KBLab/rixvox huggingface dataset:
Michael Rubbestad (SD):
Det vi debatterar i dag är alltså utbildningsutskottets betänkande om utgiftsområde 15, som gäller studiestöd. Vi har den alla här. Det står i klartext i dokumentet att "en stor del av målgruppen för studiestartsstödet är nyanlända". Det står i klartext i det här dokumentet. Det har inte Sverigedemokraterna eller jag författat. Det står också på CSN:s hemsida att du måste uppfylla ett visst antal kriterier för att erhålla studiestartsstödet. Du måste ha varit arbetslös i minst sex månader.
Du ska ha en kort tidigare utbildning och ha ett stort behov av utbildning för att få ett arbete. Stödet riktar sig i första hand till dig som inte har en gymnasieutbildning sedan tidigare. Du får inte ha studielån, och du får inte ha tagit bidrag från CSN de tre senaste åren. Däremot finns inga krav på att vara svensk medborgare. Om vi tittar på kraven sammanlagt är det en extremt liten grupp som ens faller in under kriterierna för att kunna erhålla ett studiestartsstöd.
Vad var tanken med stödet från början? Jo, den var följande: "Tanken är att locka in arbetslösa med låg utbildningsnivå som inte annars tänkt börja en utbildning." Den skulle vara "en morot för dem att börja plugga". Med studiestartsstödet skulle de slippa ta studielån. Så som Sveriges politik på området ser ut i dag har alla människor samma möjligheter. Vi tror på den enskilda individens vilja att komma in i systemet, att vilja utbilda sig.
Vi anser att alla förutsättningar som behövs redan finns. Vi ska inte rikta satsningen mot enskilda grupper, utan vi ska ha ett brett system som är öppet för alla att ta del av svensk utbildning.
Michael Rubbestad (SD):
Vi i Sverigedemokraterna tror på den enskilde individens ansvar. Det är upp till var och en om man vill bli en del av det svenska samhället. Staten ska inte subventionera eller bekosta en ovilja. Vi säger också att anledningen till att man behöver studiestartsstödet är att man sedan ska kunna få ett jobb. Men arbetsmarknaden skriker efter arbetskraft som inte behöver någon egentlig utbildning. Bara häromdagen pratade jag med ett företag i Göteborg som har jättestor brist på arbetskraft.
De behöver folk som kan komma in och hjälpa dem att rensa fisk. Vi kan gå igenom vad du behöver göra på en halvtimme, säger de. Du behöver inte kunna svenska. Men kommer du hit är vi beredda att betala för det. Du får ett jobb. Du får ganska snabbt fast anställning. Du kommer att få bra betalt. Och du kommer garanterat att bli en del av det svenska samhället, för här lär vi oss svenska. Här håller vi ihop. Det kommer att lösa sig ändå. Vi behöver inte studiestartsstödet för att få in folk i arbete. Så enkelt är det.
Michael Rubbestad (SD):
Jag vill vara tydlig med att jag inte förringar folkhögskolan på något vis. Där finns många bra utbildningar, som i vissa fall kan leda till nischade jobb. Men verkligheten är den att mycket av studierna på folkhögskola inte leder vidare till andra studier. Om du inte får ett regelrätt betyg är det svårt att komma vidare. Att du inte får ett konkret betyg gör också att du inte blir lika attraktiv på arbetsmarknaden. Vi menar att betyg ska införas på folkhögskolan, men de bör till en början införas på frivillig basis.
Det var det jag menade med att vi vill fasa in det. Runt 60-70 procent av lärarna på folkhögskolan är behöriga lärare. Det är ungefär vad som finns på gymnasienivå, så det finns egentligen ingen anledning till att folkhögskolorna inte ska kunna erbjuda samma sak. Det var den ena frågan. För att gå vidare till frågan om att studiestartsstödet är orättvist finns det ett antal kriterier som gör att många människor inte kan ta sig in den vägen.
