KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vill rikta min fråga till försvarsministern. Cybersäkerhet är någonting som blir en allt viktigare fråga. Vi ser hela tiden hur detta ökar i omfattning, och vi har hört FRA gå ut med att det sker uppemot 10 000 cyberattacker per månad. Det finns it-spioner som jobbar på att kunna släcka ned Sverige. Detta skulle alltid kunna få förödande konsekvenser för Sverige, men inte minst vid ett angrepp.
För bara några dagar sedan var vi i Försvarsberedningen i Litauen. Där jobbar man väldigt ambitiöst och har valt att ha en enda myndighet som tar ansvaret såväl för det militära som för olika myndigheter och för informationsstruktur som är viktig landet. Den fråga som jag vill ställa till ministern är: Hur tänker sig försvarsministern att stärka cybersäkerheten i Sverige?
Och är ministern nöjd med att det är sex myndigheter som ska samverka och dela på ansvaret?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Vi ska också komma ihåg att Riksrevisionen särskilt har pekat ut att informationssäkerheten behöver prioriteras högre och att det finns många myndigheter som inte alls når upp till en godtagbar nivå. Det är trevligt att utbyta erfarenheter, men är det inte mer rimligt att ha det precis som i Litauen och i många andra länder? Där är det en enda myndighet, en cybersäkerhetsmyndighet, som tar ansvaret.
Är inte det en bättre väg att gå än att låta sex olika myndigheter dela på ansvaret?
Mikael Oscarsson (KD):
Det är uppenbart att justitieministern upplever att detta handlar om en "överhatt", som var det uttryck han använde, och att allt är i sin ordning. Men jag rekommenderar honom att kolla på exempelvis Riksrevisionens granskning, som gjordes häromåret. Där kom man fram till att det fungerade väldigt dåligt och att det är väldigt lätt att komma åt information. Den som vill oss illa kan lätt komma åt den.
Riksrevisionen pekar i sin rekommendation på att någon borde få ett huvudansvar att ge myndigheterna handgripliga råd om hur de ska bygga upp det hela. Det vi nu har provat under närmare 50 år är att styra informationssäkerheten i samhället på ett sätt som karakteriseras av att myndigheter med olika särintressen inom säkerheten delar på styrningen.
Då är frågan: Tycker ministern att detta har fungerat bra? Fråga en kommun, en statlig myndighet eller varför inte ett företag hur detta har fungerat! Det är ett ändlöst analyserande av risker. Cybersäkerheten har, trots regeringens goda intentioner, blivit mycket av en papperstiger - en svensk papperstiger.
Vårt förslag innebär att man skapar en ny myndighet som får det sammanhållande ansvaret för all tillsyn och som på sikt får föreskrivningsrätt inom informations- och cybersäkerheten. Sammantaget kommer detta att leda till en enhetlig reglering som blir lättare att förstå och efterleva. Det kommer att leda till att de skattepengar och resurser som läggs på säkerheten verkligen kommer till nytta.
Slutligen kommer det att leda till att cybersäkerhetsmyndigheten kan utveckla program för en riktigt god tillsyn av säkerheten i våra organisationer, allt detta för att säkra vårt digitala samhälle. Frågan är alltså: Är du villig att titta en gång till på dessa argument innan det är för sent?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag har under en tid engagerat mig i den här frågan. Jag hade en debatt i början av sommaren med justitieministern. Jag ställde därför interpellationen till honom för att följa upp debatten som vi hade i maj förra året.
Då fick jag uppfattningen att justitieministern och regeringen kände till att det här har varit ett problem under en tid och att man nu skulle ta itu med det. Som jag uppfattar det har väldigt lite skett. Problemet, herr talman, är att det är väldigt lätt att komma åt tillfälliga personnummer, så kallade samordningsnummer.
Det finns inte bara ett sätt som man kan få samordningsnummer på, men just nu är det Transportstyrelsen som är i blickpunkten. Jag vill rekommendera statsrådet att ta del av en rapport som kom från den nationella operativa avdelningen inom polisen för ett år sedan, Brottsverktyg åt internationella brottsnä t verk .
Den handlar om hur det går till med samordningsnummer och bilmålvakter. Enligt min åsikt borde man sätta gränser. Polisen föreslår åtgärder som jag också har motionerat om i riksdagen. Det borde till exempel inte vara tillåtet att ha mer än en bil.
Jag kan tala om för statsrådet Eneroth att det finns exempel på personer med samordningsnummer som har 10, 100, 1 000 eller 2 000 bilar. Då borde det vara rimligt att sätta en gräns. Det kan finnas legitima skäl att få ett samordningsnummer, men här finns det ett missbruk. Sedan borde man titta på Norge. Där har man tidsbegränsade samordningsnummer.
