KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anne-Li Sjölund (C):
Jag tackar civilministern för svaret på min interpellation, som handlar om att flytta statliga jobb till Härnösand. Under tio år har Härnösand förlorat massor av arbetstillfällen. Det handlar inte om ett eller två, utan vi pratar om hundratals. När Mittuniversitetet flyttade sin verksamhet 2013 tappade Härnösand uppskattningsvis 160 tjänster. Mellan 2008 och 2018 gick totalt 22 procent av de statliga jobben förlorade.
Under samma period som landets övriga residensstäder fick fler statliga arbetstillfällen fick Härnösand färre. Regeringen har uppvaktats i omgångar under de senaste åren. Man har efterlyst en plan för hur man ska kunna få tillbaka statliga jobb och har velat se en utveckling som i de andra residensstäderna.
Glädjande nog tillsatte regeringen för några år sedan en utredning för att få en översyn av möjligheten till ökad statlig närvaro i Härnösand. När utredningen tillsattes sas att regeringen menade allvar med att hela landet ska leva och därför satsade på Västernorrland och Härnösand. Vidare bedömde regeringen att ytterligare insatser behövdes i Norrlandslänen. Västernorrlands län är det län där de statliga jobben har minskat mest.
Härnösand har en högre arbetslöshet än genomsnittet i landet, en högre medelålder än rikssnittet och en låg befolkningsökning, varför insatsen riktades dit. Fru talman! Utredaren presenterade en rad olika idéer och åtgärder för att omlokalisera arbetstillfällen från Stockholm till Härnösand och föreslog konkret att flytta delar av fem verksamheter till en kontorsgemenskap i Härnösand.
Det handlar om verksamheter från Skolverket, Socialstyrelsen, Skatteverket, Sida och Kammarkollegiet. En omlokalisering av de verksamheterna skulle kunna innebära så mycket som 80 nya arbetstillfällen i Härnösand. Hoppet växte såklart för Härnösand och Västernorrland. Fru talman! Nu har det gått två år sedan betänkandet presenterades, och inget har hänt.
När jag pratar med tjänstemän på länsstyrelsen i Härnösand och på Härnösands kommun konstateras just detta: Inget har hänt. Det har inte flyttats en endaste tjänst i enlighet med betänkandets förslag från Stockholm till Härnösand, residensstad i Västernorrland. Jag är inte riktigt nöjd med svaret, så jag frågar igen: Varför har inte regeringen agerat på de förslag som utredningen levererat?
När kan Härnösandsborna räkna med att få de nya statliga jobb som utlovats?
Anne-Li Sjölund (C):
Jag tackar ministern för svaret. Jag är glad att regeringen delar uppfattningen att svenska statens närvaro även behöver finnas utanför Stockholmsområdet. Men menar regeringen att utgångspunkten när det gäller statliga jobb är Stockholm, oavsett vilken statlig myndighet det gäller? Jag välkomnar initiativen från Kriminalvården och planerna från Skatteverket. Men detta har ingenting med förslaget om de 80 statliga jobben att göra.
Dessa statliga myndigheter har själva valt att lokalisera sig i Härnösand. Skatteverket gick ut med en helt enkel förfrågan om mark för att bygga ett centralarkiv, och Härnösand hade det bästa erbjudandet. Regeringen tycker att initiativen från de två myndigheterna är en tydlig signal om att det finns kompetens utanför Stockholm. Det är inget som Centerpartiet någonsin har tvivlat på.
Kompetens och förmåga att utföra statliga uppgifter har ingenting att göra med var i landet man bor. Fru talman! Jag kan förstå att de speciella omständigheterna kring pandemin måste beaktas. Men det är en väldigt dålig ursäkt av regeringen att skylla på pandemin för att man inte berett frågan efter inkomna remisser. Det var vid den tidpunkten ingen som visste hur långvarig eller omfattande pandemin skulle bli.
Statsrådet nämner två myndigheter, Skolverket och Socialstyrelsen, som berörs mer av pandemin och behöver mer tid. Kommer de som inte anges - Kammarkollegiet, Sida och Skatteverket - att presenteras i ett tidigare skede än de två? Fru talman!
