KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Jag fortsätter att vidhålla att en nationell folkräkning är välbehövlig. Jag välkomnar Skatteverkets initiativ. Men den senaste folkräkningen i Sverige genomfördes för 30 år sedan, och det har hänt mycket i landet sedan den tiden.
Självklart är alla åtgärder som myndigheterna vidtar för att få klarhet i vilka som bor i Sverige och var de är bosatta bra, men de är inte tillräckliga. Våra välfärdssystem är under attack från allehanda brottslig verksamhet.
Enligt delegationen med uppdrag att motverka felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen har 300 miljarder kronor betalats ut felaktigt sedan 2005.
De kostnader ministern är rädd för är försumbara jämfört med detta enorma slöseri med skattepengar, som vi måste sätta stopp för. Det är bedrövligt att våra skattepengar går till bedragare. Det undergräver tilltron till staten och eroderar samhällskontraktet.
Magdalena Andersson har nu möjlighet att återupprätta tilltron till staten och skydda medborgarnas intressen. Det som behövs är att rensa systemen från falska uppgifter och ersätta dessa med riktiga uppgifter om vem man är, var man bor och vilka skyldigheter och rättigheter man har.
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Sverige plågas av kriminalitet och gängbrottslighet. Känslan att rättsstaten är på reträtt och att kriminella gäng tagit över gator och torg är påtaglig. Brott som stölder, inbrott och personrån utreds inte ens och leder sällan till konsekvenser för förövarna.
Det finns även en del grova brott som aldrig klaras upp, eftersom det saknas teknisk bevisning eller för att vittnen inte vågar ställa upp. Detta undergräver förtroendet för rättsstaten. Denna debatt handlar dock inte om dessa fall som inte går att lagföra utan om de fall där rättskedjan håller och rättsprocessen avgörs i domstol.
Det är ingen tvekan om att det är av central betydelse för rättskipningen att domstolarna kan genomföra sammanträden under säkra och ordnade former. Därför måste rapporterna om respektlöst uppträdande i rättssalen tas på allra största allvar.
Ministern refererar till propositionen Stärkt ordning och säkerhet i domstol , som trädde i kraft den 1 juli 2019. Incidenterna som jag syftar på i min interpellation och som har upprört och oroat åklagare, nämndemän, vakter, allmänheten med flera skedde under 2020, alltså ett år efter ikraftträdandet.
Detta betyder att lagändringarna uppenbarligen saknar effekt. Jag ska ge ministern några exempel. Han får gärna kommentera om han tycker att det handlar om rättegångsförseelser som borde ha fått konsekvenser.
Exemplen är tagna ur dokument som åklagarkammaren har skickat till Helsingborgs tingsrätt angående målet mot tolv gängmedlemmar åtalade för grovt narkotikabrott. Där står följande: De tilltalade har under förhör med kallade vittnen framkallat olika ljud som är ägnade att skrämma, provocera och störa vittnen under deras vittnesförhör.
Enligt uppgift har en av de tilltalade fört ett finger över halsen och även satt händerna runt sin egen hals som ett tecken och hot riktat till ett vittne under ett förhör. Man har ätit och druckit under själva förhandlingen. En av de tilltalade har även fått spendera sin tid i förhandlingssalen liggandes på en madrass på golvet.
De tilltalade har även haft påslagna mobiltelefoner samt datorer med sig i rättssalen. Ingen av ovan nämnda incidenter har lett till att ordföranden har utfärdat sanktioner. Detta har gjort att de tilltalade hela tiden har flyttat fram sina positioner. Och gradvis har både situationen och stämningen i rättssalen försämrats.
Jag vill därför fråga ministern: Är det så här det ska gå till i svenska rättssalar? Och vad tänker ministern göra för att det ska råda ordning och säkerhet, enligt intentionerna i propositionen Stärkt ordning och säkerhet i domstol och som stipuleras i de lagändringar som därefter trädde i kraft?
Boriana Åberg (M):
Jag vill uppmana ministern att inte skjuta budbäraren. Det är inte den som slår larm om missförhållanden i svenska rättssalar som skrämmer vittnen, utan det är de kriminella. Det är verkligheten runt omkring som är så påtaglig med skjutningar varje dag, med gängmord och med rån av ungdomar.
När dessa fall väl kommer till domstolarna uppträder dessa brottslingar på ett väldigt förkastligt sätt. Här står ministern och läser statistik gällande hur antalet ordningsstörningar har minskat. Ministern borde ta kontakt med åklagarkamrarna eller med Kriminalvårdens anställda som tjänstgör vid dessa domstolar.
