KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Det första som jag tror kan vara viktigt att veta är att det inte finns någon knytning till var apoteket är beläget när det gäller Apoteket AB:s vinster. Det är alltså inte så att man gör vinst i staden och inte på landsbygden. Det finns inga sådana samband.
Landsortsapotek kan mycket väl vara väldigt lönsamma, och det bör också ligga i andra aktörers intresse att driva dem. När det gäller frågan om "bör" eller "ska" är det så som jag säger. Det är det här vi ska åstadkomma. Kent Persson frågar också om vi har funderat på hur man begränsar riskerna för oligopol eller oligopolliknande situationer. Jag kan verkligen försäkra Kent Persson att vi har gjort det.
Vi har funderat väldigt mycket på de här sakerna eftersom vi tror att det är av väldigt stor betydelse. Hur vi riggar systemen spelar en enormt stor roll för vilket utfall vi får. Därför har väldigt många personer ägnat åtskillig tankemöda åt att vi steg för steg ska kunna ta de rätta stegen för att nå det som vi vill uppnå. Det här är en väldigt komplicerad materia.
Det finns många olika infallsvinklar, men vi gör verkligen ingenting av en slump. Vi gör detta på ett tryggt sätt för att människor ska veta att tillgängligheten inte ska försämras. Den ska förbättras. Servicen ska inte försämras, utan den ska förbättras. Vi ska se till att öppettiderna ökar och att det blir lättare att få tag i läkemedel. Det är det allra viktigaste skälet till att vi genomför det som vi nu genomför.
Jag är övertygad om att om några år kommer Kent Persson att tänka: Attan, jag skulle aldrig ha satt mig emot det här. Jag borde ha ställt upp.
Göran Hägglund (KD):
Jag beskrev med några exempel nya kliniker som hamnar ute i områden som ibland beskrivs som lite tyngre. Jag tror inte att det är särskilt konstigt eller ens dåligt att det blir fler mottagningar i innerstaden. Många bor lite utanför staden och åker in till sitt arbete på dagen.
För många passar det ganska bra att kila i väg från jobbet en stund för att träffa sin doktor, eller vad det nu kan vara, för att sedan kunna åka hem på kvällen. Det är en del av förklaringen till detta, och det tror jag ökar tillgängligheten, underlättar för människor och sänker tröskeln för det där läkarbesöket som annars kanske inte blir av.
Tommy Waidelich undrar om jag tar till mig de kritiska synpunkter, de påpekanden och de förslag till förbättringar som dyker upp. Det gör jag alldeles självklart. Själva idén med en öppen debatt och med att ta in synpunkter från myndigheter och oberoende granskare är att genomföra det här ständiga förbättringsarbetet som behövs.
Jag tror inte att det finns några väldiga alexanderhugg som kan möta varje problem vi har i vården, utan det handlar om ett gnetande och ett prövande, att man prestigelöst utvärderar och ser om det går att förbättra eller om något behöver justeras. Det är så jag tror att man åstadkommer de förbättringar vi alla vill se. Jag vänder mig också lite emot diskussionen.
Jag hade hoppats att vi utifrån själva interpellationstexten skulle få en diskussion om sådana här viktiga frågor som handlar om hur vi kan underlätta för människor som kommer från en annan kultur, ett annat samhälle, till det svenska. Hur kan vi nå dem på ett bättre sätt? Hur kan vi tala ett språk som gör att de känner att detta är en vård även för dem?
Hur kan vi förbättra när det gäller kallelser så att fler människor kommer för att få den nödvändiga eller viktiga undersökning som kanske gör att vi tidigt upptäcker det som kan åtgärdas enkelt i stället för att vänta tills det blir en väldigt stor operation som ibland tyvärr inte slutar lyckligt? Det finns stora saker att fundera över som den stora retoriken inte lyckats möta riktigt.
Här blir det så att allt detta är ett resultat av de mått och steg som en ondskefull majoritet i riksdagen eller möjligen i Stockholms läns landsting har vidtagit i syfte att försöka försvåra för människor.
