Hillevi Larsson (S):
Jag vill tacka Per Bolund för den utmärkta interpellationen. Vi måste verkligen diskutera den här frågan. Det är inte så att det var frid och fröjd tidigare med jämställdheten. Vi hade redan tidigare stora problem, men nu har klyftan mellan män och kvinnor vuxit ytterligare. Det går alltså åt fel håll. Jämställdheten backar. Tyvärr har en del av de reformer som regeringen har infört varit kontraproduktiva.
Det har försämrat utvecklingen när det gäller jämställdheten. För det första ledde jobbskatteavdraget inte till fler jobb. För det andra ledde det till att inkomstklyftan växte, både mellan rika och fattiga och mellan kvinnor och män. Vi kan se en reform som vårdnadsbidraget, som knappast kan kallas arbetslinje, som regeringen har infört och som riskerar att bli en fälla för kvinnor som sedan har svårare att komma ut på arbetsmarknaden.
Vi kan se att villkoren för de offentliganställda är svåra, och många av de offentliganställda är just kvinnor. Regeringen har vältrat över kostnader på kommunerna. Många av dem som tidigare fick a-kassa och sjukförsäkring har fått söka försörjningsstöd för att de inte längre får de här ersättningarna. Och många av dem är kvinnor. När det gäller de sjukskrivna kan man se att kvinnor är överrepresenterade.
Huvudsakligen handlar det om arbetsmiljörelaterad ohälsa. Många har slitit inom offentlig sektor, inom vården och inom äldreomsorgen. De har fått förslitningsskador och blivit överansträngda. Till slut kan de inte jobba längre. Då är sjukskrivning sista möjligheten. För många har det inte ens varit möjligt att vara sjukskriven.
Det här är tungt för kommunerna, som ska betala ut löner till dem som är anställda inom skola, vård och omsorg. Många av dem är kvinnor som har fått sämre arbetsmiljö och tyngre arbetsbörda. Arbetsstyrkan krymper också på många håll. Det finns en fråga där man verkligen skulle kunna hjälpa kvinnor. Det är frågan om rätt till heltid.
Vi har i dag många kvinnor som är ofrivilligt deltidsarbetslösa. Det är svårt att försörja sig på en deltidslön, speciellt om man har ett låglöneyrke, vilket många kvinnor har. Rätt till heltid är någonting som regeringen inte har velat införa. Dessutom har man infört 75-dagarsregeln.
Tidigare kunde man stämpla upp mot en deltid, så att man fick en högre inkomst och kunde försörja sig. Nu finns det en 75-dagarsregel som innebär att det efter 75 dagar är slut med det. Då får man försörja sig på den deltidslön som man har. Det kan vara mycket besvärligt om man till exempel bara har 25 procent eller 50 procent. Det är många inom handeln, inte minst, som har det på det sättet.
Och det är en väldigt låg lön från början. Har man då inte en partner som kan försörja en kan man till och med tvingas gå ut i arbetslöshet för att man helt enkelt inte kan betala hyran, räkningar och mat. En annan fråga som regeringen skulle ha kunnat gå fram med, men som de har låtit bli, är barnomsorg på obekväm arbetstid.
Det är väldigt många kvinnor, inte minst inom LO-yrken, som jobbar på just obekväm arbetstid som antingen tvingas sluta jobba helt eller gå ned i arbetstid eftersom arbetet inte går att kombinera med tiderna inom barnomsorgen. Detta är ytterligare en fråga som man skulle ha kunnat gå fram med. En mer individualiserad föräldraförsäkring är en annan. Det finns alltså mycket man skulle kunna göra, men det man har gjort hittills har tyvärr fått negativt resultat för jämställdheten.