KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig om jag avser att verka för . Ursäkta mig jag är i svaret om fjärrvärmen. Herr talman!
Peter Persson har frågat mig varför jag bromsar och tvekar inför förslag som skapar vita jobb, förhindrar skattefusk och stöder seriösa företagare varför Korsells gedigna arbete har blivit en hyllvärmare på Finansdepartementet eller om jag avser att ta något initiativ med anledning av denna utredning vilka andra aktiva förslag mot skattefusk och svartarbete som för närvarande bereds inom Regeringskansliet och om jag avser att verka för att dessa blir till propositioner.
Jag får inledningsvis konstatera att personalliggarna enligt den utvärdering som har gjorts motverkat svartarbete inom framför allt restaurangbranschen. Ett antal andra åtgärder har också införts som verkat i samma riktning, fast med en mer övergripande räckvidd. Så har till exempel kravet på certifierade kassaregister i kontantbranscherna förbättrat Skatteverkets möjligheter att stoppa svarta inkomster. HUS-avdraget har gett ökade incitament för vitt arbete. Nya skatteavtal har försvårat internationell skatteflykt.
De förslag som lades fram i utredningen Närvaroliggare och kontrollbesök har remissbehandlats. Remissinstanserna har många synpunkter på förslagen. Det är därför inte möjligt att låta förslagen gå direkt till lagstiftning, utan en omarbetning är nödvändig. Dessutom har en särskild utredare tillsatts för att utreda frågan om månadsvisa kontrolluppgifter. Han ska redovisa sina förslag den 21 april. Det kan finnas anledning att avvakta de förslagen innan vi överväger att utöka personalliggarsystemet.
Vi arbetar med ett antal förslag inom Regeringskansliet som ska motverka skattefusk och svartarbete. Som exempel kan jag nämna det fortsatta arbetet med skatteavtal med andra länder. Det går naturligtvis inte att utlova propositioner innan beredningen av olika förslag är avslutad. Men jag ser allvarligt på skattefusket och kommer att fortsätta att motverka det.
Anders Borg (M):
Låt mig börja med att beklaga till Eva-Lena Jansson min oförmåga att stänga av ljudet på telefonen! Jag delar inte bedömningen att den här regeringen har präglats av senfärdighet.
Vi kan naturligtvis inte genomföra förslag som vi inte tror fungerar, där vi inte har klara och tydliga definitioner av arbetsplats och närvaro som lägger grunden för en fungerande kontroll.
Vi har från branschen fått en efterfrågan på personalliggare som fungerar, inte personalliggare som inte fungerar och som bidrar till administrativ börda och krångel snarare än minskat skattefusk. Korsell har gjort ett viktigt arbete. Vi ska slutföra det. Men vi kan inte lägga fram förslagen förrän arbetet är slutfört. Det är alldeles självklart att vi vill ha låga skatter.
Det är självklart att människor som har arbetat, slitit, jobbat på tunga arbeten eller byggt företag ska få behålla så mycket som möjligt av sina surt förvärvade kronor. En förutsättning för det är att man inte skattefuskar, att det drivs in pengar och att inte Sverige fungerar som Grekland eller andra länder där man helt enkelt inte betalar sina skatter. Det är därför som det är så viktigt med den här typen av frågor.
Det är därför vi har tagit i de svåra frågor som de socialdemokratiska regeringarna lämnade efter sig. Det gäller räntesnurrorna, handelsbolagen, RUT och ROT, personalliggarna och inte minst skatteavtalen. Det är nu vi läser i tidningarna att det sker en strid ström av självrättelser därför att vi har fått till stånd ett skatteavtal med Schweiz.
Om det nu var så enkelt, varför gjorde inte den socialdemokratiska regeringen ett skatteavtal med Schweiz som löste den här frågan? Det är en viktig fråga. Det är självklart att vi ska vara noggranna med offentliga finanser. Det är grunden för att vi ska kunna kombinera låga skatter med en god välfärd.
