KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Eneroth (S):
Nina Lundström har ställt tre frågor till mig med koppling till trafikregler som påverkar cyklister. Det är glädjande att Nina Lundström delar min och regeringens uppfattning att det är mycket angeläget att förbättra trafiksäkerheten och framkomligheten för cyklister. Regeringen presenterade 2017 en nationell cykelstrategi, vilken har som övergripande syfte att främja en ökad och säker cykling.
Det är viktigt att regelverket är tydligt och trafikmiljön säker för oskyddade trafikanter som cyklister. Oskyddade trafikanter är också prioriterade i arbetet för att uppnå nollvisionen. Därför har regeringen särskilt utrett hur regelverket kan anpassas för att uppnå en ökad och säker cykling. Näringsdepartementets promemoria Cykelregler publicerades samtidigt som presentationen av den nationella cykelstrategin och har därefter varit ute på remiss.
Promemorian innehåller ett antal förslag till regeländringar som ska göra det lättare för cyklister och andra trafikanter att färdas i samma trafikmiljö på ett säkert sätt. Promemorian bereds för närvarande inom Regeringskansliet, och min ambition är att vi ska fortsätta arbetet med modernisering av regelverket. Det finns för närvarande inget beredningsunderlag för att lägga förslag om införandet av ny avståndsreglering.
Frågan bereds därmed inte just nu, men jag utesluter inte att vi får anledning att titta närmare på detta när vi följer upp cykelstrategin.
Tomas Eneroth (S):
Jag noterar att det Nina Lundström efterfrågar är det vi gör. Skälet till att vi bjuder in till ett uppföljande möte om cykelstrategin den 13 juni är att vi vill lyssna in alla synpunkter. Detta har jag varit noga med på alla politikområden ända sedan jag tillträdde. Jag har bjudit in landets hamnar för en dialog, och jag har talat med sjöfartens aktörer och med alla andra transportaktörer. På samma sätt vill jag jobba processinriktat när det gäller cyklingen.
Det innebär att detta kommer att vara ett utmärkt tillfälle, för då har vi slutrapporteringen från alla de rapporter som finns och de uppdrag som gavs i samband med att cykelstrategin lanserades från min företrädares sida. Cykelcentrum finns på plats, och hela SKL:s stora informationsinsatser kommer att finnas redovisade. De 9 miljoner vi har delat ut i medel för att stödja cykelutveckling i landet kommer också att kunna redovisas.
På det här sättet får vi en samlad bild men också ett samlat forum för att pröva vad som är nästa steg. Naturligtvis kommer vi då också att redovisa arbetet med regel-pm och de diskussioner som har förts. Jag har noterat i min dialog med många företrädare i Cykelsverige att 1,5-metersregeln tål en del fortsatt funderande. Den ska fungera såväl i storstad som på landsbygd, och den ska kunna fungera för alla typer av trafikanter.
Jag är själv cyklist, och jag vet hur det känns att åka på en smal landsväg när en lastbil blåser förbi. Jag tycker såklart att i dessa sammanhang känns en 1,5-metersregel ytterst befogad. Men jag är också en cyklist som cyklar i tät stadsmiljö och på mindre vägar, och då vet jag att en 1,5metersregel inte är lika enkel att tillämpa - särskilt inte för rättsvårdande myndigheter.
Jag gillar annars tanken på att man ska vara tydlig med motiven och symboliken i de besked man ger, och jag eftersträvar generellt tydliga regler. Ett bra exempel är det mobiltelefonförbud som vi nu har drivit igenom, där vi säger: Händerna på ratten - du ska inte ha handhållen mobiltelefoni när du kör fordon! Detta får ett starkt genomslag därför att det är så pass tydligt och enkelt att efterleva för polisen men också för trafikanterna. Man vet vad det är som gäller.