Om man har haft studielån eller inte uppfyller något av de andra kriterierna är man begränsad; då kan man inte få det stödet. Vi vill ha ett studiesystem som är likvärdigt för alla. Det är jämlikhet för oss. Alla människor ska ha exakt samma möjligheter, och vi kan inte bekosta en ovilja att komma in. Huruvida vi ska satsa på poliser, ja, man kan kanske tycka att det är en snedvridning. Men där har man en helt annan möjlighet. Alla människor har ju möjlighet att söka den utbildningen. Där är man inte begränsad på samma sätt.
Alla människor är såklart inte lämpade att bli poliser, men det finns helt andra möjligheter att söka sig in på utbildningen. Det är det jag menar.
Michael Rubbestad (SD):
Det är min bestämda uppfattning att det inte råder brist på genusvetare i Sverige utan snarare överrepresentation, men det är en fråga vi får debattera vid ett annat tillfälle. Det är inte Sverigedemokraterna som har tagit fram siffrorna för vilka yrken det råder brist inom, utan det är ren statistik. Så här ser det ut på arbetsmarknaden; det här är den efterfrågan som finns. Vi säger att vi ska satsa på de tio yrken där det råder störst brist. I år är det dessa tio. Då gör vi satsningarna där.
Då kanske vi får in fler människor på arbetsmarknaden som kommer in i just dessa yrken, vilket gör att vi råder bot på den bristen. Nästa år är det tio nya, för statistiken kommer såklart att förändras allt eftersom vi fyller på med kompetent arbetskraft. Därför förstår jag inte riktigt kritiken här. Det är inte Sverigedemokraterna som går in och styr på något vis, utan det är statistiken som visar var det finns brist på kompetens. Det är klart att vi som politiker måste göra vad vi kan för att lösa den bristen så att vi får ut folk i arbete.
Vi behöver inte studiestartsstödet. Det finns alla möjligheter i världen att komma ut. Det finns arbeten där det inte finns krav på utbildning, så alla möjligheter finns redan.
Michael Rubbestad (SD):
Mats Berglund och Miljöpartiet förstår inte riktigt poängen med att vi vill höja studiebidraget med 1 000 kronor i månaden för dem som utbildar sig till yrken i de branscher som har störst brist på personal. Om studiebidraget skulle höjas beräknas den årliga kostnaden till 970 miljoner kronor. Riksdagens utredningstjänst har konstaterat att ett höjt studiebidrag sannolikt skulle locka fler studenter till dessa utbildningar.
Arbetskraftsbarometern 2018 visar att arbetsgivare fortsätter att ha svårigheter att rekrytera personal med rätt utbildning. Det råder brist på nyutexaminerade arbetssökande i 40 av de 72 utbildningsgrupper som de har undersökt. Enligt utredningstjänsten svarar 50 procent av arbetsgivarna att det råder brist på nyutexaminerade från 29 av utbildningarna.
Totalt antal utfärdade examensbevis 2018 var 77 993. Antalet examensbevis som togs ut avseende de 29 utbildningar till yrken vilka 50 procent eller mer av arbetsgivarna svarar att det råder brist inom var drygt 20 000.
Min fråga till Mats Berglund är: Varför vill Miljöpartiet och Mats Berglund satsa på folkhögskolan, som inte nödvändigtvis leder till arbete och inte leder till betyg, i stället för ett höjt studiebidrag som just leder till arbete?
Michael Rubbestad (SD):
Mats Berglund får det att låta som att det är Sverigedemokraterna som har tagit fram denna lista. Det är det såklart inte. Det är bland andra Statistiska centralbyrån som ser trender över tid och kan göra en prognos framåt så att det inte kommer som en överraskning. Ja, det är ett levande dokument; det är lite grann det som är poängen. Genom att göra insatser nu åtgärdar vi förhoppningsvis bristen inom dessa tio branscher. Nästa gång är det nya bristbranscher. Genom att ha ett levande dokument åtgärdar vi bristerna löpande, och till slut är det förhoppningsvis inget problem alls.
Det finns enkla jobb i Sverige, och företagare skriker efter arbetskraft. Jag nämnde exemplet med Göteborg där man har ett stort behov av personer som kan rensa fisk, och det behöver man ingen utbildning för. Vi har för höga bidrag. Samtidigt finns det en negativ attityd till enkla jobb. Om vi på riktigt vill göra skillnad i samhället behöver attityden till enkla jobb förändras.