Därför är det viktigt med en hög skattemoral och att företag och enskilda fullföljer sina förpliktelser mot det allmänna och varandra. Det är så ett bra samhälle fungerar. Vi visar solidaritet och ansvarstagande för varandra när det gäller både att få stöd i svåra tider och bidra när man kan till det allmänna.
Därför är det en klok tanke att vi ska förstärka kontrollen och förbättra möjligheten att förhindra att svartkonkurrens snedvrider ekonomins funktionssätt. Kan vi göra det med ett bra förslag som fungerar och som får samma positiva effekter som det har fått för restaurang- och frisörsidan ska vi naturligtvis återkomma. Men vi måste först ha ett sådant förslag och ha slutfört det arbetet.
Låt vårens ljus också skänka en upplysning kring vår ambition till den dystre Persson i denna viktiga fråga.
Anders Borg (M):
Låt mig igen konstatera att det är bra att vi får den här viktiga diskussionen om personalliggare och andra viktiga åtgärder för att säkra skatteintäkterna. Det är en viktig utgångspunkt för ett väl fungerande välfärdssamhälle. Sverige har kanske de högsta sociala utgifterna av alla industriländer. Det kan vi ha därför att vi har skatteinbetalningar som fungerar.
Vi försöker att skapa ett samhälle där vi kombinerar god välfärd för alla med lägre skatter och skatter som inte upplevs som en börda och ett hinder och som slår ut jobb eller driver upp en svartsektor. Därför är det viktigt att ha god ordning på skattebetalningarna. Det är också viktigt att vi så småningom när vi har hittat fungerande lösningar kan gå vidare med fler åtgärder för att stävja skattefusk, skattefel och skattemisstag.
Det ska vara lätt att göra rätt och svårt att göra fel i det svenska skattesystemet. Jag kan dock inte dela Eva-Lena Janssons utgångspunkt att det kan vara bra med en administrativ börda. Det kan inte vara en rimlig utgångspunkt att vi skapar en administrativ börda för företagen som gör att det blir färre jobb och färre sysselsatta. Det blir en kostnad som slår mot jobben och sysselsättningen.
Vi måste så långt det går sträva efter att minimera den administrativa bördan för företagen så att vi får många sysselsatta. Det är en väldigt tydlig ådra i regeringens politik att vi tror på ordning och reda. Det ska vara ordning och reda i offentliga finanser och ordning och reda som gör att vi i skattesystemet kan få in skatter och kombinera en god välfärd, en god skola, en god trygghet för våra äldre med lägre skatter.
Vi ska kombinera ett tryggt välfärdssamhälle med en dynamisk marknadsekonomi och återupprätta den fulla sysselsättningen och den trygga välfärd vi alla önskar oss.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig om jag avser att verka för att ett fjärrvärmeföretag som levererar värme till en industri som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter slipper betala koldioxidskatt för leveransen. Om den mottagande industrin i stället skulle ha producerat värmen själva skulle den ha sluppit koldioxidskatten. Peter Persson anför att det ska sakna betydelse skattemässigt om industrin producerar värmen i egen anläggning eller köper energin från en annan aktör.
Utsläpp av växthusgaser från anläggningar inom EU:s system för handel med utsläppsrätter regleras på EU-nivå. De bör därför inte vara föremål för ytterligare nationella styrmedel avseende koldioxidutsläpp. Koldioxidskatten har därför slopats för bränslen som förbrukas i industrianläggningar inom handelssystemet från och med den 1 januari 2011.
Det finns en risk att slopad koldioxidskatt för bränslen som förbrukas i kraftvärmeanläggningar inom handelssystemet leder till ökad användning av fossila bränslen. Detta kan leda till att Sverige får svårare att uppfylla målet om förnybar energi till 2020. Koldioxidskatten har därför inte slopats helt för dessa anläggningar. Handelssystemet är ett anläggningsbaserat system, medan koldioxidskattens nivåer grundas på vem som förbrukar värmen.
Detta medför att det är svårt att skapa ett sådant system som Peter Persson förordar. Jag följer utvecklingen inom industri- och värmesektorerna noggrant. För närvarande är jag inte beredd att ta ställning till en sänkning av koldioxidskatten på kraftvärme inom handelssystemet. Jag anser att det är en fråga som kräver ytterligare överväganden.
