KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Jag hoppas såklart att regeringen beaktar alla remissvar noggrant i den beredning som man inom Regeringskansliet nu gör för att bestämma sig för vad man tycker. Försvarsmakten har skrivit ett av dem. Jag tänker inte säga vilka som är tunga eller lätta. Man ska komma ihåg, i historiens ljus, att när Sverige skulle ansluta sig till konventionen mot landminor skrev Försvarsmakten att man inte tyckte att Sverige skulle skriva under.
Man hänvisade till att vi kanske kunde behöva landminor i Norrland för att stoppa ryssen. I dag framstår detta som ett helt absurt argument, även om exempelvis Sannfinländarna har en idé om att minera hela den finska gränsen mot Ryssland för att på så vis stoppa ryssen. Tanken att minor skulle stoppa krig i Sverige eller världen i stort är absurd.
Jag tror att den debatt vi har i dag i historiens ljus, om 20, 30 eller 40 år, kanske kommer att framstå som lika absurd. Jag blir glad när Lars Adaktusson säger att Vänsterpartiet inte underlättar regeringens beslut. Det är vår mening. Det ska inte vara lätt för regeringen att bestämma sig. Vi tycker nämligen att man ska bestämma sig för att skriva under FN:s kärnvapenkonvention, och vi vill att riksdagen ska ratificera den. I dag finns ingen majoritet i riksdagen för detta, vilket jag är väl medveten om.
Det beror bland annat på Lars Adaktussons parti, Kristdemokraterna. Men det är genom en pågående kamp som man för sitt politiska arbete framåt. Vi har sett Hans Wallmarks idoga arbete för att vi ska gå med i Nato. Precis lika idogt är mitt arbete för att vi i Sverige ska underteckna och ratificera FN:s kärnvapenkonvention.
Håkan Svenneling (V):
Varken svenska folket, Vänsterpartiet eller Socialdemokraterna anser att Sverige ska gå med i Nato. Ändå har Socialdemokraterna under de senaste åren varit drivande i att närma sig Nato. Ni har skrivit under ett värdlandsavtal, upplåtit norrländska skogar till att provskjuta raketer och övat tillsammans med Nato. Dessa handlingar inverkar inte bara negativt på vår militära alliansfrihet och på miljön utan går också på tvärs mot folkets vilja att inte gå med i Nato.
Nu har ni tagit ytterligare ett steg genom att låta Natos parlamentariska församling komma hit till Sveriges riksdag för att sammanträda, med motiveringen att man ska öka Natos folkliga förankring och profilera svensk försvarsindustri - detta till en kostnad av 5,8 miljoner kronor till Hans Wallmarks kampanj för att gå med i Nato. Kenneth G Forslund lyfte lite frågor som om detta inte skulle ske i riksdagens plenisal.
Jag ska läsa ur det underlag som riksdagsstyrelsen har fattat beslut om: I dokumentet redovisas förutsättningar för att arrangera sessionen i riksdagen och en uppskattning av de extra kostnader som i dagsläget kan förutses. På ett annat ställe står det: Lokalmässigt kan riksdagen klara att arrangera en vårsession under förutsättning att plenisalen kan användas och är tillgänglig från torsdag samt hela måndagen. Delar av allmänhetens läktare behöver tas i anspråk för tolkbås.
Kammarsalar och plenisal kan användas för kommittémöten. Att använda Templum och klubbrummet som sekretariat har tidigare prövats med gott resultat. För att få tillgång till plenisal, Templum, klubbrum och pressvåning behövs talmannens godkännande. Läser man underlaget står det klart att det inte är någon konferensanläggning vi pratar om, Kenneth G Forslund - det är här konferensen kommer att hållas. Det är det uppdraget som riksdagsstyrelsen har gett riksdagsdirektören. Någon gång måste Socialdemokraterna bestämma sig och vara tydliga med vad man menar med svenskt Natomedlemskap.
Just nu framstår Kenneth G Forslund bara som en lightvariant av Hans Wallmark. Frågan är: Varför ska Natos parlamentariska församling komma hit?