Varför tycker Miljöpartiet att det är viktigare att ge bidrag än att folk faktiskt får jobb? Vad ska vi göra för att förbättra attityden till enkla jobb?
Michael Rubbestad (SD):
Jag håller med om det mesta som du säger i ditt anförande, Niels Paarup-Petersen. Som du säger tror jag att alla här inne verkligen brinner för förskolan och har en genuin gemensam vilja att förbättra den. Det gläder mig verkligen att du nämner taket för antalet barn per pedagog. Detta välkomnar jag, och jag lyfte också fram det i mitt anförande.
Min fråga blir således: Hur kommer det sig att Centerpartiet väljer att släppa fram en budget från Socialdemokraterna där man minskar anslagen för minskade barngrupper och färre barn per pedagog med 700 miljoner kronor? Detta går lite grann emot det som du lyfte fram i ditt anförande.
Michael Rubbestad (SD):
Tack så mycket, Niels, för svaret! Jag tänkte hoppa till något helt annat. I er kommittémotion kan vi läsa att riksdagen föreslås ställa sig bakom det som anförs i motionen om att fristående förskolor ska inspekteras av Skolinspektionen. I Moderaternas motion kan vi läsa att riksdagen föreslås ställa sig bakom att Skolinspektionen ska överta tillsynen av samtliga förskolor, det vill säga även de fristående. Det är exakt samma yrkande. Som jag var noga med att lyfta fram under vår beredning i utskottet ställer sig Sverigedemokraterna också bakom detta.
Det betyder att vi har en majoritet i och med att Liberalerna också har en skrivning. Hur kommer det sig att Centerpartiet inte tar den här chansen och följer upp detta, när vi har en tydlig majoritet och är överens om att Skolinspektionen borde överta ansvaret även för de fristående förskolorna?
Michael Rubbestad (SD):
Ledamoten lyfter i sitt anförande fram att vi behöver prioritera förskolan, att det är stora utmaningar som vi ska jobba med att lösa och att personal går på knäna. Vi fick höra att barnen ska göra sitt livs resa i förskolan. Vi hörde också om vikten av barngruppernas storlek och att regeringen årligen har satsat på att minska barngruppernas storlek.
Ledamoten nämner också att man inte är nöjd. Det förstår jag eftersom man i det senaste förslaget gör en minskning med 700 miljoner kronor i budgeten på den del som speciellt används för att minska barngruppernas storlek. Jag får inte detta att gå ihop. Det som ledamoten säger låter bra, men ni gör helt andra satsningar i er budget. Hur funkar detta?
Michael Rubbestad (SD):
Som ledamoten vet är jag ny i riksdagen sedan valet 2018. Innan dess var jag en av de föräldrar som har hämtat och lämnat mina barn i förskolan och tagit hand om snor och blöjor och allt vad det kan vara. Jag tackar så mycket för välkomnandet! Jag kanske inte kan räkna; jag vet inte. Men när man tittar i budgeten under 1:7 ser man att anslagen för 2019 låg på 4 miljarder plus och anslagen för 2020 ligger på 3 miljarder plus.
Det har minskat med 692 miljoner, för att vara exakt. Det står i klartext i budgeten. Tyvärr har jag inte dokumentet med mig, men det står i klartext under område 1:7. Jag hoppas att jag kan få ett förtydligande kring det, för det vore önskvärt. Ledamoten började i sitt anförande med att yrka avslag på alla motioner.
Vad är det som är så hemskt med mitt yrkande, som lyder att vi aktivt ska fokusera på och verka för att förbättra förskolepersonalens arbetsmiljö, att ledamoten aktivt måste yrka avslag på det och sedan kommer att trycka på den röda knappen när vi voterar om det i eftermiddag?
Michael Rubbestad (SD):
Min fråga är till utbildningsminister Anna Ekström. Svensk förskola går på knäna. Personalen går in i väggen och är sjukskriven. Det råder vikariestopp på flera ställen i landet, och alltmer tid måste läggas på kringuppgifter i stället för på själva kärnuppdraget: att spendera tid med barnen. Gruppstorleken är fortfarande större än Skolverkets rekommendationer. Antalet barn per pedagog ligger även det över rekommendationen.
