Jan R Andersson (M):
Jag ställde en skriftlig fråga till miljöministern nu i veckan. En del av svaret innehöll att detta med vattenbrist i grund och botten handlar om att hushålla med de resurser man har för att hålla nere förbrukningen. Om ministern ännu inte har fått ta del av det kan jag meddela att det uppfattades som lite stötande på Öland, där man har jobbat med de här frågorna under många år.
Det är ett landskap som har svårt att absorbera vattnet, och man har under många år vidtagit åtgärder för att säkra vattenförsörjningen. Låt mig ge en liten bakgrund. Mörbylånga är en mindre kommun med 14 669 invånare. Det är en välskött, attraktiv och växande kommun.
Precis som Anders Åkesson redogjorde för har man stora variationer i vattenförbrukningen i och med att ön kanske tiodubblar sin befolkning sommartid. Man har en näring som är väldigt beroende av vattenförsörjning, både med livsmedelsproduktion och med annan jordbruksproduktion.
Det som riskerar att hända om vattnet tar slut är att man får vidta akuta åtgärder, till exempel att nödslakta djurbesättningar eller att stänga hela produktionen, med hundratals jobb som drabbas. Det är klart att det är en akut situation.
När jag talade med tjänstemännen i går sa man att kostnaden under den närmaste tiden uppgår till mer än 30 miljoner kronor. Det innebär att kommunen ska använda 1-1 1⁄2 skattekrona för att finansiera detta. Det är klart att man kan finansiera det genom va-kollektivet, men det är ju i princip detsamma som skattekollektivet.
Hur man än finansierar det kommer det ändå på ett eller annat sätt att hamna på ölänningarna. I min fråga undrade jag vad man kan göra, och det har Anders Åkesson också frågat om. Precis som Anders Åkesson saknar jag en del svar. En fråga jag skulle vilja rikta till miljöministern gäller de pengar som finns och som bland andra Myndigheten för samhällsskydd och beredskap fördelar när det gäller olyckor av olika slag.
MSB konstaterar i sin senaste nationella risk- och förmågebedömning att också vattenförsörjning vid vattenbrist är ett område där möjligheten till prioritering behöver stärkas. Man borde väl i det sammanhanget också tycka att Miljödepartementet och miljöministern borde ha de här frågorna på sitt bord. Det handlar inte bara om översvämningar och stranderosion, utan det kan även handla om torka. Det är någonting som poängterats av myndigheten under flera år.
Det finns i dag en lagstiftning där anslag via myndigheterna kan användas för att finansiera ersättning vid jordskred och andra naturolyckor. Naturolycka är enligt myndigheten i dag så definierat att torka inte är en olycka.
Men det kan faktiskt regeringen med ett regeringsbeslut ändra på, så att tolkningen kan vidgas och kommuner som Mörbylånga kan få hjälp i detta utsatta läge. På kort sikt handlar det om att hitta andra sätt att bevara det vatten som kommer ned, så att det inte filtreras ned i grundvattnet.
Men det finns också sätt att finansiellt hjälpa Mörbylånga och andra kommuner genom att använda de medel som regeringen har avsatt. Jag konstaterar också att man i den kommande budgeten har dragit ned på dessa medel. Man kan väl antingen göra bedömningen att pengarna behövs på andra sätt eller konstatera att de inte används mycket. Mot den bakgrunden är väl breddningen av begreppet fullt rimlig. Jag hoppas på ett positivt besked i den frågan.