KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Ja, jag gläds åt framgångar för det svenska näringslivet. Det gör jag verkligen. Men det verkar som om Magdalena Andersson och jag inte deltar i samma debatt. Jag vill väldigt gärna höra av Magdalena Andersson vilka andra skattebesked regeringen har till de svenska företagen än 3:12-regler, flygskatt, aviserad kilometerskatt och en dold bankskatt.
Det är 40 miljarder kronor i skattehöjningar, och då är inte dessa inräknade. Detta är inga bra signaler att skicka ut till de svenska företagen. De svenska företagen har inte speciellt högt förtroende för den svenska regeringens näringspolitik just nu.
Att Magdalena Andersson väljer att angripa mig och den tidigare alliansregeringen i stället för att tala om sin egen skattepolitik börjar vi bli vana med vid det här laget. Jag kan väl tycka att regeringens ovilja att prata om sin egen skattepolitik är att springa ifrån sitt ansvar. Det är ni som sitter i regeringen just nu.
Det är ni som ska redogöra för hur ni tänker lösa de stora utmaningar som Sverige står inför med bland annat ett stort och växande utanförskap på arbetsmarknaden. Det är sant att vi har en arbetslöshet som har gått ned under en tid och att vi har en högre sysselsättningsgrad. Men tacka högkonjunkturen för det! Sverige hade under Alliansens styre EU:s högsta sysselsättningsgrad trots finanskris och lågkonjunktur.
Jag hade hoppats på i alla fall några tydligare svar, men det fick jag inte den här gången heller. Jag kan väl i vanlig ordning leva med det. Men jag tycker faktiskt, herr talman, att Magdalena Andersson är skyldig Sveriges företagare en förklaring på hur regeringens politik har gjort det enklare att driva och utveckla företag i Sverige. De delar, som jag tidigare har sagt, inte finansministerns uppfattning.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag tackar finansministern för redogörelsen och för svaret, som denna gång faktiskt var ett svar på min fråga om huruvida ministern avser att vidta några åtgärder för att förenkla elskatteprocessen. Svaret från ministern, om jag tolkade henne rätt, var att hon inte har tänkt att göra detta.
Orsaken till min interpellation var en beskrivning från verkligheten om vilka svåra situationer som de ändrade reglerna för elskatten medför för bland andra växthusodlingar och för små och medelstora företag som använder mycket el i sin produktion.
De ändringar som trädde i kraft vid årsskiftet gör att tidigare nedsättningar på fakturan nu i stället sker i form av återbetalning av skatt i efterhand. Detta medför problem för exempelvis växthusföretag, som är säsongsberoende och för vilka produktionskostnader och försäljningsintäkter hamnar långt ifrån varandra tidsmässigt.
Att företagen tvingas att ligga ute med pengar i väntan på att få tillbaka skatten riskerar att påverka verksamheten negativt. Nödvändiga inköp och expansioner av företag skjuts upp, vilket i sin tur kan leda till minskade intäkter och färre jobb. Sverige behöver fler företagare, och vi behöver mindre regelkrångel.
Magdalena Andersson sa i sitt svar att regeringen strävar efter att utforma skatteregler som är generella och tydliga, utan komplicerade gränsdragningar. Återigen verkar det som att regeringen och verkligheten går i otakt. Varken LRF eller Svenskt Näringsliv ser denna regeländring som en förenkling.
Tvärtom ser de detta som ytterligare en försämring från den rödgröna regeringen - ytterligare en försämring som krånglar till det för företag som vill skapa jobb och tillväxt i Sverige. Då är det kanske inte så konstigt att Näringslivets Regelnämnds mätningar tydligt visar att Sveriges företagare inte har något som helst förtroende för regeringens regelförenklingsarbete.
Dessa siffror finns i den rapport som jag nu visar upp och som jag från tidigare debatter vet att finansministern har tagit del av. Därför undrar jag: Menar finansminister Magdalena Andersson fortfarande att regeringens ändring av elskattens utformning gagnar jobb och tillväxt i Sverige?
