KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl Bildt (M):
Det här är ingen alldeles enkel materia, som Kerstin Lundgren väl vet och antyder. Det är klart att vi hälsar med stor tillfredsställelse att både den amerikanska presidenten och den amerikanska försvarsministern mycket tydligt har sagt att man vill stänga och att man nu är inne i en process för att försöka avveckla basen. Mina siffror - och vi vet inte riktigt om de stämmer - är att det satt ca 760 personer där när det var som mest. Nu ska det vara nere i ca 290. Ju längre ned man går här, desto svårare blir det.
Då kommer man till de svårare fallen som är svåra att återsända till olika länder därför att de kan råka ut för saker som är ännu värre från MR-synpunkt än det de redan har råkat ut för, och det kan vi självfallet inte acceptera. Det kan också finnas de, som Kerstin Lundgren antyder, som i ljuset av den situation som är över huvud taget inte vill lämna basen. Det är klart att det ställer till en del problem. Vår ståndpunkt måste rimligtvis vara att detta är Förenta staternas ansvar.
Det är Förenta staterna som har upprättat det här lägret, det är de som har drivit det, och det är de som har bestämt vilka som ska vara där på mer eller mindre goda grunder som bekant. Det är de som har ansvaret för att den avveckling som de nu, tacksamt nog, har förpliktat sig till också sker på ett sätt som står i överensstämmelse med folkrättens principer och respekten för mänskliga rättigheter.
Det har, som Kerstin Lundgren något mer än antyder, förekommit en diskussion om inte andra länder också skulle kunna ta emot enskilda individer från lägret. Min grundinställning är att detta framför allt ska ske inom USA. USA är ett stort samhälle med mycket immigration och har en bättre informationsmängd för att hantera sådant här än andra samhällen.
Men man kan notera att FN:s särskilda rapportör om skyddet för mänskliga rättigheter i förhållande till antiterroristinsatser har talat om möjligheten för andra länder att ta emot oskyldigt fängslade personer och även rekommenderat FN:s flyktingkommissarie i UNHCR att möjligtvis engagera sig i det sammanhanget. Vi får se vad som kommer ut av detta. Vi har mig veterligt inte fått någon hemställan från UNHCR i detta fall.
Skulle det komma får Migrationsverket i sedvanlig ordning ta ställning till detta. Vi har en flyktingkvot, men den är kanske framför allt avsedd att erbjuda skydd till andra typer av fall. Låt mig upprepa att det är tillfredsställande att man nu är inriktad på att stänga lägret. Det finns svårigheter som vi ska respektera.
Det är i första hand Förenta staternas ansvar att lösa detta. Det får inte ske utlämnande till länder där de kan utsättas för ännu värre övergrepp mot sina medborgerliga fri- och rättigheter. Om någon rekommendation kommer från UNHCR i detta fall får vi eller berörda svenska myndigheter ta ställning till det i separat ordning.
Carl Bildt (M):
Jag tror att Kerstin Lundgren och jag är överens i grova drag. Jag skulle kanske inte vilja använda ordet "delansvar". Ansvaret ligger helt och hållet på Förenta staterna. Sedan kan man säga att vi har varit mycket aktiva när det gäller att säga att de ska stänga. Då kanske vi ska se om det finns någonting som vi kan göra för att underlätta detta. Det är inte alldeles lätt att se det för ögonblicket. Man kan hamna i andra mycket besvärliga situationer.
Låt oss säga att ett land skulle ta emot några som av någon anledning, som ibland är svår att förstå, inte kan tas om hand av Förenta staterna. Det land som är deras ursprungsland kommer sedan kanske att ställa krav på att de ska utlämnas dit för att de anser, av skäl som vi kanske har svårt att värdera, att dessa ska ställas inför rätta. Det kan i dessa fall röra sig om länder vars rättsordning vi inte riktigt accepterar.
