Rossana Dinamarca (V):
Interpellationen handlar om att civilklädda och gömda väktare ägnar sig åt spaningsverksamhet genom att följa efter, fotografera och filma människor långt utanför väktarnas bevakningsområde. Det handlar om metoder som strider mot reglerna för bevakningsföretag och mot personuppgiftslagen. Det handlar om att politiker och myndigheter har låtit detta ske.
Inrikesministerns svar är närmast identiskt med det svar som jag fick i våras av dåvarande justitieminister Beatrice Ask. Jag hade kanske hoppats på ett något annorlunda svar, när vi nu har fått ny regering. Liksom dåvarande justitieministern tar inrikesministern avstamp i en bedömning av vad som är graffiti och vad som är skadegörelse.
Jag vill därför börja med att understryka att detta är en fråga om rättssäkerhet och inte en fråga om vad som är klotter eller vad som är graffiti. Brott ska bekämpas, men det ska ske rättssäkert.
Att inrikesministern inte ser några behov av att vidta åtgärder, då regelverk och tillsynsmyndigheter finns, är märkligt i relation till att interpellationen ställs mot bakgrund av att de nämnda myndigheterna inte följer gällande regelverk och att tillsynen inte heller fungerar. Det är detta som framkommer i den bok som jag hänvisar till i min interpellation.
Utan den boken kan vi ta för mycket troligt att varken Länsstyrelsen i Stockholms län eller Datainspektionen hade inlett en granskning. Granskningen inleddes på grund av uppgifterna i boken.
Det är uppenbart att de lagrum ministern hänvisar till inte är tillräckliga då de här metoderna har kunnat användas i snart två decennier - och detta trots en tidigare muthärva som rullades upp under 2002 och 2003, med registerdom mot dåvarande Falck Security, samt en omfattande mediegranskning av CSG under 2011 och 2012. Det är inte svårt att få tillstånd att bedriva bevakningsverksamhet.
Det räcker nämligen att de ansvariga personerna har en viss utbildning och är ostraffade. Det räcker alltså med att ljuga i sin ansökan och påstå att verksamheten ska bedrivas på ett korrekt sätt, och så är företaget i gång. Om inrikesministern hade frågat länsstyrelsen om man ansåg sig ha tillräckliga resurser för tillsyn skulle de antagligen svara nekande; det är det svar som har framkommit i den kontakt med länsstyrelsen som har funnits.
Det räcker att ett fuskande företag byter personer i ledande befattning för att verksamheten ska kunna fortsätta, och det är i princip upp till medier att genom granskning uppdaga oegentligheter. Datainspektionen har med sina föranmälda inspektioner likaledes små resurser. Företaget kan helt enkelt neka till att man har register.
Om inrikesministern hade kontaktat rättsenheten på Länsstyrelsen i Stockholms län eller Rikspolisstyrelsen hade han också fått veta att möjligheten att återkalla ett bevakningsföretags auktorisation är praktiskt taget obefintlig i dag. Sammanfattningsvis svarar inrikesministern mycket likt det granskande företaget, som också hävdar att det finns lagar som förbjuder den uppdagade verksamheten.
Eftersom de aldrig skulle få för sig att bryta mot lagen kan verksamheten enligt företaget heller inte existera på riktigt. En så solklar lögn ska dock inte räcka för att komma undan ansvaret i en rättsstat. Det är ett mycket naivt förhållningssätt att tro att nuvarande lagstiftning skulle vara tillräcklig när verksamheten så uppenbart bara fortsätter, trots tidigare granskningar och domar.