KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan-Olof Larsson (S):
Tack för svaret, ministern! Interpellationen handlar om de yrkesfiskare som näst intill har blivit lurade att satsa på ålfisket ska ha rätt att få ut den ersättning som de blivit lovade av före detta generaldirektören på Fiskeriverket. Ålfisket har under decennier varit en basinkomst för Sveriges kustnära fiske och insjöfisket.
Det har avhållits ett antal interpellationsdebatter här i kammaren, både om ålfisket i sig och om dess kulturella betydelse. Den här interpellationen handlar dock inte om huruvida det är rätt att fiska ål eller inte eller varför det inte finns en gemensam förvaltningsplan inom EU för ålen. Interpellationen handlar i stället om att fiskarna som yrkesgrupp återigen har blivit misshandlade ekonomiskt. Herr talman!
Ålfisket på västkusten förbjöds 2011. Fiskeriverket och ålfiskarna var ense om en nedtrappning av ålfisket redan flera år tidigare, och överenskommelsen gjordes 2008 om fortsatt fiske av gulål på västkusten.
Trots överenskommelsen fattade dock Fiskeriverket i november 2010 beslut om att förbjuda allt fiske av gulål på västkusten från och med den 14 september 2011. Fiskeriverket grundade sitt beslut på forskarnas rådgivning.
I samband med ålfiskestoppet utlovades en ersättning till de 70-80 ålfiskarna för fiskeredskap och utebliven inkomst av förre generaldirektören för Fiskeriverket. När myndigheten ombildades till Havs- och vattenmyndigheten tillsattes också en ny generaldirektör.
De åtaganden och löften som getts av statens företrädare borde rimligtvis uppfyllas om det ska finnas en trovärdighet i det kommande arbetet. Nu säger landsbygdsministern att man aldrig ska lita på en generaldirektör, som är regeringens företrädare, utan se till att man får skriftliga löften direkt från regeringen.
Det skapar inget förtroende att ersättningen som utlovats av generaldirektören sedan förnekas när denne slutat. Ska det skapas ett förtroende för ett samarbete gäller det att staten och dess företrädare står för de löften som getts. Nu ligger bollen hos landsbygdsministern att försöka upprätta lite av det förtroende som gått förlorat.
Jan-Olof Larsson (S):
Landsbygdsministern säger att fisken är en allmän resurs. Det har egentligen inte med interpellationen att göra, men fisken är i stora delar inte någon allmän resurs. Ministern har själv beslutat, och det har beslutats här i riksdagen, att när det gäller pelagisk fisk är det individuellt ägda kvoter vi har i dag. Det är ingen allmän resurs. Ministern förespråkar också att vi ska införa samma system på övrigt fiske i Sverige.
Då är det heller ingen allmän resurs. Det här handlar dock inte om förvaltningen av ål och hur vi hanterar frågan i EU och i Sverige. Det framgår tydligt av ministerns svar när han hänvisar till att stoppet av ålfisket var utifrån biologisk grund.
Det håller vi med om, men det är inte det interpellationen handlar om. Den handlar om trovärdighet. Den handlar om ansvar, om att bygga upp eller riva ned förtroende. Landsbygdsministern hänvisar i svaret också till att samma regler ska gälla ålens förvaltning i hela EU. Detta berör inte heller interpellationen, men det är också fel. Det finns ingen gemensam förvaltning i EU.
Varje nation stiftar sina egna förvaltningsplaner som godkänns i EU sedan. Det innebär att vi stoppar gulålfisket på västkusten. I Frankrike däremot fiskar man tonvis med ålyngel som skulle kunna bidra till att stärka ålbeståndet i hela världen.
När man i samma bild ser de här åtgärderna inser man hur illa det är när vi inte har en gemensam förvaltningsplan för ålen. Återigen, frågan handlar inte om åtgärderna är nödvändiga att vidta för att rädda ålbeståndet. Vi vet att ålens bestånd är hotat.
Det som det handlar om i interpellationen är om medborgarna kan lita på staten och dess företrädare. Än så länge uppfattar jag landsbygdsministerns argumentation på ett sådant sätt att medborgarna inte kan lita på statens företrädare om de inte har fått ett skriftligt besked från ministern själv.
