KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Arleklo (S):
Du ville ha ett svar, Kenneth Johansson. Tolv år i passivitet och inget hände, sade du. Då vill jag bara påminna dig om att lesbiska kvinnor fick rätt till insemination under vår tid vid regeringsmakten - jag tror att det var 2005. I nästa steg är det självklart för mig att gå vidare med att ensamstående kvinnor också ska få rätt till assisterad befruktning.
Det är inte riktigt med sanningen överensstämmande att ingenting hände. Fru talman! Inför dagens debatt tittade jag igenom gamla protokoll för att se hur debatterna har gått de tidigare gångerna. Om jag börjar med förrförra gången säger en ledamot från Folkpartiet: Jag personligen tycker att det vore rimligt att kvinnor får assisterad befruktning.
En centerpartistisk ledamot säger: Enligt lagen får gifta samt lesbiska par genomgå insemination, och enligt lagen får ensamstående kvinnor adoptera. Av den anledningen tycker jag att det känns väldigt ologiskt att man säger att ensamstående kvinnor inte får genomgå en insemination om de vill skaffa ett barn. Var ligger logiken?
Och, fru talman, i förra årets debatt säger Kenneth Johansson: Det är rätt att Centerpartiet till och med har ett stämmobeslut på att man ska pröva möjligheten för ensamstående att insemineras. Trots dessa positiva och för mig tydliga ställningstaganden i de olika partigrupperna förhalas frågan år från år.
Min fråga till Kenneth Johansson är ändå: Hur långt har det aktiva analysarbetet utifrån ett barnperspektiv kommit? Vad innebär det konkret? Vad är det ni aktivt analyserar? Jag skulle gärna vilja veta det.
Ann Arleklo (S):
Jag tackar så mycket för det svaret, Kenneth Johansson, men jag tycker inte att jag fick svar på min fråga vad det är man konkret gör. Däremot tror jag på dig när du säger att det finns en ärlig vilja att gå framåt. Jag kan inte tolka det på något annat sätt än att det är Kristdemokraterna som blockerar frågan och får hela regeringen att förhala den år efter år.
Det var ju så att Kristdemokraternas representant i debatten förra året var tydlig med att de har ett partibeslut om att det bör vara två föräldrar och att ensamstående inte ska få assisterad befruktning. Fru talman!
Jag tycker att det är djupt beklagligt för dessa ensamstående kvinnor att vi fortfarande i dag inte kan ge ett positivt besked i en fråga där, i alla fall som jag bedömer det, vi alla förutom Kristdemokraterna tycks vara eniga i sakfrågan. En gissning är att en borgerlig regering inte kommer att komma tillbaka till riksdagen med den här frågan.
På något sätt blir det Kristdemokraternas våta filt som lägger sig över den här frågan och gör att ni inte kan komma till beslut. Kvinnorna får väl även fortsättningsvis söka hjälp utanför Sveriges gränser.
Ann Arleklo (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret på min interpellation, men jag måste samtidigt säga att jag inte är nöjd. För några månader sedan skrev jag en fråga till ministern i samma ämne och fick då svaret: "Min uppfattning är att Öresundskonsortiet agerar inom ramen för regeringsavtalet." Och nu har jag fått samma svar på min interpellation. Bakgrunden till min interpellation är följande.
Sveriges och Danmarks regeringar ingick 1991 ett avtal om en fast förbindelse över Öresund, Öresundsbron. Avtalet slår fast att Öresundskonsortiet, det vill säga brokonsortiet, ska fastställa vägtrafikantavgifterna på bron.
Men enligt ett tilläggsprotokoll till avtalet ska nivån på färjetaxorna på Helsingborg-Helsingörsleden utgöra utgångspunkt när vägtrafikantavgifterna på bron fastställs. Avsikten med detta tilläggsprotokoll är, som jag tolkar det, att det ska råda en pris- och konkurrensneutralitet mellan de båda förbindelserna över Öresund.
