KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Vi har nu 11 000 lärlingar. Det är en framgång. Det är elever som förmodligen annars skulle ha hoppat av skolan. Nu får de chansen att gå färdigt en lärlingsutbildning. Detta är Miljöpartiet emot, eller åtminstone vill man ha lärlingar där man tvingar dem att bli högskolebehöriga. Det är precis det som har varit problemet förut. Det var därför de hoppade av. Interpellanten är starkt engagerad, och jag uppskattar det engagemanget, för elever med svårigheter. Men på vilket sätt underlättar vi för dem om vi kräver att de ska bli högskolebehöriga? Det är därför att det kravet har funnits som de hoppat av.
Det kommer även i den nya gymnasieskolan att finnas elever som är så skoltrötta att de inte heller mäktar med de nya yrkesutbildningarna. Men färre behöver hoppa av när det inte blir samma akademiska krav på utbildningarna. Det är hela idén. Om någon månad ska riksdagen rösta om gymnasiereformen på nytt. Jag såg att det finns förslag i Miljöpartiets motion. Vi får väl se hur interpellanten röstar.
Men om interpellanten då röstar för att kräva av alla avhoppare att de ska bli högskolebehöriga, kom sedan inte till mig och säg att jag ska fixa detta. Det är totalt fel tänkt. Det går inte. Det finns en stor grupp elever som har det svårt i skolan. Vi hjälper inte dem genom att säga att de ska tvingas läsa in akademisk behörighet. Det är inte så att tre års lärlingsstudier kan ersättas med en veckas prao i årskurs 9. Det är vad interpellanten är ute efter här.
Det kan inte ersättas av detta. Det är sanningen. När det gäller om det är ökade krav på centralstyrning ska jag läsa Miljöpartiets motioner och se vilka krav på ökad centralstyrning det finns. Det skulle i så fall vara ett trendbrott. Jag brukar alltid få kritik av Miljöpartiet för att jag styr för mycket i utbildningspolitiken. Sanningen är att dessa elever behöver en något annan skolgång på gymnasieskolan. Det räcker inte att bara säga att de ska bli akademiskt behöriga. Det är vad Miljöpartiet vill återinföra.
Det är vad som har skapat en så våldsam utslagning för dessa ungdomar.
Jan Björklund (L):
Pia Nilsson har frågat mig om jag tror att en nedskärning på totalt 2 miljarder kronor kommer att leda till färre avhopp i gymnasieskolan. Dessutom påstår Pia Nilsson i sin interpellation att 37 lärartjänster tas bort i Västmanlands län och frågar mig i anslutning till det hur gymnasieskolorna i Västmanlands län kommer att bli bättre.
Som jag tidigare redovisat här i kammaren bygger den nya gymnasieskolan till stora delar på förslag från Gymnasieutredningen, Framtidsvägen - en reformerad gymnasieskola . Utredningen redovisar i sitt betänkande flera anledningar till varför reformen innebär minskade kostnader. Uppstramningen av antalet studievägar förbättrar kommunernas planeringsförutsättningar.
Högre behörighetskrav och bättre information till eleverna leder till att fler klarar av sina studier på tre år. En mindre andel elever kommer därigenom att behöva gå på komvux. Arbetslivet kommer att bli mer involverat i gymnasieutbildningen, vilket kommer att få effekter för ungdomars möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Därigenom minskar kommunernas kostnader när det gäller försörjningsstöd.
Om fler elever fullföljer gymnasieskolan innebär även det större möjligheter till arbete och därmed minskade kostnader för försörjningsstöd. Den sammantagna bedömningen från utredningens sida är att reformen innebär nettobesparingar. I budgetpropositionen för 2010 aviserades en neddragning av kommunbidragen från 2012 mot bakgrund av de nettoeffektiviseringar som den nya gymnasieskolan beräknades innebära. Det är värt att notera att Gymnasieutredningen bedömde att effektiviseringarna skulle bli betydligt större än vad regeringen antagit.
