KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lawen Redar (S):
Tack, Viktor Wärnick, för frågeställningen! Nu deltar vi inte i beslutet. Vi har inte ett alternativt budgetförslag. Vi menar att det är en budget som i mångt och mycket tar sitt ursprung från den budget som lades fram av Socialdemokraterna och Miljöpartiet i dåvarande regeringsställning. Det visar sig också. Om man tittar på de enskilda motioner som Kristdemokraterna, Moderaterna och Sverigedemokraterna har lagt fram kan man redogöra för några saker. Jag vill ge några exempel.
I Kristdemokraternas enskilda budgetmotion sänker de anslagen till allmän kulturverksamhet med 390 miljoner, teater, dans och musik med 91 miljoner, fria konstutövares verksamheter med 195 miljoner och ersättningar till konstnärer med 178 miljoner. I Viktor Wärnicks eget partis ursprungsförslag vill de återinföra avgifter på statliga museer, minus 67 miljoner.
De vill också ta bort den anslagsnivå som just nu råder för folkbildningen med minus 138 miljoner. Om man tittar på det tredje partiet som finns med i underlaget, Sverigedemokraterna, kan man se att de i sitt förslag drar bort 1 miljard vad gäller folkbildningen. De vill inte satsa på integrationsfrämjande insatser. De vill frysa bidrag till trossamfund. De vill minska det generella filmstödet med över 150 miljoner. Fru talman!
Det som egentligen föreslås här är Socialdemokraternas och Miljöpartiets ursprungsförslag till kulturbudget. Det är därmed mitt svar.
Lawen Redar (S):
Tack, Viktor Wärnick, för den här debatten! Vi socialdemokrater har generellt ingenting emot särskilda satsningar till scoutverksamheter eller kulturverksamhet för äldre. Det tycker vi generellt är bra satsningar. Nu finns inte möjligheten för ett ytterligare replikskifte. Men det jag däremot tycker är intressant är om man har ändrat uppfattning om fri entré på statliga museer, den uppfattning som man har stått och agiterat för under de senaste åren. I den här budgeten godtar man det.
Det man nu har lagt fram är egentligen våra insatser, Socialdemokraternas och Miljöpartiets gemensamma förslag till kulturåtgärder som behövs vid en återstart. De ursprungsförslag som vi har stridit för under denna mandatperiod finns också med. Det är därför upp till Moderaterna att redogöra för hur man egentligen tycker och tänker vad gäller folkbildningen och reformen med fri entré.
Sedan har vi också Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna som frångår sina ursprungsförslag i budgetmotionerna och i samarbetet därför lägger fram någonting som påminner väldigt mycket om socialdemokratisk och miljöpartistisk kulturagenda. Vi tackar och bockar för detta!
Lawen Redar (S):
Tack, Viktor Wärnick, för anförandet! Det sas, om jag inte missförstod det, i anförandet att vi socialdemokrater med flera är ytterst bekymrade över det oppositionssamarbete som nu träder fram. Det finns nog skäl till det, menar jag. Det är klart att vi inte har några stora problem med den nuvarande budgeten på kulturområdet eftersom den bygger väldigt mycket på ursprungsförslaget.
Men samarbetet måste ändå handla om den politik som ni tre partier i opposition har bedrivit under en längre tid i kulturutskottet. Därför ställer jag mig frågande inför valrörelsen till vad för typ av formulering av kulturpolitiken vi har att vänta från moderat håll och till hur mycket Moderaterna kan ta ansvar för i ett gemensamt underlag tillsammans med Sverigedemokraterna.
Jag nämnde i det tidigare replikskiftet att det för Sverigedemokraternas del är en fundamentalt annan kulturpolitik som har bedrivits under en väldigt lång tid. Man kan hänvisa till de budgetanslag som finns, och jag kan nämna några exempel, men framför allt handlar det om kultur- och samhällssyn. Min uppfattning har länge varit att Moderaterna kraftigt har tagit avstånd från Sverigedemokraternas kultursyn och samhällssyn.
Är det någonting vi kan förvänta oss av Moderaterna i detta samarbete?
