KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Tiefensee (C):
Det är helt riktigt som Helena Leander säger att riket inte styrs via frågor och svar i riksdagen, utan i det här fallet blir det en myndighetsdialog mellan regeringen och länsstyrelserna. Om den inte faller väl ut får man kanske förtydliga i regelverket så att det ansvar som länsstyrelserna redan har i dag blir övertydligt för dem.
Jag skulle vilja återkomma till den fråga som Helena Leander tog upp i sitt första replikskifte om den regionala förvaltningen. Jag tycker faktiskt att inte bara det som står i Helena Leanders skriftliga reservation utan också det hon säger här om att viltförvaltningsdelegationerna blir något slags tummelplats för särintressen är anmärkningsvärt.
Det är inte min syn på demokrati att regionalt inflytande per definition innebär särintressen. Jag tycker att det är lite fräckt mot dem som jobbar ideellt i viltförvaltningsdelegationer att beskriva det på det sättet. Som Helena Leander är väl medveten om jobbar vi i Miljömålsberedningen efter ekosystemansatsen. I ekosystemansatsen inkluderas människor.
Det är precis en sådan ansats som jag vill också ska prägla rovdjursförvaltningen, för då får människor som är berörda och som har rovdjur inpå knuten en delaktighet i beslutanderätten. Då blir acceptansen större, och jag tror att förvaltningen blir bättre.
Roger Tiefensee (C):
Jag tror inte att jag behöver skicka några tydliga signaler till miljöminister Lena Ek i frågan om det behövs tillstånd för att bedriva bottentrålning i de marina reservaten i Natura 2000-områden.
Om Jens Holm hade läst svaret på Helena Leanders fråga - det står riksdagsledamöter fritt att ställa frågor hur mycket som helst - hade det varit tydligt också för Jens Holm att det inte finns något undantag enligt miljöbalken för fiske när det gäller en sådan påverkande aktivitet som bottentrålning.
Det finns inget sådant undantag, och därmed finns kravet på tillståndsplikt, vilket är länsstyrelsernas ansvar. Det har bollats lite som en het potatis mellan regeringen och länsstyrelserna, och Lena Ek är väldigt tydlig med att regeringen är beredd att agera om det finns uppgifter som skulle visa på att skyddet av marina Natura 2000-områden är bristfälligt.
Där tycker jag att Lena Ek är jättetydlig, så jag behöver inte förtydliga för henne. Miljömålsberedningen gör ett stort och brett arbete, och jag är glad att förvisso inte Jens Holm men ändå Vänsterpartiet finns med i det arbetet och gör, precis som alla andra partier, en gedigen insats.
Miljömålsberedningens del av hur vi ska implementera Nagoyaöverenskommelsen när det gäller den svenska förvaltningen kommer i ett delbetänkande 2014. Nagoyaöverenskommelsen är stor och innehåller också andra delar då det ju är 20 mål.
Allt hanteras inte av Miljömålsberedningen, för det skulle vara övermäktigt för oss och det skulle vara slöseri med tid, så en del hanteras av regeringen.
Roger Tiefensee (C):
När det gäller den regionala förvaltningen av våra rovdjur innebär viltförvaltningsdelegationerna just den här dialogen och inflytandet. Om jag tolkar Jens Holm rätt vill han lyfta upp detta och ha en ökad dialog och inflytande på nationell nivå. Jag tycker att det är lite fräckt att peka ut viltförvaltningsdelegationerna som särintressen och underkänner deras betydelse för att få en bra förvaltning.
När det gäller den andra frågan som handlar om länsstyrelserna och om det finns krav på tillståndsplikt för till exempel bottentrålning i ett Natura 2000-område är det jättetydligt - Lena Ek behöver inte övertygas. Hon har som miljöminister gett ett väldigt tydligt svar. De som behöver övertygas är länsstyrelserna som behöver veta att de har det här ansvaret.
Det är givetvis regeringens uppgift att göra det, och det gör man inte via svar i riksdagen, utan det gör man via en myndighetsdialog. När det gäller Nagoya och hur man ska hantera det tycker jag att det är lite illavarslande när man läser andra reservationer som Jens Holm har skrivit där Vänsterpartiet och Jens Holm vill göra frivilliga avsättningar till naturvårdsavtal med en löptid på 50 år utan ersättning.
