KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Luciano Astudillo har frågat mig om jag avser att verka för att regeringens beslut om en ny kameraövervakningslag också ska rymma ändringar som underlättar för kommunerna att installera trygghetskameror. 2008 års kameraövervakningsutredning har lagt fram en rad intressanta förslag i sitt betänkande En ny kameraövervakningslag . Utredningen har föreslagit ändringar som ökar möjligheterna att använda kameraövervakning i brottsbekämpande syfte, bland annat i butikslokaler.
I betänkandet läggs också fram förslag som syftar till att stärka integritetsskyddet, bland annat en bestämmelse om rätt till skadestånd vid olaglig kameraövervakning. Som Luciano Astudillo konstaterat föreslås inte någon ändring av kommunernas möjlighet att kameraövervaka platser som gator och torg. För att tillstånd ska meddelas till sådan övervakning krävs för närvarande att intresset av kameraövervakning väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad.
Betänkandet har skickats ut på remiss till bland annat Sveriges Kommuner och Landsting och vissa kommuner. Det ska bli intressant att ta del av remissinstansernas synpunkter. Jag vill dock inte föregripa remissförfarandet. Först när remissinstanserna har yttrat sig och remissutfallet har analyserats kan vi ta ställning till utredningens bedömningar och förslag i sin helhet.
Beatrice Ask (M):
Jag tror att vi kommer att behöva diskutera det här många gånger. Det är som sagt en hel del avvägningar som är besvärliga också när det gäller att hantera regler. Det handlar ju också om hur länge man ska få ha bilderna och vad de ska få användas till. Ska man kunna få sälja dem vidare? Det finns massor i detta. Det är det som gör att det är otroligt viktigt med remissförfarande. Det finns så många och så många olika typer av frågor som man måste ta hänsyn till.
Min grundinställning är att kameraövervakning ska kunna användas där den gör nytta. Det är grundkurs 1 A. Då måste vi försöka se vad vi vet, vad vi kan tro och hur det ska vara. Det handlar oftast om begränsade områden, och det hela ska ha ett tydligt syfte. Övervakningen ska också användas. Jag är fullständigt emot kameror som man sätter upp som inte fungerar; det tycker jag verkar helt meningslöst. Tyvärr är detta ett problem. Bland annat i London har det visat sig att det inte finns några kameror på vissa ställen.
Då undergräver man också tilltron till den här typen av teknik, och det är naturligtvis dumt. Det är lätt att säga: Banker kan visst få kameror, men inte kommunerna. Så kan man ju säga, men det är faktiskt viss skillnad. Det är en sak med begränsade utrymmen. Utredningen säger till exempel att man med ganska enkla villkor ska kunna ha kameror vid bankomater, just där människor står och tar ut pengar. Det är självklart.
Det händer ju mycket där, och det handlar om ett begränsat utrymme. Men när det gäller kommunen handlar det om allting, också runt Malmö. Det blir någonting annat när man pratar om generella tillstånd där. Vi måste försöka definiera utrymmen, områden och regelverk som är tydliga. Men när man har gjort det ska det inte vara någon större skillnad mellan kommuner och andra. Jag är mer intresserad av att ta upp det enskilda perspektivet.
Man måste som människa kunna röra sig utan att vara bevakad överallt. De flesta av oss tycker att man ska få vara i fred i sitt hem, till exempel. Det gäller kanske också en del andra ställen i kommunen. Men det finns platser där det begås många brott och där det kan finnas en glädje och en nytta i att ha den här typen av teknik tillgänglig. Då ska villkoren vara någorlunda enkla.
Beatrice Ask (M):
Jag tror att Carina Adolfsson Elgestam och jag är rätt överens i frågorna. Ja, det är ologiskt att det finns länder där man ser på prostitution som ett yrke samtidigt som man bekämpar människohandel. Det tar lite tid innan de uppfattar hur ologiskt det är.
När de legitimerar den typen av verksamhet skapar de samtidigt ett utrymme för den kriminella hanteringen av offer. De kan inte sitta på båda stolarna samtidigt. Det är ungefär lika dumt som sprututbyte i många delar, det vill säga staten ska tillhandahålla sprutor så att man kan knarka, vilket vi är emot.