Då kan det land som tar emot dem hamna i en besvärlig situation. Man försökte hjälpa, men man hamnar i en besvärlig situation som blir svårhanterlig. Det är därför det är viktigt att hålla sig till att det är Förenta staterna som har det primära ansvaret.
Om UNHCR, som har de bästa möjligheterna att bedöma skyddsbehov och möjligheter, skulle komma med några speciella fall utgår jag ifrån att Migrationsverket skulle bedöma det på det sätt som man normalt gör vid en angelägen framställan från UNHCR. Men det är, som sagt, varken riksdagen eller regeringen som fattar det konkreta beslutet.
Carl Bildt (M):
Jag har inte mycket att tillägga. Jag tror att vi är alldeles ense i grundfrågan, och jag tycker att det är bra att vi uppmärksammar det potentiella problem som är här. Vi är tillfredsställda över att Guantánamobasen är inne i en avvecklingsfas. Men det finns en risk för att den avvecklingen leder till andra övergrepp på mänskliga rättigheter när dessa personer lämnar Guantánamo och hamnar någon annanstans.
Även om vi, och många, har haft anledning att ha synpunkter på det som har förekommit där har det trots allt skett i anknytning till Förenta staterna där en livlig debatt, delvis offentlig för insyn, har gjort att det funnits vissa möjligheter. Det finns ju en risk att dessa personer hamnar i länder där möjligheterna att se vad som faktiskt inträffar är väsentligt mycket mindre. Vi bör göra vad vi kan för att förhindra att så blir fallet.
Carl Bildt (M):
Låt mig till sist bara säga att religionsfriheten är en självklarhet. Den talar vi relativt ofta om, liksom om den frihet som vi vill ska värnas för alla människor. Vi vill inte se, åtminstone tror jag att jag aldrig har stått i denna talarstol och sagt att det finns ett separat fack för hiv, ett separat fack för kristna. Det är mänskliga rättigheter, och vi sysslar med bägge. Alldeles oavsett på vilken grund som människor diskrimineras är detta oacceptabelt.
Jag tror att det ligger ett visst värde i att vi ser det på det sättet också. Vi är inte engagerade i någon kampanj för att människor ska uppträda på ett visst sätt. Det får inte uppfattas så. Vi är engagerade i en kampanj för att människor ska få uppträda fritt efter sitt eget val av personlig läggning, av religiös tro eller vad det nu kan vara, politisk uppfattning, för att ta någonting som är relativt nära den svenska debattens huvudfåra.
Religionsfriheten är alldeles självklar i de här sammanhangen. Till Annelie Enochson vill jag bara säga att vi kommer att fortsätta vårt engagemang på olika områden.
Jag tycker att den här diskussionen har visat den ökade betydelse som, för att återvända till det Hans Wallmark talade om, denna typ av frågeställningar har i utrikespolitiken, inte bara ur perspektivet mänskliga rättigheter utan också från ett stabilitetsperspektiv och kanske till och med ett säkerhetsperspektiv.
Carl Bildt (M):
Det här är en situation som är mycket svår. Den har pågått under mycket lång tid. Hans Linde refererar till en del av de grundläggande dokumenten i sammanhanget, internationella domstolen och beslut i FN:s säkerhetsråd. Med sådana här konflikter är det dess värre så att förr eller senare kräver de en lösning genom en överenskommelse på ett eller annat sätt. Vi har på goda grunder, enligt min mening, förklarat att vi stöder de ansträngningar som Förenta nationerna försöker att genomföra här.
Vi stöder politiskt och också humanitärt på olika sätt de andra FN-insatser som sker för att hjälpa lidande människor. Det som nu har inträffat är att det har kommit i gång, om vi ska kalla det för förhandlingar eller samtal kan vi diskutera, men i alla fall möten som har varit samtal och som en vacker dag kanske kommer att leda till förhandlingar. Det har varit tre möten, och de har ännu inte producerat något epokgörande framsteg.
