KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Tyvärr måste jag rätta Hans Linde när det gäller den sista frågan. Sverige har ett flexibelt instrument för att stötta just dessa små grupper som behöver de små insatserna. Precis som Hans Linde beskriver kan det röra sig om några tusenlappar. Det kan också röra sig om människor som behöver denna hjälp i anonymitet för att inte utsättas för dödshot eller risker att hamna i fängelse.
I Sveriges strategi för särskilda insatser för mänskliga rättigheter och demokratisering finns det en möjlighet att på initiativ från ambassader ge mindre och flexibla stöd till MR-aktivister. EU har ett liknande instrument, European Instrument for Democracy and Human Rights. Vi har också ett samarbete genom USA, Equality Fund.
Det finns alltså stora möjligheter att ge dessa flexibla stöd. Det här instrumentet ges till civilsamhällets organisationer utan staters godkännande. Samarbetet använder bland annat Freedom House som förmedlare. De har sedan tidigare ett väl utbyggt arbete för MR-försvarare, så den här frågan är vi mycket medvetna om sedan lång tid och har tagit om hand.
Detta tycker jag är en bra illustration till frågan om volymer: Hur tar man bäst om hand dessa frågor? Det är inte alltid så att det är stora volymer i biståndssamarbetet som hjälper MR-försvarare, utan det kan vara mycket små insatser i pengar som har väldigt stor betydelse. Framför allt handlar det dock om kunskap.
Här tycker jag kanske att Hans Linde inte riktigt har hört vad jag sa i mitt första svar på vad som är beviset på att vi lägger stor vikt vid den här frågan, nämligen att vi ämnar starta en utbildningsinsats inom Utrikesdepartementet. Den bereds just nu, och vi har haft samtal med RFSL om frågan.
De har en världsledande kompetens i hur man kan jobba med de här frågorna på ett initierat och smart sätt så att man inte skapar problem för de hbtq-personer och människorättsaktivister som arbetar med frågan.
Jag gick i Prideparaden i augusti och kände en stark stolthet över de poliser, brandmän och militärer som ingick i tåget.
Men när man går där i denna folkfest i Stockholm går tankarna framför allt till dem som faktiskt måste dölja sin kärlek, som riskerar inte bara fängelse eller böter utan till och med dödsstraff om de visar sin kärlek. Detta är mycket känsliga frågor i väldigt många länder. Det är motvindsfrågor, och vi måste jobba så smart som möjligt.
Vi har förmånen att ha världsledande organisationer på det här området, och precis som Hans Linde säger ska vi i hög grad utnyttja den kompetens som finns. När det gäller handlingsplaner är det inte så att man specifikt har tagit bort en handlingsplan för just hbtq-frågan. Sida arbetar inte med handlingsplaner längre utan med strategier, så det är därför som det inte finns en handlingsplan.
Vi kommer dock att vara mycket tydliga med att hbtq-frågan ska in i arbetet för mänskliga rättigheter. Det finns redan där som ett specifikt mål, och det är också någonting som vi överväger för de regionala strategierna för Afrika och för de andra strategierna generellt.
Isabella Lövin (MP):
Jag skulle bara vilja säga en enda mening: Vi har inte nedprioriterat hbtq-frågorna på minsta sätt. Att driva med frågan om räkor i sammanhanget tycker jag är ganska oanständigt.
Frågan om överfiske i Afrika handlar om att kvinnor får sälja sina kroppar i utbyte mot fisk - sex for fish. Det är en fråga om trafficking, där slavarbetare i Thailand mer eller mindre kidnappas ombord på trålare som sedan trålar i Afrikas vatten. Det är en fråga om spridning av hiv och aids i fattiga fiskesamhällen.
Hur kommer det sig att det är just i Aberdeen i Freetown som ebolautbrottet är som värst bland fattiga fiskare? Jag tycker att det vittnar om en oerhörd brist på perspektiv att dra in mitt tidigare engagemang i fiskefrågor i den här frågan. Det har över huvud taget inte med saken att göra.
Jag skulle vilja se var någonstans Hans Linde eller de som tar upp den här frågan ser de politiska prioriteringarna på räkområdet i den svenska biståndspolitiken just nu.