Kan Sveriges företagare vänta sig ytterligare liknande förändringar, kanske försämringar, av regelverket för att regeringen ska uppfylla sitt löfte om EU:s lägsta arbetslöshet till 2020?
Hur har finansministern i så fall tänkt göra för att övertyga företagare, det svenska näringslivet, LRF, lantbrukarna om att hon har rätt och de har fel när det gäller synen på regeringens regelförenklingsarbete?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Tack, finansminister Magdalena Andersson, för ytterligare förtydligande! Det är klart att vi ska hålla oss till EU-rätten. Men är detta verkligen den bästa utformningen av elskatten som regeringen kunde komma fram med? Jag tror inte det. Det finns andra möjliga lösningar. Att uppfattningen om vad som är bra för jobben och företagande i Sverige är olika beroende på om man är finansminister eller företagare blir allt tydligare.
Den senaste regeländringen på just elskatteområdet gör att svenska företag agerar bank för den svenska staten. Företagen lånar ut pengar till staten när de betalar den höga elskatten, som staten kanske betalar tillbaka. Förutom att detta skapar en oförutsägbarhet och kräver ökad administration för företagen finns det ytterligare orimligheter i regelverket.
Vanligtvis, fru talman, när vi lånar ut pengar får vi ränta på det utlånade beloppet. Just nu är räntan mycket låg, men någon krona brukar det allt bli. Men så tänkte inte Magdalena Andersson och den rödgröna regeringen när de utformade elskattens regelverk. De lade i stället in en tröskelsumma.
Det betyder att om företagen över huvud taget ska få tillbaka något på elskatten måste de komma upp i en viss summa. Det kan låta rimligt om det är för att minska administrationen och om det är småsummor. Men frågan är om 8 000 kronor, som är regeringens tröskelvärde, kan ses som en spottstyver för de små och medelstora företagen som lånar ut sina pengar till Magdalenas statskassa.
För att förtydliga vad det här betyder: Om den summa som man begär tillbaka är mindre än 8 000 kronor får man inte en krona. Om summan man begär tillbaka är över 8 000 kronor får man summan tillbaka minus 8 000 kronor. Magdalena Andersson och regeringen behåller alltså företagens pengar. Är detta rimligt?
En annan sak när det gäller elskatten är att fem av riksdagens partier just har levererat en energiöverenskommelse. I den ingick en rad uppgörelser kring energibeskattning, bland annat elskatten. Den höjs för att finansiera andra angelägna skattesänkningar, bland annat effektskatten på kärnkraft och minskningen av fastighetsskatten på vattenkraft - två mycket angelägna skattesänkningar.
I energiöverenskommelsen var vi överens om att höja elskatten med 4,2 öre per kilowattimme. Detta är också vad som hela tiden kommuniceras ut från regeringen. Men i verkligheten har regeringen gjort en schablonmässig uppräkning så att höjningen blir 5,2 öre. Det låter kanske inte som en katastrof, men varför berättar inte regeringen detta för Sveriges elskattebetalare?
Mina frågor till Magdalena Andersson blir: Tycker Magdalena Andersson att det är rimligt att staten behåller företagens pengar? Det är de små och medelstora företagen som känner sig speciellt drabbade här. Hur landade ni på just 8 000 kronor?
Och varför berättar inte Magdalena Andersson och regeringen att de gör egna schablonmässiga uppräkningar oberoende av konsumentprisindex, som vi i energiöverenskommelsen kom överens om skulle ligga till grund för höjningar? Kan Magdalena Andersson redogöra för hur man har kommit fram till dessa summor?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Självklart ska vi ha ordning och reda, och vi ska följa EU:s lagstiftning. Men Magdalena Andersson svarade inte på om det är rimligt att behålla 8 000 kronor av de små och medelstora företagens inkomster. Jag och Moderaterna anser inte att det är rimligt. Skattesystemet är ett viktigt verktyg för att skapa ett gynnsamt företagsklimat i Sverige, där både små och stora företag vill växa och skapa jobb.
