KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Tack för svaret, statsrådet! Jag tror att det är viktigt att ta den här frågan på stort allvar. Den berör alltså 2 miljoner fastighetsägare. Det finns konkreta förslag. Nu blir det här lite tekniskt, men det handlar egentligen om att vägföreningarna själva ska kunna besluta om andelstal. Det vore en konkret regelförändring som skulle fungera väldigt väl.
Den lagstiftningen finns i dag inom bostadsrättsföreningarnas område där medlemmarna har den rätten. Det är alltså ingen främmande lagstiftning som ska plockas fram, utan man skulle mycket väl kunna göra det här. I svaret som statsrådet gav här i sitt första inlägg talade han om övriga förslag som nu bereds inom Regeringskansliet.
Det är klart att många, förmodligen inte minst de 2 miljoner fastighetsägarna, är nyfikna på när regeringen kommer att ta fram de förslagen. Och vad är det för frågor rent konkret som statsrådet närmast ser som bereds och är lämpligast att lägga fram? Det tror jag vore ett oerhört värdefullt besked till alla dem som berörs av de här frågorna.
Lars Beckman (M):
Effektiviteten inom Lantmäteriet ska vi diskutera i nästa interpellationsdebatt. Jag ber alltså att få återkomma till det. Nu handlar det om enskilda vägar och de 2 miljoner fastighetsägare som i dag får vänta väldigt länge på att få andelstalen fördelade. Det finns en lagstiftning som fungerar väl inom bostadsrättens område. Det vore angeläget att införa en förenklingsreform som ger alla vägföreningar rätt att själva besluta om andelstal.
Riksförbundet Enskilda Vägar har lämnat ett konkret och väldigt bra förslag utifrån vilket regeringen relativt snabbt och enkelt skulle kunna utreda och ta fram en åtgärd för konkret effektivisering. Det skulle avlasta Lantmäteriet. Ett sådant förslag och en sådan lag skulle kunna leda till att alla ärenden på Lantmäteriet påskyndades.
Är statsrådet beredd att driva fram en sådan lagstiftning?
Lars Beckman (M):
Jag vill tacka för svaret. Den här debatten anknyter till den föregående. På den lilla jobb- och näringslivsturné som jag gjorde förra året i kommunerna i Gävleborg träffade jag kommunledningen i Ljusdal och den moderata kommunstyrelseordföranden Lars Molin. Vi pratade såklart om vad som är viktigt för landsbygden och för en kommunledning i en kommun i norra Hälsingland.
Vi pratade om konsekvenser av dubbla arbetsgivaravgifter för unga, om de höjda bensin- och dieselskatterna, om risker för elförsörjningen, om införandet av kilometerskatt, om avsmalnande och trafiksäkra vägar och minskade resurser till vägunderhåll. Men vi pratade också om statens samhällsservice.
Många företagare och invånare i Ljusdal kontaktar kommunen och säger att det inte är rimligt att det ska ta flera år att stycka av mark i Ljusdal. Det hindrar samhällsutvecklingen. Därför gick Ljusdals kommun in med en ansökan till regeringen om att få göra en egen, kommunal, lantmäterimyndighet. Jag vet att också Falun, Höganäs, Malung-Sälen, Vetlanda och Ängelholm gjorde det.
Tyvärr har de fått avslag, vilket är olyckligt. Jag googlade i går inför den här interpellationsdebatten och skrev: handläggningstid Lantmäteriverket. Av träffarna man får kan man se kommun efter kommun som kritiserar regeringen.
Man kan läsa på Jordbruksaktuellts sida om en företagare som kontaktat Lantmäteriet och frågat varför det "skulle ta så lång tid". Enligt artikeln svarade lantmätaren: "För att vi har monopol." Jag tror alltså, till skillnad från statsrådet, att en viss form av konkurrens på området mycket väl skulle kunna skynda på handläggningstiderna.
Framför allt skulle man ge de lokala kommunerna rådighet att själva påverka sin samhällsutveckling. En inlandskommun som Ljusdal har nämligen nog med problem med avflyttning och avfolkning, med att Trafikverket släcker ned belysningen, med att Telia tar bort kopparnätet eller med att Trafikverket gör om en asfaltväg till en grusväg. Ska de dessutom inte kunna få samhällsservice?
