Eva Olofsson (V):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Maria Larsson för svaret när det gäller min interpellation om mäns våld mot kvinnor med missbruksproblem och om avgiftning och behandling för kvinnor utifrån deras behov och villkor.
För mig och Vänsterpartiet är det en oerhört viktig fråga att mäns våld mot kvinnor finns högt på den politiska dagordningen, att det erkänns som det stora samhällsproblem det är, att utsatta kvinnor och barn får skydd och att kvinnojourerna får stabila och långsiktiga villkor samtidigt som stat, kommun och landsting tar sitt ansvar.
Maria Larsson tar i sitt svar upp Nationellt kunskapscentrum vid Uppsala universitet. Det är en mycket viktig och bra verksamhet. Initiativet till verksamheten togs när Vänsterpartiet samarbetade med Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Då lades också förslaget om den utredning om förbättrat stöd hos socialtjänsten för våldsutsatta kvinnor fram - den utredning som regeringen nu har lagt fram ett förslag på. Jag vill tala lite om mina egna erfarenheter och om bakgrunden till denna interpellation. När jag jobbade kommunalpolitiskt i Göteborg med den här frågan kom en rapport från Mobilisering mot narkotika som visade att kvinnor med pågående missbruksproblem var väldigt svårt utsatta.
En väldigt stor grupp hade råkat ut för sexuella övergrepp och grov misshandel, ofta många gånger. Ofta var det av någon man tidigare bott tillsammans med, men även av andra bekanta och i vissa fall också av personer från myndigheter som egentligen skulle hjälpa dessa kvinnor. Problemet är att det inte finns någon struktur till hjälp, skydd och stöd för dessa kvinnor. I många kommuner har man lagt stödet på kvinnojourerna.
Där kan man bland andra våldsutsatta kvinnor, som ibland har barn med, ta emot kvinnor som har ett pågående missbruk. När man jobbar med stöd och behandling till kvinnor med ett pågående missbruk är attityden många gånger att det inte finns någon speciellt uppbyggd verksamhet dit de kan ta vägen. Man saknar kunskap om mäns våld mot kvinnor.
Det finns inte alltid en tydlig vård- och behandlingskedja hela vägen för kvinnor. Man är ibland ganska villrådig, även om man vill väl och vill ta tag i problemen. Vi har lagt fram ett uppdrag som nu håller på att verkställas i Göteborg, och min erfarenhet är att man måste ta ett helhetsgrepp. Man måste öka kunskaperna om mäns våld mot kvinnor hos den personal som jobbar med missbruksfrågor. De har inte automatiskt den kunskapen.
Man måste också se till att det finns jourplatser dit kvinnor som behöver komma bort från en man som misshandlar dem eller utnyttjar dem sexuellt kan komma. Samtidigt måste man se till att kvinnor har någonstans att bo och någonstans att vara så att de inte behöver sälja sin kropp för att få sova över hos en man till exempel. De måste ha någonstans att ta vägen utan att de först måste sluta med sitt missbruk. Då måste man bygga upp en hel vård- och behandlingskedja som fungerar.
De behöver någonstans att bo, någonstans att vara, någonstans att göra vettiga saker och även avgiftningsplatser inom sjukvården. Allt detta är en helhet, och det är det som är så speciellt när man ska ge stöd till kvinnor som har ett pågående missbruk, en utsatt livssituation och som ibland blir både slagna och sexuellt utnyttjade. Man måste ta ett helhetsgrepp.
Man kan inte jobba med den ena eller den andra frågan. Jag skulle vilja fråga Maria Larsson vad hon vill göra mer konkret. Väldigt mycket läggs på den kommande handlingsplanen, och den har vi inte sett ännu.