Om man skulle ta sådana beslut här i riksdagen har man brutit upp allt vad förtroende heter när det gäller att just skapa en dialog om och ett ömsesidigt mål för hur vi ska implementera Nagoyaöverenskommelsen och bevara och stärka den biologiska mångfalden. Jag är lite oroad över den typen av inriktning och helt övertygad om att det bereds i Miljömålsberedningen.
Det må ta lite längre tid, men jag tror att resultatet blir väldigt mycket bättre.
Roger Tiefensee (C):
Det som behandlas i utskottsbetänkandet och som det också finns en reservation om handlar om den miljöprövning som pågår av försvarets verksamhet i Vättern.
Något slags förhållningsregler ska vi ha i riksdagen - det gäller inte bara ministrar utan även riksdagsledamöter - och pågår det en miljöprövning ska man inte ge sig in och resonera, lägga fram förslag eller kommentera den. Vi vill ha ett starkt skydd för Vättern. Låt oss dock först se vad miljöprövningen kommer fram till.
Roger Tiefensee (C):
Helena Leanders interpellation är mycket angelägen eftersom klimathotet är allvarligt och angeläget att diskutera. Vi behöver ha en fortsatt omställning, och vi är på god väg när det gäller energisystemet.
Elcertifikaten och en förenkling av tillståndsprövningen när det gäller till exempel byggande av vindkraft gör att vindkraften har ökat kraftigt under de senaste åren. Men mycket återstår att göra när det gäller transportsektorn. Helena Leander lyfter fram just Klimatberedningens olika förslag. Det är sant att Klimatberedningen hade en mängd olika förslag.
Några beräknades av Klimatberedningen. Först remissbehandlades förslaget, och sedan beredde regeringen det. När regeringen gjorde beräkningar av detta kom man inte fram till samma omfattning av effekterna.
Det skulle därför vara intressant om Helena Leander kunde peka lite mer exakt på vilka nivåer som hon räknar på och vilka åtgärder som det motsvaras av. En sådan åtgärd som fanns med i Klimatberedningens förslag var en kilometerskatt. Jag tror inte att man hade beräknat en så stor klimateffekt av den ens i Klimatberedningen.
Kilometerskatten är många gånger ett stort paradnummer i oppositionens budgetar. Det sägs att den ska ge en klimateffekt, men det är oklart hur den ska utformas. Det viktigaste och mest tydliga är att den ska dra in 4 miljarder till statskassan. Det är det som man vet. Men vem som ska betala och vilken klimateffekt den ska få är oklart. Det vore därför intressant om Helena Leander kunde upplysa om det.
Tittar man på vad regeringen har gjort och som är beslutat men som man ännu inte har sett den fulla effekten av gjorde regeringen i samband med energi- och klimatöverenskommelsen ett klimatskattepaket. Målet för detta paket var ekonomiska styrmedel som skulle ge en minskning av koldioxidutsläppen med 2 miljoner ton till 2020.
Som en del av det var det till exempel en skattebefrielse för miljöbilar under fem år, och fordonsskatten får en högre klimatfaktor, vilket jag tror är en av de åtgärder som även Helena Leander bockar av i Klimatberedningens förslag. Det inkluderade även en höjd energiskatt på diesel och en höjd koldioxidskatt för uppvärmning av sektorer utanför EU:s utsläppshandelssystem.
Detta är sådana förslag som ännu inte har fått full effekt. De påbörjades 2011. Sedan fortsätter de 2013 och 2015. Full effekt har vi alltså inte sett av regeringens klimatskattepaket.
Men det som är intressant i detta sammanhang är att det klimatskattepaket som beslutades av riksdagen 2009 hade större klimateffekt än den koldioxidskattehöjning i form av höjd bensinskatt som de rödgröna gick till val på. Det klimatskattepaket som redan är beslutat men som inte är fullt implementerat har en större effekt än det som de rödgröna gick till val på.
