KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kurt Kvarnström (S):
Dalarna är ett län som är starkt beroende av sin basindustri, ministern. Jag tänkte i mitt anförande lite grann beröra situationen i stålindustrin, som är väldigt betydelsefull inte bara för vårt län utan också för hela landet. Varslen har även på det området duggat tätt.
På Outokumpu i Avesta är de 260 - mer än var fjärde - i Smedjebacken, en ännu mindre ort, är de 160, och på SSAB i Borlänge är de 200. Det är de senaste siffrorna vi har från tiden runt årsskiftet.
Den specifika situationen i Avesta, som är min hemort, är den att Outokumpu, som har stora planer på att investera, har skjutit upp investeringsbesluten.
Delvis har man beslutat om investeringar som också är genomförda, men den större investeringen på drygt 5 miljarder har man i det här läget med en sämre orderingång naturligtvis valt att skjuta framåt i tiden.
Den stora utmaning jag möter när jag möter företag och fackliga organisationer är frågan hur man ska hitta resurser för att på ett bra sätt när konjunkturen vänder kunna möta en internationell marknad för det speciella stål som tillverkas i Avesta, en marknad som också ser ut att växa. Då är det överlevnadsfrågan för industrin som är det viktiga.
Mycket av den diskussion jag möter i företagen är den diskussion vi hade på 1970-talet när den så kallade 25-kronan fanns i bilden. Då gick samhället in och gav stöd till företagen när man bedrev utbildning. Inom parentes kan vi säga att behovet av utbildning i industrin är väldigt stort.
Under den extrema högkonjunkturen de senaste åren har man inte riktigt gett utrymme för att utbilda personal. Nu ser man en möjlighet, men man har svårt att finansiera det.
Här skulle jag vilja ställa frågan: Hur ser ministern på den typen av lösning, där man faktiskt kan behålla personal och få ett stöd från samhället för att vidareutbilda alla kategorier av personal för att sedan stå bättre rustad för framtiden? Jag tror att detta var en bra modell, och den borde man allvarligt ta upp och fundera på för att klara att möta framtiden på ett bra sätt.
I svaret tar ministern också upp samordnade insatser som regeringen har gjort för att samla upp de synpunkter som kommer in. Då skulle jag vilja ställa frågan: Vad har samordnarna från Dalarna redovisat till regeringen? Vad är det för behov av insatser som man redovisar från samordnarna? Och vilka slutsatser har regeringen dragit av de förslag som har kommit från länet?
Kurt Kvarnström (S):
Det är inte så ofta jag debatterar med ministern i den här typen av frågor. Det kanske var det som föranledde att jag inte fick svar på någon av de frågor jag ställde. Jag tänker därför upprepa mig lite grann. Jag höll mig konkret vid en viktig motor i vårt län. Det är basindustrin. Jag har specificerat mig när det gäller stålindustrin, men jag kan också peka på pappersindustrin. Den har signaler om att den också är på väg in i dåliga tider.
Men där har man under de senare åren trott mycket på förutsättningarna i vårt land. Man har investerat rejält och har kanske förutsättningar att fortsätta att investera. Det här är väldigt påtagligt i stålindustrin och i Avesta, där man nu har skjutit på det här. Den diskussion jag lyfte upp tyckte jag var värdefull att få någon tanke kring. Tjugofemkronan som kanske var innan arbetsmarknadsministern blev aktiv var ett väldigt positivt inslag.
Människor vidareutbildade sig med stöd till företagen och behövde inte gå ut i en passiv arbetslöshet som många tvingas göra. Det tror jag är något som man måste fundera på. Det är det vi ser att andra länder gör runt omkring oss. Varför gör vi ingenting i Sverige? Det ansvaret ligger naturligtvis hos regeringen. Både företag, som jag sade, och fackliga organisationer efterlyser det som ett mycket bra exempel.
Mina andra frågor handlade om de samordnare som ministern redovisar i sitt svar. Vad har de redovisat för underlag till regeringen utifrån vårt län? Den typen av åtgärder borde finnas med om man har redovisat det och framfört det i diskussioner som har förts. Vilka slutsatser drar regeringen av det här? Har man tagit till sig något av samordnarnas förslag? De har bara förslagsrätt. De har ingen beslutanderätt och inga pengar.
