbeta för att öka återvinningen även för det verksamhetsavfall som ligger utanför, och ska ligga utanför, det kommunala avfallsmonopolet. En tätt sammankopplad fråga är varför regeringen inte har valt att lägga frivalsutredningens förslag på riksdagens bord.
Varför kan man inte gå fram med en proposition utifrån frivalsutredningen, som ju fastslog att det är gynnsamt för cirkulärekonomin om fler verksamheter kan hantera sitt eget avfall och välja vem som hanterar det åt dem?
Magnus Ek (C):
Även min fråga rör de historiskt stora avräkningarna från det svenska biståndet. Jag tror inte att det är någon i denna kammare som tycker att det är fel att vi i Sverige tar emot flyktingar från krigets Ukraina. Jag tror att vi alla i denna kammare kan stå upp för att det är värt att betala för det. Men, fru talman, det går att fråga om det är värt att ta kostnaden från det svenska biståndet när läget i världen är värre än på mycket länge.
Med en klimatkris, med en begynnande livsmedelskris och med en rejäl begynnande svältkatastrof på Afrikas horn med konflikter som breder ut sig är behovet större än på mycket länge. Fru talman! Det är svårt att begränsa sig till en fråga som vi ska göra under frågestunden, för jag hade gärna velat fråga om hur man ser på att det är just det svenska bilaterala biståndet som drabbas relativt hårdast. Jag undrar hur man har tänkt när man gör detta under innevarande år när man redan är igång och arbetar.
Men en fråga som jag tror att det är bra att vi får svar på i denna kammare är varför regeringen, när prognosen från Migrationsverket har ändrats, inte kan ändra sig och dra ned på avräkningarna.
Elin Segerlind (V):
Tack för ditt anförande, Maria Malmer Stenergard! Jag kan börja med att säga att jag håller med dig när du säger att det finns hopp, för det gör det verkligen. Det finns väldigt mycket som görs väldigt bra och som skulle kunna leda till att vi tar oss ur den här krisen, även om det också ser väldigt dystert ut på många håll.
Men därför skulle jag vilja fråga: Med alla de här hoppfulla satsningarna, finns det verkligen ingenting mer ni skulle kunna tänka er att lägga de dryga 2 miljarder det handlar om på för att stärka den hoppfulla utveckling du pratar om? Det känns ju som att det finns mycket man skulle kunna göra där. Sedan vill jag också stanna upp lite vid skogen.
Det känns konstigt att som vänsterpartist behöva påminna Moderaterna och Kristdemokraterna om värdet av det egna ägandet, men jag tänker göra det ändå. För många är skogen en livsinvestering. Det är en investering som många vårdar hela livet för att kunna leva på som pension, bland annat. Enligt Naturvårdsverket är det många skogsägare som i dag står på tur för att få ersättning för sina skyddsvärda skogar. Det är en kö av skogsägare.
Därför undrar jag hur ni tänker er att ersättningen ska kunna fortsätta betalas ut och hur fler som i dag ännu inte får den här ersättningen ska kunna få den framöver.
Elin Segerlind (V):
Det var lite det jag ville komma till, för det är detta man har att välja mellan: antingen att sluta skydda skogen som vi har och som vi behöver skydda eller att sluta ge ersättning till dem som har skyddsvärd skog. Ni verkar välja det första alternativet. Jag hoppas då att vi hittar en lösning på detta så snart det bara går. Ni pratar om budgeten som en helhet. Jag undrar hur skattesänkningar som det sjätte jobbskatteavdraget på något vis skulle kunna hjälpa miljön. Jag kan inte se det.
Jag funderar också på det scenario vi nu går mot, när vi ser att vi bara kommer att nå 2 av våra 16 nationella miljömål. Det är en väldigt kortfattad budget ni har lagt fram. På vilket sätt ser ni att vi ska nå de målen, eller ser ni helt enkelt att vi inte ska ha kvar de nationella miljömålen?
Elin Segerlind (V):
Jag blir osäker nu, för jag har skrivit "reservation 6" här i mina papper. Om det inte stämmer ber jag om lov att få återkomma till detta. Angående kilometerskatten var den inget jag tog upp i mitt anförande, och den är heller ingenting som jag har sakkunskapen om. Jag sitter inte i trafikutskottet och är fortfarande så pass ny som ledamot att jag inte har hundraprocentig koll på alla våra frågor.
Vi kan gärna prata om något annat, om Rickard Nordin vill det.