KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Vi har massarbetslöshet i Sverige, och det har vi haft under lång tid. Vi ligger på en arbetslöshetssiffra på 7,5 procent, det vill säga har vi 45 000 fler arbetslösa i dag än vad vi hade 2006. Vi har en sysselsättningsgrad på 65,7 procent, vilket är 0,9 procent lägre än vad det var 2006 och motsvarar 56 000 färre sysselsatta. Vi har en kommunal och offentlig konsumtion som stramas åt.
Vi har en ungdomsarbetslöshet på drygt 22 procent, vilket är 3 procent mer än 2006. Var tredje arbetslös är långtidsarbetslös, och kvinnors sysselsättningsgrad är starkt sjunkande. Vi har 29 700 människor i tvångsarbete i fas 3 som numera är Sveriges näst största bolag.
Dessa 29 700 människor har ungefär 4 000 utbildningar att dela på. Regeringen har dragit ned arbetsmarknadsutbildningarna med 75 procent och komvux med 18 procent. Jag kommer själv från ett län där det nu är 11,4 procents arbetslöshet. Detta är Sverige av i dag. Det är ett land där massarbetslöshet har blivit vardagsmat.
Det är ett land med en regering som inte inser allvaret utan sparar och stramar åt i den offentliga konsumtionen i en tid då vi i stället skulle behöva samhällsnyttiga investeringar för att få folk i arbete. Det behövs investeringar. Det finns många eftersatta behov. Inte minst har vi de senaste veckorna läst om äldreomsorgen där det är ständig resursbrist.
Vi har också stora barngrupper på fritidshemmen, bostadsbrist och tåg som står stilla. Själv satt jag på en träbänk till halv tre häromnatten för att tåget inte kom i tid. Detta är också Sverige, Anna Kinberg Batra. Ni har ett ansvar för att öka sysselsättningen och minska arbetslösheten. Det ansvaret tar ni inte, vill jag påstå.
Ulla Andersson (V):
Anna Kinberg Batra behöver titta igenom de nya siffror som kommit. Där står tydligt att 33,7 procent av de arbetslösa är långtidsarbetslösa. Med andra ord är mer än var tredje arbetslös långtidsarbetslös, vilket är alarmerande. Både Anna Kinberg Batra och jag vet att ju längre tid man är arbetslös, desto svårare är det att få jobb.
Att låta människor gå in i en aktivitet där de tvingas jobba gratis är inte värdigt och visar inte respekt för den enskilda människan. Att dessutom dra ned på antalet arbetsmarknadsutbildningar med 75 procent och antalet utbildningsplatser och inte göra investeringar för att skapa jobb visar också på bristande ansvar.
Vänsterpartiet har föreslagit att man i stället för fas 3 ska satsa på individuell utbildning. Varje individ ska erbjudas ett enskilt utbildningsprogram. Vi föreslår övergångsjobb, det vill säga jobb till kollektivavtalsenliga löner, och olika utbildningssatsningar. Vi försöker ta ansvar på alla sätt.
Vi tycker att det ovärdigt att tvinga människor att arbeta gratis och att man dessutom betalar arbetsgivarna för att ta emot denna arbetskraft. Som jag sade tidigare har vi över 22 procents ungdomsarbetslöshet. I det läget väljer ni att sänka krogmomsen i stället för att satsa på en generationsväxling på arbetsmarknaden. Vänsterpartiet har lagt fram ett generationsväxlingsprogram som möjliggör 25 000 nya arbetstillfällen.
Ni när en förhoppning att restaurangägarna i stället för att ta dessa pengar till vinst åtminstone ska sänka priset på maten med någon enstaka krona. Både du och jag vet att ingen tror på att det leder till några nya jobb. Det är skillnad på den ekonomiska politiken. Vi tar ansvar och ser till att människor får utbildning och möjligheter, och vi gör samhällsnyttiga investeringar för att skapa jobb på riktigt. Ni pratar om arbetslinjen. Vi pratar om riktiga jobb.