I detta desperata läge väljer regeringen i sitt budgetförslag att minska stödet till förskolan med hela 700 miljoner kronor. Det motsvarar en minskning om 15 procent jämfört med föregående år. Sverigedemokraterna går åt exakt motsatt håll jämfört med regeringens budget och satsar 1,3 miljarder på förskolan. Min fråga är således: Hör inte utbildningsministern förskolans desperata rop på hjälp, och ser inte utbildningsministern hur situationen ser ut i förskolan i dag?
Michael Rubbestad (SD):
Jag hade faktiskt förberett ett svar där jag gav all heder åt utbildningsministern och regeringen för att man insett sitt misstag och valt att backa från förslaget om minskat stöd till förskolan. Men jag kan konstatera att jag helt enkelt får lägga det svaret åt sidan. Det framgår dock att utbildningsministern ändå anser att det behövs förbättringar i förskolan. Jag vill veta i klartext på vilket sätt minskade anslag om 700 miljoner leder till förbättringar i vår förskola.
Michael Rubbestad (SD):
Min fråga går till utbildningsminister Anna Ekström. I Sverige råder som bekant skolplikt. I den coronapandemi som fortsätter att sprida sig finns en grupp elever som hamnar lite i kläm när regeringen nu valt att inte stänga skolor. Jag tänker primärt på barn som har något slags underliggande sjukdom eller barn som har föräldrar som tillhör en riskgrupp. Många föräldrar oroar sig över att barnen måste gå i skolan, och den enda möjlighet de har för att skydda sina barn från dessa risker är att bryta mot skolplikten och låta barnen vara hemma.
I vissa skolor är så många som 50 procent av eleverna hemma. Vi kan anta en stor del av dessa elever egentligen är friska men att föräldrarna av oro för sina barn väljer att sjukanmäla dem. Mot bakgrund av detta vill jag ställa följande fråga till utbildningsministern: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att stilla dessa föräldrars oro och se till att de inte behöver bryta mot skolplikten för att garantera sina och andra barns och den egna familjens hälsa?
Michael Rubbestad (SD):
Jag vet inte vad som är mest anmärkningsvärt här. Jag har precis hållit ett anförande där jag talat om Sverigedemokraternas satsningar som kan gynna 500 000 barn och elever. Men ledamoten Pia Nilsson vill hellre tala om Socialdemokraternas politik. Jag hade hoppats få tala om vad Sverigedemokraterna vill på detta område. Pia Nilsson talar om tusentals personer.
Det var ungefär 6 300 personer som 2019 omfattades av studiestartsstödet, enligt CSN. CSN konstaterar också att ungefär hälften av dessa personer sannolikt hade börjat studera ändå. Då är vi nere på ungefär 3 000 personer. Det är inte speciellt många kvar. Av dessa hoppar ungefär 8 procent av under studieåret. Det är dessutom bara en tredjedel som fortsätter att studera när året har passerat.
Det låter inte som att det är särskilt många kvar. Det sas att Sverigedemokraterna vill dra undan mattan. Det handlar mer om att vi ställer ett antal förslag mot varandra. Politik är prioriteringar. Hur ska vi använda pengarna? Om jag kan välja att använda denna pott med pengar till ungefär 500 000 barn och elever och gynna potentiellt 25 procent av Sveriges befolkning på landsbygd och i glesbygd kontra ungefär 3 000 personer är valet ganska lätt.
Michael Rubbestad (SD):
Det kan mycket väl vara så att Pia Nilsson har rätt. Jag tror inte att ledamoten står och ljuger om siffrorna, men 8 procent är det i de underlag som jag har fått från CSN. Jag har lite svårt att se att de skulle vara felaktiga. Det är korrekt uppfattat att studiestartsstödet är något som vi vill avskaffa. Detta är inte Sverigedemokraternas politik; det är Socialdemokraternas politik. Sverigedemokraterna tror på en politik som gynnar alla medborgare. Vi ska inte begränsa oss till denna extremt lilla grupp.
