KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johnny Munkhammar (M):
Intrycket att jag inte gillar socialdemokrater är fullständigt felaktigt. Jag kan säga att jag uppskattar de här diskussionerna mycket. Sedan var det frågan om huruvida jag gillar skatter. Vi sitter här och diskuterar skatteutskottets frågeställningar, och de har en tendens att handla om skatter. Sedan tycker jag kanske att vi ska ha färre skatter och lägre skatter än vad vissa socialdemokrater anser. Jag tycker att det är ett mycket viktigt diskussionsämne som vi ska fokusera på.
Återigen: Vi företräder medborgarna mot staten och tycker att medborgarna ska behålla sina egna pengar. Ni företräder oftast staten mot medborgarna och tycker att statens intressen och intäkter är det allra viktigaste. Gunnar Sträng sade en gång: Villaägarna är vårt folk. Båtägarna är det uppenbarligen inte. Ni har aldrig velat införa en båtskatt tidigare. Ert parti har suttit vid makten mycket länge.
Det har motionerats och det har föreslagits, men det har alltid till slut sagts nej från partiledningen. Man har sagt: Nej, det här med båtskatt ska man nog inte ha. Det är klart att ni vet att en miljon människor har båtar, och inte ens ni brukar vilja reta upp alltför många, för ni tycker att det är roligt att få många röster. Ni har sagt nej till båtskatter, men nu har ni sagt ja, och nu har ni yrkat på detta. Ni vill ha en båtskatt. Ni kallar det en avgift. Ja, men det är så man bär sig åt. Man vill dölja en skatt. Då kallar man det för en avgift.
Men en skatt är en skatt. Det är ett ärende på skatteutskottets bord. En skatt är pengar som man obligatoriskt måste betala, som går in i statsbudgeten. Detta är en båtskatt. Ha ingen annan förvillelse om detta. Ni ska inte försöka kamouflera era egna förslag. Ni vill ha skatt också på detta. Frågan är då, som ni inte svarade på: Ska alla båtar omfattas, en miljon båtar, och hur hög ska skatten vara? Nu har du ett inlägg på dig att svara.
Johnny Munkhammar (M):
Tillåt mig att säga att jag ser mycket fram emot att sitta med Hans Olsson och dela minnen från skärgårdslivet, som jag är säker på att vi båda uppskattar väldigt mycket. Sverige är ett mycket fritt land, bland annat tack vare de tre friheter som du nämnde. Jag instämmer i detta. Vi har stora friheter bland annat tack vare den stora tillgången till de här miljöerna, som är fantastisk och som underlättar för vanligt folk att komma ut på ett fritt sätt och ta del av skärgården.
Det ställer naturligtvis också krav på människor, hur de beter sig, och de allra flesta människor klarar detta på ett utomordentligt sätt. Det här är viktigt. Det handlar om vanligt folk. Det handlar om familjer. Det handlar om deras fritid. Ni vill ha en båtskatt. Ni kallar det en avgift, men den ska gå rakt in i statsbudgeten, och då är det en skatt. Sedan kan man diskutera tidigare försyndelser på alla håll när det gäller hur man har benämnt detta. Men sådant som går rakt in i statsbudgeten är en skatt.
Ni vill ha en båtskatt som begränsar friheten och möjligheterna för vanligt folk att ta sig ut i skärgården. Du har inte svarat på hur många båtar som ska omfattas, och du har inte svarat på hur hög den här skatten ska vara. Vi vet att det, ifall vi lägger en skatt på någonting, påverkar hur människor använder det som vi har lagt skatten på, vilket ofta är avsikten med punktskatter.
Lägger ni skatt på fritidsbåtslivet, på en miljon båtar i Sverige, kommer det att få effekter. Det blir färre människor i skärgården. Det gäller i synnerhet dem som har knappa inkomster, knappa marginaler och små båtar. Det är en straffbeskattning på människors och familjers fritid som jag tycker att vi ska stryka och hoppa över. Hans Olsson! Ändra på ditt parti! Se till att bli folkets företrädare igen!
Johnny Munkhammar (M):
Monica Green sade att med retorik kommer man långt. Men man kommer längre om man har fakta rätt. På de tre punkter som jag räknade upp kom det inte något svar. Skattesatserna har sänkts, men vi har högre skatteintäkter nu som ger mer pengar till välfärden. Därför har vi kunnat prioritera välfärdens kärna - sjukvård och skola. Detta kunde du, Monica, inte säga någonting om därför att vi har mer pengar nu i motsats till vad du tidigare påpekade.
