KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
Det blir inte bättre, Urban, för att man höjer rösten. Jag tror att vi på ett sansat sätt kan diskutera detta. Du har varit med i politiken några år längre än jag. Jag har varit med i 20 år, och du har säkert varit med i 30 år. Då vet du att när det förhandlas och diskuteras, när texter stöts och blöts, olika skrivningar jämförs med varandra, kommer man ibland inte i mål dagen före utan man kommer i mål i morgon.
Det är politikens verklighet. En sådan resolutionstext kan inte godkännas in blanko utan man vill veta exakt hur skrivningarna ser ut. Man vill veta vad det refereras till, vilka avtal det refereras till. Det kan vara så att det i en resolutionstext förs in krav på bilaterala erkännanden. Det är något som vi i Folkpartiet inte stöder. Vi har varit tydliga med att vi vill se ett fredsavtal före erkännandet om en palestinsk stat. Det kan finnas andra referenser i sådana texter.
Det är lätt att som opposition i riksdagen vifta med plakat eller ställa sig utanför Konsum i Skövde och vifta med plakat och säga "Erkänn Palestina! ", men det är lite svårare i verkligheten när man i regeringsställning har att diskutera texterna, stöta och blöta olika argument och försöka sy ihop majoriteter med andra länder i EU-kretsen. Jag tror att Urban Ahlin kommer att få ett besked i morgon. Det besked vi kan ge dig i dag är att vi kan rösta ja, nej eller avstå från att rösta. För övrigt tror jag att Tyskland avstod från att rösta, inte att de röstade nej.
Fredrik Malm (L):
Till att börja med vill jag gratulera Sverigedemokraterna till fruktsamma diskussioner med de rödgröna rörande Västsaharaerkännandet. Det verkar vara idel goda miner från den sidan. Herr talman! Julia Kronlid rör till det lite antingen medvetet eller omedvetet - jag hoppas att det är omedvetet - rörande Folkpartiets ställningstagande till en uppgradering av Palestinas status i FN.
Detta har nämligen ingenting att göra med ett erkännande av Palestina som självständig stat. Det är två skilda processer. Det är viktigt för oss att tydliggöra att det är två skilda processer. Att bilateralt här i riksdagen eller i regeringen eller multilateralt inom FN:s generalförsamling eller FN:s säkerhetsråd erkänna Palestina som en självständig stat måste enligt vår uppfattning i Folkpartiet föregås av ett fredsavtal.
Att uppgradera palestinska myndighetens status inom FN-systemet är någonting annat som vi från Folkpartiets sida har sagt att vi kan acceptera. Vi har inte heller tidigare uttryckligen varit emot det, utan vi har sagt att det är en fråga som vi är beredda att diskutera. Det har varit vår uppfattning tidigare. Vi har alltid hållit dörren öppen för att kunna göra detta. Så ligger det till där. Herr talman!
Jag måste ändå tillstå att det är något märkligt att Sverigedemokraterna står här i riksdagen och vill erkänna en arabisk republik, försvara en judisk stat, skydda kristna i Irak och hjälpa flyktingar i Syrien. Samtidigt är de beredda att utvisa precis alla dessa människor om de skulle komma till Sverige.
I ert budgetförslag resonerar ni kring att man kan minska asyl- och anhöriginvandring till Sverige med 90 procent och spara 119 miljarder kronor över en mandatperiod. Det betyder att en kvinna med burka tycker Sverigedemokraterna är förtryckt när hon är i Afghanistan. Men kommer hon till Sverige och söker asyl än ni de som står på barrikaderna för att hon ska tillbaka till Afghanistan. Herr talman! Därmed blir detta oerhört skenheligt.
Ni argumenterar för människors rätt att må bra i Syrien så länge de inte kommer till Sverige. Det är inte människorna i Mellanöstern som är subjektet för er utan att freda Sverige från att de kommer hit och söker asyl. Det är viktigt att väljarna får se också den sidan av Sverigedemokraternas politik.