Regeringen menar, som statsrådet säger i sitt interpellationssvar, att "de speciella omständigheterna kring den pågående pandemin" gör att det "krävs särskilt nogsamma överväganden rörande lämplig tidpunkt för ett ställningstagande samt en eventuell omlokalisering". Jag hoppade till vid ordet "eventuell". Ska jag tolka det som att regeringen är i färd med att backa i fråga om att omlokalisera statliga jobb till Härnösand?
Anne-Li Sjölund (C):
Man kan också välja att se möjligheter. Från att ha haft en högre arbetslöshet än genomsnittet kunde vi i dagarna se mätningar på att arbetslösheten i länet ökar ännu mer. Den högsta arbetslösheten i länet hittar vi i residensstaden Härnösand. Om vi vänder på tanken är det nu alltså ännu viktigare att sätta fart och inte vänta på att läget stabiliseras och förutsättningarna klarnat.
De viktigaste förutsättningarna vet vi. Det är att arbetslösheten skjuter i höjden och att det finns kompetens i Härnösand. Jag kommer att noga bevaka frågan, och det kommer även de som bor i Västernorrland och Härnösand att göra.
Anne-Li Sjölund (C):
Min fråga går till infrastrukturminister Tomas Eneroth. Det finns i dag en stor oro bland landets regionala kollektivtrafikmyndigheter inför 2022 för att resandet ännu inte ska ha återhämtat sig så att intäkterna blir i nivå med vad de var före pandemin. Risken finns att det blir försämringar i utbudet, vilket inte minst kan komma att drabba landsbygden.
Centerpartiet är berett att verka för goda förutsättningar för kollektivtrafik i hela landet. Jag vill fråga ansvarigt statsråd: Har regeringen någon plan för hur man inom det som är statens ansvar kan bidra till att snabbt öka resandet i kollektivtrafiken igen, eller har man förslag på åtgärder för att överbrygga de förlorade biljettintäkterna tills resandet har återhämtat sig?
Anne-Li Sjölund (C):
Min fråga går till idrottsminister Amanda Lind. Folkhälsomyndigheten utfärdar viktiga föreskrifter och bra rekommendationer i pandemin, men de gäller inte personer som ägnar sig åt yrkesmässig idrott. Just detta har fått absurda konsekvenser i Sundsvall. Där har vi ett hockeylag som 2017 fick lägga ned herrlaget av ekonomiska skäl och som nu spelar i division 1, vilket är två nivåer under högsta serien.
I kommunen finns också en konståkningsklubb med åkare av elitserieklass. Med hänvisning till yrkesmässig idrott har kommunen stoppat elitåkande konståkare från att träna i ishallen men låter hockeylaget fortsätta som vanligt. Man kommer inte ifrån misstanken att kommunen värderar manligt idrottande mer än kvinnligt idrottande i detta fall. För mig är denna tolkning helt orimlig, orättvis och diskriminerande.
Tycker ministern att kommunen gjort en korrekt tolkning av reglerna när man stänger ute kvinnliga konståkare med elitseriestatus?
Anne-Li Sjölund (C):
Det är 2022, och fortfarande finns det mycket kvar att göra för jämställdheten, inte minst inom idrotten. För fem år sedan gjorde kulturutskottet en utvärdering av statens idrottspolitiska mål med inriktning på barn- och ungdomsidrott. En av slutsatserna var att det behövdes en översyn av statens stöd till idrotten.
Utformningen av anslagen behövde bli tydligare vad gäller tillgänglighet till idrott för barn och ungdomar ur bland annat jämställdhets- och funktionsnedsättningsperspektiv. Låt oss börja med jämställdheten. Vi vet att idrott är bra för både det fysiska och psykiska välbefinnandet. Vi vet också att flickor slutar idrotta mycket tidigare än pojkar.
Det är här vi står i dag. Därför är det viktigt att ta reda på varför flickor slutar. Det är nummer ett när det gäller att få till stånd en förändring. Vi i Centerpartiet vill göra en ny utredning som leder till faktiska resultat.
Vi vill att det ska tas fram riktiga förslag på lösningar och att Riksidrottsförbundet får ett tydligare uppdrag att uppnå jämställdhet inom svensk idrott - för barnens bästa och i nästa steg för hela folkhälsans bästa.
