KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Strand (S):
Det som Betty började med att säga, att vi inte har satsat på utbildningsvetenskaplig forskning före 2006, är inte sant. Jag satt med i LUK 97, som utredde lärarutbildningen, som resulterade i en proposition 2001. Det var då som den socialdemokratiska regeringen började med Utbildningsvetenskapliga kommittén vid Vetenskapsrådet och förde in pengar till utbildningsvetenskaplig forskning. Det har alltså funnits före 2006. Jag vill bara göra en korrigering på den punkten.
Jag vill nog påstå att vi socialdemokrater har varit väldigt medvetna om att vi måste satsa på skolforskning. Vi har gång på gång tjatat om detta. Nu har ni till och med gått med på våra yrkanden, och det är jag glad över. Sedan är det väldigt bra att lärosäten reagerar och tar bort utbildningsbidragen och ser till att doktorander får en bättre situation. Det är jättebra.
Dock är det så att det fortfarande finns de som går på utbildningsbidrag, de som går på stipendier, de som är skuggdoktorander. Det är inte perfekt överallt. Därför menar vi att vi måste våga fatta ett beslut. Det här är något som SFS vill ha. I går var jag på ett mingel med SULF, och de presenterade sitt forskningspolitiska program.
Där säger de också att doktorander måste få anställning och trygghet. Det här ropet kommer från flera håll. Det sker mycket, och vi vet att forskningen har fått mycket medel. Vi vet till och med att det finns överskott i forskningsmedlen, och därför kan detta inte vara något större problem - om man vill. Jag tänker på Olof Palme och hans ord: Politik är att vilja. Det är precis det det handlar om.
Politik är att vilja. Vill man dra åt tumskruvarna och tydligt säga att nu får det vara slut, och nu måste vi ha en anställningssituation för doktorander så kan man få det.
Thomas Strand (S):
Jag tycker att det är roligt att lyssna till Emil Källström som talar sig så varm för företagsnära forskning. Det är någonting vi kan mötas kring, för det är någonting som ligger oss socialdemokrater också varmt om hjärtat. Det ger mig ju hopp om att Emil och hans parti i den borgerliga alliansen vill driva branschprogramsatsningar som var så framgångsrika. De var företagsnära.
Företag, både ledning och fackliga organisationer, mötte akademi och samhälle i en fruktbar dialog för att skapa fler nya jobb och se till att svensk export växte. Jag hoppas att Emil vill driva de frågorna också i den borgerliga alliansen.
En fråga som jag vill återkomma till därför att jag tycker att den är så viktig - Betty Malmberg berörde den - är skolforskningen. Det är ändå ett genombrott att vi som opposition får med oss en borgerlig allians på att stärka skolforskningen.
Jag sade innan att det här var någonting som vi jobbade hårt med i LUK 97, där just uppdraget var att stärka skolforskningen, se till att vi fick ett kunskapsunderlag som på sikt skulle leda till att vi höjde kunskapsresultaten i svensk skola.
Det är mot den bakgrunden vi har lagt fram vårt förslag, som vi nu är glada över att ni i den borgerliga alliansen står bakom, att regeringen bör vidta åtgärder så att skolforskningen förstärks och vi får flera yrkesverksamma lärare som får chans att forska.
Därför blir min fråga till Emil: Hur tänker ni i den borgerliga alliansen jobba för att det här blir konkret och synligt och inte bara tomma ord? Vad kommer att hända med tillkännagivandet?
Thomas Strand (S):
Nej, vi ska inte backa in i framtiden. På den punkten kan vi vara överens och eniga. Jag säger inte att vi ska återuppväcka exakt de gamla branschprogrammen. Däremot är något som motsvarar branschprogrammen en bra idé. Det var en bra idé och det kommer att vara en bra idé, tror jag. När man lyssnar på både fackliga organisationer och företagarrepresentanter kan man höra att de tycker att det här var bra.
Det var faktiskt ingen detaljstyrning därför att branscherna själva problemformulerade och hittade lösningar. Det är det som är vitsen med branschprogrammen. Man möts från företagssidan, från akademin och från samhället och ser tillsammans hur man kan utveckla svenskt näringsliv och svensk exportindustri. Det tror jag är jätteviktigt.