Någonstans måste det offentliga och regelverket vara tydligt om vad som är rätt och fel. Det är inte okej att utnyttja människor genom prostitution. Det är ingen frihet att sälja sin kropp. Någonstans går gränsen. Det är inte okej. Vi har mycket kvar att göra.
I förrgår hade jag ett möte för EU:s räkning med de ryska ministrarna, dels justitieminister Konovalov, dels inrikesminister Nurgaliev. Vi diskuterade frågan då också. Jag sade som det var, nämligen att vi måste fundera över vilka som köper sex. Glädjande nog har också de satt i gång ett arbete, bland annat har de kommit överens med - tror jag - Grekland och Italien om åtgärder.
Handelsvägarna där unga kvinnor skickas runt går i lite olika riktningar mellan olika länder. Därför måste man arbeta både internationellt, med vissa gränsövergångar och vissa typer av polissamarbete. Det var oerhört glädjande att det fanns ett engagemang. Man hade upplevt att man fick inspiration och bra kontakter genom den konferens vi hade i oktober.
Vi ska gå vidare med arbetet internationellt. Bara för att ordförandeskapet upphör kommer inte regeringen att vila på hanen när det gäller att se till att det vidtas konkreta åtgärder när det gäller insatser för att bekämpa prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Det är viktigt med de extra pengarna som handlingsplanen gav.
Jag tror att det var 75 miljoner kronor som vi särskilt kunde adressera till arbetet inom polis- och åklagarväsendet. Det är viktigt. Just människohandel är ett komplicerat brott och dyrbart att jobba med. Jag läste för något år sedan att i Sundsvall hade man haft en utredning som kostade 12 miljoner kronor. För en liten polismyndighet blir det mycket pengar. Alltså behövs extra resurser från centralt håll. Det är ett litet exempel på vad man måste göra.
Det är bra att vi skärper rambeslutet på EU-nivå, att vi har fattat beslut om en aktionsplan med åtgärder på hur vi ska arbeta också med länder utanför EU och att vi har en handlingsplan här hemma. Vi ska också göra en saklig utvärdering av våra egna erfarenheter så att vi kan modernisera våra regler utifrån att marknaden har ändrats.
Vi måste också - där tänkte jag försöka landa i det här inlägget - jobba med värderingsfrågorna och den människosyn som det faktiskt handlar om. Det är inte okej att hantera människor hur som helst. Man får inte utnyttja andra människor på det sätt som man gör när man går till prostituerade. Det är fråga om att utnyttja offer. Det är inte okej i ett civiliserat samhälle.
Beatrice Ask (M):
Jag ska försöka fatta mig kort eftersom jag tycker att vi har rett ut en del av frågorna. Jag anser att värderingsfrågorna är viktiga. Frågan om prostitution och lagen som förbjuder sexköp handlar mycket om människosyn och människovärde. Jag tror att vi i Sverige har nått en god samsyn i detta.
Samtidigt kan man i Sverige och i den svenska debatten så fort man hävdar det jag tycker är sunda värderingar bli beskylld för nymoralism. Det handlar om att diskutera både människosyn och sund sexualitet. Frågorna måste diskuteras med ungdomar. Det finns nog en hel del att göra inte minst vad gäller sexualundervisning och att våga ta diskussionen bland vuxna.
Det här är viktigt också mot bakgrund av att Sverige är ett internationellt land. Även om vi kände att vi nådde något slags resultat för ett antal år sedan då vi införde lagen och det var en diskussion i riksdagen - jag vet att det även i mitt parti har funnits de som tycker att det inte var så bra, men jag tror att vi har blivit rätt överens om vad vi tycker - är det så att det strömmar in influenser från olika håll.
Också i vårt land finns på många håll en uppfattning av typen: Min dotter och min syster ska naturligtvis hållas hemma, men alla unga tjejer som går med för kort kjol utanför är att betrakta som horor, och horor får man utnyttja. Man delar alltså upp människor och står inte för det lika människovärde som ändå är grundläggande när man diskuterar dessa frågor.
