KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Josefin Brink! Jag kan ha förståelse för att personer blir upprörda om de inte förstått vilka konsekvenser deras handlande får. Det är aldrig bra för individer att bli överraskade. Samtidigt tror jag att det är viktigt att inse att om man ansöker om pension kommer man att betraktas som pensionär och att man inte kan vara både och. Det är också viktigt att man vet vilka konsekvenser det blir när man tar ut pension.
Vidare är det viktigt att myndigheter och a-kassor ger tydlig information, att de i blanketter och annat tydligt visar vilka rutor man ska kryssa i beträffande det ena och det andra. Om man inte säger att man fått pension, och så att säga vilseleder i den delen, är det rimligt att det kan få konsekvenser. Myndigheterna har här ett stort informationsansvar. Det är en relativt liten grupp, även om den inte ska försummas.
Det rör sig om ungefär 1 000 personer per år för vilka de här reglerna samordnas. IAF har nyligen i ett yttrande till domstol redogjort för den här samordningen, och det är fortfarande ett något oklart rättsläge. Vi följer utvecklingen och ser vilka beslut som kommer att fattas i domstol. Oavsett pensionens storlek ska man uppge den när man ansöker om arbetslöshetsersättning.
Det är väldigt viktigt, för då slipper man ifrån överraskningen att man blir återbetalningsskyldig. Arbetslöshetsförsäkringen ska också vara en bra omställningsförsäkring mellan arbeten. Det är själva syftet. Det är viktigt för att upprätthålla legitimiteten i det systemet att den inte används för några andra syften.
Hillevi Engström (M):
Jag kan instämma i det som Katarina Brännström tar upp. Jag vill också understryka att detta är väldigt komplexa system. Hela pensionssystemet är uppbyggt på ett särskilt sätt. Den samordning vi nu talar om gäller dem i åldersgruppen 61-64 år som har börjat ta ut pensionsförmåner i förtid. Det är viktigt att de får tydlig information om konsekvenserna.
Jag tror nämligen att människor är kloka och kan fatta väl avvägda beslut bara de vet vilka konsekvenser de olika valen har. Människor är också i olika situationer, så det kan finnas fördelar för vissa med att ta ut den lilla delen ur PPM-systemet, även om det för mig låter märkligt att ta ut 2:50 per dag. Då får man också vara införstådd med att det kan få konsekvenser den dag man blir arbetslös, för det kommer att samordnas.
Detta är komplext, och det är frågor som rör flera olika områden. Jag har för avsikt att följa detta noga och se om det ska göras någon förändring, men det är inte aktuellt i dagsläget. Avslutningsvis vill jag säga att det är viktigt att den som tar ut pension också betraktar sig som pensionär och inte kan gå fram och tillbaka mellan de olika systemen utan att det får konsekvenser.
Jag kan dock förstå att den som inte känner sig informerad och sedan får ett återbetalningskrav kan känna att man inte har fattat ett väl avvägt beslut, och det är olyckligt.
Hillevi Engström (M):
Jag vill understryka att det trots allt rör sig om tämligen få personer. Det är personer som har rätt till PPM-pension. De kvinnor med väldigt låga inkomster som Josefin Brink hänvisar till och som bara har rätt till garantipension omfattas inte av samordningen. Garantipensionen kan man bara ta ut när man har fyllt 65 år. Det rör sig inte om den mest utsatta gruppen.
Andemeningen är, som jag varit inne på tidigare, att man inte ska kunna få ut dubbla ersättningar och inte heller använder arbetslöshetsförsäkringen för att kunna skjuta upp pensionsuttaget. Det ska inte löna sig att vara systemsmart. Det ska vara så smarta system att de verkligen hjälper människor mellan jobb eller för att få en bra pension och inte för att man ska kunna utnyttja olika system. Man ska också få en riktigt bra information om vilka konsekvenser som olika alternativ får så att man förstår.