Jag fick en siffra från en handläggare på Ljusdals kommun. Han sa att det skulle ta mellan ett och två år för ett sådant ärende att handläggas i dag. Ett år ligger ärendet bara i en pappershög. Och sedan tar det ett år till innan arbetet har utförts. Det räcker inte att vi står i den här kammaren och tycker att det är ett problem. Det måste vidtas konkreta åtgärder.
En konkret åtgärd skulle kunna vara att Ljusdals kommun och alla andra kommuner som jag nyss räknade upp fick sätta upp egna avdelningar för kommunal fastighetsbildning. Fru talman! Det vore intressant att få höra den principiella förklaringen till att man nekar kommuner rådighet över de frågorna.
Lars Beckman (M):
Jag ska erkänna att jag är en stor och varm anhängare av kommunalt självstyre. Jag är en stor och varm anhängare av att kommunerna ska ha rådighet över sin egen situation. Just därför har jag lyssnat på vad kommunledningarna säger, till exempel i Ljusdals kommun. Jag är helt övertygad om att Ljusdals kommun inte vill inrätta den kommunala lantmäterimyndigheten för att göra det sämre för kommunmedborgarna i Ljusdal.
Tvärtom är jag helt övertygad om att kommunledningen i Ljusdal och Ljusdals kommuns tjänstemän vill göra det för att det ska bli bättre och gå snabbare för kommuninvånarna i Ljusdal. Det är precis på samma sätt som man vill göra i Falun, Höganäs, Malung-Sälen, Vetlanda och Ängelholm.
De fördelar med att inrätta kommunala lantmäterimyndigheter, som kommunerna lyfter fram, är att plan-, bygg- och fastighetsbildningsprocessen kan förenklas och förkortas. Man bedömer också att man vill ha närhet till beslutsfattarna. Statsrådet är naturligtvis väl medveten om att Lantmäteriverket lämnade Ljusdals kommun. Man lade ned sitt kontor där och flyttade därifrån.
Staten drog sig tillbaka från Hälsingland, vilket har fått i det närmaste katastrofala följder. Samma sak säger det lokala kommunalrådet, Hans Unander - socialdemokrat - till P4. Han är helt förtvivlad över den bristande samhällsservicen. Samma sak säger Eva Cooper från Företagarna som skrev om detta i januari.
Man kan läsa sida upp och sida ned om detta. Man kan möjligtvis ha förståelse för att det här problemet inte kommer att lösas förrän den nya moderatledda alliansregeringen är på plats. Det går att vidta åtgärder, till exempel låta de kommuner som vill driva den här verksamheten själva ta över - detta för att kunna korta handläggningstiderna. Sedan kan jag förstå att en statlig monopolorganisation inte är positiv till det.
Vi i den här församlingen är naturligtvis inte myndigheternas företrädare, utan vi är medborgarnas företrädare. Medborgarna förtjänar att väntetiderna kortas. I Malung sker det en väldigt stor och expansiv utbyggnad, och jag förstår att det är ett jättehinder när handläggningstiderna uppgår till år i stället för månader.
Jag reagerade på en mening i svaret där det sägs: Så sent som i maj besvarade jag en motsvarande fråga. Det har gått väldigt lång tid sedan dess. I företagarvärlden är det lång tid, det är möjligt att det är kort tid i politiken. Men det är det inte för en företagarvärld eller för en kommun som ser möjligheter till expansion och näringslivsutveckling. Men det är bara segt och går sakta.
Jag tycker att det är olyckligt att den miljöpartistiska och socialdemokratiska regeringen avslår dessa kommuners önskemål om att kunna påverka sin egen samhällsutveckling. Precis som Sten Bergheden hade jag önskat att man hade haft lite mer action och lite mer konkreta förslag som gör att man faktiskt får ned handläggningstiderna.
Till syvende och sist är det landsbygdens utveckling som hindras av de långa handläggningstiderna.
Lars Beckman (M):
Jag noterar att statsrådet och jag har två helt skilda uppfattningar. Jag tror på kommunalt självstyre och att kommunerna på landsbygden måste få rådighet över den egna situationen. Kommuner runt om i Sverige, oavsett partifärg, framför kritik mot att den statliga lantmäteriverksamheten fungerar dåligt.
