Thomas Östros (S):
Låt mig inledningsvis yrka bifall till finansutskottets förslag i betänkande FiU45. Låt mig också ställa frågan vad EU-nämndens ordförande använder för metoder för att skapa majoritet i riksdagen. Vi har en minoritetsregering i Sverige. Europapolitiken är av central betydelse för Sverige.
Vi menar att det är viktigt att Sverige har en ståndpunkt som går att urskilja och som vi argumenterar för. Särskilt vi som är mycket engagerade Europavänner vill se Sverige ha en tydlig och klar hållning. Sverige behöver en starkare Europapolitik, en tydlig linje, politiska prioriteringar som är tydliga.
Vi kan inte bara passivt se på när det pågår en så viktig framtidsdiskussion inom Europeiska unionen. I dag möter flera europeiska länder mycket stora ekonomiska problem. Finanskrisen har drivit fram en statsfinansiell kris. Problemen ser olika ut i många av medlemsländerna, men gemensamt är otillräckligt reglerade banker, alltför omfattande privat skuldsättning och bristande konkurrenskraft, bristande produktivitet i medlemsländerna.
Det behövs krafttag för att hålla samman Europa och öka Europas globala konkurrenskraft. Den europeiska kommissionen har föreslagit ett lagstiftningspaket med sex rättsakter på det ekonomiska området. För några veckor sedan togs ytterligare ett steg när det tysk-franska förslaget kring en så kallad konkurrenskraftspakt lades fram.
Där diskuteras förslag som att EU ska ha inflytande över lönebildningen, att pensionsåldern ska harmoniseras, att bolagsskatter i EU ska harmoniseras. Det är inte bara det; det här är en process som fortgår. Det gäller två av EU:s stora viktiga medlemsländer. Det går inte att bortse från och säga att det var någonting som hafsades fram på en presskonferens. Det är viktigt att Tyskland och Frankrike har en överenskommelse om vilken politik man vill driva.
Min erfarenhet från EU är att då betyder det någonting i diskussionen. Men utvecklingen har fortsatt. I dagarna har ju kommissionens president, José Manuel Barroso, tillsammans med rådets president, Herman Van Rompuy, enligt Financial Times häromdagen börjat arbeta fram ett gemensamt förslag som har stora likheter med den tysk-franska konkurrenskraftspakten.
Det är alltså två representanter från de riktigt tunga institutionerna i Europeiska unionen som nu arbetar med detta. Men var är Sveriges röst? Jag vill att Sverige ska vara i central position i det europeiska samarbetet. Vi ska vara med och föra en diskussion om vad vi vill med Europeiska unionen.
Då har vi en minoritetsregering som här representeras av de borgerliga partierna som säger: Nej, det där är presskonferenser och utspel som ingen behöver bry sig om. Två stora, tunga medlemsländer och två representanter för de tunga institutionerna, presidenterna för rådet och kommissionen, arbetar nu med frågor av mycket stor betydelse för Europa och för Sverige. Men regeringens position är höljd i dunkel.
Då är det modesta önskemålet från oppositionen: Låt oss i skriftlig form få se vad regeringen har för hållning i dessa stora och viktiga principiella frågor. Jag utesluter inte alls att ni kommer att ha en god process att komma överens, men jag tycker inte att Europasamarbetet ska bedrivas så att en minoritetsregering ska åka till Bryssel utan att ha klargjort en tydlig ståndpunkt.
Sedan måste man kompromissa och samtala, men man måste tycka någonting om man ska ha framgång i Europapolitiken. Det är ett högst rimligt krav. I reservationen från de borgerliga partierna hävdar man att regeringens ståndpunkt är känd. Men samtidigt skriver man att de förslag som är uppe till diskussion inom EU är okända och att det därför inte går att ha en ståndpunkt. Jag läser Financial Times - det är numera den huvudsakliga källan till information.
Jag vet inte om minoritetspartierna i regeringsunderlaget har någon annan information, för det verkar som att man inte tar ställning till de stora och viktiga förslag som nu diskuteras. Det är inte rimligt att man säger sig sakna kunskap om de förslag som nu debatteras. Det är regeringens väldigt viktiga uppgift att skaffa sig den kunskapen.