Jag tror att vi som politiker har ett stort ansvar att våga ta den diskussionen. Jag blir också lika arg varje gång jag går på stan och ser de där bilarna med stora skyltar som har kommit tillbaka. Jag vill inte ha de porrbilderna i det allmänna rummet. De kan vara någon annanstans.
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder med anledning av de rekommendationer som Riksrevisionen har ställt upp i skrivelsen om unga lagöverträdare. Vidare har hon frågat om jag avser att ta initiativ till en uppföljning av den påföljdsreform för unga lagöverträdare som beslutades 2006. Hon har slutligen frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att alla kommuner på ett bättre sätt än i dag ska ha platser för ungdomstjänst i beredskap.
Arbetet med att bekämpa ungdomsbrottsligheten är utomordentligt viktigt, och de tidsfrister och andra krav som gäller ska självklart uppfyllas. En ung person som bryter mot lagen ska mötas av en snabb, tydlig och konsekvent reaktion på brottet. Länspolismästare Mats Löfving har fått i uppdrag att kartlägga hur rättsväsendets myndigheter och andra aktörer arbetar brottsförebyggande med de ungdomar som riskerar att utveckla en kriminell livsstil.
Utredaren tittar särskilt på hur tiderna mellan brottslig gärning och samhällets reaktioner kan kortas och hur samverkan mellan rättsväsendets myndigheter och andra aktörer kan förbättras. Regeringen avser under våren att lämna en proposition till riksdagen med förslag på åtgärder när ett barn under 15 år misstänks för brott.
Ambitionen är att bland annat lämna förslag på att fler brott begångna av barn under 15 år ska utredas och införa en möjlighet att tvångsvis drogtesta barn under 15 år som misstänks för att olovligen ha brukat narkotika. Kommunerna är skyldiga att ansvara för att unga lagöverträdare ska kunna verkställa utdömd ungdomstjänst. För detta ändamål tillförs kommunerna 30 miljoner kronor per år av statliga medel.
Regeringen har tillsatt Påföljdsutredningen som tillsammans med Brottsförebyggande rådet bland annat ska utvärdera om syftet med reformen av ungdomspåföljderna har uppnåtts. När det gäller de frågor som Riksrevisionen har uppmärksammat pågår det alltså redan ett arbete som syftar till att bekämpa ungdomsbrottslighet.
Beatrice Ask (M):
Tyvärr kommer jag nog inte att delta i budgetdebatten. Men jag har fullt förtroende för mina kamrater i riksdagsgruppen. Debatten om hur vi satsar resurser på rättsväsendet är en viktig debatt. För att gå tillbaka till interpellationen vill jag säga en sak som inte var uppe och som bekymrar mig. Det handlar om den tredjedel kommuner som hittills inte har lyckats så bra med att erbjuda bra ungdomstjänstplatser.
Jag tror nämligen att det är en viktig reform att man får som en påföljd att arbeta på ett vettigt sätt. Det är också ett sätt att uppmuntra en del ungdomar att söka jobb. En del ungdomar som går utan jobb länge har strulat till det. De är inte särskilt motiverade och de har dåligt självförtroende. Ungdomstjänsten kan i bästa fall vara ett sätt att komma över en tröskel och ge dem en motivation att komma in i den världen.
Det bekymrar mig ganska mycket att vi inte har nått fullt ut där. Siffrorna är något bättre än för några år sedan, men det är verkligen inte tillräckligt. Här får vi lägga ned lite mer kraft. Vi måste få de här ungdomarna att välja behandling, aktiviteter och något slags introduktion till fortsatta studier eller arbete. Annars är det svårt att nå resultat.
Jag delar den uppfattning som jag tror att alla drivs av; vi måste ha en ordning som gör att vi förebygger så många ungdomsbrott som möjligt och att vi tar tag i de unga människor som begår brott. Ungdomar är brottsaktiva. De allra flesta klarar sig med att bara begå ett brott, men sedan har vi en liten grupp som är bekymmersam.