Anders Borg (M):
Bakgrunden till diskussionen är en kombination av ambitioner. Vi måste minska koldioxidutsläppen, och då vet vi att ett effektivt sätt att göra det på är att kombinera handelssystem med koldioxidskatt, och det är också huvudinriktningen. Vi vet också att vi inte ska använda dubbla styrmedel inom handelssystemet. Då har vi försökt utveckla systemet på det sättet. Samtidigt vet vi att vi ska skapa goda villkor för jobb och företagsamhet i Sverige.
Det är en lika viktig utgångspunkt som att vi ska minska koldioxidutsläppen. Det ena får inte bli det andras fiende. Har Peter Persson rätt i att vi här har en situation som är besvärlig och riskerar att leda till följdverkningar som man kan ifrågasätta om de är eftersträvansvärda? Jag skulle säga att det är på det sättet.
Den ordning som vi skulle riskera att få är att man inom industrin återstartar pannor för att få en skattebefrielse, snarare än att de råkar ligga på ett annat ställe. Det är inte eftersträvansvärt.
Är det samtidigt möjligt och tekniskt rimligt att skapa ett system med särskild stödprövning, beroende på om den panna en enskild industri köper energi från omfattas av handelssystemet eller inte? Vår bedömning är att den tekniska lösningen är komplicerad både ur EU-perspektiv och ur skatteverksperspektiv.
Betyder det att det är omöjligt att lösa det problem som Peter Persson påtalar? Nej, det är naturligtvis inte omöjligt att lösa det. Men det förutsätter ett antal ytterligare överväganden och ett antal bedömningar, till exempel av vilket reformutrymme som föreligger, vilka andra förslag man vill prioritera och hur man skulle kunna lösa detta på ett sätt som inte skapar omfattande krångel. Bör vi försöka göra detta?
Jag ska gärna säga att det utifrån min personliga uppfattning finns en riktighet i den problembeskrivning som Peter Persson ger här. Då bör vi naturligtvis, när statsfinanserna så tillåter och när beredningsprocesserna har slutförts, se vad vi kan göra för att lösa detta. Det tycker jag bör vara en ambition som vi har när vi blickar framåt.
Anders Borg (M):
Utgångspunkten måste vara att vi kombinerar en hög klimatambition med en ambition att också säkra bra villkor för en industri. Vi har ingen nytta av en klimatpolitik som driver ut investeringar ur landet och leder till att vi i stället får mer utsläpp på andra platser. Samtidigt får det inte bli en ursäkt för att inte ha fungerande åtgärder mot koldioxidutsläpp.
Handelssystemen och koldioxidskatten är viktiga och effektiva åtgärder. Då har vi situationen att vi har tagit ned beskattningen på den handlande sektorn, eftersom vi inte ska ha dubbla styrmedel, och situationen att företag exempelvis köper värme från ett fjärrvärmebolag. Då skulle vi hamna i sitsen att vi, trots att det är en oönskad effekt, får en konstig skattesituation.
Bör vi göra något åt det? Ja, om vi inte gör det riskerar vi att få en situation där man återstartar, bygger nya eller köper anläggningar på ett sätt som inte vore vare sig miljömässigt eller skattemässigt rimligt. Kan man ge ett löfte om att detta löses enkelt? Det måste naturligtvis prövas mot andra statsfinansiella behov. Det måste kontrolleras vilka belopp det kan röra sig om, så att vi inte får några stora skattebortfall.
Är det rimligt att tro att problemen kan lösas? Jag vill inte stå i riksdagens talarstol och utfärda några löften om vidlyftiga skattesänkningar - det vore mig främmande. Men det problem som Peter Persson lyfter fram är en korrekt och rimlig beskrivning av en situation som vi måste åtgärda, och det är naturligtvis min ambition att vi ska kunna återkomma i den frågan så småningom.