Förändringar av bestämmelser i tilläggsavtalet måste godkännas av riksdagen och Folketinget. Det här systemet fungerade skapligt fram till 2006. Sedan 2006 tillämpar emellertid brokonsortiet en ny prislista för vägtrafiken på bron som är en tydlig avvikelse från de tidigare tillämpade prislistorna.
Framför allt gäller avvikelserna avgifter för större lastbilar. Brokonsortiets lägsta pris för större lastbilar är 40 procent lägre än rederiets lägsta priser på färjeförbindelsen Helsingborg-Helsingör. 40 procents skillnad kan knappt anses vara prisneutralt, vilket Sveriges och Danmarks regeringar har avtalat. Det här får stora konsekvenser för färjetrafiken som förlorar marknadsandelar.
Jag ser en stor risk i att om lönsamheten för rederierna försvinner kommer färjetrafiken att läggas ned, och det kommer att få stora konsekvenser för hela Öresundsregionen. Så, herr talman, mina frågor till infrastrukturministern kvarstår, då jag inte anser att jag har fått svar på dem.
Kan ministern ange var gränsen går för prissättningen av broavgifterna utan att konkurrensneutraliteten mellan Öresundsbron och färjetrafiken Helsingborg-Helsingör åsidosätts? Och anser ministern att Sveriges och Danmarks regeringar och de folkvalda församlingarna, riksdag och folketing, har det yttersta ansvaret för det avtal inklusive tilläggsprotokollet som ingicks 1991?
Ann Arleklo (S):
Varför envisas jag då med den här frågan som jag är medveten om har funnits med både den förra och denna mandatperiod? Jo, därför att jag är mycket oroad över att det i förlängningen finns en risk att färjetrafiken mellan Helsingborg och Helsingör inte kommer att överleva. Ja, jag är skåning, ja, jag är helsingborgare, men för mig är det av största vikt att Öresundsregionen ses som en helhet och att man inte pratar Malmö eller Helsingborg.
Det är viktigt att betrakta de två förbindelserna över Öresund som en infrastrukturell helhet för hela Skåne, och jag är övertygad om att skälet till att tilläggsprotokollet skrevs var att säkra att vi även i framtiden ska ha två överfarter mellan Sverige och Danmark.
Det problem som uppstått är att de lägre broavgifterna för framför allt stora lastbilar lockar alltmer av den tunga trafiken att välja broöverfarten framför färjeförbindelserna. Det kommer att leda till en ohållbart hög belastning på motorvägen mellan Helsingborg och Malmö och till flaskhalsproblem på Öresundsbron. Det här har det gjorts ett antal undersökningar om.
Vidare leder det till minskade marknadsandelar för färjeförbindelsen mellan Helsingborg och Helsingör. Redan har ett rederi tvingats lägga ned sin verksamhet, och de två stora rederierna har fått gå samman för att få lönsamhet i sin verksamhet.
Det finns också betydande säkerhetspolitiska aspekter på att utifrån pris- och konkurrensneutralitet värna om Helsingborg-Helsingörsförbindelsens underlag och verksamhet.
När Öresundsbron stängs, till exempel när det är riktigt dåligt väder med blåst eller när det sker en olycka på bron, och det händer då och då, är det viktigt att det finns en tillgänglig och säker överfart till, det vill säga färjetrafiken. Tilläggsprotokollet var när det skrevs, och är det i alla högsta grad fortfarande, ett viktigt dokument för att inte döda trafiken Helsingborg-Helsingör.
Och jag har snuddat vid tanken att vår färjeöverfart Helsingborg-Helsingör skulle försvinna, för jag har genom samtal med Via HH, ett samarbetsorgan för Helsingborgs hamn, rederierna, Helsingborgs stad och Helsingörs kommun, förstått att det redan nu är ett kritiskt läge. Rederier går som sagt i konkurs och andra får gå ihop för att klara sin verksamhet.
Därför tycker jag att det är anmärkningsvärt att ministern inte ser allvaret i min interpellation. I stället låter regeringen prisdumpningen fortsätta, trots vetskap om de konsekvenser det kommer att kunna få för hela Öresundsregionen.
