KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Johansson (S):
Anders Borg från regeringen säger väldigt många vackra saker i sitt andra inlägg. Men jag har lärt mig av tidigare debatter att det som är väsentligt är vad regeringen gör.
I det här fallet har nu situationen utvecklats på ett sådant sätt att det finns en enormt stor förtroendeklyfta mellan Tullverkets ledning och dess personal. Det beror alltså på det beslut som riksdagsmajoriteten tidigare har fattat samtidigt som regeringen har förhållit sig passiv.
Nu har man hamnat i ett läge som är mycket sämre än vad det skulle ha varit om man hade hörsammat vad Socialdemokraterna sade i höstas. Nu är man i ett sådant läge att det inte är säkert att det besked som finansministern i dag gav om att det ska bli mer resurser till tullen kommer att lösa de frågor som debatten har handlat om.
Jag är inte längre säker på det. Tvärtom får jag intrycket av att det inte kommer att lösa frågan. Om jag läser mellan raderna vad den fackliga organisationen Tull-Kust i dag säger i ett pressmeddelande som jag har fått säger de att de inte längre har förtroende för verksledningen.
Då är nog läget det att regeringen måste ta till sig frågan på ett betydligt mer handfast sätt. Det kanske handlar om att tillsätta en internutredning, som regeringen tar ansvar för, för att på det viset se vad det är som pågår inom Tullverket och hur Tullverkets organisation ska se ut i framtiden för att klara det uppdrag som riksdagen har fattat beslut om.
Lars Johansson (S):
Jag tycker att Nyamko Sabuni förenklar frågeställningen om solidaritetsbidraget. Vi menar att en kommun som har tagit ett stort ansvar för flyktingmottagningen i Sverige, till exempel Södertälje, naturligtvis får särskilda kostnader.
Det är kostnader som innebär att man till exempel måste ha fler lärare i skolan för barnen och fler personer som jobbar inom förskolan, att man kanske måste jobba mer med fritidsverksamhet och så vidare för att de här familjerna ska få en bättre och drägligare tillvaro. Problemet är ju större om man har en stor koncentration med väldigt många från andra länder än om man har betydligt färre.
Det är i det ljuset som solidaritetsbidraget ska ses. Det är ju därför vi tycker att det är en viktig handling från samhället och från staten att visa dessa kommuner uppskattning eftersom de har tagit ett väldigt stort ansvar. Jag fortsätter ta Södertälje som ett exempel. Vi ska komma ihåg att under föregående år tog man där emot 1 059 flyktingar.
I år till och med augusti har man tagit emot 723 flyktingar. Det visar att man i stort sett kommer att ta emot samma antal som föregående år. Det har alltså inte skett någon förändring, som regeringen påstår, utan i stort sett samma koncentration som tidigare fortsätter. Då måste man börja ta nya grepp för att förändra situationen.
Jag beklagar, men jag tror inte på att Länsstyrelsen i Stockholms län lyckas med att vrida om det här så att Täby, Danderyd och Lidingö tar sin andel, för det jag ser av siffrorna är några tiotal. Man kommer inte tillnärmelsevis upp till den nivå som Södertälje har varit på under många år.
Lars Johansson (S):
Jag begärde ordet när jag upplevde att finansministern började kritisera den tidigare, socialdemokratiska regeringens sysselsättningspolitik väldigt kraftfullt och påstod att den nuvarande regeringens politik är oerhört framgångsrik. Jag vill påminna finansministern om att arbetslösheten bland unga människor var 12,4 procent i oktober 2006. I dag är den 21,4 procent.
Antalet långtidsarbetslösa ungdomar var 1 662, och i dag är det 6 000. Antalet nyanmälda lediga platser har sjunkit från 84 000 för ett år sedan till 63 000. Sedan vi fick en borgerlig regering har inflationen ökat, och räntorna har stigit. Dessutom vet både finansministern och jag att det var en kraftig sysselsättningsökning under 2006, liksom det har varit under 2007.
