Lars Johansson (S):
Eftersom Anne-Marie Pålsson anmälde sig till den här debatten vill jag också passa på att göra ett litet inlägg. Det är rätt intressant att Anne-Marie Pålsson inleder med att tacka regeringen för det här förslaget. Det verkar som att Anne-Marie Pålsson har sovit några år. Det här fattade faktiskt riksdagen beslut om 2007. Och Socialdemokraterna var emot förslaget från första början och har varit det hela tiden.
Vi tycker att det här skattebidraget, som det handlar om, till företag som sysslar med hushållsnära tjänster inte är relevant. Jag vill ställa en motfråga till Anne-Marie Pålsson, som är ekonom, när hon påstår att det ger så många arbetstillfällen.
Det är rätt intressant att jämföra skattebidraget till hushållsnära tjänster med avdraget för ROT. I det första fallet handlar det om att ge ett skattebidrag till ungefär 100 procent av kostnaderna.
När det gäller ROT kanske skattebidraget motsvarar ungefär 20 procent av de kostnader jag har för att bygga om mitt hus, byta fönster, renovera etcetera. De övriga 80 procenten står jag själv för till hundra procent, för jag köper ju på marknaden.
Man köper material, man köper insatsvaror etcetera. Det skapar jobb inom handeln och fabriker i landet. Det är det som är poängen. Det är det som gör att det blir en ekonomisk tillväxt. Det är därför som det är så viktigt att hålla i gång byggsektorn. Det är den stora skillnaden. Att jämföra hushållsnära tjänster och ROT är verkligen som att blanda äpplen och päron.
Det är två helt olika saker, och det är det som är vår huvudkritik. Systemet att subventionera 100 procent av ett företags kostnad med 50 procent innebär på ett helår i storleksordningen 285 000 kronor i skattebidrag från Skatteverket till enskilda företagare för heltidsanställd person. Det är en enorm subvention.
Det finns inget annat land i hela Europa som har en sådan subvention som ni har infört. Danmark har haft det. Den borgerliga regeringen där införde det. Den borgerliga regeringen avskaffade det efter några år, eftersom de upptäckte att det kostade alldeles för mycket i skattepengar. Det är därför som vi kritiserar systemet och tycker att det är felaktigt, och det har ingenting med konjunkturen att göra.
Eftersom Anne-Marie Pålsson är ekonom vill jag säga att jag tror att man skulle ha kunnat göra väldigt mycket mer för de 100 000 människor som blev utan jobb under föregående år. Man kunde ha sett till att de haft större köpkraft, till exempel genom en mer aktiv arbetsmarknadspolitik, som hade gjort att de som jobbar inom fordonsindustrin kunde ha varit kvar på sin arbetsplats.
Man kunde ha delat på kostnaden mellan arbetsgivarna och staten via arbetsmarknadspolitiken för att de skulle kunna vara kvar i stället för att gå ut i öppen arbetslöshet, som skedde. Därmed blev det också lägre köpkraft, vilket påverkar ekonomin i dess helhet. Där handlar det om tiotusentals jobb, kanske ännu fler. Totalt handlar det om 100 000 jobb - för att inte tala om den offentliga sektorn, där vi direkt kan säga att 25 000 arbetstillfällen gick förlorade.
Det är det politiken handlar om: att stimulera ekonomin för att skapa sysselsättning i lågkonjunktur. Det här har inte skapat någon sysselsättning i lågkonjunktur.