I Helsingborgs Dagblad den 4 mars i år bekräftar brokonsortiets vd att det i vissa fall kan handla om upp till 40 procents sänkning och hänvisar till att styrelsen godkänt de nya priserna. Hon säger: Det står ingenting om prisneutralitet i avtalet. Vi sätter våra priser utifrån sunda affärsmässiga principer. Herr talman!
Min absoluta övertygelse och min syn på det avtal som den svenska och danska regeringen undertecknade är att den situation som man nu är i var den man ville motverka med tilläggsavtalet.
Ann Arleklo (S):
Det är sant, precis som jag och ministern säger, att det är brokonsortiets styrelse som fastställer sina taxor. Man får dock inte glömma den sista delen. Enligt tilläggsprotokollet ska man när man fastställer brotaxorna titta på färjetaxorna, för de ska utgöra utgångspunkten.
När det som nu skiljer 40 procent hävdar jag med bestämdhet att man inte följer det avtal som är upprättat mellan danska och svenska regeringen. Vi skiljer oss åt där, för jag tycker att man bryter avtalet. Herr talman! Jag har tagit del av tidigare skrivningar från trafikutskottet.
I sitt betänkande 1999/2000:TU10 skriver utskottet: I det ursprungliga avtalet med Danmark ingicks ett tilläggsprotokoll enligt vilken nivån för färjetaxorna vid Helsingborg-Helsingör ska vara utgångspunkt för vägtrafiken på bron, punkt 3 i tilläggsprotokollet.
I den proposition som nu lagts fram skriver regeringen att huvudprincipen enligt avtalet ska ligga fast men att utgångspunkten för konsortiets fastställande av taxor bör kunna ske med annan grund än de nämnda färjetaxorna. Regeringen lägger dock inte fram något konkret förslag utan avser att återkomma till riksdagen om det bli aktuellt att ändra principen för vägtrafiktaxorna. Herr talman!
Sammanfattningsvis kan jag konstatera att regeringen uttryckligen i propositionen har bekräftat att om det skulle bli aktuellt att ändra principen för vägtrafiktaxorna ska regeringen återkomma till riksdagen - något som regeringen inte har gjort trots uppenbara problem sedan 2006. Herr talman!
Jag kommer att fortsätta följa denna fråga noga, för den är alltför viktig för hela Öresundsregionen för att bara viftas bort med i princip en mening i min skriftliga fråga och i min interpellation.
Ann Arleklo (S):
Jag begärde replik på Mats Gerdau när vårdgarantin kom upp och vårt förslag om patientkontrakt. Vårdgarantin anger inom vilken tid vården ska ges. I september 2008 lanserade också den borgerliga regeringen den så kallade kömiljarden. Tanken med det här delar jag - det är ju att få bort köerna - jag vill ha sagt det.
Men vad vi har sett på vägen är att det också har uppstått en hel del komplikationer med det här. Konstruktionen med en kömiljard inbjöd till fiffel med siffror för att man skulle kunna nå målet. Jag känner till Region Skåne ganska väl. Där fanns det flera olika köer. En del flyttades över till en kö som inte var den officiella kön, och då räknades man inte, så att säga.
Läkare har på senare tid pekat på problemet med att sjukvården prioriterar yngre och friskare patienter på bekostnad av kroniskt sjuka. Det är nybesöken som, så att säga, ger pinnar. Jag, som själv jobbade inom sjukvården, såg hur remisser som hade skickats kom tillbaka. Man bad om att få nya remisser med nya datum.
Det var för att få bort några månader som de hade legat och väntat. Vi har upptäckt med tiden att det fanns en hel del sådana bekymmer. Det här pekar regeringen själv på - det kan man se i betänkandet. Där säger man att det är viktigt att följa upp den lagreglerade vårdgarantins effekter.
En fråga som enligt regeringen är särskilt relevant att följa berör eventuell förekomst av undanträngningseffekter, det vill säga situationer när lägre prioriterade patienter ges vård före patienter som har högre prioritet. Det är utifrån den här diskussionen - och det tar jag upp i nästa replikskifte - som vi lyfter fram förslaget om patientkontrakt.