Enligt Rädda Barnen har barnfattigdomen halverats i Sverige sedan 1997, och det är väl någonting som vi ska välkomna. Jag tycker att Monica Green ska tycka att det är bra. Vi kan väl applådera den förbättringen och säga att vi ska köra mer på den politik som har lyckats och som handlar om arbete i stället för bidrag och som gjort att utanförskapet har minskat med åtminstone 150 000 personer, som också minskar fattigdomen. På de tre punkterna, som handlar om fakta och verklighet, hade du inga svar.
Du hade inga belägg för dina påståenden och den svartmålning som du ägnade dig åt. Sedan tar du upp anställda i välfärden och säger att antalet har minskat dramatiskt. En person som till äventyrs slutar på en kommunal skola och börjar på en friskola räknar ni inte med. Om man jobbar på en friskola eller en fristående vårdcentral är det väl också ett välfärdsjobb och någonting som är bra för medborgarna.
Det påstås här att Gini-koefficienten visar att inkomstskillnaderna ökar. I så fall skulle jag rekommendera en rapport som LO kom med nyligen. Ni har en tendens att tycka att LO har belägg för sina ståndpunkter. LO menar att Gini-koefficienten visar att skillnaderna har minskat när det gäller de allra högsta inkomsterna under de senaste åren.
I så fall har Sverige blivit ett ännu mer jämlikt land, från att ha haft de mest jämlika inkomster till att bli ännu mer jämlikt. Retorik kommer man ganska långt med, svartmålning kommer man kanske ganska långt med, fast fakta och verklighet håller bättre, och verkligheten visar 7,3 procents tillväxt, ökad produktivitet, fler jobb. Det är väl någonting som är bra, och det minskar fattigdomen. Lägg inte om politiken när det börjar gå bättre!
Johnny Munkhammar (M):
Själv har jag två döttrar, och jag tror att jag vet mycket väl hur alla föräldrar känner. Man vill att ens barn ska växa upp under goda villkor och känner ett starkt engagemang för att vi inte ska ha fattigdom bland barn i Sverige. Jag hoppas att vi är överens om detta i denna kammare. Eva-Lena Jansson, jag noterar att du säger att jobben och att se till att människor kommer i arbete är det centrala och mest avgörande.
Ni har dock själva i era olika utvärderingar kommit fram till att ni inte har någon jobbpolitik och att det är därför ni har förlorat två val i rad. Ni har en nyvald partiledare som stod och talade i en timme på er stämma och inte nämnde jobben med ett enda ord. Han lade inte ut ett enda ord om vilken jobbpolitik ni möjligen skulle kunna ha. Hur kan ni stå och tala om att jobb är viktigt och sedan inte ha ett enda förslag för att uppnå det? Det enda ni har är, som vi vet, en skattechock på vanliga människor.
Det är en skattechock på dem som har vanliga, låga inkomster och som försöker få vardagen att gå ihop. De ska nu drabbas av en skattechock som gör det mindre lönsamt att arbeta och svårare för företagen att anställa dem. Hur ska detta kunna öka jobben, och hur ska det kunna öka inkomsterna för dem som redan har låga inkomster? Hur ska det kunna göra så att färre människor blir fattiga?
Rosengård, Rinkeby och Bergsjön - här hittar vi de barn som enligt det absoluta måttet kan anses vara fattiga i Sverige i dag. Här har vi de sociala problemen och utanförskapet, framför allt bland de utrikes födda. Det skapade ni. Det växte fram under decennier av socialdemokratiskt styre. Ni borde erkänna att ni har byggt upp ett katastrofalt problem. Ni var beredda att släppa in människor i Sverige, vilket är bra. Ni var dock aldrig beredda att släppa in dem på arbetsmarknaden, vilket är mycket dåligt.
De hamnar i bidragsberoende och utanförskap. Detta är det stora problemet. Jobb handlar om att det ska vara lönsamt att arbeta. Man måste också få behålla mer av de pengar man tjänar ihop, för då minskar risken att man hamnar i fattigdom.
Johnny Munkhammar (M):
Storbritanniens förre premiärminister, Tony Blair, var i Stockholm den 12 oktober. Han talade om komplexa reformer, bland annat utifrån sina mycket läsvärda memoarer. Bland annat sade han: Min erfarenhet är att man kritiseras när man föreslår reformer. Man idiotförklaras när man genomför dem. Men efteråt ångrar man att man inte gick längre. Den internationella bilden är tydlig.
Regeringar som vågar genomföra svåra men viktiga reformer gör ofta ett bestående positivt avtryck i sina länder. Mot dem står ofta populister som försöker vinna tillfälligt stöd genom att vara förändringens motståndare men som talar mot bättre vetande. Så ser också Sveriges reformhistoria till stor del ut. Titta på förskolorna! När det föreslogs att vi skulle ha fristående förskolor var det en stor debatt. Det var hemskt, och det var farligt.
