KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Om det är någonting som försvarsministern och den här regeringen står fast vid är det inriktningspropositionen. När det gäller beslut som togs under tiden är det faktiskt oppositionen som har ändrat linje. Ni står ju inte längre fast vid vår militära alliansfrihet. Centerpartiet har ändrat uppfattning. Jag tycker att det är svajigt om både det ena och det andra när det gäller. Vi tycker att vår säkerhetspolitik måste vila på de här tre benen.
Två av dem är att stärka vårt eget försvar och att samarbeta. Jag vet att försvarsministern precis som jag reser runt i världen och ser till att vi håller fast vid våra samarbeten och utvecklar dem. Jag var så sent som för några dagar sedan i USA och pratade med utrikesminister Kerry om hur vi ska samarbeta. Vi gör det med Finland. Vi fördjupar samarbeten på det ena och det andra området med de baltiska länderna och de andra nordiska länderna.
Vi har ett gott samarbete. Det tredje är förstås att vi ska hålla fast vid vår militära alliansfrihet. Den tjänar oss väl. Det skulle inte bidra till avspänning eller till att göra svenskarna tryggare att överge den i det här läget, när det dessvärre är mer och mer realistiskt att Nato får Donald Trump som högsta hönset.
Det kanske inte ens Hans Wallmark tycker är något att ställa i utsikt. Vi står alltså fast vid vår säkerhetspolitiska linje. Vi utvecklar samarbeten och följer upp det som fanns i inriktningspropositionen. Vi satsar också på att stärka vårt försvar. Vår utrikes- och säkerhetspolitiska linje och viljan att stå fast vid alliansfriheten baseras på en grundlig omvärldsanalys.
De senaste åren har spänningarna ökat kring Östersjöområdet och i vårt närområde. Svaret på det måste vara en trovärdig försvarsförmåga, mer politisk dialog och breda bilaterala och internationella samarbeten. Svaret är inte ett svenskt Natomedlemskap. Vi vill hålla fast vid den här stabiliteten. Vi har ingen annan dagordning än den som Nato har.
Det är ju de stora utmaningarna som vi har, som vi arbetar med och där vi bidrar. Det är ingen tillfällighet att vi finns med i kärngruppen som bekämpar Daish och därmed också diskuterar mycket med Nato hur vi ska bli effektivare för att bekämpa terrorismen runt om i världen. Vår säkerhetspolitiska linje ligger fast.
Jag har redogjort för min syn på detta i det här interpellationssvaret. Jag har också gett exempel på de frågor som vi tycker är viktiga att ta upp när vi träffar Natokretsen, också i Bryssel senare denna vecka. Ett annat område som vi brukar lyfta fram är Arktis, för det är viktigt vad som sker där.
Margot Wallström (S):
Emanuel Öz har frågat mig om och i sådana fall när jag och regeringen avser att erkänna folkmordet 1915. Det är angeläget att på djupet förstå frågeställningar om historiska massövergrepp och om en regerings roll vad gäller analys och definition av nutida och historiska massövergrepp. Regeringen gav därför professor Pål Wrange ett uppdrag om en översyn av frågeställningar kring massövergreppen 1915 och andra övergrepp.
Vi har tagit emot professor Wranges rapport, som visar på frågornas komplexitet. Som jag tidigare svarat på både skriftliga frågor och interpellationer i detta ämne studerar nu UD rapporten och hur den kan hjälpa oss att förstå och hantera olika aspekter på övergrepp i det förflutna, inte enbart 1915 års övergrepp.
Det är emellertid denna regerings avsikt att fortsätta reagera och agera mot alla övergrepp, om de så i efterhand befunnits vara krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten eller folkmord. Den terminologiska frågan hindrar oss inte från att kraftfullt agera när övergrepp sker i dag och står inte i vägen för sanningssökande och försoning kring händelser i det förflutna.
Men det är också viktigt att vi respekterar de begrepp och processer som skapats för att förebygga massövergrepp och utkräva ansvar. Alla efterlevande från 1915 års övergrepp och andra liknande händelser, för vilka minnet är både oerhört och levande, har rätt att kräva att frågan hanteras på ett seriöst och ansvarsfullt sätt.