Ulla Andersson (V):
Först vill jag säga att det är mycket roligt att Per Bolund så hårt driver frågan om slopat sjuklöneansvar för små företag, vilket Vänsterpartiet varmt välkomnar eftersom det är ett förslag som vi har drivit under många år. Jag vill också säga till Carl B Hamilton att det hedrar dig att du står fast vid din uppfattning om att ge dig i lag med liemannen och ge dig in i EMU-projektet.
Du står i alla fall för det du tror på, även om jag gärna skulle hålla mig borta från liemannen i det här fallet. Folkpartiets solidaritet med marknaden är väldigt tydlig. Det är ju era värderingar som har lett oss till finans- och EMU-krisen. Växande inkomstskillnader leder till spekulation och avregleringar, och det är just växande inkomstskillnader som är drivkraften bakom den finanskris som vi just nu tar del av.
En liten andel av befolkningen har fått kraftigt ökade inkomster, vilket leder till att de söker avkastning på sitt kapital. Den stora medelklassen och de därunder hänger inte med i realinkomstutvecklingen utan har snarare stått stilla, internationellt sett, eller halkat efter på många sätt och tvingas därför låna till sin konsumtion.
Det här är inte bara vad Vänsterpartiet säger, utan det har även IMF släppt en rapport om. Just kraven på privatiseringar och avregleringar följer ju i växande inkomstskillnaders spår, och det är en tydlig nyliberal värdering. Vänsterpartiet lånar gärna ut pengar till krisande länder, men inte med krav på privatisering av hälso- och sjukvård och apotek eller på utförsäljning av infrastruktur och så vidare som ni gör. Det är den politiken som lett oss dit vi nu är.
Det är som att bota en alkoholist med sprit. Spanien, Irland och Portugal är länder som hade låg skuldsättning före krisen men som tvingats att gå in och rädda banker. De har haft en felaktig penningpolitik som har lett till en prisbubbla i deras länder med framför allt stora fastighetsprisbubblor.
Ulla Andersson (V):
Det är inte bara Vänsterpartiet som säger att det är växande ekonomiska skillnader som har lett fram till både krisen på 30-talet och krisen som vi har nu, utan det gör även IMF, så du får i så fall också skälla på IMF, Carl B Hamilton. Det är rätt tydligt också att avregleringar och privatiseringar följer i dess spår. Det är också en politik som ni har stått starkt bakom och som har fått konsekvenser i väldigt många länder.
EMU är framför allt ett politiskt projekt och inte ett ekonomiskt projekt. En valutaunion med en så starkt centraliserad penningpolitik och finanspolitik har ju aldrig testats förut. Lars Jonung sade tidigare att det tog 150 år innan man fick USA:s valutaunion att fungera.
Och jag skulle kunna tänka mig att så länge kommer inte EMU-projektet att överleva, därför att det som har hänt är att många länder har fått försämrad konkurrenskraft eftersom det är en helt felaktigt värderad valuta i grund och botten, vilket har snedvridit hela bytesbalansen. Lägger vi därtill att vi har fått en penningpolitik som är helt anpassad efter de stora länderna får det konsekvenser.
Det är ju inte för inte som vi har möten och utfrågar Riksbanken eller att Riksbankens ränteförändringar får så stor betydelse i den ekonomiska debatten i Sverige. Det har självklart betydelse vilken penningpolitik länderna för utifrån att de har helt olika förutsättningar. Det får konsekvenser. Irland är väl ett land som har avreglerat och privatiserat och som till exempel haft en enorm banksektor, så de har väl helt följt dina rekommendationer, och de har haft en stor kris.
Spanien och Portugal är länder som hade god ekonomi i sin offentliga budget men har tvingats att rädda banker på grund av finanskrisen, en oerhörd spekulation och en fastighetsbubbla på grund av felaktig penningpolitik. Din teori håller inte, Carl B Hamilton. Det är nog dags att inse att den här liemannen inte är något bra sällskap och att vi ska stå utanför. Svenska folket var klokt. Jag beklagar att du inte inser det.