Jag tilltror människor så pass mycken klokskap att får man information så kommer man att fatta beslut som är förståndiga. Den person som tar ut pension ska också se sig som en pensionär, som en person som är på väg ut ur arbetslivet snarare än att påbörja en ny karriär. Det gäller personer i åldern 61-64 år.
Jag vill ändå understryka att det är viktigt att blanketter och annat utformas på ett sådant sätt att det inte är någon tvekan att om man fyller i på rätt sätt ska man heller inte drabbas av några omständigheter som man inte har kunnat förutse. Jag kommer att följa utvecklingen noga och också ta initiativ om det kommer att behövas.
Hillevi Engström (M):
Lars Mejern Larsson har frågat mig vad jag avser att göra för att komma till rätta med förekomsten av oseriösa arbetsgivare i byggsektorn. Det är självklart att arbetstagare i Sverige inte ska arbeta under villkor och omständigheter som är oskäliga. En arbetstagare som anställs i Sverige för att arbeta här omfattas av svensk arbetsrättslig reglering och annan skyddslagstiftning oavsett nationellt ursprung.
Även vid mer tillfälligt arbete i Sverige för en utländsk arbetsgivares räkning ska enligt utstationeringslagen vissa grundläggande svenska regler och villkor tillämpas. Den 15 april i år trädde lagändringen till följd av Lavaldomen i kraft i Sverige. De reglerna innebär att ansvaret för löner och andra anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare även i fortsättningen i huvudsak ligger på arbetsmarknadens parter.
Kärnan i den nya lagstiftningen är en ny regel i utstationeringslagen som anger på vilka villkor de fackliga organisationerna får vidta stridsåtgärder för att få till stånd kollektivavtal med en utländsk arbetsgivare som utstationerar arbetstagare till Sverige.
I korthet krävs för att en facklig organisation ska få vidta sådana stridsåtgärder att de villkor som facket kräver motsvarar villkoren för ett svenskt centralt kollektivavtal för den aktuella branschen och att det rör sig om minimilön och andra minimivillkor på vissa områden, till exempel regler för arbetstider och arbetsmiljö.
Om arbetsgivaren visar att de utstationerade arbetstagarna redan har villkor som är minst lika förmånliga som minimivillkoren i ett svenskt centralt branschavtal får stridsåtgärder inte vidtas. En svensk facklig organisation har således med de begränsningar som anges ovan rätt att vidta stridsåtgärder för att utstationerade arbetstagare ska få minimilöner och andra villkor i enlighet med svenskt kollektivavtal.
Beträffande arbetstider gäller arbetstidslagen med vissa mindre undantag allt arbete som utförs i Sverige även vid utstationering. Vad gäller arbetsmiljö omfattar arbetsmiljölagstiftningen som huvudregel allt arbete som utförs i Sverige även av utstationerade arbetstagare.
Arbetsmiljöverket svarar för tillsynen av arbetsmiljölagens och i vissa fall arbetstidslagens regler och kan vidta inspektioner på eget initiativ eller efter anmälan. Arbetsmiljöverket har getts förstärkta resurser för att informera utländska arbetsgivare om vilka arbetsmiljövillkor med mera som gäller i Sverige. Det finns således ett regelverk på plats för att komma till rätta med situationer såsom den som Lars Mejern Larsson beskriver.
Den svenska modellen bygger på att statlig inblandning så långt som möjligt bör undvikas när det gäller regleringar av löner och andra anställningsvillkor.
Hillevi Engström (M):
Jag vill också tacka så mycket för debatten och för frågorna, för de är väldigt viktiga. Jag är lika upprörd som interpellanten över oseriösa och osjysta arbetsgivare som utnyttjar arbetskraft, särskilt dem som har det tufft.
