Caroline Helmersson Olsson (S):
Nu ska vi övergå till att debattera ett betänkande som handlar om gymnasieskolan. Det är ett antal motioner från den allmänna motionstiden som ingår i detta betänkande. Vi socialdemokrater står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 1. I dag krävs en gymnasieutbildning för att få ett jobb och för att klara ett allt mer komplext och kunskapsintensivt samhälle.
Dagens och framtidens arbetsliv, samhälle och demokrati kräver gedigna kunskaper hos alla. Förändringarna på arbetsmarknaden kan vara snabba, och kraven på att kunna byta arbetsplats, yrke eller bransch är också stora. Ungdomar som inte får med sig tillräckliga kunskaper under gymnasietiden får det svårt i dag.
För att klara konkurrensen på den globala marknaden står hela Europa, också vi, inför flera utmaningar. Demografin, med allt fler äldre, är en av dem. En annan kanske gäller arbetskraftens kompetens och rörlighet.
Man räknar med att arbetstillfällena för välutbildad arbetskraft ökar med 16 miljoner fram till år 2020, medan arbetstillfällen för lågutbildade minskar med 12 miljoner. Om man blickar framåt och tittar på detta, och delar min analys, blir det obegripligt att regeringen sänker kunskapskraven på de yrkesinriktade programmen.
För oss socialdemokrater är det grundläggande att alla gymnasieutbildningar leder till en gemensam examen som innefattar en grundläggande behörighet till högre studier. Det är också viktigt att alla gymnasieutbildningar har en stark gemensam kunskapsbas och att det på det sättet blir lättare att byta program. Visst ser vi också problem med dagens gymnasieskola - definitivt. Avhoppen är ett av dem.
Men i stället för att separera ungdomar och utbildningar från varandra borde vi följa Europa 2020-strategin och förebygga tidigt, ingripa när det finns risk att de lämnar och hjälpa de elever som slutar att fullfölja sin utbildning - ge dem en andra chans, och kanske en chans till.
Att stärka studie- och yrkesvägledning och att utveckla kontakterna med yrkeslivet är också åtgärder som höjer kvaliteten och säkerligen även minskar avhoppen. Herr talman! Nu visar det sig att det inte bara är vi som tycker att det här är feltänkt. Det är inte lätt att veta vad man vill bli när man blir stor i framtiden, och det är för tidigt att välja bort högre studier redan vid 15-16 års ålder.
Från flera håll i landet får vi signaler om att allt färre niondeklassare söker sig till yrkesprogrammen. I Stockholm, Malmö och Göteborg har ansökningarna till de yrkesinriktade programmen minskat med 10 procent. Detta oroar inte bara oss, utan det oroar också branscherna.
Jag har läst en massa - och det förstår jag att alla andra här också har gjort - artiklar där företrädare för bland annat industrin och hantverksföretagen vittnar om en stor oro för framtiden och om hur svårt det är att få tag i utbildad arbetskraft redan i dag. Någon har sagt till mig förut: Alla kan inte bli akademiker.
Jag hoppas att jag hörde fel på "kan", för jag antar att man menar att alla inte vill bli akademiker. Så är det nog också, men man måste ändå ha en chans att ändra sig. Och det finns, herr talman, en grupp jag har nära kontakt med som faktiskt vill bli akademiker.
Enligt SCB:s undersökning för läsåret 2009/10 hade 65 procent av eleverna på omvårdnadsprogrammet planer på att gå vidare till högre utbildning. Nu är jag orolig, förstår ni. Till vård- och omsorgsprogrammet i Katrineholm har 35 elever sökt.
Katrineholm har en gymnasieskola som man kan säga täcker tre orter. I Katrineholm bor det 32 428 människor, i Vingåker bor det 9 431 och i Flen bor det 16 028 personer. 35 av dessa har sökt omvårdnadsprogrammet till hösten. Det är väldigt lågt, ungefär hälften av vad det brukar vara.
Det är alldeles, alldeles för lågt, för det vanligaste yrket i dessa orter är nämligen vård och omsorg. Jag har själv gått på Elwynska i Katrineholm, och jag vet att den håller en hög kvalitet och har fått elever att söka dit i högre grad än andra skolor. I genomsnitt i landet är det också fler killar som söker dit, vilket är bra.
Jag gick utbildningen för att jag ville bli tandläkare. Hur jag nu kunde komma på den idén vet jag faktiskt inte. Jag upptäckte dock under min praktik att undersköterska i äldreomsorgen var världens bästa jobb, så jag hamnade där. Kommunal har nyligen tagit fram en undersökning.
Fram till 2030 kommer det att finnas ett behov av att öka antalet anställda med 150 000 personer inom äldreomsorgen. Det behövs 150 000 fler undersköterskor i äldreomsorgen på grund av de demografiska förändringarna som jag pratade om tidigare. Ärligt talat behövs inga större undersökningar för att förstå detta.
Jag besökte min gamla arbetsplats förra måndagen. Det syns med blotta ögat. Det finns många gråhåriga där. En del har gjort som jag och försökt att täcka det gråa, men rynkorna har de lik förbaskat! Jag kände igen nästan varenda en. Det finns inga hoppjerkor i vården. En punkt var inte sig lik.
Det har hänt en hel del vad gäller kvalitetssäkringen i form av planerade insatser, dokumentation över avvikelser och uppföljning. Där har man verkligen datoriserat. Teknikutvecklingen har gått fort. Kompetenskraven har höjts och förändrats.
När man tar till sig dessa siffror - det är inte bara i Katrineholm som det ser ut så på vård- och omsorgsprogrammet - blir man orolig. Jag oroar mig starkt över vem som ska vårda min pappa och mamma, och alla andras, i framtiden.
Jag läste en intervju med statssekreteraren där han säger att det är för tidigt att säga vad detta beror på - om det beror på det jag tror eller hur det kan vara. Han säger att det här kan bero på lågkonjunkturen. Någon annan har sagt att det kan bero på dålig information. Om den här situationen beror på dålig information är det verkligen en allvarlig signal över hur det står till med studie- och yrkesvägledningen.
Om det beror på lågkonjunkturen hoppas jag att någon i Alliansen kan reda ut teorin för mig under debatten. Jag förstår den inte. Herr talman! Jag har talat om några funderingar om framtiden, och jag ska avsluta med en till fundering. Morgondagens samhälle möter andra utmaningar än dagens.
Det är beklagligt att regeringen inte har sett över programstrukturen. Arbetsmarknaden är extremt könsuppdelad. 83 procent av dem som jobbar i vården är kvinnor, och 77 procent av dem som jobbar i industrin är män.
Vi skulle behöva nya inriktningar som attraherar kvinnor och män i stället för vattentäta skott. Jag var inne på detta tidigare: Varför inte vård och teknik?
Varför inte bygg och arkitektur? Estetik, kreativitet och förmåga att uttrycka sig konstnärligt är en tillgång i många yrken. Det kan vara en konkurrensfördel i framtiden. Det krävs kunskaper för att ta del av och tolka det kulturella utbudet. Vi tycker att det borde vara ett gymnasiegemensamt ämne.
Huvuddelen av våra yrkanden och reservationer avstyrks med hänvisning till den debatt vi hade i december 2009 när vi behandlade GY 11. Sedan dess har vi fått en hel del mer information. Jag hoppas att den borgerliga alliansen har tagit till sig det och kommer att åtgärda det som riskerar att gå snett.
Inget är så krångligt att det inte går att rätta till.