För dem gör vi inte tillräckligt eftersom vi har organiserat det hela på ett sätt som gör att man inte når de här ungdomarna på ett mer handlingskraftigt sätt. Jag är tacksam för alla goda idéer och alla bra diskussioner som man kan ha om hur vi får mer kraft i det arbetet. Jag vill också passa på att önska Lena Olsson en riktigt god jul.
Beatrice Ask (M):
Egon Frid har ställt frågor om beredningen av förslagen i betänkandet Vägen tillbaka för överskuldsatta och när en proposition kommer att lämnas. Egon Frid har också frågat mig vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med situationen för överskuldsatta. Långvarig överskuldsättning leder till mänskligt lidande och utanförskap.
Det var utgångspunkten när den förra borgerliga regeringen under ledning av justitieminister Gun Hellsvik lade fram förslaget till skuldsaneringslag. Lagen har hjälpt många att komma tillbaka från vad som annars skulle kunna bli ett permanent utanförskap. Trots detta är det många överskuldsatta som i dag inte beviljas skuldsanering.
Detta var också skälet till att den nuvarande regeringen våren 2007 tillsatte den utredning som har föreslagit utökade möjligheter till skuldsanering.
Reglerna om skuldsanering måste innehålla en rimlig balans mellan å ena sidan att överskuldsatta i vissa fall ska kunna befrias från betalningsskyldighet och å andra sidan att värna rätten för den som sålt något på avbetalning eller lånat ut pengar att i möjligaste mån få tillbaka sina pengar. Detta kräver noggranna överväganden. Regeringskansliet arbetar för att så fort som möjligt kunna presentera ett förslag till en reformerad skuldsaneringslag.
Min ambition är att presentera förslag till ändringar i lagen under våren 2010.
Beatrice Ask (M):
Det räcker inte med att vara självkritisk, säger Egon Frid. Det är klart att det inte räcker. Man ska agera också. Då får man hoppas att vi inte ska ha en rödgrön regering efter valet. Det blev tyvärr inget gjort tidigare, trots enorma problem och alla de överskuldsatta som vi har lidit med. Det var skälet för oss att snabbt tillsätta en utredning.
Det var säkerligen utredningens skäl till att lägga fram ett radikalt förslag. Men det är också ett ansvar att väga in de olika synpunkter som kommer under ett remissarbete och de olika aspekter som finns på den här frågan. Det tycker jag är viktigt.
I den här diskussionen måste man komma ihåg - jag tror inte att Egon Frid har någon annan uppfattning - att skuldsanering inte bara handlar om de skuldsatta som objekt. Det handlar mycket om deras eget ansvar och deras förmåga. Skuldsanering innebär stora krav på de människorna.
Det är tuffa krav, även om vi skulle förändra dem i enlighet med utredningens förslag. Det är viktigt att ta fasta på att det finns en vilja hos de flesta att reda ut sin ekonomi och försöka göra rätt för sig. Det är då det blir sorgligt, tycker jag, att vi redan i dag vet att vi har många som skulle kunna få den möjligheten men som inte söker och kommer till skott.
Det hoppas jag verkligen att vi kan göra något åt under resans gång, eftersom riksdagen trots allt måste ha sommaruppehåll och vi inte har lagliga möjligheter att skynda på processen mer än vad vi redan gör. Det här är en viktig fråga. Det är en fråga som har prioriterats av alliansregeringen och som vi arbetar hårt med. Vi försöker hitta rimliga avvägningar.
Min ambition är att under våren presentera det förslag som vi tycker är den avvägning som måste göras.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig om jag avser att lägga fram ett förslag om att skapa en fristående myndighet som utreder misstänkta brott begångna av poliser och åklagare och i så fall hur tidsplaneringen för ett sådant förslag ser ut. Två utredningar, varav en parlamentarisk, har oberoende av varandra kommit till ställningstagandet att en fristående myndighet inte bör inrättas.
Den senaste, Internutredningsutredningen, som tillsattes under Thomas Bodströms tid som justitieminister, hade i uppdrag att presentera ett förslag till hur ett från polisen och åklagarväsendet fristående och oberoende utredningsorgan för handläggning av brottsutredningar om anställda inom polisen och om åklagare skulle kunna vara utformat och organiserat. Utredningen redovisade sina ställningstaganden år 2007.
