Sten Tolgfors (M):
Sverige gynnas av en stark försvarsindustri. Vi har det också. Men vägen till detta ser annorlunda ut än tidigare. Vägen är internationalisering av utveckling. Det är export, och det är partnerskap med andra länder. Det är inte längre en nationellt ägd svensk industri i en tid av neutralitet mellan två block som vi talar om. Så var det förr: en inhemskt ägd industri och ett neutralt Sverige.
Det var en särskild poäng med egen utveckling och egna särskiljande specifikationer. Det underströk oberoende men också att vi stod ensamma. Det krävde ett långsiktigt statligt partnerskap med industrin. Projekten kunde vara flera decennier långa. Vi hade en världsledande industri, men det blev så klart också förenat med stora kostnader. Det var ett riktigt val då, men det ser annorlunda ut i dag.
Det finns inte den sortens resurser längre. Det är heller inte på det sättet att ett litet land kan ha kunskap för att vara så heltäckande. Vi måste samverka med andra. Industrin har sett det här för länge sedan. Det är en ständigt pågående strukturering inom industrin. Den är till dominerande del i dag utlandsägd. Den utvecklar nya projekt tillsammans med andra företag, ofta systerföretag i andra länder.
Man anpassar inte bara till ett utan till flera länders behov. Exportandelen är mycket hög. 70-80 procent förekommer i orderböckerna. Det är bra därför att försvarsindustrins framtid bygger på internationalisering och samverkan med andra. Och det är en anledning till att regeringen så hårt prioriterar att få en öppen försvarsmaterielmarknad inom EU som präglas av transparens.
Det är också därför vi ger betydande exportstöd till svenska försvarsindustriprojekt. Exporten är bra och viktig för Sverige. Det slår ut utvecklingskostnader på fler. Vi delar framtidssäkringen av centrala system med andra. Det är säkerhetspolitiskt viktigt. Allt detta sker inom ramen för gällande lag. Där är det intressant att både Vänstern och Miljöpartiet är emot att staten ger exportstöd.
Det är egentligen motsatsen till den linje som Anders Karlsson här företräder. Men det är ändå dem han ska göra upp med. Vi ska köpa den materiel försvaret behöver så kostnadseffektivt som möjligt. Det är därför principerna för anskaffning och utveckling är tydliga i propositionen. Vi fokuserar på en materielförsörjning för försvaret eftersom det är det som ger försvarsförmåga. Det får pengarna att räcka längre.
Egna svenska specifikationer kan vara ett problem för Sverige, för försvaret och för industrins export, eftersom interoperabiliteten, förmågan att verka tillsammans med andra, är så central. Samma materiel, samma specifikationer är en del i att kunna fungera tillsammans med andra. Att kunna dela utveckling och att kunna få anskaffning i längre serier tillsammans med våra grannländer ger lägre kostnader.
Vi kan också dela certifiering vid anskaffning, utbildning, övning, underhåll och vidareutveckling med våra nära grannar. Det gör att försvarets pengar räcker längre. Det gör att försvarsförmågan kan öka. Än en gång, fru talman, har jag hört ett inlägg av en ledande socialdemokrat som bortser från försvarsförmågan, vad allting syftar till. Sedan delar jag, fru talman, helt Staffan Danielssons poäng.
Jag räknade i en tidigare debatt upp de nedskärningar som Socialdemokraterna och deras stödpartier föreslår. Pengarna räcker inte till att lova allt. Man måste också finansiera det. Resultatet av den politik Socialdemokraterna för är inte mer svensk försvarsmateriel. Det är långt mycket mindre, för de finansierar inte de löften de ställer ut.