Alla dessa människors upplevelser kan inte vara felaktiga. Man kan också ta kontakt med nämndemannaföreningarna. Nämndemän har också väldigt starka synpunkter på hur det fungerar. Ministern säger att det bara handlar om enstaka fall. Det må vara så.
Det är positivt att det finns rättegångar som fortskrider som planerat och att det är ordning under sammanträdena. Det är så det ska vara. Men alla de avvikande fallen är väldigt stötande. Helsingborgsfallet är inte det enda fallet.
Jag kan även hänvisa till målet vid Södertörns tingsrätt där de tilltalade kallade polisvittnena för nazister och skrek och vrålade könsord utan att det fick några konsekvenser. Ännu värre var att rättens ordförande uttalade att det handlade om unga personer som har suttit häktade under lång tid och att det då är ganska självklart att de vill yttra sig och säga sin uppfattning.
Att skrika, vara vulgär och förolämpa i rättssalen ingår inte i yttrandefriheten. Det faktum att man har suttit häktad innebär inte några förmildrande omständigheter eller att man får några särskilda rättigheter. Ministern säger att han följer utvecklingen.
Att följa utvecklingen är en mycket passiv hållning som inte på något vis förbättrar situationen i rättssalen. För att det ska ske någonting krävs det en aktiv handling. Jag föreslår att ministern börjar med att titta bakåt för att se vad som har lett till denna utveckling. Det är den totala gränslösheten och bristen på konsekvenser.
Varför uppträder åtalade respektlöst och vrålar könsord vid förhandlingar? Det gör de för att ingen säger ifrån, för att det inte får några konsekvenser och för att de under hela sin uppväxttid har lärt sig att ingen säger stopp. Det börjar redan i skolan när man slåss och stökar runt. Men det är läraren som säger ifrån som får skulden och anses ha gjort fel.
Sedan hotar man socialtjänsten, och ingenting händer. Och när man är fullfjädrad brottsling och uppträder respektlöst mot polis, åklagare och domare händer fortfarande ingenting för att det finns en ängslighet i Sverige för att inte kränka någon.
Det är en oerhört farlig utveckling när myndigheterna, i detta fall representerade av rätternas ordförande, inte vågar använda de lagar som finns. Då är Sverige inte längre en rättsstat. Att hota vittnen under pågående rättegång borde straffas betydligt hårdare.
Det är extremt svårt att få människor att vittna mot kriminella med stort våldskapital.
Boriana Åberg (M):
Jag hoppas att ministern inte menar att det faktum att människor i förorter som styrs av kriminella klaner inte vågar vittna är på grund av min interpellation. Ministern vet hur svårt det är att få människor att vittna mot kriminella som besitter stort våldskapital.
Att samhället inte förmår att skydda vittnen är knappast en anledning till att jag inte ska kunna ifrågasätta ordningen i rättssalarna när den fallerar. Tycker ministern att de incidenter som jag har räknat upp är acceptabla i en rättssal? Har han något svar på varför ordförande inte har agerat?
När det gäller sanktioner för de kriminella som beter sig illa i rättssalen: De har inget att förlora. Det högsta straffet de kan få i dag är 4 000 kronor i böter - föga avskräckande för någon som endast har svarta inkomster och kan dra in mångdubbelt det beloppet på sina kriminella aktiviteter på några timmar.
Vi moderater har föreslagit att ordningsstörande beteende ska kunna ge en månads fängelse. Hur ställer sig ministern till det? Ordningsstörningarna i rättssalen är ett problem med många bottnar.
Det handlar om skyddet av vittnen, om arbetsmiljön för de inblandade och ytterst om demokratin - som hotas när den som besitter störst våldskapital tillåts diktera reglerna och trotsa lagen. Det måste råda nolltolerans mot ordningsstörningar i svenska domstolar.
De som beter sig förkastligt och saknar respekt för rättsstaten och dess representanter ska få möta kännbara konsekvenser.
Boriana Åberg (M):
Samhällsutvecklingen de senaste åren har gått åt fel håll. Kriminaliteten har eskalerat och gått ned i åldrarna med det tragiska resultatet att vi har 15-åringar som begår kallblodiga mord. De kriminella gängen rekryterar allt yngre personer, och lagstiftningen är inte anpassad för att stävja utvecklingen.
Det är uppenbart att Sis-institutionerna inte är lämpade att hantera ungdomar som begår grova våldsbrott. Våldskapitalet som dessa ungdomar besitter gör att de hör hemma i Kriminalvården. Det faktum att dagens debatt sker med socialministern och inte med inrikesministern är också talande.