Nu har vi detta. Alla tycker att det är självklart. Alla är vana vid det. Vi hade telekom. Televerket hade monopol. Sedan skulle man avreglera den marknaden, sälja Televerket och privatisera. Nu har vi detta. Vi har massor med operatörer. Vi har lägre priser. Vi har fri konkurrens. Detta är självklart för alla, fast det var ett stort motstånd mot den reformen. Jobbskatteavdraget har genomförts i olika steg.
Vi har sett vilket enormt motstånd det varit mot varje enskilt steg från dem som har velat känna ett tillfälligt stöd genom ett populistiskt missnöje. Men nu har man i efterhand accepterat alla stegen. Alla var överens om att sjukförsäkringsreformen var viktig. Det fanns ett mycket stort behov, på grund av utanförskapet. Men hur var det då med frågan om en bortre tidsgräns? Var den delen nödvändig? Ja, vi kan ju fråga expertisen.
"En förändring vi bedömer som närmast oundgänglig är att en tydlig tidsgräns sätts för sjukpenningen. Sveriges extrema sjukskrivningstider är unika och det är också det faktum att vi saknar en bortre gräns för hur länge man kan uppbära sjukpenning. - - - En tidsgräns bör kombineras med vissa väl definierade och sällan förekommande undantag och en stramare bedömning av rätten till varaktig ersättning."
Det här är hämtat från Socialförsäkringsutredningen, som leddes av Anna Hedborg, tidigare socialdemokratisk socialförsäkringsminister. Den stora frågan blir nu: Vad är det som har fått Socialdemokraterna att överge Anna Hedborgs välgrundade position? Varför blev det som hon ansåg så viktigt plötsligt en stupstock? Hon var länge Socialdemokraternas främsta företrädare i socialförsäkringsfrågor.
När blev det så att hon hade så otroligt fel? Var omprövningen grundad i en saklig analys eller är det samma gamla populistiska förändringsmotstånd som sedan kommer att innebära att man ändå accepterar reformen i efterhand?
Johnny Munkhammar (M):
Det kom inget svar från Socialdemokraterna om varför Anna Hedborg, tidigare socialdemokratisk socialförsäkringsminister, hade så fel när hon med skärpa argumenterade för att en socialförsäkringsreform också skulle innehålla en bortre tidsgräns. Sverige var närmast unikt i hela den industrialiserade världen om att inte ha en bortre tidsgräns. Därför var vi också unika med att vi hade extrema sjukskrivningstider i kanske det friskaste landet i hela västvärlden.
Därför argumenterade socialdemokraten Anna Hedborg för en bortre tidsgräns i socialförsäkringen. Ni har inte motiverat varför hon hade så fel. Den andra personen jag hänvisade till som en skicklig person som förordade bra reformer var en annan socialdemokrat, Tony Blair. Kanske var det lika förskräckande. Jag vet inte. Det här var en komplex reform, en stor reform som berörde många människor som har det svårt. Som alltid när man genomför sådana reformer kommer det att bli problem på vägen.
De enskilda fallen är naturligtvis exempel på detta. Men ibland när man lyssnar på oppositionen får man intrycket att det här var första gången någonsin som Försäkringskassan har blivit kritiserad för hur man dömer i enskilda fall. Så är det kanske inte. Försäkringskassan har och kommer väl alltid att bli kritiserad för vissa enskilda fall.
Jag tror faktiskt att Patrik Björck och jag kan slå vad om att ni snart har accepterat den här reformen också. Den var ju så viktig. Den var ju så bra. Grunden handlar om att gå från bidrag tillbaka in i arbete. Sedan blir det små fel på vägen som måste fixas och justeras, men det är inte det som är helheten. Snart är ni för den också, precis som ni har accepterat alla reformer och förbättringar i Sverige de senaste 20 åren.
Johnny Munkhammar (M):
För att ta frågan om äldreomsorgen är det så att den allra mesta äldreomsorgen i Sverige levereras av offentliga enheter. Så är det ju. Vi har successivt släppt in och tillåtit privata leverantörer av äldreomsorg, och vi har då konstaterat att på äldreomsorgens område är det fortfarande upphandlingar som gäller och inte kundval. När kommunerna upphandlar äldreomsorg tittar de tyvärr ofta på dem som kan leverera äldreomsorgen billigast.
