KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag har tre frågor till Irene Oskarsson. På frågan om ditt parti kommer att agera så att svenska jägare får förtur till fjälljakten svarade din partiledare Göran Hägglund så här: De som är bosatta i lokalsamhället ska ha förtur till jakten. På vilket sätt får de som är bosatta i lokalsamhället förtur till jakten när man avreglerar och släpper den helt fri för EU:s alla medborgare?
Den utredning som både du och Bengt-Anders hänvisar till har jag inte sett. Kan du berätta var den finns? Du säger att EU:s art- och habitatdirektiv ska ses över. EU-kommissionen säger att vi bryter mot det. Det är vad frågan handlar om. När vi tillåter jakt på en art som är utrotningshotad är det inte konstigt att EU kommer att dra oss inför EU:s domstol.
Det är det som den här frågan handlar om.
Jens Holm (V):
Svaret på frågan om på vilket sätt de boende i lokalsamhället får förtur är alltså att det blir billigare för dem. Då vet vi att det är Kristdemokraternas linje. Det är inte fel att se över och fortlöpande granska EU:s lagar.
Det låter märkligt i ljuset av gårdagens debatt om jakten på varg i Sverige - en utrotningshotad art - att Sverige driver att habitatdirektivet ska ses över. Ska det ses över på ett sådant sätt att man lättare ska kunna jaga andra utrotningshotade arter? På vilket sätt vill Irene Oskarsson se över habitatdirektivet?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Andreas Carlgren för svaret i denna mycket viktiga fråga men vill säga att jag tycker att regeringen börjar i helt fel ände. För första gången på decennier tilläts i fjol licensjakt på varg - ett djur som varit fridlyst sedan 1966.
Sedan säger man att man ska börja med att 27 vargar får skjutas. Därefter ska nya vargar inplanteras. När man tillåter sådan här licensjakt finns det ingen urskiljning. Det visar fjolårets jakt. Man sköt alfadjur och friska djur.
Till slut blev det 28 avskjutna djur under, tror jag, kortare tid än ett dygn. Jag tycker att man gör det här på väldigt lös vetenskaplig grund.
Det är precis det som EU-kommissionen tagit upp i sitt långa brev med otroligt många frågor till regeringen om det vetenskapliga underlaget och själva skälet till denna licensjakt. Annars ligger det ganska nära till hands att det här bara är en simpel flört med de väldigt högljudda varghatande opinioner som tyvärr finns på vissa ställen runt om i landet.
Vi kan se att licensjakten knappast har ökat acceptansen för den svenska rovdjurspolitiken. Under första halvåret i år har, kan vi se, antalet dödade vargar i formen av tjuvjakt ökat, inte minskat. Jag tror att det rör sig om 13 djur bara under det första halvåret.
Min första fråga är om miljöministern anser att den här licensjakten har ökat acceptansen för den svenska rovdjurspolitiken och för vargarna.
Jag undrar också - föregående talare, Åsa Romson, var inne på detta - exakt när utplanteringen, flytten, av vargarna ska påbörjas och hur det då kommer att gå med acceptansen. Det verkar finnas ett kompakt motstånd bland jägare och bland människor runt om i landet mot att flytta in nya vargar.
Avslutningsvis skulle jag vilja fråga varför det är så otroligt bråttom att dra i gång med licensjakt i januari nästa år. Från utvärderingen av fjolårets licensjakt kan vi ju se att det var mycket som inte alls gick bra. Varför inte avvakta - i synnerhet avvakta EU-kommissionens svar?
Jens Holm (V):
Vill man ha en livskraftig vargstam ska man inte tillåta licensjakt där man skjuter friska djur, alfadjur och fler djur än vad som över huvud taget är tillåtet. Allt detta skedde under årets licensjakt. Andreas Carlgren sade att jakten är grunden för acceptansen av vargpolitiken och den svenska rovdjurspolitiken.
Samtidigt ser vi att det inte finns någon acceptans för inplantering av nya vargar. Vi ser att tjuvjakten har ökat och inte minskat i år. Jag tycker därför att detta är ett väldigt märkligt sätt att bygga upp acceptansen på. Sverige är ett stort land med enorma naturtillgångar i form av skogsmarker och så vidare.