Men jag kan försäkra Tommy Waidelich att ambitionen och arbetets inriktning är att förbättra för människor, att öka tillgängligheten, att kunna nå de grupper som tillhör de allra svåraste att nå för att de ska kunna få bästa möjliga vård och omsorg och att vi arbetar väldigt aktivt för att hitta de system som möter de behov som människor har i sin vardag.
Det är det som är uppgiften för svensk hälso- och sjukvård.
Göran Hägglund (KD):
Vore det så att problemen löstes genom populism och demagogi från oppositionen skulle alla problem vara lösta vid det här laget. Jag tror att vårdvalsmodeller är en del av lösningen. Inte hela lösningen, för det kan se ut på väldigt många olika sätt, bland annat utifrån hur man ordnar ersättningssystemen, och det är en väldigt viktig nyckel i sammanhanget.
Jag är väldigt glad över det arbete som pågår, såvitt jag förstår i samförstånd över blockgränser bland annat i Skåne. I Västra Götaland är det en socialdemokratisk ledning som, tror jag, tillsammans med Folkpartiet och Centerpartiet håller på att arbeta fram en vårdvalsmodell. Jag är väldigt glad över den här utvecklingen, för jag tror att detta stärker patientens ställning.
Vi kommer alltid att behöva diskutera ersättningssystem, men jag tror att etableringsfrihet är ett viktigt led i att attrahera fler läkare till primärvården. Primärvården har nämligen traditionellt haft ett slags underläge gentemot den mer specialiserade sjukhusvården. Men detta ger en möjlighet att få fler läkare att söka sig till primärvården, se spännande uppgifter och utveckla verksamheter.
Det ska alltid finnas en väldigt tydlig uppföljningsverksamhet, en tydlig tillsyn och kontroll och ett prestigelöst hanterande från landstingsledningarna som gör att man hela tiden justerar det som behöver justeras. Vi kommer nämligen inte att hitta det perfekta systemet omedelbart, kanske aldrig, men med de möjligheter som finns kan man ändra och anpassa så att man kan möta hela befolkningens behov.
Det är så jag tror att vi utvecklar svensk hälso- och sjukvård.
Göran Hägglund (KD):
Lennart Axelsson har frågat mig vilka initiativ jag har tagit, eller avser att ta, för att åtgärda de brister som många upplever att reformen har. Reformen om ett nytt statligt tandvårdsstöd trädde i kraft den 1 juli 2008. De övergripande målen för tandvårdsstödet är att bibehålla en god tandhälsa hos individer med inga eller små tandvårdsbehov och att möjliggöra för individer med stora tandvårdsbehov att få tandvård till en rimlig kostnad.
För att finansiera reformen har regeringen ökat tandvårdsanslaget, vilket långsiktigt innebär en fördubbling av anslagsnivån från drygt 3 miljarder kronor per år till drygt 6 miljarder kronor per år. Det nya tandvårdsstödet innehåller dels ett allmänt tandvårdsbidrag, en så kallad tandvårdscheck, dels ett högkostnadsskydd för tandvård. I lagen om statligt tandvårdsstöd finns grundläggande bestämmelser om för vilken tandvård som tandvårdsstöd kan lämnas.
Närmare föreskrifter meddelas av Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket. Syftet med reglerna är att använda de statliga pengarna på ett så effektivt sätt som möjligt och att stödet ska träffa patienter med de största behoven. Det är därför nödvändigt att ha vissa begränsningar för vad staten ersätter, till exempel begränsningar vad gäller en del protetiska åtgärder. Vid omfattande tandvårdsbehandlingar ger det nya tandvårdsstödet i allmänhet lägre patientkostnader än tidigare.
Personer som är 65 år eller äldre hade tidigare ett särskilt högkostnadsskydd för protetiska behandlingar. Det nya stödet innebär att all bastandvård omfattas av skyddet mot höga kostnader, det vill säga även behandlingar som inte är protetiska. I syfte att stärka patientens ställning har regeringen vidtagit en rad åtgärder, bland annat krav på vårdgivarna att tillhandahålla prislistor och information om behandlingsförslag och patientens tandhälsa.
