Mona Sahlin (S):
Jag vill kommentera det Mariam Osman Sherifay beskriver. Det hon beskriver är en individ som har utsatts för diskriminering, som det finns alldeles för många exempel på och som jag tror att vi är många här som har stött på.
Jag tycker att detta är en bra diskussion, och det är relevanta frågeställningar som både Anders Bengtsson och Birgitta Sellén tar upp. Även om idrottsrörelsen i Sverige dessbättre är en självständig folkrörelse ska vi politiker se till att det både finns bra krav och förväntningar på idrotten. Vi ska förstås också se till att det finns möjliga resurser för att kunna leva upp till detta.
Men det viktiga med interpellationen är att lyfta debatten om diskriminering från en diskussion om en individ som alldeles för länge har fått frågorna: Vad gör du för fel? Varför har du inte rätt utbildning? Varför talar inte du lite bättre svenska? Varför har inte du sökt dig till något annat jobb? I stället bör vi se de strukturer som faktiskt ligger bakom diskrimineringen.
Jag är precis som den stora delen av idrottsrörelsen övertygad om att framtiden för idrotten som folkrörelse bland annat ligger i att man kan svara upp mot att idrotten verkligen är till för alla. Begreppet alla innefattar då både pojkar och flickor och även alla oavsett etnisk bakgrund. Precis som Birgitta Sellén sade är jag också integrationsminister.
Det är de strukturerna som ofta i något slags desperat vilja att behålla det som vi alla tror oss behöva känna igen trycker ut den som uppfattas som annorlunda. Det är precis detta som uppstår och som Mariam Osman Sherifay beskriver som en kollektivisering. Man vill sätta en tillhörighet, en egenskap, på en hel grupp.
Jag har känt att det är två områden som hör ihop väl, och det är en förmån att få jobba både med idrotten och med integrationsfrågorna. Vi kan se att idrotten redan i dag är en av de mest integrerade delar som finns i vårt samhälle. Den är redan i dag en väg in i samhället Sverige för väldigt många, inte bara för ungdomar utan också för pojkars och flickors föräldrar.
Då blir det så mycket lättare att hitta felen, som man uppfattar det, i den gruppen. Arbetet som vi försöker bedriva nu, som inte jag heller, precis som Joe Frans beskrev, har uppfattat som speciellt politiskt korrekt men just därför så oerhört viktigt, är att i stället synliggöra de mycket allvarligare, djupgående och ofta osynliggjorda strukturer som ligger bakom begreppet strukturell diskriminering.
De får via idrotten kontakt med andra vuxna på ett sätt som är svårt inom andra delar av samhället. Det är därför regeringen och riksdagen så klokt har ställt sig bakom Handslagssatsningen, som ju bygger mycket på att hjälpa idrotten att öppna dörrarna ännu mer och att hitta nya metoder för att nå bland annat flickor. Det gäller då inte bara flickor i traditionella flickidrotter utan flickors idrottande där flickor vill idrotta.
Jag uppfattar det som att vi har ett oerhört behov av att lära oss mer om mekanismerna. Vi måste se dem för att kunna avslöja dem och för att också kunna förändra dem. Det är det som jag hoppas att de här utredningarna - en som jobbar och en som kommer att tillsättas, troligtvis under nästa månad - ska hjälpa oss med mycket kunskap om.
Det handlar också om att öppna dörren så att ännu fler unga pojkar och flickor med invandrarbakgrund ska få möjlighet till idrott i alla delar av Sverige. Idrotten försöker nu också på ett annat sätt nå ut i de bostadsområden där många ungdomar med invandrarbakgrund bor men där idrottsverksamheten inte alltid är lika starkt utbyggd.
Det är också viktigt att se att när vi pratar om strukturer som trycker ut det som uppfattas som annorlunda är vi alla en del i de strukturerna. Det är viktigt att se att det här handlar om både oss som individer och om myndigheter, organisationer, näringsliv och arbetsmarknad. Alla måste tänka igenom hur man till exempel rekryterar, hur man sätter upp de rekryteringskrav som man har.
Allt det här visar på det som Anders Bengtsson inledde med, nämligen vikten av det lokala föreningslivet och hur det ser ut. Det gäller den idrott som barn och vuxna finns i och hur representationen i de föreningarna ser ut. Det är sant som Anders Bengtsson sade; det hände en hel del i början när Riksidrottsförbundet antog sin jämställdhetsplan, men det har stannat upp under de senaste åren.
Vi har ett exempel som jag ofta använder, därför att jag tycker att det är så talande. När polishögskolan efter lång tids arbete bestämde sig för att verkligen försöka rekrytera människor med annan bakgrund formulerade man annonsen just så. Man sade: Vi söker dig som har en annan etnisk bakgrund, ett annat kön och en annan sexuell läggning.
Det är det som är bakgrunden till att RF har sagt att man nu måste ta ett nytt tag. Det är annorlunda med distriktsförbunden, som Birgitta Sellén sade. Där finns det 44 % kvinnor. I 18 specialidrottsförbund finns det över 40 % kvinnor. Men precis som Anders Bengtsson sade är det i en hel del av de så kallade traditionella flickidrotterna som kvinnorna finns med.
Men det var också ett exempel på att de som utformade detta uppfattade sig själva som tillhörande just någonting annat än det man sökte. Det är den formen av strukturer som det gäller att se och förstå mekanismerna bakom. Jag hoppas att det arbete som både Mariam Osman Sherifay och Joe Frans driver i riksdagen kommer att få hjälp av de här utredningarnas resultat.
Jag försöker på olika sätt stimulera till exempel det arbete med unga ledare som Riksidrottsförbundet bedriver. Det har funnits tusentals ungdomar med där. En majoritet är flickor och en majoritet har utländsk bakgrund. Det bådar väldigt gott för framtiden. Det gäller också att uppmuntra till exempel Fotbollförbundets arbete med Damprojektilen.
Det har lett fram till många kvinnliga ledare. Jag är verkligen för att bryta de könsmönster som Birgitta Sellén också avslutningsvis tog upp. Vi har vant oss vid att se manliga ledare i många sammanhang inom idrotter för flickor. Det är verkligen på tiden att en kvalificerad kvinna nu också fick jobbet som landslagsledare för innebandy, som ju är en av våra största idrotter och en idrott som många flickor håller på med.
Detta blev ett skrämmande exempel på det som jag tror att vi alla vet finns. Kvinnor provocerar när de tar sig över nya gränser. Hon ska ha allt stöd.