Fredrik Malm (L):
Jag vill börja med att säga att jag inte har något större förtroende när en organisation som Hamas säger att den har ingått en vapenvila. Det är bara en tidsfråga innan den kommer att brytas. Om den inte kommer att brytas om inte av Hamas så av någon annan terroristisk fraktion på Gazaremsan. Det är detta som i grund och botten förhindrar möjligheten för oss att kunna gå vidare med ett erkännande av en palestinsk stat, eftersom halva Palestina i dag styrs av en terroristorganisation.
Det spelar man ned på andra sidan och säger: Det är inga problem, eftersom Hamas och Fatah har en försoningsprocess. De har de förstås inte, eftersom Hamas inte ens kunde kandidera på Västbanken i de senaste valen och vise versa. Detta är skälet. Att uppgradera Palestinas status i FN är något annat. Det är en signal och ett stöd till den pragmatiska ledningen på Gazaremsan. Vi säger: Ni har gjort ett bra jobb this far. Ni kan säkert göra det ännu bättre.
Det är många utmaningar som återstår vad gäller demokratisering och mycket annat. Men vi vill ändå ge de relativt sett goda krafterna i Palestina det stödet. Herr talman! Vi kommer ändå tillbaka till kärnfrågan.
Kan man vara trovärdig när man talar om att ställa upp för flyktingar i Syrien om man kommer att stå på barrikaden för att utvisa samma människor om de kommer till Sverige? Kan man vara trovärdig om man säger: Vi ska stödja UNHCR:s verksamhet i Syrien och öka den?
Sedan kommer man stå på barrikaderna och säga: Vi kommer inte att ta emot fler på kvot när den förfrågan kommer när vi bidrar med mer resurser. Någonstans måste det finnas en konsekvens här. Om man engagerar sig och predikar internationell solidaritet måste den också gälla om människor kommer till Sverige och söker skydd här. Julia Kronlid säger: Vi har aldrig krävt någonting sådant. Då har ni en del framtoningsproblem.
Det får ni ändå tillstå.
Fredrik Malm (L):
Det var lite svårt att hänga med i svängarna när Carina Hägg talade om Egypten. Men eftersom hon levererade ett antal ganska rejäla rallarsvingar mot regeringen finner jag att det är skäl nog att kommentera detta en aning. Först kritiserar Carina Hägg utrikesminister Carl Bildt för att han var för försiktig rörande protesterna i Egypten och att Carl Bildt borde ha varit tydligare med att Hosni Mubarak skulle avgå.
Sedan tvingades Mubarak bort från makten, och i stället kom Muslimska brödraskapet in. Då fortsatte Carina Hägg med att kritisera Muslimska brödraskapet för att ha en odemokratisk stil. Ja, men då kanske det var så att Carl Bildts linje till en början, som var något mer försiktig, var aningen mer realistisk, därför att han såg framför sig en utveckling post-Mubarak som inte nödvändigtvis skulle vara så mycket bättre. Det kan vara så.
Jag säger inte att jag nödvändigtvis biträdde den uppfattningen, men jag anser att man skulle vara tydlig med att Mubarak inte skulle sitta kvar vid makten. Kritiken mot Bildt i det sammanhanget blir väldigt märklig när man efter det går in för att mala ned den nya ledningen politiskt.
Därefter fortsätter Carina Hägg - och nu blir det ännu mer intressant - med att säga: Vi socialdemokrater stöder våra partikamrater i Egypten. Sedan säger hon så här: Kommer Carl Bildt återigen att svika de demokratiska krafterna i Egypten? Jag vill påpeka att för mindre än två år sedan var Socialdemokraternas systerparti i Egypten Hosni Mubaraks parti, Nationaldemokratiska partiet.
Om du hade stått här för två år sedan, Carina Hägg, och uppmanat till att engagera sig för Socialdemokraternas systerparti skulle det betyda att du hade åkt ut till dina partiföreningar i Socialdemokraterna och uppmanat era aktivister och ombudsmän att åka ned och hjälpa Hosni Mubaraks parti att dela ut flygblad - om detta parti nu möjligen skulle ha fått för sig att hålla några val, vilket de givetvis inte gjorde.