Ulla Andersson (V):
Per Åsling sade att han välkomnar en politik för sänkta trösklar på arbetsmarknaden, och det kan man väl säga att Per Åslings politik verkligen har lett till genom att två av tio som är inskrivna på Arbetsförmedlingen nästa år kommer att ha arbetslöshetsförsäkring. Ni har gjort det svårare att komma in i arbetslöshetsförsäkringen. Ni har sänkt ersättningsnivåerna och försvårat den fackliga anslutningen.
Men dessutom har ni sett till att det i baracker bor byggarbetare som utnyttjas systematiskt, med 12-20 personer i varje barack. Vi har långtradarchaufförer på våra vägar som tjänar några tusenlappar och som lever i sina lastbilar. Vi har städpersonal som exploateras och utnyttjas sexuellt på en svart arbetsmarknad.
Det här har ni sett till bland annat genom att ni har infört arbetskraftsinvandring utan ett starkt reglemente, och vi har den Lavaldom som har lett till att man inte har rätt att ställa krav på kollektivavtal. Så visst utnyttjas människor, och visst har man sänkt trösklarna på arbetsmarknaden.
När det gäller städbranschen kom det alldeles nyligen en rapport från IFAU som visar att skattesubventioner av den sektorn leder till en kraftig framväxt av en svart arbetsmarknad, det vill säga att skattesubventioner, som RUT, bidrar till en växande svart sektor där människor utnyttjas systematiskt.
Vi ser exempel på företag som erbjuder städtjänster för 40-50 kronor i timmen. Vi ser exempel på företag som människor anlitar i tron att de är vita men som sedan betalar svarta löner.
Enligt forskningen är just städbranschen den sektor där det finns tendenser hos kunderna att ständigt efterfråga billigare och mer tjänster, vilket i sin tur gör att man efterfrågar billig och flexibel personal, det vill säga personal utan rättigheter. Er politik bidrar kraftigt till sänkta trösklar. Jag undrar om Per Åsling kommer att tänka om nu när man ser vad forskningen har tagit fram.
Ulla Andersson (V):
För Vänsterpartiet är det självklart att människor är välkomna hit för att arbeta. Men man ska inte ställa arbetstagare mot arbetstagare. Det ska vara kollektivavtalsenliga villkor som gäller. Er politik leder till att det inte är så i dag. Det är det som är det grundläggande problemet. Migrationsverket har till exempel beviljat över 1 000 arbetstillstånd till städbranschen.
Institutet AMI, som ni har lagt ned, ansåg att om en stor del av arbetskraften från utlandet söker sig till en viss sektor är det ett tydligt tecken på att det är väldigt dåliga arbetsvillkor och löner inom den sektorn. Det är alltså rätt tydligt vad det handlar om. Jag menar att ni inte tar ansvaret för att se till att vi får en arbetsmarknad där inte arbetstagare ställs mot arbetstagare.
Om vi då lägger till att ni nu skattesubventionerar en hel bransch som kanske är den mest utsatta av alla och därmed driver på en utveckling där sådana tjänster efterfrågas i allt större utsträckning får vi allt större problem. För en tid sedan kom en rapport som heter Bland Rolexklockor och smutsiga trosor som visar hur kvinnor utnyttjas sexuellt inom städbranschen.
Detta är alltså en bransch som ni gärna vill se bli ännu större, men konsekvenserna av det blir ju förödande, med människor som systematiskt utnyttjas och exploateras på det här sättet. Ni har inte heller ett enda förslag för att komma åt det, utan i stället driver ni på utvecklingen.
Om det vore svartjobben inom städbranschen ni ville komma åt skulle ni ha kunnat öka kontrollen och införa krav på att arbetsgivare ska redovisa löner och arbetsgivaravgifter person för person, till exempel genom att införa personalliggare. I stället väljer ni att skattesubventionera en hel bransch och därigenom driva på en utveckling mot en allt större svart arbetsmarknad med exploatering som följd.
Ulla Andersson (V):
Till skillnad från Anders Sellström tycker jag att politik är allvar. Anders Sellström pratar om den enskildes makt att få göra skatteavdrag för välgörenhet. Men hur är det med den enskilde äldres makt - som amputeras, ligger i kissblöjor, i bajs? Då är det minsann vinstintressets makt över den enskildes rätt till ett värdigt liv.
