Tomas Tobé (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Vidare vill jag uttrycka min tillfredsställelse över att Sverige äntligen har fått en regering som tar de här frågorna på allvar. Jag vill särskilt lyfta fram initiativet att förändra tillägget i § 28 i jaktförordningen så att djurägare får ökade möjligheter att skydda sina tamdjur mot rovdjur.
Men det finns givetvis mer att önska på det här området, och det är bakgrunden till att jag har valt att ställa den här interpellationen till statsrådet. Debatten gällande rovdjur har på senare år blivit onödigt polariserande. Det är inte ovanligt att det beskrivs i konfliktlinjer som för eller mot varg.
Det är en beskrivning som jag inte tycker är särskilt tillfredsställande och som jag inte ställer upp på, även om jag tillhör dem som vill ställa krav på att vi ska förändra den modell som politiken i dag bygger på. Fru talman! Statsrådet nämnde tidigare att vi i Sverige ska vara stolta över att vi på några decennier har kommit en bit på vägen mot att återställa rovdjuren som en naturlig del i vår fauna.
Det är korrekt, men det sätter också fokus på ett av de grundläggande problemen, nämligen att det har gått väldigt fort. Den förändring av rovdjursstammarnas storlek som skett är dramatisk. De som är berörda av rovdjuren, antingen på fritiden eller yrkesmässigt, känner sig faktiskt något överrumplade.
Den så kallade varsamma ökningstakten, som angavs i riksdagsbeslutet 2001, är inte en bild som känns igen i de län som i dag är berörda av till exempel varg. Fru talman! Jag är riksdagsledamot från Gävleborgs län. Hos oss är det många som har gjort ett aktivt val att bo nära skog och mark för att till exempel kunna jaga, fiska, plocka bär eller bara för att ha en närhet till naturen.
Men nu har det samlade rovdjurstrycket i vissa områden hos oss börjat nå orimliga nivåer. Konsekvensen har blivit att allt fler känner en påtaglig rädsla och att detta nu har blivit en naturlig del i vardagen. Det tycker jag inte är tillräckligt bra.
Det gör att förväntningarna nu är rätt höga på att riksdagen senare ska återkomma med en ny rovdjurspolitik som är mer balanserad mellan olika intressen och som bygger på sunt förnuft. Med stort intresse noterade jag att statsrådet inledningsvis ställer sig positiv och inte är skeptisk till en regionaliserad rovdjursförvaltning. Jag hade tidigare fått en bild av att statsrådet inte till fullo håller med om inriktningen med en sådan ordning.
Det känns därför mycket lovande. Jag anser att en ökad delaktighet och ett ökat regionalt ansvar för förvaltningen av rovdjuren vore ett klokt steg att ta.
Jag tror också att det här kan kombineras med nationella riktlinjer enligt statsrådets önskemål, men framför allt med en förvaltningsplan som anger toleransnivåer på regional nivå så att vi kommer bort från dagens situation där endast minimi- och etappmål anges.
Statsrådet får gärna utveckla detta utförligare och berätta huruvida han ställer sig positiv till principen om att en förvaltningsplan ska innehålla övre toleransnivåer. Fru talman! Vidare framkommer det i statsrådets svar att vi bör sträva efter att minimera konfliktfyllda situationer mellan människor och rovdjur, och det anser jag vara en bra utgångspunkt.
Min åsikt är att om en samexistens ska bli framgångsrik krävs rimliga proportioner, och då är det ett minskat rovdjurstryck på ett antal områden vi ser framför oss. Rovdjursbestånden bör kunna spridas ut för att på så vis minimera risk att människor känner sig hotade, men det är bra också för rovdjurens situation.
Avslutningsvis: Jag har önskat en utförligare beskrivning av statsrådet när det gäller toleransnivåer, men jag skulle även önska svar när det gäller till exempel ökat ansvar för vargföryngringar. Det vore intressant.