Det är oerhört positivt. Att av den sysselsättningsökningen dra slutsatsen att det handlar om den borgerliga regeringens politik är att gå för långt. Nu visar det sig också att sysselsättningsökningen mattas av ganska rejält under det här året när konjunkturen viker.
Enligt finansministerns egen bedömning i vårpropositionen kommer sysselsättningsökningen att vara marginell nästa år. Den politik som den borgerliga regeringen har fört har inte lett till en ökad sysselsättning. Vi kommer snarare in i en stagnation nu när politiken börjar ge resultat. Jag tycker att det är viktigt att säga det.
När det gäller själva interpellationen har jag inte så många synpunkter. Men när Finn Bengtsson säger att det är stora skillnader i en kommun mellan fattiga och rika, tycker jag att när man diskuterar Stockholmsregionen kan man göra väldigt tydliga kopplingar mellan den södra och den norra delen.
Det gäller framför allt om man ser på i vilken utsträckning som kommuner som Södertälje och Botkyrka tar ansvar för flyktingmottagandet kontra vad som sker i andra delar av Stockholmsområdet. Där finns det väldigt mycket mer att önska. Det finns en oerhört stor regional obalans i Stockholmsregionen. Man behöver inte tala om fattiga och rika i en kommun. Man kan tala om fattiga och rika kommuner och se stora skillnader. Vad gör regeringen åt det?
Lars Johansson (S):
Självklart har sysselsättningen ökat - jag sade det under mitt tidigare inlägg också - under såväl 2006 som 2007. Jag menar också att den sysselsättningspolitik som den tidigare socialdemokratiska regeringen förde när det gällde den ekonomiska politiken och näringspolitiken resulterade i att det blev en kraftig uppgång under 2005 och framför allt under 2006, och den kunde sedermera fortsätta under 2007.
Den konjunkturen var oerhört positiv för sysselsättningen. Men nu är läget sådant att jag blir lite bekymrad när jag tittar på vårpropositionen. Där föreligger inga konkreta åtgärder för att se till att den goda konjunktur som vi har haft kan fortsätta.
Regeringen har fört en politik som gått ut på att dra ned på vuxenutbildningen och dra ned på arbetsmarknadsutbildningen samtidigt som näringslivet talar om väldigt stor arbetskraftsbrist inom ett antal olika yrken. Att få in de människor i arbetslivet som står utanför förutsätter att de har en utbildning som är anpassad till den arbetsmarknad som föreligger.
Där finns det en stor brist, och där har ni i viss mån tappat tempo, skulle jag vilja säga, vilket är bekymmersamt, därför att det innebär att vi nu tappar i sysselsättningsökning.
Hade man haft en mer offensiv utbildningspolitik inom en rad olika bristyrken skulle vi ha kunnat få en högre sysselsättning under 2008 och framför allt 2009, men nu avtar sysselsättningen på grund av att vi inte har fått den sysselsättningsökning som vi skulle ha kunnat ha om vi hade haft en bättre, offensiv utbildningspolitik.
Det är inte Amskurser i negativ mening jag talar om, utan det är riktade utbildningar inom olika bristyrken som det finns en lång rad av, som Arbetsförmedlingen också har redovisat tillsammans med olika branscher. Det tycker jag är en stor brist.
Lars Johansson (S):
Jag får tacka för svaret från statsrådet. Jag noterar att svaret andas en tveksamhet - om jag uttrycker mig förenklat - till att det över huvud taget är möjligt att genomföra denna förändring av trafikförsäkringen såsom den borgerliga regeringen aviserade hösten 2006.
Det är också intressant att notera i interpellationssvaret att den utredning som tillsattes inte ska vara klar förrän den 15 juni 2009. Jag har väckt interpellationen mot bakgrund av att frågan våren 2007 behandlades i skatteutskottet eftersom det handlade om en ökad skatteintäkt.
Den särskilda trafikförsäkringspremien till staten på 700 kronor om året skulle finansiera skattesänkningar på andra områden och inbringa ca 3 eller 3 1⁄2 miljard kronor. När frågan var uppe förra våren var det oerhört bråttom med att få igenom förändringen från den 1 juli 2007. Bråttom, bråttom var det! Vi frågade från oppositionens sida varför regeringen hade så bråttom.