Sedan dess har det dessutom visat sig att statens åläggande på kommunerna minskat i förhållande till vad som förutsattes i propositionen, bland annat när det gäller det valbara utrymmet och det individuella valet samt behovet för de elever på yrkesprogram som vill läsa extrakurser för att uppnå grundläggande högskolebehörighet. Regeringen bedömer därför att beräkningarna av de ekonomiska konsekvenserna av gymnasiereformen som presenterades i propositionen är rimliga. Regeringen beslutar inte om lärartjänster.
Det utgår inte heller något riktat statsbidrag till kommunerna för gymnasieskolan. Kommunerna får ersättning via det generella statsbidragssystemet, och därtill har kommunen egna skatteinkomster. Det är kommunens ansvar att tilldela gymnasieskolan de resurser som behövs för att uppfylla de nationella krav som ställs i skollag, läroplan och kursplaner. Det är på motsvarande sätt kommunerna som, utifrån de lokala förutsättningarna, beslutar om hur de vill organisera sin gymnasieskola och personal.
Regeringen kommer tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting att noga följa kostnadsutvecklingen för skolhuvudmännen.
Jan Björklund (L):
Jag tror att jag nu har svarat några gånger på hur jag anser att besparingen ska tas ut, nämligen i form av minskade kostnader, som blir följden när färre hoppar av. Det är riktigt, som Pia Nilsson säger, att den effekten inte uppstår första året. Men första året finns det väsentligt färre studievägar för eleverna att välja mellan. Då handlar det inte om de klasser som Pia Nilsson talar om här, när det gäller samhällsvetenskapligt program. De är i regel uppfyllda.
Men i och med att vi har haft en gymnasieskola med väldigt många alternativ för eleverna finns det många små ämnen och små inriktningar med få elever. Det är naturligtvis väldigt dyrt att organisera. När det blir färre valmöjligheter är det lättare att organisera undervisningen. Varenda schemaläggare kan berätta att det är så. Man kan fråga kommunerna: Tycker ni att den här nedskärningen är bra? Det är klart att ingen kommer att svara ja på den frågan. Det är självklart.
Alla vill ha mer resurser, också kommunerna. Så fungerar det. Vi följer noggrant utvecklingen, för precis som i alla andra beräkningar av statsbidrag för reformer som införs handlar det om beräkningar och bedömningar. De faktiska effekterna märker man först efteråt. Då måste man naturligtvis vara beredd att granska detta. Var det rätt eller inte? Det jag avslutningsvis är bekymrad över, fru talman, är den brist på självkritik som finns.
Vi har haft en gymnasieskola i 20 år som har skapat en gigantisk utslagning. Det sägs inte ett ord från oppositionen om att den hade brister, utan allt ska vara som det var. Ni yrkade på att den gamla gymnasieskolan skulle vara kvar. Ni yrkar på att exakt samma belopp ska vara kvar, som om det skulle vara lösningen. Men det var de belopp som var i den skolan. Det var då en tredjedel slogs ut varje år. Hur ska lösningen kunna vara att ha det precis som det var förut? Det är ju det här problemet vi försöker lösa nu med den nya gymnasieskolan. Det är många ungdomar som slås ut. Sverige har en mycket hög ungdomsarbetslöshet jämfört med andra länder.
Det är faktiskt inget, Pia Nilsson, som har kommit med den här regeringen. Det fanns också under den tidigare regeringen, med den gymnasieskola som fanns då. Det är för många som tillåts hoppa av gymnasieskolan och som slås ut. Vi behöver en mer flexibel gymnasieskola som passar också de ungdomar som inte vill bli akademiker.
Jan Björklund (L):
Thomas Strand har frågat mig om jag hade några möten med företrädare för högre utbildning och forskning på den palestinska sidan när jag i februari besökte Israel och Palestina, samt vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att även stärka relationen med palestinsk högre utbildning och forskning. Min delegationsresa till Israel och Palestina hade två avgränsade syften.