Det behövs ett paradigmskifte där de grovt kriminella minderåriga får straff som är proportionerliga till de brott som de begår. Fru talman! I höstas ställde jag en skriftlig fråga till socialminister Lena Hallengren. Den handlade om användningen av mobiler och surfplattor på Sis-hemmen. Jag fick ett oklart svar då.
Jag hoppas nu att ministern kommer att kunna förtydliga sig. I samband med den spektakulära fritagningen av en 18-åring och en 19-åring dömda för mord respektive mordförsök från Råbyhemmet utanför Lund uppdagades att de intagna har obegränsad tillgång till mobiler och surfplattor.
Det är således helt möjligt för dem att hålla kontakt med andra kriminella, att fortsätta med brottslig verksamhet, att beställa droger och till och med att arrangera och planera sin fritagning.
I och med att barnkonventionen började gälla som svensk lag har det tolkats som att personalen på Sis-hemmen inte har rätt att begränsa de intagnas rätt till privatliv och kontakt med anhöriga. Med andra ord: Det går inte att begränsa deras användning av mobiler och surfplattor.
Det är orimligt att dömda för så grova våldsbrott ska ha tillgång till mobiler och annan kommunikationsutrustning medan de är på en institution där de avtjänar straff och ska förhindras att ha kontakt med sitt kriminella nätverk och begå nya brott.
Ministern svarade i sitt svar: "Det ligger i barnets bästa och hela samhällets intresse att förhindra att barn och unga upprätthåller kontakt med kriminella. Säkerheten får inte äventyras, samtidigt som de dömdas rättigheter behöver tillgodoses." Det är just den sista meningen som är väldigt otydlig.
Det är den inte bara för mig utan också för personalen som jobbar på dessa hem. Fackförbundet ST, som organiserar anställda på Sis-hemmen, önskar inget hellre än en lagändring som är väldigt klar över att de unga inte ska använda kommunikationsutrustning under den tid som de är på hemmen.
Jag undrar om ministern tänker initiera en sådan ändring i lagen och i så fall när.
Boriana Åberg (M):
Att göra en omprövning varannan eller varje tredje vecka kommer att ta administrativa resurser i anspråk.
Med tanke på att dessa institutioner inte direkt är överbemannade med personal vore det bättre med en justering i lagstiftningen som gör att sådana säkerhetsrisker som tillgång till mobiler eller surfplattor utan någon som helst kontroll elimineras.
Alla rymningar och fritagningar är talande bevis på att det inte är bra för säkerheten att ha tillgång till sådana kommunikationsmedel.
När det gäller de intagnas rättigheter att hålla kontakt med sin familj och andra går det säkert utmärkt att upprätthålla dessa med fast telefon i ett speciellt telefonrum där personal finns på behörigt avstånd. Så har skett i decennier, och det har fungerat bra. Vi ska inte glömma att dessa rymningar startade på senare tid.
Man skulle absolut kunna begränsa denna användning för att öka säkerheten men också som en signal till dem som begår brott: Begår man mord, mordförsök eller grova rån får man faktiskt finna sig i att få sin frihet och sina rättigheter inskränkta.
Det är precis det som är meningen med ett straff.
Boriana Åberg (M):
Jag vill rikta ett särskilt tack till min kollega Maria Stockhaus, som har initierat denna debatt. Debatten om Bromma flygplats är väldigt viktig. Bromma flygplats är inte en Stockholmsfråga, utan det är en fråga som berör hela Sverige. Det är ganska störande att när Bromma diskuteras i medierna är det oftast enbart Stockholmsperspektivet som gäller.
Man tycker att det räcker med en flygplats utan att ta hänsyn till behoven i resten av landet. Därför är det väldigt bra med en sådan debatt som vi har nu. Människor ska kunna ta sig till huvudstaden från små orter runt om i Sverige inom en rimlig tid. Det är något som Bromma med sin närhet till centrum erbjuder.
Fortfarande är många av de stora företagens huvudkontor, de flesta myndigheter och så vidare belägna i Stockholm. Människor som bor i Skåne, eller för den delen i Norrland, ska kunna ha familj hemma och ändå kunna pendla till jobbet. Regeringen säger sig vara feministisk.
Men låt oss ta unga kvinnor i yrkesverksam ålder med familj och barn som exempel. De har inget annat val nu när man bekämpar flygtransporterna. De får antingen stanna hemma eller välja att flytta till Stockholm. Och vi vet ju hur bostadssituationen ser ut i Stockholm, så det är inte så enkelt, det heller.