När det gäller den fria rörligheten har Sverige implementerat lagstiftningen, värnat om och stridit för att vi verkligen ska värna om den hårda kärnan: arbetsmiljö, löner, arbetstid, semesterdagar och antidiskrimineringsfrågor. De som kommer till Sverige ska åtminstone tillförsäkras minimivillkor i kollektivavtalen. Det är viktigt att vi tar de här frågorna på stort allvar, och att parterna gör det.
När man ser missförhållanden på arbetsplatser ska man anmäla det till Arbetsmiljöverket, och de som missköter sig ska få sanktioner och påföljder. Jag ser fram mot förslagen i den sanktionsutredning som nu sitter om hur man ska kunna göra det på ett enklare sätt. Jag tror ibland att det som biter på de oseriösa är att det kostar, att det är det som kan tvinga dem att ta ett större ansvar.
I den delen tar jag de här frågorna på väldigt stort allvar. Det ska vara lätt att göra rätt. Vi ska bejaka att människor kommer hit, men det ska vara på sjysta, anständiga villkor.
Hillevi Engström (M):
Patrik Björk har frågat mig om det är mitt ställningstagande att de differentierade avgifterna gett de effekter som regeringen eftersträvat och om jag avser att ta initiativ till att ta bort differentieringen av avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen. Syftet med att införa differentierade avgifter var att öka det försäkringsmässiga inslaget i arbetslöshetsförsäkringen.
Därför fick försäkrade i arbetslöshetskassor med höga kostnader och hög risk för arbetslöshet en högre avgift än försäkrade i kassor med låg risk och låga kostnader. Syftet var också att synliggöra arbetslöshetens kostnader. På så sätt fick fackförbunden, arbetslöshetskassorna och medlemmarna, som på olika sätt kan bidra till att hålla nere kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen, anledning att faktiskt göra det.
Det finns ännu inte någon forskning om effekterna av de differentierade avgifterna. Min uppfattning är ändå att de differentierade avgifterna har förbättrat förutsättningarna för en väl fungerande arbetsmarknad jämfört med det tidigare systemet där det inte fanns någon koppling mellan kostnader och avgifter. För närvarande har regeringen inte några planer på att förändra avgiftssystemet.
Hillevi Engström (M):
I kammaren finns två tydliga alternativ. Det finns Alliansen, som sätter jobben först och satsar på att människor ska vara anställningsbara, som satsar stora resurser på utbildning, på att det ska löna sig mer att jobba. Vi har genomfört flera jobbskatteavdrag som gjort att de allra flesta fått mellan 1 000 och 1 500 kronor mer kvar i plånboken när skatten är betald.
Det har lett till stor frihet och möjlighet att mer bestämma över sin egen ekonomi. Sedan finns det de som satsar mer pengar i budgeten på att höja ersättningarna till dem som inte arbetar, som satsar miljarder på att höja a-kasseersättningarna och ändra systemet. Vi ska ha en bra arbetslöshetsförsäkring, och den ska bli ännu bättre. Jag ser fram emot de förslag som kommer i den utredning som för närvarande pågår.
När det gäller de differentierade avgifterna står regeringen i nuläget fast vid att de kommer att finnas kvar. Det ska vara en försäkringsmässighet även i arbetslöshetsförsäkringen, för det är fråga om just en försäkring. Grunderna i en försäkring innebär att man har en premie som sätts i förhållande till den risk man löper att drabbas av skada eller, i det här fallet, av arbetslöshet.
De signaler jag har fått från arbetsmarknadens parter och det jag sett av avtalsrörelsen är att man har varit ansvarsfull. Man har tagit ansvar. Den svenska modellen fungerar. Man är mån om att hålla arbetslösheten nere. Även om det inte finns någon stark koppling finns det ändå en länk mellan dessa två förhållanden.
Därför tycker jag att det kan vara rimligt att ha en differentiering av avgifterna även i arbetslöshetsförsäkringen. Jag kommer att noga följa denna fråga. Jag kommer också att ha kontakt med parterna för att se hur utvecklingen blir på den svenska arbetsmarknaden i det avseendet.
Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka interpellanterna för viktiga interpellationer. Situationen för dem som är långtidsarbetslösa är bekymmersam. Utvecklingen där går åt rätt håll, arbetslösheten går ned, det är en sjunkande trend. De arbetslösa har haft det extra tufft under finanskrisen när det var 20 000 varsel i månaden, folk som hade jobb blev av med sina jobb och de som var långtidsarbetslösa fick det ännu svårare. Hälften av dem som vi har diskuterat i dag har varit arbetslösa mellan fem och tio år.
Så många som nästan 20 procent har varit arbetslösa och inskrivna på Arbetsförmedlingen i mer än tio år, det vill säga även under en brinnande högkonjunktur. Trots de satsningar som Ylva Johansson har tagit upp, Kunskapslyftet och annat som människor sysselsattes med, kom de inte i arbete. Fördelningen bland de personer som finns i den senare fasen är att drygt 20 procent är mellan 60 och 64 år, 20 procent är mellan 55 och 59 år.
Det är personer som många gånger har haft det tufft i arbetslivet. Jag tycker att det är jätteviktigt att vi inte gömmer undan och glömmer personer oavsett vilka bekymmer och svårigheter man kan ha. Man har rätt att få en meningsfull sysselsättning som bryter utanförskapet och finnas i ett sammanhang. Det leder, förutom att man får arbetskamrater och en meningsfull tillvaro, till att man blir mindre sjuk.
Den fråga som Ylva Johansson ställer om kontrollen av fas 3-anordnarna tycker jag att är helt relevant. Det är viktigt att Arbetsförmedlingen har en kontroll och uppföljning och inspekterar dem som har förmånen att kunna möta de långtidsarbetslösa vare sig det är kommuner, Stadsmissionen, Erikshjälpen eller andra. Vi satsar 69 miljarder på arbetsmarknadspolitik. Det som skiljer Sverige från andra länder är att två tredjedelar av denna satsning just gäller aktiva åtgärder.
En av de viktigaste frågorna för regeringen är att se till att så många som möjligt ska kunna komma tillbaka till arbetslivet, och vi gör precis det vi kan och måste och mer därtill för att fler ska kunna komma i jobb. Tack så mycket för debatten!
Hillevi Engström (M):
Monica Green har frågat statsministern vad han avser att göra för att ungdomsarbetslösheten inte ska vara en, som det uttryckts, synvilla, samt ifall det finns brister i statistiken på EU-nivå som statsministern vill ändra på. Interpellationen har överlämnats till mig. Regeringens främsta mål är att föra Sverige mot full sysselsättning. En viktig del i detta arbete är att bekämpa ungdomsarbetslösheten, som i dag ligger på en alltför hög nivå.
Regeringen har redan vidtagit, och planerar att vidta, flera åtgärder i syfte att bekämpa ungdomsarbetslösheten. För att underlätta ungdomars inträde på arbetsmarknaden har regeringen infört halverade arbetsgivaravgifter för unga som inte fyllt 26 år. Det har blivit hälften så dyrt att anställa unga. Det innebär att kostnaderna för att anställa ungdomar har minskat markant. Regeringen genomför nu också den största satsningen någonsin på lärlingsutbildning.
Regeringen satsar stora resurser på att skapa 30 000 lärlingsplatser inom gymnasieskolan och 5 900 lärlingsplatser inom vuxenutbildningen. Regeringen vill under innevarande mandatperiod också introducera två särskilda anställningsformer för lärlingar som ska underlätta ungas inträde på arbetsmarknaden.