Lawen Redar (S):
Jag fick inte med ett enda ord svar på min fråga. Frågan handlade inte om vilka man samtalar med eller inte eller om någon form av samhällelig kultursyn vad gäller Moderaterna. Jag frågade om samarbetet och grunden för samarbetet. Samarbete handlar inte bara om samtal, utan det handlar om det politiska innehållet i vad det är man presenterar.
Jag har läst budgetförslaget ordentligt eftersom det i mångt och mycket - bortsett från de 45 miljoner som avser scoutrörelsen och insatser för äldres tillgång till kultur - överensstämmer med det som Socialdemokraterna i samarbete med Miljöpartiet har lagt fram i förslag till budget. När Socialdemokraterna har samverkat med Miljöpartiet är det detta man får.
Det är inga kraftiga inskränkningar eller någon helt annan kultursyn i samhället, alltså nedläggning av Unga Klara, 16 miljoner i minskning vad gäller dans och teater, 30 miljoner i minskning för litteratur och tidskrifter och 135 miljoner i minskning för ersättning och bidrag till konstnärer när de behöver det som allra mest och så vidare. Det är inte heller att man i grund och botten vill avskaffa folkbildningen. Vad kommer samarbetet att innebära politiskt? Det var min frågeställning.
Lawen Redar (S):
Jag var uppe här i talarstolen tidigare och talade med Moderaternas företrädare om Sverigedemokraternas kultursyn. Då pratade man i tredje part, och det blev ju inte tillräckligt bra. Men nu fick jag chansen att ställa min fråga till Sverigedemokraterna. Det är såklart så att vi har en gemensam kultur - vi som bor och verkar i Sverige. Vi ska också ha stor respekt för det svenska kulturarvet och ett stort engagemang som handlar om skillnaden i kultur mellan stad och land och mellan olika etniska grupper och ursprungsbefolkning.
Men det är klart att vi alla kan ha ett land där mångkultur råder men där vi verkar under samma politiska enhet som främjar det som vi i dag har: en välfärdsstat där alla är med och betalar tillsammans för att främja varandra i form av solidaritet.
Det är otroligt viktigt när man pratar om kultur att man befäster att vi lever i ett mångkulturellt samhälle med stor respekt för varandra och också med respekt för de demokratiska rättigheter och friheter men också skyldigheter som vi har som medborgare i detta land. Många gånger upplever jag att Sverigedemokraterna i grunden inte respekterar den typen av ståndpunkt.
Lawen Redar (S):
Tack, Roland Utbult, för frågan! Uttalandet om tondövhet riktade jag framför allt till Sverigedemokraterna och Moderaterna, men jag kan inkludera Kristdemokraterna med anledning av att jag i det nya säkerhetspolitiska läget ser att vi behöver förstärka den oberoende nyhetsbevakningen.
Vi behöver inse att globaliseringen av mediemarknaden gör att programmen kostar och att totalförsvarsuppdraget och beredningsuppdraget innebär ökade kostnader för att skydda programinnehållen och marksändningar. Inför det kommande sändningstillståndet talar allt just nu för att journalistik kommer att kosta mer. Förslag om att bolagen ska minska sitt anslag innebär också att de måste skära ned någonstans.
När man har genomfört förslag som detta, inte minst i vårt grannland Danmark, har det inneburit att man har varit tvungen att skära i kulturuppdraget. Public services förtroende bygger på att flertalet människor tar del av utbudet. Jag tror att förslaget kommer att skada både programbolagens förutsättningar att bedriva journalistiskt arbete och det som innebär att de får ett ökat förtroende. Jag tror att vi ser en helt annan utmaning under de kommande fyra åren.
Frågan gällde dock det kommande sändningstillståndet. Vi har i Sveriges riksdag haft som kutym att tillsätta en parlamentarisk utredning innan vi fattar beslut om ett nytt sändningstillstånd. Så gjordes inför nuvarande sändningstillstånd, och jag har väldigt svårt att se att motsvarande inte görs inför sändningstillståndet 2025. Men det får kommande kulturutskott hantera.
