KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
En skillnad mellan det som sker i en facklig förhandling och det som nu har skett via statsbudgeten är att om man lyckas förhandla till sig högre löner i en facklig förhandling tar man det ur det utrymme som skapas på företaget och som annars tillfaller ägaren.
Det som sker när man gör den omfördelning som högerregeringen har gjort under åren med skattesänkningar är att det som man får i plånboken tas från de gemensamma tjänsterna, som man själv kan vara med och utnyttja. Det tas från satsningar som gör samhället mer rättvist och bättre. Det är skillnaden, och det tror jag att de som bedriver fackliga förhandlingar är väldigt väl medvetna om.
Det som är intressant här är att det tydligen är jättebra för att hålla uppe den inhemska konsumtionen att de som har 55 000-60 000 kronor i månaden och har fått jättestora skattesänkningar under de här åren får behålla ytterligare några hundra kronor. Det är jättebra för den inhemska konsumtionen.
Men de som sitter där och räknar pengarna i slutet av varje månad och inser att de inte har råd med det och det andra till barnen eller till sig själv - det skulle inte öka den inhemska konsumtionen om de fick en mer anständig a-kassa. Det är en mycket märklig syn på hur ekonomin fungerar som Katarina Brännström och Moderaterna uppenbarligen har. Det är lite synd att det är på det sättet.
Restaurangmomsen har varit en dålig och ineffektiv typ av subvention. Subvention betyder alltså i jämförelse med vad andra jämförbara branscher betalar. Det har varit en riktad subvention till de här branscherna, och det har inte gett de sysselsättningseffekter som man hade sagt att det skulle. Därför är det rimligt att utvärdera det. Vi tycker att det är rimligt att man utvärderar politiken om den visar sig vara felaktig.
Tydligen är det motsatt uppfattning som råder på den andra kanten i politiken.
Ali Esbati (V):
Egentligen skulle jag kunna nöja mig med att ställa en kort fråga till Magnus Persson: Vem är det du försöker lura? Jag ska försöka utveckla vad jag menar. Ni har i ert parti röstat nej till mer pengar till arbetsmiljöarbetet, och här står du och pratar om vikten av ett gott arbetsmiljöarbete.
Ni har röstat nej till förbättring av arbetslöshetsförsäkringen, och här står du och pratar som om du stod på arbetarnas sida.
Det har ni röstat ned. Ni har röstat emot ett budgetförslag som kommer från en regering med en tydlig förankring i den fackföreningsrörelse som är den enda garanten för att arbetet blir gjort på ett riktigt sätt. Ni gör det i egenskap av ett genuint fackföreningsfientligt parti - ideologiskt och dagspolitiskt. Vem är det du försöker lura, Magnus Persson?
Är det dina väljare, är det folk som står i den här kammaren - vem är det du försöker lura?
Ali Esbati (V):
Magnus Persson säger alltså att det var viktigare för Sverigedemokraterna att få stå på presskonferenserna och spela sitt maktspel än att få till den politik som de själva påstod inför sina väljare att de ville driva i Sveriges riksdag. Valet fanns där framför er vid voteringen, Magnus Persson. Ska man rösta på ett budgetförslag som ger mer pengar till arbetsmiljöarbetet eller emot det?
Ska man rösta på ett budgetförslag som ger mer a-kasseersättning eller emot det? Det valet gjorde ni. Ni tyckte att det var viktigare att sätta er i en position där ni kunde föra era monomana diskussioner om vilka som egentligen tillhör den svenska kulturen eller inte och göra den typen av utspel än att faktiskt få till en förändring. Det fanns där framför er på bordet.
Det är den situation som har uppstått. Du säger att ingen ville prata med er, Magnus Persson, och att det var därför ni ställde till med detta. Jag tror att det finns många i det här landet som nu är väldigt glada över att få höra vad det är ni vill och som gärna vill prata med er.