Fredrik Malm (L):
Nu är vi tillbaka där vi började. Nu säger Carina Hägg att regeringen återigen överger människornas krav på demokrati. Jag vill påpeka att Hosni Mubaraks parti Nationaldemokratiska partiet var Socialdemokraternas systerparti i Egypten i 22 år. De valdes dessutom in på en konferens i Stockholm som arrangerades av Socialdemokratiska Arbetarepartiet.
Det må vara ett olycksfall i arbetet. Men det finns ju tre afrikanska diktatorer som nu har förflyttats från makten. Det har förstås även Gaddafi, men han hade ju knappt något parti - det var en märklig hybrid till statsapparat, så det fanns liksom ingen att samarbeta med. Den andra var Zine al-abidin ben Ali, och hans parti råkade också av en slump vara Socialdemokraternas systerparti i 22 år.
Den tredje var Laurent Gbagbo i Elfenbenskusten, som praktiserade dödspatruller och mycket annat gentemot den muslimska oppositionen. Hans parti råkade också vara Socialdemokraternas systerparti i Afrika. Herr talman! Jag hade ingen tanke på att börja dra upp de här sakerna. Jag har full förståelse för att det inom socialdemokratin finns en uppfattning om att detta inte var särskilt bra. Man börjar nu på ny kula och hittar nya samarbetspartner.
Men det blir väldigt märkligt. Moral är jättebra. Men dubbelmoral är inte dubbelt så bra. När Carina Hägg levererar dessa rallarsvingar gentemot utrikesministern tycker jag ändå att det är klädsamt om man sopar rent i alla fall en aning framför sin egen dörr.
Fredrik Malm (L):
Det här känns något märkligt. De senaste tio åren finns det ingen utrikespolitisk fråga som jag har engagerat mig mer i än den kurdiska frågan. Samtidigt kritiserar två av de hårdaste kritikerna i denna kammare mig och Folkpartiet just för våra ställningstaganden i den kurdiska frågan, vilket är väldigt förvånande.
Om man nu hävdar att Folkpartiet skulle svika den federala status som Kurdistans regionala regering har i Irak ska man vara medveten om att Folkpartiet var det enda partiet i den här kammaren som inte följde med demonstrationstågen och skrek "USA ut ur Irak".
Om ni i ditt parti, Jabar Amin, talar om kurdisk federalism ska ni vara mycket medvetna om att den federationen hade varit absolut omöjlig om det inte vore för den militära insats som amerikanerna genomförde när Saddam Hussein förflyttades från makten i Irak. Sedan kan man diskutera den amerikanska invasionen av Irak på flera olika sätt, men när det handlar om kurdernas federala status var den operationen absolut nödvändig.
Vi har öppnat ett konsulat i Kurdistan. Vi har en landstrategi. Det är bara med Irak och Palestina som Sverige har landstrategier för utvecklingssamarbetet i Mellanöstern och så vidare. Vi gör en hel del på denna punkt. Jag tycker att kritiken mot Folkpartiet inte är riktigt rimlig i det fallet.
Fredrik Malm (L):
Att Sverige står bakom irakiska Kurdistans federativa status är verklighet sedan 2005. Vi erkänner Iraks konstitution, och vi erkänner den federativa status Kurdistan har där. Jabar Amin får det här att låta som att om man inte bifaller Jabar Amins reservation är man emot irakiska Kurdistans federalism.
Jag vill upplysa om att den enda i den här församlingen som verkar vilja upplösa Kurdistans regionala regering är Jabar Amin själv. Du stöder ju de krafter som demonstrerade i Bashur under förra våren med just kravet på att regeringen ska upplösas. Du har själv hävdat att den arabiska våren började i Tunisien och att den kommer att sluta i Sulaymaniyah.
Jag och vi i Folkpartiet menar att det är oerhört viktigt att det genomförs demokratiska reformer inom Kurdistans regionala regering, även inom de styrande partierna Kurdistans demokratiska parti och Patriotiska unionen i Kurdistan eller PDK och Yekiti, om vi så vill. Det är väldigt viktigt. Vi är däremot inte beredda att ansluta oss till den kör som säger att det här självstyret och den regering som finns i Kurdistan inte är legitim när det gäller att styra området, för det är den.