Håkan Svenneling (V):
Det är välkommet att Kenneth G Forslund argumenterar för varför han tycker att det är bra med Natos parlamentariska församling. Det är däremot tråkigt att man ser den här glidningen hos socialdemokratin till ett närmande mot Nato. Det här blir ju en plattform för en Hans Wallmark-kampanj för att gå med i Nato. Det kommer man att nyttja på största möjliga vis. Jag har svårt att se hur de borgerliga ledarsidorna ska komma fram till att man inte ska gå med i Nato när den parlamentariska församlingen hålls här i Sverige.
Det kommer att vara deras triumf de dagarna, tror jag. En annan intressant fråga som Kenneth G Forslund lyfter är detta med vapen som förs in under Natoövningar. En av de stora bristerna med värdlandsavtalet var just att man inte fick en garanti från Natos och framför allt kärnvapenländernas sida om att kärnvapen inte förs in på svensk mark.
Det närmaste vi har kommit någon form av garanti är något slags muntligt löfte från den nuvarande försvarsministern om att han inte tror att det finns någon risk för att det kommer att ske. Det är något slags muntligt löfte som han uppfattar sig ha fått. Dock är ju grejen med sådana här avtal att säkerhetspolitik är något vi för under lång tid. Det är därför som både Kenneth och jag värnar alliansfriheten och inte anser att vi ska gå med i Nato. Den har gynnat Sverige under lång tid. Så borde det vara här.
Man borde faktiskt ha klarat av att printa ned att kärnvapen inte ska in på svensk mark. Det skulle utgöra en risk mot Sverige som stat, men också en risk mot befolkningen om det skulle ske någonting. Det tycker jag definitivt att man kunde ha bättrat på, även om man var för värdlandsavtalet. Till syvende och sist tycker jag att det är djupt olyckligt att socialdemokratin nu har släppt in Natos parlamentariska församling i Sveriges parlamentariska finrum.
Håkan Svenneling (V):
Jag begärde replik på Lars Adaktusson med anledning av att han verkar ha svårt att se skillnad på Vänsterpartiets och Sverigedemokraternas EU-politik. Jag tänkte därför berätta om skillnaderna. För mig är det förvånande varje gång tidigare Europaparlamentariker på högerkanten upplever att de inte kan se skillnad på Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna utan ser till en enda sak. Det är kravet på EU-utträde.
Jag tycker att det visar på en väldigt grund kunskap om skillnaderna mellan våra partiers EU-politik. Vänsterpartiet är ett väldigt tydligt parti när det gäller att vi vill ha internationellt samarbete men att vi också vill värna Sveriges möjlighet att gå före och vara en tydlig röst för mänskliga rättigheter, fred och säkerhet och andra viktiga frågor runt om i världen. Vi är för att man har mellanstatliga samarbeten.
Men som vi vet är EU ett överstatligt samarbete där kommissionen till exempel är den enda som kan lägga fram förslag, och mycket styrs av EU-byråkrater som i hög utsträckning påverkas av lobbyister. Vi hörde här tidigare Sverigedemokraternas anförande. Det var en kavalkad av någonting helt annat än sådan politik som jag känner att jag står för.
Det är viktigt att i det här läget vara tydlig med att säga att det som Vänsterpartiet har tänkt att vi ska gå till val på i EU-valet - vilket våra medlemmar ännu inte har tagit ställning till och bestämt sig exakt för - är att vi i nuläget inte driver kravet på EU-utträde. Vi vill inte skapa kaos och oordning på det sätt vi nu ser med brexit. Man måste komma ihåg en sak. Det är att man måste ha bättre regler för att kunna lämna EU.
När Storbritannien fattar det demokratiska beslutet kan man inte hamna i den typ av kaossituation som man nu har gjort om artikel 50. Det måste vara lättare för länder som vill lämna euron att lämna euron om de så vill. När man vill ha en ny agenda för Europa är problemet att man inte blir tydlig om vilket Europa man vill ha. Man hamnar i stället i att man säger ja till allt som EU-kommissionen föreslår.