Jag hävdar att man helt enkelt får acceptera att det i detta land lever vilda djur och att det är fel att sätta ett så lågt tak för hur stort antal vargar vi ska ha i Sverige. Jag tycker att Åsa Romson ställde några viktiga frågor vi inte fick svar på.
Jag skulle därför bara vilja understryka till exempel vilka åtgärder miljöministern ämnar vidta för att komma till rätta med tjuvjakten, som jag ser som det riktigt stora problemet i sammanhanget. Om det till exempel ska inplanteras vargar, hur kan miljöministern garantera att dessa inte kommer att skjutas? Det kan vi förstås med nuvarande lagstiftning inte ha särskilt mycket garantier för. Därför borde fokus i huvudsak läggas just på tjuvjakten.
Jens Holm (V):
Jag vill säga tre snabba saker till miljöministern. Det är ingen nyhet att den illegala jakten är utbredd och att den ökar i omfattning. Andreas Carlgren säger att han är beredd att skärpa reglerna. Det är bra. Jag tycker att det låter lite sent påkommet, men bättre sent än aldrig.
Vi kanske kan sätta oss ned och diskutera hur vi kan skärpa reglerna, till exempel när det gäller förberedelse till jaktbrott. Jag skulle vilja ha ett konkret svar från miljöministern på frågan hur han ska se till att det inte är friska djur eller alfadjur som skjuts vid den kommande jakten. Ge oss de konkreta exemplen! Du nämnde någonting här, men jag tycker inte att det räcker på långa vägar.
Jag har en sista fråga. Nya vargar - ja, det möjligt att det är så, men precis som Åsa Romson sade är det jakten i sig som är det stora problemet. Du börjar i fel ända. Du börjar med att skjuta ihjäl djuren, och sedan ska du ta hit nya djur. Jag är beredd att säga så här, Andreas Carlgren: Vi sätter oss ned och diskuterar den här frågan.
Du drar tillbaka förslaget om licensjakt och vi i Vänsterpartiet är beredda att diskutera nya vargar, så kan vi komma överens.
Jens Holm (V):
Tack, Andreas Carlgren, för svaret! Det är viktigt att diskutera CDM, clean development mechanism, eftersom det är en bärande del av den borgerliga regeringens klimatpolitik.
Möjligheten att använda sig av CDM-krediter som ett sätt att minska sina nationella åtaganden i klimatpolitiken finns formulerad i bland annat Kyotoprotokollets artikel 12. Där sägs, vilket är intressant, att den möjligheten finns för att hjälpa Annex I-länderna, de rika utvecklade länderna, att kunna möta sina åtaganden.
Det står alltså relativt tydligt att det är ett sätt att hjälpa i-länderna att uppnå sina klimatmål. Det är i alla fall inte i första hand ett sätt att ge klimatbistånd eller liknande i utvecklingsländerna. Det har alltid varit en gemensam uppfattning, tror jag i alla fall, att man ska vara restriktiv vad gäller användningen av CDM.
Huvudparten ska användas där problemen finns, nämligen på hemmaplan, vilket också klimatkonventionen slår fast. De rika länderna har skapat klimatproblemen och ska därför gå före och minska utsläppen. Om vi tittar på den borgerliga regeringens klimatpolitik ser vi att en tredjedel av alla utsläppsreduktioner ska göras genom CDM-projekt. Det motsvarar ungefär 6,5 miljoner koldioxidekvivalenter.
Merparten av den borgerliga regeringens CDM-projekt finns i världens största diktatur, Kina. Som miljöministern mycket riktigt sade handlar det till största delen om uppköp av vindkraftsprojekt. Det är viktigt att påpeka att det inte är några unika svenska projekt som man bedriver i Kina, utan man har helt enkelt köpt in sig i japanska vindkraftsprojekt.
Japan är alltså den stora investeraren. Sverige är bara en delinvesterare. Det också viktigt att understryka att utbyggnaden av vindkraft är en prioritering för den kinesiska staten. Att då som miljöministern säga att ifall vi inte hade några CDM-projekt för vindkraft i Kina skulle utbyggnaden av vindkraften avta. Det tycker jag är att ta i lite väl mycket.