Detta skadar samhällsutvecklingen och företagsamheten, och det orsakar stora problem. Jag har respekt för att vi har olika uppfattningar i frågan. Miljöpartiet tror på storskalighet och tror uppenbart på en annan lösning. Det gör inte jag. Jag tror på att kommunerna ska få äga sin situation. Hittills har jag inte hört någon säga "vi har brist på tandläkare inom Folktandvården, så därför ska vi förbjuda privata tandläkare".
Det är ingen idé, och det finns inget sådant konkret förslag. Men i frågan vi nu diskuterar verkar retoriken vara just sådan. Jag tror absolut att man kan få en bättre och snabbare hantering om man ger kommunerna rådighet över frågan. Det är vad det hela handlar om.
När Företagarna har rankat och betygsatt olika myndigheter får Lantmäteriet tyvärr ett väldigt lågt betyg. Det fick ett betyg på 2,9, vilket är lägre än genomsnittet för övriga myndigheter i Företagarnas myndighetsrankning 2017. Vad man klagar på är långa handläggningstider och dyra kostnader. Det kanske inte är så konstigt att en monopolverksamhet lätt hamnar i just det. Fru talman!
Jag hoppas verkligen att statsrådet kommer med konkreta saker som gör att handläggningstiderna kortas.
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag förutsätter att statsrådet i sitt nästa inlägg kommer att svara på de frågor som jag har ställt. Herr talman! Det är inte varje dag som jag som moderat landar i slutsatsen att man borde förstatliga privat verksamhet. Men när det gäller frågan om regionala skyddsombud skulle det faktiskt kunna vara rimligt.
Låt mig inleda med att berätta om min syn på företagsamhet och jobbskapare. Min uppfattning är att företag tar arbetsmiljö på ett mycket stort allvar.
Under mina tio år i en näringslivsorganisation har jag aldrig träffat de onda företag som Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och LO brukar gå och demonstrera mot på första maj. Tvärtom - de företagare som jag har mött, och möter, tar arbetsmiljö på väldigt stort allvar. De vet att medarbetarna är oerhört värdefulla för att skapa en bra konkurrenskraft, om inte annat.
De skapar en god trivsel och satsar mycket på utbildning. Men finns det då usla arbetsgivare? Finns det arbetsgivare i Sverige som orsakar ohälsa? Ja, självfallet. Sådana finns såväl i privat sektor som - framför allt - i kommuner, landsting och stat. Vad gäller sjukskrivningsstatistiken har regeringen satt upp ett mål om att man vill ha färre än nio sjukdagar per år och anställd.
Om vi tittar på vilka arbetsgivare det är som orsakar ohälsa ser vi att kommunala arbetsgivare har 14,3 dagar per år, landstingen 12,7 dagar per år och statliga arbetsgivare, som är bäst i klassen av de offentliga arbetsgivarna, 10 dagar per år.
De privata företagen i Sverige har i stället färre än nio sjukdagar per år och anställd. Om vi bryter ned de privata arbetsgivarna en gång till och tittar på mikroföretagen, eller de minsta företagen, ser vi att de har en sjukskrivningsnivå som är mycket låg.
När det gäller de branscher där det, inte minst, jobbar väldigt många kvinnor, som äldreomsorgen, handikappomsorgen och hälso- och sjukvården, är sjukskrivningstalen i de privata företagen mycket lägre än i den offentliga sektorn.
Då kunde man tro att regeringen skulle tänka så här: Vi tittar på dem som är bäst i klassen - på de arbetsgivare som orsakar minst sjukfrånvaro. Vi stöttar dem och tar goda exempel. Vi kanske till och med privatiserar mer, eftersom sjukfrånvaron är låg, om det är en god arbetsmiljö vi vill ha. Men denna regering har gjort precis tvärtom.
Den har bedrivit ett korståg mot de privata företagen i dessa sektorer. Det är mot den bakgrunden som jag har ställt denna interpellation om regionala skyddsombud. Det är en verksamhet som kostar mycket pengar - ungefär 110 miljoner per år. Det är en verksamhet som över huvud taget inte är utvärderad.
