Jennie Nilsson (S):
Tack, Ann-Sofie Alm, för frågan! Nu känner jag bara att jag måste kontra när det gäller vem som bor vackrast i landet. Jag bor i Halland, som är Sveriges framsida. Det vill jag även ha sagt i sammanhanget. Någon av oss har fel siffra i papperen, och jag tror att jag har rätt: 7 000 viltolyckor per år orsakas av vildsvin. Det är ganska stor skillnad, så jag kände att jag ändå ville markera den. Med det sagt: Detta är givetvis ett jättestort problem.
Det står för väldigt stora kostnader både inom ramen för trafikolyckor och inom ramen för de skador som vildsvinen åstadkommer på jordbruksmark. Det råder ingen tvekan om det. Därför har vi också vidtagit ett stort antal åtgärder, och vi tickar egentligen på med nya åtgärder så fort vi har kvalitetssäkrade sådana att lägga på bordet.
Bland de första beslut jag fattade som minister var att lägga fram förslagen om att man i princip skulle kunna jaga vildsvin dygnet runt, året runt med undantag av den period då suggorna får ungar. Bortsett från det är det egentligen helt möjligt när som helst. Till det behöver man koppla incitament att jaga vildsvin.
Där delar jag Ann-Sofie Alms analys: Det bygger på, särskilt om man vill öka incitamentet, att det finns avsättning för köttet. Därför gav vi ganska snart efter det ett antal uppdrag till Livsmedelsverket och andra att ta fram förslag på vilka åtgärder som krävdes för att vi skulle kunna realisera mer vildsvinskött direkt till konsumenterna. Det handlar både om att den enskilda jägaren ska kunna sälja vissa volymer direkt och om att slussa det via viltanläggningar.
Det handlar också om vad som krävs för att den offentliga sektorn skulle kunna driva en del av utvecklingen, exempelvis via skolmåltider servera vilt för att tidigt lära våra barn att vilt är ett klimatsmart och gott alternativ att välja. Jag tror att många tänker att vildsvinskött inte är så gott. Jag tror också att många kanske någon gång - så var det för mig - har fått en bit och försökt tillaga den, och så blev det inte alls gott.
Vilt och vildsvin kräver ju precis som allting annat att man vet vad man gör när man tillagar det. Vi behöver alltså både utbilda för att skapa efterfrågan och göra det möjligt att slussa de här systemen. Min bild är att vi har nu har de förslag på gång som krävs för detta. Det kanske meckigaste i sammanhanget är att säkerställa att vi har register. Det främsta skälet för register handlar om spårbarhet.
Här kommer vi till det sista förslaget som vi fattade beslut om så sent som för någon eller några veckor sedan, nämligen att vi från statens sida nu subventionerar trikin- och cesiumtester. Det är en viktig del i detta, inte för att kostnaden är stor men för att man då verkligen visar hur viktigt det är att det inte finns hinder, varken stora eller små, för att ha en politik som innebär att vi får ned stammarna. Det är centralt och angeläget.
Sedan har jag givetvis noterat Norges irritation över den stora vildsvinsstammen i Sverige. Jag kan absolut ha respekt för den. Men för att börja med detta med invasiv art är det så att Sverige redan 1987 tog beslut om att vi inte skulle se vildsvin som en invasiv art, givet att vi haft den i vår fauna historiskt. Invasiv art betyder att man inte har eller har haft en art i sin fauna och bestämmer sig för att den inte ska komma in. Någonstans känns det lite grann som att det tåget har gått.
När det sedan gäller frågan om Norge och vad jag säger till Norge säger jag så här, och nu utökar jag det lite grann från att bara handla om vildsvin: Jag är djupt bekymrad över det nordiska samarbetet och dess förmåga att hantera en kris. Jag tycker att det är ett större bekymmer att man hindrar pendling både för arbete och handel över gräns så som har skett under pandemin än vad kanske vildsvinen i sig är.
Norrmännen är dock välkomna att komma hit och jaga dem.