På samma sätt eftersträvar jag den typen av tydlighet när det gäller regler inom cykelområdet. Låt oss arbeta tillsammans med att se vad som är det smartaste sättet! Jag hoppas att också Nina Lundström kommer med på det uppföljande cykelmötet den 13 juni. Då kommer vi att få utrymme för att diskutera detta tillsammans och processinriktat, och vi kommer att lyssna in samtligas synpunkter.
Tomas Eneroth (S):
Tack återigen, Nina Lundström, för engagemanget! Jag delar det, och jag gläds åt att det finns en bred uppslutning bakom de stora satsningar vi gör under den här mandatperioden för att främja cyklandet. Jag får hoppas att detta också är någonting som förpliktar i den händelse att olyckan skulle vara framme och vi får en annan regering under nästa mandatperiod, så att man inte låter arbetet med att utveckla cyklingen avstanna. Det behövs för klimatets skull, för folkhälsans skull och inte minst för utrymmet i våra städer. Om detta kan vi vara eniga.
Jag är noggrann med att vi ska ha en beredning som följer de regleringsrutiner vi har. Vi ska lyssna in samtliga remissinstanser, och vi ska inte minst låta polisen få lämna tydliga synpunkter på hur de ska kunna använda sina resurser på effektivaste sätt för att få en bra och säker trafikmiljö. Det måste vara utgångspunkten. Låt mig i sammanhanget påminna om att hur vi bygger infrastruktur för cykel kanske är en mycket viktigare fråga i detta led.
Det handlar om att säkerställa att vi kan få fler separerade cykelbanor och fler möjligheter för cyklister att färdas tryggt också där man inte kör tillsammans med annan trafik. Vi måste gemensamt uppmärksamma att singelolyckorna är oroväckande många när det gäller cykling. När vi nu får ett ökat antal elcyklister - vilket vi allihop gläds åt - ska vi vara uppmärksamma på om det i sig kan leda till beteendeförändringar.
Det här är fordon som generellt kanske går i högre hastighet än vad som är brukligt när man motionscyklar. Det kan också vara en del ovana cyklister som kommer ut på våra vägar. Här måste vi säkerställa inte bara att man har hjälm - för det är självklart något som alla cyklister ska ha - utan också att vi får ett beteende i trafiken som gör att vi inte får fler olyckor, vare sig det är singelolyckor eller kollissionsolyckor. Låt oss arbeta med detta tillsammans för cyklingens bästa!
Tomas Eneroth (S):
Erik Ottoson har frågat mig om jag gör bedömningen att det är önskvärt att Trafikverket under tvångsmässiga former ska överlämna väghållaransvaret till kommuner och vägföreningar utan ersättning för kostnader för drift och underhåll om jag eller regeringen gett något uppdrag till Trafikverket att genomföra RÄV-projektet om jag avser att vidta några åtgärder vad avser Trafikverkets RÄV-projekt. Först vill jag kort redogöra för några övergripande huvuddrag när det gäller väghållning. Allmänna vägar regleras i väglagen.
Staten är väghållare för allmän väg om inte regeringen - därför att det främjar en god och rationell väghållning - beslutat att en kommun ska vara väghållare för allmänna vägar inom kommunen. I dag är drygt 200 kommuner väghållare för allmänna vägar. Alla vägar som inte är allmänna är i väglagens mening enskilda. Enskilda vägar förvaltas av föreningar, av delägarna gemensamt eller av fastighetsägaren själv om vägen ligger inom fastigheter i samma ägares hand.
Ca 20 000 enskilda väghållare får årligen statsbidrag till sina driftskostnader mot att deras vägar hålls öppna för allmän trafik. En enskild väg får förändras till allmän om vägen behövs för allmän samfärdsel. Åt andra hållet kan en allmän väg dras in från allmänt underhåll och övergå till enskild väghållning, men då gäller skyddsvillkoret att indragningen får medföra "endast ringa olägenhet för bygden".