Regeringen har nyligen gett Försäkringskassan i uppdrag att införa en elektronisk prisjämförelsetjänst inom tandvårdsområdet för att på ett enklare sätt möjliggöra jämförelser av olika vårdgivares priser. Socialstyrelsen fick samtidigt i uppdrag att utbetala bidrag till Sveriges Kommuner och Landsting för arbetet med att utveckla en rådgivningstjänst på Internet för patienter inom tandvårdsområdet.
Det nya tandvårdsstödet innebär väsentligt förbättrade möjligheter till uppföljning jämfört med tidigare. Regeringen har fattat flera beslut i syfte att bättre kunna göra uppföljningar och utvärderingar inom tandvårdsområdet. Till exempel har Försäkringskassan i uppdrag att samordna ett utvärderingsprogram avseende reformeringen av det statliga tandvårdsstödet.
Sammanfattningsvis har således tandvårdsreformen skapat förutsättningar för att fler ska stimuleras att besöka tandvården och att patienter med stora tandvårdsbehov ska få tandvård till lägre kostnad.
Göran Hägglund (KD):
Tack, Lennart Axelsson, för att du har tagit upp denna viktiga fråga! För min del är reaktionerna på tandvårdsförändringarna som har genomförts i huvudsak positiva när det gäller reformens innehåll.
Däremot är det många, tandläkare och också patienter, som har synpunkter på Försäkringskassans hantering och de datasystem som inte svarar upp mot de högt ställda krav som vi har på att det här ska kunna fungera. Det beklagar jag ytterligt mycket, och väldigt mycket resurser läggs ned för att få det att fungera på bästa möjliga sätt.
Men hittills finns det skäl att vara väldigt ledsen över det som har varit och också beklaga inför alla de tandläkare som har väldigt mycket extraarbete och irritation till följd av att datorerna inte riktigt vill. Det drabbar förstås också patienterna i sin tur.
Med det sagt ska jag ändå säga att när det gäller innehållet får jag väldigt många brev som är av närmast rörande karaktär. De är från äldre människor som har gått och väntat väldigt länge på att få en mycket omfattande behandling genomförd. Man har skjutit på det här år efter år. Man har inte haft råd. Man har skjutit på det lite till. Man har hoppats, men man har inte haft pengar för det.
Så har det kommit en reform som har gett dem möjlighet att få den här behandlingen genomförd, och plötsligt blir livet lite lättare att leva. Jag tycker att det är väldigt glädjande i varje enskilt fall som man kan hjälpa människor. Det är sant som Lennart Axelsson är inne på att det finns människor som oroar sig över tandvårdskostnaden.
Det är fortfarande en kostnad som i jämförelse med när vi uppsöker den vanliga hälso- och sjukvården är relativt hög. Vi har ett större personligt ansvar för tandvårdskostnaderna av historiska skäl och som alltså ligger kvar sedan lång tid tillbaka. Man kan säga att i det gamla systemet fanns ett särskilt skydd för personer som var över 65 år.
Väldigt hög ersättning utgick till personer som var över 65 år när det gällde protetik, men väldigt lite stöd gick till annan, vanlig tandvård. Detta ledde förstås till att det inte stimulerade till att bevara tänderna, utan tvärtom till att vänta och plocka ut dem, för då fick man väldigt mycket stöd genom protetiken.
För personer under 65 år fanns det inget verkligt högkostnadsskydd, utan kostnaderna för omfattande behandling kunde bli väldigt höga. Det gjorde att man sköt på behandlingen. Om det var så att man hade kommit upp en bit i åren men ännu inte nått 65 väntade man, och det gjorde att åtgärderna blev mer omfattande än vad de hade blivit om man hade tagit itu med det tidigare.
Därför fanns det skäl att få bort den åldersgräns som fanns och skaffa ett mer enhetligt system. Det finns förstås enskilda fall där man kan hitta personer som i jämförelse med tidigare nu har en högre kostnad, men det är självklart, som också Finn Bengtsson är inne på, att fördubblar man stödet har det här för de allra flesta människor erbjudit ett väldigt mycket bättre stöd.