De människor som egentligen omfattas här är väldigt få. Om vi vill göra insatser som dessa borde vi rimligtvis vilja göra insatser som gynnar alla, hela den svenska befolkningen, så att man inte måste tillhöra vissa grupper för att ha möjlighet att ta del av något. Nästa gång Pia Nilsson får frågan om hon tycker att studiestartsstödet verkligen var en god investering föreslår jag att hon citerar sin statsminister och partiledare och svarar: Vi har varit naiva.
Michael Rubbestad (SD):
Precis som Roger Haddad säger är det lite skillnad mellan de utsatta områdena och dem som inte är utsatta. Om jag inte minns helt fel är det 82 procent i de utsatta områden och 87 procent i landet i övrigt. Jag håller med i grund och botten om att vi ska göra vad vi kan för att försöka få fler barn att gå i förskolan; där är vi helt överens. Däremot ställer jag mig väldigt tveksam till att vi ska göra det tvingande.
Precis som jag nämnde i mitt anförande ska vi göra vad vi kan för att lansera, informera och få folk att vilja söka sig dit. Men jag har väldigt svårt att se varför vi ska göra det tvingande. Men det var egentligen inte det jag ville fråga Roger Haddad. Som jag nämnde i mitt anförande måste vi politiker också våga lyfta fram positiva förslag från våra politiska motståndare som vi tror gynnar vårt land och vårt samhälle. Faktum är att jag tänkte göra det lite grann. Liberalernas Juno Blom gör ett jätteviktigt arbete mot hedersvåld.
Hon har också helt rätt i att det är ett arbete som vi behöver börja med redan i förskolan. Det är en fråga som även vi sverigedemokrater jobbar med. Inför dagens debatt hade vi sverigedemokrater först valt att ansluta oss till Liberalernas yrkande om att motverka hedersrelaterat våld. Tyvärr kände vi oss dock tvungna att backa från det eftersom yrkandet också visade sig innebära ett aktivt arbete med genuspedagogik och ett utsuddande av könsskillnader.
Min fråga till Liberalernas Roger Haddad är egentligen: Varför väljer Liberalerna att blanda ihop en så pass viktig fråga som kampen mot hedersvåld med att barn inte ska få utvecklas på den väg som faller sig naturlig för dem?
Michael Rubbestad (SD):
Det är glädjande att höra att Liberalerna inte är nöjda med hur läroplanen ser ut kopplat till genuspedagogiken och jämställdhetsarbetet. Det är klart att vi ska jobba med de frågorna, men vi måste jobba med dem på rätt sätt. Som ert yrkande var formulerat i dag kände vi att vi inte riktigt kunde ställa oss bakom det. Det lade inte fokus på vad ni ville förändra utan bara på att man skulle jobba vidare med genuspedagogik.
Det man gör i dag, det Skolverket rekommenderar att man ska jobba med, är att byta ut "han" och "hon" mot "hen" i sångerna. Man ska ta bort könskodade leksaker som bilar och dockor och i stället använda naturfärgat återbruksmaterial, och personalen ska undvika ord som "mamma" och "pappa". Om Liberalerna ser över det här till nästa år och förändrar sitt yrkande är det inte alls osannolikt att vi kan få en samsyn här.
Jag delar uppfattningen att arbetet mot hedersrelaterat våld är extremt viktigt och någonting som vi verkligen måste börja jobba med redan i förskolan. Är det så att vi är överens välkomnar jag även Liberalerna och Roger Haddad att följa upp Sverigedemokraternas yrkanden på området och också i andra utskott.
Michael Rubbestad (SD):
Ja, det är en väldigt viktig fråga. Där är vi helt överens, mitt parti och utbildningsministerns parti. Statsrådet hävdar att den aktuella foldern inte har använts i sex- och samlevnadsutbildningen, utan att den har tillgängliggjorts i ett väntrum på elevhälsan. Jag är inte helt övertygad om att det gör situationen speciellt mycket bättre, för hade nu en lärare valt att använda den här foldern i undervisning hade det så klart varit väldigt problematiskt.
Men då hade i alla fall en vuxen och utbildad lärare kunnat nyansera innehållet och svara på de frågor som sannolikt skulle ha kommit från eleverna. I det fall ett barn tar del av denna folder i exempelvis ett väntrum finns det ingen vuxen att fråga, ingen vuxen som kan förklara och förtydliga. Någonstans har ju en eller flera vuxna individer misslyckats med uppgiften att välja ut lämpligt material för målgruppen som vi pratar om.