Roger Tiefensee (C):
Jag vill tacka Helena Leander för raka och tydliga svar. Vad Helena Leander säger här bekräftar att regeringens klimatskattepaket hade en större omfattning än klimateffekterna av de bensinskatteförändringar som de rödgröna gick till val på. Det är helt sant att Alliansen inte gick till val på att höja koldioxidskatterna. Men i Klimatberedningens förslag fanns en bensinskattehöjning med 70 öre.
Nu frågar Helena Leander om miljöminister Lena Ek och regeringen vill genomföra den. Då är väl svaret till Helena Leander: Har Miljöpartiet nu förslag på 70 öre i bensinskattehöjningar, eftersom man lyfter fram Klimatberedningens förslag? Sedan tycker jag också att det är bra att få bekräftat att lastbilsskatten inte är någon klimatåtgärd. Den har en viss effekt, men framför allt är den fiskal.
Det säger inte Helena Leander, men syftet är fiskalt. Det handlar om att ta in 4 miljarder. Håkan Juholt har tidigare talat om att man skulle bygga tunnelbana i Stockholm, men det handlar alltså om att göra andra infrastrukturinvesteringar. Det är viktigt att se att tricksandet med statens inkomster och utgifter inte funkar om man ska sitta i regering och följa budgetlag.
Det kan funka i en alternativ oppositionsmotion, men i regeringens budgetproposition måste det vara tydligt om vi ska öka investeringarna i infrastruktur, vilket jag tycker att vi ska göra. Det är kanske en av de viktigaste åtgärderna vi kommer att ha med propositionen framåt. Då måste man höja anslagen. Det går inte att hålla på att lånefinansiera och tro att man kan finansiera detta via en lastbilsskatt som inte har någon klimateffekt.
Roger Tiefensee (C):
Det är en intressant interpellation Matilda Ernkrans ställt till Lena Ek. Frågan är om Durban var en framgång eller inte. Sett till att klimatförhandlingarna riskerade att braka ihop totalt var det definitivt en framgång. Som Matilda Ernkrans skriver i sin interpellation skulle det annars ha blivit ett tredje misslyckande beträffande att få till stånd en överenskommelse om ett klimatavtal.
Man kan säga att det är en framgång i form. Framgången i sak, innehållet, återstår att skapa. Då kan man alltid säga att Durban var ett misslyckande eftersom det inte fanns något innehåll. Innehållet återstår att skapa, och nu har man kommit överens om att staka ut vägen och att få ett globalt rättsligt bindande ramverk, som alltså omfattar alla länder.
Vi har aldrig tidigare varit i närheten av att alla "commitat" sig att verkligen ha en plan framåt. Sedan återstår det att fylla den planen, det åtagande som gjorts gemensamt, med innehåll. Man ska inte underskatta framgången i form.
Tittar vi på vad som hände i Köpenhamn, på det senaste mötet - Cancúnmötet var däremellan, men förändringarna var inte särskilt stora, även om det hände en del positiva saker - ser vi att förväntningarna var stora för två år sedan. Då var G77-gruppen intakt.
Det som hände i Durban var att EU, tack vare ledarskap i allmänhet och ett gott ledarskap från Lena Ek, lyckades splittra G77-gruppen och liera sig med önationerna. Därmed blev Kina stående med svartepetter, och man kunde komma fram till resultat, visserligen på övertid men ändå. Risken fanns att det hela skulle braka ihop totalt.
Orsaken till att vi inte nådde framgång i Köpenhamn, som blev ett stort misslyckande, var att G77-gruppen inte gick att splittra. Jag tror därför att just framgången i form underlättar framtida förhandlingar så att vi kan få riktigt bra avtal och nå tvågradersmålet. Det måste vi göra.
I annat fall måste vi vidta mycket stora anpassningsåtgärder, och det blir dramatiska förändringar i ekonomin och i samhället såsom vi känner det i dag. Där har Nicholas Stern pekat på att det är billigare att nu vidta åtgärder för utsläppsminskningar än att vänta på klimatförändringar.
Roger Tiefensee (C):
Det har varit en intressant interpellationsdebatt med många deltagare. Jag tänkte resonera lite vidare på det tema som Gunnar Andrén lyfte fram om att vidta de åtgärder som är mest effektiva.