Förändringar av väghållaransvaret ska självklart utredas och prövas, i sista hand av regeringen, i varje enskilt ärende. Jag kan därför svara tveklöst nej på Erik Ottosons första fråga om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former. Dock vill jag notera att det handlar om en rättslig prövning och inte en ekonomisk. Någon ersättning utgår inte, oavsett i vilken riktning ansvaret förändras.
När det gäller den andra frågan är svaret att något uppdrag inte har getts till Trafikverket rörande väghållaransvar. En gemensam målbild när det gäller ansvarsfördelningen har länge diskuterats mellan Trafikverket, Riksförbundet Enskilda vägar och Sveriges Kommuner och Landsting. I infrastrukturpropositionen 2012 uttalade dåvarande alliansregeringen att man såg positivt på samarbetet mellan berörda parter och ansåg att det bör fortsätta. Jag avser inte att vidta några åtgärder vad avser Trafikverkets projekt.
Tomas Eneroth (S):
I grundfrågan har jag i mitt svar redogjort för vad som gäller. Man kan bara göra en sådan här överföring om det medför endast ringa olägenhet för bygden. Jag har varit väldigt tydlig med att jag tveklöst svarar nej på frågan om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former - det är verkligen inte önskvärt. Det är inte så att regeringen har gett något uppdrag till Trafikverket.
RÄV-projektet påbörjades 2013, och som jag förstår det avslutades det under 2016 för att sedan implementeras. Den andra delen av frågan tror jag att Erik Ottoson inser att jag inte kan svara på. Man kan inte ställa en fråga på hypotetiska grunder och vilja veta hur regeringen kommer att ta ställning om en fråga skulle överklagas. Det var väldigt många hypotetiska steg i den frågan.
Om det skulle vara så att det finns ett beslut om ett övertagande kan det säkert överklagas av en instans som inte tycker att det endast innebär ringa olägenhet för bygden. I så fall kan det så småningom komma att prövas, i sista hand av regeringen, om jag har förstått det rätt. Detta gör det ytterst olämpligt för mig att över huvud taget uttala mig om utfallet i detta enskilda ärende i det sammanhanget.
Jag tror ändå att det är en viktig signal till Erik Ottoson att regeringen är tydlig med att det bara gäller i fall med endast ringa olägenhet för bygden som utgångspunkt, att det inte är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former och att utgångspunkten naturligtvis måste vara att detta sker i samverkan mellan aktörerna.
Det var precis så den dåvarande alliansregeringen resonerade, vilket som jag förstår det var grunden för det som sedan kom att bli RÄV-projektet.
Tomas Eneroth (S):
Jag kommer inte att göra som riksdagsledamoten och uttala mig om hur jag tror att det kommer att gå eller om vilka konsekvenserna kan bli. Jag tror att man ska vara försiktig med att göra den typen av utsagor. Jag tycker att det är självklart att Trafikverket, precis som alla andra myndigheter, ska eftersträva bra processer i sin dialog med omgivningen.
Jag vet av erfarenhet att Trafikverket, som har lång och gedigen erfarenhet när det gäller planläggning av ny infrastruktur, underhållsinsatser och liknande, generellt har bra rutiner för att ha en dialog med berörda markägare eller andra intressenter.
Hur det har varit i detta enskilda fall kan jag naturligtvis inte uttala mig om - och jag känner inte heller till det - men jag förutsätter att Trafikverket utgår från de generella direktiv som finns när det gäller hur man interagerar med omvärlden. I mitt svar här är jag tydlig med att det inte är önskvärt med tvångsmässiga överföranden. Detta är väldigt tydligt. Det kan dock naturligtvis alltid vara så att man i sista hand vill göra en rättslig prövning, och det är regeringen som i så fall avgör det.
Återigen: RÄV-projektet påbörjades 2013. Det kom ur en diskussion som den dåvarande alliansregeringen hade, där man såg positivt på samarbetet mellan berörda parter och ansåg att detta bör fortsätta. Jag tror att det i huvudsak brukar vara så att det går att komma överens om det finns en väl fungerande dialog.