Håkan Svenneling (V):
Det är väl inte särskilt oväntat att man står upp för det man tror på. Men jag tror att det är viktigt att vi i EU-politiken lyssnar på vad människor har sagt och vad folket har bestämt. Vi har haft två folkomröstningar i Sverige som har varit tydligt relaterade till EU. Den ena gällde huruvida Sverige skulle gå med i EU 1994. Då ville svenska folket gå in i EU och valde detta.
Vänsterpartiet respekterar detta folkomröstningsbeslut och anser att det bara är genom en folkomröstning där det finns ett stort folkligt stöd för att lämna EU som man ska göra det. Det ska inte göras i någon form av kaosordning eller så snabbt man bara kan. Den andra folkomröstningen gällde EMU och hölls 2003. Där sa svenska folket tydligt nej till att gå med i eurosamarbetet. Det visade sig vara ett av de klokaste ekonomiska beslut som Sverige har fattat. Det fattades av folket och inte av några experter.
Därför blir det hela lite märkligt. Man kan som parti, till exempel Liberalerna, driva kravet på att man ska gå med i eurosamarbetet. Partierna har denna rätt att driva det man tycker och tror på oavsett vad folket har sagt. Man får dock komma ihåg att det måste ske genom folkomröstning och folkligt stöd när man ska göra ett annat ställningstagande.
Jag tror att den process som har varit kring brexit är olycklig för EU, för Sverige och för Storbritannien. Jag hade hoppats att det skulle vara mycket lättare för länder som ville lämna EU att göra det. Men brexit har visat dem att EU uppenbarligen kommer att vara hårdhudad mot länder som vill lämna unionen. Det gör att vi riskerar att hamna i en hård brexit eller ett avtalslöst tillstånd. Det är dåligt för Sverige, för Storbritannien och för Europa.
Därför hoppas jag att man på ett bättre och tydligare sätt kan skapa ordningar där länder kan lämna eurosamarbetet och EU om de så skulle vilja. Men det måste vara upp till folket att bestämma det - inte EU-byråkrater i Bryssel. Därför tycker jag att det behövs en tydligare EU-kritik än den kritik som många av de svenska borgerliga partierna visar.
Håkan Svenneling (V):
I samband med att FN:s säkerhetsråd i april skulle anta resolution 2467 om sexuellt våld i konflikter, som Tyskland hade lagt fram, krävde USA att ett stycke om SRHR togs bort då man menade att det underlättade för aborter. Om detta inte skedde skulle USA lägga in sitt veto mot resolutionen. Stycket handlade egentligen inte om aborter utan om rätten till hälsa för våldtagna i konflikter.
Efter många om och men backade tyskarna. Den text som USA inte ville ha försvann, och texten urvattnades rejält. Tusentals människor dör varje dag för att de saknar rätt till hälsovård, mödravård, säkra aborter, preventivmedel, information eller makt att förändra sin livssituation. SRHR står för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och handlar om att säkerställa att dessa möjligheter finns.
Inför beslutet skrev Angelina Jolie och William Hague en debattartikel i New York Times. När säkerhetsrådet hade mötet talade nobelpristagaren, kongolesen Denis Mukwege, yazidiern Nadia Murad och människorättsadvokaten Amal Clooney, som företräder yazidier som blivit utsatta för IS övergrepp.
I den efterföljande debatten menade vissa att amerikanerna borde ha låtits lägga sitt veto för att göra det tydligt att USA även inom FN-systemet motverkar människors sexuella rättigheter. Andra menar att tyskarna gjorde rätt då resolutionen hade andra viktiga aspekter för att motverka det stigma som finns hos dem som föds som en konsekvens av våldtäkter i konflikter.
Den amerikanska administrationen har blivit alltmer hårdför och accepterar inte längre skrivningar om SRHR över huvud taget. Vad anser Lars Adaktusson om detta? Är det rätt eller fel av USA att genom att hota med sitt veto få bort skrivningar om SRHR i FN:s resolutioner?
