Jonas Sjöstedt (V):
Tack, minister Strandhäll, för svaret! I går var jag i Gävle. Jag satt hemma hos en kvinna som heter Iza Ullmark och drack kaffe i hennes kök. Iza är barnskötare och tycker väldigt mycket om sitt arbete, men i dag är hon sjuk. Hon har varit sjuk ganska länge.
Hon har haft otur, måste man säga - två svåra trafikolyckor och sedan på det en utbrändhet som det tar väldigt lång tid att komma tillbaka från. Vi satt där och pratade om hur det känns när man ena stunden är frisk och går till jobbet och nästa stund känner att "det här måste jag få hjälp med; det här måste samhället hjälpa mig med".
Hon trodde att samhällets hjälp skulle finnas där när hon som bäst behövde den, men hon har fått lära sig att så är det inte, att för varje steg - varje papper, varje godkännande från Försäkringskassan - måste hon slåss. Hon måste få hjälp. Hon måste bråka för att få vara sjukskriven och få sjukpenning så att hon kan bli frisk.
Hon har varit med om att hennes läkare har skrivit intyg om att hon inte kan jobba för att sedan bli underkänd av Försäkringskassan och förlora sin ersättning. Nu fruktar hon att hon helt enkelt ska bli utförsäkrad och inte få någon ersättning alls längre. Hon är ensamstående förälder och har ett barn att försörja. Det är de här människorna det handlar om, och de är många runt om i Sverige.
Det är tusentals personer som känner att de blir misshandlade i bildlig bemärkelse av Försäkringskassan - att de inte får någon trygghet och att de förväntas arbeta fast de är sjuka, fast de inte kan arbeta och kanske till och med fast deras läkare säger till dem att "du är sjuk; du kan inte arbeta".
Den som är utbränd och går tillbaka till jobbet för tidigt kan ju gå in i väggen igen, och så kanske det tar ännu längre tid att komma tillbaka. Det här är ett tecken på att någonting är fel. Många med mig hade förväntat sig att en socialdemokratiskt ledd regering skulle ha en mer mänsklig sjukförsäkring. Jag ska i rättvisans namn säga att en del positiva saker har skett, ibland i samarbete med Vänsterpartiet om budgeten. Vi har höjt ersättningar.
Vi tog bort den stupstock som sverigedemokrater och borgare vill återinföra. Bra! Jag tycker också att många av de utredningar ni vill göra är mycket välkomna. Det är bra och nödvändigt att göra de utredningarna, så inget ont sagt om det. Men det känns som om Annika Strandhäll går som katten kring het gröt. Vad är då den heta gröten i mitten? Jo, det är besparingsbetinget.
Det är det faktum att regeringen i sin instruktion till Försäkringskassan säger att det finns ett mål om 9,0 sjukdagar i genomsnitt. När Försäkringskassan får en sådan tydlig instruktion går det rakt ned till de lokala kontoren och till handläggarna, som får ett mandat att färre människor ska få sjukpenning. Det blir en hårdare bedömning.
Det är då människorna sitter i sina kök och undrar: Vad kommer att hända med mig nu när jag inte får någon sjukpenning? Det är det som är det stora problemet. Detta berör inte Annika Strandhäll i sitt svar, men jag tycker att det faktiskt är huvudfrågan. Om man ändrar detta tror jag att vi kommer att få en mänskligare bedömning i många fall. Jag delar helt målet - det är klart att vi vill att människor ska vara friska.
De ska ha bra arbetsmiljö och rehabilitering, och samarbetet mellan arbetsgivare och försäkringskassa ska vara bra. Men när så inte är fallet riskerar detta mål att leda till att människor som faktiskt är sjuka och förtjänar samhällets stöd inte får det. Då menar jag att vi inte har den välfärd som vi har lovat människor. Så jag undrar: När kommer ni att ta bort betinget på 9,0 dagar?