Lawen Redar (S):
Tack, Roland Utbult! Jag blir väldigt glad när Kristdemokraterna vill tala om skattemedlen och hur de ska användas. Det finns väldigt många olika områden där den debatten skulle behöva tas. Det gäller inte minst vinstuttagen från svensk skola. Men det är en helt annan debatt. Nu ska vi gå in på frågan om public service. Avslutningsvis är det helt riktigt som Roland Utbult uttrycker. Demokrati kostar, journalistik kostar och bevakning av dessa krigshärdar kostar. Totalförsvar kostar, och försvar kostar.
Allt detta måste man summera. I ett läge där globaliseringen har tagit fart på det här området innebär det ökade kostnader för programutbuden. Vi vet att minsta lilla anslagssänkning till svenska tidningar och public service innebär att de stora jättarna tar ännu mer av mediemarknadens andelar.
Jag tycker att man behöver reflektera över hur mycket av demokratin som kommer att gå miste om dessa ansatser och insatser om man nu minskar anslaget till just public service. Min önskan är att man drar ned anslagen på andra områden men kanske inte det som avser bevakning av demokratin.
Lawen Redar (S):
Tack, Angelika Bengtsson! Jag tror inte att jag uppfattade en fråga, men det finns ett resonemang. Om man lyssnar på vad Sverigedemokraternas olika företrädare har uttryckt om public service de senaste fyra åren tycker de ena dagen att man ska stänga ned olika radioprogram och andra dagen älskar de public service. Tittar man på vad de beskriver i sina egna mediepolitiska program vill de ha ett vetenskapsråd som ska granska programinnehållet. Det har de uttryckligen sagt. I denna riksdagsmotion ändrar de detta och uttrycker att granskningen ska ske i efterhand.
Det är ett välkommet initiativ. Vi låter programmen stå där de är utan att fingra politiskt på det hela. Det jag klart kan se i den motion som Sverigedemokraterna här redogör för är att anslagen till bolagen ska minska. Man motiverar det med att det finns en misstro till public services verksamhet.
Man kan fundera på vilka dessa människor är som har en stark misstro till public service och om det inte också är så att dessa människor har en stark misstro till många andra delar av samhällets infrastruktur och funktioner. När man som politisk företrädare får den typen av samtal som redogjordes för tidigare i debatten med Christer Nylander kan man fundera på vilket ansvar man har att främja en ökad tillit och inte spä på en sådan misstro.
Det gäller att verkligen satsa på att bistå med mer fakta i debatten och försöka bistå med att man som medborgare i Sverige har tillgång till fri journalistik. Därmed kan människor vara aktiva aktörer i sitt lokalområde eller i den politiska debatten för att främja bättre förutsättningar. Vi ser en utveckling med destabilisering och krigföring som utvecklas på grund av propaganda och desinformation.
Jag tror inte att någon av oss tjänar på att man som partiföreträdare är med och spär på en sådan utveckling. Det är mycket allvarligt.
Lawen Redar (S):
Det finns en väldigt rolig paradox i argumentationen. För Sverigedemokraternas del talar man väldigt ofta om svenskspråkighet och svensk kultur. Det svenska samhället ska speglas. Men i fråga om public service är man beredd att sälja ut stora andelar av den svenska mediemarknaden till globala konkurrenter. Det är public service som gör att vi har granskande journalistik och lokala redaktioner i hela landet som speglar svenska förhållanden. Den framhäver minoritetsspråken, mångkultur och det vårt land utgör.
Det ska man helt lämna över till globala aktörer. Det är vad en sänkning av anslaget innebär. Dagstidningarnas tidigare finansiering byggde på annonsintäkter. De äts i dag upp av stora sökmotorer och av globala sociala medieföretag. Vi vet i dag att staten behöver komma in här för att stötta så att vi har kvalitativ journalistik som speglar hela landet. De behöver också få en chans att ställa om i den digitala eran.