Vi begärde till och med att det skulle ordnas en särskild hearing för att diskutera konsekvenserna av den förändring som regeringen förordade. Det lyckades vi inte få till stånd, utan det blev en socialdemokratisk hearing. Vi bjöd in olika branschorganisationer, försäkringsbranschen och branschorganisationer på trafik- och säkerhetsområdet med flera för att diskutera de här sakerna.
Alla var överens om att det är en mycket komplicerad fråga att göra en sådan här förändring - att lägga över kostnadsansvaret för rehabiliteringen på försäkringstagarna.
Vi sade att om man ska göra någonting åt det här bör man diskutera det i en parlamentarisk utredning och inte bara ha en enmansutredning som regeringen aviserade skulle vara klar redan den 30 april i år. Nu har regeringen fått backa från den utgångspunkten och sagt att det tar mycket längre tid.
Den har tagit till sig att detta är mycket komplicerat och att det berör olika samhällssektorer. Det här var alltså en oerhört viktig fråga att genomföra snabbt. Nu säger ministern att det kanske kan komma ett förslag men inte när. Utredaren ska vara klar den 15 juni 2009, och sedan blir det väl en remissbehandling av ett sådant förslag.
Sedan ska det behandlas i riksdagen någon gång under 2010. Det kan möjligen träda i kraft den 1 juli 2010. Det vore intressant att veta om det är regeringens avsikt att, när man får utredningens förslag, komma till skott och lägga ett förslag på riksdagens bord under 2010.
Lars Johansson (S):
Det är intressant att lyssna på såväl statsrådet som Lars Elinderson. Ni pratar precis som om det inte pågår något trafiksäkerhetsarbete och som om man inte tar ett individuellt ansvar. Skillnaden är den att man tar ett individuellt ansvar för sin trafikförsäkring. Den påverkas av hur mycket man kör. Om man kör trafiksäkert får man en bonus till exempel.
Man kan ta en hel- eller halvförsäkring. Det finns många olika saker som påverkar den trafikförsäkring man har i dag. Därför finns det ett tydligt individuellt ansvar. Nu talar vi om att man också ska ta ett individuellt ansvar för den kroppsskada man får själv. Det kan vara olika faktorer som påverkar vad som i framtiden blir en fråga för rehabilitering.
Det kan vara en trafikolycka, men det kan också vara en arbetsskada som man har fått på sitt arbete eller en skada som man har fått på sin fritid. Vem ska avgöra vilken del av denna skada som ska omfattas av trafikförsäkringen?
Det är den typen av problem som uppstår när man börjar prata om att trafikförsäkringen också ska ta hand om rehabiliteringsinsatserna och de sjukförsäkringskostnader som kan uppstå där. Alla de här frågorna är över huvud taget inte utredda. De är inte uppe till diskussion innan man lägger fram ett förslag om att införa en särskild trafikförsäkringspremie.
Det handlar i runda slängar om ca 700 kronor per försäkringstagare. Nu går det ena året efter det andra. Jag har räknat ut att på tre år plockar regeringen in 10 1⁄2 miljard kronor utan att det har kommit något förslag om en så kallad rehabiliteringsförsäkring. Man plockar in 10 1⁄2 miljard av försäkringstagarna.
Det enda de får är en höjd försäkringspremie. Det påverkar inte trafiksäkerheten. Ni plockar in 10 1⁄2 miljard eller 2 100 kronor i en extra skatt av människor med trafikförsäkring under de här åren om man utgår från att det kommer ett förslag den 1 juli 2010. Kommer det senare blir det ännu mer. Får vi en ny regering blir situationen en annan naturligtvis.
Men så är det faktiskt med det förslag som Cristina Husmark Pehrsson arbetar med. Man börjar i fel ände. Det vore väl bättre att man gick igenom den här frågan mer ordentligt och inte hade så bråttom utan diskuterade om det är möjligt att göra sådana förändringar som utredningen nu ska titta på. Ta fram ett sådant förslag, så får vi granska det först och se om det över huvud taget är möjligt!