Håkan Svenneling (V):
Jag vill börja med att välkomna att utrikesministern är med i debatten och framför allt det arbete som utrikesministern har gjort inom ramen för Sveriges tid i FN:s säkerhetsråd. FN är vår viktigaste globala aktör för Sveriges utrikespolitik. Därför har det här arbetet varit extremt viktigt för Sverige. År 2015, då jag är rätt säker på att Margot Wallström var med, antogs FN:s 17 globala mål för en hållbar utveckling, kallad Agenda 2030.
Genom Agenda 2030 har världens länder bundit sig till att bland annat minska fattigdomen, utrota hungern, öka jämlikheten, skapa jämställdhet och stoppa klimatförändringarna. Vår värld är i dag otroligt ojämlik. Medan de superrika lever i en helt annan värld än oss andra finns det fortfarande väldigt många människor som lever i extrem fattigdom och är i behov av dagligt humanitärt stöd.
Genom att ha satt Agenda 2030 högst på vår agenda, såväl lokalt och regionalt som nationellt men också för vårt arbete i EU och i FN, kan vi tillsammans minska världens orättvisor och skapa en bättre värld. I sommar är det första högnivåmötet i juli. Sedan kommer det att vara ett nytt högnivåmöte i FN i september.
Jag undrar, utrikesministern, vilka initiativ regeringen avser att ta vid de här mötena för att Agenda 2030 ska hamna högst upp på dagordningen i FN och i världen i stort. Och vad kan Sverige som land tillsammans göra för att motverka den globala ojämlikheten?
Håkan Svenneling (V):
Jag tycker att Sverige många gånger gör ett väldigt bra arbete på det här området. Men när Margot Wallström säger att man ska föregå med gott exempel blir jag ändå lite orolig. I går hade vi en budgetdebatt här i Sveriges riksdag. Där debatterade vi just den ökade ojämlikhet som Vänsterpartiet ser och hur Socialdemokraterna faktiskt börjat gå den vägen. Vi ser till exempel borttagandet av värnskatten, en skatt som vi har haft i över 30 år i Sverige - 5 procent extra i skatt för dem som har de högsta inkomsterna i Sverige.
Om man ska ta ledartröjan också globalt behöver man ta upp frågor om skatteflykt, som vi vet är ett stort problem för medelinkomstländer och rika länder men framför allt för fattiga länder. Man behöver också ta en diskussion om hur klyftorna ökar och drar isär.
Det finns en risk för att vi tänker att så länge vi håller oss väl med Bill och Melinda Gates, så att de skapar bistånd och fördelar sina otroliga resurser, och gör det med alla andra superrika i världen får vi en bättre värld. Men problemet är att vi ens hamnat där, att enskilda individer har så mycket makt och sådana enorma inkomster att deras ekonomier är större än enskilda länders ekonomier.
Samtidigt har vi extremt fattiga och sårbara länder som vi hela tiden måste stå upp för med världens humanitära bistånd. Vi beskriver det ofta som att vi ger mycket bistånd, och det gör vi från svensk sida. I år kommer vi inte riktigt upp i 1 procent. Det blir 0,98 procent därför att man tog bort 700 000 kronor från regeringens biståndsbudget.
Men det kommer egentligen mer pengar från människor som kommer från andra länder, vilka arbetar i Sverige eller andra länder och skickar hem pengar till sina släktingar. Det gör att världens bistånd är alldeles för litet i förhållande till behoven. Därför måste vi öka tempot för att hjälpa de människor som har det tuffast.
Håkan Svenneling (V):
I samband med regeringens skrivelse om vapenexport valde Centerpartiet att lämna en följdmotion som man vid utskottets behandling av betänkandet inte yrkade bifall till. Som Kerstin Lundgren redogjorde för blev det i stället ett särskilt yttrande, för man tyckte att man fick så bra skrivningar i utskottets betänkande. En annan förklaring skulle kunna vara den skarpa kritik som Centerpartiet har fått från civilsamhällets organisationer som Röda Korset, Svenska Läkare mot Kärnvapen och Internationella Kvinnoförbundet för Fred och Frihet, IKFF.