Margot Wallström (S):
Jag tackar för interpellationen, för det Emanuel sa och även för Kerstin Lundgrens inlägg, för nu blir det en intellektuellt hederlig debatt. Frågan är svår och komplex.
Det handlar om det mycket känslomässiga och riktiga i att erkänna det fruktansvärda som har hänt och att visa att man förstår det.
Både dåtida rapporter från till exempel svenska ambassaden i Konstantinopel och nutida forskning vittnar om ett ofattbart stort antal människor som mördades, deporterades eller tvingades på flykt från sina hem. En betydande del av Osmanska rikets kristna befolkning dödades.
Man måste börja med att erkänna att man sett detta och förstår det oerhörda som har hänt. Det är viktigt att vi minns och lär oss något av mörka kapitel i vår historia. För en regering handlar det mycket om att agera nu, precis som Kerstin säger, och det innehåller allt detta: Vad är rollen för en regering?
Vilken roll ska man ta på sig för att visa att man förstår och att man har lärt sig något och, framför allt, för att man agerar nu? Hur använder vi sedan de lagliga instrument som har ställts till vårt förfogande och de normativa ramverk som finns till exempel i form av internationella konventioner?
Den konvention som reglerar hur vi ska använda begreppet "folkmord" är en ganska besvärlig konvention.
Den har gjort det svårt för oss att använda det ord som för det mesta kommer till oss, eftersom vi inte har så många ord för att fånga in det fruktansvärda som vi ser har begåtts mot yazidier, kristna, assyrier eller andra grupper i pågående krig eller historiskt. Vi förstod att detta skulle fortsätta att vara mycket komplext. Det var inte lätt för den förra regeringen heller.
Det är väldigt få regeringsföreträdare eller utrikesministrar som har använt och etablerat det här begreppet. Det är lättare för ett parlament, och det är flera parlament runt om i världen som har gjort det. Men det är ytterst få regeringar - vad jag vet är det bara två - som har gjort det i det här fallet, och sedan är det ett antal parlament.
Detta gör man av uppriktiga skäl som har att göra med att man måste värna både sanningssökandet och hur man kan bidra till försoning. Man tänker: Om vi ska göra en historisk benämning, då måste vi göra det så att det bidrar till en försoningsprocess.
Man måste värna om de konventioner som vi har och de instrument som har förhandlats fram under många år och som man så småningom har kommit överens om. Det är därför som det ibland blir svårt att förklara för gemene man och kvinna vad vi håller på med. De tycker: Det är väl enkelt - säg bara att det är det ena eller det andra. Men det står för något mycket mer.
Det står också för ansvarsutkrävande, och det står för vad en regering ska göra. Därför tittar vi på alla olika vägar framåt. Det har också att göra med hur det ser ut rent politiskt just nu och vad som bäst kan bidra till en försoningsprocess. Vi granskar detta, vi pratar med olika grupper om detta och vi diskuterar det internt på UD och i regeringen. Vi återkommer så snart vi känner oss färdiga för en linje framåt.
Men det är de här tre vägarna som det i praktiken handlar om.
Margot Wallström (S):
Tack, ledamöter, för era inlägg! Jag tycker att Pål Wrange har uttryckt det klokt i sin rapport. Vad gäller historiska händelser är det centrala att uppmuntra sökandet efter sanning och att sedan bidra till en försoningsprocess.
Att söka sanningen är framför allt en uppgift för forskare, medan försoningsprocessen är aktiva handlingar här och nu där politiker, regeringar och ledare kan och ska spela en aktiv roll.
Det handlar om att göra den distinktionen, och sedan ska man se att det inte är regeringar som är de främsta aktörerna för att kategorisera vad som har hänt i det förflutna, utan regeringars roll är att agera. För den svenska regeringens del tar vi det på största allvar, att också i det här fallet skapa förutsättningar för försoning.
Vi vet att massövergrepp får långa efterverkningar och till och med kan hända igen om man inte stöder en försoningsprocess och får framgång med en sådan. Därför är minnet som jag sa både oerhört och levande för anhöriga till offren för 1915 års övergrepp och mord.