Vad gäller public service talar den precis på samma sätt. Vi står inför en jättestor utmaning vad gäller globaliseringen av mediemarknaden. Paradoxen i Sverigedemokraternas argumentation om att minska anslaget till public service handlar om att man inte vill ha svensk mediebevakning, en demokratisk infrastruktur med stark tillit och en faktamässig nyhetsförmedling. Jag beklagar den positionen.
Det är viktigt att fler partier i Sveriges riksdag, och framför allt av den storlek som Sverigedemokraterna i dag utgör, värnar om svenska medieaktörer.
Lawen Redar (S):
Tack, Angelika Bengtsson, för frågan! Det är helt rätt att de allra flesta idrottsanläggningar i vårt land byggdes på 60- och 70-talet. Många har akuta renoveringsbehov. En hel del har också gjorts i vissa kommuner i fråga om renovering och nybyggnation av idrottsanläggningar. Men skillnaden är väl att demografin har förändrats kraftigt. Befolkningen har blivit väldigt mycket större. Vi har en akut bostadsbrist.
I samband med att det byggs bostäder behöver det också byggas idrottsanläggningar för att man ska ha det där avståndet som jag nämnde - man ska kunna cykla till hockeyhallen. Detta är och har till stor del varit kommunernas ansvar. När man bygger nya bostadsområden måste det planeras för hela samhällen. Det ska finnas kulturhus, bibliotek och idrottshallar. Men vi ser såklart, precis som Angelika Bengtsson säger, att detta inte är tillräckligt. Staten kommer att behöva ingripa.
Vi har lagt fram några förslag under mandatperioden och även utrett en del. Det senaste förslaget, att ge uppdrag till Centrum för idrottsforskning, är otroligt viktigt, för den här kunskapsplattformen är ofta det som kommunerna efterfrågar. Hur ska man kunna göra detta, och på vilket sätt ska man kunna få stöd i arbetet? Plattformen ska utveckla, samla och förmedla kunskap för att samhället ska nå såväl breda som nya grupper.
Det ska också gälla just detta med idrotts- och motionsutövande; det kan vara kombihallar som blir resultatet av detta. Jag vill också förmedla till Angelika Bengtsson att vi snart befinner oss i en valrörelse, om den inte redan är i allra högsta grad aktuell. Man ska nog inte utesluta att det kan komma vallöften med tiden.
Lawen Redar (S):
Kulturutskottet genomförde ett studiebesök i Danmark och fick ta del av hur man arbetar med de anläggningsfonder man har där. Jag tycker att det är problematiskt att "copypejsta" ett beslut från ett annat land till svenska förhållanden. Vi har oftast inom kulturpolitiken, men också inom idrottspolitiken, en annan typ av anslag när det gäller både hur man utformar kulturbyggnader och idrottsanläggningar och hur finansieringen ska se ut.
Jag tycker att det även fortsatt ska vara de tre olika politiska nivåerna som ska ha något att säga om detta, inte minst kommunerna. Men efterfrågas ökad statlig inblandning i detta ska vi såklart bistå, och nu gör vi det bland annat genom det uppdrag som givits. Jag vill också påminna Angelika Bengtsson om att vi faktiskt har haft två år med en mycket allvarlig pandemi.
Uppemot 4,3 miljarder har betalats ut till svensk idrottsrörelse för att man ska kunna hantera pandemin, för att inga klubbar i vårt land ska behöva gå i konkurs och för att se till att man kan återstarta sin verksamhet. Det framgick av tidigare anföranden att idrottsrörelsen befinner sig i en väldigt svår situation. Det är inte bara anläggningarna som utgör ett allvarligt bekymmer utan också klubbarna som sådana - deras återstartsprocess måste också finansieras.
Det finns alltså mycket att göra inom ramen för idrottspolitiken den kommande mandatperioden. Men en av de frågor som står högst upp på vår dagordning är just anläggningsfrågan.
Lawen Redar (S):
Jag vill gratulera Bo Broman till rollen att vara med och styra Sveriges kulturpolitik. Det är ju så rollen är nu. Jag har aldrig varit av uppfattningen att Sverigedemokraterna kommer att leva upp till den fundamentala kulturpolitiska och demokratiska principen om armlängds avstånd.
