Jan Eliasson (S):
Jag håller helt med Carl B Hamilton om att det är oerhört viktigt att EU rör sig i riktning mot en förstärkt gemensam utrikespolitik. Ett av de områden där man kan visa att man har en gemensam utrikespolitik är just Mellanöstern. Jag vill hävda att jag anser att frågan om visering inte på något sätt lett till någon effekt på EU:s samlade politik. Jag har deltagit i två utrikesministermöten under den tid som jag har tjänstgjort som utrikesminister.
Inte vid något tillfälle har den här frågan tagits upp. Vi har diskuterat mekanismen för att stödja palestinierna. Vi har diskuterat frågan om Hamas valda regering och hur vi ska hantera relationerna med Fatah. Vi har haft intressanta politiska diskussioner. Inte vid något tillfälle har den här frågan tagits upp. Den har uppmärksammats stort i Sverige.
Jag är beredd att ta debatten, men jag vill hävda att man inte ska dra slutsatser som går i den riktningen att detta på något sätt skulle underminera EU:s politik. Jag tycker att det är viktigt att det förs en diskussion om hur vi hanterar frågan att Hamasregeringen är där på ett demokratiskt mandat. Hur kan man påverka Hamas i riktning mot en accept av Israel? Hur kan man påverka Hamas i riktning mot att ta avstånd från våld?
Vi har tagit ett beslut i EU om att inte ha politiska kontakter på regeringsnivå. Vi tillåter inte ens tjänstemannakontakter. Men det är ju viktigt att de krafter inom Hamas som vill röra sig i riktning mot ett erkännande av Israel får chans att se demokratiska stater och prata med dem. Det är jag beredd att säga. Det tror jag att representanterna fick höra när de var här.
Det finns en intressant rörelse, det så kallade Fängelsebrevet, inom palestinierna där både Fatah- och Hamasrepresentanter rör sig i riktning mot ett erkännande av Israel, till att börja med kanske i form av att ansluta sig till Beirutdeklarationen från 2002. Det lilla hopp man kan ha om att Hamas rör sig i den riktningen bör kanske näras. Det hindrar inte att vi ska vara stenhårda när det gäller att inte ha politiska kontakter och ställa de här kraven.
Men vi ska, som sagt, inte låsa dörren fullständigt för att få träffa andra människor än olika extrema grupper i arabvärlden och den islamiska världen. När det gäller frågan om vad vi ska göra om vi får en ny fråga kan jag säga att vi redan har sagt nej till en lokalpolitiker, tror jag att det var, från Hamas som skulle ha kommit till Sjövikkonferensen.
Vi fick en invändning från ett EU-land och genomförde därför inte den viseringen. Vi prövar varje visering för sig. Om det inte blir några invändningar för Schengenvisering finns möjligheten att ge så kallad nationell visering. Där har statsministern gjort klart att om man kommer i ett läge där man inte har någon invändning för en Schengenvisering och gör en framställning om en nationell visering är det väldigt hårda krav.
Vi anser då inte att det finns anledning att ge nationell visering. Det krävs nämligen bärande humanitära skäl eller ett nationellt intresse. Det sade statsministern också under en del av den här debatten. Till Gunilla Carlsson vill jag säga att skillnaden var att det i det ena fallet var träning med transportflyg och i det andra fallet stridsflyg. Den bedömning som gjordes, inte minst från försvarshåll, var att den skillnaden var relevant.
Till Yvonne Ruwaida kan jag säga att vi ska fortsätta diskussionen om militärt samarbete senare i samband med en annan interpellation. Jag tror att jag i mitt interpellationssvar tydligt angav de krav som det finns anledning att ställa på Israel och som har att göra med rörelsefrihet och palestiniernas rörelsefrihet och levnadsvillkor. Det ska också framföras på ett väldigt tydligt sätt.