Ni får gärna åka ut till de arbetsplatser som drabbas av varsel och förklara varför ni har sett till att människor som nu mister jobbet där inte får en bättre a-kassa. Ni får gärna försöka förklara i samtal med olika människor varför ni inte ville göra något åt den akuta krisen när det gäller arbetsmiljöinspektörer, som inte kan åka ut till byggarbetsplatser och göra de inspektioner som behövs.
Detta är saker ni kommer att behöva förklara i samtal med många människor. Jag säger som en gammal arbetsmarknadsminister - inte från en rödgrön regering - påstås ha sagt: Lycka till!
Ali Esbati (V):
Jag tror att Katarina Brännström har fått ganska mycket om bakfoten. Låt mig börja med hennes påstående att vi skulle vara emot saker. Nu är det ju vi som har presenterat ett femtontal förslag bara i det här betänkandet för olika förbättringar och förändringar av arbetsrätten. Dem har ni röstat emot. Det är alltså tvärtemot vad du just sa, Katarina Brännström, och det är ju tråkigt.
Sedan hävdar Katarina Brännström att hundratusentals jobb skulle försvinna för att man får bättre villkor på arbetsmarknaden. Det är ett fantasifullt inlägg, men det är inget som har mycket till grund i vare sig nutiden eller historien.
Om goda arbetsvillkor och trygghet på arbetet verkligen skulle medföra att massvis med jobb försvann borde det finnas en rad länder i världen - de allra flesta - som då skulle ha i det närmaste full sysselsättning, för där har man jättedåliga villkor för dem som arbetar och inga rättigheter alls. I verkligheten funkar det inte på det sättet.
Det blir alltså inte fler jobb för att arbetsgivare får större möjligheter att behandla arbetstagare godtyckligt. Tvärtom visar de samband som vi ser i verkligheten att det fungerar snarare på motsatt sätt. Sedan är det intressant att Katarina Brännström befinner sig i en verklighet där hon inte har noterat att det finns några problem med visstider.
Ett tips är att tala med några som har visstider och som har jobbat med otrygga anställningar under lång tid. Ett annat tips kan vara att ta del av till exempel den forskning och de undersökningar som finns. Det finns massvis med exempel på att det blir svårare att ta del av till exempel kompetensutveckling om man har en otrygg anställning.
Det kom en rapport nyligen som visade att sexuella trakasserier är vanligare bland dem som har visstidsanställningar och så vidare.
Ali Esbati (V):
Jag förstår att Katarina Brännström tycker att förändringar inte är förbättringar. Det är något slags definition på en konservativ hållning i politiken. Vi föreslår en del förändringar som vi menar är förbättringar. Jag har inte svartmålat den svenska arbetsmarknaden eller påstått att Sverige är sämst i världen.
Som framgick av mitt anförande och min tidigare replik menar jag att Sverige har goda villkor på många sätt för många som arbetar, och det tycker jag är bra. Det verkar finnas en motsättning där mellan mig och Katarina Brännström, att jag tycker att det är bra att Sverige har trygga arbetsvillkor för många. Det är inte ett problem att det finns länder som har sämre villkor och som vi skulle kunna anpassa oss efter.
Däremot konstaterar jag att det har hänt en massa saker på den svenska arbetsmarknaden som det är viktigt att lagstiftaren följer och anpassar sig till. Det gäller till exempel den ökade otryggheten inom vissa branscher för vissa grupper som är ett mycket stort problem för dem som drabbas och för samhällsekonomin som sådan. Man kan tycka att det finns ett problem där som vi som lagstiftare bör se över och försöka göra någonting åt.
Där har vi tydligen också olika åsikter, det vill säga om hur man bör se på problem i verkligheten och om man bör anpassa lagar och regler efter det eller inte. Sedan var frågan hur vi vill skapa nya jobb.