Och det är ju förskräckligt.
Jan-Olof Larsson (S):
Vi kan diskutera hur man ska bedriva fiskevårdsförvaltning inom EU, ministern, och ha olika åsikter om det, men det lämnar jag därhän just nu. Det intressanta som ministern säger är att han numera lägger ansvaret på Havsmyndigheten i den här frågan. Det är ju det som det egentligen handlar om. Det handlar inte om pengar i det här fallet. De här ålfiskarna har överlevt i flera år. De har sett sina redskap bli fördärvade.
De har sett sina inkomster minska. En del har lagt av med fisket över huvud taget naturligtvis. Återigen: Det handlar om förtroende, förtroendet mellan medborgare och myndigheter, de myndigheter som företräder regeringen. Det är inte så lätt för en liten medborgare där ute att veta hur det är. Kan jag lita på den här generaldirektören som är så högt upp i hierarkin?
Har inte han fått mandat av vår landsbygdsminister? Man ifrågasätter inte det när man sitter där och diskuterar, när man kommer överens. Okej, det vi var överens om för två år sedan, att vi skulle få fortsätta att fiska här, var ett löfte som nu bryts av myndigheten. Då säger den som företräder myndigheten: Vi ska kompensera det. Det tror man på.
De här yrkesfiskarna har varit hårt ansatta under många år av ett omvandlingstryck, på grund av allmänheten, på grund av politiska beslut och helt rätt utifrån forskningen. Vi måste dra ned. De har faktiskt börjat backa upp det på ett bra sätt.
Men om myndigheten nu inte står vid givna löften är det svårt att fortsätta en förtroendefull dialog där vi kommer till rätta med de förvaltningsplaner och sådant som de här fiskarna drabbas av. Jag lägger inte ansvaret på Havsmyndigheten och generaldirektören där, ansvaret ligger fortfarande hos landsbygdsministern.
Jan-Olof Larsson (S):
Det finns åtminstone två frågeställningar i min interpellation. Dels handlar det om säljbara kvoter, dels handlar det om vad som är storskaligt och vad som är småskaligt fiske. Syftet med de här åtgärderna är vi alla överens om. Vi vill införa ett regelverk som gör att fiskbestånden växer till sig, att det blir mer att fiska och att vi får tillgång till en bra råvara.
Jag hör de andra kamraterna här prata om att harmonisera med andra länder, och vi vet att det dras upp det ena förslaget efter det andra med särregler för svenska fiskare. Men när man gör jämförelser för att se hur bra man har lyckats rädda kustfisket inom det pelagiska området tror jag inte att man vet vad man pratar om.
När man jämför detta ska man veta att i det pelagiska fisket finns det kvoter på 100 000 ton fisk att för fördela. Då kan man avsätta 10-20 procent till kustfisket, som då får en ansenlig summa att hantera.
Men hur ska vi fördela 8 ton lubb, och hur ska vi fördela 99 ton vitling och 27 ton långa till en kustkvot? Det var inom det pelagiska fisket vi kunde säga att vi hade ett fiske som inte var kustfiske.
Det fiske vi har kvar i dag - det gäller räkfiske, fiskfiske, kräftfiske och torskfiske - är ett småskaligt fiske. Det passar inte att ha säljbara kvoter inom det fisket. Nu säger ministern att överlåtbara kvoter inte är samma sak som säljbara kvoter. Nej, det är vi helt överens om.
Men jag vet av erfarenhet att ministern har drivit frågan om säljbara kvoter i EU och i ministerrådet och fått med sig Spanien och några andra länder. De andra sade: Nej, tack! Det här sköter vi själva. I dag finns, och det har alltid funnits, möjligheten att vi kan införa det här nationellt. Det har vi gjort i det pelagiska fisket. Det är inte andra länder som ska bestämma hur vi ska göra. Det ville ministern att de skulle göra.