Rent krasst behöver fördelningen av bidrag och investeringar i anläggningar ses över ur ett jämställdhetsperspektiv, detta för att fler barn ska ges möjlighet att idrotta och röra på sig. Vi behöver också i större utsträckning släppa in föreningslivet i skolan och på fritidshem. Fler barn skulle då få chansen att testa nya aktiviteter och att gå med i föreningslivet.
Att barn får samlas runt intressen ger också möjlighet till ökad integration. Det skulle också stärka föreningslivet med mer verksamhet och nya medlemmar i föreningarna. Fru talman! Ett ytterligare viktigt fokus är barn och unga med funktionsnedsättningar. Alla barn och ungdomar behöver aktiveras, och personer med olika funktionsnedsättningar behöver det mer än andra.
Men för dessa ungdomar är hindren i dag ofta alldeles för höga. Det måste vi ändra på. Vi behöver ge parasporten mer uppmärksamhet och inkludering. Även här är det på sin plats med en utredning som på allvar tar itu med att överbrygga svårigheterna och att se möjligheter som underlättar att delta och tävla. Fru talman! Coronapandemin har slagit hårt på många håll.
Nu har vi möjligheten att göra ett omtag som gör skillnad på riktigt. Ett rikt idrotts- och kulturliv är faktiskt en förutsättning för att skapa attraktiva samhällen där människor vill leva och bo, inte minst våra unga. Idrott och friluftsliv
Anne-Li Sjölund (C):
I mars 2021 ställde jag en interpellation till dåvarande civilminister Lena Micko. Den gällde en utredning om ökad statlig närvaro i residensstaden Härnösand. Det hade då gått drygt två år sedan utredaren presenterat en rad olika idéer och åtgärder. När utredningen tillsattes sa regeringen att man menade allvar med att hela landet ska leva och att man därför skulle satsa på Västernorrland och Härnösand.
Regeringen bedömde också att fler insatser behövdes i Norrlandslänen, och Västernorrlands län är det län där statliga jobb har minskat mest. Åren har gått, men fortfarande har inget hänt. Min fråga går därför till statsrådet Ida Karkiainen, och jag ställer samma fråga nu som då: Vad har hänt med de utlovade statliga jobben?
Anne-Li Sjölund (C):
Tack, statsrådet, för svaret! Det var det svar jag fick senast också. Jag hoppas verkligen att beredningen skyndas på, för det duger verkligen inte att ni bereder och bereder. Jag frågar återigen: När kan Västernorrland förvänta sig att få de utlovade jobben till residensstaden Härnösand? Hur lång tid ska vi vänta?
Anne-Li Sjölund (C):
Idrotten får samhället att hänga ihop. Det är en del av det ideella Sverige som är kittet mellan oss människor. Det är många gånger helt oberoende av bakgrund, ekonomiska förutsättningar, om man har bott i Sverige hela livet eller i flera generationer eller om man har levt en kort tid i Sverige. Idrotten för människor samman.
Idrottsföreningar finns över hela landet, och de flätar effektivt ihop olika delar av samhället. Det är förmodligen viktigare än någon av oss kan ana. Till det kommer all den glädje och samhörighet som idrotten ger, den integrationsmotor som idrotten är och allt den bidrar till gällande folkhälsan.
Nästan 150 000 barn och ungdomar går till träning varje dag. Det är en fantastisk folkrörelse. Riksidrottsförbundet har uppskattat att om man skulle ersätta ledarna med en fritidsledarlön skulle kostnaden uppgå till omkring 20 miljarder. Varje investerad krona i idrottsrörelsen ger mångfalt tillbaka till samhället.
Det viktigaste politiken kan göra är att underlätta för föreningar att bedriva sin verksamhet. Därför behövs det enklare och bättre anpassade regler för hur idrottsrörelsens samarbete med det offentliga ska se ut. Centerpartiet vill förbättra möjligheterna för det civila samhället att göra samhällsinsatser. Ett sätt handlar om bättre kunskap om de utmaningar som finns i samhället.
Här kan det offentliga bli mycket bättre på att samarbeta med det civila samhället. Det måste också finnas tillgång till samlingslokaler till rimlig kostnad även i städer för att möjliggöra denna typ av aktiviteter. Därför behöver det offentliga på alla nivåer bli bättre på att tillgängliggöra sina lokaler för föreningslivet på tider som annars är outnyttjade.