Det var nog inte heller anledning att vänta på grund av att den motsättning som finns här är rätt besvärlig. Det kommer säkert att ta en betydande tid av förtroendeskapande åtgärder av olika slag innan man kan närma sig något som kanske är en förhandlingsfas. Jag tycker dock att det är positivt att detta sker. Det rubbar självfallet inte vår grundläggande ståndpunkt i de frågor som Hans Linde och jag tidigare har diskuterat i andra sammanhang.
Men det kan finnas en möjlighet att komma fram på detta sätt, och det inkluderar från Marockos sida, om jag förstått det rätt, en villighet att hålla en folkomröstning på det sätt som har sagts. Det innebär inte att vilken folkomröstning som helst kan tillgodose de krav som ställs, men även detta får väl betraktas som positivt. Hans Linde återkom inte till frågan om fiskeavtalet.
Det finns kanske inte heller så mycket anledning att göra det av den enkla anledningen att det där skedde under den förra mandatperioden. Jag har förstått att det då var en diskussion inom en regering som var mer närstående Hans Linde än mig och att man beslutade att inte driva frågan vidare, utan man gjorde en dans för publiken ett tag och lät sedan frågan falla. Om det var rätt att göra på det sättet eller inte ska jag inte moralisera över. Men vi är där vi är.
Vi är juridiskt bundna av det avtalet. Om det är svenska fiskare som bedriver fiske där - och det finns tydligen uppgifter som gör det gällande - går det vidare till juridiska myndigheter i Sverige, för det är inte acceptabelt.
Carl Bildt (M):
Hans Linde har rätt i att jag med viss sorgfällighet har ägnat mig åt erkännandeproblematik under de senaste veckorna. I detta sammanhang har vi haft anledning att titta på svensk erkännandedoktrin, och i går formulerade vi detta mycket tydligare från Europeiska unionens sida. Det är bara att konstatera att detta fall varken uppfyller de krav vi ställer från EU:s eller från Sveriges sida. Det vet Hans Linde, men det skadar inte att debatten äger rum.
Låt mig återvända lite till fiskefrågan. Jag vill inte påstå att jag på något sätt är någon expert på detta. Jag vill bara meddela att svenska myndigheter nyligen har identifierat de svenska fartyg som är aktuella i sammanhanget och överlämnat ärendet till Åklagarmyndigheten för fortsatt utredning om omständigheterna kring fisket. Det pågår alltså en behandling av frågan på ett sätt som förefaller synnerligen rimligt.
Vad gäller besök har vi på dagordningen ett besök av nordiska ambassadrepresentanter till området. Det har dock stött på patrull, men frågan är från vår utgångspunkt fortsatt aktuell. Jag håller med om att det är viktigt att ha en möjlighet till ögon och öron men också en diplomatisk närvaro. I detta ligger också något av en politisk markering.
Huruvida vi ska ta upp frågan inom Europeiska unionen eller inte vill jag vänta med av den enkla anledning att man alltid ska vara försiktig med att störa processer som pågår. Så länge dessa förhandlingar eller samtal eller möten pågår är det möjligt att vi ska vara försiktiga med det. Jag lämnar frågan öppen och svarar varken ja eller nej. Låt oss pröva hur detta går och överväga noga.
Är man inne i förhandlingsskeden är det min erfarenhet att omvärlden visserligen tydligt ska klargöra sitt stöd och de grundläggande principer som gäller, men det är inte alldeles säkert att man ska försöka ingripa i den konkreta processen. Det innebär inte nödvändigtvis ett nej, men det innebär inte heller ett ja.
Carl Bildt (M):
Jag håller förvisso med Hans Linde om att man ska vara uppmärksam på att det finns vilande konflikter där det finns en risk att det har gått så lång tid att det börjar slå över i annat. Det finns ett antal sådana som ligger på mitt skrivbord, så att säga. Utrikespolitik är inte bara att hantera konflikter och interpellationer utan också att vara konfliktförebyggande i olika fall. I detta fall har vi dock samtal som pågår.
