Ingvar Svensson (KD):
Inom utskotten håller vi nu på att förenkla behandlingen av motionerna från allmänna motionstiden så till den milda grad att det blir väldigt svårt för en utomstående att förstå vad riksdagen sysslar med. Effektivitetsbegreppet har blivit viktigare än demokratin. Samtidigt som det i samhället i övrigt nu seriöst och öppet debatteras kring olika moment av mediernas frihet, bidrar vi här i riksdagen till en minskad öppenhet.
Det är nästan omöjligt för en medborgare som läser detta betänkande att förstå vad frågorna handlar om eftersom huvuddelen tas i så kallad förenklad ordning. Fru talman! I den allmänna debatten handlar det nu om bildpubliceringar och om hoten mot den enskildes integritet. Det är viktiga frågor, och Helena Bargholtz var inne på den ena sidan, den om bildpubliceringarna.
Jag har aktualiserat att det måste finnas en rättssymmetri i hanteringen av den personliga integriteten. Jag ska läsa upp vad tryckfrihetsförordningen föreskriver i 1 kap. 3 § eftersom det är lite intressant.
"För missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri må ej någon i annan ordning eller i annat fall än denna förordning bestämmer kunna tilltalas eller dömas till ansvar eller ersättningsskyldighet eller skriften konfiskeras eller läggas under beslag." Det sägs alltså att om brottet inte finns föreskrivet i tryckfrihetsförordningen får man inte döma vederbörande enligt annan lag.
Det är intressant mot bakgrund av att Europadomstolen i sin tolkning av artikel 8 i Europakonventionen hävdat att det finns gränser för intrång i privatlivet. Och Europakonventionen är också svensk lag. En motsvarande händelse som den som gällde prinsessan Caroline av Monaco i Tyskland skulle alltså kunna leda till att Sverige skulle kunna fällas för konventionsbrott.
Det finns alltså en motsättning här mellan Europakonventionen och tryckfrihetsförordningen. Enligt tryckfrihetsförordningen finns det inte någon möjlighet att ådöma straffansvar eller skadeståndsskyldighet för publicering i ett grundlagsskyddat medium enbart på den grunden att foton eller artiklar angår privatlivet och inte kan anses utgöra ett bidrag till en diskussion av allmänt intresse. Fru talman!
För något tiotal år sedan gjorde jag en mediepolitisk rapport där jag försökte analysera mediesamhällets förhållande till saklighet, spegling, allsidighet och relevans. Jag påpekade att det var nödvändigt att göra kvalitetsanalyser och frågade om det var möjligt med en självsanering i den intensiva medievärld som växte fram; det var i alla fall min förhoppning.
Jag efterlyste en sådan ärlighetskultur utifrån de här givna kriterierna, framför allt relevansen. Nu, tio år senare, kan jag bara konstatera att inte så väldigt mycket har hänt, i alla fall inte till det bättre. Därför tror jag för min del, fru talman, att det är nödvändigt att granska det skydd för privatlivet som vi håller oss med i Sverige. Kanske bör det belysas av Integritetsskyddskommittén, kanske av Tryck- och yttrandefrihetsberedningen.
Det är mycket möjligt och ganska troligt att publiceringsregel 7, som finns med bland branschens egna pressetiska regler, om den personliga integriteten också bör ges lagstöd. Jag tror nämligen att risken för ett betydande skadeståndsansvar skulle vara en viktig preventiv faktor.
Det gäller inte möjligheten till process i sig, utan det handlar om en process som gör att man ökar sin förståelse för privatlivets helgd. Det är, fru talman, inom samma härad som jag i motionen har väckt frågan om att regeringen närmare borde titta på detta med genmälesrätten. Självsaneringen är inte vad den borde vara. Intressant är också, fru talman, detta med ekonomiskt förtal.
I dag kan medierna fullständigt slå undan benen på företag och ekonomisk verksamhet genom publiceringar. Det intressanta är att det inte ens inom branschen finns regler när det gäller branschetiken hos medierna. Man är negativ till positiv textreklam - egentligen en konstig konstruktion.
Positiv textreklam är ju alltid reklam för något så man skulle inte behöva använda begreppet "positiv textreklam", men jag försöker använda det för att göra åtskillnad. Man kan ju också tänka sig att ha negativ textreklam - det vill säga att man vill komma åt något företag eller någon ekonomisk verksamhet. Om man skriver någonting negativt om ett företag eller en ekonomisk verksamhet är det alltså legalt.
Det hindras inte ens av de pressetiska reglerna - det sista är kanske något märkligt - även om det är helt uppenbara fel som publiceras. Man kan alltså utan vidare sänka ett företag eller en ekonomisk verksamhet genom massmediala insatser. Enligt vår mening borde regeringen åtminstone försöka ta initiativ till branschöverläggningar på det här området. En retorisk fråga som jag har gäller etiken. Den borde väl också gälla den ekonomiska verksamheten.
Fru talman! Det är ju ett förenklat förfarande beträffande yrkandena så jag yrkar inte bifall till någon reservation. Dock vill jag säga att Helena Bargholtz nyss gjorde våld på Voltaire. Det påstås, enligt seriösa källor, att han aldrig har fällt yttrandet i fråga utan att han tvärtom var motståndare till yttrandefriheten.