Ann Arleklo (S):
Ett problem med dagens vårdgaranti är att det är väntetid vid varje undersökning, varje besök eller varje behandling. Det är inte den sammanlagda väntetiden vi pratar om. Men för patienten eller individen, eller vad vi kallar det, är det viktigt med den sammanlagda tiden. Det är det som det handlar om för den enskilda personen.
Det vi föreslår är ett patientkontrakt som omfattar alla delar i hälso- och sjukvården, besök och undersökningar, röntgen och remisser. Mats Gerdau var själv inne på att vissa delar kanske kunde plockas in i vårdgarantin. Det känns bra att vi möts lite grann. I det här kontraktet, som jag ska precisera, ska det finnas en tidsplan för remisser, återbesök och eventuella behandlingar. Det handlar om att övergången mellan olika vårdenheter fungerar.
Och patienten ska inte själv behöva vara den som ringer runt till olika vårdgivare eller kökanslier. Jag som har varit sjukskriven i två månader från utskottet vet hur mycket tid man lägger på att hålla på och ringa runt för att man inte får besked. Det ska finnas kontaktpersoner. Man ska veta vem man ringer, för det är inte patienten som aktivt ska vara den som ska gå runt och handla på den här sjukvårdsmarknaden.
Vi tror att det här gör att vi faktiskt får en betydligt bättre sjukvård och en humanare sjukvård för patienterna.
Ann Arleklo (S):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Men jag är inte helt nöjd med det. Enligt Läkemedelsverket är definitionen av en biosimilar följande: "En biosimilar . är ett läkemedel som liknar ett redan godkänt biologiskt läkemedel . men som inte är identiskt."
Introduktionen av biosimilarer kommer att kunna minska läkemedelskostnader för vården på samma sätt som generika har drivit ned priserna på läkemedel vars patent har gått ut, men inte i samma utsträckning. EMA, EU:s läkemedelsmyndighet, har skrivit riktlinjer för godkännandeförfarandet av biosimilarer.
Medlemsländerna ska förhålla sig till dem, förutom vad gäller den punkt där EMA lämnar beslutet till varje enskilt land - beslutet kring utbytbarhet.
Regeringen gav 2010 Läkemedelsverket och TLV, Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, i uppdrag att utvärdera möjligheten att utvidga utbytbarhet, delvis avseende biologiska läkemedel och kommande biosimilarer.
Läkemedelsverket lämnade en rapport 2011 avseende utökad utbytbarhet där man sammanfattar att biologiska läkemedel och biosimilarer inte är utbytbara.
I socialministerns svar på min skriftliga fråga den 17 mars i år skriver socialministern: "Läkemedelsverket har inte fattat något generellt beslut om att biosimilarer inte kan vara utbytbara." Herr talman!
I Läkemedelsverkets Utredning av förutsättningar för utvidgat utbyte respektive utbyte vid nyinsättning framgår det på s. 17 punkt 5 och även på s. 20 uttryckligen att Läkemedelsverket anser att biosimilarer "inte kan anses vara medicinskt likvärdiga med original/patenterade läkemedel och därmed inte utbytbara".
Anser socialministern att Läkemedelsverket har uttryckt sig otydligt? Herr talman! Utredningen är nu närmare tre år gammal. Dessutom, vilket är av stor vikt, godkändes den första biosimilaren av en antikropp av EMA i september för knappt ett år sedan. Denna form av biosimilarer är mer komplexa än de tidigare.
Vården har väldigt begränsad erfarenhet av antikroppsbaserade biosimilarer. Min andra fråga lyder därför: Avser ministern att ge Läkemedelsverket i uppdrag att än en gång sammanställa en utredning för att klargöra och förtydliga samt ange riktlinjer som gör det möjligt för vården att bygga strukturer och samla information om denna nya form av biosimilarer?
Ann Arleklo (S):
Utvecklingen av biosimilarer går i en rasande fart. Då gäller det att vi inte blir fartblinda utan hela tiden har patientsäkerheten för ögonen. I dag kan man tillverka biosimilarer som är väldigt lika originalet. De första godkändes 2007, och nu är ett tjugotal godkända för användning inom EU.