Fru talman! Jämlikheten är en annan viktig fråga att lyfta fram. I dag slutar flickor idrotta alltför tidigt. Sökljuset är satt på frågan, men än mer ljus behövs för att man ska komma till rätta med detta. Flickor och pojkar ska med självklarhet ges lika förutsättningar för sitt idrottande.
Lagstiftningen när det gäller sponsring av idrott är fortsatt ojämlik. Den behöver göras om och, som sagt, anpassas för att fungera i ett jämlikt samhälle. För personer med funktionsnedsättning kan det ibland vara svårt att hitta en lämplig idrottsaktivitet. Parasport kan vara en väg in i fysisk aktivitet.
Men det är långt ifrån alla ungdomar som har möjlighet att delta i den idrott som finns på orten eller i den idrott som de brinner för. Har man en funktionsnedsättning kan man till exempel behöva färdtjänst för att komma till träningen. Man kan behöva en ledsagare för att kunna delta. Man kan behöva speciella hjälpmedel. Man kan också behöva en ledare som är kunnig i parasport.
Det är såklart väldigt svårt att sätta ett exakt pris i kronor och ören för idrotten. Men ett är säkert: Idrotten behöver de allra bästa förutsättningarna för att ge möjligheter till både elitsatsningar och OS-medaljer men kanske mest för folkhälsans, samhörighetens och glädjens skull.
Anne-Li Sjölund (C):
Kultur- och idrottsbranschen drabbades som bekant väldigt hårt under coronapandemin. Inte minst drabbades de bolag och föreningar som var beroende av biljettintäkter - biljettintäkter som under i princip två års tid uteblev. Det fanns även andra tydliga och påtagliga effekter som inte i första hand berörde ekonomin.
Föreningarna tappade medlemmar, och det blev färre fysiska aktiviteter. Det ledde förmodligen till ökad fysisk och psykisk ohälsa. Dessutom hindrades många föreningar i sitt integrationsarbete. Och inte minst gavs idrotten och kulturen inte samma möjlighet att sprida glädje och gemenskap.
Dagens debatt handlar som sagt om Riksrevisionens rapport om statens krisstöd till idrott och kultur under pandemin och hur det har fungerat. I stort ser Riksrevisionen att det har fungerat bra och att krisstöden utformades och fördelades på ett hyfsat effektivt och ändamålsenligt sätt.
Men den kritik som förs fram är att bidragsgivningens transparens och ansvariga aktörers fokus på att nå ut med stöden gjorde att träffsäkerheten inte blev lika bra. Riksrevisionen föreslår därför att regeringen ska se över hur man i framtiden kan samordna stöden på ett bättre sätt.
Utskottet håller med Riksrevisionen, men det är också viktigt att komma ihåg att behoven av krisstöden var stora under den aktuella tiden och att det var prioriterat att få ut stöden så fort som möjligt. Detta gjorde att träffsäkerheten inte alltid fungerade som den borde, men situationen krävde också att politiken var snabbfotad.
Avslutningsvis, herr talman: När jag har pratat med företrädare inom kultur och idrott, både regionalt i mitt hemlän Västernorrland och på nationell nivå, har de i stort varit positiva. Men de tillägger att även om stöden fyllde sitt syfte har det lyfts fram att vissa föreningar och bolag runt om i landet tvingats lägga ned sin verksamhet.
Jag vill i sammanhanget också berömma exempelvis idrottsrörelsen, som trots hög press lyckades fördela och hantera stöden väl. Det beror på att man känner sin verksamhet väldigt väl och har god statistik och därmed kunde forma en modell som gjorde att stödet nådde många föreningar.
Catarina Deremar (C):
Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 3 i betänkandet. Effektivare konkurshantering står det i rubriken, och det kanske inte lockar alltför mångas intresse. Men det är viktigt, och när konkurser inträffar behöver hanteringen vara effektiv för både gäldenärer och borgenärer och för att bolag ska kunna startas på nytt.