Man företräder Sverige i Europeiska unionen, och man måste tränga sig fram till borden för att vara med och diskutera och få den kunskapen. Det begär vi att regeringen gör.
Slutsatsen för oss är att regeringen inte kan åka till toppmötet i slutet på mars utan att ha fått chansen att klargöra sin ställning till riksdagen i skriftlig form, utformad i en skrivelse, och ha med sig ett budskap från riksdagen om vad Sveriges hållning bör vara. Jag vill ta upp fem principer som jag tycker är grundläggande. För det första: jobben.
Vid det extra toppmötet i Lissabon i mars 2000 slogs det fast att ett av Europeiska unionens övergripande mål ska vara full sysselsättning. Sverige bidrog aktivt till att det målet infördes. Men trots att vi nu har massarbetslöshet i Europa har jobbfrågan kommit i skymundan. Vi vill se ett ökat samarbete för att stärka konkurrenskraften, öka sysselsättningen och satsa på kunskap, utbildning och ny miljövänlig teknik.
För det andra: den nationella kompetensen. Jag vågar säga att det folkliga stödet för ett fördjupat politiskt samarbete i dag är begränsat. Det är centralt att den nationella kompetensen och subsidiaritetsprincipen värnas. EU ska inte ges inflytande varken direkt eller indirekt över lönebildningen, pensionsåldern eller liknande frågor.
En överföring av kompetens på det lönepolitiska området till EU-systemet skulle innebära att den svenska modellen med självständiga parter riskeras. Jag vill inte heller se någon överföring av skatter från nationell till europeisk nivå. För det tredje: ett samlat EU. EU är en samlad union. Ibland kan det krävas att samarbete utformas inom områden där inte alla länder deltar. EU-fördraget ger också möjlighet till detta, ett så kallat förstärkt samarbete.
Men också ett sådant samarbete ska präglas av att alla EU-länder får ha synpunkter på samarbetet och att alla EU-länder har möjlighet att delta i samarbetet. Vi ska motverka en utveckling med ett A- och ett B-lag inom Europeiska unionen. För det fjärde: en förstärkt reglering av finanssektorn. Misskötta och underkapitaliserade banker är den viktigaste orsaken till den statsfinansiella kris vi ser i flera länder.
Vi menar att Europasamarbetet i stor utsträckning bör vara ett mellanstatligt samarbete, men det finns stora och tydliga anledningar att på finansmarknaden ha en stark överstatlig reglering för att möta en internationell kapitalmarknad. För det femte: starka statsfinanser. För att kunna bedriva en aktiv stimulanspolitik i lågkonjunktur krävs starka statsfinanser.
Europa behöver en bättre fungerande stabilitets- och tillväxtpakt som säkerställer att samtliga EU-länder håller ordning på de offentliga finanserna. Då får de stora länderna naturligtvis inte undantas om de bryter mot den typen av viktig pakt.
Det enkla modesta vi kräver av regeringen och dess partier i riksdagen är att man nu återkommer till riksdagen skyndsamt med att sätta på pränt de principer som regeringen arbetar efter inför detta toppmöte. Det är inte acceptabelt att de grundläggande EU-frågorna diskuteras utan att Sverige har en tydlig officiell hållning.
Särskilt vi som värnar Europasamarbetet måste se till att diskussionen är öppen, de politiska skiljelinjerna är tydliga och mandatet till regeringen är tydligt. Vi har en minoritetsregering - låt mig påminna om det. Socialdemokraterna är ett EU-vänligt parti. Vi är engagerade i Europas utveckling. Men vi accepterar inte att regeringen inte mycket tydligt till riksdagen redovisar den hållning Sverige företräder.
Jag har erfarenhet av att arbeta i EU:s ministerråd under flera år. Inflytande får man om man har väl underbyggda ståndpunkter, förmåga att bygga allianser och förmåga att kompromissa. Regeringen verkar vilja åka till Bryssel med att inte ha någon stor och tydlig ståndpunkt. Jag tror inte att det är bra för regeringens ställning i Sverige, och det är definitivt inte bra för Sveriges ställning i Europa.