För mig och Centerpartiet är det självklart - och den uppfattningen tror jag att många delar - att en av de mest effektiva åtgärder man kan vidta för både klimat och ekonomi är att energieffektivisera. Många gånger tycks det inte uppfattas som lika handlingskraftigt att spara energi som att tala om att vi nu skaffar ny produktion av energi.
Tyvärr har vi haft en sådan historia i Sverige att vi har varit väldigt inriktade på produktion. Energieffektivisering är och kommer att vara oerhört viktigt för att klara klimatproblemen och inte minst för att kunna göra klimatinvesteringar i tider av ekonomisk oro. Det innebär också en ekonomisk fördel för den som gör investeringen.
Vem som än räknar på det, och också om det är en kommun, är det många gånger rent företagsekonomiskt väldigt lönsamma investeringar. Ändå blir de inte gjorda. Man kan fråga sig om det är någon paradox där, att det historiska arvet gör att vi inte ser det som lika kraftfullt. Vi kanske behöver söka nya styrmedel.
I morgon kommer det att vara ett seminarium här i riksdagen som Naturskyddsföreningen och Centerpartiet arrangerar om vita certifikat. Det är ett sätt att på marknaden få driv och effekt i energieffektivisering.
Oavsett om det handlar om att spara uppvärmningsbehov i bostäder eller att spara kylbehov i bostäder som andra har i andra delar av världen är energieffektivisering både klimatmässigt, energimässigt och ekonomiskt en väldigt smart åtgärd.
Roger Tiefensee (C):
EU:s utsläppshandelssystem är relativt nytt. Ett handelssystem med utsläppsrätter är ett marknadsbaserat system för att sätta pris på koldioxidutsläpp. Just att sätta pris på miljön och använda marknadsmekanismer är ett bra sätt att styra mot en grön ekonomi. Det är ett bra sätt - ett liberalt sätt, skulle jag som centerpartist vilja lägga till.
Det gläder mig därför att Jens Holm i sin interpellation understryker vikten av ett robust och välfungerande handelssystem. Det är inte alltid som Jens Holms parti bejakar marknadslösningar, men i det här fallet gör Jens Holm det, och jag är väldigt glad att det kan få komma fram här i kammaren. Oavsett om det handlar om miljöskatter eller ett handelssystem för utsläppsrätter är det viktigt att sätta pris på miljön.
Som jag sade är EU:s utsläppshandelssystem relativt nytt. Det viktiga har under de här första perioderna varit att få i gång ett handelssystem och få en prissättning på koldioxid. Innan utsläppshandelssystemet sjösattes fanns en diskussion om huruvida vi kan åstadkomma en gemensam koldioxidskatt och sådana saker inom EU. Det var inte en möjlig väg. Att sätta pris på koldioxid är en väg som man har kommit överens om.
Jag och Centerpartiet är helt överens med Jens Holm om att utsläppsrätterna i så stor utsträckning som möjligt ska auktioneras ut och att vi successivt måste sänka taket. Då får vi ett bättre fungerande handelssystem. Men nu har vi inte ett system där alla utsläppsrätter auktioneras ut. Vi har ett system där utsläppsrätter delas ut utifrån, under den här tredje perioden, riktmärken och produktion.
Precis som miljöminister Lena Ek påpekade är det inte något som Sverige begär, utan det är någonting vi får utifrån hur systemet är konstruerat. Jag tycker att det är en berättigad fråga att ställa till Jens Holm om han inte tycker att det är rimligt att Sverige efterlever det gemensamma regelverk som vi har och delar ut utsläppsrätter utifrån detta.
Om man tänker sig att man inte skulle göra det - eftersom en hög tilldelning av utsläppsrätter i det här systemet innebär att man har en koldioxideffektiv anläggning - vilken signal skulle man då skicka till företag som har gått före på klimatområdet och uppnått resultat? Då skickar man ju signalen att det straffar sig att gå före.
Jag tycker att det är viktigt att vi diskuterar ett framtida system nästa period med mer av utauktionering och lägre tak. Det skulle ge ett bättre fungerande system, men systemet i dag skulle på intet sätt bli bättre fungerande om Sverige inte delar ut utsläppsrätter till våra företag utifrån det regelverk som faktiskt finns på bordet.