Jag är rätt säker på att dessa projekt hade kommit till stånd ändå. Nu blir det helt enkelt gratis för Kina, och Sverige slipper göra åtaganden på hemmaplan. Det är tråkigt att miljöministern i sitt svar säger att han inte avser att göra någon särskild granskning av den svenska CDM-verksamheten.
Det vore bra om den svenska regeringen kunde göra det, särskilt i ljuset av den omfattande kritik som kommit från svenska forskare och miljöorganisationer och inte minst från den internationella forskning som jag refererar till i min interpellation. En regering med självförtroende, en som tror på sin CDM-politik, borde kunna göra en granskning av den. Avslutningsvis skulle jag vilja beröra industrigaserna.
HFC-gaserna och lustgasen är extremt potenta gaser, och man kan tillgodoräkna sig mycket stora utsläppsreduktioner om man satsar på det. EU-kommissionen vill nu fasa ut dessa gaser, och i dag säger Vattenfall i tidningen Veckans Affärer att man helt tänker göra upp med industrigasprojekten.
Det är mycket välkommet, men jag vill ha ett klart besked om även miljöministern anser att det är bra att ta bort dessa industrigaser ur EU:s utsläppshandelssystem. Det borde vi få svar på i dag.
Jens Holm (V):
Det är flera saker jag skulle vilja ta upp här. Jag börjar bli lite hes. Det är min femte interpellationsdebatt i dag. Det är i varje fall rekord för mig. Jag skulle vilja börja med att kommentera de ökade minskningarna av utsläppsgaser som noterades av miljöministern i ett pressmeddelande nyligen.
Det är jättebra att utsläppen minskade med 3,5 miljoner ton koldioxidekvivalenter under 2009. Kom då ihåg att en stor del av det, nästan 1 miljon ton, kommer från klimatinvesteringsprogrammet som den borgerliga regeringen nu lägger ned. Det är väldigt synd. Diskussionen om CDM är så viktig. Ju mer CDM man använder, desto mindre måste man göra på hemmaplan.
Fredrik Reinfeldt sade i sin regeringsförklaring att han kunde avisera att det inte skulle komma några nya åtgärder på klimatområdet. Då blir man riktigt orolig. Det tycker jag att miljöministern ska kommentera. Miljöministern nämner att koldioxidskatten ska gå upp något. Det är visserligen ett gammalt beslut, men det är bra. Men nog måste det finnas mer åtgärder på klimatområdet som regeringen vill avisera.
I ljuset av den ökade minskningen av utsläpp av växthusgaser borde miljöministern här kunna deklarera att genom att minska mer här i Sverige behöver den svenska regeringen inte använda lika mycket CDM i framtiden och inte använda dessa 6,5 miljoner ton. Andreas Carlgren kanske till och med skulle kunna säga: Nu räcker det.
Vi håller fast vid de projekt som Energimyndigheten hittills har fastslagit, men vi köper inte upp några nya CDM-projekt. Jag är inte alls nöjd med miljöministerns svar vad gäller industrigaserna, HFC och lustgasen. I dag är Vattenfall ute och säger att det drar sig ur dessa projekt helt och hållet.
EU:s klimatkommissionär Connie Hedegaard har tydligt markerat att hon vill lyfta ut industrigaserna ur handelssystemet. Det är väldigt bra och klara besked. Andreas Carlgren säger i dag i sitt skriftliga svar till mig: Vi studerar nu kommissionens förslag och kommer att ta ställning i god tid. Ifall man ska få inflytande i förhandlingarna ska man säga precis som det är: Connie Hedegaard har rätt. Vattenfall gör rätt. Vi ska dra oss ur projekten.
Vi kommer att verka för att projekten inte ska vara en del av EU:s handelssystem med utsläppsrätter. Kommentera gärna det igen.
Jag vill avslutningsvis säga att det låter som att miljöministern delvis har tagit åt sig av kritiken om den stora fokuseringen på projekt i Kina och att miljöministern i framtiden vill se mer av projekt med högre miljöintegritet och projekt som ligger i fattigare länder i Afrika. Det är i varje fall rätt inriktning.
Men det bästa hade varit om regeringen sagt: Vi ska göra en egen analys av detta, och vi är beredda att dra konsekvenserna av den analysen. Det hade varit det absolut bästa svaret.