Den är legitim och den ska vara en partner i att bygga upp ett mer demokratiskt Kurdistan i Irak.
Sedan vill jag avslutningsvis, herr talman, ändå återknyta till att om man som parti var emot att omvärlden introducerade sanktioner mot Saddam Hussein efter Kuwaitkriget och dessutom var emot den amerikanskledda invasionen av Irak blir det väldigt svårt att därefter hävda att man är den stora försvararen av det självstyre som kurderna uppnått till följd av dessa två projekt.
Nu slog sanktionerna mot Irak oerhört hårt mot Kurdistan också, ska sägas, men det var en beståndsdel i en internationell mobilisering för att inte acceptera Iraks krig mot Kuwait och efterföljande attacker, efter Raparin, mot Kurdistan.
Fredrik Malm (L):
Jag bytte några ord med utrikesutskottets experter och sekretariat bara för att klargöra det hela och så att det inte ska råda några som helst missförstånd. Jag hävdade i ett replikskifte alldeles nyss med Miljöpartiets Jabar Amin, herr talman, att stödet för Kurdistans federativa status i Irak är regeringens politik. Detta bekräftas också i betänkandet, precis som Centerpartiets Abir Al-Sahlani nämnde på slutet.
Texten lyder som följer rörande Jabar Amins motion: Den irakiska regionen Kurdistan har egna institutioner och egen lagstiftning inom många områden, detta på grund av det självstyre som åtnjutits i enlighet med Iraks konstitution.
Situationen för mänskliga rättigheter i Kurdistan fortsätter enligt UD:s rapport om mänskliga rättigheter i Irak 2011 att förbättras även om utmaningar kvarstår. En separat regional handlingsplan för mänskliga rättigheter har tagits fram för regionen, men är inte formellt antagen ännu.
När det gäller flyganfallen mot irakiska Kurdistan konstaterar utskottet att Sverige erkänner Iraks suveränitet och stöder kurdernas självstyre i norra Irak vars federala status är skyddad i Iraks konstitution. Det som Miljöpartiet här motionerar om är redan i dag regeringens politik, vilket utrikesutskottet här betonar.
Egentligen borde vi därför alla vara överens. Min fråga till Miljöpartiet och även till Socialdemokraterna tidigare är: Vi kan väl låta bli att göra den kurdiska frågan till föremål för partipolitik, utan gemensamt försöka förbättra situationen för världens största folk utan ett eget land?
Fredrik Malm (L):
Nu blir jag något konfunderad. Jag gick upp i talarstolen för att konstatera att det som Miljöpartiet motionerar om är det som redan i dag är Sveriges politik, och att vi borde vara överens om detta. Vi borde kanske mer fokusera på vad vi konstruktivt kan göra för Kurdistan än på politisk pajkastning mellan partierna i den kurdiska frågan.
Jag tror inte att någon vinner på att det blir politisk pajkastning i frågan. I betänkandet står mycket tydligt att Sverige stöder kurdernas självstyre i norra Irak. Vi gör detta aktivt på en rad olika sätt. Efter det att vi återöppnade vår ambassad i Bagdad finns förutsättningarna för att öppna ett konsulat i Erbil. Det har vi gjort.
Vi försöker underlätta mer ekonomiskt utbyte mellan Sverige och Kurdistan genom att svenska företag kan åka till området. Vi försöker på olika sätt underlätta investeringar. Vi försöker på ett politiskt och kulturellt plan på olika sätt att underlätta detta.
Här i riksdagen är både Jabar Amin och jag själv och även flera andra här inne involverade i det nätverk som vi har mellan Sverige och Kurdistan i Sveriges riksdag. Vi gör en rad olika saker för att stödja det kurdiska självstyret. Det Miljöpartiet vill med sin motion är redan i dag Sveriges officiella politik, vilket är positivt.