Ministerns svar är väldigt negativt och pessimistiskt. Jag kan hålla med om att nu under pandemin är resande inte aktuellt. Men det kommer dessbättre en tid efter pandemin också. Då måste vi återstarta Sverige, och då behövs goda kommunikationer.
Brommas styrka är, och har varit, att flygplatsen kan ta emot mindre plan från destinationer inom Sverige. Det finns dessutom, som nämndes tidigare, planer på att göra Bromma till en helt fossilfri flygplats. Fru talman! Nyligen publicerade myndigheten Trafikanalys en rapport som är beställd av regeringen.
Jag måste säga att det är bra att regeringen visar insikt ibland. Rapporten heter Elflyg - början på en spännande resa - redovisning av ett regeringsuppdrag . Som bekant börjar spännande resor med flyg på flygplatser.
I rapporten konstateras att inga nya flygplatser kommer att öppna till följd av introduktionen av elflyg, utan det är de befintliga flygplatserna som kommer att användas.
Med tanke på att elflygplan är både utsläppsfria och tysta skulle Bromma passa perfekt just för den typen av trafik. Jag undrar om ministern har någon kommentar till den rapporten. Jag har också en synpunkt.
Man har valt att presentera Swedavias utdrag ur en hemligstämplad rapport mitt i en pandemi, där ingenting är som det brukar. Ingenting är normalt. Man kan inte dra slutsatser under en sådan onormal tid.
Boriana Åberg (M):
Ministern berömmer sig för införandet av flygskatten som en miljöåtgärd. Det är helt fel, för pengar som flygföretagen skulle ha använt för att utveckla fossilfria tekniker och bränslen gick i stället till att hålla konkurrenskraftiga priser.
Införandet av flygskatten var verkligen kontraproduktivt. På tal om slöseri med resurser, som regeringen brukar vara expert på: Swedavia har investerat 1,7 miljarder i att bygga ut Bromma. Därtill kommer investeringar runt om flygplatsen i hotell, konferensanläggningar och affärer.
Det blir en enorm kapitalförstörelse om Bromma läggs ned. Man kan faktiskt jämföra nedläggningen av Bromma med nedläggningen av Barsebäck och också Ringhals 1, där befintlig infrastruktur för elförsörjning lades ned på helt felaktiga grunder.
Nu får vi hantera konsekvenserna med elbrist och import av kolkraft från Polen, Litauen och så vidare. Så mycket är det med regeringens miljövänliga politik. Vi moderater vill satsa på kärnkraft, som ger ren och fossilfri energi.
Boriana Åberg (M):
När jag lyssnar på energiminister Ygeman tänker jag osökt på det filosofiska begreppet solipsism, som något förenklat betecknar att det enda som existerar är den egna upplevelsen som sådan.
Energiminister Ygemans upplevelse är att vi har ett elöverskott - detta samtidigt som stora industriföretag tvingas stänga produktionen, samtidigt som Sverige importerar brunkolsel från utlandet, samtidigt som oljekraftverket i Karlshamn startas för att rädda elförsörjningen.
Detta händer nu innan omställningen av fordonsflottan till elektrifiering har börjat ta fart. Redan i dag finns stora problem med elförsörjningen, inte minst i Skåne. Vi är alltså långt borta från det bekymmerslösa scenario som ministern målar upp.
Det mest tragiska är att elbristen är resultatet av en medveten politik. Socialdemokraterna, som tidigare var stolta över svensk industri, har låtit ett litet tillväxtfientligt parti diktera villkoren för energipolitiken.
Ren, pålitlig och säker elproduktion har lagts ned utan hänsyn till konsekvenserna för svenska företag och andra konsumenter. Ideologin har trumfat förnuftet. Ministern nämner satsningen på havsbaserad vindkraft, vilken inte kommer att lösa elbristen när det är som kallast och vindsnurrorna står stilla.
Frågan är även vem som ska stå för anslutningskostnaderna. Ministern får gärna svara på det. Fru talman! En sak är säker: Sverige kommer att behöva betydligt mer fossilfri elproduktion och ett betydligt bättre utbyggt elnät.
Det var ett stort misstag att stänga Ringhals 1, ett misstag vars konsekvenser drabbar svenska folket. De drabbar privatkonsumenterna, som inte får dammsuga, inte duscha och inte koka kaffe när det är kallt.
De drabbar också företagen, som inte får producera eller expandera därför att elleverantörerna inte kan lova säkra leveranser.
Detta är något som kommer att kosta svenska jobb, vilket självklart inte är oväsentligt när Sverige plågas av stor arbetslöshet - faktiskt den sjätte högsta i hela EU, trots statsministerns löften om Europas lägsta arbetslöshet 2020.