Om man inte har haft det i detta fall är det naturligtvis olyckligt, men jag kan som sagt inte uttala mig om just det enskilda fall som Erik Ottoson väljer att plocka fram. Jag håller mig till den rollfördelning som vi har. I detta fall är rollfördelningen tydlig: Regeringen ska uttala sig generellt om detta. Här har jag redogjort för vår principiella hållning, som är väldigt tydlig. Svaret på frågan om det är önskvärt med överlämnande under tvångsmässiga former är ett tveklöst nej.
Tomas Eneroth (S):
Jag kan bara upprepa vad som är mitt ansvar som statsråd i detta. Det första är att vara tydlig i svaret när det gäller den principiella grunden, och det tycker jag att jag har varit - väldigt tydlig. Det andra är naturligtvis att understryka det som jag tycker är självklart, nämligen Trafikverkets ansvar, precis som alla andra myndigheters ansvar, att ha en bra process inför sitt beslutsfattande och en bra dialog med det omgivandet samhället. Det gäller generellt för Trafikverket, och det är min erfarenhet att de är väldigt duktiga på detta.
Återigen: Jag kan inte, och ska inte heller, uttala mig om detta enskilda fall, inte minst mot bakgrund av att beslutet kan komma att överklagas och så småningom hamna på regeringens bord. Då vore det ytterst olämpligt om jag i en interpellationsdebatt har uttalat mig i själva sakfrågan. Jag håller mig därför till det som är mitt ansvar som regeringsledamot, och det är att tala om den principiella hållningen till detta. Det torde vara en ganska tydlig inriktning också för Erik Ottoson i detta sammanhang.
Tomas Eneroth (S):
Birger Lahti har frågat mig vilken nivå av statlig inblandning i Haparandabanan som jag bedömer är rimlig att förvänta sig. Persontrafiken på sträckan mellan Luleå och Haparanda är nedlagd sedan september 2000. Renovering av banan och en ny sträcka via Kalix blev klar 2014. Jag är medveten om att det finns önskemål om att återigen organisera persontrafik på Haparandabanan. Enligt kollektivtrafiklagen har kommuner och landsting i respektive län ansvar för kollektivtrafik inom länet.
Järnvägen mellan Luleå och Haparanda sträcker sig enbart inom Norrbottens län. Transportsystemet ska bidra till tillväxt och utvecklingskraft i hela landet. På sträckor som är kommersiellt olönsamma och där det finns skäl att upprätthålla en grundläggande tillgänglighet med interregional kollektivtrafik har staten därför möjlighet att upphandla sådan trafik.
Medel för denna upphandlade trafik finns anvisade av staten på anslaget för trafikavtal, vilket innebär att Trafikverket från detta anslag betalar ersättning till trafikföretag för interregional kollektiv persontrafik med flyg, tåg, båt eller buss. Trafikavtalen uppgår under 2018 till totalt 930 miljoner kronor.
Det är viktigt att människor har god tillgänglighet med interregional kollektivtrafik över hela landet, och regeringen anser att det är av ytterst stor vikt att det finns en god tillgänglighet, inte minst i norra Sverige. Dock är det Trafikverket som har regeringens uppdrag att inom ramen för de transportpolitiska målen och de angivna medelsramarna ingå och ansvara för statens avtal om interregional kollektiv persontrafik.
Därmed är det Trafikverket som bör uttala sig om det finns skäl och möjlighet för staten att engagera sig i trafik som berör ett län. För regeringen är det viktigt att hela Sverige ges goda förutsättningar att växa och utvecklas.
I sammanhanget vill jag nämna att regeringen nyligen lämnat in ett förslag till EU-kommissionen om att förlänga EU:s transportkorridor Skandinavien-Medelhavet längs med Botniska korridoren, från Stockholm längs med Norrlandskusten och upp till Haparanda och Narvik.