I betänkandet konstateras att internutredningsverksamheten präglas av professionalism och objektivitet. Det främsta skälet för att skapa en fristående myndighet är enligt utredningen att en sådan myndighet skulle framstå som oberoende och därmed ännu mer förtroendeingivande.
Eftersom en sådan myndighet skulle vara beroende av att rekrytera personal från polis- och åklagarväsendet och behöva ta hjälp av polisen för bland annat tekniska utredningar och specialistkompetens, skulle den dock i praktiken inte bli så fristående.
Utredningen förordar därför inte att en sådan myndighet inrättas utan att internutredningsverksamheten på ett tydligare sätt än i dag skiljs från övrig polisverksamhet och samlas i en organisation inom Rikspolisstyrelsen. Majoriteten av remissinstanserna, bland annat Justitieombudsmannen, delar utredningens bedömning att en fristående myndighet inte bör inrättas.
Ett stort antal remissinstanser har i stället instämt i förslaget att verksamheten bör skiljas från polismyndigheterna och i stället samlas i Rikspolisstyrelsen. Även regeringen anser att en väl fungerande och förtroendeingivande organisation kan skapas inom polisorganisationen om verksamheten organiseras på så sätt att den samlas inom Rikspolisstyrelsen och blir tydligt avskild från den övriga operativa verksamheten.
På så sätt kommer det, till skillnad från i dag, inte att vara anställda vid samma myndighet som utreder brott begångna av kolleger. Rikspolisstyrelsen har på regeringens uppdrag utrett och föreslagit hur verksamheten kan flyttas från polismyndigheterna till en fristående enhet inom Rikspolisstyrelsen. Ändringsförslagen bereds nu inom Regeringskansliet, och min ambition är att ändringarna ska beslutas under våren 2010.
Beatrice Ask (M):
Jag tänker inte ägna mig åt att recensera min motdebattör. Det är inte så att man svajar eller inte vill någonting om man inte tycker likadant som Thomas Bodström. Det är viktigt att vi har kvalitet, oberoende och professionalitet i brottsutredningar. Särskilt viktigt är det naturligtvis när det finns anställda inom polisen som misstänks.
Just därför tycker jag att man ska vara saklig. Två utredningar har gått igenom frågan och kommit fram till att en särskild myndighet endast skulle ge intryck av att vara bättre. Thomas Bodström säger att så länge poliser utreder poliser blir det ifrågasatt. Ja, vem ska annars utreda?
Den som sätter sig in i frågan kan konstatera att även om du hittar på en ny myndighet kommer det att vara poliser och åklagare som man får ta in för att genomföra utredningarna. Det är något slags lurendrejeri som du pysslar med när du vill bygga en myndighet som inte alls är central.
Däremot, och det tar jag på stort allvar, har man i utredningarna och remissvaren pekat på att det är viktigt att ytterligare skapa distans mellan den polis som arbetar operativt och utredningarna.
Man har också föreslagit hur det ska gå till, och vi har bett Rikspolisstyrelsen att arbeta med förslag för att på central nivå få en mer oberoende och självständig enhet som ägnar sig åt den här typen av brottsutredningar. Sedan kan jag inte, och det vet Thomas Bodström mycket väl, kommentera enskilda ärenden, framför allt inte när de pågår.
Jag vill ändå säga att när det gäller den pensionerade förre länspolismästaren är det tack vare polisens enträgna arbete som missförhållandena har kommit i dagern. Jag tycker att man ska ge polisen det erkännandet att utan ett spaningsarbete och gediget gjorda utredningar hade vi inte haft annat att gå på än de utnämningar och annat som har skett.
Jag tycker att man ska erkänna att polisen i det här fallet gjort ett seriöst arbete. Även om vi från riksdagens sida många gånger, även jag då jag suttit i riksdagen, har ansett att det vore bra med en särskild myndighet kommer man efter att ha tittat på frågan i sak fram till att vill vi ha hög kvalitet, oberoende och professionalitet är inte lösningen en särskild myndighet.