Det ena syftet var att utbyta erfarenheter rörande högre utbildning och forskning med israeliska företrädare, och det andra syftet var att träffa högt uppsatta företrädare för både Israel och Palestina för att få en bild av hur fredsprocessen dem emellan avlöper. Forskning och innovation är högprioriterade områden för Israel, som satsar större andel av bruttonationalprodukten på forskning och utveckling än något annat land i världen. Den vetenskapliga kvaliteten ligger också på en internationellt sett mycket hög nivå i Israel.
Särskilt inom livsvetenskaperna och teknik - områden som Sverige är framgångsrikt inom och har stort intresse av att vidareutveckla - har Israel mycket framstående forskare. Därför är det viktigt för Sverige att utveckla dialogen med Israel i dessa frågor, söka vetenskapliga samarbeten och studera framgångsrika vägar för högre kvalitet. Palestina har ambitionen att utveckla sina universitet och ge det palestinska folket bättre tillgång till högre utbildning.
Utbildningssektorn står för runt 30 procent av den palestinska myndighetens utgifter. Europeiska unionens och Sveriges statsbyggande stöd till Palestina gagnar även utbildningssektorn. I kontakterna med palestinska företrädare diskuterade jag dock i första hand läget i fredsprocessen.
Jan Björklund (L):
Mitt råd till Thomas Strand är att inte politisera våra forskningskontakter. Försök inte att läsa in något i detta som inte finns. Om vi sätter på ett raster, glasögonen, och i vårt forskningssamarbete och i våra forskningskontakter med vissa länder därigenom tar ställning i politiska konflikter kommer mycket att kompliceras. Framför allt är det olämpligt.
Forskningssamarbete har Sverige med länder som har kvalificerad forskning på svensk nivå. Det är inget som jag etablerar som forskningsminister. Det etableras av våra forskare på våra lärosäten. När jag åker dit finns redan alla dessa samarbeten. Jag åker dit för att följa upp kontakter och samarbeten.
Israel är kanske ett av de länder som har flest Nobelpristagare i modern tid - jag har inte räknat exakt - i relation till hur stort landet är. Självfallet befinner sig den palestinska forskningen på en nybörjarnivå. Palestina är ett land som ännu inte finns. Vi hoppas båda att det så småningom ska finnas. Det finns ett antal universitet som ägnar sig i huvudsak åt utbildning och en del forskning.
Men det finns inte tillnärmelsevis den kvalitet i forskningen i de palestinska områdena som finns i Israel. Det är inget märkligt. Däremot behöver det utvecklas, och därför bidrar Sverige med mycket bistånd till Palestina. Vi ger 700 miljoner kronor till den palestinska myndigheten från Sverige i år och i stort sett samma summa varje år.
Dessutom förväntas EU, där vi är en del, ge ytterligare ungefär en och en halv miljard kronor i bistånd i direktstöd bara i år. Vi ger alltså ett omfattande bistånd och stöd. Det är dock inte jag som hanterar det i regeringen, utan det är biståndsministern.
Vi har ett forskningssamarbete med israeliska forskningsgrupper och israeliska universitet, och Kungliga Tekniska högskolan och Chalmers har ett tätt samarbete med det stora universitetet Technion i Haifa, som är ett av världens mest framgångsrika tekniska universitet. Börja inte uttrycka det i termer av att det innebär att vi tar ställning i politiska konflikter i regionen! Då kommer ni att bidra till att omöjliggöra forskningssamarbete, och det vore otroligt olyckligt.
Låt forskningssamarbetet stå på egna ben, och politisera inte detta!
Jan Björklund (L):
Om Thomas Strand vill diskutera med regeringen hur det svenska biståndet fokuseras på Västbanken får frågan ställas till biståndsministern. Utan att kunna frågan i detalj föreställer jag mig att det finns en rad olika överläggningar både med den palestinska myndigheten och med olika internationella aktörer där man tillsammans funderar på var olika insatser gör bäst nytta.
Det är sjukvård, bostadsbyggande, vattenförsörjning i dessa delvis ökenområden och allt vad det nu är - och utbildning. Jag håller naturligtvis med Thomas Strand om att utbildning är jätteviktigt. Om Thomas Strand vill diskutera den exakta avvägningen av utformningen av det svenska biståndet får frågan ställas till biståndsministern i regeringen. Jag har inte detaljkunskap om det här och nu, och det är inte heller mitt ansvarsområde.