När det gäller just skolforskningen tror jag inte heller att Emil Källström och de borgerliga vill detaljstyra, men ni tillhör ändå regeringssidan och har ingång direkt till utbildningsministern. När man nu antar ett sådant här yrkande bör man ju fundera över det. Det är ett tillkännagivande där vi ju tillsammans säger att vi inte är riktigt nöjda med det som har varit hittills.
Då har ni ändå haft makten i fem år. Vi hade den innan. Då kan vi enas om att vi inte är nöjda med tingens ordning. Det säger ni också. Hur kan vi då stärka samverkansuppgiften? Hur kan vi se till att forskning kommer skolan mer till del? Hur kan vi få fler yrkesverksamma lärare? Det är en viktig fråga.
Jag förväntar mig att Emil Källström ihop med kollegerna i den borgerliga alliansen nu sätter sig ned med Jan Björklund och säger: Nu måste vi göra någonting åt detta, för vi är eniga i utskottet om att det inte är bra som det är nu. Den förväntan har jag på er.
Thomas Strand (S):
Allra först har jag en invändning mot den historieskrivning som Yvonne Andersson gör i sitt inlägg. Det är faktiskt inte småsaker vi i oppositionen orerar om i talarstolen. I så fall har Yvonne Andersson inte läst vår kommittémotion. Jag gick igenom den och lyfte fram fyra stora punkter som gällde invändningar mot strategiska val i forskningspolitiken.
Det är inga småsaker vill jag påstå. Jag skulle därför vilja rekommendera Yvonne Andersson att läsa vår kommittémotion en gång till. När det gäller skolforskningen säger Yvonne Andersson att man inte är emot det. Det har flera talare från den borgerliga alliansen sagt, men vartenda år som vi föreslagit detta med skolforskning har man sagt nej. Nu säger man ja, och det är mycket bra.
Det var en diskussion vi hade 1997-1998 och handlade om hur vi stärker forskningen, hur vi får den reflekterande, forskande läraren. Då mejslades begreppet utbildningsvetenskap fram. Det skulle vara ett begrepp för att stärka detta. I dialog med forskarsamhället fick vi den utbildningsvetenskapliga kommittén som skulle härbärgera inom Vetenskapsrådet och som fortfarande finns där.
Det ska påpekas att när detta skulle kreeras skedde det i en dialog mellan politiker och forskarsamhället. Utbildningsvetenskapen är ett brett område. Skolforskningen, som vi lyfter fram, är en del av den. Lärarförbundet har gång på gång påpekat att det behövs mer satsningar. Det är det vi återkommer till, att vi måste satsa mer på skolforskning. Vi är glada för att Alliansen stöder skolforskningen. Tidigare har man sagt nej varenda gång vi lyft fram den frågan. Nu säger man ja, och det är jättebra.
Det har varit ett målmedvetet arbete från Socialdemokraternas sida under många år.
Thomas Strand (S):
Det är intressant att se tillbaka på detta. När den utbildningsvetenskapliga kommittén startade sitt arbete fick den ett antal miljoner av den socialdemokratiska regeringen för att bygga upp forskningsarbetet. Sedan ökade förväntningarna på arbetet kring forskning.
När den borgerliga regeringen tillträdde 2006 fanns det en förväntan om mer resurser till just utbildningsforskning, skolforskning. Men i den borgerliga regeringens första budget 2006 kom det inga speciella pengar till det området. De kom inte heller i nästa budget hösten 2007, inte heller 2009 eller 2010.
Då ska vi veta att vi hade en lärarutbildningsutredning med Sigbrit Franke, som hade ett bra avsnitt om forskning och ville stärka utbildningsvetenskaplig forskning och skolforskning. Hon nämnde en summa på 175 miljoner kronor för stärkande av utbildningsvetenskaplig forskning, basanslag för uppbyggnad av kapacitet för lärosäten och så vidare. Detta var en förväntan.