Anders Borg (M):
Fotboll ligger mig varmt om hjärtat, men det kan aldrig vara lika stimulerande som en interpellationsdebatt i kammaren. Vi måste ändå förutsätta att tittarna fylkas för att följa denna spännande diskussion snarare än att förbereda sig för en fotbollsmatch. Jag välkomnar alltid en socialdemokrat som kombinerar miljöpolitiska ambitioner med en önskan att lätta skattebördan i svensk ekonomi.
Den exakta tekniska lösningen vill jag dock göra en del reservationer mot. Att hitta ett förfarande där man kontrollerar enskilda anläggningar och ger Skatteverket ansvar för det tror jag inte fungerar. Finns det andra tekniska lösningar? Jag tror att de går att hitta, och jag tycker att vi bör ha en ambition att försöka göra det vartefter.
Anders Borg (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta på det finanspolitiska området, exempelvis gällande skatter, för att minska barnfattigdomen i Sverige. Den främsta förklaringen till att hushåll har låg ekonomisk standard är att de saknar arbete. Regeringen har sedan den tillträdde 2006 fört en politik för att stärka arbetslinjen och bryta de senaste decenniernas växande utanförskap.
Genom jobbskatteavdragen och reformerna inom arbetsmarknadspolitiken och sjukförsäkringen har regeringen minskat trösklarna in på arbetsmarknaden. Åtgärderna har främst riktats mot svaga grupper. Forskningsrapporter pekar också på att drivkrafterna för arbete hos ensamstående kvinnor med barn stärkts väsentligt. På kort sikt kan åtgärder som gör det mer lönsamt att arbeta leda till ökade inkomstskillnader. På lite längre sikt bedöms dock regeringens politik leda till 140 000 fler personer i varaktigt arbete.
Inkomsterna bedöms även öka relativt sett mest bland de sämst ställda. Det är genom att fler arbetar och färre försörjer sig på sociala ersättningar som inkomstskillnaderna och risken för fattigdom gradvis minskar. Den långsiktigt bästa fördelningspolitiken är därför att få fler i arbete. Här är jobbskatteavdragen av central betydelse. Jobbpolitiken har sedan den kraftiga internationella lågkonjunkturen inriktats på att motverka att arbetslösheten biter sig fast.
Tack vare en ansvarsfull finanspolitik kan en expansiv politik för att förstärka och temporärt komplettera regeringens tidigare åtgärder drivas. I januari 2011 var exempelvis antalet sysselsatta i åldrarna 15-74 år 136 000 personer fler jämfört med samma period 2010, och antalet långtidsarbetslösa var 23 000 personer färre. Siffrorna understryker att återhämtningen i den svenska ekonomin är bred och går snabbt.
Regeringens ansvarsfulla finanspolitik har därtill skapat utrymme för att under 2009-2012 höja ett flertal transfereringar för att förstärka inkomsterna för ekonomiskt utsatta. Höjningarna av flerbarnstillägget och bostadsbidraget har särskilt riktats mot hushåll med barn. I tillägg till omfördelning via ekonomiska ersättningar är även offentligt finansierad vård, skola och omsorg en central komponent i att utjämna människors livsvillkor och välfärd.
Inkomstskillnaderna minskas med cirka en femtedel om också den offentliga konsumtionen beaktas. För att säkra och stärka välfärden har statsbidragen till kommun- och landstingssektorn höjts med sammanlagt 25 miljarder kronor 2010-2011. Av dessa medel är 5 miljarder kronor permanenta. Tillsammans med regeringens reformer för att stärka kvaliteten i utbildningsväsendet är dessa satsningar centrala för att utjämna barns livsvillkor och välfärd över tid.
Anders Borg (M):
Låt mig instämma med Eva-Lena Jansson: Det viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben. Det näst viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben. Och det tredje viktigaste för att bekämpa fattigdomen är jobben.
Det är just därför vår politik för full sysselsättning, för att föra Sverige tillbaka mot full sysselsättning, för att inte bara pressa ned öppen arbetslöshet utan all arbetslöshet och allt utanförskap, för att vidta varje tänkbar åtgärd för att öka sysselsättningen i grund och botten är den politik som kommer att bidra till att minska välfärdsskillnaderna, och minska välfärdsskillnaderna i deras mest genuina mening.
