Jan Eliasson (S):
Jag vill tacka Carl B Hamilton för välkomnandet. Den principiella inställning som markeras tycker jag är viktig att diskutera. Sverige har genom åren utvecklat en internationellt välkänd och respekterad profil för sina fredsbevarande insatser. Vi har haft upp emot 80 000 svenska kvinnor och män i fredsbevarande operationer.
Under många år skedde dessa fredsbevarande operationer praktiskt taget enbart inom FN:s ram. Det har under det senaste årtiondet skett en förändring där alltfler operationer leds av andra organisationer. För vår del började det på Balkan när vi tjänstgjorde där under Natobefäl men med ett FN-mandat. Vi har en liknande situation i Afghanistan.
Nu har vi inom EU en framväxt av en kapacitet som också kommer att spela en roll. I Sudan, framför allt Darfur, ser vi att Afrikanska unionen kommer att spela en roll. Det är en utväxt av att vi äntligen upptäckt kapitel 8 i FN-stadgan, som säger att regionala organisationer och verksamheter är en del av det internationella systemet.
Vi befinner oss alltså i en brytningstid där Sverige alltmer kommer att agera tillsammans med Nato i vissa operationer, tillsammans med EU i andra operationer och så småningom kanske i samverkan med Afrikanska unionen i Sudan. Det innebär att vi har en ny roll att spela i dessa regionala sammanhang. Jag vet från min egen tid som FN-ambassadör hur vi kämpade för att få all information under de fredsbevarande operationerna.
Vi ville i hög grad följa både själva utvecklingen av mandaten och hur situationen politiskt skulle vara på marken men också ur synvinkeln att det var svenska soldaters liv som sattes i fara. Här har vi en liknande ambition, och därför har vi drivit mycket hårt, både i förhållande till Nato och i förhållande till EU, att vi ska ha all information. Jag vill hävda att vi har all den information som är nödvändig för våra soldaters säkerhet.
Vi har varit pådrivande i detta, och i själva verket har vi för Nato framhållit det som ett viktigt krav. Jag skulle till och med tro att de tankar som finns hos vissa Natoländer om att ha en särskild relation till länder som Sverige och Finland just beror på att de hört från oss att vi vill ha all information, vilket bekräftar den gemensamma viljan att värna om våra soldaters säkerhet.
Jag anser därför inte att detta har någon som helst relation till den fråga som kräver en större debatt, nämligen Natomedlemskapet, utan vi bör se den från ett praktiskt perspektiv, alltså att vi ska ha den information som är nödvändig för Sveriges deltagande i operationer som alltmer leds av regionala organisationer.
Där kommer Nato och EU att spela en viktig roll, och i samband med denna nästan historiska förändring kräver vi den typen av information som vi haft under de klassiska fredsbevarande operationerna under FN:s ledning. Jag vill också framhålla att både vår tjänstgöring i Afghanistan och på Balkan bygger på att vi har fungerande och tydliga FN-mandat för operationerna.
Annars hade Sverige inte kunnat delta på det sätt som vi har gjort. Vi utgår från att detta samarbete kommer att växa och att vi också får ett samarbete som markerar att Nato är på väg i en annan riktning, nämligen att ägna sig ytterligare åt fredsbevarande operationer och operationer av den art som vi nu talar om.