Däremot har Sverige, precis som Thomas Strand sade, forskningssamarbete med i stort sett alla länder i hela världen. Forskare i Sverige frågar inte ministern vem de ska samarbeta med, utan de samarbetar med dem som de tycker att de har utbyte av att samarbeta med. Vi har samarbete med de flesta länder i hela världen. Det betyder inte att ministern eller regeringen åker dit och bestämmer att nu ska det vara samarbete. Samarbetet finns redan.
Då är det så att Israel, USA, Sydkorea, Kina och några andra länder har totalt olika politiska system och inriktningar, men där har vi omfattande forskningssamarbeten därför att de har byggts upp. Jag tycker inte att vi mer än i undantagsfall ska lägga politiska aspekter på detta samarbete. Det är forskarna som knyter upp dessa samarbeten. Det är högskolor och universitet som knyter upp dessa samarbeten.
Ibland är det företag som i sin forskning och utveckling knyter upp dessa samarbeten. Jag tycker att det ska vara så. Jag tänker inte gå in och bestämma att man ska samarbeta med vissa länder och inte med andra. Det vore totalt fel att börja politisera forskningen på det sättet. Att jag besöker Israel beror på att de har några av världens mer framgångsrika universitet, och det har ingenting med politik att göra. Sedan kan Thomas Strand och jag i övrigt diskutera Mellanösternkonflikten, säkert jättelänge.
Det är möjligt att det är det Thomas Strand egentligen vill diskutera, men det är en annan debatt som vi får ta i ett annat sammanhang. Det finns klara skäl för Sverige att ha en hög nivå på forskningssamarbetet med de länder som har så kvalificerad forskning som Sverige har. Vi har samarbete med de flesta länder i världen i övrigt på forskarnivå och högskolenivå, och det är utmärkt. Sedan får frågan om hur biståndet ska fördelas ställas till biståndsministern.
Jan Björklund (L):
När interpellanten nu vidgar frågan något och ställer frågan hur vi bygger en bättre värld kanske det föranleder en något större debatt än denna sista minut. Men jag ska säga att jag i Ramallah i Palestina hade rätt långa överläggningar med president Abbas, med premiärministern och med finansministern. De är oerhört tacksamma för det engagemang som Sverige visar när det gäller statsbyggandet av det nya Palestina.
Sverige är en av de största bidragsgivarna ekonomiskt och också när det gäller hur vi engagerar oss. Man är oerhört tacksam för det. Det fanns ingen kritik från deras företrädare av den art som Thomas Strand här framför. Men vi får hålla isär olika saker. Att utveckla Palestina till att bli en egen stat som står på egna ben i fred med sitt framtida grannland Israel är något mycket viktigt.
Svenskt forskningssamarbete för att upprätthålla kvaliteten på Kungliga Tekniska högskolan och Chalmers är en annan sak. Ibland löper dessa saker ihop. Men det föranleder olika politiska åtgärder. Jag håller med Thomas Strand om att vi inte ska politisera forskningen. Men när han väl har sagt det kommer han ändå in på att detta sänder politiska signaler om att vi samarbetar med Israel. Ursäkta, men då säger jag följande: Försök inte skicka ut denna politiska signal om vår forskning. Vi har forskningssamarbete med länder som är framstående forskningsnationer.
Man kan naturligtvis börja värdera dessa samarbeten politiskt, vilket vi gör i vissa sammanhang, till exempel när det gäller krigsmateriel, men detta är den vanliga grundforskning och den tillämpade forskning som våra lärosäten håller på med. Försök inte börja politisera det. Jag tror att det vore otroligt olyckligt både för svensk forskning och för det syfte som vi båda har, nämligen att skapa en bättre värld.