Här är vår avsikt att fortsätta att stödja forskning, annat kunskapssökande och minneshållande. Vi stöder arbetet med fred och försoning i regionen såväl mellan Turkiet och Armenien som mellan Armenien och Azerbajdzjan. Där måste man försöka få fram mer dialogytor mellan civilsamhällen och kanske också en större roll för kvinnor i de olika fredsprocesserna.
Det är ett aktivt arbete som man bör planera, se till att avsätta resurser till och tänka igenom väldigt noga. De domstolar vi har - ICC och de båda FN-tribunalerna för Jugoslavien och Rwanda - där ansvar kan utkrävas har fått sin form i oerhört långa förhandlingar och med noggrant juridiskt arbete.
Om de ska kunna användas för sanningssökande, ansvarsutkrävande, upprättelse och förebyggande är det viktigt att vi är noggranna, respekterar definitionerna och inte plötsligt börjar hitta på att göra dem vidare eller ändra på dem och respekterar procedurerna som vi har enats kring. Där gör FN:s kontor för förebyggande av folkmord likadant.
Annars skapar man missförstånd, försvårar fri forskning eller föregriper juridiska processer. Det är därför man är noggrann. Det kan låta som att vi bara försöker att slingra oss eller som att det skulle vara någonting skumt med detta. I själva verket är det respekt för de folkrättsliga procedurerna och samtidigt respekt för vad det handlar om i grunden.
För regeringen är det viktigt att det inte finns en hierarki mellan de olika begrepp som används. Det är inte så att folkmord är värre än brott mot mänskligheten, krigsbrott eller annat. Alla de tre är företeelser som vi har ett ansvar att agera mot. Jag vet att vi är otåliga allihop. Vi kommer inte att dröja längre än vi måste.
Men vi tänker ha en ordentlig eftertanke när vi väljer väg framåt. Vi kommer att basera mycket på rapporten som vi har fått av Pål Wrange. Den innehåller det komplexa och också vägar framåt. Med det måste Emanuel Öz för dagen låta sig nöja. Men det är bra att vi fortsätter att diskutera det. Det är också viktigt att vi visar att vi förstår vad som har hänt och de sår det skapar i ett samhälle.
Margot Wallström (S):
Jag önskar att jag kunde ge ett slutdatum. Vi granskar utredningen och tittar på vad konsekvenserna blir av den. Vi låter också departementets alla olika enheter titta på det. Det är också viktigt att ta kontakter och se vad som händer i övriga världen. Vi har haft kontakt med Turkiet och Turkiets ambassad även om nyligen timade händelser. Det är inte oviktigt.
Man vill heller inte bidra till att en konflikt ytterligare fördjupas. Vi måste försöka med allt det vi gör att helst bidra till en försoning eller någonting där vi uppmuntrar båda parter att ta reda på mer.
Det handlar om att erkänna och hjälpa människor att få mer information om vad som har hänt och ta till sig det historiker och andra kan berätta och vad överlevande eller efterlevande kan berätta om vad som har hänt. Jag hoppas att vi så snart som möjligt ska kunna återkomma med ett besked och att vi då har en handlingsplan för vad vi vill göra och hur vi vill hantera frågan framöver.
Jag ska återkomma med datum.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Maria Weimer har frågat försvarsministern vad han anser om den planerade utbyggnaden av Nordstream 2 och kopplingen till svensk och europeisk säkerhetspolitik samt hur han kommer att agera inom EU för att uppmärksamma EU-kommissionen och viktiga länder såsom Tyskland på problematiken med att göra sig beroende av rysk gas i detta säkerhetspolitiskt känsliga skede. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Svar på interpellationer Regeringen anser att Nordstream 2 måste följa EU-rätten och respektera energiunionens mål och välkomnar därför att kommissionen granskar projektet i dessa avseenden. Regeringen noterar den oro som uttryckts av flera baltiska och centraleuropeiska länder om konsekvenser för försörjningstrygghet, säkerhetspolitik och EU:s energipolitik som Nordstream 2 kan medföra. Ukrainas sårbarhet är en viktig fråga i sammanhanget.
