Jennie Nilsson (S):
Jag börjar med att tacka för svaret, men tvingas tyvärr konstatera att regeringen helt tycks sakna förmåga att dra slutsatser ens utifrån sitt eget underlag. För drygt en månad sedan levererades vårpropositionen. I den kunde man utläsa att regeringen gör bedömningen att konjunkturen nu vänder nedåt. Man spår sämre tillväxt och ökad arbetslöshet. Trots detta levererar man inga som helst jobbskapande förslag.
Mot den bakgrunden är det kanske inte så konstigt att arbetsmarknadsministern nu levererar ett svar där han försöker ge sken av att hans politik faktiskt skulle fungera. Problemet är att han inte är trovärdig. Den goda utveckling som har varit på arbetsmarknaden beror i huvudsak på två saker: dels tolv år av socialdemokratiskt styre som skapade i grunden sunda statsfinanser, dels en högkonjunktur som vi har delat med stora delar av vår omvärld.
Den borgerliga regeringens omläggning av politiken är inte möjlig att börja se förrän ungefär nu. Vad är det då vi ser? Inte är det den rosenröda bild som ministern försöker sig på att måla, och om sanningen ska fram är det nog inte den bilden som ministern ser heller. Jag har svårt att tro att finansministern och arbetsmarknadsministern inte talar med varandra.
Dessutom tror jag att arbetsmarknadsministern är en hyfsat intelligent kille som är fullt kapabel att se alla de orosmoln som nu tornar upp sig och fullt kapabel att välja att inte låtsas om dem. Frågan som måste ställas är snarast: Varför? Ett svar skulle kunna vara att allting går helt enligt planen, att ökade klyftor och utslagning i sig har ett värde för en borgerlig regering då det långsiktigt skapar förutsättningar för en press nedåt på vanliga löntagares löner.
Det skulle i så fall vara klassisk högerpolitik. Kanske är de nya moderaterna inte så nya trots allt. Om man i stället skulle ge sig på att titta på hur det faktiskt ser ut och vad som faktiskt händer kan man konstatera att avmattningen i konjunkturen är påtaglig. Regeringen har vid flera tillfällen under våren tvingats skriva ned prognosen för tillväxten. Inflation och ränta har gått upp, och reallöneutvecklingen 2007 var den lägsta på 13 år.
Socialbidragen ökar i hälften av Sveriges alla kommuner trots högkonjunkturen. Långtidsarbetslösheten bland exempelvis unga är fortsatt hög. Flertalet bedömare, däribland regeringen själv, tror att arbetslösheten nu kommer att öka. Samtidigt säger Svenskt Näringsliv i en rapport att 90 000 jobb inte tillsätts på grund av att företag inte hittar personer med rätt kompetens. Det får nog lov att vara en moderat arbetsmarknadsminister för att beskriva det som en lyckad politik.
Tittar man sedan lite djupare på de åtgärder som trots allt vidtas, till exempel jobb- och utvecklingsgarantin för unga, kan konstateras att trots att den främsta orsaken till långtidsarbetslöshet hos unga är bristande eller inte relevant utbildning och trots att det största hindret för nya jobb är bristen på sökande med rätt kompetens får endast 190 av 8 000 i åtgärder en arbetsmarknadsutbildning. Det känns knappast som en rimlig balans.
Vi socialdemokrater föreslog som ett alternativ till jobb- och utvecklingsgarantin för unga, som för övrigt inte är en garanti för någonting mer än lägre a-kassa, att man i stället skulle ta fasta på det som är grundproblemet. Vi vill i stället införa en ny typ av bristyrkesutbildningar och så kallade introjobb, en form av lärlingsplatser för färdigutbildning i arbetslivet, för att lösa delar av matchningsproblemet. Dessa förslag avvisades av regeringen.
Därför kvarstår mina frågor till ministern om, och i så fall när, han tänker ta nödvändiga initiativ för att återupprätta en aktiv arbetsmarknadspolitik. Vad är budskapet till alla dem som lämnas kvar i arbetslöshet utan att ha fått förutsättningar att ta till vara de möjligheter som högkonjunkturen annars skulle ha kunnat ge?