Det jag egentligen tänkte prata om är den enskildes makt för en person med funktionsnedsättning. Vi har sett ett antal artiklar den senaste tiden där SJ inte har satt in tågvagnar så att personer med funktionsnedsättning inte kan åka norr om Sundsvall.
Vi har sett flygbolag som vägrar ta ombord rullstolar på sina flyg, och vi ser hur Stefan Attefall vill ta bort kommunernas möjlighet att ställa högre krav på tillgänglighet i plan- och bygglagen. Hur är det med den enskildes makt, Anders Sellström? En person med funktionsnedsättning blir ständigt kränkt. Livsmöjligheter och rörelseutrymme inskränks ständigt.
Då är Kristdemokraterna plötsligt tysta. Borde inte bristande tillgänglighet vara en diskrimineringsgrundande faktor? Det vill inte regeringen se. Varför vill Kristdemokraterna ta bort kommunernas möjlighet att ställa högre krav på tillgänglighet?
Varför skriver ni i budgetpropositionen att högre krav på tillgänglighet och energieffektivisering leder till mindre byggande? Är det att ta ansvar? Hur är det med den enskildes makt att röra sig fritt, att hälsa på sina vänner och att ta sig in i lokaler? Hur förhåller sig Kristdemokraterna till det?
Ulla Andersson (V):
Anders Sellström är kanske inte medveten om att vi befinner oss i riksdagen. Det är här vi stiftar lagar. Anders Sellström har makten att stifta en lag som gör bristande tillgänglighet till en diskrimineringsgrundande faktor. Det gör inte Anders Sellström. Anders Sellström föreslår att kommunerna ska fråntas rätten att ställa högre krav på tillgänglighet än vad plan- och bygglagen föreskriver.
Det Anders Sellströms partikamrat Stefan Attefall föreslår är att kommunerna inte ska få ställa högre krav på tillgänglighet än de krav plan- och bygglagen ställer. Det är Kristdemokraternas politik för minskad tillgänglighet. Ni anser att personer med funktionsnedsättning inte ska ha rätt att röra sig på samma sätt som du och jag kan göra.
Det är kränkande, och jag förstår inte hur Kristdemokraterna har växlat in på ett sådant spår. Det kanske Anders Sellström kan förklara för mig. Varför vill inte Kristdemokraterna göra bristande tillgänglighet till en diskrimineringsfaktor, det vill säga skriva om lagen? Då kan det bli förändring i verkligheten för många.
Ni väljer en annan väg och till och med inskränker personers möjligheter att röra sig fritt. Det är skamligt, Anders Sellström.
Ulla Andersson (V):
Riskkapitalbolag har över hälften av den privata marknaden inom äldreomsorgen. 20 procent av äldreomsorgen bedrivs av privata bolag. Här i Stockholm är det 60 procent. Regeringen avser att tvinga kommunerna att införa privatisering av äldreomsorgen genom en lagstiftning år 2014.
Riskkapitalbolagens affärsidé är att under kort tid driva företag och effektivisera, det vill säga minska personaltätheten, dra ned på heltider och kontinuitet, införa sämre arbetsvillkor och väga blöjor. Hur mycket väger egentligen en kissblöja? Väger den inte mer än en slopad förmögenhetsskatt eller en sänkt krogmoms?
Det är rätt tydligt att i högerns Sverige väger girigheten tyngre än empatin och värdigheten. Äldreomsorgen ger 33 procents avkastning. 33 procent är dubbelt så mycket som elbolagen har. Men den stora vinsten gör bolagen vid en försäljning. När Attendo Care såldes förra gången efter ett års ägande gjorde den gamla ägaren en vinst på 440 procent.
Det var 2007. Nu är återigen Attendo Care till salu. De senaste åren har antalet anställda inom äldreomsorgen minskat kraftigt. Samtidigt har antalet äldre blivit allt fler. Det är alltför snäva resurser. Detta i kombinationen med att pressa ut vinster får självfallet oerhörda konsekvenser.
