Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag återkommer till det här med ungdomar om en liten stund. Det finns en oberoende nyhetssajt som heter nummer.se som jag rekommenderar Monica Green att gå in och titta på. För ett år sedan, alltså vid ingången av teateråret 2009 gjorde de en genomgång av chefskapen just vid våra svenska scenkonstinstitutioner. Det man tittade på var bland annat män och kvinnor i chefspositioner.
Resultatet var överraskande, och jag tycker att det är märkligt att Vanja Hermele, som även jag har träffat och blivit intervjuad av, inte har kommenterat detta. För första gången någonsin är det nämligen fler kvinnor än män som leder de svenska scenkonstinstitutionerna, och fler kvinnor än män har det konstnärliga ledarskapet. De här siffrorna är nog fortfarande aktuella.
Det är 34 kvinnor som är chefer för teatrarna mot 31 män - detta utan kvotering. Ser vi till antalet konstnärliga ledare, och det är väl så viktigt för vad man exempelvis väljer för repertoar vid de olika scenkonstinstitutionerna, är det 32 kvinnor mot 24 män. Det finns flera förklaringar till det här.
Jag tror att utredningen Plats på scen betydde mycket bara genom att visa på de problem som fanns. Det gjorde att man fick det tydligt. Det blev utbildningar inom bland annat Svensk scenkonsts ram tillsammans med Symf och Teaterförbundet som har lett till att fler kvinnor har fått ökad kompetens och också sökt många av de här tjänsterna som man kanske av olika skäl inte sökte tidigare.
Det har varit seminarier, möten och diskussioner, både vad gäller repertoar, vilket tilltal man har och hur man faktiskt arbetar på scenerna. Den här genomgången gäller som sagt var teater, opera och dans. Det gäller inte musikens område. Man kan vara nöjd och glad över mycket som sker, men det sker inte på riktigt alla områden.
Inom musikområdet har vi trots allt, om vi håller oss till chefssituationen, ett antal nya kvinnliga chefer. Operan här intill har fått en ny chef, Birgitta Svendén. Göteborgssymfonikernas nya chef heter Helena Wessman. Vi har Mira Bartov på Folkoperan som ny konstnärlig ledare, och Pia Kronqvist är vd. Vi skulle kunna hålla på med en relativt lång uppräkning, men nu talar vi alltså om musikinstitutionerna.
På teaterhögskolorna bedrivs också ett antal verksamheter. Projektet Att gestalta kön är en sådan, för mycket handlar om kunskap och medvetande för både män och kvinnor. Detta är ju inte bara ett problem för kvinnor, utan det är också i hög grad bekymmer för män. Det finns alltså en hel del kvar att göra.
Det delas dock ut medel, bland annat av de 6 miljoner som sattes av tidigare, men också via olika projekt som Kulturrådet har där man nu har koncentrerat sig framför allt på musikområdet. Så sent som i fjol tror jag att 70 procent av de medel som avser jämställdhetsarbete gick till just musikinstitutionerna.
Jag hörde att en av våra större institutioner, jag ska inte här avslöja vilken det rörde sig om, men det är en stor musikinstitution, i fjol eller möjligen förfjol inte spelade en enda kvinnlig kompositör. Skälet är inte att det inte finns kvinnliga kompositörer, för det gör det.
Jag läste en artikel nyligen - den handlade inte om Sverige utan om Frankrike - där man skrev att det på 1800-talet fanns lika många framstående kvinnliga tonsättare och kompositörer som manliga, men efter sin död försvann de på något sätt ur musikhistorien. Det var nog inte bara av en tillfällighet. Det fanns säkert en tanke i detta.
Om vi ser till vad som händer inom teater, dans, museer och många andra institutioner är det mycket, men vi har problem med musiken.