Våra samordningsnummer gäller för alltid. Det borde finnas en begränsning där. Sedan har vi den ganska självklara saken att man borde identifiera sig när man vill ha ett tillfälligt personnummer. Man borde visa upp sig för polisen, Skattekontoret eller Transportstyrelsen, kanske vid ett medborgarkontor, herr talman, men så sker inte. Det är här problemet finns.
I stället skickar man in papperskopior. Jag ser att både statsrådet och jag har papperskopior framför oss, och de är kanske ganska suddiga. Men dessa som skickas in är jättesuddiga - jag har sett dem själv - och går ändå rätt igenom. I den rapport som polisen har gjort har man tittat närmare på 512 samordningsnummer.
För er som lyssnar på debatten vill jag berätta att dessa ägde 28 897 bilar. Det här systemet som nu finns är en orsak till att Sverige framstår som så positivt och gynnsamt - också enligt polisen - att verka i för utländska stöldligor. Det finns olika sorters brottslighet inom vilka man använder detta. En del handlar om de kriminella stöldligorna.
För dem är det perfekt att ha dessa bilar som inte är registrerade eller skattade för. Det vore livsfarligt om någon skulle krocka med dem, men när förarna åker fast är det inte de själva som äger bilarna. Framför allt är det så, herr talman, att när polisen efter många om och men försöker hitta ankarpersonen handlar det i många fall om ett personnummer som inte finns. Frågan är: Vad gör regeringen?
Mikael Oscarsson (KD):
Självklart ska man kunna söka asyl. Vad vi säger är att det kan införas ett snabbspår för dem som ansöker om asyl men grips och döms för brottslighet, exempelvis stöld, i synnerhet när man kommer från ett så kallat säkert land. Jag nämnde Georgien - 100 procent får åka tillbaka. Man kan naturligtvis få pröva, men om man visar att man i stället håller på med brottslighet är det klart att det måste få konsekvenser. Allt annat är orimligt.
Det här skapar otrygghet. Nu vill det till att det kommer åtgärder och att man svarar upp. Det finns ett underlag från polisen, från NOA, där man visar på det stora problemet med samordningsnummer. Finns den frågan med i direktiven till utredaren?
Annars är det ju väldigt märkligt, med tanke på att detta är en så vital del i den här verksamheten, som skapar så mycket otrygghet och som också driver människosmuggling, människohandel och organiserat tiggeri. Det finns konkreta förslag. Det finns sex förslag som polisen har räknat upp och som vi också har fört fram motionsvägen i riksdagen. Det handlar om författningsändringen - att det ska vara otillåtet att utan särskilt tillstånd äga mer än en bil. Vad säger ministern om det här med så många bilar?
Är det inte rimligt att införa en sådan begränsning? Och det här med att identifiera sig - ställer inte ministern upp på att detta måste införas genast, oavsett om man ska registrera ett nytt aktiebolag i Sverige eller köpa bil? Här handlar det om att man ändrar ägarförhållandena hundratals gånger per vecka. Borde det inte komma upp en sensor också, som man kunde sätta på?
Kan man ge ett uppdrag åt Transportstyrelsen? Nu får man göra allt det här manuellt. De fina orden är bra, men det här skapar otrygghet, och nu krävs det handling. De här sakerna måste ordnas, och det snabbt!
Mikael Oscarsson (KD):
Det sistnämnda är helt riktigt: Det här behöver man titta noggrant på och snabbutreda hur det ska gå till. Problemet är, precis som försvarsministern också till viss del är inne på, att det här samverkansavtalet inte fungerar. Försvarsmakten får ju inte valuta för pengarna.
Den tillfälliga överenskommelse man nu gjort var i grevens tid.
Jag har ett papper framför mig som visar vad det hade betytt: Om det inte hade blivit så hade svensk försvarsmakt över huvud taget inte kunnat ha någon planerad flygning nattetid, vilket naturligtvis skulle ha en oerhört negativ påverkan.
Försvarsmakten var i utskottet för en vecka sedan och informerade om de problem som man har med den helikopterburna sjöräddningen.
Försvarsmakten har även skickat ett brev, där man undrar vilken förmåga Sjöfartsverket har att tillgodose Försvarsmaktens behov av undsättning i stridsmiljö vid en högre konfliktnivå, till exempel i kris eller krig.
Man undrade också över ett scenario med en svensk JAS 39 som havererat över Östersjön där piloten skjutit ut sig och hamnat utanför svensk FIR och inom rysk SSR, det vill säga inom rysk flyginformationszon.