Detta har inte minst visat sig under de senaste veckorna, då Sverigedemokraterna har krävt nedläggning av populära sagostunder för barn och stopp för luciatåg häromdagen. Bibliotekarier, konst- och kulturutövare och rektorer har måst utstå hatstormar. Region och kommunföreträdare har behövt ta debatten om konstens och kulturens frihet på regional och kommunal nivå.
Detta är kanske inte direkt kopplat till en budgetdebatt, men med anledning av att SD har allt med regeringsmakten att göra även om man inte sitter i regeringen - SD har till och med tjänstemän i Regeringskansliet - måste vi utnyttja tillfället att påminna väljarna om vem det egentligen är som styr vårt land och debattera de frågor som är högaktuella på vårt område.
De exempel som jag tar upp - stopp av luciatåg under gårdagen och att man vill lägga ned sagostunder - är helt och hållet orkestrerade av företrädare för Bo Bromans parti på kommunal och regional nivå, och de har även fått stöd på nationell nivå. Min fråga är: Kommer vi att få se mer av denna typ av agerande under den här mandatperioden? Hur länge ska detta få fortgå?
Lawen Redar (S):
I och med att Tidöavtalet stipulerar att detta ska ligga till grund för hela regeringens kulturpolitik är det ett anmärkningsvärt svar jag får här. Jag trodde att också detta låg till grund för den kulturpolitiska budget som man har lagt fram. I sitt budgetanförande tar Bo Broman upp att man vill stoppa statligt stöd till islamistiska och antidemokratiska organisationer och att detta framgår.
Men ändå har den här regeringen dragit tillbaka en proposition som här och nu hade kunnat verkställa ett stopp för dessa stöd. Det är ett arbete som jag har varit med och tagit fram, bland annat när jag satt i justitieutskottet för åtta år sedan och var med och arbetade med strategin mot terrorism. Under de gångna åren har detta kommit att ingå i en mycket stor proposition. När kommer vi att få se denna verkställas?
Lawen Redar (S):
Det var en väldigt intressant debatt här tidigare avseende kulturskolans finansiering och förutsättningar. Den analys som lyftes fram var helt rätt. Rapporten från Myndigheten för kulturanalys har verkligen visat att under de åtta år regeringen leddes av Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet gjordes oerhörda investeringar.
Välfärdssatsningar i kommuner och regioner gjorde att man kunde expandera kulturbudgetarna kommunalt och regionalt, och det var också en otroligt expansiv kulturbudget på nationell nivå som presenterades år efter år. Men trots det har vi haft utmaningar med kulturskolan. Över 30 000 barn står i kö. Många vill träda in i verksamheten.
Den stora utredning som gjordes av kulturskolans verksamhet landade i slutsatsen att den primärt ska vara en kommunal angelägenhet och finansieras på det sättet, men att staten kan bistå när det gäller att utveckla verksamheterna och nå de grupper som kanske inte har kommit in i kulturskolans verksamheter.
Det har varit ett väldigt populärt bidrag, och det går inte att konstatera annat än att den här regeringen tar bort de 100 miljoner som var en särskild satsning med anledning av ett återstartsstöd. Som läget är nu har många ungdomar på grund av coronapandemin blivit stillasittande och stannat hemma. Det har varit tufft för dem att komma tillbaka till de verksamheter som erbjudits barn och unga.
En av de verksamheterna är just kulturskolan, som i fortsättningen skulle behöva ha ett återstartsstöd för att nå de barn och unga som nu har hamnat ännu längre från kulturskolans verksamhet. Varför skär man ned med 100 miljoner som hade kunnat gå till att nå de barn och unga som med anledning av pandemin har kommit långt från verksamhetens insatser och inte fått möjlighet att träda in i kulturskolan?
Lawen Redar (S):
Jag betvivlar verkligen inte ledamoten Kristina Axén Olins engagemang för framför allt musiken och barns och ungas tillgång till den. Men den moderatledda regeringen har lagt mindre resurser på kulturskolan - det är ett faktum. Man kommer inte att nå ut till de barn och unga som med anledning av en återstart nu faktiskt skulle behöva mer resurser. Man hänvisar också till satsningar på välfärden.