Roger Tiefensee (C):
Jag vill rikta ett tack till miljöminister Lena Ek för det pedagogiska upplägget med att försöka förklara ett rätt så komplicerat handelssystem. EU:s utsläppshandelssystem är nytt, och det är inte perfekt. Det räcker inte, precis som Jens Holm sade, med ett marknadsbaserat system. Nu har vi fått en handel, om än med alldeles för låga priser för att bli riktigt styrande.
Då är frågan hur vi får ett handelssystem att fungera bättre. Mer auktionering, som signalerar priset direkt vid tilldelningen, och en successivt minskad tilldelning ger ett bättre fungerande system. Nu får vi leva med det system vi har och som vi gemensamt har beslutat om i Europeiska unionen.
Jens Holms interpellation var ju ställd till miljöministern utifrån om det var rimligt att dela ut utsläppsrätter i det system som vi har, men i Jens Holms inlägg låter det som om vi diskuterar den fjärde perioden. Det är väl i och för sig intressant att göra, men jag skulle gärna vilja ha svar på frågan om Jens Holm inte tycker att det är rimligt att vi delar ut utsläppsrätter till våra företag utifrån det regelverk vi har på bordet.
Vi kan gärna diskutera i denna interpellationsdebatt och i andra debatter i kammaren hur vi vill att ett framtida system ska se ut, men Jens Holms fråga var om det var rimligt att dela ut till företag utifrån det regelsystem vi har. Jag tycker det. Frågan är om Jens Holm tycker det.
Roger Tiefensee (C):
Klimatförändringar som en följd av mänsklig verksamhet är nog den största utmaningen som världens politiska ledare står inför. Tittar man på hur det är runt om i världen och följer den politiska debatten ser man lätt att politikens fokus ofta ligger på ekonomi och finansmarknader med några års mellanrum och så.
Det tycker jag är ett närsynt agerande från världens politiska ledare, för förändringar i klimatet kommer att påverka våra samhällen och därmed det ekonomiska systemet. Därför måste man se frågan om klimatförändringar också som en oerhört aktuell ekonomisk fråga. Och därför är det viktigt att bygga kopplingar mellan klimatpolitik och ekonomisk politik.
Handel med utsläppsrätter är en sådan koppling. Att åstadkomma utsläppsminskningar genom marknadslösningar är ett sådant sätt. Har man, som Sverige, åstadkommit utsläppsminskningar och därmed fått ett överskott på utsläppsrätter ska dessa annulleras; de ska inte säljas. Det är Centerpartiets linje sedan en lång tid tillbaka. Det vet Åsa Romson. Vad kan vi då göra här i Sverige?
De politiska låsningarna finns ju globalt när det gäller klimatet. Jag tycker inte att vi i Sverige ska söka motsättningar där vi i stället kan behöva samförstånd. Det är bra att frågan ställs eftersom det funnits en del oklarheter. När det gäller handeln med utsläppsrätter och den svenska klimatpolitiken finns det europeiska system och även Kyotosystemet som är globalt.
Men korten blir lätt bortblandade. Därför är det jättebra att frågan ställs. Men man ska också tacka för svaret när svaret från Centerpartiet - jag vet inte om Åsa Romson hoppades på det - är väldigt tydligt: Utsläppsrätter ska annulleras, inte säljas.
Roger Tiefensee (C):
Jag tackar Åsa Romson för tacket. Det är viktigt att vi är tydliga med att det finns många partier, eller åtminstone två, i den här kammaren som har en väldigt hög ambition när det gäller klimatpolitiken. Sedan har vi lite olika roller som regeringsparti respektive oppositionsparti. Låt oss titta tillbaka!
Nu pratar vi om överblivna utsläppsrätter från en åtagandeperiod med extremt lågt åtagande och låg ambition, som Åsa Romson säger. Vi hade under den här åtagandeperioden möjlighet att släppa ut plus 4 procent. Kopplat till det fanns det också ett lågt satt nationellt mål som den tidigare socialdemokratiska regeringen stödd av Miljöpartiet hade.