Först tog det väldigt lång tid innan man fick svar, och när man fick svar gick det ut på att om det blir en kris eller i värsta fall krig kommer Sjöfartsverket över huvud taget inte att ge sig ut.
De kommer inte att göra någonting för att rädda, inte heller i det sistnämnda scenariot där ett av våra JAS-plan opererar öster om Gotland.
Det här är väldigt allvarligt, och det kan inte vara rimligt i den säkerhetspolitiskt tuffa miljö som vi befinner oss i när vi ska bygga upp ett försvar som också fungerar på riktigt.
Då måste det säkerställas att den här typen av räddningsinsatser fungerar även i ett sådant läge, och det problemet återstår alltså fortfarande att lösa. Vi var tidigare inne på väderminimum.
Även om det här avtalet tillfälligtvis är löst är det fortfarande så att man har höga väderminimum, vilket gör att man inte går upp. Försvarsmakten går upp och gör sitt jobb, men de som ska rädda kan inte gå upp. Det här är ett mycket, mycket bekymmersamt läge.
I Norge, Finland och Danmark är det försvarsmakten som har det operativa ansvaret. Så var det även i Sverige förut, medan vi nu har en särlösning. Det vet försvarsministern, och det framkom också på vårt möte i förra veckan att Försvarsmakten skulle kunna ha möjlighet att relativt snabbt klara bemanningen för tre av baserna.
Frågan är: Vad tänker sig ministern konkret att göra i den här situationen?
Mikael Oscarsson (KD):
För statens skull och för en bättre samordning behövs en långsiktig lösning. I dag har Försvarsmakten 18 NH90 och 20 Agusta A109. Polisen har 7 nya Bell 429.
Sjöfartsverket har Agusta Westland AW139, och 5 av de gamla står helt oanvända i Säve. Detta behöver användas mer effektivt; det är nödvändigt för Sverige.
Det är också så att helikopterförarna, besättningarna, ju har noll förtroende för Sjöfartsverket, vilket de har uttryckt gång efter annan. De menar att det saknas ledning och kompetens, så det finns en långt gången misstro. Detta får konsekvenser.
I dagarna har jag haft kontakt med Försvarsmakten, och de har talat om för mig att det här gör att man får anpassa risknivån. Man kan inte göra så avancerade övningar som planerat. Vad får det då för konsekvenser? Jo, våra piloter kommer inte upp i den kompetens som behövs så snabbt.
Detta påverkar vår krigsförbandsberedskap, och det är mycket allvarligt. Sjöfartsverket säger att man har 97 procents tillgänglighet, men i praktiken är det inte alls så bra. Man tar bara hänsyn till att helikoptrarna står där så vackert parkerade.
Sjöfartsverkets väderminimum har höjts, och därför kommer man vid många tillfällen inte upp i luften. Det är därför Haverikommissionen har tittat på problemet. Det måste lösas. Verksamheten borde i stället gå över till Försvarsmaktens regi.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Som riksdagsledamot för Kristdemokraterna i Uppsala län har jag i första hand fokus på Uppsala län, inte minst när det gäller trygghetsfrågorna. Där har jag under den här mandatperioden haft anledning att vid ett antal tillfällen ta upp och diskutera de här så viktiga frågorna. I Uppsala känner sig varannan Uppsalabo otrygg.
Siffran är högre bland unga tjejer, och det är tyvärr inte så konstigt. I Uppsala har vi stora problem med gängkriminalitet, allt fler skjutningar, användande av handgranater och bilar bränns upp. Knarkhandeln omsätter stora belopp.
I UNT kommer nästan varje dag med nya rapporter om det allt större problemet med kriminaliteten. Inte minst handlar det om utländska stöldligor.
Tyvärr upplever stöldligorna att Sverige är attraktivt att operera i, det är nästan som ett slags paradis. Polisen gör ett bra arbete, men de är för få så de borde få bästa möjliga förutsättningar.
Förra året hade vi närmare 23 000 inbrott. Ungefär bara 3 procent klaras upp. I vårt grannland Finland var det ungefär 3 000 inbrott varav 24 procent klarades upp. Det är en enorm skillnad. Det är 5 1⁄2 miljon invånare i Finland och 10 miljoner i Sverige. Det finns saker och ting som vi gör fel.
En viktig sak är våra gränser. Här skulle jag vilja ha ett rakt svar om vad justitieministern anser om gränspoliser. I Finland har man aldrig övergivit gränsen på det sätt som Sverige har gjort. Finland har också ett bättre samarbete och större befogenheter att stoppa stöldgods som är på väg ut från Finland.