Men inte ens det har gett några resultat i mer forskningspengar till UVK i budgetar som har kommit efter det. Man kan tala vackert om detta, men när man sedan går till en "verkstad" blir det inte mer pengar till detta. Det är det vi kritiserar. Nu har vi en förväntan, när vi är eniga om skolforskningen och ni säger att ni inte heller är nöjda med regeringens arbete.
Vi behöver ha ännu mer tryck och förstärkning av samverkan för att förbättra resultaten, ännu fler yrkesverksamma lärare som blir forskare i sin egen praktik. Det vore intressant att veta vad som kommer att hända då.
Thomas Strand (S):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Bakgrunden till den interpellation jag har ställt är de reaktioner som följt på några formuleringar i den ekonomiska vårpropositionen.
I den föreslår regeringen att anslaget Bidrag till tolkutbildning och teckenspråkslärarutbildning flyttas från utgiftsområde 17, Kultur, medier, trossamfund och fritid, till utgiftsområde 16, Utbildning och universitetsforskning. Vad innebär denna förändring i praktiken? Flyttas budgetpengar från ett konto till ett annat?
Eller finns det något annat syfte bakom förflyttningen? Får förändringen oönskade konsekvenser? Kommer regeringens förslag att försämra eller förbättra nuvarande tolk- och teckenspråkslärarutbildning? Både brukarorganisationer och utbildare har rest frågor om hur vårbudgetens formulering ska tolkas. Jag har två skrivelser här.
En skrivelse kommer från Sveriges Dövas Riksförbund, Förbundet Sveriges Dövblinda, Hörselskadades Riksförbund samt Riksförbundet för döva, hörselskadade och språkstörda barn. En annan skrivelse kommer från Sveriges teckenspråkstolkars förening. Båda skrivelserna har ställts till Utbildningsdepartementet med anledning av formuleringen i vårpropositionen. Reaktionerna kommer dels från brukare, dels från utbildare.
Där utskiljer sig tre tydliga invändningar. För det första är man osäker på hur regeringens förslag till beslut ska tolkas och vad det innebär i praktiken. För det andra tycker man att ärendet hanteras alldeles för snabbt. Regeringen har inte lyssnat på brukare och utbildare, och man efterlyser ett samråd innan slutgiltiga beslut fattas.
För det tredje känner man oro för att regeringens förslag kan innebära en kvalitetsförsämring om dagens utbildningsorganisation slås sönder. Nu säger utbildningsministern att folkhögskolor även fortsättningsvis ska finnas med som utbildare. Men frågan är vad som blir det faktiska resultatet i och med regeringens förslag.
Tolk- och översättarinstitutet, TÖI, har i dag ett nationellt tillsynsansvar för tolk- och teckenspråkslärarutbildningen. Nu kommer ju TÖI att avvecklas den 1 januari 2012. Frågan är vad som kommer att hända. TÖI förmedlar också bidrag till sju folkhögskolor som bedriver utbildning.
Då blir en relevant fråga: Vad händer med de tilläggsbidrag som fördelas till folkhögskolorna i dag? Kommer någon annan att göra det och i så fall vem? Eller kommer dessa medel att användas till att bygga upp en högskoleutbildning?
Om det senare är fallet, att dessa pengar ska användas till att bygga upp en högskoleutbildning, får det effekter för folkhögskolorna som då tappar inkomster och får svårt att genomföra en tolk- och teckenspråkslärarutbildning. Där finns en oro bland brukare och utbildare för vad som kommer att hända. Fru talman! Jag har en konkret fråga till utbildningsministern.
Han säger att detta är en viktig sak och att det är folkbildning, men vad får budgetmedlens förflyttning för praktiska konsekvenser? Betyder det att de medel som i dag går som tilläggsbidrag till folkhögskolorna upphör i och med att TÖI avvecklas?
Thomas Strand (S):
Det är bra att vi har en interpellationsdebatt kring den här frågan i dag, för det är en väldigt viktig fråga. Det handlar om demokrati för olika grupper i samhället. Det handlar också om tillgänglighet. Just detta samtal är viktigt.