Om jag var miljöpartist skulle jag säga: Gud vad bra att alla tycker som vi i Miljöpartiet tycker! Men i stället väljer Miljöpartiet att säga: Gud vad dåligt att alla andra tycker som vi tycker, så vi hävdar att de inte gör det! Den kurdiska frågan ska inte bli partipolitik i Sverige, utan vi ska gemensamt försöka förbättra för världens största folk utan ett eget land.
Fredrik Malm (L):
Nu går Jabar Amin tillbaka i tiden till omröstningen om Anfal förra gången. Faktum är att vi inte hade något landsmötes- eller kongressbeslut i Folkpartiet då på att erkänna Anfalkampanjen. Det hade däremot Socialdemokraterna. Socialdemokraterna kritiserade tidigare i debatten mig och Folkpartiet för att göra för lite för Anfalkampanjen. Men det var Socialdemokraterna som då röstade emot ett erkännande av Anfalkampanjen.
Jag vill ändå påpeka att jag tycker att det är viktigt att vi har perspektiven klara för oss i debatten. Det var inte vårt parti, Jabar Amin, utan det var ditt parti som gick ute i demonstrationstågen under banderollerna med texten USA ut ur Irak! Det blir märkligt om man några år senare hävdar att man är den mest stridbara kraften för det federala självstyret i norra Irak.
Det hänger intimt sammantvinnat med att Saddam Hussein försvann från makten i Irak. Herr talman! Jag och Folkpartiet har inte på något sätt i denna debatt försökt göra partipolitik av den kurdiska frågan. Det är verkligen precis tvärtemot. Vi försöker engagera oss jättemycket inom Alliansen för att den kurdiska frågan ska bli starkare inom borgerligheten.
Vi försöker på olika sätt att bygga broar, vilket också har visat sig genom den enighet som nu finns i utrikesutskottet om att erkänna Anfalkampanjen som folkmord. Där har också Miljöpartiet, Vänsterpartiet och Socialdemokraterna i utrikesutskottet varit otroligt konstruktiva. Vi ska vara glada för att denna enighet finns i den kurdiska frågan. Vi ska välkomna detta och inte partipolitisera den kurdiska frågan. Jag tror inte någon vinner på det i det långa loppet.
Fredrik Malm (L):
Det är ett intressant och välavvägt svar på interpellationen. Det handlar om vilken roll Sverige ska ha i det internationella samfundet och vilken roll Sverige har i världspolitiken i vidare mening än så.
Jag vill, herr talman, bara säga några ord med anledning av föregående talare, som hävdar att Sverige håller på att förlora sin ställning inom FN. Vad bygger Monica Green det på? Finns det några undersökningar som visar att Sverige nu är mindre populärt i världen än vi var för några år sedan? Finns det några undersökningar som säger att människor klagar på att Sverige inte längre fullgör något internationellt humanitärt åtagande?
Låt oss titta på en av de absolut viktigaste frågorna för världssamfundet just nu. Det handlar om de människor som flyr från kriget i Syrien. Nu är det över 2,3 miljoner registrerade flyktingar i UNHCR:s läger i Jordanien, Libanon, Turkiet, Irak och Egypten.
Av dem tar EU:s 28 medlemsstater inte emot mer än 1 340 i år permanent och sedan ytterligare 6 000 på vad som kallas humanitarian admission, någon sorts tillfälliga uppehållstillstånd. Sverige tar emot 400 av dessa, och vi tar emot 1 900 kvotflyktingar i år. Vi är det land i världen som, skulle jag säga, tar det största humanitära ansvaret inom just denna flyktingdel.
Därtill har vi en rad olika FN-organ där Sverige ger mycket omfattande basbudgetstöd, och vi har en rad andra projekt där Sverige går in mycket aktivt inom biståndsområdet och stöder olika typer av FN-engagemang, inte minst när det handlar om de palestinska flyktingarna till exempel.
Det blir väldigt märkligt när Socialdemokraterna går upp i debatten om ett interpellationssvar som handlar om att Sverige faktiskt avser och har ett intresse av att sitta med i FN:s säkerhetsråd och någonstans beskriver det som att vi har monterat ned vårt FN-engagemang. Det blir mycket märkligt, herr talman, så jag gick mest upp för att försöka balansera det föregående inlägget en aning och tacka utrikesministern för ett utmärkt interpellationssvar.
