Carina Ödebrink (S):
Betänkandet om ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja är det senaste förslaget på kriminalvårdens område den här mandatperioden. Men det kommer med all säkerhet att följas av fler framöver, då det är en verksamhet i ständig förändring och en viktig del i rättsväsendet.
Jag vill börja med att yrka bifall till propositionen och till vår reservation nummer 2. I dag säger lagen att ett straff kan verkställas med fotboja efter ansökan från den dömde. Kriminalvården fattar beslutet samt beslutar vilka särskilda föreskrifter som ska gälla under tiden.
Intensivövervakning med fotboja är ett fängelsestraff som ska avtjänas ute i samhället. En grundförutsättning för att beviljas fotboja är att straffet inte överstiger sex månader. Kriminalvården gör en lämplighetsbedömning, och om det finns skäl som talar emot verkställighet utanför anstalt ska beslut om fotboja inte fattas.
Förutsättningarna för att få avtjäna straffet med fotboja är noga reglerade. Det handlar om vilken bostad och vilken sysselsättning den dömde ska ha samt under vilka tider den dömde får tillåtelse att vistas utanför bostaden.
Vidare handlar det om på vilket sätt den dömde ska hålla kontakt med kriminalvården och övervakare samt vilket belopp den dömde ska betala under verkställigheten. Förslaget vi i dag debatterar och senare ska fatta beslut om gäller regeringens förslag att Kriminalvården på eget initiativ ska kunna besluta om fotboja.
Den dömde ska självklart även i fortsättningen själv kunna ansöka om att få avtjäna sitt straff med fotboja. Det är viktigt att understryka, fru talman, att regeringens utgångspunkt när det gäller intensivövervakning med elektronisk fotboja är att det i princip ska vara lika ingripande som om straffet skulle avtjänas i fängelse.
Vi socialdemokrater har två reservationer i betänkandet. Den ena handlar om föreskrifter om ett vistelseförbud som vi anser är ändamålsenligt utformat.
Vistelseförbudet behöver inte endast avse ett förbud att vistas i närheten av ett brottsoffers bostad utan kan också avse andra platser där risken för återfall bedöms vara särskilt stor. Tillkännagivandet om brottsoffers samtycke för verkställighet med fotboja vill jag gärna uppehålla mig vid något, fru talman.
Låt mig vara extra tydlig: Brottsofferperspektivet ska finnas i hela rättsväsendet.
När det gäller tillkännagivandet om att brottsoffer bör ge sitt samtycke till om straff ska kunna verkställas med fotboja måste jag tillstå att förslaget är anmärkningsvärt och inte verkar ha analyserats på djupet när det gäller vad det innebär för rättsväsendet i allmänhet och brottsofferperspektivet i synnerhet.
Jag ser förslaget som en mycket främmande fågel, fru talman. Brottsoffer i det svenska rättsväsendet ska självklart ha en stark ställning som målsägande med rätt till stöd och information under och efter rättsprocessen.
Det är också viktigt att slå fast att det är rättsväsendet som dömer och avgör hur ett straff ska verkställas. Att brottsoffer ska kunna avgöra hur verkställighet eller påföljd ska ske är främmande i det svenska rättssystemet.
Att lägga över ansvaret på brottsoffret för hur påföljden ska ske kan i praktiken försvåra och försämra ett brottsoffers situation. Detta är mitt bärande argument, och det vore olyckligt att öppna upp för något som vi hittills inte haft i svenskt rättsväsen.
Vi står bakom våra två reservationer men yrkar endast bifall till reservation 2, som jag tidigare har sagt. Fru talman! Rättsväsendet har stått i fokus de två senaste mandatperioderna. Kampen mot gängkriminalitet, mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld är och har varit tydligt prioriterade av regeringen.
Mycket är vi överens om politiskt, även om det inte alltid låter så i debatten i den här kammaren. Jag vill ändå bara kort tydliggöra och påminna om vad som faktiskt har gjorts på kriminalvårdens område. Fru talman! Sedan 2015 har Kriminalvårdens resurser ökat med drygt 4 miljarder kronor. Det motsvarar 56 procent.
När det gäller reformer har riksdagen bland annat beslutat om en tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder. Vi har beslutat om ökad säkerhet i frivården och om utökad kontroll och stöd för skyddstillsynsdömda. Frivården har fått ansvar för en ny påföljd: ungdomsövervakning.
Vidare har återfallsförebyggande åtgärder förstärkts när det gäller villkorligt frigivna. Sist men verkligen inte minst fattade riksdagen förra året beslut om effektivare hantering av häktningar och minskad isolering.
Det är ett beslut som jag är väldigt glad över att vi kunde få till en politisk majoritet för i riksdagen efter mångårig kritik från FN och Europarådet.
Till allt detta ska läggas övriga resurstillskott till polisen och resten av rättsväsendet samt övriga förändringar i nya brottsrubriceringar och straffskärpningar som inneburit att Kriminalvårdens häkten och anstalter i princip är fullbelagda.
I dag finns det 1 000 fler intagna i anstalt och lika många fler i häkte jämfört med 2015. Påfrestningen för verksamheten är stor, och det pågår ett intensivt arbete med att investera i nya och fler platser, nu senast med beskedet om två nya anstalter i Värnamo och Norrköping.
Nya anstalter ska dessutom byggas i Kalmar och Trelleborg. Fru talman! Att bekämpa gängen och mäns våld mot kvinnor är ett arbete som måste ske här och nu men också långsiktigt. Mycket har gjorts, men vi ser alla att det är en hel del som återstår och att det också tar tid att vända utvecklingen.
Ska vi på riktigt klara av att vända utvecklingen handlar det om fortsatta satsningar på det brottsförebyggande arbetet.