Bertil Kjellberg (M):
Jag vill inledningsvis tacka justitieministern för svaret, även om svaret var mycket magert. Jag tänkte att det kanske kunde vara trevligt för justitieministern att någon gång få diskutera civilrätt. Det är ju inte så ofta som det förekommer här i kammaren annat än när vi i lagutskottet debatterar. Jag tycker också att det är olyckligt att justitieministern inte tar allvarligare på de här problemen med företagsinteckningens förmånsrätt.
Frågan om förändringen av säkerhetsvärdet av företagsinteckningen har drabbat och drabbar hundratusentals småföretagare runtom i landet, främst på landsbygden där möjligheten att använda fastigheter som säkerhet för krediter är mindre än i städerna. När regeringen våren 2003 lade fram sitt förslag om en förändring av förmånsrätten sades det att syftet var att underlätta företagsrekonstruktioner i stället för att försätta företag i konkurs.
Vi har väl inte sett att så har blivit fallet, men det behövs kanske längre tid. Vidare skulle kreditgivningen inriktas på affärens lönsamhet och inte på säkerheterna, och jag vill påstå att bankerna alltid har gjort det. Man vill i första hand ha tillbaka pengarna reguljärt och inte via en konkurs. Konkurshandläggningen skulle bli snabbare, och oprioriterade borgenärer skulle få ökad utdelning vid konkurser. Jag tror inte heller att det finns något stöd för att påstå att så har skett.
Förslaget innebar också att staten förlorade sin förmånsrätt för skatter och avgifter. Vi var många som kände tveksamhet inför delar av reformen redan då, och framför allt gällde det sänkningen av företagsinteckningens förmånsvärde från 100 % av företagets samtliga tillgångar till 50 % som var det ursprungliga förslaget, men det blev sedermera 55 %.
De faror vi såg var att små företagare utanför de större städerna skulle få svårigheter att få krediter, och får man krediter krävs ofta kompletterande säkerhet i form av personlig borgen eller andra kompletterande säkerheter. Vi varnade också för att företagen skulle tvingas att i ökad utsträckning använda sig av leasing och factoring som innebar ökade kostnader för företagen.
Trots motståndet drev majoriteten i riksdagen igenom förslaget, men man var visst tveksam eftersom man accepterade att omgående utvärdera det här försöket. Regeringen beslutade att Institutet för tillväxtpolitiska studier, ITPS, skulle göra en utvärdering. Sommaren 2005 kom ITPS utvärdering.
Där konstaterade man att 16 % av alla företag man hade undersökt hade fått sina krediter omprövade och ungefär 8 % hade fått försämrade villkor. Deras slutsats var mycket tydlig. Den mest naturliga åtgärden är en skyndsam återgång från nuvarande 55 till 100 % av företagsinteckningens värde. Jag har också fått samma reaktioner från fältet.
I en studentuppsats från Lunds universitet konstateras det att förändringen innebär en försämring för företagarna. Jag menar att justitieministern borde ta till sig detta och omgående initiera en återgång till ett värde av 100 % för företagsinteckningen.
Jag tror inte att till exempel villaägarna skulle tycka att det var särskilt bra om staten förklarade att man endast fick belåna 50 % av villans värde. Det skulle innebära dramatiska förändringar av fastighetspriserna, framför allt här i Stockholm. Det är alltså en mer principiell fråga att man ska ha rätt att disponera över samtliga sina företagstillgångar.