Det är regeringen som har fulla ansvaret för att fullfölja det här.
Kurt Kvarnström (S):
Inledningsvis vill jag gärna kommentera ministerns sätt att prata opinionssiffror. För mig och för oss är det här en mycket viktigare fråga: Det är människors väl och ve. Den här debatten handlar över huvud taget inte om opinionssiffror, utan det handlar om de människor vi möter i vardagen, de människor vi möter när vi är ute i olika sammanhang i vårt samhälle. De lider väldigt illa av de regler som ni har skapat.
Jag tycker att det är anmärkningsvärt att det är på det sättet. Jag missade det i mitt förra inlägg, men jag vill ge en stor eloge till den personal som jobbar inom Försäkringskassan. De har gått igenom en enorm omställning under det år som har varit och gör ett fantastiskt jobb. Det kan vi nog vara överens om. Men det räcker inte till.
Det är möjligt att den omorganisation man genomför har gått alltför fort, och ovanpå det väldigt drastiska förändringar i sjukförsäkringen. Handläggningstiderna är historiskt korta, säger ministern. Ja, det är väl väldigt positivt om det är på det sättet. Men det är i skenet av att vi har fått en sjukförsäkring där människor efter rätt så kort tid kvoteras ut ur sjukförsäkringen - de finns inte ens kvar i den sjukförsäkring som ni har skapat.
Det är klart att statistiken på olika områden då blir väldigt bra. Jag vill påstå att redan från 2003, när vi förändrade regelverken i de här sammanhangen och såg mer till människorna, började sjukfrånvaron minska. Den kommer att fortsätta att minska förhoppningsvis. Men den stora frågan är: Varför har man den här attityden till de här viktiga frågorna?
Jag skulle vilja ställa frågan: Hur många är det egentligen som har sorterats ut ur den sjukförsäkring ni nu har skapat från halvårsskiftet och som inte längre finns i den sjukförsäkring vi i dag pratar om?
Kurt Kvarnström (S):
Jag hade inte tänkt gå upp i den här debatten, men jag tycker att det finns en del saker i debatten som behöver klargöras. Framför allt gäller det hur man för statistik och hur man för den här diskussionen. Det pensionssystem som vi borde diskutera mer och ha större kunskap om handlar om att läsa av underlaget för de pensioner som ska betalas ut under en treårsperiod.
Här tycker jag nog att Ulf Berg borde ha lite mer i bagaget än de siffror han plockar fram. Vi har alldeles nyligen, för någon vecka sedan, tillsammans i pensionsgruppen någorlunda räddat pensionerna för kommande år, beroende delvis på den politik som har förts under de senaste åren.
Vi har en ordentlig dipp i pensionerna, och den hade varit ännu större om vi inte hade kommit överens om att förändra i beräkningsunderlaget så att värdet av pensionerna i AP-fonderna mäts på tre år. Det är tydligen så att alliansens företrädare har tagit sig en roll att ha tolkningsföreträde i de här delarna i pensionsuppgörelsen.
Jag skulle vilja ställa frågan till Ulf Berg: Vad är det som gör att man inte kan leva upp till pensionsuppgörelsen just när det gäller beskattningen, som vi faktiskt är överens om i det dokument som vi har tillsammans när det gäller pensionerna? Det står att om det är möjligt ska pensioner och löner beskattas lika. Vad är det som gör att det inte är möjligt i dagsläget?
Det har påståtts i debatten att vi aldrig förändrade beskattningen för pensionärerna under de senaste tolv åren som vi regerade. Det är också en grav felaktighet. Under 90-talet, när vi fick ta över efter den förra borgerliga regeringen och den situation som landet befann sig i då, tvingades alla grupper att spara.
Men när vi återställde pensionerna sänkte vi skatten för pensionärerna för att de skulle komma i en med löntagare likartad situation genom det grundavdrag som då genomfördes. Jag tycker att det finns en hel del att önska när det gäller den debatt som förs i fråga om pensionssystemet. Jag hoppas få frågan besvarad. Påståendet används flitigt, och det är fel. Lev upp till den pensionsuppgörelse vi har!
Då tror jag att debatten skulle bli mer saklig. Det finns all anledning att återkomma till den debatten.