Centerpartiet menar i motionen att framtiden för svensk vapenindustri hotas om Sverige undertecknar FN:s konvention mot kärnvapen. Jag skulle säga att motionen skapar frågetecken snarare än klarhet. Är det så att vi Sverige i dag exporterar och samarbetar kring utvecklingen av kärnvapen? Och är det i så fall något som Centerpartiet tycker är bra?
Röda korsets ordförande skrev: Sammanfattningsvis vore det anmärkningsvärt om ett land som Sverige, med sin djupa tilltro till den internationella rättsordningens normativa verkan och dess användning som ett säkerhetspolitiskt instrument, skulle frångå sin principiella linje i arbetet för internationell fred och säkerhet och, som motionens förslag indirekt antyder, vilja hålla öppet för att kunna bidra till utveckling av kärnvapen.
FN:s konvention mot kärnvapen innehåller paragrafer som uttryckligen tillåter fredlig användning och samarbeten kring kärnenergi för civila syften. Euratom har avvisat att ett undertecknande skulle ha påverkan på deras arbete. Konventionen syftar bara till att stater kategoriskt ska säga nej till kärnvapen. Det är bra att Centerpartiet inte längre står upp för sin motion, men, fru talman, det är en motion som aldrig borde ha skrivits. Vi får hoppas att det i bästa fall var ett olycksfall i arbetet.
Håkan Svenneling (V):
Den som enbart söker problem och anledningar att säga nej kommer också att finna sådana. Detta är min känsla när det gäller Kerstin Lundgrens arbete mot FN:s kärnvapenkonvention. Jag har läst den motion som Kerstin Lundgren har skrivit och som hon hänvisar till. Man blir inte riktigt klok på vart Centerpartiet är på väg, och det är det jag just nu tycker är Kerstin Lundgrens roll i denna debatt: att vara den som förvillar.
Hon talar sig gärna varm för NPT och för att Sverige måste stå upp för det som man har stått upp för historiskt. Men samtidigt ser vi att Centerpartiet inte har lämnat några motioner, interpellationer eller skriftliga frågor som rör NPT. Däremot har man svängt i frågan om svenskt Natomedlemskap, och man ser nu som sin stora dröm att Sverige ska kliva in under Natos kärnvapenparaply.
I diskussionen om svensk vapenexport börjar man sedan tala om att det finns samarbeten som skulle kunna ifrågasättas om vi begränsade vapenexporten. Jag tror inte att någon av oss tror att det ingår i ett svenskt EU-medlemskap att stå under ett franskt kärnvapenparaply.
Jag hoppas att det inte är så man ska tolka de artiklar i EU:s fördrag som handlar om att man som länder ska hjälpa varandra. Men att ens antyda att det skulle finnas hinder för svensk forskning och utveckling eller för produkter med dubbla användningsområden gör att man skapar en oro för att man vill motverka FN:s kärnvapenkonvention. Jag tycker att detta är allvarligt, och jag tycker att det är ett tråkigt sätt att bedriva politik.
Jag hoppas att vi inte får höra denna typ av argument från Kerstin Lundgren mer.
Håkan Svenneling (V):
I den januariöverenskommelse som Liberalerna undertecknade tillsammans med regeringspartierna och Centerpartiet finns det, i punkt 70, en särskild skrivning om att inte exportera till krigförande parter i Jemenkonflikten. Det sas i efterhand att det var en skrivning som Miljöpartiet drev igenom.
Men utifrån vad Liberalerna länge har tyckt om export till diktaturer, som Fredrik var inne på, tippar jag att Liberalerna tyckte att det var väldigt bra att få till en sådan skrivning. Det är dock lite oklart vad som har hänt efter att man fått till denna skrivning. Det har framkommit att det finns lite olika tolkningar av vad skrivningen betyder. Jag ställde en skriftlig fråga till statsrådet Morgan Johansson, som är ansvarig för dessa frågor.