Jag är ytterst tveksam för egen del, och mitt parti är också ytterst tveksamt till att genomföra en sådan förändring. Vi tror nämligen att det uppstår väldigt många konstiga situationer för enskilda människor där försäkringsbranschens tjänstemän ska avgöra om det här är en rehabiliteringskostnad som försäkringsbranschen ska ta eller om det är en rehabiliteringskostnad som samhället och sjukvårdshuvudmännen ska ta.
Den typen av avvägningar är över huvud taget inte belysta, men vi är helt övertygade om att det kommer att bli så, för så är det i andra länder som har den här typen av uppdelning. Det är ju därför vi i Sverige hittills har sagt nej till den här typen av försäkringslösningar. Använd trafikförsäkringen för plåtskador, där den hör hemma!
Lars Johansson (S):
Det är ändå så att skatten på trafikförsäkringen också skulle bidra till finansieringen av de omfattande skattelättnader som föreslogs i budgetpropositionen 2006. Det utgjorde ju en del av den finansieringen och utgör fortfarande en stor del av finansieringen av olika skattelättnader, som resulterar i ganska stora belopp om året.
Nu tyckte jag att det blev intressant här på slutet, för nu kom vi in på det som är något av pudelns kärna i hela den här diskussionen, nämligen privatiseringen av sjukvården.
Såvitt jag förstår är en tanke i detta att de privata försäkringarna - det blir privata försäkringar som man tar om systemet läggs om såsom här föreslås - blir en form av privat sjukförsäkring kopplad till trafikförsäkringen. Då kan försäkringsbranschen gå före med de personer som är drabbade av olika trafikskador, före andra människor, och finansiera det via denna försäkring.
Då får vi ju två olika finansieringssystem till sjukvården.
Det blir väldigt intressant att se hur statsrådet har tänkt lösa den frågan, nämligen på vilket sätt det kommer att fungera, där människor som har drabbats av andra sjukdomar eller olycksfall ska få stå i en särskild kö för att personer med trafikskador ska få extra resurser så att de kan gå före när det gäller rehabilitering och liknande.
Då får vi ju två olika system i vårt sjukvårdssystem, där det inte är den enskilde patientens behov som avgör, utan det är om jag har en tillräckligt bra trafikförsäkring, som jag då enligt Lars Elinderson också ska ha individuellt anpassad och finansierad i större utsträckning. Då blir det personen med den stora plånboken som i större utsträckning kommer att få en bättre sjukvård än personen med mindre plånbok.
Lars Johansson (S):
Tack för svaret från finansministern. De här frågorna har jag väckt i min interpellation därför att jag har sett med viss oro på utvecklingen inom Skatteverket. Det är precis som finansministern säger: Skatteverkets ekonomi är ansträngd. Det är bra att finansministern är medveten om detta - det vore dåligt annars, skulle jag vilja säga.
Det är faktiskt så att det finns tre myndigheter som finansministern är direkt ansvarig för. Det är tullen, Skatteverket och Kronofogdemyndigheten. Samtliga tre har stora ekonomiska problem.
Därför är det oroväckande när vi nu kan konstatera att Skatteverket befinner sig i en situation där man under de kommande två åren, detta och nästa år, måste reducera sin personal med 10 procent eller med 1 100 personer. Det innebär alltså mindre resurser för att kunna bekämpa skattefusk till exempel.
Ett annat problem i sammanhanget är att man därigenom inte heller klarar nyrekrytering, vilket också är oerhört viktigt. Vi har tidigare diskuterat betydelsen av den satsning som gjordes då vi hade en större akademikerarbetslöshet och de statliga myndigheterna fick möjlighet att tidigarelägga rekrytering. Inte minst Skatteverket fick det under ett par år. De pengarna har sedan upphört.
Vi varnade redan i höstas för detta från Socialdemokraternas sida och avsatte faktiskt i den socialdemokratiska budgetmotionen 60 miljoner kronor extra utöver regeringen till just Skatteverket för att man skulle få mer resurser och därmed också kunna fortsätta det arbete som den tidigare socialdemokratiska regeringen hade avsatt pengar till, vilket den nuvarande regeringen inte har gjort. Det är den ena sidan av den här frågan.