Introduktion av biosimilarer kommer att kunna minska kostnaderna för regioner och landsting. Generika har drivit ned priserna dramatiskt på många läkemedel så snart ett patent har gått ut. Men biosimilarer är inte kemiska generika och kan inte behandlas som sådana. Det är ännu inte möjligt att tillverka identiska kopior av biologiska läkemedel.
Det beror på att biologiska läkemedel tillverkas av levande organismer, inte genom en syntes, och de är större med mer komplexa molekyler. Det är i dag omöjligt för ett konkurrerande bolag att ta fram en exakt kopia, men i framtiden kommer det säkert att ändras. Skulle biosimilarer vara utbytbara i dag, skulle det kunna medföra en risk för patienten.
Dessutom vill man säkerställa uppföljningen på ett strukturerat sätt och genom noggrann uppföljning kunna fånga upp eventuella biverkningar. Herr talman! Att följa upp biosimilarer under en lång tid och på ett strukturerat sätt är en del av godkännandeprocessen. Man måste också kunna följa förskrivningen av biosimilarer på ett korrekt sätt för att undvika sammanblandningar.
Batchnummer - det vill säga kodnummer - bör registreras på apoteken och i patientens journal. Jag är medveten om att detta är en stor utmaning, men den är viktig för att man ska kunna följa upp behandlingen med biosimilarer på ett patientsäkert sätt.
I Norge avsätter staten en budget på 20 miljoner norska kronor för att man ska kunna genomföra en klinisk studie för att ta reda på om utbytena är säkra. Är det inte bäst att invänta resultatet från denna studie? Och varför skulle vi i Sverige vara mindre försiktiga än i Norge? Sverige ser väl patientsäkerhetsfrågan som lika viktig som våra norska kolleger.
Så i ljuset av den osäkerhet som råder kring biosimilarer undrar jag: Avser ministern att dra upp riktlinjer, eller ge i uppdrag till Läkemedelsverket att dra upp riktlinjer, som garanterar att introduktion av biosimilarer sker på ett patientsäkert sätt avseende information och långsiktig uppföljning?
Ann Arleklo (S):
Det var ju tydliga besked. Nej, ministern ser inget behov av att ytterligare utreda frågan och kommer inte att ta några nya initiativ. Godkännandeprocessen för framtagande av biosimilarer är av hög kvalitet, liksom produkterna kommer att vara.
Men det saknas mycket kunskap om biosimilarer och biosimilara antikroppar inom vården och det behövs en sammanställning av vad som är viktigt att förhålla sig till då biosimilara antikroppar ska introduceras. Det är någonting som är helt nytt. Läkemedelsverkets rapport är inte ett kunskapsdokument och kan inte ses som riktlinjer.
Därför är det viktigt att det skrivs en oberoende sammanställning av information om vad biosimilara antikroppar är riktad till upphandlingsenheter, läkemedelskommittéer, läkare och patienter. Det är viktigt att det införs riktlinjer som säger att en patient som redan står på en fungerande behandling inte ska sättas över på en ny behandling på grund av den okända risken för immunogenicitet.
Det är också viktigt att det införs riktlinjer som fastställer en nationell standard för hur biosimilarer ska följas upp i likhet med andra nya läkemedel, det vill säga riskhanteringsplaner där produktnamn och batchnummer registreras för att säkerställa spårbarhet. Herr talman!
Och slutligen är det viktigt säkerställa ansvarsfördelningen till de relevanta myndigheterna Läkemedelsverket, SBU Socialstyrelsen eller var ansvaret nu kommer att ligga.
Torbjörn Björlund (V):
Det är vackra ord. Ett regleringsbrev visar kanske lite av inriktningen, vad man vill. Man ska ta ställning till de minskade anslagen, och det ska drabba den regionala skyddsombudsverksamheten så lite som möjligt. Det är sådana saker som egentligen inte är till något förpliktande. Det handlar om att man på något sätt ska redogöra för varför det inte blir så bra som man kan göra det, på grund av att man inte har pengar. Det är det som arbetsmarknadsministern står här och säger. Det är det som är dilemmat.