Han svarade då: "I den sakpolitiska överenskommelsen mellan fyra partier från januari uttalas en viktig principiell inställning om att inte godkänna vapenexportaffärer till icke-demokratiska länder som deltar militärt i Jemenkonflikten så länge konflikten pågår. Det ankommer sedan på Inspektionen för strategiska produkter och, i förekommande fall, regeringen att pröva enskilda ärenden utifrån gällande lagstiftning och riktlinjer om och när ärenden anhängiggörs."
Både minister Johanssons svar och det faktum att regeringen inte har gjort någonting tyder på att det inte har skett någon förändring. Jag undrar vad Liberalerna tycker om att regeringen inte har gjort någonting med punkt 70 sedan man undertecknade överenskommelsen för fem månader sedan.
Håkan Svenneling (V):
Jag ska återkomma till regeringens representant. Han kan redan nu förbereda sig för att det kommer en fråga till honom. I militära sammanhang brukar man använda uttrycket pang för pengarna. Här blir det lite samma fråga till Liberalerna. Man har skrivit under en överenskommelse tillsammans med regeringen. Man säger att man inte vill ha någon krigsmaterielexport. Men vi ser inte regeringen göra någonting i denna fråga. Det har inte kommit några initiativ.
Man lyfte inte in det i regeringsförklaringen. Man lyfte inte heller in det i den utrikespolitiska deklarationen. Trots att det nu har gått fem månader har Liberalerna, Centerpartiet och Miljöpartiet inte fått någonting från den socialdemokratiska regeringen i fråga om punkt 70. Det är en punkt som de facto inte har börjat gälla. Jag undrar hur Fredrik Malm ser på det. Ni har ingått detta avtal. När vi budgetförhandlade med regeringen ville vi att de skulle göra saker.
Har ni på något sätt satt press på regeringen för att se till att de ska uppfylla punkt 70?
Håkan Svenneling (V):
Efter att ha stått i princip handfallna i fyra år inför Sveriges vapenexport och annan inblandning när det gäller de stridande parterna i Jemenkonflikten blev januariöverenskommelsens skrivning i punkt 70 en positiv ändring av regeringens politik. Trots att vi har haft en socialdemokratiskt ledd regering i fem månader nu har vi inte sett några initiativ när det gäller punkt 70 och ett stopp för vapenexport till de länder som deltar i Jemenkriget.
Jag har lagt ned mycket möda på att förstå vad det är de olika partierna vill, och genom skriftliga frågor och liknande har vi fått klarhet i att det spretar ganska mycket. Att regeringen inte har gjort något under perioden får konsekvenser och bidrar till att Sverige fortfarande aktivt stöder de krigförande parterna. Fredrik Malm önskade ett exempel, och jag ska ta ett sådant.
I februari 2019 arrangerades vapenmässan IDEX i Abu Dhabi i Förenade Arabemiraten. Bland de företag som marknadsförde sig i landet fanns svenska Saab, och under vapenmässan fördjupade Saab ett samarbete med sin emiratiska partner Tawazun. Det avtal som skrevs under på plats är nästa steg mot en produktions- och utvecklingsverksamhet i Abu Dhabi.
Vid signeringen på IDEX liksom vid Saabs öppnande av verksamhet i landet 2017 deltog den svenska ambassadören i Abu Dhabi som en del av det svenska exportstödet. Enligt ambassadören påverkar inte överenskommelsen i 73-punktsprogrammet ambassadens uppdrag att stödja export av krigsmateriel till Förenade Arabemiraten eftersom ställningstagandet inte finns inkluderat i regeringsförklaringen eller den utrikespolitiska deklarationen.
Ambassaden har täta förbindelser med Saab och ger stöd till företagets försäljning i landet, i möten mellan Saab och ledande emiratiska näringslivsrepresentanter. Fru talman! Nu har socialdemokratin möjlighet att visa tydlighet. Betyder punkt 70 någonting? Har regeringen gjort något för att förverkliga dess genomförande?