Det är en rejäl försäkring som gör att de högsta topparna i kostnaderna kapas, och det blir möjligt för vanligt folk med små marginaler att få den tandvård som de behöver.
Göran Hägglund (KD):
Om man lyssnar på Lennart Axelsson förstår man att om han hade fått bestämma hade han satsat mer på förebyggande tandvård. Ja, men då kan inte gärna kritiken vara att vi satsar för mycket på dem som har de stora kostnaderna, vilket ju är vår idé.
Alltså: Du och jag har ett ansvar för kostnader som är låga eller lägre. När man kommer upp så att det blir stora kostnader tar det offentliga alltmer, och när man kommer över 15 000 kronor tar det offentliga hela 85 procent av kostnaderna.
Men sedan - det är viktigt att tänka på det när man funderar på enskilda fall - har man naturligtvis varit tvungen att avgränsa på något sätt. Det kan inte vara så att varje behandling, varje alternativ, kommer att finansieras, utan det finns en gräns för det offentligas åtagande.
Men väljer man de alternativen ersätter också staten kostnaderna över 15 000 kronor till 85 procent, och det är ju en oerhört stark subvention. Lennart Axelsson förordar också uppenbarligen åldersgränser i systemet. Jag tror att det kanske är klokt att från Lennart Axelssons sida tänka över hur klokt det är att ha åldersgränser.
Leder inte det till att man avstår från behandling under en tid i väntan på att man uppnår den ålder vid vilken ett mer generöst system kommer att träda in? Det är det vi har sett under det gamla socialdemokratiska systemet med 65-plus. Att vi har fått besked om att det blir högre skatter med Socialdemokraterna kanske inte förvånar någon i det här sammanhanget, utan det var kanske väntat.
Jag tror att det är väldigt viktigt att ha klart för sig tankegången. Det handlar om checkar till dem som besöker tandläkaren för undersökning och som har låga kostnader. Är det så att man behöver gå igenom en mer omfattande behandling tar det offentliga en allt större del ju högre upp i kostnad man kommer. Det är ett system som jag upplever som rättvist, rimligt och klokt.
Sedan måste det göras svåra avvägningar av experter om vilken behandling som ska ersättas. Det har man gjort under stor samstämmighet mellan experter som har deltagit i framtagandet av referensprislistorna. Nu finns det en nämnd som tittar på det här kontinuerligt för att se om det finns sådant som behöver justeras.
Men jag tror att man ska akta sig för att ta till de högsta tonerna i debatten, framför allt om man befinner sig i den situationen att man företräder ett politiskt parti som efter tio år inte kunde mycket mer än gapa stort.
Göran Hägglund (KD):
Det kan ha varit så att jag missförstod Lennart Axelssons tidigare inlägg. Jag fick nämligen uppfattningen att han sade att det skulle innebära förbättringar för de äldre, men då är det uppenbarligen inte på det viset. När det gäller detta med två av tio innebär det, om Lennart Axelsson funderar lite grann över det, att bara 20 procent har över 3 000 kronor i kostnader för tandvård och två av tio får förbättringar.
Det visar att systemet i så fall är pricksäkert i förhållande till den grupp som har de allra högsta kostnaderna och att vi som har lägre kostnader själva får stå för dem, eller åtminstone för en del av dem. Det tycker jag är en rimlig ordning. Med riktigt höga kostnader följer ett högre skydd. Med lägre kostnader får vi själva stå för en större andel. Det tycker jag är riktigt, rimligt, rättvist.
Låt mig avslutningsvis, utan att gnugga in det ytterligare en gång, nämna det som Lennart Axelsson sade om att Socialdemokraterna under de tio år de hade makten inte hade råd, att det var tuffa tider. Det är nog så, Lennart Axelsson, att det gick upp och ned under de åren, och nog fanns det tillfälle att genomföra reformen om man hade prioriterat den. Man valde dock att inte göra det.