Den här regeringen drivs av ett genuint engagemang för framtiden, för vår planet och för människorna som befolkar den, oavsett kön, sexuell läggning eller politisk orientering. Vi drivs av detta. Vi vill göra världen bättre. Vi kommer inte att nedprioritera de här frågorna på minsta sätt.
Jag har redan redogjort för att vi kommer att ha en ökad insats vad gäller utbildning inom Utrikesdepartementet, och vi kommer att gå vidare med hur vi ytterligare kan integrera frågan.
Isabella Lövin (MP):
Mathias Sundin har frågat mig om jag med anledning av Arabförbundets, i vilket Palestina ingår, fördömande av Sveriges uttalanden om Saudiarabien tänker ta några initiativ till att minska biståndet till Palestina. Svaret är enkelt: Nej. Sverige har långa och goda relationer med Palestina. Efter erkännandet av staten Palestina har relationerna fördjupats ytterligare.
Palestinas ambassadör i Stockholm, Hala Husni Fariz, har uttryckt det väl genom att säga att "våra relationer med Sverige är djupa, långvariga och har stärkts ytterligare genom erkännandet av Palestina och det historiska besöket av president Mahmoud Abbas".
Utvecklingssamarbetet med Palestina syftar till att bidra till en demokratisk, självständig, sammanhängande och livskraftig palestinsk stat som existerar sida vid sida med Israel i fred och säkerhet, med 1967 års gränser som utgångspunkt, och till att tillgodose palestiniers rättigheter och behov så att de kan bo kvar.
Samarbetsavtalet mellan Sverige och Palestina innebär att vi gemensamt kommer att sträva efter demokratisering, ökad respekt för såväl mänskliga rättigheter som jämställdhet, bättre miljö och ökad motståndskraft mot klimatförändringar och katastrofer samt privatsektorutveckling. Det innebär också ett åtagande att arbeta mot korruption och fortsätta reformarbetet och palestinskt statsbyggande.
Genom Sveriges bistånd ska palestinierna kunna få ökad tillgång till rent vatten och sanitet, säkrare avfallshantering och bättre kunna förebygga och hantera katastrofer, miljörisker liksom klimatförändringar. Genom Sveriges bistånd ska det bli fler nystartade småföretag samt fler kvinnor som deltar i och driver dessa. Branschorganisationer och finansiella institut ska kunna förbättra sin service.
Målet är även att förutsättningarna för lokal ekonomisk utveckling ska förbättras. Dessutom ska biståndet leda till starkare, mer transparenta och demokratiskt styrda offentliga palestinska institutioner, stärkt yttrandefrihet, fria och oberoende medier samt ökat ansvarsutkrävande, inklusive ett mer livskraftigt och pluralistiskt civilsamhälle.
Kvinnors politiska inflytande ska öka liksom deras åtnjutande av mänskliga rättigheter. Tillhandahållande av grundläggande service inom hälsoområdet ska förbättras. Den palestinska myndigheten befinner sig nu mitt i en allvarlig ekonomisk kris. I Gaza är situationen explosiv. Den humanitära situationen är allvarlig.
Återuppbyggnadsarbetet går för långsamt och risken för förnyat våld är överhängande. Biståndet kan spela en viktig roll för att bidra till både utveckling och stabilitet. Sverige har genom Palestinastrategin tagit sitt ansvar för att bidra till statsbyggande och utveckling i Palestina. Regeringen har för avsikt att genomföra den strategi som beslutades den 30 oktober.
Isabella Lövin (MP):
Jag skulle vilja svara på frågan vilka krav Sverige har ställt på Palestina. Sverige ställer krav i genomförandet av allt vårt bistånd. Vi har i förhållande till Palestina ställt krav på god kontroll och respekt för mänskliga rättigheter, kamp mot korruption och arbete för jämställdhet och fortsatt reformarbete.
Regeringen har även klargjort för president Abbas vikten av att vara så konstruktiv som möjligt, vara beredd att kompromissa samt agera med respekt för Israels säkerhet och för fortsatt inompalestinsk försoning. Jag vill också säga att det naturligtvis inte är Palestina som ensidigt fördömt Sverige. Det är Arabförbundet, där Palestina ingår, som på förslag av Saudiarabien gjort det.