Kurt Kvarnström (S):
Jag begärde ordet eftersom jag var här för debatt i ett annat ärende. Det här är ett angeläget område. Jag tror att de två föregående talarna lite har missförstått vad dagens interpellationsdebatt handlar om. Jag hade inte tänkt gå upp här och ha någon allmänpolitisk debatt om sjukförsäkringen, för det är inte det den här interpellationen handlar om.
Det handlar mer om den oro som människor känner och ger uttryck för genom att JO-anmäla hanteringen av den försäkring vi har. Min oro är att människor upplever en större oro i de här sammanhangen och att vi därför har ett ökat antal anmälningar till JO. Det är det interpellationsdebatten egentligen borde handla om. Ulf Nilsson säger att vi inte gjorde någonting förut. Jo, vi införde någonting som hette 3-30-90, som jag tror att Ulf Nilsson mycket väl känner till.
Det innehöll en rätt för den enskilde att inom 90 dagar få det som vi pratar mycket om i dag, det vill säga stöd för sin rehabilitering. Det har ni tagit bort. Ni har tagit bort stödet för den enskilde, rätten att få det stöd som vi pratar om. Jag tycker att det är beklagligt att man har gått den vägen. Det var en av de väldigt viktiga saker som vi införde redan 2003.
Försäkringskassan hade också på den tiden svårt att leva upp till det - jag är mycket väl medveten om det. Men den regeln var väldigt viktig och är det också fortsättningsvis. Det är en punkt som vi tänker fortsätta att driva väldigt hårt. Den enskilde måste ha en rättighet att hantera sin situation när det gäller sjukförsäkringsfrågorna. Det är ett uttryck som jag tycker visar sig i det ökade antalet JO-anmälningar.
Jag vill också lyfta upp en annan dimension, som kanske inte kommer fram så mycket än så länge men som jag tror är på väg fram. Det gäller förändringen av förtroendemannamedverkan när det gäller sjukförsäkringen. Ni har ju valt att ta bort de förtroendevalda i Försäkringskassans styrelser runt om i landet men också i Socialförsäkringsnämnderna.
I mina kontakter med LO-TCO Rättsskydd har jag fått veta att man är bekymrad över utvecklingen nu, där väldigt många människor känner sig utelämnade och inte känner någon möjlighet att påverka. Jag tror att vi kommer att få se ökad osäkerhet när det gäller tillämpningen av de regler ni har infört. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar till det.
Hur har regeringen hittills fångat upp den förändring som man har genomfört, som många upplever som osäker och besvärlig? Man kommer i kläm och tycker inte att man får sin rätt prövad. Jag tror att ett antal av de JO-anmälningar som vi får har sin grund i att man känner sig väldigt utelämnad i de regelförändringar som man har genomfört.
Kurt Kvarnström (S):
Det vi vill göra och tänker fortsätta att göra är att öka delaktigheten i försäkringen från de försäkrades sida men också från samhällets sida i större omfattning. Den passningen skulle jag gärna vilja skicka till Gunnar Axén. Han förefaller till en del historielös när det gäller uppföljningen av hur försäkringen fungerat.
Det fanns någonting som hette försäkringsdelegationer, som under det första trevande året lämnade inte mindre än 50 förslag till förändringar i hanteringen av våra socialförsäkringar. De uppkom utifrån det lokala engagemanget ute i samhället. De var ingen oviktig del i förhållande till den inspektion som ni nu har infört. Jag vill stryka under att det fanns ett tänk bakom det.
Jobbet ute i försäkringsdelegationerna hade inte hunnit komma i gång, utan de avvecklades utan någon som helst analys. Det var det som skedde. Det vi vill göra är att verkligen öka delaktigheten för att människor inte ska behöva gå ända dit som vi i dag pratar om, ända till en JO-anmälan därför att man känner sig orättvist behandlad på olika sätt. Det är väldigt viktigt att lyfta fram den enskildes rätt i det sammanhanget.
Har de stora skillnaderna som Gunnar Axén pratar om blivit mindre? Det finns inget belägg för det i dagsläget. Jag ställde också frågor om förändringen av försäkringssystemen när det gäller socialförsäkringsnämnderna. Finns det någon uppföljning som visar att den förändring som ni har genomfört, att man den ena stunden är föredragande och den andra stunden beslutande i de enskilda ärendena, har lett till en större rättssäkerhet? Det här återkommer vi säkert till.