Den andra frågan handlar om vad det är för åtgärder som finansministern vill vidta för att bekämpa ekobrott. Interpellationssvaret avslutas med att det sker genom ett samarbete som justitieministern har dragit i gång. Såvitt jag vet var det den tidigare regeringen som drog i gång det samarbetet över förvaltningsgränserna.
Också polisen har stora ekonomiska bekymmer, liksom Åklagarmyndigheten.
Alla de statliga verktyg som är satta att sköta dessa saker har dålig ekonomi just nu, och det måste väl bekymra finansministern så att han tar till sig kritiken om att regeringens sätt att sköta den statliga förvaltningsorganisationen inte fungerar riktigt bra.
Om man ska vara trovärdig vad gäller att vidta åtgärder måste man också tillse att den som ska vidta åtgärden har ekonomiska resurser att kunna fullfölja det hela på ett bra sätt. I annat fall slår det tillbaka mot en själv när det visar sig att man inte har resurser att genomföra den politik som man säger sig vilja genomföra. Därför är det allvarligt att vi inte ens i tilläggsbudgeten kunde se att finansministern var beredd att skjuta till särskilda resurser.
Lars Johansson (S):
Inledningsvis vill jag kommentera den sista frågan om individuella skatter i stället för att betala in skatten som en klumpsumma. Arbetsgivaren måste summera skatterna för var och en och sedan skicka in klumpsumman. Det arbetet görs redan av arbetsgivaren. Jag är tveksam till om det är något ökat krångel. Det är mer att man redovisar på individnivå. Men det är en detalj som man kan återkomma till och diskutera. Jag vill börja med att varna Finn Bengtsson.
Använd inte argumenten om att våra skatter är så höga som skäl för att det blir mer skattefusk i Sverige. Om man tittar internationellt är det inte mer skattefusk i Sverige utan tvärtom. Vi har en hygglig kontroll, men vi har ändå ett skattefel på 133 miljarder. Det ska vi naturligtvis komma åt. Det beror inte på att vi betalar mer i skatt.
Det är snarare så att man måste föra debatten utifrån att skatter ska upplevas som rättvisa och riktiga. Man måste ha en debatt i samhället som innebär att alla är med och betalar skatt utifrån den bärkraft de har. Den socialdemokratiska linjen är låga skattesatser men breda skattebaser som omfattar så många områden som möjligt och även kapitalbeskattning och beskattning av förmögenheter liksom av inkomster.
Det är vår uppfattning i den frågan. Finansministern har också krånglat till det för Skatteverket. Jag skriver om det i min interpellation. Ni har infört avdrag för hushållsnära tjänster. Det innebär ökade kostnader med ungefär 26 miljoner. Det är ökade kostnader för certifierng av kassaregister. Det är ökade kostnader för flytt av pensionsförsäkring inom ESS-området och så vidare.
När det blir ökat krångel och ökade kostnader är det klart att man måste prioritera bort något annat för att kunna göra det i stället. Det är där som problematiken uppstår. Därför är det också ett ansvar för regeringen att vidta åtgärder som gör att Skatteverket kan fullfölja sina uppgifter på ett bra sätt.
Lars Johansson (S):
Skälet till att jag begärde ordet var att finansminister Anders Borg pratade om den socialdemokratiska skattechock som han hotar med. Det finns anledning att kommentera den frågan eftersom jag förstår att man som borgerlig företrädare gärna vill ha en politisk situation som innebär att man kan utmåla den socialdemokratiska politiken som att vi satsar på en skattechock.
Det är naturligtvis taget helt ur luften. Det är viktigt att komma ihåg att vad Anders Borg och hans kolleger i regeringen har gjort sedan valet är att riva upp viktiga fundament i den skatteomläggning som gjordes 1991.