De skrivelser som har kommit in som jag hänvisade till tidigare kommer från brukarorganisationer, och de signalerar att de känner en oro för att det går för snabbt och om det blir bra beslut.
Därför tycker jag att den debatt vi nu har som belyser frågan samtidigt är en uppmaning till utbildningsministern att gärna kalla samman dessa brukare och utbildare till ett samråd: Hur bygger vi upp en klok utbildning för tolkar och teckenspråkslärare?
Jag vet också att man från brukarhåll har fört fram tanken på att höja kvaliteten och statusen med högskoleutbildningar. Det är någonting som händer just nu. I höst startar en eftergymnasial utbildning på folkhögskola som ger möjlighet att ta 60 högskolepoäng.
Det pågår alltså ett arbete där man kombinerar just folkhögskola och högskolestudier. Jag tycker att det är en mycket lovvärd satsning. Om man läser skrivelserna från brukarna ser man att de inte motsätter sig att folkhögskolor och folkbildning finns med som utbildare.
I det brev som kommer från de fyra tidigare nämnda brukarorganisationerna säger man att "även sedan utbildningarna har lyfts upp till universitets-högskolenivå, anser vi att grundutbildning i teckenspråk fortsättningsvis ska finnas kvar på folkhögskolorna".
Sveriges teckenspråkstolkars förening skriver så här: "Folkbildningstraditionens styrkor är bl.a. fokuset på den individanpassade utbildningen och elevernas egna erfarenheter som verktyg i undervisningen. Universitetstraditionens styrkor är bl.a. möjligheter till internationell jämförbarhet, högskolepoäng, enhetlig utbildningsplan mm.
STTF anser det viktigt att båda traditionerna bevaras och utvecklas i framtidens tolkutbildning - inte att den ena premieras på bekostnad av den andra." Därför tycker jag att vår interpellationsdebatt är viktig; den belyser den här frågan. Jag hoppas att utbildningsministern vill lyssna på brukarna och kreera en utbildning som är bra. Kvar står min fråga om de pengar som går till folkhögskolorna i dag.
Kommer de att finnas kvar? Om de inte kommer att finnas kvar är det som att rycka undan mattan under fötterna på de sju folkhögskolorna. De har folkbildningsanslag som används till utbildningen. Sedan har de minst lika mycket från TÖI och tilläggsbidraget för att kunna bedriva en utbildning, som ju kostar en del pengar.
Frågan kvarstår alltså om utbildningsministern kan garantera en fortsatt bidragstilldelning till folkhögskolorna. Jag vill också fråga: När TÖI nu försvinner, vem får ansvar för den nationella tillsynen över denna utbildning? Det är också en väldigt viktig fråga.
Till slut har jag en tredje fråga om något som inte nämns så mycket men som blir ett resultat av förändringen: Vad händer med kontakttolkutbildningen som studieförbund och folkhögskolor bedriver när TÖI försvinner? Finns det någon annan som tar över tillsyn och fördelning av statsbidrag?
Thomas Strand (S):
Den skrivelse som utbildningsministern nu hänvisar till kom 2009, och det är minst två år tillbaka i tiden. Då tycker jag att det är lite besynnerligt att utbildningsministern står här och säger att han ännu inte riktigt vet var den här frågan kommer att landa. Vi är snart framme vid att höstbudgeten ska släppas och detta ska preciseras. Det har funnits tid att bereda frågan.
Det är väl viktigt att man går till botten och på djupet med frågan, så att man inser vad som kan hända om man gör förändringar som kanske slår undan benen på någon aktör. Då är det här viktigt. Brukarorganisationerna säger att folkhögskolorna är en viktig del. Utbildningsministern säger nu att det kan bli mindre pengar till folkhögskolorna. Då ska man vara medveten om att det drabbar dem eftersom färre kan utbilda sig.
Finns det beredskap att möta det på andra ställen? Vi måste ha mångfald i detta land när det gäller utbildning av tolkar. Det är en viktig fråga. Jag återkommer till det jag sade tidigare. Jag tycker att det har varit en viktig interpellation. Vi får lyfta upp en fråga, och framför allt får man chansen att fundera över hur man nu ska göra för att det ska bli bra. Jag tycker fortfarande att det finns frågor som är obesvarade och hänger i luften.