Men enligt de uppgifter som jag har i dag från LO-TCO Rättsskydd har rättssäkerheten inte ökat för de här människorna som i dag känner sig väldigt tillplattade beroende på hur de här frågorna hanteras i dagsläget.
Kurt Kvarnström (S):
Jag fick ingen signal om vilken utveckling du ser för vårt pensionssystem utifrån de frågor jag ställde, Lars-Arne Staxäng. Jag hade förväntat mig det. EU:s upplägg är ju att det ska föranleda en debatt om våra egna pensionssystem och att vi för den diskussionen. Jag ställde tre frågor. Den första tycker jag är allra viktigast.
Arbetslöshetssituationen i vårt land är ju bekymmersam. Jag kallar det för massarbetslöshet. I sin budgetproposition säger ju också regeringen att det fortsatt kommer att bli hög arbetslöshet. Jag är inte alls tillfreds med utvecklingen på pensionerna utifrån den situation vi har. Inkomsterna är för låga.
Nästa år har pensionerna sänkts med 7 1⁄2 procent. Min syn på det är att det behövs en förstärkning på inkomstsidan för att klara svängningarna. Vi konstaterar att pensionssystemet inte är hållbart i tider med hög arbetslöshet. Det vill jag gärna ha en kommentar till.
När det gäller det förslag som ni har lagt hade jag förväntat mig att få svar på när man bedömer att en höjd pensionsålder ger någon effekt i vårt pensionssystem med den utveckling vi har. Jag är naturligtvis också intresserad av hur Moderaterna ser på skattefrågan framöver för pensionärerna. Det är en central fråga som jag hade förväntat mig att få en kommentar till. Det kanske jag får nu i repliken.
Kurt Kvarnström (S):
Jag vill börja med att rätta Lars-Arne Staxäng. Den konstruktion som vi valde efter 90-talskrisen var att höja grundavdraget för pensionärerna. Det fungerar på samma sätt som en skattesänkning. På den punkten tycker jag att Moderaterna borde ha rättat sig i de debatter som vi har haft när det gäller denna fråga. Detta har nämligen samma effekt i plånboken för människor. Det har samma effekt som det som ni nu använder. Men skattesystemet ändrade vi inte på, utan vi gjorde en justering när det gällde grundavdraget.
Det som sades var alltså fel. Men min fråga när det gäller beskattning av pensioner kvarstår. När bedömer ni att det är möjligt att beskatta pensioner på samma sätt som löner? Det är för mig en rättvisefråga att man beskattar lön och pension på samma sätt. Den andra frågan som jag har ställt gäller det förslag om en höjning av pensionsåldern som ni har i er budget.
När bedömer ni att det över huvud taget har någon effekt i vårt pensionssystem att höja pensionsåldern? För mig är det en rätt så viktig fråga att se vad som händer när det gäller pensionssystemen totalt sett. Då gäller det att också se över avtalspensionerna. För mig är det helt otillfredsställande att man slutar att pensionera människor på arbetsmarknaden vid 65 års ålder.
Innan man för en fortsatt diskussion om en höjning av pensionsåldern tycker jag att man bör ta en ordentlig diskussion med arbetsmarknadens parter om på vilket sätt som de övriga pensionslösningarna i samhället fungera för människor. Det är inte tillfredsställande att de upphör vid 65 års ålder för de allra flesta.
Jag tycker att det är viktigt ur försäkringssynpunkt och rättvisesynpunkt att man ser över den frågan också innan man ensidigt för diskussionen om att höja pensionsåldern. Men min fråga är: När kan man se någon effekt av en sådan åtgärd?
Kurt Kvarnström (S):
Ulf Nilsson verkar väldigt nöjd med den politik som förs och det pensionssystem som finns. Han pratar sig varm för att det är väldigt bra för många. Jag ser även en problematik, Ulf Nilsson. Vi har en mycket hög arbetslöshet, och dessa människor ser du tydligen inte. Det är de som i framtiden inte kommer att ha någon pension.