Jag har i mitt interpellationssvar redan redogjort för vad Palestinas ambassadör sagt om relationen till Sverige. Vi måste se på det sammanhang som det palestinska folket i dag lever i. Vi har 1,8 miljoner människor. 1,3 miljoner flyktingar på Gazaremsan bor på ett område stort som en fjärdedel av Öland.
Isoleringen av dessa människor är förödande. 90 procent av grundvattnet är förorenat och oanvändbart, och inom bara ett par år kommer hundra procent av vattnet att vara oanvändbart. Under Gazakriget i somras förstördes mer än 100 000 bostäder. Jordbruksmark, offentliga byggnader, skolor och elnät förstördes.
2 100 palestinier dödades, varav majoriteten var civila. 500 av dem var barn. I dag finns det 425 000 barn som är i behov av psykosocialt stöd och traumabearbetning. Ungefär hälften av de arbetsföra står utan arbete. 20 procent av kvinnorna arbetar. Det är de lägsta siffrorna i hela världen. El finns för närvarande ungefär sex timmar per dag.
Det finns ett oerhört behov av uppbyggnad av Gazaremsan. Under de första månaderna i år har en kvarts procent av det material som skulle ha behövts kommit in över gränserna. Vad vi ser här är ett oerhört mänskligt lidande och ett oerhört stort behov av stöd för det palestinska folket.
Vi ser inte minst också ett behov av att ge dessa människor något slags hopp, så att den explosiva och väldigt farliga situation som råder där människor känner sig så desperata, inte eskalerar i ytterligare nya våldsamheter. Det är naturligtvis med denna helhetsbild som vi ser att det finns ett ökat behov av stöd till Palestina.
Vi har ökat med en liten del, men det finns ett oerhört mycket större behov av att stödja palestinierna för att undvika en eskalering av konflikten.
Isabella Lövin (MP):
Jag måste understryka det faktum att det självklart är oerhört svårt att bygga demokrati under ockupation. Detta är det tillstånd som palestinierna i dag lever under.
Dessutom råder en akut brist på precis allting - mat, förmåga att bygga en ekonomi, elektricitet, möjlighet att röra sig fritt, utbildning.
Med hjälp av vår nya biståndsstrategi kommer vi att försöka stödja till exempel utvecklingen av en privat sektor, där kvinnor specifikt står i fokus, för att man ska kunna ge palestinierna hopp. Vi bromsar också de krafter som inte ser något annat hopp än att åter ta till strid och till vapen.
Vi vill också hjälpa till med vatten och sanitet, där vi ser en helt katastrofal situation. Inom bara ett par år kommer alla vattenkällor att vara förorenade och obrukbara. Det är en fullständigt desperat situation. Nästan 2 miljoner människor lever i Gazaremsan på en yta som är en fjärdedel av Ölands.
Vi vill med hjälp av svenskt utvecklingsbistånd hjälpa till i den situationen. Vi vill också stärka demokrati och mänskliga rättigheter. Vi för den dialogen med den palestinska staten och myndigheten. Det är precis så vi gör i alla våra biståndsländer där vi har bistånds- och utvecklingssamarbete. Vi för en dialog.
Det är inte alltid så att vi får perfekta demokratiska samhällen som lever upp till precis alla principer som vi strävar efter enligt en svensk modell och att vi därför drar bort vårt utvecklingssamarbete eller bistånd till några länder av den anledningen. Vi stöttar det palestinska folket.
Jag vill understryka att vi ger en mycket stor del av biståndet via MR-organisationer, olika multilaterala organisationer, svenska, nationella och internationella CSO:er, privata universitet och så vidare.
Det är ett sätt att stärka civilsamhället och ge en chans till det palestinska folket att se att det finns en framtid. När det gäller den palestinska regeringen har man valt en diplomatisk väg, och man vill inte ta till vapen. De krafterna vill vi stärka.
Vi vill framför allt bidra till en fredsprocess där man kan se en demokratisk utveckling i hela regionen och fred och stabilitet.
Isabella Lövin (MP):
Det är som vi vet en väldigt komplicerad och förödande situation för det palestinska folket. Det finns också en inompalestinsk splittring. Hamas har motsatt sig ett demokratiskt val. Skulle man ha ett val som utesluter Hamas och Gazaremsan kommer det att orsaka större splittring.