Däremot mer distans, mer självständighet i organisationen, och det är vi på väg att sätta på plats. Det är viktigt att hålla kvalitet i det här, men man ska inte inbilla sig att man i sak åstadkommer något med en särskild myndighet. De utredningar som har gjorts i två omgångar och som diskuterats mycket visar att det inte är en enstaka ny myndighet som efterfrågas utan kvalitet i utredningarna.
Vare sig man vill det eller inte är det poliser och åklagare som måste arbeta med dessa ärenden, även om de antagligen inte ska kallas för utredare. Vi arbetar med de förslag som vi har fått från utredningar och remissarbete och med det underlag som Rikspolisstyrelsen har tagit fram för hur detta ska åstadkommas, och jag avser att genomföra det någorlunda snart.
Beatrice Ask (M):
Jag vill börja med att rätta Thomas Bodström på en punkt som han tog upp i sitt förra inlägg, nämligen påståendet att förtroendet för rättsväsendet sjunker. Det är precis tvärtom. Den nationella trygghetsundersökningen visar mycket tydligt att under de senaste åren har tilltron både till rättsväsendet som helhet och till polisen ökat. Tilltron till polisen är väldigt stor redan i utgångsläget.
Den här typen av falska budskap om att förtroendet sjunker kan vi kanske ta med en viss nypa salt. Det är inte heller så att nu vill justitieministern lägga det här inom polisen. Vi har organisationer redan i dag inom polisen för det här.
Det kanske finns anledning att informera Thomas Bodström om hur det går till. När poliser misstänks för brott eller felaktigt agerande finns det redan i dag särskilda regler. Sådana ärenden ska omedelbart överlämnas till en åklagare vid Åklagarmyndighetens riksenhet för polismål.
Polisen ska omedelbart vidta åtgärder som brådskande avspärrning av en brottsplats och allt vad man nu kan tänka sig, och en förundersökning ska bedrivas särskilt skyndsamt. De här brottsutredningarna sker vid särskilda utredningsenheter som finns på sex polismyndigheter runt om i landet. Förhör ska hållas av undersökningsledaren eller av en polis som tjänstgör vid en sådan enhet.
Förhöret får aldrig hållas av en polis som tjänstgör vid samma myndighet som den som berörs.
Genom de ändringar som jag tidigare nämnde, som innebär att man ytterligare tar avstånd från de lokala och regionala polismyndigheterna, får vi en definitiv åtskillnad där det inte finns någon möjlighet att en utredningsledare är kopplad eller har någon beröring med den som är misstänkt för ett brott.
Samtidigt försäkrar man sig om att ta vara på den kompetens och professionalitet som finns inom polisen när det gäller brottsutredningar. Det är alldeles uppenbart att Thomas Bodström struntar i två utredningar, varav han har tillsatt en själv, som såvitt jag kan bedöma har arbetat väldigt seriöst. En utredning var dessutom parlamentarisk.
Vidare struntar Thomas Bodström i de synpunkter som kom fram i de här utredningarna och diskussionen, nämligen att det inte är någon annan poäng med en särskild myndighet än att det verkar som att det skulle vara bättre. Man lägger resurser på att bygga upp en kuliss, men i sak åstadkommer man inte högre kvalitet, mer objektivitet, mer professionalism.
Det kanske är det som är skillnaden mellan socialdemokratisk politik och den politik vi för i alliansregeringen. Jag är mer intresserad av resultat, av att försäkra mig om att när personal, exempelvis inom polisen, misstänks för brott ska man använda all den kompetens man har för att verkligen ta reda på sanningen och få fram fakta.
Det är det viktiga för mig, inte huruvida det verkar som att det kunde vara lite mer oberoende. Jag tycker att man ska ta intryck av synpunkter i alla typer av frågor, och nu är ju världen sådan att det finns mer än en synpunkt. Det finns också de som tycker att det vore bra med en sådan här symbolreform.
Men jag delar inte den uppfattningen, därför att jag är intresserad av kvalitet i sak när det gäller utredningar av brott.