Det kommer inte heller att gagna miljön om produktion flyttas till andra länder som använder fossil el. Jag är dock inte ute efter att få ministern att klä sig i säck och aska för gamla, redan begångna misstag.
Jag vill i stället gärna få ett svar av ministern på frågan hur man ska lösa situationen nu . Sedan vill jag veta hur man ska lösa situationen i framtiden, när elbehovet kommer att bli så oändligt mycket större.
Boriana Åberg (M):
När det gäller sänkningen av skatten på bensin och diesel ska jag berätta för statsrådet att vi har gjort detta för att människor ska ha råd att bo på landet och kunna ta sig till sina jobb och köra sina barn till träningen. Det är inte alla som bor i Stockholms innerstad och kan ta tunnelbanan. Det är inte alla som har råd att köpa elbilar, och de behöver dessutom laddas.
När det är elbrist är det väldigt tveksamt om man kan sätta sin bil på laddning. I stället för att prata om överskott på årsbasis borde statsrådet Ygeman koncentrera sig på att lösa problemet vad gäller att el ska finnas när det är kallt, när vindsnurrorna står stilla och när människor behöver det.
Att hänvisa till överskott på el på årsbasis är som att säga att vi har god tillgång till mat över hela året men svälter under två månader. Det är exakt detsamma. När det gäller elektrifieringen ska jag berätta en historia från Örkelljunga. Det är en kommun i Skåne där Tesla ville etablera en laddstation med tolv platser.
Det kunde de dock inte göra eftersom leverantören inte kunde säkra elförsörjningen. Varför blir det så när vi inte har några problem, när vi en enorm eltillgång och när vi har överskott innan elektrifieringen av fordonsflottan ens har påbörjats?
Boriana Åberg (M):
Tack, ministern, för svaret! "Brottsligheten i kriminella nätverk ska tryckas tillbaka med samhällets fulla kraft. I Sverige ska alla vara trygga, oavsett var man bor." Så sa ministern. Aldrig någonsin tidigare har det skådats en sådan enorm skillnad mellan ambition och verklighet. Fast ambition är något positivt. Ambition antyder handlingskraft.
I ministerns och regeringens fall handlar det snarare om handlingsförlamning och oförmåga att lösa akuta problem. Det är som att all kraft har gått åt till retorik och det inte har blivit något kvar till handling. Liknande uttalanden har upprepats av ministern i åratal. Vi är på väg att knäcka den organiserade brottsligheten, sa ministern i september 2017.
Vi ska knäcka gängen, fick man höra i juni 2018. Men, herr talman, verkligheten utanför Rosenbad och Riksdagshuset visar något helt annat. Aldrig någonsin tidigare har den grova organiserade brottsligheten haft ett så fast grepp om vårt samhälle.
Det är gängmord, skjutningar, uppgörelser där oskyldiga barn mördas, öppen knarkhandel och vägspärrar som upprättas av kriminella klaner som kontrollerar hela stadsdelar. Listan kan göras lång. Aldrig någonsin har så många människor varit så otrygga i Sverige.
Aldrig någonsin har vi hört vår polisledning säga som vice rikspolischefen Mats Löfving sa: "Just nu har vi minst 40 . släktbaserade kriminella nätverk i Sverige, så kallade klaner. De har kommit till Sverige . enbart med syfte att organisera och systematisera kriminalitet. De arbetar med att skapa makt. De har stor våldskapacitet. De vill tjäna pengar."
I sitt svar buntar ministern ihop de olika typerna av kriminella nätverk, men just den klanbaserade brottsligheten är speciell. Den kräver speciell kunskap och speciella åtgärder. Utvecklingen av klanbrottsligheten har gått hand i hand med den stora migrationen och den obefintliga integrationen. Den är systemhotande.
Den har infiltrerat myndigheter, politik och näringsliv. Klanbrottsligheten har en mycket stark struktur, där tilliten och relationerna redan finns i släkten. Klanerna skapar parallellsamhällen med egen rättvisa och egna lagar. De besitter också stort våldskapital som gör att ingen vågar vittna mot dem. Herr talman!
I Tyskland finns det en speciell klanenhet inom polisen. Man har också inrättat en särskild avdelning på åklagarmyndigheten med uppgift att konfiskera kriminellas tillgångar.
Kan regeringen ta efter Tysklands exempel direkt utan några långdragna utredningar, visa handlingskraft och slå undan benen på den klanbaserade brottsligheten? Det kommer inte att ske med detsamma.
Men man kan åtminstone visa goda intentioner och använda väl beprövade och verkningsfulla åtgärder från vårt grannland.