Vänsterpartiet anser inte att man får nya jobb genom att ändra i den arbetsrättsliga lagstiftningen utan att man får nya jobb genom en ekonomisk politik där man investerar i forskning och utveckling och i att folk som gör saker som det finns behov av inom den offentliga sektorn faktiskt också blir anställda och där man faktiskt satsar på att man får en förnyad och förbättrad näringsstruktur i Sverige.
Det var förslag som fanns bland annat i den budget som vi förhandlade om tillsammans med regeringen och som Katarina Brännström och de borgerliga partierna tillsammans med Sverigedemokraterna röstade ned.
Ali Esbati (V):
Jag tror att jag föredrar att även fortsättningsvis göra exposéer över saker som faktiskt har hänt och gäller i stället för att, som Moderaterna gör, göra exposéer över sådant som inte har hänt och inte har någon motsvarighet i verkligheten. Jag får samma fråga varje gång. Jag tror att det finns något slags internt mejl som har gått ut hos Moderaterna om vilka frågor man ska ställa till vänsterpartister.
Det blir lite olyckligt, för om man inte lyssnar på vad som sägs blir frågan mer och mer märklig. Men jag ska gärna tala om för Christian Holm vilka saker Vänsterpartiet är för och som Christian Holm och andra har röstat ned, eftersom de är emot dem. Vi hade bland annat en statsbudget som vi var med och förhandlade fram, där det fanns en rad förslag som skulle leda till fler anställda inom olika sektorer.
De skulle leda till fler anställda där behoven uppenbart är mycket stora, inom äldreomsorgen och sjukvården, riktiga jobb för att göra viktiga saker. Det röstades ned. Vi har förslag på investeringar i banunderhåll och annat som röstades ned och som naturligtvis skulle ge fler arbete.
Det kommer att behövas investeringar i infrastrukturen i Sverige för att bygga om det här landet och klimatanpassa det, för att det ska byggas fler bostäder, där er politik har varit ett monumentalt misslyckande. Allt detta kommer att behövas. Det kommer att behövas det som föreslogs i budgetpropositionen som ni röstade ned och mycket mer därtill. Det, Christian Holm, är jobbpolitik. Det betänkande som vi diskuterar nu är arbetsmarknadspolitik.
Vi diskuterar inte minst era misslyckanden under åtta år. Jag förstår att du vill springa bort från det. Men du gör det inte genom en dålig fråga ställd till mig.
Ali Esbati (V):
Ni kanske borde börja med det. Då kanske ni skulle kunna ställa bättre frågor än de frågor som ni ställer i dag. Jag hade en tvåminutersreplik. Ändå misslyckades Christian Holm med att höra något av innehållet i det.
Jag talade bland annat om att det är viktigt med investeringar inom bostadsbyggande, inom klimatomställning och när det gäller att förbättra banunderhåll och så vidare. Självklart kommer många av dem som ska göra den typen av arbete att vara personer som arbetar inom privata företag. En hel del av dessa företag kan säkert också vara små eller medelstora.
Men det som är poängen här är att man behöver göra saker i den ekonomiska politiken för att det ska bli fler jobb. Sedan är det så, precis som jag var inne på i mitt tolv minuter långa anförande, att arbetsmarknadspolitiken är mycket viktig för att minska friktionen på arbetsmarknaden och viktig för att rusta människor som har blivit arbetslösa, så att de blir i bättre stånd för att ta nya jobb. Den är också viktig för att folk ska få en värdig tillvaro när de eventuellt är arbetslösa.
Allt detta har ni monterat ned, så att vi har fått en sämre arbetsmarknadspolitik i Sverige. Det är detta problem som vi diskuterar i dag. Sedan talade du om chockhöjningar av saker hit och dit. Arbetsgivaravgiften för unga, som är den stora frågan som vi talar om här, har varit ett misslyckande. Det har inte blivit en större andel ungdomar som har blivit anställda i de branscher som ni talar om. Det är ett problem som ni har att handskas med.
Vi talar om att man kan använda offentliga medel på olika sätt. Självklart kan man då, genom att ta in pengar i skatt och använda dem på ett annat sätt än att exempelvis subventionera tjänster hos bättre bemedlade personer, få fler att komma i arbete. Det är vår åsikt.