Det manar till en viss försiktighet. Jag säger detta utan att utesluta att man ska göra något annat längre fram. När vi förde denna diskussion för ett eller ett och ett halvt år sedan hade dessa samtal knappt påbörjats. Man hade lagt fram sina första förslag från de bägge sidorna, men vi visste inte om de över huvud taget skulle träffas. Nu har de börjat träffas.
De har ännu inte konstaterat några framsteg, vad jag vet, men det förvånar mig föga mot bakgrund av den principiella motsättningen och hur lång tid det tar att skapa förutsättningar för något. Men jag hyser en grundläggande sympati för Hans Lindes förhållningssätt. Man ska vara medveten om att det finns konflikter som förefaller frusna men att de när tiden går kan hettas upp på ett sätt som är mindre bra.
Att förebygga det i den mån vi kan är självfallet en viktig utrikespolitisk uppgift att försöka medverka till.
Carl Bildt (M):
Bodil Ceballos har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att uppmana den colombianska regeringen att nå en politisk och humanitär lösning på konflikten samt om jag avser att vara mer öppet aktiv för att den svensk som är kidnappad friges. Regeringen har inom ramen för landfokuseringsarbetet beslutat att fortsätta stödja Colombia med fokus på fred, säkerhet och mänskliga rättigheter.
Sverige söker bidra, bilateralt och genom EU och FN, till en hållbar politiskt framförhandlad lösning på den interna väpnade konflikten i Colombia och verkar för att respekten för mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt upprätthålls. Sverige är stor bidragsgivare till FN:s flyktingkommissariat. Sverige är dessutom en av huvudfinansiärerna till såväl Internationella rödakorskommittén som FN:s kontor för humanitär samordning.
Sverige har under ett antal år byggt upp breda kontaktytor och ett förtroendekapital som gör att vi kan bidra till nationella processer för fredsbyggandet och åtgärder mot den humanitära krisen. Genom en kombination av politiska initiativ och ett strategiskt utvecklingssamarbete, där Sverige är sjätte största biståndsgivare, åtnjuter vi i dag förtroende från de viktigaste aktörerna såväl nationellt som internationellt, och vi har goda politiska relationer med Colombia.
I samband med utrikesminister Araújos och vicepresident Santos besök under hösten, lyfte jag och biståndsministern fram vikten av demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, internflyktingar och fredlig utveckling i landet. Den 19 november 2007 antog Rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser slutsatser om Colombia. Dessa lyfter fram EU:s beredvillighet att stödja den colombianska regeringen, de statliga institutionerna, det civila samhället och internationella organisationer i arbetet för fred, försoning, rättvisa och demokrati i Colombia.
I rådsslutsatserna uppmanar EU alla illegala väpnade grupper i Colombia att upphöra med kidnappningar och att omedelbart och ovillkorligen frige samtliga kidnappade, ett krav som jag upprepade i samband med frigivningen av Clara Rojas och Consuelo Gonzalez. Sverige välkomnar alla initiativ som kan leda fram till ett humanitärt avtal och ett frisläppande av alla kidnappade personer.
När det gäller den svensk som är kidnappad kan jag endast säga att Rikskriminalpolisen i nära samarbete med svenska ambassaden i Bogotá arbetar aktivt med ärendet.
Carl Bildt (M):
Vår tid är begränsad, så jag ska inskränka mig till att försöka svara på den sista frågan. Jag tror att Bodil Ceballos känner till att det finns en - jag vill inte kalla det tradition, men det finns i alla fall svenska diskreta kontakter för att se om det finns en efterfrågan på någon speciell roll i vissa lägen. Det har upprätthållits under relativt lång tid. Jag har i andra egenskaper varit i kontakt med detta under tidigare skeden av mitt liv. Det finns åtskilliga sådana, som bekant.