Det är den långsiktiga bit du också måste se: de människor som faktiskt inte finns på arbetsmarknaden. Dem tycker jag att du glömmer bort helt och hållet i dina lovord till den politik ni har fört. Det är detta jag har lyft fram. Vad händer nu med de grupper som ni med er politik lämnar när det gäller pensioner på sikt? Det är det jag har lyft fram lite grann i denna debatt. Denna fråga tycker jag inte att du har svarat på över huvud taget.
Vad ger den höjda pensionsålder ni föreslår för effekt på kort och lång sikt? Jag upprepar min fråga: Är det inte dags att ni lämnar ett tydligt besked nu? Har ni ett mål att löner och pensioner ska beskattas lika, eller fortsätter ni med att det ska finnas en skillnad i beskattning mellan pensioner och löner? Det är två viktiga frågor. Jag stannar där.
Kurt Kvarnström (S):
Arbetslösheten är fortfarande betydligt högre än den har varit under överskådlig tid. Trots att Alliansen regerat i drygt fyra år är det Socialdemokraternas fel att det inte står rätt till i det här landet. Jag hoppas att Ulf Nilsson och hans kolleger på den här kanten någon gång tar ansvar också för sin egen politik. Det vore av vikt. Det jag ser i denna situation och som Ulf Nilsson inte nämnde över huvud taget är ungdomarna.
Det är de grupper som faktiskt inte finns på arbetsmarknaden. Det är dem jag är bekymrad över även när det gäller pensionerna på sikt. Det är en effekt som kommer på längre sikt, och den väljer Ulf Nilsson och andra att inte ens ha med i sin syn på hur vi behöver förändra och se på detta. I stället pratar man bara om hur länge vi ska jobba. Det har ingen effekt.
Om vi har en hög arbetslöshet och de äldre fortsätter att jobba tar det ännu längre tid för de unga att komma in på arbetsmarknaden. Det är effekten av den situation vi har i dag. Det är detta vi borde diskutera. Vi borde diskutera hur man löser dessa frågor för andra grupper, som inte kommer in i de system vi har. Det är nämligen det vi kommer att se på sikt och vara väldigt bekymrade över. Jag fortsätter att upprepa min fråga om beskattningen. Jag har fortfarande inte fått något svar.
Jag tycker att det är av vikt att människorna i landet får ett klart besked från Alliansen under denna period om deras syn på hur löner och pensioner ska beskattas.
Désirée Liljevall (S):
Jag vill börja med att tacka finansmarknadsminister Mats Odell för svaret. Ministern må vara säker på sin sak gällande utförsäljningen av Telia Sonera-accessnätet, men han har uppenbarligen inte övertygat alla sina partikamrater på alliansbänken. Det är i dag exakt en månad sedan tre riksdagsledamöter från Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna gick ut tillsammans i en debattartikel i Dagens Nyheter och kritiserade utförsäljningen.
De angav flera skäl till detta, men huvudargumentet löd så här: Vi vill att nätet ska separeras helt från Telia Sonera och läggas i ett separat bolag med svenska staten som fortsatt ägare. Jag är den första i dagens debatt att hålla med ministerns allianskolleger om detta påstående. Men ministern kommer att höra fler interpellanter efter mig säga samma sak.
Det är allvarligt att regeringen nu har påbörjat sin utförsäljning av Telia Sonera. Mycket mer än pengar står på spel. I bolaget ingår nämligen accessnätet. Utanför storstäderna är accessnätet och kopparnätet, som det även kallas, den enda infrastruktur som kan erbjuda fasta nättjänster över hela landet.
Ett privat monopol på kopparnätet betyder antagligen såväl högre priser på bredbands- och teletjänster som sämre konkurrens. Accessnätet är med andra ord en mycket viktig del av Sveriges infrastruktur. Mycket talar för att finansmarknadsminister Mats Odell delar upp Telia Sonera funktionellt.
Det skulle innebära en intern uppdelning av accessnätet och den operativa verksamheten eller, med ministerns egna ord, att få in en brandvägg i själva bolaget. Bristerna med denna konstruktion är flera. Staten förlorar kontrollen över infrastrukturen, över möjligheterna till sekretess för användarna och över möjligheterna till en fullständig utbyggnad av bredbandsnätet.