Regeringen har inte speciellt högt förtroende när det gäller förmågan att skapa ett gynnsamt skattesystem och skatteklimat, som behövs för att regeringen ska uppnå sitt mål om EU:s lägsta arbetslöshet 2020.
Med beslutade skattehöjningar på 40 miljarder kronor och aviserade skattehöjningar inom bara miljö- och energiområdet på 19,8 miljarder kronor ytterligare tror jag att många företagare runt omkring i Sverige undrar vad regeringen håller på med. Men på ett område har regeringen lyckats.
På grund av ändringen av elskatten har skattekontoret i Ludvika fått anställa 30 nya handläggare för att hantera den ökade administrationen. I tillägg till dessa 30 kommer företagen - små, medelstora och stora - att få anställa flera för att hantera den ökade administration som ändringen i elskattesystemet medför.
Är det så här regeringen vill genomföra sin jobbpolitik? Om inte: Hur många ytterligare arbetstillfällen tror Magdalena Andersson att försvåringen av elskattesystemet kommer att skapa? Det blir krångligare, dyrare och sämre. Så här kan man inte styra Sverige.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Den rödgröna regeringen säger sig bejaka miljöintressen och lyfter gärna fram människors roll i omställningen till ett hållbart energisystem. Samma regering införde i år en straffskatt på solel. Motivet var enligt regeringen att detta är ett krav från EU. Det är fel. Ett sådant krav finns inte. Det var därför i bästa fall ett missförstånd baserat på okunskap.
I värsta fall var det en bortförklaring, alltså ett sätt för regeringen att undvika att ta ansvar för sina beslut. Min fråga går till statsrådet Ibrahim Baylan: Nu när vi vet och har rett ut att EU inte ställer några sådana skattekrav på Sverige, kommer regeringen att göra om och göra rätt? I så fall när? Det är många miljöhjältar där ute som väntar på besked.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Det var inte det svar som de människor som står inför stora investeringar i solel ville ha. Regeringen har använt EU:s statsstödsregelverk som en ursäkt för att införa en straffskatt på solel. Detta visade sig vara fel. Därför upprepar jag frågan: Ert motiv var EU:s statsstödsregler. Det har fallit. Har regeringen tänkt göra om och göra rätt?
Ge nu besked till dem där ute som står inför investeringsbeslut!
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Det här är sätt att förhålla sig som inte gynnar dem som producerar, och det gynnar inte hushållen. Jag har tyvärr noterat en viss frustration från de människor som berörs över att den här rödgröna regeringen fattar beslut på tveksamma underlag och som man senare backar ifrån.
Hur ska vi kunna lita på att regeringen, när den fattar framtida beslut inom till exempel skatteområdet, faktiskt har ett korrekt underlag så att den inte senare behöver backa ifrån sina beslut?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag riktar min fråga till statsrådet Mikael Damberg. Att skattetrycket kan jaga företag ur landet vet vi. Trots detta fortsätter den rödgröna regeringen att försämra genom att avisera flygskatt, kilometerskatt, entreprenörskatt och bankskatt. Detta får självklart negativa konsekvenser för företagens vilja att stanna kvar i landet, något som i förlängningen urholkar vår ekonomi och tillväxt och skadar välfärden.
I början av februari kom beskedet att SAS, som svenska staten är delägare i, flyttar delar av sin verksamhet utomlands. Motivet är bland annat det skadliga skattetrycket. Min fråga till näringsminister Mikael Damberg blir då: Hur ser Mikael Damberg, som representant för SAS ägare, på att det egna bolaget med tydliga signaler om att skattetrycket i Sverige är för högt väljer att flytta delar av sin verksamhet utomlands?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Min fråga går till statsrådet Ylva Johansson. Det är i dag brist på arbetskraft inom ett antal yrken. Bristen är ett hinder för tillväxt och välfärd i Sverige. Då är det bra att möjlighet finns att rekrytera arbetskraft från andra länder. I min hemstad Borås finns Vevens Mekaniska som förgäves sökte efter den nödvändiga kompetensen på hemmaplan. För att växa, skapa ytterligare arbetstillfällen och bidra till den svenska välfärden har de därför rekryterat fyra specialister från Ukraina.