Vi kan konstatera att det är ett politikområde där vi är överens på många punkter oavsett politiskt parti. Det gäller exempelvis lagändringarna som syftar till att just effektivisera och även modernisera konkursförfarandet. Det innebär bland annat att all skriftlig kommunikation i konkursförfarandet ska kunna ske i digital form.
Även på detta område påminner pandemin oss om att vi behöver vidta åtgärder ganska omgående.
Enligt Centerpartiet är ett steg i rätt riktning att det obligatoriska edgångssammanträdet vid tingsrätten ersätts med att gäldenären skriftligen bekräftar bouppteckningen, givetvis med riktiga uppgifter, vid ett sammanträde hos konkursförvaltaren. På så sätt kan vi bättre nyttja domstolarnas resurser till andra viktiga mål.
Vi ska givetvis förenkla och effektivisera det vi kan, men det är också grundläggande att det blir rättssäkert. När det gäller exempelvis underskrifter ska avancerad elektronisk underskrift därför användas. Fru talman!
För några år sedan kunde vi i medierna läsa om hur en vd för ett stort svenskt företag fick sin identitet kapad och sattes i personlig konkurs efter att en falsk ansökan hade lämnats in av en bedragare. Sådant här får såklart förödande konsekvenser för individen.
Blir man satt i personlig konkurs får man sina tillgångar frysta, och är man vd eller har bolagsstyrelseuppdrag plockar Bolagsverket bort en från styrelseuppdraget. Bolaget blir alltså ställt utan vd. Det här hanteras skyndsamt, vilket är bra.
Men vi måste få bort denna möjlighet eller åtminstone göra det svårare för en obehörig person att få igenom en ansökan. Den som drabbas av detta blir rent professionellt fråntagen sina befogenheter. Vad som händer privat kan man inte föreställa sig om man inte har varit med om det.
Vi vet också att identitetskapningar ökar, även om kanske inte just vd:ar drabbas i någon större utsträckning.
Vi bör alltså göra det svårare att genomföra detta, och det kan inte vara omöjligt i dagens läge när det finns tillgängliga digitala lösningar.
Dagens kontroll vid ansökan om personlig konkurs är inte tillräckligt omfattande, i synnerhet inte med tanke på de allvarliga konsekvenser som en personlig konkurs får. Därför är det viktigt att vi får på plats en ordning där landets tingsrätter får i uppdrag att vid ansökan om personlig konkurs kontrollera huruvida det finns en polisanmälan om kapad identitet. Fru talman!
Jag yrkar alltså bifall till reservation 2 i betänkandet, som bland annat innefattar den motion som Jonny Cato, Centerpartiet, står bakom och som behandlar utökad kontroll vid ansökan om personlig konkurs.
Catarina Deremar (C):
Jag vill vända mig till kultur- och demokratiminister Amanda Lind. Min fråga rör idrotten. Vi har en fantastisk bredd och en imponerande elit i vårt land. Allt från vasalopp och maraton till barn- och ungdomscupen i den lilla föreningen har betydelse, inte minst för folkhälsan. När det gäller de stora motionsarrangemangen hade arrangörerna hoppats på tydliga riktlinjer för utomhusaktiviteter i pandemilagen, men det kom inte några sådana.
Nu är man fortfarande hänvisad till lokala och regionala myndigheter som i sin tur saknar riktlinjer. Ideella föreningar behöver fatta beslut inom kort om de ska kunna genomföra årets evenemang, som är helt avgörande för föreningens ekonomi och fortlevnad. När avser regeringen att komma med riktlinjer som ger Idrottssverige besked om man kan genomföra evenemang under 2021?
Catarina Deremar (C):
Jag tackar ministern för svaret. Jag vet att föreningar som arrangerar stora evenemang har tagit fram protokoll för hur deras evenemang ska kunna genomföras coronasäkert. Men om regeringen inte i tid hinner komma med besked om träffsäkra lösningar, som ministern säger, undrar jag: Kommer ministern att medverka till att föreningarna kompenseras för den uteblivna inkomstkällan, som är betydande för kommande verksamhetsår?
Catarina Deremar (C):
Min fråga är till miljö- och klimatminister Per Bolund, och den handlar om vårt kärnavfall. Jag har under många år följt min grannkommun Östhammars långvariga och ihärdiga arbete med att vara dels kärnkraftskommun, dels förstudiekommun till hanteringen av utbränt kärnbränsle. Kommunens hela organisation berörs och engageras i denna komplexa fråga, och kommunen behöver få besked. Och Clab är snart fullt, som vi hörde tidigare.