Det enda jag vill säga till utbildningsministern från min horisont är att jag hoppas att han vill lyssna till brukarna, när de uttryckligen skriver att de gärna vill ha ett möte för att prata om detta. De inser att det är en komplicerad fråga och att det gäller att hitta ett bra och fruktbart samarbete vad gäller både högskolenivå men även folkbildning och folkhögskolenivå. Jag hoppas att det samtal som vi har här leder fram till att vi får ett bra förslag till hösten.
Thomas Strand (S):
Det är intressant att ta del av Betty Malmbergs beskrivning av socialdemokratisk forskningspolitik. Jag undrade ett tag om Betty verkligen har läst vår kommittémotion. Det hoppas jag. Men ibland får man intrycket att det är ungefär som en viss potentat läser Bibeln; det stämmer inte så vidare bra.
I mitt anförande hade jag med sex kvalitetspunkter - på tal om kvalitet - så nog tar vi kvaliteten på allvar, vill jag påstå. Det gäller att se strukturerna bakom en forsknings- och innovationspolitik.
Den struktur som gäller för den politik som ni bedriver ger inte alla lärosäten samma möjligheter att utveckla sin forsknings- och innovationspolitik. De stora strömmarna av pengar går till de stora universiteten. Endast en rännil går till högskolor och yngre universitet.
Högskoleverket har berättat för oss att 2010 gick drygt 89 procent av forskningsmedlen till de äldre universiteten. Knappt 6 procent gick till de fyra unga universiteten. De återstående 13 högskolorna får dela på ca 5 procent.
Då har vi inte räknat med forskningsanslagen från forskningsråden som bara förstärker bilden av vart pengarna går. Det är en politik som svälter ut vissa lärosäten. Jag vill därför ställa frågan till Betty Malmberg: Varför tillåter ni ett resursfördelningssystem som inte ger alla lärosäten reella förutsättningar att bedriva forskning?
Blir forskningen bättre av att det är en rännil som går till fyra unga universitet och 13 högskolor?
Thomas Strand (S):
Jag tycker att Betty Malmberg smiter undan mina grundfrågor. Varför tillåter ni att en rännil av forskningsanslagen går till de fyra unga universiteten och 13 högskolor? Den frågan ställde jag, men den smet Betty Malmberg undan.
Hade Betty Malmberg lyssnat på mitt anförande skulle hon ha hört att jag inte sade att vi ska ha tillbaka branschprogrammen, utan jag talade om nya samverkansmodeller. Jag talar nämligen regelbundet med IF Metall. Det är en viktig nyansskillnad. När det gäller samverkan vet jag inte vilka Betty talar med.
I En vitbok i färg tar sex lärosäten upp problemet med att de får för lite forskningsanslag. En lösning är att öka anslaget från 8 000 till 25 000 per student.
Låt mig nämna Jan Nygren, styrelseordförande i Högskolan Väst, Anna Götlind, ordförande i Sveriges universitetslärarförbund, och Sigbritt Karlsson, rektor för Högskolan i Skövde, som tar upp frågan om att det är en feldimensionering på basanslagen till forskningen, vilket hotar de mindre högskolorna.
För inte så länge sedan hade vi ett betänkande med ett tillkännagivande om att det är viktigt att man ser över basanslagen med tanke på Riksrevisionens kritik. Jag tycker därför att den fråga jag ställer är berättigad. Tror Betty Malmberg att vi får bättre forskning om man endast ger en liten del av forskningen till dessa högskolor och universitet?
Gynnar det företagandet i landet att de inte får mer resurser till forskning? Dessa frågor tycker jag att Betty ska svara på.
Thomas Strand (S):
Inledningsvis nämnde Nina Lundström de yngre forskarnas situation. Jag skulle vilja ta upp den tråden. Det var något som jag också lyfte upp i mitt anförande. Alla de sex punkter som jag lyfte upp har bäring på våra reservationer, så det var inte gripet ur luften - om nu någon trodde det.