Tomas Eneroth (S):
Tack, Birger Lahti, för en bra debatt och för engagemanget! Jag delar det och tycker att detta är viktigt. Jag hoppas också innerligt att vi även efter valet kan ha en regering som ser vikten av att göra investeringar på infrastruktursidan också i norra Sverige. Vi har dessvärre tidigare efter ett regeringsskifte sett hur den då tillträdande borgerliga regeringen valde att plocka bort Norrbotniabanan från de nationella planerna. Det tror jag var ett misstag.
Jag tror att det är viktigt att vi utvecklar tågtrafiken i hela landet. Detta är viktigt både för vår tillväxt, för vår konkurrenskraft och för den ökade befolkningen, inte minst i norra Sverige, och, som sagt, för klimatets skull. Tågtransporter är så otroligt mycket effektivare än lastbilstransporter i den meningen. Jag är glad att vi delar engagemanget. Vi får väl arbeta tillsammans för att se till att det även fortsatt finns goda infrastrukturmöjligheter också i norra Sverige. Det kommer från hjärtat, från en smålänning.
Tomas Eneroth (S):
Jag tackar Carl Schlyter. Det är många som är glada över den nationella planen, som innefattar 700 miljarder i investeringar - 100 miljarder mer än under förra regeringen - i infrastruktur, i den största järnvägssatsningen i modern tid och i klimatomställning. Det är klart att många gläds åt att vi nu har utrymme att investera. Det tycker jag är väldigt bra. Men just Östlig förbindelse finns inte med i planen.
Det finns ett uppdrag till Trafikverket att ordna ett så kallat ordnat avslut, vilket innebär att man avslutar processen men säkerställer att man kan snäva in korridoren för riksintressen, så att berörda kommuners bostadsbyggande och stadsutveckling inte hindras. Det är naturligtvis viktigt att det fortsatt finns utrymme för att bygga bostäder och se till att Stockholm fortsätter att frodas och utvecklas. Det är inte heller så att Sverigeförhandlingen finns kvar. Den processen är avslutad.
Även den farhågan kan avskrivas i den meningen. Sedan kommer det alltid att finnas politiska krafter som vill hitta nya angelägna och viktiga infrastrukturprojekt framöver. Det är de som följer Stockholmsdebatten väl medvetna om. Den nationella plan som regeringen har beslutat om gäller för de kommande tolv åren, och där finns inte Östlig förbindelse med.
Tomas Eneroth (S):
Tack, Carl Schlyter, för engagemanget! Detta är förvisso nästan värt en helt ny diskussion. Jag har själv blivit förvånad över hur stor kraft och vikt väldigt många lägger på det som är samhällsekonomiska beräkningar och nettonuvärdeskvoter. Det är viktigt att vi inser att de beräkningarna tenderar att skilja ganska mycket mellan åren.
Om vi skulle reducera infrastrukturpolitik till nettonuvärdeskvot och samhällsekonomiska beräkningar skulle vi kunna reducera det till ett Excelark och räkna ut vad som var den mest lönsamma investeringen. Då skulle väldigt många infrastruktursatsningar i Sverige aldrig ha blivit av. Tvärtom krävs det politiskt mod, visioner och idéer om hur vi bygger ett samhälle. Till det ska man koppla regeringens tydliga ambition om att vi ska bli världens första fossilfria välfärdsland.
Vi ska vara en permanent världsutställning som implementerar ny teknik som gör att vi möter klimatutmaningen med att göra det som är bra här och nu. Vi ska dessutom säkerställa att vi är ett föredöme för omvärlden genom att visa på hur svensk teknik kan lösa problem med transportsystem så att de är hållbara. Till det kommer det som Carl Schlyter själv är inne på. Det är en klimatlag som gör att vi prövar projekten i en helt annan ordning än vad vi gjort tidigare.
Vi tar nu med den här regeringen tydliga steg i att säkerställa att infrastrukturplanering och samhällsbyggande framöver kommer att ta en helt annan hänsyn till att bygga hållbart. Förut kanske det var Miljöpartiet och Socialdemokraterna och kanske ytterligare något parti som slogs för detta.