Om Nordstream 2 ansöker om regeringens tillstånd för sträckningen av en ny rörledning i svensk ekonomisk zon kommer ansökan att prövas noggrant enligt svensk och internationell rätt. Jag vill erinra om att såväl EU som Sverige är bundna av de förpliktelser som följer av internationell rätt, i synnerhet FN:s havsrättskonvention Unclos, vilka för svensk del främst återspeglas i lagen om kontinentalsockeln.
Respekten för internationell rätt är en hörnsten i värnandet av Sveriges centrala säkerhetspolitiska intressen.
Margot Wallström (S):
Jag vill börja med att tacka interpellanten för att hon har lyft fram den här frågan. Vi har ett försämrat säkerhetspolitiskt läge i Europa och i vårt närområde. Rysslands agerande utgör ett hot mot europeisk säkerhetsordning. Aggressionen mot Ukraina bryter mot folkrätten.
Den ryska ledningen har hittills visat att de är beredda att använda såväl militär förmåga och ekonomiska maktmedel som propaganda för att uppnå sina politiska mål. Jag vill understryka att Sverige är en av de medlemsstater inom EU som tydligast driver att de här insikterna måste vägleda EU:s agerande mot Ryssland generellt.
Vi gör det tillsammans med våra nordiska och baltiska grannländer, liksom med andra medlemsländer, inte minst Storbritannien. Det är en av flera orsaker till att vi anser att det är viktigt att Storbritannien stannar kvar i EU. Vad gäller EU:s sanktioner mot Ryssland är de inte direkt avhängiga den energipolitiska relationen utan har sin grund i den ryska aggressionen mot Ukraina. Det finns likväl kopplingar till energisektorn.
Det finns åtgärder som är riktade mot export från EU av strategiska spetsteknologier med betydelse för arktisk utvinning, djuphavsutvinning och skifferoljeutvinning. Med på sanktionslistan finns också energirelaterade ryska banker, liksom finansiering av vissa ryska oljebolag. Sanktionerna riktas däremot inte direkt mot Rysslands energiexport till EU.
Mot bakgrund av att det är viktigt att behålla EU-enigheten om EU:s sanktioner mot Ryssland är det nog inte realistiskt att försöka införa sanktioner mot den här exporten. Vi verkar för förlängning av gällande sanktioner med sex månader. Jag vill bara göra bilden klar av hur det ser ut. Det är självklart att det här också har en säkerhetspolitisk aspekt.
Svaret på frågan om hur vi ska ta oss an det är att vi ska samarbeta - vilket vi gör - med övriga EU-länder. De kontakterna sker för närvarande, för att se till att vi kan hantera det här på ett någorlunda samordnat och konsekvent sätt framöver.
Margot Wallström (S):
Det är riktigt att Ukraina skulle påverkas. Det skulle bli ett mycket stort och viktigt ekonomiskt avbräck. Därför är det värdefullt och väsentligt att vi håller kontakten med Ukraina, och vi fortlöpande diskuterar deras ekonomi och synen på just det här projektet.
För närvarande har regeringen inte mottagit någon ansökan om tillstånd för sträckning av en ny rörledning i svensk ekonomisk zon. Om eller när den kommer måste vi pröva den enligt svensk och internationell rätt.
Det vi kan göra tills vidare är att se till att ha de politiska kontakterna, att förstå och omfamna tanken att det här kommer att påverka oss, inte bara energipolitiskt utan också säkerhetspolitiskt och militärt. Därför får vi ta oss an det genom att samarbeta med de länder som är direkt påverkade men också med länder som Ukraina, för att kunna göra en samlad bedömning.
Det arbetet pågår för fullt just nu. Vi är alltså väl förberedda. Vi har också nordiska grannländer som kommer att påverkas. Det är viktigt att upprätthålla den kontakten. Det är vad vi kan göra i dagsläget. Det innefattar förstås också att vi ska försöka göra en samlad bedömning av projektet, gärna från hela EU:s sida. Det skulle vara idealt.
Tyskland har ett speciellt intresse och en speciell roll, som inte är alldeles enkel. Vi har som sagt inte mottagit någon ansökan än så länge och har inte heller detta som ett konkret ärende. Det måste än så länge diskuteras i olika samarbetsforum.