Här finns det en politisk skillnad mellan oss och den borgerliga regeringen. Vi tycker att det är dags att sätta ned foten och visa en tydlig viljeinriktning när det gäller de yngre forskarnas situation. Vi vill att de på sikt ska bli anställda som vilka anställda som helst. På vägen dit vill vi korta tiden för utbildningsbidrag till max ett år.
Vi vill också se till att det inte förekommer några stipendier. Vi vill att regering, lärosäten och externa finansiärer ska komma fram till en överenskommelse så att utbetalningarna kanaliseras som lön och sociala avgifter. Detta är en jätteviktig fråga. Nina nämnde också att det här är en fråga som lyfts fram från flera håll.
Varför kan vi inte börja gå åt det hållet? Ni har röstat ned det här förslaget från oss åtminstone två år i rad. Varför är det så svårt för er att ställa upp på att vi ska börja ta steg i den riktningen? Om man är doktorand ska man ha en anställning. Man ska ha trygghet och omfattas av trygghetssystemen.
Varför säger ni nej till vårt förslag?
Thomas Strand (S):
Jag är glad att vi är eniga om att det här är en viktig fråga. Det är det många som tycker. Det är gott och väl att frågan bereds i Regeringskansliet. Jag har ju varit med i politiken några år på den här nivån, så jag har ofta hört att frågor bereds i Regeringskansliet. De bereds, och sedan blir det inte så mycket mer.
Det skulle vara intressant att höra om Nina vågar säga: Ja, vi ska gå S till mötes och börja halvera utbildningsbidragstiden. Det skulle vara ett välkommet besked. Det känns som om det ligger på lut, om Nina får säga vad hon tycker innerst inne.
Jag är glad att flera lärosäten själva nu tar det här beslutet och säger att man ska ha doktorander som får en regelrätt anställning. Men det finns också motstånd mot detta hos andra lärosäten.
Därför tror jag att politiken har en viktig roll att peka med hela handen och se till att vi får en annan tingens ordning så att forskarna får en trygghet. Det tror jag är bra för jämställdheten mellan kvinnor och män.
Det är lite för passivt. Här finns en kontrast mellan oss och er. Låt vara att frågan bereds, men vad kommer det att innebära? När övergår den här passiviteten i aktiv hållning? Kan Nina säga: Vi hamnar där snart.
Thomas Strand (S):
Det är bra att Emil Källström lyfter fram triple helix. Det gjorde jag också i mina sex punkter. Det handlar alltså om samverkan mellan akademi, näringsliv och offentlig sektor. Det är bra att vi fokuserar just på denna aspekt eftersom den är oerhört viktig. Men jag sade i mitt anförande och vill ta upp det igen, att det också gäller att se strukturen bakom hur detta arbete läggs upp och hur politiken bedrivs.
Där är kritiken från oss från socialdemokratiskt håll att med den proposition som kom 2008, för snart fyra år sedan, skedde det en tyngdpunktsförskjutning genom att man mycket starkt poängterade grundforskningen och den akademiska och fria forskningen. Den är jättebra. Jag har ingenting emot den. Jag stöder den helhjärtat.
Men det blev en nedprioritering av resurser för att samverka när det gäller triple helix-lösningen mellan akademi, näringsliv och offentlig sektor. Jag nämnde branschprogrammen som lades ned som ett typexempel på detta. De inspel som kommer nu i och med den kommande forskningspropositionen tar tag i detta.
Jag tror säkert att Emil Källström har fått samma synpunkter från näringslivets företrädare, nämligen att vi måste hitta en bättre struktur för att stimulera samverkan mellan akademi, näringsliv och offentlig sektor. Nu är det lite för mycket på det sättet att pengarna som går till universitet och högskolor inte blir på deras villkor. Vi måste ha en balans där vi får bra samtal mellan akademi, näringsliv och offentlig sektor. Det är jätteviktigt.
Min fråga blir: Utifrån det som jag säger om att det sker en tyngdpunktsförskjutning, är Emil Källström och Centerpartiet beredda att driva att vi får en annan struktur i en ny proposition som kommer till hösten?