Men när jag möter företrädare i fordonsbranschen och byggindustrierna eller kommuners och regioners olika planerare vågar jag påstå att det börjar bli alltmer accepterat att det är så ett samhällsbygge ska se ut. Vi måste bygga hållbart. Det är smart att göra det. Jag kommer själv från Växjö i Småland där vi under väldigt lång tid varit stolta över att bygga i trä. Det är hållbart och smart. Det är vår egen produktion. Det är bättre än betong.
Vi bygger hela städer i trä. På det sättet tar vi ansvar både för att det blir en snygg arkitektur och vackra livsmiljöer och dessutom för att bygga någonting som är hållbart. Det gäller inte minst ur klimatsynpunkt, men det är också hållbart socialt och ekonomiskt. Jag känner att det under den här mandatperioden har skett ett genombrott. Klimatlagen är en viktig del i detta. Men det är också politiskt mod och visioner att använda politiken till någonting större än att bara tala om var vägar och järnvägar ska gå.
Vi bygger det moderna samhället.
Tomas Eneroth (S):
Eftersom sakfrågan är utagerad kan jag passa på att säga tack till Carl Schlyter för otroligt mod, engagemang och en envishet som går utöver det ordinära. Det har ibland uppskattats och ibland inte uppskattats. Men jag tror att väldigt många människor känner att du på ett fantastiskt bra sätt verkligen har stått upp för det du tror på. Vi har haft en bra kamratskap under tiden i riksdagen. Det har jag verkligen uppskattat. Jag är övertygad om att även om du lämnar detta hus kommer vi att ses på barrikaderna framöver.
Jag önskar dig lycka till där!
Tomas Eneroth (S):
Min poäng i interpellationsdebatten är att tala om att som man bäddar får man ligga. Har man underinvesterat under lång tid får man bekymmer att upprätthålla underhållet. Har man i början av denna mandatperiod stoppat en höjning av anslagen till järnvägsunderhåll ska man också bära ett politiskt ansvar för detta. Jessica Rosencrantz stoppade en satsning på 1,24 miljarder genom att rösta ned regeringens budget hösten 2014. Det är klart att man någonstans måste ta ett politiskt ansvar för de beslut man fattar.
Sedan är det välkommet att Moderaterna nu ser nyttan av järnvägsinvesteringar. Jag skyller inte ifrån mig. Jag ser att vi från regeringens sida tar stora initiativ med 100 miljarder mer. Med stora nyinvesteringar och dessutom reinvesteringar och underhållssatsningar finns det framtidsoptimism inom järnvägsbranschen. Det är därför SJ aviserar att man vill lägga 6 miljarder på nya köpta tågvagnar.
Andra regionala aktörer gör stora investeringar för att de ser att det finns framtidstro och hopp för oss som ser att tåget har potential både på godssidan och på persontrafiksidan. Jag har lite svårt att förstå engagemanget för huruvida regeringen ska remittera en utredning eller inte. Jag har varit så pass länge i politiken att jag vet att det görs väldigt många statliga utredningar. Alla har inte förmånen att skickas ut på remisser, och alla kan beredas på lite olika sätt. Där har regeringar olika sätt att hantera rejäla underlag.
Har man en väldigt stor utredning kan det vara en poäng att plocka ut delar av den, titta på dem och fördjupa analysarbetet. Beredningen av utredningens förslag pågår som vanligt i Regeringskansliet. Vi kommer styckevis och delt att kunna ta del av en del förslag framöver. Viktigast i närtid är att se till att vi nu får fart på underhållsinvesteringarna och styr underhållet bättre. Det är där vi lägger tid och kraft. Det är vad resenärerna förväntar sig.
Jag tror att det finns en bred samstämmighet över blockgränserna att det är bra att vi nu försöker få bättre punktlighet för tågen. Det går åt rätt håll. Det gäller att ha rätt fakta när man redovisar det.