Margot Wallström (S):
Granskningen omfattar naturligtvis också de säkerhetspolitiska och försvarspolitiska aspekterna. Det är på det sättet vi måste förbereda oss, mycket noggrant och ihop med andra länder. Innan man är beredd att ta upp det på till exempel FAC:s dagordning bör vi också fundera över vilket slutresultat vi vill åstadkomma.
Det bör vi överväga väldigt noggrant så att vi inte får ett bakslag i till exempel FAC-diskussioner. Därför är det viktigt att helt enkelt se till att vi har goda kontakter mellan de länder som påverkar, så att vi förbereder oss ordentligt i EU-sammanhang och att vi följer frågan mycket noga.
Det arbetet pågår, och jag tänker också se till att vi håller oppositionspartierna välinformerade om processen framöver. Vi återkommer inom kort med tidsplaner och annat för hanteringen av den här frågan.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Mikael Oscarsson har frågat mig om jag kommer att agera för att regeringen ska stoppa Nord Stream 2 samt hur jag ställer mig till att låta ryska Gazprom få tillgång till Slite hamn.
Jag har tidigare i somras redovisat regeringens syn på Nord Stream 2 i mitt svar på Maria Weimers interpellation 2015/16:699, och på hennes fråga 2015/16:1429. Regeringen har inte ändrat uppfattning om projektet sedan dess. Regeringen samverkar med andra medlemsstater och med kommissionen för att försäkra oss om att EU-rätten följs och att energiunionens mål respekteras.
Här spelar de bedömningar som kommissionen gör en mycket viktig roll. Vi förväntar oss också att alla EU:s medlemsstater tar ett gemensamt ansvar för att säkerställa att EU:s rättsliga, säkerhetsmässiga och politiska intressen värnas. Regeringen är väl medveten om projektets säkerhetspolitiska dimension, vad gäller möjlig påverkan på länder som Polen, de baltiska länderna och Ukraina.
Regeringen har också att värna svenska säkerhets- och försvarspolitiska intressen. I ljuset av de åtaganden om utsläppsminskningar som alla länder gjorde vid klimattoppmötet i Paris finns det anledning att föra en diskussion också om projektets klimat- och miljöpolitiska aspekter.
Regeringen kommer att pröva en eventuell tillståndsansökan i enlighet med våra nationella lagar och regler och internationell rätt, i synnerhet den svenska kontinentalsockellagen och FN:s havsrättskonvention Unclos. Jag vill understryka att respekten för internationell rätt utgör ett vitalt svenskt säkerhetspolitiskt intresse.
Margot Wallström (S):
Jag vill tacka ledamöterna som har lämnat sina synpunkter så här långt. Jag vill börja med att påminna om att dessa två partier var med och tillät att man drog Nord Stream 1. Det har naturligtvis inte gjort det lättare att hantera Nord Stream 2 med de argument som här och nu anförs.
Nu frågar man om de ska få ytterligare möjligheter. Det skulle man kanske inte ha gjort från början. Ska man ge utrymme för mer gas? Man skulle kanske inte ha gjort det från början, om man hade använt sig av samma konsekvensargument som nu används. Vi måste klara ut några saker.
Mikael Oscarsson gör en svepande hänvisning till FN-stadgan och havsrättskonventionen på ett sätt som gör det svårt att förstå riktigt vad han menar. Jag konstaterar att Ryssland mycket riktigt har kränkt FN-stadgan. Det är någonting som jag med kraft och regelbundenhet framhåller.
Det är ständigt på utrikesrådets dagordning, och vi har beslutat att vidmakthålla sanktionerna mot Ryssland. Men varken FN-stadgan eller havsrättskonventionen ger Sverige rätt att utanför vårt territorium förhindra en annan stats rätt att lägga ut en rörledning på grund av till exempel aggression som kränker FN-stadgan.
Svaret på din fråga är alltså: Nej, det går inte att använda FN-stadgan som rättslig grund. Mikael Oscarsson argumenterar för att Sverige borde göra just det som vi kritiserar Ryssland för, nämligen att inte följa folkrätten. Det vore en oansvarig säkerhetspolitisk linje. Du verkar inte heller ha så stort stöd hos dina egna.
