Staffan Danielsson (C):
Varav hjärtat är fullt - jag kommer att tala något drygt, men givet det ska jag korta så gott jag kan. Centerpartiet och Alliansen har en stark vision för att utveckla landsbygden och lantbruket, vilket sker genom en rad åtgärder för ökad konkurrenskraft, genom bland annat programmen Sverige - det nya matlandet och Skogsriket och genom insatser för att utveckla fiske och vattenbruk.
De gröna näringarna är näringar med stor betydelse för jobben och ekonomin i Sverige och utgör landsbygdens ryggrad. Produktionen av bioenergi från jord och framför allt skog svarar i dag för cirka en femtedel av Sveriges tillförda energi.
I reda pengar tillför de gröna näringarna Sveriges ekonomi långt över 200 miljarder kronor, och till exempel livsmedelsindustrin är Sveriges fjärde största industribransch med över 50 000 sysselsatta. Alliansregeringen har från och med sitt tillträde genomfört en rad insatser för att öka det svenska jordbrukets konkurrenskraft. Den världsunika handelsgödselskatten har tagits bort liksom en hel del avgifter och kontrollkostnader.
Regeringen för en ständig kamp för att minska byråkratin och förenkla regelverken. De övergripande målen för utgiftsområdet är ett konkurrenskraftigt näringsliv och resurseffektiva gröna näringar som utmärks av bland annat hög etik. Regeringen föreslår nu ett nytt mål, att de gröna näringarna ska bidra till en globalt hållbar utveckling. Det är alldeles utmärkt.
Det aktualiserar också frågan om det inte behövs ett bredare anslag vad gäller riksdagens mer precisa mål för jordbruket. Låt mig resonera lite om detta. Sverige är tillsammans med åkerfattiga Norge bland de länder i Europa som nu har lägst självförsörjningsgrad på livsmedel, endast lite över 50 procent.
Det är en dramatisk utveckling som har skett, med bäring på miljö, resurshushållning, sysselsättning och sårbarhet. Utvecklingen strider dock inte mot något direkt politiskt uppsatt mål, mer än att jordbruket ska ha en god konkurrenskraft. Det har man inte haft om man har backat så mycket.
Huvudfokus riktas i stället ofta mot hur just det ekologiska jordbrukets andel av den krympande produktionen ska kunna nå uppsatta mål - det har redan diskuterats mycket här i dag - och hur den offentliga sektorn ska förmås att köpa 25 procent ekologiska livsmedel var de än är producerade.
Riksdagens mål om och stora fokus på ekojordbrukets utveckling har varit framgångsrikt, eftersom ekoproduktionen med rejäla stöd till rådgivning, marknadsföring och miljö samt med växande efterfrågan och merpriser har mångdubblats under 25 år så att den nu svarar för 4-5 procent av produktionen och är en viktig nisch. Detta väcker respekt.
Ekologisk produktion är ett bra miljöalternativ som kommer att fortsätta att utvecklas. Det är samtidigt lika uppenbart att detta inte har stärkt jordbrukets konkurrenskraft i dess helhet mot importen, utan världens mest djur- och miljövänliga jordbruksproduktion i Sverige har i stället minskat med upp till en tredjedel på några decennier.
Detta är inte alls i överensstämmelse med vårt nya mål, att Sverige i en värld där livsmedelsproduktionen, som Anita Brodén sade, behöver öka med 70 procent till år 2050 själv lägger ned och i stället ökar importen från andra länder.
Fokus i jordbruksdebatten torde i detta läge behöva riktas mot hur den dominerande miljövänliga produktionen i Sverige, den konventionella, ska kunna återta sin konkurrenskraft och vända utvecklingen. Detta borde också, menar jag, på sikt återspegla sig i riksdagens mål. Mål styr och har betydelse!
För att ytterligare understryka denna frågas vikt vill jag hänvisa till FAO, FN:s jordbruksorgan, som i en ny rapport visar på de väldiga utmaningarna för världens - och Sveriges - jordbruk. Matproduktionen i världen behöver nära fördubblas under det kommande halvseklet om vi ska kunna mätta dem som hungrar i dag. Vattenresurserna är redan hårt utnyttjade och ytterligare markresurser begränsade.
FAO:s bedömning är att den absolut största delen av den ökning av matproduktionen som bedöms helt nödvändig ska komma från produktivitetsförbättringar. FAO har inte fokus på att förbjuda handelsgödsel i en värld som svälter, Kew Nordqvist. Jordbruksminister Eskil Erlandsson och regeringen har viktiga satsningar i årets budget. Bredband på landsbygden får en glädjande satsning på 300 miljoner kronor.
Regeringen har tidigare låtit staten stå för 12 miljoner i kontrollkostnader för veterinärer på mindre slakterier - en värdefull kostnadsminskning för dem som slaktar där. I detta betänkande ställer sig Alliansen bakom regeringens förslag att även slakten vid större slakterier ska få samma typ av kostnadsreducering, 90 miljoner kronor.
Regeringen vill också införa en djurvälfärdsersättning riktad till grisuppfödningen på 90 miljoner kronor per år inklusive EU-stöd för att kompensera för de högre djuromsorgskostnaderna och ge näringen stöd så att den negativa trenden kan brytas.
Socialdemokraterna och Vänsterpartiet motsätter sig i detta mycket kärva läge för svensk gris- och annan köttproduktion förslaget att minska kontrollavgifterna för slakterierna med 90 miljoner, vilket jag djupt beklagar. Varför ska just svenska bönder ha högre kontrollkostnader än andra i EU?