Med välfärd menar vi att alla ska ha resurser och möjligheter att forma sitt liv, att få en plats i ett utbildningssystem som ger en trygghet i arbetslivet, som ger goda villkor under livet, med trygghet när det behövs men också genom egen ansträngning och eget ansvar. Det är sådana välfärdsskillnader vi ska minska. Det är därför vår arbetslinje är så central.
Glömmer man det, om man inte ser arbetslinjens och kunskapens betydelse, glömmer man att vi i Sverige har byggt utanförskap genom fattigdomsfällor. Då glömmer man att vi har låst in människor i en integrationspolitik som undergrävt hela välfärdstryggheten, att vi har haft ett skolsystem där kunskapen inte längre fungerar på det sätt som den ska. Här har vi en grundläggande skiljelinje i svensk politik.
Vi från Alliansens sida tror på välfärdsstaten, vi tror på den trygga svenska modellen. Men vi tror att den trygga välfärdsstaten och den trygga svenska modellen måste grunda sig på arbete och full sysselsättning. Och den arbetslöshetspolitik som blivit kännetecknet för Socialdemokraterna kommer vi alltid att avvisa.
Anders Borg (M):
Ibland är det viktigt att se igenom varför diskussioner förs. Jag är övertygad om att denna diskussion förs därför att ett antal länder inte vågar föra diskussionen om stabilitetsavgift och inte vågar tala kapitaltäckning. Det är de verkningsfulla åtgärderna för att stabilisera en finansiell sektor. Det vill man dock undvika, och därför har vi en annan diskussion. Den rör transaktionsskatter.
Alla som har arbetat igenom denna fråga vet att en transaktionsskatt inte kommer att fungera om den inte blir global. Frågan har tröskats fram- och baklänges i de internationella sammanhangen. IMF har gjort genomgångar både tidigare och nu, och de landar alltid i samma slutsats: Om vi inte talar om en global omsättningsskatt kommer detta inte att fungera. Låt oss vara väldigt tydliga på denna punkt. Det är alltså helt orealistiskt att genomföra denna skatt.
USA, Kanada, Singapore och Kina är bara några av de länder som starkt motsätter sig en sådan omsättningsskatt. I det ögonblick man inför en sådan i euroområdet kommer det naturligtvis att ha undergörande effekter på sysselsättningen i London och Stockholm, för då flyttar handeln därifrån. Genomför man den i EU kommer det att ha undergörande effekter på sysselsättningen i New York och Kanada. Genomför man den där också kommer den att ha undergörande effekter på sysselsättningen i Singapore.
Det kan mycket väl sluta med att vi i stället får in mindre skatteintäkter för att vi förlorar löneskatter och bolagsskatter från dessa institutioner. Det är därför stabilitetsavgiften är nyckeln. Den sätter en skatt på det som är riskfyllt för vårt samhälle, nämligen att banken blåser upp sin balansräkning.
Det är det som är kärnan i en bankkris, att man tar på sig skulder och åtaganden som man sedan inte kan bära. Det är därför det är ett glaspärlespel, ett spel med speglar, där man försöker lura oss att diskutera något som inte är kärnan. Kärnan är stabilitetsavgiften och kapitaltäckningen. Det är den vi borde diskutera.
Därtill är det naturligtvis en fascinerande omprövning som Miljöpartiet har gjort när man nu anser att skattepolitiken inte längre är en nationell angelägenhet utan i stället ska läggas på EU-nivå. Gäller det inkomstskatter, arbetsgivaravgifter och sociala avgifter? Gäller det våra pensionssystem och alla andra delar av skattesystemet? Eller är det egentligen så att Miljöpartiet borde stå upp för vår rätt att beskatta oss själva? Svenska folkets urgamla rätt att sig själv beskatta - denna beskattningsrätt ska ligga i Sveriges riksdag, ingen annanstans.