Både Ekonomistyrningsverket och Riksrevisionen har sagt att staten här använder väldigt mycket pengar men att det är oklart vilket utfall och vilket resultat denna verksamhet ger. I mitt nästa inlägg tänkte jag återkomma till just det.
Lars Beckman (M):
Låt mig vara tydlig igen. Jag började med att säga att det inte är varje dag som jag som moderat kommer till slutsatsen att man borde förstatliga privat verksamhet. I varje anförande har jag sagt att man ska till sig av de synpunkter som finns och att det kan finnas en sammanblandning mellan den fackliga rollen och den myndighetsliknande uppgiften.
Vi kanske ska ha oberoende arbetsmiljörådgivare som har till uppdrag att stödja småföretagens arbetsmiljöarbete. Dessa rådgivare ska givetvis kopplas till Arbetsmiljöverket. År 2014 ville jag träffa Transport och prata arbetsmiljöarbete. Jag ville veta hur en kilometerskatt skulle påverka deras medlemmars arbetsmiljö.
De arbetade redan i en hårt stressad situation med korta deadliner, och regeringen hade som vallöfte att införa en kilometerskatt. Jag kontaktade Transport och sa att detta var en viktig fråga och att jag var mycket engagerad i arbetsmiljöfrågor, och Transport svarade: Du är moderat, så vi vill inte träffa dig. Det är givetvis inte rimligt.
Det handlar om statliga medel, 110 miljoner per år, och både Ekonomistyrningsverket och Riksrevisionen har pekat på att det finns oklara effekter, oklar uppföljning och en sammanblandning av olika roller. Då vore det logiskt att göra detta till en statlig verksamhet under Arbetsmiljöverkets flagg.
Då blir det ordning och reda, och det blir tydligt för företagaren att när Lars Beckman kommer till företaget är han där som representant för Arbetsmiljöverket och inte som facklig förtroendevald - bara för att ta ett exempel. Vi är överens om att vi vill ha ordning och reda på arbetsmarknaden och god arbetsmiljö, men den ordning som är i dag är inte rimlig.
Lars Beckman (M):
Tack för svaret, statsrådet! Jag tänkte börja med söndag kväll. Jag har två goda vänner, Peter och Roger. De är väldigt erfarna och har kört lastbil mycket länge; de är över 60 år. I söndags körde de till Trondheim från Gävle. Peter har kört den sträckan i många år - jag tror att det är ett trettiotal år.
I söndags åkte de på E4:an, svängde vänster vid Tönnebro och åkte sedan väg 83. Det var blixthalka hela söndagskvällen. Roger sa: Det var tur att det var jag och Peter, två erfarna chaufförer, som körde. Sedan kom de upp till E14. Där var det också blixthalka.
De körde vidare över den norska gränsen, och på den norska sidan var det inte blixthalka. I samma klimatzon och på samma väg - E14 är en otroligt viktig nationell väg - var det blixthalka hela vägen på den svenska sidan och mycket gott väglag på den norska. Det visar att Sverige har stora problem med vinterväghållningen.
Jag blev under hösten kontaktad av många, inte minst i åkerinäringen, som sa: Du måste agera, Lars! Veckan före jul träffade jag därför åkerinäringen. Vi hade ett möte i Bollnäs där Sveriges Åkeriföretag och Maskinentreprenörarena, den organisation som organiserar de företag som faktiskt sköter vinterväghållningen, var med.
En av åkarna berättade att hans pappa startade företaget 1950. Han har alltså rätt många års erfarenhet, och han sa att han aldrig varit med om sämre vinterväghållning än under de senaste två åren. Konsekvenserna har vi sett. Vi har sett E4:an vid Hudiksvall stängas av i 24 timmar på grund av blixthalka. Vi har sett en skolbuss åka av vägen utanför Bollnäs - i Bergsjö i Nordanstig var det.
Vi ser hur långtradare efter långtradare fastnar. Detta, herr talman, är fruktansvärt. Sverige har fyra årstider, och man måste som medborgare kunna förvänta sig att vinterväghållningen fungerar i hela Sverige. Sveriges Åkeriföretag har naturligtvis inte suttit på sina händer, utan man har granskat vinterväghållningen.