Jag såg att Attefall skrev att om man ska säga nej måste man ha mer än populistiska argument. Än så länge har jag inte hört några sådana argument. Jag har inte hört något om hur ni menar att det ska gå till och på vilken grund. Så här ser Sverige på detta. Vi har att kombinera våra rättsliga förpliktelser med våra politiska mål.
Det gäller då mål som existerar inom EU och som handlar om energiunionen, om att respektera miljö-, upphandlings- och inremarknadsregler. Vi samarbetar med kommissionen för att se till att den hanterar dessa utmaningar. Sedan har vi säkerhetspolitiken. Det är självklart att även om det här är ett till synes kommersiellt projekt har det säkerhetspolitiska implikationer.
Vi kommer att se till att vi har försörjningstrygghet. Vi måste också försäkra oss om att Sveriges säkerhetspolitiska intressen bevakas. Man kan då fråga sig: Vilken röst kommer vi att ha i hela den här större bilden?
I själva verket skulle kanske Mikael Oscarsson göra större nytta hos sina partikamrater i Tyskland och i Danmark som faktiskt skulle kunna säga nej därför att gasledningen ska ledas över deras territorium. Sverige måste agera utifrån både FN:s havsrättskonvention och den svenska kontinentallagen och utifrån internationell rätt. Det är vad vi har att agera utifrån.
Resten måste vi hantera genom ett politiskt samarbete, precis som vi har påbörjat. Vi har ett samordnat Östersjöagerande. Vi tycker samma sak. Vi inser också alla att vi behöver kommissionen, vi behöver samarbeta och vi behöver agera på rättslig grund.
Margot Wallström (S):
Det blir mer och mer förvirrat. Återigen: Vi menar att vi måste ha en rättslig grund att stå på. Om vi ska kunna säga nej, som Mikael Oscarsson vill, måste vi vara helt tydliga med vilka lagrum som vi hänvisar till och vilken internationell eller nationell rätt som vi ska använda. Dessutom är det inte ens på vårt territorium.
Hur kan vi då rent rättsligt agera? Det Mikael Oscarsson säger om den saken är fortfarande högst oklart och förvirrat. Jag tror att han måste gå tillbaka och prata med sina rådgivare. Vi har ännu ingen ansökan. Vi vet inte hur det ser ut. Vi vet ännu inte exakt vilken sträckning man ska ha eller om man vill använda en hamn här eller där. Men vi kommer naturligtvis att ta ställning till detta.
Och vi kommer naturligtvis att se efter våra säkerhetspolitiska intressen. Du kan vara helt övertygad om att vi kommer att titta på den frågan, Mikael Oscarsson. Vi agerar med de baltiska länderna. Som sagt var vi samlade här förra veckan, och vi hade samma syn på detta. Vi tycker inte om det här projektet. Vi tycker att energiunionens mål borde gälla.
Men vi inser också att vi har begränsade möjligheter, eftersom den här rörledningen inte går via våra territorier. Inte heller kan vi ingripa genom att använda havsrättskonventionen i det här fallet. Därför måste vi samarbeta. Vi måste också försöka få kommissionen att ingripa.
Sedan kan vi påverka de länder som ska bli köpare av den här gasen, och det kanske vore ännu effektivare i det här läget. Men vi kommer att agera konsekvent och på rättslig grund.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Hans Wallmark har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att tydliggöra den svenska säkerhetspolitiska analysen över Vattenfalls avtal med Rosatom och om det är ett svenskt intresse att utgöra inkörsporten för försäljning av ryskt kärnbränsle i västdesignade kärnkraftsreaktorer. Jag avser inte att vidta några åtgärder för att tydliggöra en säkerhetspolitisk analys över Vattenfalls affärsförbindelser.
Vattenfalls försörjning av kärnbränsle kan ses som ett exempel på hur diversifierad vår energiförsörjning är. Utöver Ryssland, som levererat bränsle till Sverige i 40 års tid, är även Kanada, Kazakstan, Australien och Namibia viktiga energileverantörer till Vattenfalls anläggningar. Energimarknaden och dess aktörer styrs av lagar och förordningar.
Staten pekar inte ut vilka leverantörer som enskilda bolag - inte heller de statligt ägda - ska använda sig av i sin energiproduktion. Några ändringar med en sådan innebörd i ägardirektiven till statligt ägda bolag är inte aktuella.