Ali Esbati (V):
Vi som har en bakgrund i och känner en stor närhet till arbetarrörelsen tar det kanske lite för givet att alla förstår att arbete är någonting viktigt därför att man får möjlighet till egen försörjning och så vidare. Annika Qarlsson tycker tydligen att man ska säga det explicit för att man ska få med sig det. Jag ska försöka tänka på det till nästa gång.
Just för att arbetet är en så oerhört viktig del av människors liv är det en tragedi att vi har en massarbetslöshet och att vi har en arbetsmarknadspolitik som så hårt har misshandlats av den regering som du har stött. Det är alltså helt riktigt att arbete är oerhört viktigt. Finns det fula och fina jobb? Det är en fantastisk fråga att få.
Det som är helt uppenbart är att det finns fulare och finare arbetsvillkor. Den rörelse och det parti som jag företräder har sedan tillkomsten arbetat för bättre villkor, större värdighet, högre löner och större trygghet för människor som arbetar.
Det är någonting som Centerpartiet inte alltid har varit starka motståndare till men har blivit det alltmer under senare år. Det ses till exempel som ett stort problem i samhället att man har goda arbetsvillkor.
Alla idéer som handlar om hur man ska få till exempel fler i arbete handlar om att de som arbetar ska få det sämre, medan de som är arbetsgivare gärna ska gödas med en eller annan subvention. Det är där som skillnaden mellan oss finns. Ja, det finns också i Sverige i dag arbetsvillkor som är alltför dåliga, och vi kommer att kämpa för att göra dem bättre.
Ali Esbati (V):
Återigen upprepar jag att det finns fula och fina arbetsvillkor och att det finns stora problem på den svenska arbetsmarknaden på många ställen med dåliga arbetsvillkor som öppnar upp för att utnyttja människor, för att människor ska vara otrygga och för att människor inte ska få ha den värdighet som de ska ha när de går till sitt jobb.
Det som Annika Qarlsson tar upp från valrörelsen tror jag handlar om att vi i Vänsterpartiet har tyckt och fortfarande tycker att det inte är en rimlig prioritering av skattemedel att ge pengar till företrädesvis välavlönade människor för att det ska bli ännu billigare för dem att anställa någon som ska städa deras hem.
Det tycker vi att de kan betala själva och inte ska få statliga subventioner för. Jag har inte haft någon som helst anledning att ändra min åsikt i den frågan, snarare tvärtom. Det är någonting som vi bör fundera över i en tid när exempelvis en massa företag inom industrin har svårigheter och när vi ser hur utvecklingen på arbetsmarknaden gör att tekniktunga bolag kanske drar sig för att vara kvar i Sverige.
Har det varit riktigt under dessa åtta år att så ensidigt som den regering som du stödde gjorde satsa på att ge mer subventioner till tjänstesektorn för att skapa fler jobb där på bekostnad av arbeten som har ett högre förädlingsvärde? Det handlar inte om fina jobb och fula jobb.
Det handlar om vad man har för vision för Sverige och inte minst vad man har för vision för de människor som finns på arbetsmarknaden. Där står jag, har stått och kommer att fortsätta stå på de arbetandes sida för goda villkor och för ett värdigt arbetsliv.
Ali Esbati (V):
Jag vill tacka Fredrik Malm för det är alltid fint med överraskningar. Att Komintern skulle komma upp i en arbetsmarknadspolitisk debatt var en överraskning. Jag vill också tacka honom för att han får mig att känna mig yngre, som på den tiden när vi var ordförande i våra respektive ungdomsförbund. Jag tänkte fråga lite grann om siffror och statistik. Det har hänt mycket med svensk liberalism.