Man har granskat de krav som är uppsatta, och sedan har man anlitat en konsult som fysiskt har åkt runt och granskat hur Trafikverket har följt upp sitt uppdrag. Eftersom internet inte blev någon fluga kan vi gå in på Youtube och se filmen av den sträckningen på E16. Det är uppenbart att det brister i kontrollen. Det är alltså inget fel på de krav som har ställts, utan de är jättebra.
Skulle kraven följas skulle vi slippa se skolbussar med barn åka i diket. Jag hade önskat en lite, lite mer ödmjuk attityd från statsrådet. Man hade kunnat säga att det finns stora problem på området. Man hade kunnat säga att Trafikverket brister i sin uppföljning.
Detta var också något Maskinentreprenörerna och Sveriges Åkeriföretag var överens om när vi träffades i Bollnäs; de sa att det nog inte är fel på kraven utan att problemet är att de inte följs. Problemet är också att det inte sker någon uppföljning. Den mätning som gjordes visade att E16 var halare än en halkbana.
Vid den kontroll som gjordes var alltså E16 halare än en halkbana! Det säger ju sig självt att man måste vidta konkreta åtgärder för att få ordning på detta - av många olika skäl.
Lars Beckman (M):
När jag hörde förslaget om vinterdäck för tunga fordon tyckte jag spontant att det lät bra. Efter att jag sedan har satt mig in i frågan, läst på och träffat åkare förstår jag att det inte är så enkelt som att vi kan ställa krav på vinterdäck för tunga fordon för att lösa problemet, eftersom det är skillnad på personbilar och tunga fordon.
Jag är glad att ministern inser att det finns en koppling mellan trafiksäkerhet, antalet döda i trafiken och däck, för om man har man den insikten borde man naturligtvis bekämpa alla idéer om dubbdäcksförbud för personbilar. Verkligheten slår som sagt retoriken.
Mätningar visar att E16 är halare än en halkbana, och det borde naturligtvis förskräcka. E4:an var avstängd 24 timmar på grund av blixthalka. Vi kan inte ha det så. Vinterväghållning och halkbekämpning måste fungera i ett land med fyra årstider. Det måste fungera så att gods och personbilar kan flöda.
Det finns en vägsträcka i Sverige som är hemskare än många andra, nämligen E4:an mellan Gävle och Söderhamn. När man ska åka söderut från Hälsingland vore det logiska att välja E4:an, men den är avstängd så ofta på grund av bilar som åkt av vägen. Därför väljer tung trafik andra vägar som är betydligt mer olämpliga att åka på. Det är bra att vi har politisk enighet om att vi ska ha god vinterväghållning.
Det vore ännu bättre om statsrådet vidtog konkreta åtgärder för att säkerställa att vi har en god vinterväghållning, så att bilister, yrkeschaufförer och andra kan komma fram tryggt och säkert till sina resmål.
Lars Beckman (M):
Det verkar som att regeringens myndighet Trafikverket starkt ogillar framför allt dem som bor i Hälsingland. Vi har sett hur man släcker ned gatubelysning. Vi har debatterat hur dåligt vinterväghållningen fungerar. Bland det senaste är alltså att man ska smalna av en väldigt viktig pendlingssträcka mellan Söderhamn och Bollnäs.
Anledningen sägs vara att man vill öka trafiksäkerheten genom att göra en bred väg smal. Om så vore fallet skulle naturligtvis regeringen se till att alla vägar smalnas av i Sverige. Om det vore bra för trafiksäkerheten i Sverige skulle man naturligtvis ta bort Essingeledens dubbla filer och bara göra en fil.
Vad säger då de som bor i Hälsingland om den avsmalning av vägen som man avser att göra? En tidigare expert på statliga Transportstyrelsen säger att det är dummaste han någonsin hört. En annan viktig aktör, räddningstjänsten i Hälsingland, säger: Vi ser väg 50 som en pulsåder. Vi är mycket starkt kritiska till att man smalnar av vägen.
Räddningstjänsten måste ju komma fram snabbt. Men och i och med att man gör det svårare att köra på riksväg 50, som är en så viktig pulsåder mellan Edsbyn, Bollnäs och Söderhamn, kommer det att ta längre tid, vilket kan få ödesdigra konsekvenser. Det är en bred fin väg i dag som ska göras till en smal väg.