Efter drygt ett halvår fick de äntligen sina arbetstillstånd, men då uppstod nästa byråkratiska utmaning: personnummer. De är en förutsättning för att Vevens på ett korrekt sätt ska kunna betala ut lön och arbetarna betala in sin skatt. Alla papper är i ordning, och arbetarna finns på sin arbetsplats. Men Skatteverkets besked är att det dröjer minst åtta veckor innan ett personnummer kan utfärdas. Frustrationen är stor. Anser statsrådet Ylva Johansson att det är rimligt att det ska ta månader att utfärda ett personnummer?
Om inte, vad avser statsrådet att vidta för åtgärder för att korta den orimligt långa handläggningstiden?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag tackar statsrådet för svaret, även om det tyvärr inte är till mycket hjälp för de drabbade. Den långa handläggningstiden skapar ohållbara situationer för arbetsgivare, arbetare och den svenska arbetsmarknaden. Som vd:n på Vevens Mekaniska säger: Det enda vi begär är att det ska ta rimlig tid att få deras personnummer när allt annat byråkratiskt är färdigt från de anställdas och företagets sida. Vilka ambitioner har Ylva Johansson att rätta till detta?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Energiöverenskommelsen innehåller väldigt mycket, och det här är en del av den. Jag välkomnar att vi i dag i Sveriges riksdag kan fatta beslut om ett ökat skadeståndsansvar för reaktorinnehavare. Det är väldigt viktigt att vi, som vi beslutade redan 2010, nu visar tydligt att vi står bakom Pariskonventionen. Tyvärr har inte samtliga länder skrivit under den, och vi vet inte riktigt om och när det i så fall kommer att hända.
Men Sverige är tydligt i sitt ställningstagande. En reaktorinnehavare ska ha ett utökat och stort ansvar ifall något skulle hända. Jag välkomnar att vi i dag även har med oss Miljöpartiet i det här beslutet, så att vi i bred majoritet i Sveriges riksdag är tydliga med vart vi vill gå och vad vi tycker i denna väldigt viktiga fråga.
Från Moderaternas sida yrkar vi bifall till propositionen.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Nej, vi tre allianspartier som står bakom motivreservationen vill inte göra några andra tolkningar än vad vi läser in i propositionen. Därför välkomnar vi självklart att även Miljöpartiet ställer sig bakom vår motivreservation så att vi säkerställer att de tolkningar som vi anser är de korrekta blir dem som riksdagen gemensamt ställer sig bakom.
Lise Nordin fortsatte sin fråga med att tydliggöra att olika tolkningar kan förekomma när hon säger att vi har olika önskemål om hur propositionen ska landa och vilken effekt den kan få. Jag utgår självklart från - och detta tog även miljöministern och Lise Nordin upp - att man vid översynen ser över alla aspekter av lagstiftningen.
I vad jag tycker är den viktigaste skrivningen om vattenkraften står det att kostnaden ska vägas mot miljönyttan. Vi måste säkerställa att det finns en balans i det som vi alla är överens om ska gälla i förslaget. En balans måste finnas, översynen ska titta på det och vår ingång är tydlig i hur vi anser att detta ska tolkas.
Vi är som sagt inte ute efter att ha olika tolkningar, och därför välkomnar vi att även Miljöpartiet ställer sig bakom vår motivreservation så att det blir tydligt vad Sveriges riksdag tycker i frågan.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag uppfattade inte att Lise Nordin hade några ytterligare frågor till mig. Därför vill jag gärna upprepa det som jag redan har sagt: Det är bra att vi kom överens i energiöverenskommelsen. Det är bra att vi har förhandlat fram detta lagförslag. Men vi vet alla att när ett lagförslag väl är beslutat och en överenskommelse väl är undertecknad sker det tolkningar.