Anders Borg (M):
Sverige har varit det land som först har tagit tag i dessa svårigheter. Efter en lång tid av inaktivitet från socialdemokrater och miljöpartister satte vi högsta fart med både Banklagskommitténs viktiga arbete och med att få fram en stabilitetsavgift. Vi anser nämligen att det är viktigt att reglera dessa aktiviteter som riskerar att ställa till så stor skada. Vi anser också att det är självklart att det är bankerna som ska bära kostnaderna för de kriser de ställer till med.
Nu har vi redan inlett en diskussion om kapitaltäckning där Sverige tillsammans med en handfull andra länder som Schweiz och Israel leder diskussionerna. Vi måste skärpa kraven på bankerna därför att överskuldsättning är grunden till att vi får finansiella kriser som medför enorma kostnader för samhället. Det måste vi göra någonting åt. Miljöpartiet vill föra en diskussion om transaktionsskatter. Igen måste jag försöka tydliggöra hur jag ser på detta.
För mig är Miljöpartiets position obegriplig. Den här diskussionen tror jag förs av dem som för den i de internationella forumen därför att de vill slippa föra den riktiga diskussionen om det man kan och det man bör göra åt sin egen ekonomi, det vill säga att införa en stabilitetsavgift som gör att man har förmåga att möta krisen. Det är jobbigt därför att man då får ta en konflikt med bankerna och måste säkra att resurserna finns.
Kapitaltäckningen säkrar att bankerna har en starkare förmåga att stå emot kriser. Orkar man inte och vill inte föra den diskussionen tar man i stället en diskussion om en transaktionsskatt, som man vet aldrig kommer att bli en riktig diskussion därför att det finns så många länder som kommer att säga: Det är väldigt intressant idé. Var så god och pröva och sedan se hur hela handeln flyttar dit. För mig är det alldeles uppenbart att det förhåller sig på det sättet.
Jag skulle verkligen vilja vädja till Miljöpartiet att försöka se igenom de här dimridåerna, som endast har syftet att undvika att vidta de nödvändiga åtgärderna för att säkra stabiliteten.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att öka jämlikheten i Sverige. Den främsta förklaringen till att hushåll har svag ekonomi är att de saknar arbete. Exempelvis är den vanligaste orsaken till ekonomiskt bistånd bland unga just arbetslöshet. Regeringen har sedan den tillträdde 2006 fört en politik för att stärka arbetslinjen och bryta de senaste decenniernas växande utanförskap.
Genom jobbskatteavdragen och reformerna inom arbetsmarknadspolitiken och sjukförsäkringen har regeringen minskat trösklarna in på arbetsmarknaden. Åtgärderna har främst riktats mot svaga grupper. För att även öka efterfrågan på dessa grupper har regeringen bland annat sänkt de sociala avgifterna för unga och gamla. På kort sikt kan de åtgärder som gör det mer lönsamt att arbeta leda till ökade inkomstskillnader. På lite längre sikt bedöms dock regeringens politik leda till att väsentligt fler personer kommer i varaktigt arbete.
Inkomsterna bedöms även öka relativt sett mest bland de sämst ställda. Det är genom att fler arbetar och färre är bidragsberoende som inkomstfördelningen hålls samman. Den långsiktigt bästa fördelningspolitiken är därför att få fler i arbete. Jobbpolitiken har sedan den kraftiga internationella lågkonjunkturen inriktats på att motverka att arbetslösheten biter sig fast. Tack vare en ansvarsfull finanspolitik kan en expansiv politik för att förstärka och temporärt komplettera regeringens tidigare åtgärder drivas.
I januari 2011 var exempelvis antalet sysselsatta i åldrarna 15-74 år 136 000 personer fler än samma period 2010, och antalet långtidsarbetslösa var 23 000 färre. Siffrorna understryker att återhämtningen i den svenska ekonomin är bred och går snabbt. Regeringens ansvarsfulla finanspolitik har därtill skapat utrymme för att under 2009-2012 öka ett flertal transfereringar. Inkomsterna har därmed förstärkts för ekonomiskt svaga grupper.
Det är regeringens fortsatta ambition att ytterligare stärka arbetslinjen och driva en effektiv fördelningspolitik som gagnar dem som har det allra sämst.