Riktigt viktig blev den först när vi sade att vi skulle genomföra de förbättringar som nu är sjösatta och som innebär att de personer som har de allra högsta kostnaderna också får det allra bästa skyddet.
Göran Hägglund (KD):
Lennart Axelsson har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta med anledning av de problem som uppstått med den nya tandvårdsreformen. Det nya tandvårdsstödet ska ge ersättning vid förebyggande tandvård och tandvård som syftar till att åstadkomma frihet från smärta och sjukdomar, förmåga att äta, tugga och tala utan större hinder eller ett utseendemässigt godtagbart resultat.
De konkreta ersättningsreglerna har utformats med utgångspunkt i detta och ger uttryck för en medveten prioritering som gjorts för att kunna kontrollera statens utgifter och samtidigt tillgodose de mest angelägna tandvårdsbehoven. När en reform av den här omfattningen införs är det svårt att undvika att vissa problem uppstår i samband med övergången. I detta fall infördes reformen under sommaren, när belastningen på Försäkringskassans system var lägre.
Efter semestrarna ökade trycket på Försäkringskassan och det blev då tydligt att det fanns brister i Försäkringskassans funktioner för information, rådgivning och stöd till vårdgivarna. Reformen ställer krav på vårdgivarna på flera sätt. De ska lära sig tillämpa ett regelverk som till sin grundläggande utformning skiljer sig från det tidigare.
De nya ersättningsreglerna bygger på ett nytt sätt att tänka, där ett tillstånd eller en diagnos hos patienten avgör vilka tandvårdsåtgärder som är ersättningsberättigande. En annan viktig förändring är att alla vårdgivare ska rapportera in de uppgifter som är av betydelse för det statliga tandvårdsstödet till Försäkringskassan på elektronisk väg. Det är rimligt att tro att problemen kommer att minska när vårdgivarna fått mer erfarenhet av det nya regelverket och de nya administrativa rutinerna.
Därtill har vissa förändringar genomförts redan under november 2008. Bland annat har kravet på vårdgivarna att dokumentera genomförda åtgärder tagits bort i vissa fall. För att hantera den situation som nu föreligger behövs det dock flera åtgärder. Regeringen gav till exempel nyligen Försäkringskassan i uppdrag att inkomma med en åtgärdsplan för tandvårdsstödet.
I den åtgärdsplan som gavs in till Socialdepartementet den 6 oktober redovisas ett flertal vidtagna och planerade åtgärder. När det gäller IT-stödet avser åtgärderna bland annat samverkan med vårdgivarnas systemleverantörer, en förbättrad gemensam stödfunktion för teknisk support, rådgivning och stöd till vårdgivarna, analys av landstingens och systemleverantörernas problembild samt förbättrad information på Försäkringskassans webbplats.
I fråga om rådgivning och stöd till vårdgivarna redovisar Försäkringskassan bland annat förstärkningar av bemanning och kompetens hos Försäkringskassans kundcenter för partner samt inrättande av en odontologisk stödfunktion. Regeringen anser att det är viktigt med åtgärder på alla dessa områden och kommer att följa Försäkringskassans insatser noggrant. Det finns också en beredskap för att överväga ytterligare åtgärder om så bedöms nödvändigt.
Göran Hägglund (KD):
Det kanske kan finnas skäl att dra sig till minnes denna frågas långvariga behandling. Den har diskuterats under en lång följd av år, inte minst den tidigare statsministern talade många gånger om behovet av att genomföra förbättringar.
Utgångspunkten för den tillträdande regeringen var att gå från ord till handling, från munväder till något med mer bett i. Den utredning som så småningom fanns på bordet och som remissbehandlades fick ett gott stöd.
Det handlade bland annat om att ge en check till alla och envar som en delfinansiering och en puff för oss att komma i väg till tandläkaren. Vi tror att regelbundna kontroller har ett stort värde för att göra tidiga insatser.
Det handlade också om ett högkostnadsskydd, det vill säga om att ta en betydande andel av de kostnader som det offentliga tidigare aldrig har burit utan som den enskilde har fått bära.