Tidigare försökte åtminstone liberalismen handla om förhållandet mellan den enskilda människan och staten. Nu tycks liberalismen mer handla om att förhålla sig väldigt liberalt till fakta. Det återkommer i anförandet. Fredrik Malm upprepar återigen det som också står i motionen från de borgerliga partierna, att 140 personer förtidspensionerades per dag.
Fredrik Malm vet att den siffran var fel redan när den började användas. Är det någonting som har hänt de senaste sju åtta åren som gjort det mer berättigat att använda den felaktiga siffran om hur många som förtidspensionerades bort från arbetsmarknaden? En annan siffra rör de 200 000 som skulle ha lämnat utanförskapet.
Fredrik Malm vet, kanske, att det sätt på vilket Alliansen räknar utanförskapet inte handlar om vem som saknar ett arbete utan om vem det är som får ersättning från det offentliga. Om man inte får ersättning från a-kassan, inte får ersättning från Försäkringskassan och inte söker ersättning från socialtjänsten då anses man ha lämnat utanförskapet.
Vi vet att det varit så för många människor. Är det något som Fredrik Malm är stolt och glad över?
Ali Esbati (V):
Jag är så pass gammal att jag minns hur det var i valrörelsen 2006. Företrädare för allianspartierna ville kategoriskt bort från diskussionen om sysselsättningsgraden.
När de förde fram utanförskapet som begrepp var det många som påpekade att det var ett missvisande begrepp just för att det tenderade att visa att länder med generösa ersättningssystem i sig har ett större utanförskap. Men det är en synvilla, och den försvinner om man ser på sysselsättningsgraden.
Det visar sig nämligen att trots alla möjliga problem har de nordiska länderna hög sysselsättningsgrad. Problemet från ert perspektiv är inte, Fredrik Malm, att det är många som står utanför arbetsmarknaden utan att av dem som av en eller annan anledning står utanför arbetsmarknaden är det många som får ersättning. Det problemet har ni med viss framgång försökt lösa under de gångna åtta åren, det vill säga ni har sett till att färre får rätt till ersättning trots att de behöver det.
Det var det jag frågade om Fredrik Malm var glad och stolt över. Jag kan inte tolka svaret på annat sätt än som ett litet ja. När det gäller förtidspensionerna vill jag säga att ja, det är mycket möjligt att en del blev förtidspensionerade som borde ha blivit föremål för någon annan typ av hjälp eller åtgärd från samhällets sida. Men det är inte ett fullgott skäl till att använda en siffra som ni vet är felaktig.
Frågan är om de förtidspensionerade genom den bestraffningspolitik som Alliansen förde i stället blev pigga och friska och kom in på arbetsmarknaden. Svaret på den frågan är huvudsakligen nej. Därför kvarstår frågan om Fredrik Malm är glad och stolt över de stora och kraftiga nedskärningarna i ersättningssystemen som man genomförde.
Ali Esbati (V):
Jag hade inte tänkt begära replik, men jag fick något slags kredd av Hanif Bali, så jag var tvungen att komma upp och försvara mig. Det var lugnt; det visade sig att det berodde på en missuppfattning från Hanif Balis sida. Jag tog i mitt huvudanförande upp innehållet i både direktiven och arbetsmarknadspolitiken i allmänhet.
Det är precis detta som förklarar varför det inte alls har varit ett hattande från vår sida. Som jag sa kan det mycket väl finnas anledning att på olika sätt följa upp Arbetsförmedlingens verksamhet. Det görs också på olika sätt. Det kan finnas anledning att göra en bredare och större utredning angående arbetsmarknadspolitikens effekter och så vidare.
Men det är just innehållet i direktiven som vi pratar om nu och som har föranlett denna debatt. Det är att sträcka på svenska språkets gränser att säga att vi ska ha en förutsättningslös utredning enligt exakt de här förutsättningarna. Det är inte seriöst att prata på det sättet.
De direktiv som ni nu vill återuppliva är en effekt av en intern dragkamp i den tidigare borgerliga regeringen, om vi ska se på det helt ärligt. Centerpartister och säkert en och annan ung moderat har velat gå ännu längre och tokprivatisera, vilket de inte har fått igenom. Då skriver man ett luddigare direktiv som går åt det hållet men inte riktigt säger det rakt ut.