Det finns en diskussion där som vi givetvis ser med oro på. Men jag som biståndsminister kommer aldrig att använda biståndet som ett vapen där vi drar undan möjligheter att hjälpa kvinnor, barn och dem som är utsatta och lidande.
Det handlar om att de får hjälp med vatten, att ge dem en bättre framtid och att stärka deras rättigheter. Det är precis det vi gör i vår strategi med Palestina. Jag vill återigen poängtera hur enormt stort behovet är.
Det var 100 000 bostäder som förstördes under Gazakriget i somras. Det finns ett enormt stort behov av återuppbyggnad. Isoleringen och elransoneringen skapar hela tiden en alltmer explosiv situation.
Det är Sveriges ansvar som en rik nation att gå in och stötta och hjälpa och försöka att ge en långsiktig framtid åt det palestinska folket och inte bara gå in med humanitär hjälp när det är nya katastrofer. Nu går vi in med ett långsiktigt utvecklingsbistånd som är flexibelt, och det är bra.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar så mycket för frågan. Jag välkomnar denna debatt, inte minst för att få möjlighet att understryka hur mycket Sverige har engagerat sig i att hjälpa de miljoner nödställda människor som i dag är på flykt sedan kriget bröt ut 2011. Vi har gett sammanlagt över 2 miljarder i stöd till de behövande och nödställda i Syrien och Irak.
Behovet är fullständigt överväldigande. Om man ser på FN:s appeller är de finansierade till mindre än hälften, och Sverige har gjort mer än sin del och verkligen svarat upp på appellerna. Sverige är en av de största kärnstödsgivarna till alla de organisationer som försöker hjälpa till i området.
Men det är en oerhört svår situation, och precis som Robert Halef pekade på är det humanitära tillträdet i mycket stora delar av Syrien och Irak väldigt svårt i dag. Jag kan nämna några siffror. I Syrien är 12,2 miljoner människor i behov av direkt humanitärt stöd.
Av dessa finns 4,6 miljoner i särskilt svåråtkomliga områden, och 422 000 finns i ockuperade områden. Av dem som finns i ockuperade områden är det bara 1 procent som kan nås av hjälp över huvud taget. I de svåråtkomliga områdena är det 5 procent. Det beror inte på att FN, Sverige eller någon annan är dåliga på att försöka hjälpa till, utan det beror på kriget.
Det beror på det gigantiska politiska misslyckande som sker i regionen och de fasansfulla saker som Robert Halef beskriver. Det beror också på bristen när det gäller humanitärt tillträde och en ny inställning som finns till detta. Man ser annorlunda på det nu än när det humanitära systemet en gång riggades.
Parterna i konflikten, inte minst Isil men även Asadsidan, respekterar inte tillträde. Detta är en gigantisk utmaning för världssamfundet.
Respekten för neutraliteten i det humanitära tillträdet är en sak som vi måste framhärda i, för i det ögonblick som parterna börjar uppleva att hjälpen riktar sig till endera sidan i konflikten blir det ännu farligare. Då blir det ännu svårare för hjälparbetare som försöker nå fram med hjälpen.
Röda Halvmånen har redan i dag 45 biståndsarbetare och hjälparbetare som har mördats och dödats i konflikten, och man har ett helt neutralt förhållningssätt. Därför är det så viktigt att vi behåller detta. Vi ska inte göra urskiljning när det gäller etniska, religiösa eller andra minoriteter.
Vi ser dock naturligtvis hur svårt det är och vilka fasansfulla övergrepp som begås. FN ordnar en konferens till hjälp för offren för attackerna mot religiösa och etniska grupper i Paris den 8 september. Kabinettssekreteraren kommer att åka dit. Detta görs för att försöka hitta lösningar på den specifika situation som råder.
Det finns ingenting som hindrar att enskilda NGO:er, kyrkor och så vidare, på samma sätt som alla andra kan få kanaliserat stöd via Sida och även via FN-organisationerna. Det finns inte på något sätt någon princip för att vi inte skulle kanalisera stödet. Det kan absolut göras, men då ska man uppfylla de kriterier som vi har på kvalitet och opartiskhet.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill upprepa att det är Sida som fattar självständiga beslut om humanitära kriser. Att ge direktstöd innebär inte att man går emot de humanitära principerna. FN:s olika organisationer kanaliserar stödet i regionen via lokala organisationer och NGO:er - det kan även vara kyrkor.
