Jan Lindholm (MP):
Först vill jag verkligen tacka socialministern för ett grundligt och mycket innehållsrikt svar. Jag är övertygad om att det finns en väldigt bred uppslutning i vårt samhälle kring åsikten att det är mycket angeläget att söka efter cancerns gåta, som man brukar uttrycka det. Att cancervården också ska ha hög prioritet tror jag också att vi alla är överens om.
En cancerstrategi och mer resurser till forskning och till vård för dem som drabbats, säger ministern. Det är inte heller någonting kontroversiellt, utan det tror jag att vi alla kan stå bakom. Jag tycker nog att man kan gratulera ministern till att framgångsrikt ha lyft fram de här frågorna i den kamp som jag antar att det måste vara inom regeringen att tillfredsställa alla de olika krav som finns när man ska fördela de knappa resurser som det ändå alltid handlar om.
Min fråga är hur det står till med viljan att fokusera på sambanden mellan cancer och den ohälsosamma inomhusmiljön. Jag har mycket riktigt, som ministern påpekar, fått svar från miljöministern tidigare i frågor som tangerar området. Det arbete som miljöministern då hänvisade till har resulterat i ett par rapporter från Boverket. Men jag tycker inte att man hittar särskilt mycket i dem.
Jag har letat men tror knappt man hittar ordet cancer i Betsyrapporterna. Genom att jag ställer frågan till ministern med ansvar för vård hade jag tänkt mig att jag på det sättet kanske skulle kunna få en lite annorlunda diskussion.
Min direkta fråga till ministern är om man har för avsikt att se till att cancerrisken som specifikt går att hänföra till inomhusluft och inomhusmiljö ska kartläggas. Det betyder inte att jag på något sätt motsätter mig de paket som ministern redovisar. Jag tycker att det är jätteviktigt att vi satsar generellt och brett på området.
Jag vill redogöra för varför jag frågar om just detta specifika. Det finns en skolbyggnad i Sverige där i genomsnitt en lärare per år drabbas av cancer. Av dem som arbetat i en speciell korridor har 40 procent nu diagnosen cancer eller har haft diagnosen cancer, eftersom tio av dem redan har dött.
När man river väggar och golv i byggnaden hittar man en svamp som heter stachybotrys som man vet producerar ett toxin som är cancerogent. Man vet att den är farlig att inta till exempel via födan genom att äta. Man kan undra om lärarna har suttit på sina arbetsrum och ätit.
De här toxinerna kan också förekomma i så oerhört små partiklar att de svävar nästan konstant i luften, och man andas då lätt in dem. Forskningen om hur farligt det är att andas in detta har knappt börjat ännu. Forskarna kan bara gissa att det rimligtvis är lika farligt att få in det den vägen som via maten.
Nu visar rapporten från Betsy som miljöministern hänvisar till att 40 procent av våra skolor i landet har en sådan dålig fukt- och mögelsituation. Enbart i Stockholmsområdet finns det ett tjugotal skolor med sådan inomhusmiljö som nu undersöks där inspektörerna knappt vågar gå in och titta.
Det borde ha högsta prioritet att titta på detta om det nu är så att 40 procent av våra skolbarn vistas i skolor där man har en cancerogen inomhusmiljö. Jag vet inte hur det är, men ministerns egna barn kanske dagligen vistas i sådana miljöer. Det är heller inte ett unikt problem för skolmiljöer, utan det finns på många arbetsplatser.
Vårt polisväsen har till exempel ett stort antal polishus där man har mycket höga halter av toxinerna i luften, och poliserna har på vissa ställen gått på knäna på grund av det.