Därför är det viktigt för oss att markera att vi står bakom energiöverenskommelsen. Men vi vill också markera vad vi lägger in i det som vi har kommit överens om. Vattenmiljö och vattenkraft m.m. Lagförslaget kommer vi att rösta för. Men vi kommer också att rösta för vår motivreservation just för att få den tydlighet som Lise Nordin efterfrågar och som är så viktig för verksamhetsutövare, för naturskyddsorganisationer, för sportfiskare och för alla som är där ute.
Det här är vår tolkning av det lagförslag som föreligger i dag.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag vill tacka infrastrukturminister Tomas Eneroth för svaret som tyvärr inte säger så mycket. Han har helt rätt i att jag ställde samma fråga för en månad sedan, men det var en skriftlig fråga. Det här är en interpellation. Jag tycker att svenska folket borde få höra hur infrastrukturminister Tomas Eneroth argumenterar för sitt icke-svar. Nu har han alltså möjlighet att förtydliga sig.
Som sagt, Trafikverkets förslag till nationell plan för transportsystemet 2018-2029 har nyligen gått ut på remiss. Tyvärr har Trafikverket där utelämnat järnvägssatsningarna på sträckan Borås-Göteborg med etappstart Mölnlycke-Landvetter-Bollebygd som Alliansen initierade. Detta är olyckligt då det riskerar att slå mycket hårt mot Göteborgsregionen och södra Älvsborg.
För att jobb och företag ska bli fler krävs en bra infrastruktur, det tror jag att vi alla är överens om. Arbetspendlingen mellan Borås och Göteborg är landets andra största pendlingssträcka. Varje år görs det 9 1⁄2 miljon pendlingsresor. Varje dygn passerar 1 400 bussar Delsjömotet. Hela Sverige ska leva med samma möjligheter till arbete, företagande och god välfärd.
Därför bör den här sträckan prioriteras. Reaktionen på Trafikverkets förslag från politiker, organisationer och företag i Västsverige var rätt förkrossande. Ständigt katastrofläge, säger Västsvenska Handelskammaren.
Oberoende av politisk färg hörs beskrivningar som: beklämmande, konstig logik, förslaget är undermåligt, anmärkningsvärt och genomuselt. Göteborg har återigen hamnat i strykklass när det gäller infrastruktursatsningar. Även från politiskt håll nämns ordet katastrofalt. Listan på upprörda citat från näringsliv och politiker kan göras lång.
Att resurserna är begränsade och att prioriteringar behövs förstår även vi i väst. Men det framstår som mycket konstigt att Trafikverket i sin plan stryker nästan spadfärdiga projekt. Det är också uppenbart att Socialdemokraterna nu har en enorm svekdebatt framför sig.
I december 2013 var nuvarande finansminister Magdalena Andersson på besök i Borås då hon lovade: "Vi kommer att föreslå en ökad satsning så att hela sträckan är färdigbyggd senast år 2030." Det löftet villkorades inte. Det var ett väldigt tydligt och förutsättningslöst löfte.
Men anledning av detta vill jag fråga statsrådet Tomas Eneroth följande: Vad var finansminister Magdalena Anderssons löfte värt när hon utfärdade det i december 2013? Avser statsrådet och regeringen att satsa på tågsträckan Göteborg-Borås, och i så fall när?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Tack för att statsrådet Tomas Eneroth låter mig berätta om den fantastiska stämma som vi har haft i helgen med väldigt många nya bra förslag till hur vi ska göra Sverige ännu bättre. När det gäller infrastruktur och järnväg var vi tydliga med att vi öppnar för alternativa finansieringsmöjligheter, med att vi vill satsa på våra stambanor och med att Göteborg-Borås är en viktig satsning.
Jag vill gå tillbaka till min fråga till Tomas Eneroth. Omtag och utpekad brist är infrastrukturminister Tomas Eneroths svar till 1 miljon västsvenskar och företag. Vad betyder då en utpekad brist? Enligt Trafikverket ska det tolkas som att Göteborg-Landvetter-Borås ska var en så kallad utpekad brist.