Vi håller med om att överlåtbara kvoter kommer att bli en nödvändighet för att vi ska kunna hantera olika arter på ett bra sätt. Men vi går inte med på att de ska vara säljbara, för då blir det samma system som man har inom det pelagiska fisket. Säljbara, individuella kvoter innebär med ett obligatorium att det blir en koncentration.
Det blir uppköp, det blir färre fiskefartyg och det blir en koncentration, och då dör det fisket ut vid våra kuster. Men kan vi komma överens om att införa överlåtbara kvoter inom en regional förvaltning kan vi mycket väl ställa upp på det. Jag tror att fiskarna också ställer upp på det. Men det är någonting helt annat vi pratar om då.
Jag hoppas att jag får höra de kolleger som har jämfört det pelagiska fisket med annat fiske säga att det inte är jämförbart. Även om man fiskar lite torsk och lax runt Möja kan man inte jämföra pelagiskt fiske med torskfiske, räkfiske och annat fiske runt Sveriges kuster. Det går inte.
Det vore bra att få reda på vad småskaligt fiske och storskaligt fiske är för någonting.
Jan-Olof Larsson (S):
Ett införande av individuellt säljbara kvoter skulle på kort tid rasera förutsättningarna för småskaligt fiske utefter vår kust. Det är därför jag har ställt den här interpellationen. Att jämföra med det pelagiska systemet där vi fördelar 100 000 ton fisk och avsätter en särskild kvot till kustfiskare är helt orimligt och visar bara på en stor okunskap.
När det gäller övrigt fiske handlar det om att fördela hundratals ton, inte hundratusentals ton. Allt det övriga svenska fisket kan enligt min bedömning räknas som småskaligt i sin helhet. Att låta dem som fiskar få ta ansvar för förvaltningen och själva bestämma när det är mest lönsamt att fiska upp sin kvot är att gå i rätt riktning. Detta kan ske genom att man skapar regionala kvoter där fiskare som finns i den regionen, exempelvis Halland, fördelar fiskerätterna inom grupperna.
Fiskerätterna ska också stanna inom gruppen ifall någon slutar, så att det kan finnas utrymme för yngre att komma in i fisket. Vi har pratat om och drivit, liksom regeringen, frågan om regionalisering av förvaltningen av fisket. Det är rätt och riktigt och bra, men en regionalisering innebär för oss socialdemokrater att man har samma regler att följa i regionen, samma förutsättningar inom fiskeområdet, som de andra länderna har som fiskar i det området.
Ministerns syn på regionalisering kommer att döda den tanken. Vem vill jobba för en gemensam förvaltning i en region, exempelvis Östersjön, där länderna har olika regler trots att man ligger och fiskar bredvid varandra? När det gäller Skagerraköverenskommelsen är jag djupt oroad. Här vill ministern införa regler för svenska och danska fiskare som inte kommer att gälla fiskare från andra länder men som fiskar precis bredvid.
En svensk fiskare som fiskar i en zon i Skagerrak och går över till Nordsjön får olika regler på samma tråldrag. Det håller inte. Ministern! Det här kommer att slå ut svenskt fiske. Tänk om, gör om, gör rätt och slå inte ut det svenska fisket, som är nr 1 när det gäller selektivitet.
Jan-Olof Larsson (S):
Jag vet att Norge inte är med i EU, och det kan de väl tacka sin lyckliga stjärna för. Men vi har ändå överläggningar med dem om hur fisket ska bedrivas, och de brukar rätta sig efter det vi kommer överens om. Jag är tacksam, utifrån det svar jag får från ministern, för att samma regler ska gälla för alla som fiskar i ett område. Det har inte varit riktigt klart.
Nu vet vi att så blir fallet när vi går in i förhandlingarna om Nordsjön och Skagerrak i oktober. Ministern säger i svaret att Sverige har varit drivande, och ministern i synnerhet, för att få till stånd en bra fiskeförvaltning inom EU. Det håller jag med om. Men det började redan på socialdemokratisk tid. Jag har suttit i riksdagen sedan 2002, och Ann-Christin Nykvist gjorde också sitt jobb.