Jan Björklund (L):
Det är inte möjligt för mig att svara på frågorna från åtta debattörer. Men jag ska besvara Monica Greens fråga. Det är korrekt att lejonparten, över 90 procent, av forskningsanslagen ligger på en mindre andel av lärosätena, och det är de riktigt stora universiteten. Det är samma andel som det var under Leif Pagrotskys och Thomas Östros tid som högskoleministrar. Det är rimligt. Varför är det rimligt?
Jo, därför att dessa universitet har en annan roll än att i huvudsak bedriva utbildning. De är forskningsledande i Sverige. På några punkter är de forskningsledande i Europa och i världen. Jag tror till och med att den tjänstgörande talmannen är styrelseordförande i Karolinska Institutet. Det är Sveriges ledande universitet. Om Socialdemokraternas linje är att slå sönder dessa forskningsuniversitet som är världsledande och Europaledande för att fördela resurserna, då kommer ni att få politisk strid.
Det lovar jag. Vi hörde alla vad Monica Green sade, nämligen att det är detta som är ambitionen. Ska Sverige vara ett land som konkurrerar i världsledande toppforskning, eller ska vi abdikera från det? Det är Chalmers tekniska högskola i Västsverige, Monica Green. Fråga dem - de finns på hemmaplan - om man ska ta några miljarder därifrån och lägga ut dem på lärosätena i övrigt och vad som då händer med världsledande forskning. Fråga Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. Fråga Lunds universitet. Jag har just utsett Margot Wallström till styrelseordförande där.
Fråga henne om man ska ta resurserna från Lunds universitet. Fråga Stockholms universitet, där Sten Heckscher är ordförande, om vi ska ta resurserna därifrån och lägga ut. Detta är forskningsledande lärosäten och har varit det under lång tid. De finns på de internationella rankningslistorna och på de internationella topplistorna. Ska vi ta resurserna därifrån och sprida ut dem, då gör vi Sverige en mycket stor otjänst. Det kommer inte att ske med mig som utbildningsminister.
Jan Björklund (L):
Krister Örnfjäder har frågat mig varför jag väljer att dra ned på anslaget för grundutbildning till Linnéuniversitetet när nu arbetslösheten, särskilt bland unga människor, ökar. Krister Örnfjäder har också frågat mig hur jag avser att tillgodose behovet av ökad efterfrågan på högskoleutbildad personal och samtidigt motverka den negativa befolkningsutvecklingen i regionen.
Regeringens övergripande politik för högskoleområdet är att åstadkomma högsta möjliga kvalitet på utbildning och forskning. För forskningen har regeringen därför ökat anslagen och premierar kvalitet tydligare i resurstilldelningen. Kvaliteten inom utbildningen har regeringen förstärkt genom ökade resurser och en utvecklad kvalitetsgranskning.
Jag vill understryka att förstklassig utbildning och forskning kan bedrivas vid såväl större som mindre lärosäten. Utbildning bör enligt regeringens mening finnas på många platser i landet, för att på så sätt underlätta för många att studera och för att bidra till kompetensförsörjningen i olika regioner.
Regeringen ser också positivt på att lärosätena stärker kopplingen mellan utbildning, forskning och innovation genom sin uppgift att samverka med det omgivande samhället. När det gäller anslagen för utbildning på grundnivå och avancerad nivå finns det flera skäl till att det för nästan samtliga universitet och högskolor sker förändringar under de närmaste åren.
Förändringarna avgörs av generella faktorer och principer som är lika för alla lärosäten, såväl universitet som högskolor. Den största förändringen är att anslagen för de tillfälliga högskoleplatserna under 2010 och 2011 fasas ut. Detta är ingen nyhet, utan de tillfälliga platserna var just tillfälliga.
Till detta kommer en omfördelning av anslag till följd av Högskoleverkets kvalitetsprövningar av de nya lärar- och förskollärarexamina som infördes hösten 2011. För att skapa förutsättningar för en god lärar- och förskollärarförsörjning omfördelades medel mellan lärosäten baserat på vilka examenstillstånd som hade beviljats.