Vi ser amputationer, människor liggande i bajs, madrasser på golvet och personal som får biobiljetter när de äldre blir sjukare och bolaget därmed får mer pengar. Det är rätt tydligt att vinstintresset leder fel. Därför vill Vänsterpartiet förbjuda vinstdrivande bolag i välfärden. Vi sätter de äldres bästa först medan ni sätter riskkapitalbolagens bästa först. Är det inte dags för ändring, Anders Borg?
Ulla Andersson (V):
Jag kan upplysa herr Borg om att sju av tio svenskar vill förbjuda vinstintresset inom välfärden. Vänsterpartiet är inte så ensamt som Anders Borg anser. Däremot är vi ensamma bland de politiska partierna om att vilja förbjuda vinstintresset inom välfärden; så är det. Jag beklagar detta djupt, för det är tydligt att vinstintresset leder fel. Vänsterpartiet har aldrig varit för privatiseringar i välfärden.
Vi vill inte se vinstdrivande bolag inom välfärden. Ett bolag har ett annat syfte än vad en behovsstyrd vård och omsorg har. Det är också därför det blir så fel. Vi har debatterat frågan i ganska många år nu, och Anders Borg har valt att inte göra någonting.
Inte förrän nu när medierna verkligen har belyst avarterna av hela systemet har Anders Borg tyckt: Okej då, vi kan väl täppa till den där luckan i skattelagstiftningen - det kan jag väl sträcka mig till, men mer än så är jag inte beredd att göra! Så länge vi har vinstintressen inom välfärden riskerar vi att sådana här avarter ständigt kommer att uppstå. Det finns en problematik när man i en behovsstyrd omsorg har ett vinstintresse som just nu består av 33 procents avkastning.
Dessa pengar ska tas någonstans ifrån, och de tas från de äldres omsorg. SNS har nyligen kommit med en rapport som har blivit ganska mycket debatterad fast de absolut inte ville det. Den visar att privatiseringar inte leder till bättre kvalitet och att de inte är effektivare. Däremot kan man se att de leder till lägre personaltäthet, sämre kontinuitet och fler visstidsanställda. Det är effekterna av privatiseringarna, och det är de äldre som betalar priset.
Sju av tio svenskar vill förbjuda vinstintresset inom välfärden. Vi är med dem. Du står i stället på riskkapitalbolagens sida och anser att girigheten ska få styra de äldres väl och ve.
Ulla Andersson (V):
Jag får önska trevlig sommar också till dig, Jörgen. Jag vill ta upp två saker. Först och främst vill jag säga att jag är väldigt glad över att du så tydligt uttalar dig för egenkapitalbevis för sparbankerna. Jag tycker att det är mycket glädjande. Men min fråga till dig, eftersom du fortfarande vill invänta den utredning som är över ett år försenad, är: Hur långe till har du tålamod att vänta? Var går smärtgränsen?
Hur länge ska man få hålla på att utreda en fråga som är mycket viktig för regional utveckling? Men framför allt vill jag hålla mig till frågan om bankdelning. Genom skattebetalarna subventioneras bankernas verksamhet med ungefär 30 miljarder kronor per år. Det har lett till att vi får alldeles för stora banker. Vi har bankoligopol i Sverige, det vill säga vi har gått längre än en monopolsituation.
Den implicita garantin leder också till att konkurrensen snedvrids, det vill säga vi får väldigt få bankaktörer, eftersom det inte går att konkurrera med de stora jättarna, när de får rabatt på sina egna lån. Så länge den implicita garantin finns kvar kommer bankerna gärna att fortsätta att ta stora risker, eftersom de spelar med någon annans pengar.
De vet att det är skattebetalarna som bär förlusterna. Den diskussionen pågår i många länder. Vi har tidigare själva haft en lag som separerar olika former av bankverksamhet, in- och utlåning i en del och spekulation i en annan del. Det diskuterar man i Storbritannien, i USA och i väldigt många länder, eftersom det är ett ohållbart system. Min fråga till Jörgen och Moderaterna är: Hur vill ni komma ifrån detta?