Det är ett begrepp som Trafikverket använder för att uppmärksamma regeringen på att den sannolikt kommer att behöva hanteras i samband med kommande revideringar av nationell plan. Sedan har Magdalena Andersson och även Tomas Eneroth åkt den här sträckan. Magdalena Andersson åkte redan 2013.
Efter sin resa utfärdade hon ett löfte om att det senast 2030 ska finnas en ny järnväg mellan Borås och Göteborg. Den 3 mars 2015 lämnade Trafikverket en åtgärdsstudie som beskrev situationen på denna sträcka, vilka behov som finns och vad som bör göras. Behöver verkligen regeringen ytterligare ett besked från Trafikverket?
Enligt Trafikverket självt är planeringen för Mölnlycke-Landvetter-Bollebygd snart klar; det här kan påbörjas inom kort om regeringen fattar ett beslut och pengar beviljas. Men då är vi återigen vid pudelns kärna: Finns den politiska viljan hos den rödgröna regeringen? Sedan 2013 har det varit snålt med positiva besked från den rödgröna regeringen för oss i Västsverige.
Jag har själv varit kommunpolitiker i Borås innan jag kom in i riksdagen. Jag har varit med om att diskutera och planera för en ny järnväg mellan Borås och Göteborg. Samtliga Sjuhäradskommuner tillsammans med Göteborgsregionen har under snart 20 års tid varit engagerade i denna fråga.
Att tro att vi nu upplever uttryck som "omtag" och "utpekad brist" som ett positivt besked, fru talman, är att gravt underskatta den upprördhet och frustration som finns hos oss. Jag förstår att jag inte kommer att få något mer konkret besked från infrastrukturminister Tomas Eneroth.
Men jag vill ändå återigen ge honom möjlighet att förklara hur mycket substans som fanns i det löfte som nuvarande finansminister Magdalena Andersson, som faktiskt har ett avgörande ord när pengar ska beviljas, uttalade 2013. Vad är de orden värda i dag?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Det är bra att det går bra för Sverige. Det är också bra att det sker regionala satsningar i Västsverige, där vi har ett moderatlett alliansstyre. Regeringen ska, som ministern säger, ta ställning till Trafikverkets utredning. Det är bra att man gör det grundligt. Jag räknar med att vi inte kommer att få några fler tomma vallöften från socialdemokratiska företrädare som åker runt i landet.
Men fortfarande: Varför försvann en prioriterad sträcka som Borås-Göteborg? Trafikverket agerar inte i ett vakuum. Det uppfattar signaler och utspel från politiken och måste förhålla sig till det uppdrag som regeringen ger. Så här säger de själva: I det direktiv som regeringen gick ut med rymdes bara två sträckor, och där fanns inte Borås-Göteborg med. Det som kvarstår är tröstpriset - utpekad brist. Men vad är det värt?
Jag vill återigen referera vad Trafikverket har sagt: Trots att sträckan mellan Borås och Göteborg pekas ut som brist finns det inget svar på om och när den kan börja byggas. Det är en fråga för politiken. Jag tycker att den rödgröna regeringen ska börja ta ansvar för sina löften. Har ni gett dem så har ni gett dem. Självklart handlar det om finansieringen, och jag utgår från att infrastrukturminister Tomas Eneroth kommer att ha kontakt med våra företrädare i trafikutskottet och diskutera frågan.
Att vi har en fungerande infrastruktur är viktigt inte bara för de 9 1⁄2 miljoner pendlingsresorna och de 930 000 personer som bor i Västsverige, utan även för företagande, tillväxt, jobb och välfärd. Magdalena Anderssons löfte om att detta ska vara klart senast 2030 känns alltmer avlägset.
Därför vill jag avslutningsvis fråga: Ser infrastrukturminister Tomas Eneroth behovet av en modern järnväg i Västsverige, och kommer infrastrukturministern att jobba för att detta - gärna under vår livstid - ska bli verklighet?