Så dessa kontaktytor finns för den händelse att det skulle finnas något som vi kan göra som inte andra kan göra och där det kan finnas en öppning. Jag säger inte mer än så. Skulle den möjligheten finnas ligger det i sakens natur att vi ska göra vad vi kan. Sedan gör vi lite andra saker. Jag nämnde högkommissarien för mänskliga rättigheters besök här. Vi stöder hennes kontor där, och det är väldigt viktigt att det finns. Det har tidigare varit kontroversiellt.
Nu är det fullt ut accepterat. Vi bidrar också till finansieringen av det kontoret, också för att kunna upprätthålla kontakter. Sedan är det så att vi från regeringens sida ger ett rätt betydande politiskt stöd till ansträngningarna för att åstadkomma det man delvis redan har lyckats med. Det är en klart bättre situation i Colombia i dag än tidigare. Den är förvisso inte perfekt, men det är en väldig skillnad.
Det har skett en betydande demobilisering av de paramilitära grupperna. Det är inte komplett. Det är inte perfekt. Men det har skett en betydande demobilisering. I detta ligger väl också att intrycket är att Farcgerillan är, kanske inte framför allt militärt men politiskt, tillbakaträngd. Det såg vi också i de här olika demonstrationerna.
Det är möjligt att detta kan skapa öppningar för att ytterligare politiska initiativ kan leda både till att de som är kidnappade, och som länge har hållits under vidriga förhållanden, släpps och till att man går vidare till en politisk lösning. Ett visst samband har ju detta också med drogsituationen, smugglingen och den organiserade kriminaliteten. Men att gå in i det kommer att föra alldeles för långt.
Carl Bildt (M):
Jag för noggranna anteckningar om detta och bär med mig dessa anteckningar. Låt mig avslutningsvis säga att det har gjorts rätt betydande framsteg. Det är en helt annan ekonomisk utveckling i Colombia än tidigare. Alldeles bortsett från vad vi nu talar om hade man en brottslighet som var förödande. Det var kidnappningar och mord på fackliga ledare. Den brottsligheten är nu väsentligt reducerad.
Vi har vissa framsteg i vad vi kan kalla fredsprocesser - det kanske är väl ambitiöst - när det gäller att tränga tillbaka, demobilisera och marginalisera inflytandet för de olika paramilitära grupperna, Farcgerillan och de övriga gerillorna. Det försvåras avsevärt av narkotikasituationen. Framsteg har skett där också, men att få bukt med det är inte alldeles enkelt. Det ser vi i andra områden.
Vi har anledning att både ge vårt stöd till den colombianska regeringen i sina ansträngningar och att upprätthålla kontakter som kan användas för humanitära eller politiska ändamål, självfallet med förståelse från regeringen i Bogotá.
Carl Bildt (M):
Jag håller med om det. Att vi har ett politiskt stöd till regeringen i dess fredsansträngningar är ganska självklart. Att de kontakter vi har, om vi skulle ha några av denna art, måste vara med förståelse från den colombianska regeringen är relativt självklart. Man måste självfallet också ha en mycket bredare kontaktyta annars fungerar ingenting. Det stöd vi ger till bland annat FN:s kontor för mänskliga rättigheter är en del av detta.
Det finns också annan stödverksamhet som inom ramen för det lilla avlägsna landets begränsade förmåga möjligtvis kan ha viss betydelse i sammanhanget.
Carl Bildt (M):
Kalle Larsson har frågat mig om vilka åtgärder jag är beredd att vidta för Sveriges del och inom Europeiska unionen mot bakgrund av den senaste tidens händelseutveckling i Armenien för att kritisera den armeniska regeringen, öka respekten för mänskliga rättigheter samt bidra till en demokratisk utveckling i landet.
Händelseutvecklingen i Armenien sedan presidentvalet - med flera dödsoffer och skadade samt långtgående inskränkningar av de demokratiska och mänskliga rättigheterna - är djupt oroande. Sverige följer noga händelseutvecklingen och stöder de uttalanden som gjorts av OSSE och EU. Sverige ser positivt på att EU har agerat snabbt och samstämmigt.