För att öka drivkrafterna för arbetslösa ungdomar att slutföra sin grundskole- eller gymnasieutbildning kommer arbetslösa ungdomar i åldrarna 20-24 år, som är inskrivna i jobbgarantin för ungdomar eller i jobb- och utvecklingsgarantin, tillfälligt att kunna få studiemedel med den högre bidragsnivån för studier på grundskole- och gymnasienivå. Detta är bara några exempel på regeringens satsningar som syftar till att bekämpa ungdomsarbetslösheten.
Enligt den officiella arbetslöshetsdefinitionen mäts arbetslösheten som andelen av det totala antalet personer i arbetskraften som söker och kan ta ett arbete. Denna definition används av såväl Eurostat som Statistiska centralbyrån. Men verkligheten är mer mångfacetterad än vad som framgår av ett enda statistiskt mått. Många av de ungdomar som ingår i statistiken över arbetslösa är studerande.
Till exempel var 40 procent av de arbetslösa ungdomarna under 2009 heltidsstuderande som sökte och kunde ta ett arbete. Eftersom vi har en gemensam internationell arbetslöshetsdefinition förhåller det sig på liknande sätt i andra länder, även om andelen heltidsstuderande av de arbetslösa varierar.
Detta är en av många aspekter som är viktiga för att förstå och få en mer nyanserad bild av de arbetslösa ungdomarnas situation. Mot denna bakgrund anser jag inte att den gällande officiella arbetslöshetsdefinitionen är missvisande eller lider av brister. Det är inte på statistikens område som jag avser att vidta åtgärder.
Däremot kommer jag att fortsätta arbetet för att fler ungdomar ska kunna få arbete, och att de som står långt ifrån arbetsmarknaden på grund av bristande utbildning ska få hjälp att återuppta sina studier.
Hillevi Engström (M):
Jag vänder mig först till Monica Green. Jag tycker inte att det är seriöst av en debattör att lägga ord i min mun. Vi kan göra våra egna tolkningar. Jag var väldigt tydlig i fråga om ungdomsarbetslösheten och statistiken. Det är ett bekymmersamt läge med de ungdomar som inte har klarat av skolan. Därför genomför vi reformer. Monica har dock en poäng. Det handlar om utbildning.
Jag rekommenderar Monica Green att ta del av statistiken och gärna besöka Statistiska centralbyrån för att förstå hur man kan tolka statistik. Fil. dr Claes-Håkan Gustafson som är verksam vid Statistiska centralbyrån skriver så här i en artikel i DN: Statistiken ställer krav på användaren att rätt förstå utvecklingen av ungdomsarbetslösheten.
Man måste förstå att det finns olika behov hos ungdomar som går i grundskolan och är 15 år och hos dem som går i gymnasieskolan där 56 procent, alltså halva ungdomsarbetslösheten, finns och hos dem som går på universitetet. Jag tycker att det är viktigt att vi kan enas om att det är skolan som ska förebygga arbetslöshet. Har man gått på universitet och pluggat i fyra fem år är det, precis som Hanif Bali säger, helt orimligt att man ska in i en kortare arbetsmarknadsutbildning.
Det är inte målsättningen. Det gäller för den unga att komma ut på en praktikplats eller traineeplats inom det område som man är utbildad för. Vi ser en positiv trend i samhället nu. Ungdomsarbetslösheten har minskat det senaste året och fler ungdomar kommer i arbete. Sänkningen av arbetsgivaravgifterna har säkert haft en god effekt och bidragit till det.
Vi har också genomfört ändringar så att det har blivit möjligt med visstidsanställningar i större utsträckning. Där har speciellt ungdomar kunnat komma in. Det är en brygga från arbetslöshet in på arbetsmarknaden. Eftersom ungdomar är olika tycker vi att det är angeläget att man inte bara ser över den treåriga teoretiska högskoleförberedande delen i gymnasieskolan utan även tänker på de ungdomar som vill ha en lärlingsanställning och komma ut i jobb.