Men det hindrar inte att ministern har ambitioner och har gjort ett bra jobb, för det är bra. Vi har alla nytta av att det blir en bra fiskeförvaltning i EU:s vatten och även i de vatten utanför EU där man fiskar och där det skrivs avtal.
När man skriver ett regelverk där alla får samma regler är det också viktigt att reglerna omsätts på ett bra sätt och att det blir samma villkor för reglerna. Undantag kan man göra om man vill ha bättre selektivitet i fisket. Då kan man göra prov på olika sätt, som de har gjort på västkusten när det gäller räkfisket.
De har större maskor i fångsttrålen och tar upp trålen på ett särskilt sätt för att öka storleken på den fångst som tas upp och så att de mindre åker tillbaka i havet direkt och klarar sig.
Det har då visat sig att danska fiskare ringer till svenska myndigheter och klagar på att svenska fiskare får en alldeles för stor andel stor räka i sin fångst - det som ju var syftet med selektiviteten. Då tror inte svenska myndigheter längre på svenska fiskare, utan de tror mer på danska fiskare. Då stoppas kvoterna, och man får inte fiska så mycket längre.
Det här har försatt fiskare i en sådan situation att de nästan har fått lämna sina fiskeföretag, och det har skett en del affärer på grund av detta. Jag vet att det inte är ministerns ansvar rakt av, men Riksrevisionen kommer säkert att följa upp hur myndigheterna har skött sitt åtagande.
Det är inte ett vackert sätt som de har jobbat på. När man skapar ett regelverk som flera nationer ska samsas om är det viktigt att det omsätts, så att inte båtar från två olika nationer som ligger ute tolkar det på olika sätt.
Det är också intressant att ministern säger att det fortfarande diskuteras hur vi ska övervaka och se till att det rapporteras rätt. Vi tar upp debatten eftersom det fortfarande diskuteras. Om det hade varit bestämt och klart hade det inte varit någon större idé att göra det.
Min förhoppning är att ministern tydligt och klart säger ifrån att det inte är aktuellt med någon kameraövervakning för yrkesfisket och den yrkesgruppen, lika lite som det är aktuellt att sätta in en kamera på departementet och övervaka ministern eller att sätta in kameror i riksdagskontoren för att övervaka riksdagsledamöter. För mig är det science fiction att hålla på med sådant.
Jag tycker att vi ska hålla oss undan från det. Jag hoppas på ett tydligt svar från ministern i den frågan.
Jan-Olof Larsson (S):
Återigen: Jag vet att Norge är utanför EU, att vi inte alltid får samma regler som dem och att de har självbestämmande. Men Tyskland ingår i EU, Holland ingår i EU, Danmark ingår i EU, Polen ingår i EU och så vidare. De fiskar också. I dag är det faktiskt så nere i Kattegatt att svenska och danska fiskare inte får fiska i ett område, men tyska fiskare får det. Det är inte samma regler. Det är inte samma förutsättningar. Det är det jag menar med att vi ska ha samma regler.
Vi ska komma överens om det. Det är viktigt med regional förvaltning. Det tycker ministern, regeringen och oppositionen. Men ska det vara en regional förvaltning är det precis som ministern säger i dag, och är tydlig med, att reglerna ska vara likvärdiga för dem som fiskar i samma område. Det är jättebra att detta blir tydligt. Jag vill bara säga en sak när det gäller utkastförbudet. Sverige fick inte igenom utkastförbudet.
Det blev undantag. Ministern gjorde så gott han kunde. Han hade hela riksdagen bakom sig. Men det blev inget utkastförbud. Det finns undantag. Man får kasta ut en viss procentsats av fångsten. Det kanske gör det lite svårare att kontrollera. Det hade varit lättare om det hade varit noll. Men nu är det inte noll. Nu är det en viss procentsats. Och vi får acceptera att det är det som man kom överens om.
När det gäller kameraövervakning säger Moderaterna: Det får vara en sista utväg med kameraövervakning. Vi socialdemokrater säger: För oss är det ingen utväg att sätta kameraövervakning på en yrkesgrupp på det vis som här föreslås. Det kränker integriteten, och det är en utopi att göra någonting sådant. Jag väntar på att ministern ska komma tillbaka till den här frågan.