Regeringens egen expertmyndighet, Strålsäkerhetsmyndigheten, har sagt att ansökan uppfyller de krav som lagstiftningen ställer för att fatta beslut. Men ministern verkar inte lika säker, enligt en artikel i UNT i början av mars. Vilka studier återstår för att regeringen ska kunna fatta i beslut i frågan? Har regeringen för avsikt att fatta beslut under denna mandatperiod?
Catarina Deremar (C):
Jag tackar ministern för svaret. Det handlar också om ett engagemang som krävs av både boende och ledning i kommunen i Östhammar för att hantera frågan under så lång tid. Jag anser att den generation som har nyttjat denna energikälla ska också ta ansvar för det utbrända kärnbränslet.
I Finland bygger man samma .
Catarina Deremar (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3 i betänkandet även om jag även här står bakom samtliga Centerpartiets övriga reservationer. Jag ska inledningsvis prata om Skapande skola. Skapande skola stimulerar de ungas kreativitet och skapar möten med professionella kulturskapare.
Det är viktigt att alla får tillgång till ett brett kulturutbud i hela landet och att alla barn får möta många olika kulturyttringar så att de kan finna sina egna uttryck. Vi som är i den här kammaren just nu vet också att kultur är bra för hälsan.
Det finns därför flera skäl för att satsningen på Skapande skola på sikt bör breddas till att gälla även gymnasieskolan. Det skulle vara ett sätt att ge professionella kulturskapare fler arbetstillfällen på skolor när de arbetar med barn och kultur.
En meningsfull fritid med vettiga vuxna är bland det bästa för att barn ska växa upp och bli trygga individer. Men vi vet att det ser olika ut. Tyvärr har inte alla barn den förutsättningen. Det händer att barn måste tillbringa delar av sommarlov eller andra lov ensamma utan tillsyn av någon vuxen, när det är som värst, eller inte ens i sällskap av andra barn.
Särskilt sommarlovet är krångligt att planera om familjens resurser är knappa och nätverket litet. Speciellt för ensamstående föräldrar kan det vara extra kämpigt att få ihop vardagen.
Det är för alla dessa barn som fritidsverksamhet och gratisaktiviteter som anordnas av eller i samverkan med det ideella föreningslivet på sommarlovet och andra lov är särskilt betydelsefulla.
Skollagen och barnkonventionen behöver följas, och kommunerna behöver arbeta fram en långsiktig plan för att barn inte ska behöva vara ensamma på loven. Herr ålderspresident! Betänkandet innehåller en rad olika ämnen. Det finns också stycken om digitalisering, vilket är en stor del av barns liv.
Det finns många fördelar med den digitala utvecklingen, men det finns också vissa negativa aspekter som tyvärr är svåra att stoppa eller bromsa. Inte minst är det väldigt många unga som råkar illa ut på olika sätt. Jag tänker då på när sociala medier eller spelmiljöer för en del riskerar att vara en otrygg plats.
Det finns regler kring hot och hat, men det finns också andra typer av kommentarer och ageranden som hindrar ungas yttrandefrihet och gör stor skada för unga människor. Staten och berörda myndigheter bör bidra till att främja en bred dialog i samhället om hur ett bättre samtalsklimat kan åstadkommas på nätet.
De unga förtjänar ett bättre umgängesklimat. Ideella organisationer som erbjuder stöd och råd till unga för en trygg miljö på nätet bör få ett ökat stöd. En trygg internetmiljö är en angelägen fråga och en fråga om jämställdhet. Jag anser att webbfilter mot nätpornografi bör införas i datorerna på landets samtliga förskolor och skolor.
I dag har två av tre kommuner genomfört det på frivillig väg, och det är väldigt positivt. Men det finns fortfarande barn i övriga kommuner, och de är ganska många. Allt fler barn och unga utsätts för olika typer av trakasserier på nätet.
Det är viktigt att såväl skolan som andra samhällsfunktioner verkar för att barn och unga i Sverige ska ha en trygg internetmiljö.