Varför skulle det vara bra för Sveriges arbetslösa och för dem som jobbar på Arbetsförmedlingen att resultatet av den kohandeln ska bredas ut över deras arbete en gång till? Det är huvudfrågan, och där är det du som är svaret skyldig, Hanif Bali.
Ali Esbati (V):
Jag behöver inte förläsa mig på förslagen till utredningsdirektiv för att fundera över nyliberala skräckfantasier. Det finns åtta års konkret politik med propositioner och allt möjligt att se tillbaka på. Det är effekten av detta vi ser på arbetsmarknaden i allmänhet och på arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingen i synnerhet.
Det är där vi närmar oss en kärna. Hanif Bali säger hela tiden att de inte vet. Det är möjligt att ni inte vet en massa saker, men vi vet en hel del saker genom att fråga människor och se på vad som händer i verkligheten. Vi vet att Arbetsförmedlingen har haft för lite tid till att ägna sig åt sin riktiga kärnverksamhet.
Vi vet att det har funnits en stor frustration hos dem som har jobbat på Arbetsförmedlingen, att de inte kan använda sin tid åt att hjälpa folk att komma närmare arbete. Vi vet att det har varit svårt för de arbetslösa att känna att de kan få stödet framöver.
Vi vet också att det är ett allvarligt problem att de som inte står längst bort från arbetsmarknaden inte har fått ordentlig hjälp från Arbetsförmedlingen och därför i många fall hamnar längre bort från arbetsmarknaden än vad de skulle behöva. Alla dessa saker är konkreta, ordentliga problem som den här regeringen är igång med och som det kan finnas all anledning att trycka på senare för att det ska ske.
Men då ska det motsatta göras än att gå tillbaka till direktiv som var dåliga när de knåpades ihop och som ännu mer har spelat ut sin roll. Det är lite där vi står och tjafsar i dag. Det är lite tråkigt och synd eftersom det är ett hinder för att förbättra Arbetsförmedlingen, men det är naturligtvis inte ett oöverstigligt hinder.
Det kommer nog att i slutändan fixa sig till det bättre i alla fall.
Ali Esbati (V):
Diskussionen utvecklar sig i något märkliga riktningar på flera sätt. Det som blir intressant, när man hör flera av de borgerliga företrädarna, är att vad de säger understryker varför det är oklokt att ha utredningen med samma gamla direktiv. Vi har nu hört från flera håll vad man säger.
Moderaternas representant tyckte: Vi vet ingenting om arbetsmarknaden, så det är väl jättebra om man gör en helt förutsättningslös utredning. Centerns representant var inne på att Centern har fått igenom en massa viktiga saker om att man ska försöka privatisera mer.
Och nu pratar Folkpartiets representant Roger Haddad om ett antal konkreta saker som han skulle vilja att man såg på men som inte direkt har någon koppling till de specifika utredningsförslagen.
Man kan ju tycka att Arbetsförmedlingens resurser används på ett felaktigt sätt eller inte räcker till. Då var det ganska märkligt att Folkpartiet var med och fällde en budget som skulle ge mer resurser till Arbetsförmedlingen - det blir konstigt. Roger Haddad pratar om etableringsreformen och etableringsuppdraget.
Där har det också funnits förslag på ändringar från regeringen som man var med och fällde. Är det inte väldigt märkligt, Roger Haddad, att du står här och pratar om de här sakerna och lägger dina förhoppningar om hur arbetsmarknadspolitiken ska ändras i den här utredningen, samtidigt som dina allianskolleger säger: Nej, vi ska inte alls lösa de gamla problemen med den här utredningen, utan det handlar om helt nya saker - vi ska ge oss ut på en resa och upptäcka saker och lösa det.
Blir det inte väldigt konstigt, Roger Haddad?