Men du ska veta att vi stöder det här med kontrollobservatörer, att man utvecklar någon generell regel för det. Det kan man göra. Det är ingen stor kostnad. Tack för en bra debatt! Tack för klargörande!
Jan-Olof Larsson (S):
Det hör till god ton att man tackar för svaret. Landsbygdsministern har en alliansbroder som brukar använda uttrycket snömos. När jag tar del av landsbygdsministerns svar har jag fått klart för mig vad alliansbrodern menar när han kallar någonting snömos. Herr talman!
Från norra Halland till norska gränsen är landskapet precis så vackert som Evert Taube en gång beskrev det: "Mellan dessa kala urtidskullar är bördig jord och gammalt bondeland." I skrevorna i bergen och gräsfläckarna växer många rara växter som kanske är Sveriges bästa biologiska mångfald. Ett av de stora hoten mot dessa marker har varit och är att de inte betas av nötkreatur och andra djurslag.
Betet och djurens tramp gör att både flora och fauna, inte minst insekter, gynnas. Dessa så kallade mosaikbetesmarker ingår i miljömålet Ett rikt odlingslandskap. Det är Sveriges riksdag som har beslutat om miljömålen. Sverige har svårt att klara målen för det rika odlingslandskapet.
Ängs- och hagmarkerna växer igen på grund av för få betesdjur, vilket i sin tur beror på att det är dålig lönsamhet i jordbruket. Ersättningar till dem som har djur på mosaikbetesmarker gör att extra kostnader som till exempel båttransporter av djur och långa resor vid tillsyn av djur inte blir så betungande.
Men nu har regeringen kommit på att ersättningarna inom utvald miljö och ett antal till inom det så kallade landsbygdsprogrammet ska bort. De lantbrukare som har åtaganden som går ut detta år kan inte söka nytt förrän tidigast 2016. De får alltså inga pengar för 2014 eller 2015. Detta på grund av att regeringen är rädd för att slå i det så kallade budgettaket.
Om det kommer pengar till mosaikbetesmarkerna 2016 vet ingen. Om det gör det, finns det då några som längre är intresserade av att hålla djur på markerna? Det vet vi inte heller. Två år utan bete innebär igenväxning och ytterligare ett hot mot den flora och fauna som redan är hotad.
Ett uteblivet betande försämrar inte bara den biologiska mångfalden utan även tillgängligheten i våra marker längs kust och i skärgård. Det påverkar också friluftslivet och inte minst turismen, som är så betydelsefull för vårt landskap. Denna fråga kan te sig som en krusning på havets yta för den oinvigde, men för dem som det berör är hoten stora.
Ett stort antal skärgårdsbönder har hört av sig till mig. De är oroliga för sina företag och för sina familjers framtid. När jag analyserar deras oro lite mer i detalj kan jag konstatera att den är befogad, och jag ser de framtida följderna av en utebliven ersättning som långtgående. Ministerns svar är inte ett svar på min fråga om han tänker vidta några åtgärder för att trygga böndernas verksamhet och den biologiska mångfalden.
Det svar som dessa bönder och jag får är snarare ett svar som kan kallas för snömos. Jag hoppas att svaret kan bli tydligare under debatten.
Jan-Olof Larsson (S):
Det är omöjligt för en företagare att anpassa sin produktion årsvis. Långsiktighet och lönsamhet är förutsättningar för att driva ett företag. Det gäller också för bönder. För dem som har investerat och byggt upp ett företag, satsat på den typen av drift, och som har känt ett enormt stöd från länsstyrelserna, känns kortsiktigheten frustrerande.
Det är också viktigt med ett långsiktigt stödsystem för att nu verksamma bönder och kommande bönder ska våga satsa på någon form av lantbruk. I Västra Götaland finns ca 3 300 hektar mosaikbetesmarker. Av dem är 2 600 hektar inom naturreservat.
