Staffan Danielsson (C):
Det är viktigt för nationen Sverige att vi har en bra försvarsmakt och ett förtroendefullt samarbete med länderna i vår omvärld. Det är också viktigt att nationen Sverige avsätter tillräckliga resurser till sin försvarsmakt. Och en viktig styrka för nationen Sverige är och har länge varit den starka och kompetenta försvarsindustri som finns i landet.
Den svenska försvarsindustrins ägarbild är som bekant alltmer internationaliserad, och en förutsättning för industrins framtid är tvivelsutan goda möjligheter till teknikutveckling tillsammans med andra aktörer, framför allt inom ramen för vårt EU-samarbete. En annan grundläggande faktor är goda möjligheter till export från och import till Sverige av försvarsmateriel.
Fem av riksdagens sju partier gläds åt den tillgång som den svenska försvarsindustrin utgör för vårt försvar och vår säkerhet och vill ge industrin goda förutsättningar även på framtidens alltmer konkurrensutsatta EU-marknad.
Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill något annat, som efter vad jag förstår skulle riskera att knäcka den svenska försvarsindustrin och därmed göra Sverige mycket mer beroende av import från försvarsindustrier i andra länder.
Centerpartiet, liksom övriga allianspartier och Socialdemokraterna, välkomnar det initiativ som kommissionen har tagit till en strategi för en starkare och mer konkurrenskraftig försvarsindustri i EU.
De åtgärder som kommissionen föreslår har utvecklats i tidigare inlägg, och jag behandlar dem därför inte ytterligare, men jag vill understryka den omstrukturering som pågår inom försvarsindustrin och behovet av att EU:s länder samarbetar om förutsättningarna för att upprätthålla en fortsatt stark och konkurrenskraftig försvarsindustri inom unionen. Jag vill lyfta fram några viktiga fakta i kommissionens meddelande här i kammaren.
Försvarskostnadernas genomsnittliga andel av bnp i EU har de senaste decennierna sjunkit från 3,5 procent av bnp till 1,75 procent. EU-ländernas samlade försvarsbudgetar uppgår till cirka hälften av USA:s försvarsbudget.
Som en jämförelse kan nämnas att Sveriges försvarskostnader i procent av bnp under ungefär samma tid sjunkit från 2,5 procent till snart 1,2 procent. Med oppositionspartiernas olika budgetförslag skulle procentsiffran sjunka ytterligare, och i Miljöpartiets och sannolikt också Vänsterpartiets fall är den snart under 1 procent. Detta är mycket anmärkningsvärt.
Det är i grunden bra att säkerhetsläget i världen har medgivit dessa minskningar, men självfallet finns det gränser för hur långt man kan gå som världen ser ut - gränser som är viktiga att analysera även för vårt eget land.
Utskottet understryker med all rätt vikten av att Sverige aktivt och engagerat deltar i hur EU:s försvarsindustrimarknad nu ska utvecklas och att riktningen är mot mer öppenhet och konkurrens på lika villkor. Förhoppningen är att detta ska gagna konkurrenskraftiga mindre länder och mindre företag.
Utskottet lyfter samtidigt fram den risk som kan finnas för att de större försvarsindustrinationerna på olika sätt kan vilja hävda sina egna industriers möjligheter och förutsättningar, som i dag. Därför är det viktigt att skapa rättvisa regelverk som värnar även den svenska försvarsindustrins ställning och dess möjligheter att konkurrera på likvärdiga villkor, vilket utskottet tydligt uttalar.
Det är bra att regeringen under våren 2009 avser att återkomma till riksdagen i försvarsindustrifrågan, och det är lite trist att Socialdemokraterna trots detta har en reservationstext. Den kanske dock i första hand ska ses som en markering mot de egna samarbetskamraterna, som ju även på detta område - det finns bevars många fler - står för en helt annan politik än Socialdemokraterna.
Det är viktigt för EU och för Sverige att ha goda relationer med omvärlden och främst med USA på dessa områden. Samtidigt är det angeläget att EU:s försvarsindustri kan konkurrera med den i USA vad gäller till exempel forskning, innovation och kvalitet.
Det känns inte tillfredsställande att EU:s försvarsindustri på grund av amerikanska konkurrensregler bara kan leverera till USA genom USA-baserade anläggningar.
Till sist finner jag det lite förvånande, minst sagt, att Socialdemokraterna inte tycker att svenska materielbeställningar bör fattas också utifrån ett budgetperspektiv, särskilt som Socialdemokraternas försvarsbudget ju ligger flera miljarder under alliansregeringens i ett flerårsperspektiv.
Jag noterar med beklagande att Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill avbryta svenskt militärt samarbete med de övriga länderna inom EU. I linje med det säger partierna helt nej till att Sverige deltar i och accepterar EU:s samarbete för en öppen och mer konkurrensutsatt europeisk försvarsmaterielmarknad som kan matcha den amerikanska.
Detta skulle, tillsammans med de krav som de två vänsterpartierna driver på starkare exportrestriktioner för svenska försvarsindustrier och på att statens exportstöd ska avvecklas, tvivelsutan driva den svenska försvarsindustrin ut ur landet.
Paradoxalt nog skulle Sverige då bli mycket beroende av att importera sin försvarsmateriel från andra länder, och vi skulle säkert bli kunder tillsammans med länder som Vänsterpartiet och Miljöpartiet nu vill förhindra export till. Den politik som dessa partier driver skulle således i praktiken kunna ge närmast motsatt resultat mot vad man säger sig vilja uppnå.
Allvaret i den närmast isolationistiska linje som Miljöpartiet och Vänsterpartiet, samarbetspartier till Socialdemokraterna, faktiskt företräder förstärks ytterligare genom den nedskärning av det svenska försvaret som de föreslår i sina budgetförslag. Därför, fru talman, stöder jag utskottets väl avvägda utlåtande. Jag yrkar bifall till förslaget i det och avslag på reservationerna.