Eller tycker ni att det är rimligt att skattebetalarna ska garantera privat finansverksamhet? Hur har ni annars tänkt komma ifrån det? Det håller inte att säga att det är väldigt svårt att separera olika delar. På det sättet kommer det ju bara att fortsätta i oändlig tid. Så länge man har den här garantin kommer banker att tillåtas att vara för stora och tillåtas vara för stora att gå omkull.
Ulla Andersson (V):
Vem har sagt att det skulle vara enkelt? Det är den stora frågan, i så fall. Jag har aldrig påstått det. Däremot påstår jag att vi har ett ohållbart system som det är utformat i dag, och jag föreslår en lösning.
Den är inte enkel, men det är absolut en bättre lösning än det system vi har i dag, där skattebetalare i land efter land, även i Sverige, garanterar bankernas finansverksamhet, vilket leder till att bankerna växer sig så otroligt stora att de inte kan tillåtas gå omkull. Då kan vi inte ens rädda dem, för det har vi inte råd med.
Jörgen Andersson säger att det är viktigt med sund bankkonkurrens och att de systemviktiga bankerna inte skulle behöva vara lika systemviktiga. Men det går inte att konkurrera på lika villkor om några aktörer får 30 miljarder i rabatt och de andra inte får det. Det är ju det som systemet faktiskt innebär - 30 miljarder! Jörgen påstår att all denna verksamhet tydligen skulle vara samhällsviktig.
Det är klart att den inte är. I Storbritannien var fyra till fem sjättedelar ren spekulation, det vill säga en till två sjättedelar var samhällsnyttig bankverksamhet: in- och utlåning till hushåll och företag och närliggande verksamhet. Jörgen Andersson har fortfarande inte svarat på vad som är alternativet. Han vill hålla fast vid ett system där skattebetalarna ska garantera de stora finansinstitutens verksamhet.
De facto tjänar vissa aktieägare väldigt stora pengar på verksamheten men slipper bära förlusterna. Det är det som är den grundläggande frågan. Det brukar också Anders Borg hålla med om. Däremot har ni inga lösningar mer än att det ska fortsätta på samma sätt som i dag. Det tycker jag är ohållbart, och det tycker nog de allra flesta människor.
Väldigt många blir förvånade när man talar om att skattebetalarna täcker bankernas förluster, vilket vi gör, när vi subventionerar med 30 miljarder per år.
Ulla Andersson (V):
Jag satt och valde mellan mat och replik. Det blev replik, för det finns lite hull att ta av. Äta hinner jag väl. Först skulle jag vilja säga till Carl B Hamilton: Du får nog ta och läsa på lite! Det finns forskning kring sparbankerna internationellt och hur de har påverkat ekonomier och om de har varit mer risktagande och orsakat stora kriser. Man kan se i den forskningen att sparbankerna tar mindre risker och orsakar mindre kriser.
Det tycker jag är entydigt om man ser sig omkring. Det finns bra forskning vid Göteborgs handelshögskola som du kan ta del av. Min vurm för sparbanker handlar om den samhällsnytta de har. De finns i hela landet, och de ser till att lokalsamhället ska överleva och utvecklas. De tar inte heller samma risker som de stora affärsbankerna. De har en bättre soliditet.
Under finanskrisen var jag mycket ute och besökte orter som drabbades väldigt hårt av stora företagsnedläggningar och stora varsel. Då kunde man se ett mönster. Överallt där sparbankerna fanns behöll man beslutandemakten på det lokala kontoret. Man drog inte in företagskrediter, utan man försökte hjälpa företagen så att de inte skulle tvingas lägga ned sin verksamhet eller sluta bedriva företagsverksamhet.
Det tycker jag var ett mycket tydligt mönster. Man har den här modellen i Norge, och det har lyckats mycket väl. Jag kan också rekommendera Carl B Hamilton att titta på Norges modell och hur de har genomfört det här, eftersom man har en väldigt god regional utveckling med hjälp av sparbankerna även där. Jag tycker också att man behöver se över styrningen. Det ingår också i vår motion. Jag hade tänkt ta upp en del av bankdelningen, men jag återkommer till det i nästa replik.