Eva-Lena Jansson (S):
Två saker är jag överens med Beatrice Ask och Anti Avsan om. Det är att det är viktigt att ingen döms oskyldig och att det ska finnas bevis. Sedan kan man fundera när det gäller antalet anmälda våldtäkter: Är det för många anmälda våldtäkter eftersom det blir så få fällande domar?
Beatrice Ask har som justitieminister redovisat att det kan vara ett svårt bevisläge och att det är ord som står mot ord. Men man kan ändå fundera på varför det ser ut så i just de här aktuella fallen. Om det är 6 000 som anmäler, och man vet att väldigt få anmälningar leder till åtal och bara några hundra till fällande dom, varför gör någon då en anmälan? Min utgångspunkt är att man gör en anmälan därför att man upplever att ett brott har begåtts.
Precis som jag redogjorde för i den tidigare interpellationsdebatten tycker jag mig ha sett att det också handlar om föråldrade attityder och värderingar och om synen på kvinnors och mäns sexualitet som präglas av dem som dömer.
Monica Green ställer frågan hur domstolar ska agera adekvat och trovärdigt i våldtäktsfall. Det är klart att vi inte har hela bilden när vi läser domarna, men det är ändå ett sätt att försöka se det hela.
Det som är slående är att det verkar vara så att det räcker att mannen säger: Jag förstod inte, jag begrep, jag kunde inte förstå att den 14-åriga tjejen, ensam i en lägenhet med sex personer, inte ville ha sex med oss allihop.
Om man kan komma undan med att bara säga att man inte förstår då har rättsväsendet på något sätt utgått från en onormal person, skulle jag vilja säga. Varför utgår man inte från en normalt aktsam person? Den frågan har jag väckt i motioner vid ett flertal tillfällen här i riksdagen.
I och med den utredning som justitieministern har tillsatt kanske vi kan få et nytt begrepp i form av grov oaktsam våldtäkt. Där är utgångspunkten en normalt aktsam man och hur en sådan skulle ha agerat i de fall där det kan vara svårt att få fram de exakta bevisen. Det handlar alltså inte om lägre beviskrav, men det är en annan rubricering. Jag tycker att det är viktigt att vi har ett rättsväsen som fungerar och där människor upplever att det är värt att göra en anmälan.
Att anmäla en våldtäkt eller ett brott över huvud taget innebär en påfrestning. Är man ett brottsoffer som upplevt en kränkning av ens egen kropp ska det mycket till för att orka gå igenom rättsprocessen. Ska man då behöva uppleva att man blir kränkt en gång till? Det är därför Monica Green har väckt denna interpellation och jag har väckt min interpellation.
Vi vill få till ett rättsväsen som är sådant att unga kvinnor som blir utsatta för brott ska våga göra en anmälan och känna att de får en rättvis bedömning. Det är möjligt att bevisen inte räcker till, men det kommer att prövas, och det kommer inte att handla om en föråldrad syn på en som kvinna eller på gärningsmannen som man. Det är därför vi ställer de här interpellationerna.
Då kan man visserligen få en lektion av en domare i hur domstolarna ska fungera, men min uppgift är att företräda medborgarna här i riksdagen. Det är därför vi väcker de här frågorna. Vi är inte ensamma om vår frustration. Vi är inte ensamma! Jag, Monica Green, Carina Ohlsson och många fler har läst domar, träffat utsatta, träffat advokater och fått beskrivning av vad de här kvinnorna har varit utsatta för.
Vi förstår inte, vi får inte ihop det här med friande domar.