Ni har tagit bort de grundläggande principerna för skatt efter bärkraft där man har betalat samma skatt oavsett hur man har det med sin inkomst. Det är det ni har gjort. Ni har infört en särskild pensionärsskatt och ni har infört särskilda skatter för människor som inte har arbete men som på grund av sjukdom behöver ha sjukförsäkring till exempel. De får en högre skatt.
Ni har på det här viset förändrat det hela på ett område. På andra områden har ni infört stora avdragsmöjligheter för människor med goda inkomster. På det viset har ni låtit människor med dessa höga inkomster få väldigt mycket mindre i skatt.
Ni har skapat ett skattesystem som nu mer och mer eroderar och där det blir svårare och svårare för Skatteverket att se till att skattesystemet fungerar på ett bra sätt och att det är förutsägbart. Det är de här sakerna som den nuvarande regeringen har gjort. När ni sedan säger att vi vill införa en skattechock glömmer ni vad vi har sagt hela tiden från socialdemokratiskt håll.
Det är det som vi kommer att fortsätta att diskutera de kommande åren fram till nästa val, nämligen hur vi kommer att se på de förändringar som ni nu genomför. Naturligtvis kommer vi att lägga fram ett samlat förslag till hur skatterna kommer att bli utformade efter en socialdemokratisk framgång i nästa val.
Men - och det är viktigt att komma ihåg - vi får en sådan här debatt nu på grund av att den nuvarande regeringen helt har bortsett från vad vi sade i valrörelsen senast. Det var att vi ville göra en översyn av skattereformen från 1991. Vi vill att man ska samla sig kring skattepolitiken mellan partierna och studera vad man kan göra ännu bättre inom skattesystemet utifrån de principer som var gällande i 1991 års beslut.
Det har regeringen hela tiden avvisat. De fyra borgerliga partierna har då själva hela tiden sagt: Nej, vi ska sköta skattepolitiken själva. Vi bryr oss inte om oppositionen. Vi vet bäst! Men det gör å andra sidan att det som nu händer är att skattepolitiken blir kortsiktig. Människor vet inte vad man kommer att ha för skattesystem efter 2010 års val.
Alla de förändringar som ni genomför under den här mandatperioden kan komma att rivas upp. Det finns ingen långsiktighet i skattepolitiken. Det är ett allvarligt problem för Sverige. Det kan ju inte vara så att en enkel majoritet kan bestämma över hela svenska folket när det gäller hur skattepolitiken långsiktigt ska vara.
Det tycker jag är någonting att fundera på för en finansminister när han nu ska försöka få fart på Sveriges ekonomi i en begynnande lågkonjunktur.
Lars Johansson (S):
Nej, det är nog så, finansminister Anders Borg, att det är regeringen som har chockat. Ni har chockat de arbetslösa genom att göra det mycket dyrare för människor att vara med i a-kassan. Det har resulterat i att en halv miljon har lämnat a-kassan. Det är en chock.
Den andra chocken som ni har åstadkommit i verkligheten är att pensionärerna upplever att de får betala 700 kronor mer i månaden i skatt jämfört med den som jobbar. Det är en annan chock som ni i realiteten har gett pensionärskollektivet.
Vi har sagt, och det har också framkommit väldigt tydligt, att vi vill införa en fastighetsskatt för villor som har ett taxeringsvärde på 5 miljoner kronor och däröver. Det är riktigt.
Det har vi sagt därför att vi anser att de som äger de fastigheterna ska betala en högre skatt på sin fastighet för att det också ska vara bärkraft inom fastighetsområdet. Något mer har vi inte sagt när det gäller fastighetsskatten. I övrigt har vi accepterat det förslag som riksdagen har fattat beslut om.
Det är ingen chock utom möjligen för dem som bor i Danderyd och Täby. Det kan möjligen vara en chock för dem, men de har å andra sidan en sådan ekonomi att jag inte betraktar det som någon större svårighet för dem att betala den skatten. Någon chock har inte vi socialdemokrater kommit med. När vi lägger fram vår budgetmotion om drygt en månad kommer vi att presentera var vi står i övrigt när det gäller skattefrågorna.
Då kan vi föra en sakdiskussion om de olika alternativen. Lura inte folk genom att säga att vi kommer med en skattechock!