Utan stöd till dessa marker kommer många reservat redan nästa år att stå utan de viktiga betesdjuren. Allt arbete som bönderna har lagt ned för att åstadkomma en natur med en rik flora som är tillgänglig för både ortsboende och turister går till spillo. Är detta något som landsbygdsministern kan ta ansvar för?
När man hör och läser i pressen att betesdjuren som håller vårt landskap öppet ska prioriteras, att de som satsar på denna landskapsskötsel kommer att drabbas hårt, blir man förfärad och besviken. Nej, ministern, det här är en alldeles för kostsam besparing. Prioritera om! Hur ska lantbrukarna klara sig? som Johan Löfstrand frågade.
Vi får svaret att ministern är beredd att rädda tjänsterna på länsstyrelsen med TA-medel, men att rädda bönderna ställer ministern inte upp på. De kan inte hoppa över två budgetår i sin verksamhet. Det har de inga medel till. Jag hoppas ministern tar tillbaka, gör om och gör rätt.
Jan-Olof Larsson (S):
Sedan delbetänkandena om vattenkraftsverksamheten färdigställdes i slutet av förra året har det förts en oerhörd debatt och diskussion om dessa frågor i alla former i alla medier. De väcker känslor, det inser man. Just den här frågan, som handlar om 4 kap.
6 § tredje stycket miljöbalken, är däremot en mycket liten del av utredningsförslaget och kan mycket väl lösas vid sidan om. Frågan om skrivningarna i miljöbalkens 4 kap., som ett enigt civilutskott ville se över, hänger som ett svart moln över våra lagskyddade älvar.
Ska regeringen koppla ihop denna fråga med det delbetänkande som levereras senare kommer inte frågan att lösas under det här året, och vi vet inte när den kommer att lösas över huvud taget. Mot bakgrund av det relativt begränsade antalet tillståndsansökningar sedan 1999 anser varken utredaren eller Lena Ek att det finns fog för att ändra lagen.
Men som vi har hört Jan Lindholm säga är detta fel utgångspunkt. Samma formuleringar som nu finns i 4 kap. 6 § har funnits i tidigare lagstiftning ända sedan 1977. De processer som drivits under den tidsperioden och kostnaderna för dessa har inneburit en ansenlig belastning på rättsapparaten.
Det är slöseri med skattepengar, som Jan Lindholm sade. Frågan vi måste ställa oss är: Vem är regeln bra för? Detta skulle jag hemskt gärna vilja ha besked av ministern om.
Jan-Olof Larsson (S):
Jag kan hålla med den föregående talaren till hundra procent i det han framförde. Det finns många historier som helst att dra fram på detta ämnesområde som visar på med vilken nonchalans kraftbolagen agerar mot befolkningen och mot miljön.
Vi känner till det som ministern framförde om vattendirektivet, att vi måste ha nått fram till 2020 och att det finns många komplexa problemområden. Vi vet det. De allra flesta av oss som sitter i den här riksdagen vet att vi inte kommer att vara framme vid målet 2020. Vi kommer inte att ha klarat av våra åtaganden om vattendirektivet till 2020.
Vi kommer att få betala miljardskadestånd för att vi inte klarar av problemen. Där har vi ett gemensamt ansvar att tackla, för kostnaderna kommer att belasta hela statsbudgeten. Jag tycker att utredaren har gjort ett fantastiskt bra jobb. Men det senaste delbetänkandet, som kom nu, har ingenting med betänkandet om 4 kap.
6 § att göra. Ministern måste ta hänsyn till de remissbetänkanden som har kommit med det senaste delbetänkandet; det är självklart. Men de behöver inte tas i beaktande när det gäller 4 kap. 6 §, för precis som Jan Lindholm sade saknar det koppling till det övriga. Det är ett nationellt problem, och det har inte med vattendirektivet att göra.
Jag säger som minister Görel Thurdin, centerpartist, sade en gång: Det måste bli ett slut på dessa onödiga processer. Det var många, många år sedan hon sade det. Nu har ytterligare en miljöminister från Centerpartiet möjlighet att säga: Stoppa det här! Vi socialdemokrater anser som ett enigt civilutskott att skrivningen i tredje stycket ska bort.