Då är min fråga: Hur ser justitieministern på att man i princip behöver återupprätta gränspolisen? I dag finns det nästan ingenting. I det ena fallet efter det andra förs det ut stöldgods, och det är väldigt få kontroller, mer eller mindre sporadiska. Detta är inte acceptabelt.
Det räcker inte med att ge någon ett uppdrag. Det här är någonting som behöver åtgärdas. Sedan är det en annan sak. För dessa stöldligor är straffsatserna viktigt. Vi har ungefär samma straffsatser som Finland, men i Finland utdöms det höga straff. I Sverige är det återkommande de lägsta straffen som döms ut.
Inbrott kan ge mellan 14 dagar och 6 månader. Är det grov stöld kan det ge mellan 6 månader och 6 år. Hela tiden ligger vi på de lägre straffsatserna. Är det inte dags att ge Brottsförebyggande rådet i uppdrag att titta på hur det egentligen ser ut med de utdömda straffen? Vad får det för konsekvenser för dessa stöldligor som återkommande ägnar sig åt att stjäla.
De upplever att det är väldigt smidigt att verka i Sverige, inte minst på grund av de låga straffen.
Mikael Oscarsson (KD):
Utländska stöldligor är ett jätteproblem. De står för upp till 50 procent av inbrotten. Vi har haft stora problem från de länder som justitieministern räknar upp. Nu har det blivit en minskning från Georgien, vilket är bra.
Tyvärr ser vi ingen minskning från Polen och Rumänien, och den speciella satsning som har gjorts har tyvärr inneburit att platserna på häktena är slut. Det finns utmaningar också med den saken.
Jag vill återkomma till straffen som blir så låga. Är det inte rimligt att också titta på brott som dessa personer har begått och kriminalitet de stått för i hemländerna eller i andra Schengenländer, om de åker fast på grund av grova stölder? Detta bortser man nu från. Borde man inte kunna väga samman allt?
Det är en konkret fråga från mig. Sedan har vi frågan om tillfälliga personnummer, som också är en del av denna kriminalitet. Justitieministern och jag har diskuterat detta förr. Polisen har tittat på 512 tillfälliga personnummer, så kallade samordningsnummer. Man upptäckte att dessa stod som ägare till 29 000 bilar.
Polisen vill att det görs en begränsning så att det bara är möjligt att äga en bil per person och inte som nu när man kan ha 100 eller ibland 1 000 bilar. Det finns fall där man har 2 000. Polisen vill också att man ska legitimera sig och inte bara kunna registrera en bil och få ett tillfälligt personnummer. Borde vi inte kunna göra som i Norge? Där är samordningsnumren tillfälliga. I Sverige rullar de bara på.
Allt detta tog jag upp med justitieministern för ett år sedan. Är det något som är framme för förändring? På ett år vore en sådan sak rimlig. Regeringen har ändå haft underlaget i två års tid, och det här borde ha ordnats för länge sedan.
När det gäller gränserna syftade jag på något som stod i UNT den 3 mars i år: "Trots att ligorna skeppar iväg stora mängder stöldgods från Sverige står Tullen ofta handfallen. - Juridiskt sett har vi inte rätt att ingripa när vi misstänker att någon försöker föra ut stöldgods från Sverige, uppger Jonas Karlsson, sakkunnig vid Tullverket.
- Det är olagligt att stjäla men själva utförseln av stöldgods är tillåten. Om lagen skrevs om så att utförsel blev ett smugglingsbrott skulle vi kunna gripa de misstänkta." Det är detta jag menar. Vi skulle efter debatten kunna åka ned till hamnen i Stockholm och se det jag syftar på.
Justitieministern har säkert redan hört från polisen och Nationella operativa avdelningen att det här är allt annat än fungerande och allt annat än tillfredsställande. Det är alltför lätt att föra ut stora mängder stöldgods från Sverige. Frågan är hur justitieministern ser på att det fortfarande i slutet av maj 2018 är så gynnsamt för utländska stöldligor att verka.
Justitieministern säger trots allt att det ska bli svårare. Men varför har åtgärderna inte kommit på plats?
Mikael Oscarsson (KD):
Faktum är att villainbrotten har ökat med 43 procent på tio år. I Uppsala är situationen ännu värre. Där har inbrotten ökat med 60 procent bara under de senaste två åren. Uttrycket "vardagsbrottslighet", som ibland används, är ett förfärligt uttryck. Det är en katastrof för enskilda människor med väskryckningarna, alla dessa enorma mängder butiksstölder, som är ett problem inte minst i Uppsala, inbrotten i hus och bilinbrotten.