Vi kommer nästa år att utreda lärlingsprovanställningar och vi kommer att genomföra lärlingsutbildningar i gymnasieskolan. Det är viktiga reformer. Ungdomar får också stor hjälp genom jobbcoachning inom Arbetsförmedlingen. Om man har sökt en del jobb utan att få något behöver man någon som hjälper en att stärka självkänslan och får en att tro på att man kan och vill och har förmåga. Där kommer jobbcoachningen in.
När ungdomar har varit arbetslösa en period infaller också de nystartsjobb där man tar bort hela arbetsgivaravgiften för den unga. Det är också viktigt. Den allra viktigaste reformen är nog ändå den som genomförs nästa år, nämligen ett ökat studiebidrag för de ungdomar som väljer att gå tillbaka till skolan för att avsluta grund- och gymnasieskolan. De kommer att få det förhöjda studiebidraget.
Låt oss enas om att statistik inte är helt lätt att tolka och att det behövs olika åtgärder för olika behov.
Hillevi Engström (M):
Ylva Johansson har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att rusta upp den yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningen i syfte att åtgärda problemet med flaskhalsar på arbetsmarknaden. Låt mig börja med att notera det positiva i att vi ånyo är i en situation med en stigande efterfrågan på arbetskraft efter en av de djupaste och mest utbredda lågkonjunkturerna sedan 30-talet.
En övergripande målsättning för regeringen under den gångna perioden har varit att överbrygga krisen och mildra dess långsiktiga effekter. Inom arbetsmarknadspolitiken har regeringen därför gjort kraftfulla satsningar. Det har gällt bland annat arbetspraktik, praktisk kompetensutveckling och jobbcoacher, så att de personer som förlorat jobbet ska behålla kontakten med arbetslivet och stå bättre rustade när jobben kommer. Jobbcoachningen har varit viktig bland annat när det gäller att upprätthålla sökaktiviteten hos de arbetssökande.
Den främjar därmed en effektiv matchning mellan arbetsgivare och arbetssökande. Frågan om att säkra näringslivets behov av kompetens är av central betydelse för att långsiktigt säkra vår konkurrenskraft och därmed vår välfärd.
Regeringen har därför under den gångna mandatperioden gjort stora satsningar inom utbildningspolitiken, bland annat genom utbyggnad av den yrkesinriktade gymnasiala vuxenutbildningen och skapandet av den nya yrkeshögskolan och genom försöksverksamhet med lärlingsutbildning inom gymnasieskolan. Detta är inledningen på en kvalitetsförstärkning av yrkesutbildningen som regeringen anser bör fortsätta.
För att förbättra kunskapen om kommande behov på arbetsmarknaden har regeringen även gett ett antal centrala myndigheter i uppdrag att bland annat ta fram nationella analyser avseende framtida kompetensförsörjningsbehov. För personer som står långt ifrån arbetsmarknaden kan i vissa situationer en kortare arbetsmarknadsutbildning vara en väg tillbaka till ett arbete. Regeringen har därför under 2010 även tillfört medel för att möjliggöra ett ökat antal platser i arbetsmarknadsutbildning.
Jag är övertygad om att regeringens satsningar på utbildning leder till att fler personer väljer att utbilda sig. Det är dock viktigt att utbudet av yrkesutbildningar fortsätter att utvecklas i samklang med arbetsmarknadens behov av kompetens. Inom yrkeshögskolan är det arbetslivets behov som avgör vilka utbildningar som ska genomföras.
Genom den yrkesinriktade gymnasiala vuxenutbildningen kan den enskilde på eget initiativ ställa om för att möta de behov som finns på den aktuella arbetsmarknaden. När det gäller arbetsmarknadsutbildningar anordnar Arbetsförmedlingen utbildningar med inriktning på tillverkning, transport, bygg- och anläggning, vård- och omsorg med mera. Arbetsmarknadspolitiken handlar inte om antingen jobbcoachning eller utbildning och praktik.
Jag är övertygad om att bägge delar kommer att krävas och krävs.