Vi ger ett stort stöd till Ocha, FN:s samordningsorganisation, och deras emergency response plan som har som specifikt uppdrag att ge stöd till mindre organisationer som kan jobba gränsöverskridande. Det finns alltså ingen princip att ändra i regleringsbrevet.
Vi ska använda de organisationer som bedöms vara mest effektiva som kanaler för de mest nödställda. Jag ställer mig frågande till särskilda flyktingförläggningar beroende på religiös tillhörighet. 85 procent av dem som är på flykt undan kriget i Syrien och Irak i dag är sunnimuslimer.
De har en rad olika etniska bakgrunder och religiösa tillhörigheter. Om vi skulle ha olika flyktingläger för olika religiösa eller andra minoriteter spär vi snarare på de skillnader som vissa krafter försöker blåsa upp i regionen och som ligger bakom dagens blodiga inbördeskrig. Därför är jag ytterst tveksam till det.
Det finns naturligtvis olika vägar för att specifikt hjälpa religiösa och andra minoriteter som är måltavlor i dag. Det är det som kommer att diskuteras på FN-konferensen i september. Vi hoppas kunna hitta nya svar.
Men vi får framför allt inte glömma bort att det stora problemet är kriget. Den globala responsen går på knäna. Krisen är bara finansierad till knappt hälften, utifrån de behov som FN har gett uttryck för.
Oerhört många människor lever dessutom utanför räckvidden för någon som helst hjälporganisation. Respekten för Röda Korset, Röda Halvmånen och FN:s organisationer är obefintlig i de områdena, och dessa modiga människor är måltavlor.
Det är oerhört bekymmersamt. FN kommer att ha en stor konferens om det humanitära systemet nästa år. En av de stora knäckfrågorna är hur vi ska kunna jobba bättre i dag när respekten för det humanitära tillträdet har försvunnit från många aktörer. Krig och konflikter ser inte ut som tidigare. Det är inte två stater som krigar.
Det är andra typer av makter och krafter som inte har några som helst elementära principer och som inte respekterar de humanitära principerna. Sverige gör allt det kan. Vi ser väldigt allvarligt på de fruktansvärda händelserna och på de mord som sker på civilbefolkningen.
Vi försöker göra allt vi kan för att hjälpa till, mer än många andra länder gör.
Isabella Lövin (MP):
Sverige ser att behovet av att respektera de humanitära principerna är större i dag än någonsin. Humanitär katastrofhjälp och bistånd i konfliktsituationer måste uppfattas som opartiskt, neutralt och oberoende.
Annars undergräver man all möjlighet att få tillträde till de besvärliga och fruktansvärda krigsområdena. Det är Sida som fattar beslut om enskilda projektstöd.
UD har, precis som Robert Halef säger, också pengar, men de går i huvudsak till olika FN-organ som jobbar med dessa frågor. Vi är största kärnstödsgivare till UNHCR, som är FN:s flyktingmottagarorganisation.
UNHCR tar hand om väldigt många av de flyktingar som i dag har fördrivits från sina hem i Syrien på grund av kriget. Situationen där är fruktansvärd. Över halva Syriens befolkning är i dag på flykt, 4 miljoner människor utanför Syrien och 8 miljoner inne i Syrien. Av dessa befinner sig drygt hälften i mycket svåråtkomliga områden.
Nästan en halv miljon finns i ockuperade områden. Situationen är alltså fruktansvärd. Vi måste använda politiska påtryckningar för att se till att det hela löser sig och för att se till att humanitär hjälp får tillträde. Framför allt måste kriget ta slut.
Omvärlden måste genom utrikespolitik och genom alla till buds stående medel göra allt för att få slut på lidandet.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Emma Nohrén för frågan och för att du plockade skräp på Internationella havsmiljödagen. Det finns 1 miljard människor på jorden som har fisk och skaldjur som sin främsta proteinkälla, och hundratals miljoner av de fattigaste människorna är direkt beroende av fiske för sin överlevnad. Jag var i Moçambique.