Jag har fått mängder av brev från enskilda personer som har beskrivit det dilemma de har hamnat i. Jag önskar att jag hade tagit med mig några brev hit från dem som har beskrivit sin egen situation och hur de nu har kunnat genomföra de förbättringar som de länge har väntat på och som den tidigare regeringens politik inte räckte till för att möta.
Vi tillförde i ett slag 3 miljarder kronor till tandvårdsreformen - alltså från tidigare 3 miljarder till 6 miljarder.
Vi har sett irriterande inkörningsproblem som har skapat mycket frustration hos naturligtvis den enskilda patienten och hos dem som hamnar mellan hötapparna - om man kan använda uttrycket - nämligen tandläkarna.
De ska lära sig ett system och har tvingats göra investeringar i datateknik så att det kan bli en elektronisk överföring av informationen. Omläggningen innebär generellt uttryckt att för dem som har fått en större kostnad har kostnaden blivit mycket lite större.
Det är alltså en liten kostnadshöjning som beror på att man har varit felprissatt tidigare. Här har gjorts ett gediget arbete när det gäller att hitta en bra grund för de ersättningssystem som fungerar. För dem som får sänkningar innebär det oftast dramatiska sänkningar.
Nästan alla av oss kommer någon gång under livet att drabbas av den situationen att vi kommer att behöva vidta stora åtgärder i munnen, och det kommer att bli kostnadskrävande. Få människor har pengar undanlagda för att möta den kostnaden. Genom detta system, som också Lennart Axelsson redogör för, får man en stor subvention, och det tror jag är en lättnad för många.
Lennart Axelsson nämner den ökade administrativa belastning som faller på tandläkaren. Så är det. Mycket av det är en lärosak. När man har lärt sig hur systemet fungerar kommer det att fungera oerhört mycket smidigare. När det har gått lite tid kommer det att vara mycket enklare för den enskilde tandläkaren än i det gamla systemet.
Då kommer vi att på elektronisk väg ha tillgång till informationen, som kommer att förbättra mycket för tandläkaren och - ännu viktigare - för den enskilda patienten.
Göran Hägglund (KD):
Ja, det tycker jag. Det är oundvikligt när man genomför en stor reform, en reform som har varit efterlängtad under lång tid, att det uppstår ett eller annat inkörningsproblem. Vi arbetar mycket medvetet med att ta itu med de bekymmer som uppstår, och jag är säker på att det här kommer att kunna lösa sig.
Man genomför knappast en reform av den här omfattningen utan att det uppstår ett eller annat problem av administrativ karaktär. Lennart Axelsson läser upp en del formuleringar som jag lär ha gjort mig skyldig till. Jag står för de formuleringarna, att vi ska komma bort från en situation där människor avstår från tandvård av kostnadsskäl. Lennart Axelsson säger att det för åtta av tio är lika dyrt eller dyrare.
Jag bestrider de siffrorna, för jag tror mig kunna belägga att han har fel. Men även om det skulle vara så gäller det att komma ihåg: Vår idé har varit att framför allt se till att de personer som har de riktigt höga kostnaderna ska kunna gå till tandläkaren och få de här åtgärderna genomförda. Och de här åtta av tio, eller två av tio om vi vänder på det - jag menar att Axelssons siffror är felaktiga - varierar.
Det är inte samma personer över tiden. En dag är det jag som kommer att behöva gå till tandläkaren. En annan dag är det Lennart Axelsson, och en tredje dag kanske det är Finn Bengtsson. Och så har vi Lars som är tandläkare, som förmodligen kommer att kunna åtgärda sig själv. Vi drabbas av detta någon gång, och då kommer det att vara väldigt värdefullt att känna att vi har det här stödet.
Vi har gått från en situation där människor känner det alldeles övermäktigt, där de på grund av räkningar på flera tiotusentals kronor i sikte har avstått från att göra det. Vi har genomfört en reform som gör det möjligt för människor att gå igenom de åtgärder som behövs för att de ska kunna ha en god tandhälsa.