Jens Holm (V):
När det gäller regeringsförklaringen citerade miljöministern den helt korrekt. Fredrik Reinfeldt sade "att redan vidtagna och aviserade åtgärder för de närmaste åren räcker för att nå målet", alltså målet om att minska utsläppen. Men jag tror att åtminstone de som röstade på Centerpartiet, Alliansens gröna röst, och Andreas Carlgren vill ha nya åtgärder. De vill att det ska hända mer saker i klimatpolitiken.
Jag tror inte att de tycker att det som man redan har aviserat och det som till exempel den tidigare socialdemokratiska regeringen gjorde med klimatinvesteringsprogram och så vidare räcker. De vill att det ska hända mer saker. Jag hoppas att det som miljöministern säger om att ni helt stöder Connie Hedegaard och att industrigaserna ska ut ur systemet stämmer.
Men då borde du väl ha sagt det i det skriftliga svaret till mig, och då borde du säga det klart och tydligt här i kammaren så att vi verkligen kan få på pränt att det är den officiella svenska linjen. Jag tror också att det skulle kunna ta bort en del av det som sprids. Jag vet inte om det är missförstånd eller rykten eller om det finns fog för det. Men jag hör nämligen från andra håll att det inte är den linje som Sverige driver i Bryssel. Det vore därför bra med tydlighet.
Eftersom de svenska utsläppen minskar mer vore det bra om vi kunde få ett klart besked om det blir mer eller mindre CDM-användning i framtiden. Enligt regeringens klimatpolitik ska man använda CDM-projekt till en tredjedel. Kan miljöministern säga att man nu drar ned på CDM-användningen? Vi rödgröna säger att vi också vill göra internationella insatser.
Men det behöver inte vara i form av CDM-projekt. Den stora skillnaden är att det som vi vill göra internationellt gör vi som klimatinvesteringar i utvecklingsländer där vi inte tillgodoräknar oss det som om det hade varit minskningar på hemmaplan. Det är den avgörande skillnaden.
Jens Holm (V):
Jag tackar Beatrice Ask för svaret. Det hela började egentligen med uppgifterna om att USA:s ambassad här i Stockholm samlade in information om svenska medborgare och övervakade svenska medborgare.
Man samlade bland annat information om vilka som deltog på olika demonstrationer, och som jag förstod det, kategoriserade medborgarna på olika sätt. Det här ska svenska myndigheter ha blivit informerade om.
Efter det läckte det uppgifter från Wikileaks där det framgick, precis som justitieministern här har bekräftat, att högt uppsatta svenska tjänstemän från Justitiedepartementet har haft långtgående diskussioner med tjänstemän från USA om informationsutbyte avseende svenska medborgare.
Det här tycker jag är väldigt allvarligt eftersom Sverige inte ska lämna ut information om sin egen befolkning till främmande makt.
När representanterna för USA sade att det är ett samarbete som håller på att utvecklas och blir så omfattande att det måste formaliserades svarade de svenska tjänstemännen att det inte var bra någon bra idé att formalisera detta, och man hänvisade till kontroverserna kring FRA-lagen.
Enligt Wikileaks uppgifter ville de svenska tjänstemännen gå vidare med det informella samarbetet med USA. Jag vill därför ställa en fråga till justitieministern för att verkligen ha svart på vitt. Det informella samarbetet tog stopp helt och hållet 2008 då USA bad att få formalisera det här samarbetet. Kan justitieministern bekräfta det? Vi i Vänsterpartiet vill ha en sanningskommission.
Det är då man verkligen kan gå till botten med den här frågan. Då är det inte bara jag och justitieministern som diskuterar det, utan då kan alla involverade tjänstemän höras, och de kan höras under ed. Då tror jag att det finns möjligheter att få fram mer information än det som hittills har kommit fram.
Jag vill vidare fråga justitieministern ifall det finns andra former av informella kontakter som rör uppgifter om svenska medborgare som den svenska regeringen har med andra stater. Kan justitieministern ge exempel på sådana informella kontakter som pågår med andra stater och vad innehållet i de informella kontakterna i så fall är?