Att den här typen av situationer uppstår är tyvärr ingen nyhet, även om kanske just den här foldern är lite av ett extremt exempel. Sverigedemokraterna har sedan länge drivit frågan om att inrätta ett så kallat läromedelsråd i svensk skola med syfte att garantera tillgänglighet till högkvalitativa, neutrala och faktabaserade skolläromedel. Det finns i dag ett stort utbud, och det är såklart bra.
Däremot vittnar många lärare om en spretighet, att kvalitetsnivån, neutraliteten och faktanivån är varierande. Lärare är absolut kompetenta att själva välja ut de läromedel de ska använda sig av i sin undervisning, och det ska såklart vara det vanliga tillvägagångssättet. Här är jag, ministern och sannolikt också Linus Sköld helt överens. Det är inte, som Linus föreslog, jag och Sverigedemokraternas riksdagsgrupp som ska besluta om det.
Många lärare vittnar dock om att det är svårt att bedöma vilket underlag som håller tillräckligt hög kvalitet. Därför behöver vi ett läromedelsråd, med det ska inte tillsättas av vare sig Sverigedemokraterna eller Socialdemokraterna utan inrättas och bestå av professionen, forskare och skolmyndigheter som granskar och kvalitetsmärker läromedel. Då kan lärarna välja utifrån det certifierade urval läromedelsrådet har tagit fram.
På så sätt löser vi problemet med underlag med låg kvalitet, faktafel, bristande pedagogisk struktur eller politisk vinkel - eller annat olämpligt och undermåligt material. Detta förslag har utbildningsministerns parti, Socialdemokraterna, konsekvent motsatt sig och röstat nej till. Nu verkar det dock inte omöjligt att den utredning som utbildningsministern själv nämner kommer att landa i ett liknande förslag som Sverigedemokraternas.
Hur kommer statsrådet att ställa sig till förslaget, om det visar sig att Sverigedemokraterna åter legat steget före och inte varit naiva?
Michael Rubbestad (SD):
Jag tackar utbildningsministern för ett bra svar. I sitt anförande lyfte Linus Sköld upp jag vet inte hur många felaktigheter om Sverigedemokraternas politik. Det skulle krävas betydligt mer än två minuter för att diskutera dem, men det kommer säkert fler tillfällen. RFSU och RFSL är de organisationer som tagit fram den folder vi pratar om. Uppenbarligen anser de att språket i den är lämpligt.
Varje dag anlitas dessa organisationer av svenska skolor, och 2007 utnämndes RFSL dessutom till årets svenska lobbyorganisation. Med stor makt kommer också ett stort ansvar, sägs det. Är man en organisation som svensk skola vänder sig till i dessa frågor är det viktigt att man tar detta ansvar på allvar och föregår med gott exempel.
På RFSU:s hemsida finns en navigeringsmeny, och där kan man läsa fakta om "grovt könsord", läsa om "grovt könsords" inre delar, se illustrationer av "grovt könsord" och så vidare. Vad det faktiskt står i stället för "grovt könsord" är inget jag avser att säga i riksdagens kammare, men jag tror att alla ändå förstår vad som står. Ordvalen är konsekvent återkommande och utan alternativ. År 2016 nekades en lärare att delta på en lektion som RFSL besökte för att eleverna skulle våga prata fritt.
En 13-årig pojke berättade efteråt att flera av barnen mådde dåligt efter det "äckliga sexpratet". Med sig hem hade han en länk till dejtingsajten Qruiser, som då nyligen varit i blåsväder för att ha publicerat erotiska bilder av minderåriga. Den utveckling vi ser är mycket oroväckande, och här har statsrådet ett stort ansvar. Om några månader ska en hel årskull börja mellanstadiet, och jag hoppas verkligen att dessa barn slipper uppleva lektioner med RFSL som kör ut läraren och delar länkar till webbsidor med erotiskt material.
Jag hoppas också att de ska slippa hitta foldern Sex och trans i väntrummet hos skolsyster. Den är borta i Umeå, men är den borta på alla andra ställen? Kan utrikesministern garantera det?