Margareta B Kjellin (M):
Vi måste våga prova nytt. Det är ett nytt sätt att tänka. Det berättade Kenneth Johansson att han hade läst. I artikeln sägs också: Det är inte någon dramatik i detta. Visst öppnar vi för en marknad, men man ser det inte som en borgerlig modell. Socialdemokraterna har alltid varit öppna för reformer som kan göra välfärden bättre, och där är LOV ett utmärkt verktyg.
Det sägs också att vi får en generation som är van att välja, och att det bara är bra om vi kan släppa fram en marknad som gör det möjligt för dem som jobbar inom hemtjänsten att starta eget. Under dagens debatt har jag funderat på om oppositionen sett skillnaden mellan LOU och LOV, lagen om offentlig upphandling och lag om valfrihetssystem.
I många av kommentarerna har man talat om stora bolag som tar över en upphandling. Det jag läste upp i början av anförandet kommer från de socialdemokratiska kommunalråden och omsorgsordförandena i landet. Det gör att jag måste fråga socialdemokraterna i riksdagen, som säger nej till detta: Har alla de 181 kommunerna fel?
Har alla dessa socialdemokratiska kommunföreträdare fel när de säger att lagen är bra för att den ger de äldre rätt att välja utförare? Vilka är det då som får rätten att välja? Det är företagen, säger oppositionen.
Jag säger att det är våra mammor, pappor, farmödrar, mormödrar och deras män som får möjlighet att välja vem som ska hjälpa dem när de inte längre klarar sig själva. Det är människor som levt ett helt liv och fått fatta sina egna beslut i alla frågor, allt från barnuppfostran till yrkesval. Det är dem vi gått och frågat om råd och dåd, hur vi ska hantera olika frågor.
Det är dem vi inte ska tillåta att fatta egna beslut! Oppositionen säger att behoven inte kommer att styra. Självklart måste det vara behoven som styr även i det här systemet. Det är ett offentligt finansierat system som är grundat på en behovsbedömning.
Att man får behoven tillgodosedda med bättre kvalitet är vad detta handlar om, att man kan välja vem som ska ge tryggheten och viljan. Jag säger: Äntligen ska riksdagen besluta om en lag som gör att äldre i behov av vårdinsatser ska få vara myndiga och inte bli omyndigförklarade av politiker.
Så har det hittills varit i kommunerna, och Socialdemokraterna säger också att det måste vara en bättre politisk påverkan på detta. Samtidigt säger Socialdemokraterna och även de andra vänsterpartierna att visst är det rätt att de äldre ska få välja, men de får inte välja utförare.
De får heller inte välja den som de anser vara bäst utan den som Socialdemokraterna och vänsterpartierna anser vara bäst. De ska avgöra vilka de äldre får välja mellan. Lagen säger att det ska finnas ett icke-val som innebär att de som inte vill välja ska få sina tjänster tillgodosedda av kommunerna.
Det som också är viktigt, och som jag tycker att oppositionen har missat, är att lagen säger att kommunerna, och även landstingen om det behövs, ska uppställa vilka kriterier utförarna ska uppfylla. Det är bra. Att alla som uppfyller kriterierna ska få tillstånd och bli utförare är också bra. På så sätt blir det en likhet mellan utförarna.
Om man uppfyller kraven och kriterierna blir man också utförare. Det är kommunerna som i sitt självstyre ska ha kvalitetskriterier men också möjligheter att ställa andra krav - miljökrav, meddelarskydd, kompetensutveckling - så länge lagen säger att det inte är orimligt i förhållande till den uppgift som ska utföras.
Det måste finnas en proportionalitet däremellan. Den upphandlande myndigheten, kommun och landsting, ska också löpande annonsera på en specifik webbplats. Och här kommer något väldigt intressant. Både privata och enskilda - en undersköterska i hemtjänsten, organisationer, frivilligorganisationer - ska kunna vara utförare.
Det, mina vänner, och det säger jag också till oppositionen, gör att vi kommer åt det som lagen om offentlig upphandling inte kommit åt när det bara varit stora aktörer. Den här lagen skapar alltså mycket större möjligheter för små företag med hög kvalitet att tillgodose de behov som de enskilda har.
Visst är det väl fantastiskt om människor som arbetat länge inom hemtjänsten, som har egna idéer om hur de vill arbeta, som vill öka tillfredsställelsen i sitt arbete kan få möjlighet till det genom att starta ett eget företag? En annan stötesten som kommit upp från vänstersidan gäller möjligheten att köpa tilläggstjänster.
Då undrar jag: Om man vill ha tjänster som biståndsbedömaren bedömer inte ska utföras med skattemedel, är det då meningen att man ska få det i alla fall? Vem tror ni putsar fönster, piskar mattor och gör annat sådant? I de allra flesta kommuner säger man att det inte kan vara skattefinansierat utan det måste betalas av den enskilde.
I dag kanske man köper hushållsnära tjänster, eller kanske ber man en anhörig som kommer dit efter jobbet och fixar det, en anhörig som redan har det tufft och jobbigt. Ofta är det döttrar som sliter med detta. Det som blir annorlunda med den här lagen är att man får möjlighet att köpa dessa tjänster av dem som är i ens hem och gör andra saker.
Det är tjänster som våra undersköterskor inom kommunal hemtjänst inte får utföra inom ramen för sina jobb i de allra flesta kommuner. Jag vet att Eva Olofsson brukar hävda annat, men jag har aldrig träffat på det. Man hävdar också att det är svårt att klaga på de utförda tjänsterna och att man blir beroende av dem som utför tjänsterna. Men snälla ni! Hur ser det ut i dag?
Vem klagar inför kommunerna? Vilket alternativ kan de få i dag? Det finns ingen i dag som är mer utlämnad än en person inom äldreomsorgen som inte har något alternativ. Vi vet hur svårt det är. Man ska komma ihåg att hela den här lagstiftningen är underställd samma tillsyn som all annan verksamhet som faller under socialtjänstlagen.
Det innebär att såväl kommunen som utföraren är skyldiga att bedriva internkontroll. Länsstyrelsen och Socialstyrelsen har tillsynsansvar, precis samma som gäller all offentligt finansierad verksamhet inom socialtjänsten. Fru talman!
Alla de här 181 kommunerna och de många socialdemokratiska företrädarna tillsammans med alla borgerliga förtroendevalda i kommuner och landsting har rätt. Lagen om ett valfrihetssystem är det som stärker den enskildes rättigheter. Det är en lag där man konkurrerar med kvalitet i stället för pris.
Det är den som ska välja som får fullständig information och har ett bra underlag för att göra sitt val mellan det man har att välja mellan. Den här lagen är ett stort steg mot en värdig äldreomsorg. Det är en lag som tillåter att de äldre kan påverka sin vardag.
Det är en lagstiftning som tydligt klarlägger möjligheterna med det nya systemet, men också tydligt lägger ansvaret för kvalitetskriterier hos kommuner och landsting. Det kommunala självstyret vårdar vi ömt. Det är en lag som bibehåller det kommunala självstyret, samtidigt som makten över vardagen går över till dem som är i behov av vård och omsorg. Det är med andra ord, fru talman, en lag som myndigförklarar de äldre.
Med de här orden yrkar jag bifall till propositionen om ett valfrihetssystem.