Jens Holm (V):
Jag får tacka för det svaret. Jag gör tre reflektioner kring det. Justitieministern säger att det inte är konstigt att brottsbekämpande myndigheter för samtal med varandra. Nej, det är inte så konstigt.
Men när det är Justitiedepartementet som är involverat i samtalen och man, enligt de uppteckningar vi har fått, hänvisar just till FRA-lagen och de kontroverser som den ledde till och att man vill undvika liknande kontroverser genom att formalisera det här samarbetet, då är det väl inte konstigt att jag blir misstänksam. Och jag vet fortfarande inte om jag känner mig helt nöjd.
Jag får helt enkelt hoppas på att det inte har skett något fortsatt samarbete efter 2008. Det är bra om det verkligen är på det viset. Jag ställde också en fråga om det finns något liknande informationsutbyte med andra stater. Jag skulle vilja att justitieministern kommenterade den.
Justitieministern sade precis i slutet av sitt anförande att det finns ett annat avtal som man diskuterar nu. Då skulle jag vilja veta vilket avtal justitieministern hänvisar till.
Jens Holm (V):
Som svensk vill man ju känna sig trygg med att den svenska regeringen är lojal med sina egna medborgare och följer de förpliktelser som finns i till exempel regeringsformens andra kapitel om de grundläggande fri- och rättigheterna.
Enligt vad som slås fast där har inte den svenska regeringen något mandat att lämna över uppgifter till en främmande stat utan att riksdagen godkänner det.
Min konkreta fråga tidigare var: Förs det några andra diskussioner med främmande stater om informationsutbyte om svenska medborgare? Min andra fråga rör avtalet om fingeravtryck med USA som justitieministern just tog upp.
Då vill jag förstås veta när frågan kommer att landa på riksdagens bord.
Jens Holm (V):
Jag tackar Eskil Erlandsson för svaret. Den gemensamma jordbrukspolitiken kostar enorma summor pengar, ungefär 400 miljarder kronor varje år. Men viktigare är att den gemensamma jordbrukspolitiken har en stor påverkan på miljön.
Å ena sidan är det viktigt att producera livsmedel så att vi kan äta, och det är viktigt att bedriva jordbruket på ett sådant sätt så att landskap hålls öppna och biologisk mångfald vidmakthålls. Å andra sidan är det ingen hemlighet att jordbruket är en av de största källorna till utsläpp av växthusgaser, övergödning och utsläpp av kemikalier.
Det är därför viktigt att vi får en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag tror att vi från riksdag och regering, från höger till vänster, har ganska mycket som vi kan ha en samsyn i. Det är bra. En av dessa frågor rör exportsubventionerna. Det är den kanske mest perversa delen, om jag får säga så, av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Först producerar man ett överskott av livsmedel, bland annat genom att köpa upp i form av intervention. Detta överskott får producenter och företag pengar för att dumpa i andra länder, bland annat i utvecklingsländer.
Det är då viktigt att det finns länder i förhandlingarna på EU-nivå som går före och säger att detta är ett helt oacceptabelt förfarande. Eskil Erlandsson säger att han vill att exportsubventionerna ska avvecklas senast 2013 - men endast under förutsättning att man får ett avtal inom ramen för Doharundan.
Jag menar att EU måste gå före och avveckla sina exportsubventioner oavsett om det blir ett avtal på global nivå eller inte. EU är den ekonomiska part i världen som är skyldig till de största dumpningarna av överskott i andra länder, mer än USA till exempel.
Det är därför ett rimligt krav att EU föregår med gott exempel och avvecklar exportsubventionerna. Jag tror att frågan har låst sig i de globala förhandlingarna och att det inte kommer att hända något om inte en part går före. Här menar jag att Sverige skulle kunna spela en helt avgörande roll genom att vässa sin position i denna fråga.
Jag är också oroad över EU-kommissionens förslag till ny jordbrukspolitik. Där står till exempel att fler produkter ska kunna köpas upp med intervention. Om fler produkter köps upp blir det fler produkter som i framtiden dumpas med exportsubventioner.
Jag skulle vilja ha ett tydligt besked från Eskil Erlandsson att Sverige motsätter sig att fler produkter ska köpas upp med intervention och att vår linje är att detta är ett förfarande som ska avvecklas. Kan Eskil Erlandsson bekräfta att den svenska positionen är att vi inte vill att fler produkter ska omfattas av interventionsuppköpen?