Sedan får i praktiken de här företagen monopol att leverera under ett visst antal år. Det här är inte marknadsekonomi. Det är framför allt inte makten åt den enskilde. Det som jag skulle förorda och som jag också har motionerat i Sveriges riksdag om är att vi har en äldreomsorgspeng på samma sätt som vi har vårdval. Vårdvalet har lett till en kraftig etablering av nya enheter som har lett till ökad tillgänglighet och en ökad kvalitet inom sjukvården.
Hade vi haft samma sak inom äldreomsorgen - makten till de äldre - i stället för makten åt upphandlarna i kommunerna hade vi också haft en större valfrihet och en större makt åt den enskilde. Det är det som ligger i det förslag som du kritiserar. Du säger att man tvångsprivatiserar. Det enda vi säger är att medborgare i hela landet, oavsett var de bor, ska få välja något annat än det som det offentliga erbjuder.
Det handlar ju om rätt för den enskilde att inte bara tvingas stå med mössan i hand och acceptera det som du som offentlig leverantör erbjuder. Vi vill ge alla i hela landet chansen att få välja. Det förbättrar kvaliteten. Får jag bara ställa en fråga avslutningsvis? Du säger att Vänsterpartiet inte är emot marknadsekonomi. Jag har ett bestämt intryck av att ni har fört fram kritik mot detta genom åren. I ert partiprogram står det fortfarande att ni vill förstatliga produktionsmedlen.
Stämmer detta eller har ni gått ifrån partiprogrammet på den punkten?
Johnny Munkhammar (M):
Jag återkommer till ert partiprogram där det står att ni vill förstatliga produktionsmedlen. Det innebär ju att ni inte bara är emot företag i välfärden, utan ni är emot företag i största allmänhet. Om vi ska titta på vinst och företagen i välfärden handlar det i praktiken ofta om att vi ser kanske en sjuksköterska och ett par kolleger som känner sig låsta av landstingets byråkrati, känner att de inte får inflytande, känner att de skulle vilja fixa det här på ett annat sätt som är bättre för den enskilde.
De har fått chansen att starta eget. De kan starta en egen vårdcentral om de skulle vilja detta. Varifrån ska de få pengarna? De lyckas då locka kapital från en privat investerare så att de kan starta sin privata vårdcentral och fixa det här mycket bättre än landstinget. Det är jättebra att det kommer in privata pengar som annars inte hade funnits i välfärden.
De som investerar de här pengarna måste få viss avkastning på dem, annars hade de självklart investerat dem någon annanstans. Det handlar om att riva dina centralplanerade byråkratiska pyramider som skapar en sämre välfärd för att i stället ge makten åt dem som jobbar i välfärden och kan leverera den och åt dem som väljer. Jag tycker att man ska kunna välja något annat än precis det som det offentliga levererar - och detta oavsett var man bor i landet.
Johnny Munkhammar (M):
Peter Persson talar om röster ur det förgångna. Jag kan konstatera att det i alla fall inte var den moderniserade delen av socialdemokratin som talade här. Man känner igen det. Det är alltid så med Peter Persson. Det är rösten från 20-talets, 30-talets eller möjligen 40-talets socialdemokrati som kommer tillbaka. Det är fascinerande, och den är alltid lika välkommen i denna kammare.
När man då lyssnar till den vänsterpolitik som du företräder handlar den alltid om höjd skatt, mer stat och mer regleringar. Du utgår från att människor inte kan själva. Människor kan inte styra sina liv själva, så du tänker: Jag ska styra deras liv åt dem. Jag tar deras pengar, och sedan bestämmer jag hur pengarna ska spenderas, eftersom människor inte kan, inte begriper.
I synnerhet vanligt folk ska betala hög skatt för att de ingenting kan och ingenting begriper. Låt mig säga att jag tror på raka motsatsen. Jag är helt övertygad om att människor kan och vill styra sina egna liv. Människors välbefinnande ökar när de får behålla mer av sina egna pengar, för då kan de styra sina egna liv. Chansen att kunna styra sitt liv ökar om man har ett jobb. Chansen att få ett jobb ökar om skatten på arbete är lägre.
Vi måste ha en växande ekonomi. Vi får inte en växande ekonomi med era skattechocker. Detta är uppenbart. Får jag ställa frågor tillbaka: Finns det någon gräns uppåt för vilket skattetryck du kan tänka dig? Eller är det "the sky is the limit" så länge Peter Persson får bestämma över människors pengar?