Man har ett övergripande mål att man ska dra ned på skatter. A-kassan blir försämrad och så vidare. Detta skapar alltså förutsättningar för ett annan slags arbetsmarknad som kan drabba människor i de här olika miljöerna - så tror jag att det kommer att bli. Man kan få belastningsbesvär eller psykosociala besvär och så vidare.
Dessutom drar man ned på pengarna till dem som ska ha skyddsombudsverksamhet och ha tillsyn över det här. Det är klart att man kommer att få problem. Jag undrar om man då har något slags framförhållning. Det var också en fråga. Vad gör man från regeringens sida när det här händer, när det kommer större problem? Vad lägger man in för åtgärder? Vad hjälper man företagen med? Vad hjälper man arbetstagarna med och så vidare? Det kommer inga svar i fråga om det problemet.
I går hade ministern besök av ett antal skyddsombud som lämnade över en namninsamling. De representerade över 200 000 namn. De var väldigt oroliga för att just neddragningen av Arbetsmiljöverket och stängningen av Arbetslivsinstitutet skulle drabba dem direkt, alltså i deras verksamhet, och det arbetsmiljöarbete som genomförs. Då är frågan: Lyssnar man på det här?
Nu är budgeten tagen, så nu kommer det att vara problem under nästa år. Det kommer att drabba dem som var oroliga, över 200 000 människor. Frågan är vad man gör för att på något sätt möta deras oro. Det kommer inte att vara något som man gör direkt, utan det måste vara något som man tar itu med när det kommer. Det kommer en redogörelse den 1 maj där man ska försöka redogöra för effekten av neddragningen, att man tar bort pengar. Kommer ni då att lägga vikt vid att företagen tar ett större ansvar?
Kommer ni att ge möjlighet åt andra, till exempel facket, att vara med i det arbetet? Och hur gör man med de inskränkningar man redan har gjort för att få en effektiv arbetsmiljötillsyn? Går det att få det? Det är det som är frågan. Medlen finns inte. Ni har inga planer på hur ni ska göra när det blir problem.
Frågan är vad man gör för att motverka det som mycket troligtvis kommer att hända på arbetslivsområdet.
Torbjörn Björlund (V):
Det är lite märkligt, tycker jag, när man lyssnar på det här. Det är ungefär samma svar. Nu har vi pratat med varandra några gånger så vi kan de här svaren. Man hänvisar hela tiden till att det ska bli så mycket bättre med den politik som alliansregeringen för. Jag är väldigt tveksam till det. Jag tror definitivt inte att det kommer att bli bättre på arbetsmarknaden. A-kassans sänkning och sådant kan också skapa problem. Det finns områden där människor går arbetslösa till och från. Det skapar stressrelaterade problem som visar sig i arbetsskador och sådant.
Det finns också, som jag redovisade i går, en oerhörd skepsis till varför just Arbetslivsinstitutet ska läggas ned som har den forsknings- och utvecklingsverksamheten. Jag redovisade artikeln i Ny Teknik där 33 professorer från hela världen undrar vad vi håller på med. Varför lägger vi ned det här? Det är det som ska skapa en framtid för att det ska bli bättre på arbetsmiljöområdet. Dessutom drar man ned på Arbetsmiljöverket som har tillsynen och ska tillämpa det som kommer fram.
Det är ett oerhört märkligt beslut, tycker jag. Just att man uttrycker att man har en oro för det här i alla fall men ändå gör det förstår jag inte logiken i. När det gäller en arbetsmarknad som fungerar så gör den inte det om vi har en alldeles för liten offentlig sektor som inte på något sätt kan vara smörjmedel utan bara ska vara något slags förvaltningsstat.
Det är just det dilemma som ni i den här regeringen kommer att hamna i. När ni får för lite resurser via den offentliga sektorn, som är smörjmedel för att få tillväxt, få samhället att gå i gång och arbetsmarknaden att fungera, kommer också skadorna och arbetsmiljöproblemen att komma. När man inte har något vapen mot det kommer ni att stå där med tvättad hals, eller vad det heter. Innan jag avslutar vill jag önska en god jul.