Morgan Johansson (S):
Sveriges mål är och har länge varit nedrustning och att eftersträva en kärnvapenfri värld. Det får aldrig råda någon tvekan om att det är vår ingång. Vi vet alla vad ett kärnvapenkrig skulle kunna innebära. Ett sådant krig skulle i realiteten hota hela mänsklighetens existens.
Vi i Sverige har under lång tid haft ett starkt engagemang i detta. Basen för arbetet är som Stig Henriksson beskriver icke-spridningsavtalet NPT, som sedan tillkomsten har syftat till att förhindra att fler länder skaffar sig kärnvapen, utöver de ursprungliga fem som hade det vid avtalets tillkomst - USA, Sovjetunionen/Ryssland, Storbritannien, Frankrike och Kina.
Sverige har varit en stark förespråkare för arbetet och drivit på för att få alla jordens länder att skriva på. Det har också varit framgångsrikt; vi har nu en situation där nästan alla länder har anslutit sig. Utan icke-spridningsavtalet skulle vi förmodligen ha haft ett mycket större antal kärnvapenstater och därmed också dramatiskt ökade risker för ett kärnvapenkrig.
Utöver NPT finns det vi talar om i dag, det vill säga NSG - Nuclear Suppliers Group. Gruppen består av länder som har känslig kärnteknik som skulle kunna användas för att framställa kärnvapen. 48 länder, däribland Sverige, är medlemmar i detta samarbete. Det omfattar materiel både för kärnvapen och för civila ändamål, som forskning och kärnkraft.
Syftet med samarbetet är att förhindra att tekniken kommer i händerna på länder som skulle vilja framställa kärnvapen. Det är en exportkontrollregim där medlemmarna åtar sig att förhindra export av känslig teknik för tillverkning av kärnvapen. Jag sa tidigare att NPT är och har varit ett framgångsrikt avtal som Sverige har arbetat mycket hårt för att få full täckning för.
Det är dock inte fullständigt, utan vi har några länder utanför - däribland Indien, som ju har skaffat sig kärnvapen ändå. Där hade vi alltså den första provsprängningen 1974. Sedan dess har det gått över 40 år. Indien säger nu att man vill vara med i NSG, och då är frågeställningen: Ska vi tillåta landet att vara med i Nuclear Suppliers Group även om det inte har skrivit under icke-spridningsavtalet?
Jag tycker att detta är ett klassiskt exempel på att inte göra det bästa till det godas fiende. Det är klart att det bästa hade varit om Indien skrotade sina kärnvapen och anslöt sig till NPT, men det är nog bara att konstatera att det inte kommer att hända - i alla fall inte i närtid.
Men om Indien åtminstone åtar sig att inte sprida den teknik man har haft under väldigt lång tid, det vill säga ställer sig under den exportkontrollregim NSG faktiskt innebär, är frågan hur vi ska se på det. Huvudfrågan för svenskt vidkommande är enligt min uppfattning vad som bidrar mest till fred och stabilitet i världen.
Hur ser vi på effektivast sätt till att tekniken inte kommer i orätta händer? Bidrar vi mest till en bättre stabilitet i världen genom att ha Indien med i NSG, eller bidrar vi mest till en bättre stabilitet i världen att ha Indien utanför? Det är precis den frågeställning vi har, och enligt min uppfattning är det faktiskt bättre att ha Indien inom denna exportkontrollregim än att ha landet utanför. Det bidrar bättre till stabilitet i världen.