Niels Paarup-Petersen (C):
Jag ska försöka leva upp till Folkhälsomyndighetens uppmaningar i denna fråga, och jag hoppas att statsrådet gör likadant. Jag tackar igen för svaret. Något jag gärna vill lyfta upp igen är att Centerpartiet och Socialdemokraterna delar målet om att så få som möjligt ska använda och missbruka droger.
Men de som redan har en beroendesjukdom måste få den bästa behandlingen, och det måste vara fokus på skademinimering. Det viktigaste är inte att de slutar med droger även om de skulle vilja det, utan det viktigaste är att vi räddar liv och att de människorna har ett bra liv och inte skadas. Att alla slutar med droger är självklart bäst, men för dem som det inte är möjligt för är nollvision och kriminalisering inte ett stöd utan ett hinder.
Det är därför bra att ha de två målen samtidigt där man skiljer på bruk och missbruk. De som redan har ett missbruk ska få vård och stöd, och övriga ska förmås att inte bruka. Därför är det avgörande att narkotikapolitiken ser på dessa mål. Gör dagens politik det på ett bra sätt? Är det bästa för en människa som har en beroendesjukdom att vi betraktar den människan som kriminell? Eller är det bättre att säga att hon är sjuk?
Jag tror att det bästa är att säga att hon är sjuk och behöver vård. Om en person har en sjukdom, är det då inte rimligt att undersöka vad som kan göras för att minska barriärerna till hjälp? Är det bra att kriminalisera personen så att hon vet att samhället vill straffa henne för hennes sjukdom? Jag tror inte det. Statsrådet var inne på att användningen av narkotika i Sverige ökar. Det har överraskat Noa, och användningen ökar i alla åldrar.
Narkotikan är lättillgänglig i Sverige och används i all delar av samhället. Så är det redan nu med kriminaliseringen. Därför är det många som säger att vi inte ska kriminalisera de människor som har en beroendesjukdom. Vem är det som säger att man inte bör göra det? I mina ögon behöver det inte vara kontroversiellt att utvärdera en politik som har varit rådande i 30 år men som aldrig har utvärderats.
Det anser inte heller Narkotikapolisföreningen, Folkhälsomyndigheten eller FN, men det anser statsrådet. Statsrådet påpekade tidigare att hon är öppen för att utvärdera narkotikapolitiken baserat på det initiativ som har tagits i socialutskottet.
Men, herr talman, att titta på ett hus för att se om det har byggts ordentligt men att vägra titta på om grunden för huset är stabil är inte ett bra sätt att utvärdera husets säkerhet, trygghet och funktion. Det är helt enkelt inte särskilt smart. Om man vill titta på om något funkar är grunden viktigast, och grunden för svensk narkotikapolitik är avkriminaliseringen.
Därför måste man vara öppen för att kunna utvärdera den i samband med den utvärdering som ändå ska ske. Statsrådet lyfter fram ord som jämställdhet och mänskliga rättigheter. Låt mig då påpeka att de som har beroendesjukdom och som använder narkotika i mycket större omfattning är prostituerade och lever på gatan. Är det jämställt och jämlikt? Jag anser inte det.
Nyligen berättade en kvinna att hon hade blivit våldtagen men nekats ersättning därför att hon var drogpåverkad - på grund av dagens lagstiftning. Är det jämställt? Jag anser inte det. Angående mänskliga rättigheter kan man säga att FN har påtalat att Sverige inte lever upp till de mänskliga rättigheterna på området. Amnesty International instämmer.
Om vi är överens om att bästa tillgängliga kunskap ska vara grunden för narkotikapolitiken, statsrådet, varför är det så viktigt att motarbeta att förutsättningslöst utreda vad denna kunskap visar om hur vi kan få fler ur sin beroendesjukdom?