Fredrik Malm (L):
Monica Green är en mycket skicklig detektiv om hon har hittat dessa bevis.
Vad jag försökte förklara i mitt förra inlägg var raka motsatsen till den bild av verkligheten som Monica Green målar upp av att Sverige skulle ha ett mindre engagemang i FN i dag och att vi skulle uppfattas som mindre pålitliga på något sätt i den internationella politiken och när det gäller att värna den humanitära rätten och annat.
Vi måste vara medvetna om att vi här i Sverige ofta upplever att vi kan göra mer. Vi ser att vi inte gör tillräckligt och så vidare. Men det är utifrån våra mått och den debatt som vi har här i Sverige mellan regering, opposition och olika partier. Om vi jämför med hur många andra länder i världen agerar, till exempel när det handlar om att ta emot kvotflyktingar, när det handlar om basbudgetstödet till FN:s institutioner och mycket annat, ser vi att Sverige ställer upp oerhört mycket.
Det gör vi fortfarande. Jag kan försäkra Monica Green om detta. Sedan handlar inte allting i Förenta nationerna om att låsa sig vid en viss struktur. Sverige har av tradition valt att engagera sig mycket i sak. Vi hjälper flyktingar. Jag driver hellre en kampanj, Monica Green, för rätten för flyktingar från Syrien att kunna få en vidarebosättning och för rätten för Libanon att inte kollapsa när Syrien dras ned i fallet - Libanon behöver inte också dras med.
Jag kampanjar hellre för flyktingar från Syrien, Monica Green, än att nödvändigtvis driva en stor och svulstig kampanj för en plats för Sverige i FN:s säkerhetsråd. Nu väljer vi att göra detta ordnat och realistiskt. Men om vi får en socialdemokratisk utrikesminister framöver är Monica Green välkommen att binda upp utrikesministerns och hela förvaltningens resescheman och lägga om hela utrikespolitiken till en jättestor kampanj för bara två år i FN:s säkerhetsråd.
Det är viktigt att vara realistisk i detta sammanhang och att ha en planering och att stärka de kärnvärden som Sverige står för. Men en kampanj för kampanjens skull för en plats i FN:s säkerhetsråd är inte nödvändigtvis det viktigaste när man har enorma humanitära uppgifter framför sig och där Sverige gör ett storartat arbete.
Fredrik Malm (L):
Retoriken känns igen. Jag ska först vända mig till Peter Persson. Grundläggande försörjning är en social rättighet. Det är viktigt att vara korrekt och varsam med språket. Det är möjligt att det försvann hos Socialdemokraterna i all retorik och att de höftade till lite extra. Herr talman! Nu diskuterar vi matchning.
Det är ingen större brist på människor som behöver ett jobb. Men om matchningen fungerar sämre än tidigare kan man diskutera. Det finns olika utvärderingar av detta. Men det som är väsentligt är att det måste finnas ett jobb att matchas mot. Den grundläggande diskussion som vi måste föra i Sverige är därför hur vi skapar fler jobb.
Vi är tillbaka där. Det är detta som är den grundläggande konfliktlinjen i svensk politik. Det är detta väljarna har att ta ställning till om cirka nio månader. Vi från Alliansen menar - vi är rätt ödmjuka inför detta och inte så tvärsäkra som oppositionen alltid är - att det finns en större grupp människor i Sverige i dag som står en bra bit från arbetsmarknaden. Hur får vi in dessa människor?
Man kan laborera med olika modeller, olika ersättningsstöd, olika subventioner och annat. Det kan vara nystartsjobb, instegsjobb, plusjobb och olika varianter, och människor som har varit borta länge från arbetsmarknaden hamnar till slut i fas 3 och så vidare. Men vi ska vara ödmjuka inför denna problematik. Det finns inga tvärsäkra sanningar om exakt hur man ska göra, utan jag tror att man måste ha en viss pragmatism för att kunna få in människor på arbetsmarknaden igen.