I tidningen Land i fredags redovisas att ytterligare något eller några stora slakterier står inför nedläggning på grund av den överkapacitet som råder sedan antalet slaktade grisar i Sverige på några decennier minskat från 4 miljoner per år till nu 2,5 miljoner per år.
Grisarna i Danmark, som har mindre ytor, får mindre halm, har avklippta svansar och där suggorna ofta är fixerade, har under samma tid ökat från 20 miljoner grisar till 28 miljoner.
Livsmedelsindustrijobben i Sverige flyttar alltså till bland annat Danmark, och sedan köper Ica, Coop och offentliga sektorn in alltmer gris- och nötkött från länder där djuren inte alls haft det så som vi kräver att djuren ska ha det i Sverige. Jag tycker att ordet dubbelmoral ligger nära till hands. Särskilt nära ligger det tyvärr till hands när man läser de före detta rödgrönas motioner här i dag.
Det är mycket tal om att det är viktigt att öka den svenska livsmedelsproduktionen, att det är viktigt med ett ännu starkare och bättre djurskydd i Sverige, att det är viktigt med mer kontrollanter och kanske en ny djurombudsman, för att kontrollera de allt färre svenska grisarna och kossorna. Det är mycket tal om att lägga ytterligare bördor på det moderna miljövänliga jordbruket, som ni sedan använder till allehanda behjärtansvärda ändamål.
Det som ni lyfter fram främst är att ni vill ytterligare öka stödet till just det ekologiska jordbruket, trots att Sverige redan ligger i EU-täten vad gäller både stödnivåer och ekoutveckling, och ni tar pengarna från det jordbruk som redan tappat så mycket. Effekten av en sådan politik blir att den svenska livsmedelsproduktionen, mest miljö- och djuromsorgsvänlig i världen, får sänkt konkurrenskraft och minskar.
Hur kan detta gagna vårt lantbruk, vår landsbygd, djurens väl och ve samt jobb i den svenska livsmedelsindustrin? Det är förvånande att Socialdemokraterna, som ju brukat gilla jobb och industri i Sverige, är med på detta skattehöjartåg, med förmenta miljöargument.
Vad jag förstår accepterar Miljöpartiet däremot att de 90 miljonerna i veterinärkostnader avlastas grisproducenterna, vilket MP i så fall ska ha heder för. Det är ändå positivt att ni i Socialdemokraterna vill vara med och ta fram en livsmedelsstrategi, att ni vill diskutera målen för jordbruket och att ni lyfter fram vikten av tillgång till livsmedel mot bakgrund av Sveriges allt lägre självförsörjningsgrad.
Men mot bakgrund av dessa era goda ambitioner blir era kostnadsökningsförslag alldeles obegripliga. Jag vill också säga något om handelsgödselskatten. Den infördes 1995 av regeringen Göran Persson för att bönderna skulle betala en del av Sveriges EU-avgift. Dieselskatten höjdes i samma syfte med 600 miljoner kronor.
Miljöargumenten var inget annat än påklistrade utanpåverk. Sverige använder växtnäringstillförsel på ett internationellt sett balanserat sätt där tillförda gödselmängder motsvaras av ökad skörd.
Handelsgödselpriset har genom oljeprisets uppgång ökat med 40 procent sedan 2005, det vill säga långt mer än den skatt som ni vill lägga ovanpå denna ökning, och ger redan tillräckligt starka incitament att gödsla försiktigt. Ändå vill oppositionen ovanpå redan gjorda prishöjningar införa en skatt på handelsgödsel - unikt i världen - på 300 miljoner kronor för just svenska bönder.
Dess miljöeffekter är utomordentligt begränsade, annat än att den medverkar till att lägga ned jordbruksproduktion i Sverige som ersätts av ökad produktion i andra länder där läckagen är större, ofta också till vårt gemensamma innanhav Östersjön. Den skatt ni föreslår är direkt kontraproduktiv. Det svenska jordbrukets driftsöverskott ligger på 4-5 miljarder kronor.
Jordbrukets marginaler ligger enligt Konkurrensverket 10 procent lägre än EU-snittet, och produktionen minskar. Socialdemokraterna och Vänsterpartiet vill ta nära 400 miljoner kronor från detta driftsöverskott, ca 10 procent.
Det skulle, om det genomfördes, komma ovanpå den höjning av jordbrukets koldioxidskatt för dieselolja med ca 500 miljoner som kommer att ske 2013 och 2015, trots att jordbrukets dieselkostnad redan ligger i EU-täten. Det innebär en kostnadschock med nära 1 miljard för ett jordbruk som redan krymper. Hur kan det öka det svenska jordbrukets konkurrenskraft och göra att det kan stå emot importen?
Den frågan riktar jag till socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister. Det finns mycket mer att säga om detta viktiga område i statsbudgeten. Men jag får hänvisa till mina allianskollegers fylliga tidigare och kommande inlägg, som tillsammans ger en god helhetsbild. Jag har sökt att visa hur Alliansen på olika sätt ökar jordbrukets konkurrenskraft så att både volymproduktion och viktiga nischer kan växa.
Detta gagnar miljömålen i Sverige liksom det vi vill om en levande landsbygd och en god djuromsorg. Jag har också gått igenom varför de rödgrönas förslag på några viktiga punkter är direkt kontraproduktiva mot detta. Jag följer nära försvarsområdet, där Socialdemokraterna i år ökat sitt budgetförslag med 2 000 miljoner, 2 miljarder, jämfört med förra året.
Jag hoppas att de skatte- och avgiftshöjningar som skiljer i år på detta område inte är med nästa år. Liksom på försvarsområdet är det väldigt bra om vi kan ha en bred samsyn även om de gröna näringarnas och jordbrukets förutsättningar och utveckling. Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.