Om räddningstjänsten ligger bakom ett långsamtgående fordon och det är mötestrafik kan man inte köra om. Men statsrådet säger i sitt svar att det blir säkrare vägar. Men han får gärna korrigera det. Jordbrukarna som kör på riksväg 50 var nästan först ut med att säga att det här är ett riktigt stolleprov.
Vi har i dag en fin bred väg som ska bli smal. När jordbrukarna med sina traktorer åker ut på den kommer det att bli långa trafikköer. Moderaterna i Söderhamn reagerade kraftigt och tillskrev kommunstyrelsen, och man diskuterade detta i de politiska församlingarna.
Nu har Eva Lindberg, som är socialdemokrat och partivän till statsrådet, inkommit med en skrivelse som lyder: I remissyttrandet till nationell plan för transportsystemet framgår att Region Gävleborg är kritisk till såväl planerade vägavsmalningar som hastighetssänkningar på länets vägnät.
Det framgår bland annat att Region Gävleborg välkomnar de tankar och förslag som finns om särskilda satsningar på mötesseparerad väg inom det regionala vägnätet men att man är djupt kritisk till avsmalning av väg. Man skriver vidare: Inte heller kan vi se att den faktiska trafiksäkerhetsrisken kan motivera de planerade insatserna.
Det finns alltså en bred politisk enighet i Gävleborg om stolligheten och dårskapen att göra breda fina vägar smalare. Regeringen säger att vi ska ha större arbetsmarknadsregioner. Det är 14 000 arbetslösa i Gävleborgs län. Det säger sig självt att man måste kunna ta sig fram med alla transportslag.
Som jag sa i den förra interpellationsdebatten är det otroligt viktigt med en möjlighet till en hög trafiksäkerhet. Att göra breda vägar smalare är riktigt, riktigt dumt, precis som många säger i Hälsingland.
Lars Beckman (M):
Det är möjligt att jag var otydlig, men jag repeterar gärna igen. Rubriken "Det är det dummaste jag någonsin hört" var ett citat från en tidningsartikel i Hela Hälsingland. Det är bra att infrastrukturministern nu säger att om man inte vill göra vägar smalare behöver man inte göra det.
Det intressanta är dock att i en annan interpellationsdebatt som jag har haft med statsrådet konstaterade vi att trafiksäkerhet i Sverige är viktigt och att riksdagen har satt upp en nollvision. Det vore därför intressant att höra statsrådets problematisering och om han delar uppfattningen att vi får ökad trafiksäkerhet i Sverige om vi går från breda fina vägar med vägren till att vi gör vägarna smalare och tar bort vägrenen.
Innebär det att risken för trafikolyckor ökar eller minskar om en bilist står på en väg utan vägren när han eller hon exempelvis får punktering och måste byta däck vid vägen? Kommer risken att öka eller minska när räddningstjänsten ska rycka ut om utryckningstiderna blir längre? Den principiella frågan måste statsrådet naturligtvis kunna ha en uppfattning om.
Delar statsrådet uppfattningen att trafiksäkerheten i Sverige ökar om vi gör stora, fina och breda vägar smalare? Detta förväntar sig nog medborgarna att få höra.
Lars Beckman (M):
Tyvärr var den Rutrapport klar till i dag som handlar om hur mycket mer pengar Moderaterna avsätter till vägar än vad den miljöpartistiska och socialdemokratiska regeringen gör. Det finns säkert anledning att återkomma till det. Det handlar som sagt om riksväg 50, där Trafikverket tycker att trafiksäkerheten höjs genom att man gör vägen smalare.
Företrädare för det statliga verket har i medierna sagt och tycker uppenbarligen att trafiksäkerheten ökar om man gör riksväg 50 smalare. Man gör en stor, fin och bred väg smalare. Jag vill ändå veta om statsrådet delar uppfattningen att trafiksäkerheten blir bättre om vi gör vägar smalare. Är det den principen som gäller? Kommer regeringen att gå vidare med detta på fler vägar om det skulle gå så olyckligt att statsrådet får fortsätta under nästa mandatperiod?
Är det detta vi ser framför oss: de stora, fina och breda vägar vi har i Sverige ska göras smalare? Svara gärna också på frågan om riksväg 50! Tror statsrådet att trafiksäkerheten ökar eller minskar om man gör en bred och fin väg smalare?