Johnny Munkhammar (M):
Som jag ägnade mitt anförande åt att säga vill vi ha världens bästa välfärdssamhälle, och det är därför vi genomför ett antal välfärdsreformer som kontinuerligt förbättrar välfärden, förbättrar tillgängligheten i sjukvården och så vidare. Själv har jag stora erfarenheter av sjukvården och har ett starkt engagemang för att den ska kunna fortsätta att bli bättre. Jag har två barn som går i skola och i förskola, och jag har ett starkt engagemang för att de välfärdstjänsterna ska bli bättre.
Det är därför jag säger: Prioritera välfärdstjänsterna framför de bidrag som ni kontinuerligt vill bygga ut till de allt fler människor som i ert Sverige inte ska arbeta utan försörjas med bidragssystemen. Du behöver inte tala om Moçambique och de andra länderna du nämnde. Sverige har fortfarande näst högst skattetryck inom EU, så vi har inte direkt kommit väldigt långt på vår väg att sänka skatterna.
Vi vill fortsätta att sänka skatter därför att lägre skatter ger ett bättre välfärdssamhälle, inte minst för att det ger makten mycket mer åt den enskilde över sitt eget liv, för att det ger chanser till ett eget jobb och för att det gör att Sverige fortsatt ligger i tillväxttoppen. Får jag ställa frågor tillbaka: Varför vill ni höja skatten på unga som jobbar? Varför vill ni fördubbla arbetsgivaravgiften för de unga som jobbar? Detta är orimligt.
Vi har en ungdomsarbetslöshet som sedan er tid har förblivit extremt hög. Vi kan inte slå till de unga på det sättet. Det är skattehöjningar motiverade av en dogmatisk ideologi från 30- och 40-talet vars eko vi just nu har hört. De skadar de unga och deras möjligheter att bygga sitt eget liv och bygga sin egen frihet genom arbete. Ni motsätter er alla jobbskatteavdrag - det första, det andra, det tredje och det fjärde - för ni vill inte att vanligt folk ska få behålla sina egna pengar.
Varför då?
Johnny Munkhammar (M):
Det var en direkt fråga, som jag naturligtvis tänkte svara på. När jag talar om bidragsberoende handlar det om människor som lever i utanförskap och inte kan försörja sig med en egen inkomst. Det blir kanske en förenkling av begreppet. Det handlar om människor som stöter på en lång rad olika stöd. Det kan ha att göra med det som tidigare kallades förtidspension, det kan vara de som är långvarigt sjukskrivna, och det kan vara de som faktiskt har försörjningsstöd, som tidigare hette socialbidrag.
Vi har en stor grupp människor som lever i utanförskap och som tyvärr inte kan försörja sig i Sverige. Den gruppen har minskat tack vare Alliansens politik, när vi har sett till att arbete har blivit mer lönsamt framför att gå på bidrag. Vi vill minska den gruppen även fortsatt genom att fortsätta att göra det mer lönsamt att arbeta och mindre lönsamt att få bidrag av olika sorter.
Jag är mycket medveten om att systemen fungerar på olika sätt och att försäkringssystem naturligtvis är en sak och att de olika bidragssystemen, framför allt på kommunal nivå, är en annan sak. Då vill jag lyfta fram särskilt något i budgeten som vi inte har pratat om.
Där finns en satsning som handlar om att vi vill reformera försörjningsstöden, så att det inte längre blir hundra procents marginaleffekt för den som vill gå från försörjningsstöd till arbete, utan att det ska löna sig att gå från försörjningsstöd, så att det inte trappas av krona för krona. Det tror jag är en fantastiskt viktig insats mot utanförskapet som vi har i den här budgeten.
Johnny Munkhammar (M):
Jag tror att diskussionen om det rent semantiska är ganska onödig. De här människorna - det handlar fortfarande om ungefär en miljon människor i arbetsför ålder som lever i utanförskap - har jättestora sociala problem för att de inte kan försörja sig själva. Vi har ett enormt starkt socialt engagemang för att de människorna inte ska leva i utanförskap. Man kan säga att de lever på socialförsäkringar, på bidrag eller vad det är. Jag tror inte att de här människorna inte bryr sig det minsta om vad det heter.
Vad de bryr sig om är att de ska få en chans att komma tillbaka, få en chans att komma till försörjning. Det är också där vi lägger in alla insatser. Vi vill att de människor som står längst bort ska få en chans att komma tillbaka. Det tycker jag är en människosyn som är fantastiskt viktig och central för oss, att vi tycker att människor ska ha en chans. Då är det viktigt att arbete lönar sig och inte minst att man kan ta sig ända från försörjningsstöd till arbete.
De drivkrafterna och att vi förändrar bidragssystemen betyder mycket. Jag tror inte att den semantiska diskussionen är avgörande utan att vi verkligen uträttar någonting för att minska utanförskapet. Där är ni mycket välkomna att vara med.