En annan stor förändring är de indragningar som görs med anledning av att det från och med den 1 juli 2011 har införts studieavgifter för studenter från länder utanför EES och Schweiz. De indragna medlen används för att ytterligare stärka kvaliteten. Alla lärosäten har chans att ta del av dessa ekonomiska medel. Min och regeringens avsikt är att fokus även fortsättningsvis ska ligga på kvaliteten i utbildning och forskning.
Det är på det sättet vi långsiktigt stärker Sveriges internationella konkurrenskraft.
Jan Björklund (L):
Nu lyckades Thomas Strand räkna med vuxenutbildningen, och då blir det mer. Men om vi tar högskoleutbildningen drar ni också ned, och det är det vi pratar om. Vi drar ned 16 000 platser vid högskolor och universitet - jag erkänner det. Ni drar ned 8 000, så stå inte och låt som om ni bygger ut. Ni drar ned. Men det är rätt. Jag tycker att det är bra att ni gör det, och det beror på att demografin talar i den riktningen. Antalet högskoleplatser, Thomas Strand, måste väl ändå i någon mån kunna påverkas av hur många ungdomar det finns i landet.
Det är väl inte en helt oväsentlig faktor att väga in? Att minska antalet platser när antalet ungdomar minskar kraftigt för att sedan bygga ut när det ökar igen, är det konstigt? Så har regeringar alltid gjort. Så har vi alltid gjort med vuxenutbildningen, så det är ingenting märkligt. Däremot är det riktigt att det finns skillnader. De resurser som blir över när vi nu drar in platser bevaras i högskolesektorn.
Vi använder dem till att höja kvaliteten på utbildningen. Det var ni aldrig intresserade av under er regeringstid. Det blev färre lektioner per student och lägre kvalitet på varje utbildning. Det var bara fler och fler platser. Men akademisk utbildning är inte bara en stor, kvantitativ verksamhet. Det ska vara kvalitet och akademisk nivå på det hela, och det förutsätter att det finns lärare som har tillräcklig kompetens.
Det förutsätter att man har undervisning och lektioner och lärartillgänglighet. Det prioriterades ned kraftigt under den stora expansionen på 1990-talet och i början av 2000-talet. Nu prioriterar vi återigen kvalitet. De resurser som frigörs på grund av att det blir färre ungdomar stannar kvar i högskolesektorn och går till ökad kvalitet på utbildningar, även på Linnéuniversitetet, och det tycker jag är alldeles utmärkt.
Kvalitet kommer att vara ledstjärnan även framöver, och det är regeringens uppfattning att utbildning med hög kvalitet ska bedrivas på de platser där det finns utbildning i dag. Man kan gärna titta på Linnéuniversitetet och se att man kan samarbeta och nå framgång på det sättet.
Jan Björklund (L):
Ingela Nylund Watz har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att klargöra vilket mandat Lars Leijonborg har som samordnare. Astra Zeneca aviserade för två månader sedan att de skulle skära ned sin forskningsverksamhet i Södertälje efter att deras neurobiologiska forskning inte genererat något nytt läkemedel under mycket lång tid. Detta innebär att 1 100 eller möjligen till och med fler anställda i Södertälje mister sina arbeten.
Förutom de problem som nedläggningen innebär för de enskilda anställda riskerar Sverige också att förlora värdefull kompetens i form av duktiga forskare och unika system för läkemedelsutveckling. För regeringen är det därför viktigt att försöka ta vara på den unika kompetens som finns i företaget.
För att på ett aktivt och konstruktivt sätt medverka till att kompetensen som utvecklats på Astra Zeneca tas till vara av andra aktörer tog jag initiativ till att tillsätta en samordnare. Uppdraget är att samordna insatser på kortare sikt med anledning av nedläggningen av verksamheten i Södertälje. I uppgiften ingår att bidra till att diskussioner förs mellan företaget och olika aktörer som kan tänkas överta vissa funktioner och kompetenser.
Under den förhållandevis korta tid som gått sedan Astra Zenecas tillkännagivande har flera initiativ tagits av olika aktörer, och en rad förslag på åtgärder diskuteras för närvarande.