Bara i det landet är det 1 1⁄2 miljon människor och deras familjer som är beroende av fiske som sin inkomstkälla. Den forskningsstation som jag besökte är en av få forskningsstationer som finns i landet och som sedan lång tid är finansierad delvis av svenskt bistånd, vilket är mycket glädjande. Det som är mycket sorgligt är att det finns alldeles för lite kapacitet att övervaka fiskbestånden.
Samtidigt säljer Moçambique rättigheter att fiska stora mängder fisk i deras vatten till industriländer. Detta är ett globalt problem. Det pågår just nu en rad globala processer inom FN för att stärka havsrättskonventionen, så att vi kan se till att fiskresurserna och havets resurser över huvud taget fördelas rättvist.
Isabella Lövin (MP):
Det finns en rad möjligheter för Sverige att stärka fattiga länders möjligheter att kontrollera sina vatten, att bedriva forskning och också ha policyer på plats för en hållbar fiskeförvaltning. I detta sammanhang vill jag nämna den nya hållbarhetsagenda som nu kommer att antas av hela världens länder i september i New York inom ramen för FN.
Där blir ett av de globala hållbarhetsmålen hållbar förvaltning av våra hav. Här kommer det att behövas mycket resurser för alla länder, inklusive de fattiga länderna, för att de också ska kunna följa upp och se att de verkligen lever upp till dessa olika indikatorer och mäthållpunkter som kommer att införas inom ramen för det stora FN-åtagandet.
Här finns det alltså mycket stora möjligheter för Sverige, som en betrodd biståndsnation och partner för en rad fattiga länder med kust och enormt stora resurser i dessa vatten, att hjälpa till att förvalta haven hållbart.
Isabella Lövin (MP):
Jag kan lugna Birgitta Ohlsson och svenska folket med att vi inte kommer att ha ett stat-till-stat-samarbete med regimen Asad. Det är nödvändigt att Syrienstrategin lanseras nu. En befolkning på drygt 20 miljoner människor lever i dag i ett skräckvälde i Syrien.
4 miljoner är på flykt utanför Syrien, men 8 miljoner är också på flykt inne i Syrien. Vi måste ta ansvar för de populationer som har tagit sin tillflykt till grannländerna och även försöka stärka de demokratiska krafterna genom civilsamhället inne i Syrien.
Det ska också finnas någonting att bygga på den dag det blir fred i landet. För att nå ut till de människor som är i akut nöd och akut behov av hjälp samarbetar vi naturligtvis via FN och andra organisationer, liksom vi gör vid andra humanitära katastrofer.
Det gäller för all humanitär hjälp över hela världen. Vi kommer inte att ha ett samarbete med Asadregimen. Det är fullständigt uteslutet.
Isabella Lövin (MP):
Tack för frågan, Birgitta Ohlsson! Jag instämmer, ännu en gång, i beskrivningen av Asadregimen som en mördarregim. Vi har ännu inte sjösatt strategin. Det kommer att tas beslut om den nu på torsdag.
Hur den kommer att implementeras in i minsta detalj är i dag fortfarande lite tidigt att gå in på eftersom den inte har satts i verket ännu. Det viktiga är att vi nu ska hjälpa till att bygga upp ett alternativt Syrien. Vi kommer att stödja demokratiska krafter.
Vi kommer också att stödja via internationella kanaler så att vi når ut till de 8 miljoner människor som är flyktingar inne i Syrien och de många miljoner barn som inte går i skolan i dag. När vi nu ändå talar om helheten och biståndsbudgeten vill jag passa på att ställa några frågor om Liberalernas budget och prioriteringar.
Det är intressant nu när vi just har fattat beslut om ett nytt klimatavtal. De små önationerna, till exempel Marshallöarna, Vanuatu och Kiribati, vädjar till den rika delen av världen att ge pengar nu . De håller på att översvämmas. De håller på att få havsvatteninträngning i sina dricksvattenreservoarer och behöver stöd nu.
Det är anmärkningsvärt att ni inte ger 557 miljoner till den gröna klimatfonden. Ni ska i stället satsa på UNHCR. Men ni måste också bygga långsiktigt. Hur har ni tänkt i fråga om den prioriteringen? Vi har inte heller hört någonting från Liberalerna när det gäller ett tak för flyktingavräkningar. Hur tänker ni där?