Maria Ferm (MP):
Jag skulle vilja inleda med att beskriva varför jag ställde den här frågan till statsrådet Ernkrans. Det handlar om att statsråden Ygeman och Johansson den 29 december förra året presenterade ett antal förslag för att öka antalet utvisningar. Ett av dessa rörde biståndsområdet och är mycket oroväckande. Statsråden i fråga förde fram att biståndet ska villkoras med krav på samarbete kring återvändande.
Biståndet ska alltså användas som påtryckningsmedel mot länder som det är svårt att utvisa människor till. Detta ser jag som en oroväckande förändring av det svenska biståndets kärnvärderingar. Miljöpartiet arbetar aktivt för att biståndet inte ska urholkas. Biståndet ska gå till människor som lever i fattigdom, och det ska aldrig finansiera militära insatser eller villkoras med avvisningar.
Sveriges bistånd ska vara hållbart, stärka demokratin och rusta samhällen för att minska fattigdom och utsatthet, möta klimatutmaningen, motverka korruption och driva på för fred och stabilitet i världen i linje med de globala hållbarhetsmålen i Agenda 2030. Sverige ska också stå fast vid enprocentsmålet för svenskt bistånd.
Vi ska givetvis ha en ordnad och fungerande migrationspolitik, men debatten om hur människor som har fått avslag på sina asylansökningar ska behandlas har verkligen kantrat. Det finns många anledningar till att människor gömmer sig eller inte avvisas. Det kan handla om att de inte kan utvisas därför att hemlandet vägrar ta emot dem eller om att medborgarskapet är oklart.
Det kan också handla om att de inte kan avvisas därför att de skulle riskera tortyr, dödsstraff eller annan omänsklig eller förnedrande behandling. Det kan även handla om människor som är livrädda för att återvända eller känner att de inte har någonting att återvända till. Återvändande är en svår fråga, och oftast fungerar det bäst om det är frivilligt, om beslut om asyl har fattats på ett rättssäkert sätt med en rimlig och inte för restriktiv lagstiftning samt om beslutet inte har dröjt för länge.
Coronapandemin har haft förödande konsekvenser för människor som lever i fattigdom. Att S-regeringen i detta läge vill villkora biståndet och försvåra för människor som är på flykt visar att man har gått ifrån sina grundvärden om internationell solidaritet. Självklart ska länder ta emot sina egna medborgare, men att använda biståndet som påtryckningsmedel för att tvinga fram till exempel återvändandeavtal är något som enbart kommer att drabba dem som är i allra störst behov av bistånd.
Att hota med indraget bistånd är alltså helt fel väg att gå för att få till stånd ett effektivt och värdigt återvändande. Det är också kontraproduktivt att dra in biståndet till länder där många människor redan är internflyktingar eller i ekonomisk nöd och har brist på mat. Det kommer inte att minska utsattheten eller antalet människor som vill eller behöver fly.
Att dessutom raljera över den utsatta situation som papperslösa befinner sig i, som statsrådet Ygeman gjorde i en intervju nyligen genom att säga att det är som att slå in bollen med handen i fotboll och bli sur för att målet räknas bort, visar på ovilja, okunskap om situationen för papperslösa och även brist på engagemang för biståndspolitiken.
Kan statsrådet Ernkrans försäkra mig om att regeringen kommer att stå upp för att det svenska biståndet ska gå till människor i fattigdom och inte användas som ett påtryckningsmedel för att genomföra fler tvångsutvisningar?