Det här är grovt kränkande och en katastrof för den enskilda människan. Nu säger justitieministern att detta återkommande ska analyseras och att man ska titta på straffvärdena. Det är någonting som ska vara färdigt nästa år. Men nu krävs det större handlingskraft än så här. För de utländska stöldligorna är straffsatserna en väsentlig del.
Är det så att man bara får en månads straff om man trotsar en utvisning och kommer tillbaka igen är det klart att det är någonting man kalkylerar med. I andra länder är det helt andra straffsatser. Nu vill jag också höra ett svar när det gäller det här med att tullen inte får gripa personer som fraktar misstänkt stöldgods och inte heller får beslagta godset.
Vi här i riksdagen och var och en som sitter och lyssnar på detta hör ju att det är en barock situation vi har. Rättsvårdande myndighet får stå och titta på medan tjuvar kör lastbilar med stulna båtmotorer, skogsmaskiner eller vad det nu är för någonting. Så kan vi inte ha det. Och hur är det med kamerorna, som andra länder har? Det är någonting som vi har pratat om flera gånger.
Nu får vi förlita oss på att andra länder har de här ANPR-kamerorna. Hur lång tid ska det ta? Norge, Finland, Danmark, Estland, Lettland och Litauen har det - alla våra grannländer. Men Sverige har det inte. Varför?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret, utrikesministern! Det är nu över 70 år sedan Raoul Wallenberg försvann, endast 32 år gammal. Han, som gav sitt yttersta i kampen mot nazismen och för att rädda judar, kom sedan att falla offer för den andra förfärliga ideologin - kommunismen.
Han tillfångatogs av Röda armén i östra Ungern, och ännu vet ingen exakt vad som hände den svenske diplomaten. Han är hedersmedborgare runt om i världen, bland annat i länder som Israel - som faktiskt fyller 70 år i dag, så vi kan passa på att gratulera nationen Israel.
Fallet Raoul Wallenberg sätter ljuset på ett flertal saker: hur Sverige behandlat sina diplomater, vilka konsekvenser det sovjetiska hotet fick vid sanningssökandet, vilka konsekvenser den svenska neutraliteten fick och så vidare. Raoul Wallenberg är en symbol eller förebild för så många ungdomar.
Vi har instiftat Raoul Wallenbergs dag, något jag motionerade om i flera år, på hans namnsdag i augusti. Han är en förebild. Han är en människa som inte bara fick information utan gjorde någonting med den. Men vi har fortfarande en skyldighet att lära oss exakt vad som hände med Sveriges kanske mest berömde medborgare.
Ministern pekar på de olika ansträngningar som den svenska regeringen har gjort för att få klarhet i de fullständiga omständigheterna kring hans öde, däribland den tioåriga undersökningen av en bilateral svensk-rysk arbetsgrupp under 1990-talet där bland annat professor Guy von Dardel, Raoul Wallenbergs bror, ingick. Under de senaste åren har det tyvärr blivit klart att ryska tjänstemän vid flera tillfällen undanhöll viktig information och dokumentation från denna arbetsgrupp.
Det är ett djupt oroväckande faktum, särskilt eftersom det finns bevis för att undanhållandet av dokumentation gjordes med avsikt. Detta innefattar dokument som kan visa att Raoul Wallenberg levde i flera dagar efter den dag som de ryska myndigheterna hävdar är hans officiella dödsdatum, den 17 juli 1947.
Det måste förtydligas vilka svenska representanter som har känt till dessa åtgärder och hur de svarade på den information som ryska tjänstemän lämnade.
Av särskilt intresse är anteckningar om en ännu icke identifierad fånge, nr 7, som blir utfrågad internt i Lubjankafängelset i mer än 16 1⁄2 timme den 23 juli 1947. Medarbetare på arkivet från Rysslands federala säkerhetstjänst, FSB, uppgav 2009 att denne fånge med stor sannolikhet var den svenske diplomaten Raoul Wallenberg.
Nio långa år har gått sedan dess, utan några ytterligare framsteg i frågan. Med tanke på att informationen om fånge nr 7 utgör den viktigaste konkreta ledtråd i sökandet efter Wallenbergs öde som har tillkommit under de senaste 60 åren vill jag fråga: Vad gör Sverige för att få tydlighet om identiteten hos fånge nr 7?
Och när var senaste gången som Utrikesdepartementet framförde en formell begäran hos den ryska regeringen om att avklassificera dokumentationen om fånge nr 7 i fångregistret för fängelset Lubjanka? Vad jag förstår skedde detta senast 2012.
Har det varit senare tillfällen då du eller någon annan representant för regeringen har gjort påtryckningar om detta?