Dessutom går det inte att garantera att den nya ägaren inte lockas att dra nytta av sin ställning och sätter käppar i hjulet för konkurrenterna. Herr talman! Det hela är besynnerligt. Allt tyder på att regeringen varken har tänkt igenom eller förberett utförsäljningarna ordentligt. Exempel på det är följande: Post- och telestyrelsen har i all hast fått i uppdrag att utreda en separation av kopparnätet. Försvarsmakten har begärt konsekvensanalyser med hänvisning till rikets säkerhet.
Konkurrensverket har pekat på att syftet med försäljningen är oklart. Herr talman! Jag kan rada upp ytterligare några anmärkningsvärda konstateranden: Regeringen har inte redovisat några ekonomiska beräkningar för riksdagen. Stora värden går om intet helt i onödan. Regeringen har inte heller angett några rationella grunder för att försäljningen måste genomföras så oberättigat snabbt.
Det är uppenbart att regeringen till varje pris vill sälja ut statens tillgångar. Utförsäljningen motiveras endast av ideologiska skäl, nämligen att staten inte ska äga. Denna ideologiska blindhet kan tyvärr bli dyr för landets skattebetalare. Herr talman!
Jag frågar igen: Hur avser finansmarknadsminister Mats Odell att agera för att infrastrukturen för telefoni och bredband, det vill säga accessnätet, helt separeras från Telia Sonera och läggs i ett separat bolag med svenska staten som fortsatt ägare?
Désirée Liljevall (S):
Finansmarknadsminister Mats Odell har fått möjlighet att lyssna till flera socialdemokrater som hävdar betydelsen av att accessnätet separeras från Telia Sonera vid en försäljning av bolaget. Skälen till separationen är många, och flera av dem har redan nämnts under debatten. Jag vill understryka några av dem ytterligare. Både jag och Peter Jeppsson har i våra interpellationer lyft fram landets säkerhet som ett synnerligen viktigt argument för en strukturell separation.
Försvarets radioanstalt har påpekat vilka risker som privat ägo av kopparnätet skulle medföra för både den privata och den nationella säkerheten. Det är nämligen via detta nät som Försvarsmakten kommunicerar. All information som skickas över nätet kan enkelt kontrolleras av ägaren. Jag anser att de säkerhetspolitiska aspekterna av en utförsäljning av Telia Soneras accessnät inte är tillräckligt belysta.
Vad händer med möjligheten till informationssekretess för enskilda, för företag eller för försvaret om staten helt och hållet överlämnar kontrollen till privata intressen? Vad händer när bolaget säljs vidare i tredje eller fjärde led? Trots Mats Odells försäkringar tvivlar jag. Börje Vestlund har ifrågasatt anledningen till att regeringen påbörjade försäljningen av Telia Sonera innan PTS slutsatser redovisats, och det undrar jag också.
Jag finner det synnerligen beklagligt att regeringen har så bråttom. Kan det möjligen bero på att regeringen redan har bestämt sig för en funktionell separation? I så fall: Hur kan staten efter en sådan lösning ha kontrollen över infrastrukturen på telemarknaden? Är det inte i själva verket så att regeringen har insett just detta problem?
Är det inte oron över att accesserna privatiseras som har föranlett regeringen att i all hast uppdra åt Post- och telestyrelsen att utreda den här frågan?
Désirée Liljevall (S):
I mitt första inlägg citerade jag tre borgerliga riksdagsledamöter som tillsammans hade en debattartikel i Dagens Nyheter för en månad sedan. I den är de i allra högsta grad kritiska till regeringens brådska att sälja ut Telia Sonera och kallar Mats Odells plan för obegriplig, farlig och fel.
Genom den lösning som Mats Odell förordar - en funktionell separation - förlorar staten kontrollen över infrastrukturen, över möjligheterna till sekretess för användarna och över möjligheterna till en fullständig utbyggnad av bredbandsnätet. De stora förlorarna är konsumenterna.
Förhoppningsvis tar ytterligare någon ansvarsfull borgerlig riksdagsledamot sitt förnuft till fånga och hjälper oss att stoppa affären i väntan på att en lösning för accessnätet presenteras. Det viktigaste är inte att det går undan, det viktigaste är att det blir rätt.