EU har varit tydlig i sina uttalanden och genom den särskilde representanten för södra Kaukasien, Peter Semneby, på plats uttryckt djup oro över myndigheternas våldsutövande mot demonstranter samt uppmanat till dialog mellan regeringsföreträdare och oppositionen och därtill förespråkat ett omedelbart hävande av undantagstillståndet. Regeringen välkomnar att undantagstillståndet nu upphävts men konstaterar med oro att nya inskränkningar av demonstrationsfriheten införts.
Sverige stöder i dag främjandet av mänskliga rättigheter i Armenien genom vårt bilaterala bistånd. Armenien är ett av de länder där biståndet kommer att fasas ut till följd av den landsfokusering som genomfördes 2007. Stödet pågår 2008 och 2009 men planeras vara helt avslutat 2010. Sverige följer hur de mänskliga rättigheterna efterlevs i Armenien.
Utrikesdepartementet har publicerat en rapport i detta ämne, i vilken Armeniens begränsade respekt för politiska rättigheter och medborgerliga friheter lyfts fram. Europarådet har tillsatt en särskild övervakningsgrupp för att följa utvecklingen i bland annat Armenien i detta hänseende. Sverige innehar för närvarande ordförandeskapet i denna grupp och för en intensiv dialog med armeniska myndigheter i dessa frågor.
Vi stöder också OSSE:s strävanden att hitta en lösning för Nagorno Karabach som i sin tur kan främja försoning i regionen. Som EU-medlem och genom den europeiska grannskapspolitiken kommer Sverige också fortsatt att stödja främjandet av respekten för mänskliga rättigheter i Armenien.
ENP är med de incitament och villkor som handlingsplanerna för de enskilda länderna medför i dag vårt viktigaste instrument för att påverka länder som Armenien i demokratisk riktning. Sverige driver på för att EU:s grannskapspolitik ska utvecklas, särskilt vad gäller relationen till EU:s östra grannar.
Carl Bildt (M):
Det ska ju i och för sig också inträffa då och då att vi ska ha lite mer samstämda åsikter när vi träffas här i riksdagens talarstol, och jag kan inte finna att vi har några alldeles avgörande meningsskiljaktigheter i just den här frågan. Sedan handlar det om vad vi kan göra. Kalle Larsson har en del specifika frågor.
Det gäller oberoende utredning om vad som inträffade den 1 mars och att man ska släppa dem som fängslades i samband med det om man undantar dem som kan ha gjort sig skyldiga till våldsdåd av sådan art att de skulle falla under brottsbalken också i Sverige. De kraven har förts fram. EU:s specielle representant för södra Kaukasus, Peter Semneby, har varit där under de allra senaste dagarna. Jag kommer att träffa honom för uppföljande samtal om bland annat detta redan i eftermiddag.
Det hör till de saker som han på Europeiska unionens vägnar har fört fram. Så jag tror nog att vi från EU:s sida har varit mycket alerta, mycket uppmärksamma. Det gäller också den europeiska säkerhets- och samarbetsorganisationen OSSE. Det gäller också det som nämns mer en passant i mitt svar, nämligen Europarådet, som har haft en grupp ambassadörer där under svensk ledning under de senaste dagarna.
Det instrument som jag tror att vi har för att påverka utvecklingen i Armenien och en del andra länder i närheten är den europeiska grannskapspolitiken. Detta är något som de - oavsett vilka "de" är - är mycket intresserade av. Det innehåller ett antal mycket kraftfulla incitament för dem på lång sikt som kan vara betydelsefulla för landets utveckling. Men det innebär också att det ställs krav på dem när det gäller utveckling i riktning mot demokrati och mänskliga rättigheter.
Jag tror alltså inte att man ska övervärdera det faktum att de relativt begränsade svenska biståndsinsatserna kommer att fasas ut i ett läge där vi har skaffat oss ett långt mer verkningsfullt instrument i form av den europeiska grannskapspolitiken. På den punkten är det väl sannolikt att vi tvingas ha delade meningar.