Det som nu har hänt är att vi har ett högt och ambitiöst svenskt mål, minus 40 procent. En del av det ska vi göra internationellt. Det är inte fel. Vi ska använda skattebetalarnas pengar på bästa möjliga sätt. CDM, Clean Development Mechanism, är inte oviktigt internationellt i klimatspelet och framför allt inte i klimatverkstaden.
Jag träffade Seychellernas miljöminister förra veckan. Seychellerna är ett av de länder som kommer att drabbas allra hårdast om vi får den prognostiserade globala uppvärmningen. Det kommer att försvinna rent fysiskt. Han var tydlig med att han är väldigt glad och tacksam över Sveriges och EU:s agerande i Durban, där man lyssnade och lyckades liera sig med önationerna inom G77.
Problemet i Köpenhamn var att G77-gruppen inklusive Kina var homogen och inte gick att rubba. Det var ett tydligt tack och en uppmaning till den svenska regeringen och miljöministern att fortsätta på det spåret.
Roger Tiefensee (C):
Jag tackar Anders Ygeman, som ställer en interpellation i en viktig fråga. Det är viktigt att diskutera innebörden och måluppfyllelsen när det gäller målet om en fossiloberoende fordonsflotta. Det är inte Trafikverkets kapacitetsutredning som har till uppgift att definiera målet och innehållet. Tvärtom har en utredning tillsatts så sent som i somras, den 5 juli, som har just detta uppdrag.
Det är jättetydligt i direktiven att målet om en fossiloberoende fordonsflotta är ett steg på väg mot visionen att Sverige år 2050 ska ha en hållbar och resurseffektiv energiförsörjning utan nettoutsläpp av växthusgaser till atmosfären, precis som statsrådet Anna-Karin Hatt sade här tidigare. I utredningsdirektiven och över huvud taget är transportsystemet en av de största utmaningarna i visionen för 2050.
Vi är fortsatt fossilberoende i transportsystemet. Om man tittar i direktiven ser man att utgångspunkten är förnybara drivmedel, att elektrifiering ska introduceras och att fossila drivmedel ska minskas och fasas ut. Det handlar om energieffektivitet, det vill säga att vi blir mindre bränsleslukande oavsett vilka drivmedel vi använder.
Det handlar inte minst om utsläpp av växthusgaser. Man kan konstatera att mycket har gjorts, men mycket återstår att göra. Man kan fundera vad utgångsläget var när Alliansen tog över regeringsmakten 2006. Utgångsläget då var att vi ärvde Europas mest bränsleslukande fordonspark. Nya bilar släppte 2006 ut 186 gram fossil koldioxid per kilometer.
2011 var denna siffra för nya bilar 144 gram. Anders Ygeman tar i sin interpellation upp hur stor andel av nya bilar som är fossilberoende, och han ondgör sig över detta i sitt första inlägg. Det är rätt, men samtidigt är bilarna mycket mindre bränsleberoende i dag.
Tidigare var det så att om man hade en hybridbil, en stor Lexus - de är rätt dyra - och bodde i Stockholms förorter definierade Anders Ygemans regering dessa bilar som miljöbilar. Bilarna kunde sörpla hur mycket fossila bränslen som helst, men bara för att det också fanns en elmotor i bilen och för att den var en hybrid definierades den som miljöbil.
Därför är energieffektivitet - att dra mindre bränsle - icke att förringa. Sedan måste vi, precis som statsrådet var inne på, skapa förutsättningar för förnybara bränslen och för elektrifiering. Men glöm inte bort energieffektiviteten! Som en god oppositionspolitiker ställde Anders Ygeman bara frågan till statsrådet: Vad är definitionen?
Då kan jag passa på att ställa frågan till oppositionens ledande trafikföreträdare: Vad lägger ni i detta? Det är inte Socialdemokraterna som har kommit med denna vision, vare sig till 2030 eller till 2050. Det är lätt att säga att det är för sent och för lite. Men det är inte ert mål. Vad lägger ni, och vad vill ni göra? Det är ett gemensamt arbete. Därför skulle det vara intressant att i nästa inlägg få höra vad Anders Ygeman själv lägger i detta.