Jens Holm (V):
Tack, landsbygdsministern för det svaret. Jag hade ytterligare en fråga som ministern gärna får kommentera i nästa inlägg. Den gällde interventionsuppköpen. I kommissionens förslag ska fler produkter omfattas av intervention, inte färre. Det menar jag är ett steg åt fel håll. Det innebär att man kommer att köpa upp fler produkter.
Det medför att det blir risk för mer överskott som sedan kan dumpas med exportbidrag. Tack för nyårslöftet om exportbidragen. Det som sades i början var tydligt och bra, att Sverige alltid ska rösta emot höjningar. På slutet blev det lite luddigt.
Vi kan jämföra med vårt grannland Danmark. Den danska hållningen har varit att alltid rösta emot höjningar av exportbidrag. Det är den enda rimliga hållningen, tycker jag. Jag vill avslutningsvis fråga om exportbidragen och Doharundan.
Jag tycker att Sverige måste ha en beredskap för att vi inte kommer någon vart inom Doharundan.
Är det den svenska regeringens mening att Sverige kan driva på för att EU ska gå före och vara det goda exemplet och avveckla sina exportbidrag unilateralt för att visa de andra länderna - USA till exempel - att vi avvecklar exportbidragen och hoppas att de kan göra detsamma oavsett om man kommer till ett avtal på global nivå eller inte?
Jens Holm (V):
Jag vill återigen, för tredje gången, fråga landsbygdsministern angående interventionsuppköpen. Det kan vara lätt att glömma någon fråga när det kommer så många olika. I meddelandet från kommissionen är det fler produkter som ska omfattas av interventionen. Det tycker jag är djupt problematiskt, och detta borde Sverige tydligt markera mot.
Om det är fler produkter som köps upp med EU-pengar blir det ett större livsmedelsöverskott, som sedan kommer att dumpas med exportbidrag. Jag har hört landsbygdsministern tidigare kommentera detta med att det ändå inte blir mer pengar. Men budgeten är ju inte satt för den nya jordbrukspolitiken, så det kan man väl egentligen inte säga. Eller kan man lova att det inte blir mer pengar totalt sett till intervention?
Jens Holm (V):
Andreas Carlgren sade i sitt tidigare anförande att det totalt sett är ett ganska litet överskott av utsläppsrätter som vi har i Sverige. Ja, självklart, om man sätter in Sverige i ett globalt perspektiv är allting väldigt litet här. Men det är trots allt 70 miljoner ton koldioxidekvivalenter vi pratar om. Det är mer än de totala utsläppen under ett helt år här i Sverige.
Det är inga små utsläpp vi pratar om, utan det här är den samlade ansträngningen från svenska folket under ungefär 20 års tid. 70 miljoner ton koldioxidekvivalenter motsvarar ungefär samma effekt som om elva miljoner människor väljer att cykla i stället för att ta bilen till jobbet varje dag under fem års tid.
Det är en stor påverkan direkt på klimatet. Men ännu viktigare är kanske ändå vilken signal vi väljer att sända ut i världen. Det finns andra länder som också har ett överskott, Ryssland och Ukraina till exempel. De har ett överskott för att deras ekonomier har rasat samman. De har signalerat att de är beredda att sälja sitt överskott av utsläppsrätter.
Ska Sverige sälla sig till den klubb av länder som tycker att det är viktigare att dra in några miljarder till statskassan än att värna klimatet? Jag tycker inte det. Den bästa förhandlingsstrategin är att vi i Sverige kan visa att vi är beredda att gå före: Vi kompromissar inte med klimatet. Därför säger vi redan nu klart och tydligt att vi kommer att annullera utsläppsrätterna.
Det är vad vi vill höra miljöministern säga. Tyvärr hör vi inte honom säga det. Det verkar som att det är Moderaterna som bestämmer miljöpolitiken i regeringen. Anders Borg och Fredrik Reinfeldt har redan varit ute och öppnat för en försäljning av utsläppsrätterna. Vore jag miljöminister skulle jag ta strid för klimatet i den här frågan.