SKR har meddelat att det krävs 20 miljarder om kommuner och regioner ska kunna behålla nuvarande nivå på bland annat kulturbudgetar. Regeringen lägger 12 miljarder och prioriterar höginkomsttagare i vårt land. Det är så den här budgeten ser ut. Jag vill ställa en fråga sist i det här replikskiftet. Det lyftes fram av den sverigedemokratiska ledamoten men också av Kristina Axén Olin att man gör en särskild satsning på Skansen.
Jag finner inte den bland anslagen. Vad är det för en typ av satsning? Har jag missuppfattat anförandet? Vi socialdemokrater lägger 10 miljoner mer på de renoveringsbehov som Skansen har. Gör Moderaterna någon särskild satsning i budgeten vad gäller just Skansen?
Lawen Redar (S):
Tack, ledamoten Roland Utbult, för frågan! Det är helt riktigt att vi har debatterat beteckningen fritidskort många gånger med stort intresse. Vi socialdemokrater är av uppfattningen att krisen är här och nu. Det är nu man behöver investera i barnfamiljerna. Det är nu de behöver stöd och hjälp. Det är inte läge att prioritera de människor som redan har goda ekonomiska förutsättningar att klara krisen.
Det är hög tid att i stället rikta resurserna till dem som behöver det allra mest, därav en budget på 100 miljoner extra till kulturskolan och 100 miljoner till idrottsverksamheterna för att understödja all verksamhet som kan nå ut till barn och unga. Det är också därför vi höjer anslaget till välfärden - för att se till att det inte blir kraftfulla nedskärningar, som vi nu riskerar att få se i de kommunala förvaltningar som riktar sitt arbete till kulturområdet.
Vad gäller fritidskortet noterar jag i budgeten att det först ska avsättas 50 miljoner kronor i år för att utreda frågan eller bygga infrastruktur för fritidskortet. Men barn sitter ju inte och väntar ett helt år på en infrastruktur som ska komma, utan barn behöver insatser här och nu. Detta är anledningen till att vi tycker vi att det är en dålig prioritering. Barn måste komma ut i fritidsaktiviteter här och nu.
I stället får de nu sitta och vänta ett helt år tills högerpartierna har byggt upp sin infrastruktur med 50 miljoner kronor och sedan se om det blir något fritidskort över huvud taget till 2024. Jag menar att denna väntan inte kan prioriteras. Men vi får se. En utredning om infrastrukturen ska stå klar till 2024. Då får vi veta hur fritidskortet ska utformas och byggas ut, och då kan vi som parti ta ställning till hur vi ser på saken.
Lawen Redar (S):
Vi avvisar inte förslaget. Vi avvisar att man här och nu lägger 50 miljoner kronor på att utreda en infrastruktur för fritidskortet. Den stora finansieringen av fritidskortet ska komma 2024; det är så jag läser högerpartiernas budget. Men ett års väntan i ett barns liv är lång tid, och satsningar på idrott hade behövt komma nu, liksom satsningar på kulturskolan.
Att det byggs kassor på bland annat Nationalmuseum, där hela barnfamiljer kan besöka verksamheterna, är vad som sker här och nu. Ett år i ett barns liv är lång tid när det är brist på fritidsaktiviteter och möjligheter att kunna förverkliga sig själv och sitt intresse och möta pedagoger som vill barn och unga väl. Det behövs här och nu. Högerregeringen har valt att prioritera höginkomsttagare. Det är så deras budget ser ut, och detta beklagar jag.
Men jag avvisar inte fritidskortet till 2024, utan jag avvisar de 50 miljoner kronor som man har valt att här och nu lägga på infrastrukturen för utbyggnation av kortet. Vi hade mycket hellre velat att dessa pengar går till idrotten, till kulturskolan och till alla andra verksamheter som här och nu hade främjat barns och ungas fritidsaktiviteter.