KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Tack, ministern, för svaret! Det är skönt att höra att rapporten på intet sätt är avskriven. Däremot har den ju legat och marinerat i tre år, så jag hoppas verkligen att den snart är på ingång.
Jag tänkte att jag kort skulle säga något om rapporten och utredningen, för vi står ändå här för att vi ska informera allmänheten, och alla vet kanske inte vad alla rapporter går ut på.
Den här rapporten från Boverket handlar egentligen om att man ska göra det mer attraktivt för kommersiella banker att låna ut till den enskilde genom att föreslå att stat, kommun och den enskilde ska dela på risken för topplånet för att banken ska kunna låna ut det som man kallar bottenlån.
Jag hoppas att detta skulle kunna vara en möjlig väg att gå. I Västerbotten, precis som i Dalarna och annan landsbygd runt om i Sverige, finns det möjlighet att ha råd att bygga sitt drömboende om man får det här lånet.
I dag byggs och säljs inte speciellt många hus på landsbygden, och därför vet man inte riktigt vad marknadsvärdet är. Då är bankerna fast vid att det inte är kommersiellt lönsamt att bygga på landsbygden.
Det är väldigt tråkigt, för jag tror att vi skulle kunna locka betydligt fler att flytta exempelvis till Västerbotten, jobba på Northvolt och kanske ha sitt attraktiva boende vid en sjö i någon närbelägen kommun eller varför inte i inlandet, om man kan jobba digitalt. Det jag tycker är synd är just att vi inte får den här chansen.
Jag vet att vi inte kan lagstifta och bestämma över bankernas utlåning, men vi kanske från statens sida kan göra det hela lite enklare genom att se till att det blir attraktivt även för banken att se möjligheten med boende på landsbygden. Jag var på besök i Borgafjäll för inte så länge sedan; det var i slutet på hösten förra året. Där, i fjällkommunen Dorotea, är det en byggboom.
Man berättade att det är folk från hela landet som bygger stugor där. Den som kom längst ifrån var en man som kommer från Holland men som jag tror bor i Malaysia. Han älskar att vara i Borgafjäll, och han jobbar därifrån flera månader per år - så är det tänkt. Han har alltså möjlighet att jobba digitalt. Världen finns även i Borgafjäll, och den finns även i små inlandskommuner.
Det är bara det att vi behöver bistå med att få banken att förflytta sig, som den koloss den är. Jag har en fråga till ministern som jag inte riktigt fick svar på. Utredningen är på gång, men jag vill veta ungefär när i tid man kommer att presentera ett förslag som baseras på rapporten. Och vad tycker ministern själv om Boverkets förslag?
Helena Lindahl (C):
Tack så mycket, ministern, för svaret och för engagemanget! Jag får även hälsa välkommen till Västerbotten och Skellefteå, så får ministern se på väldigt många spännande projekt som är på gång. Även återvinning av batterier, som också ska tillverkas på Northvolt, är på gång. Jag förstår att ministern inte kan föregripa den process som pågår i Regeringskansliet.
Jag försöker tolka det välvilligt och vill gärna skicka hem ett svar till kommunchefer och kommunalråd runt om i mitt hemlän, vilka också har gett mig uppdraget att helt enkelt fråga när det kommer ett svar på rapporten och om det över huvud taget kommer. Jag hoppas att jag kan utöva något slags påtryckning så att det inte ska dröja tre år till och vi står här om tre år igen och pratar om samma sak.
Jag ber att få återkomma inom kort. Då kanske också ministern har möjlighet att se hur långt framskridet arbetet med rapporten är. Den är otroligt viktig, och jag upplever att vi på landsbygden nu har väntat länge. Nu har vi verkligen vår chans.
Inte minst, som jag sa i mitt inledande anförande, har ju pandemin visat oss att vi kan jobba på helt andra sätt, att vi verkligen kan bo och leva på landsbygden och jobba digitalt med storstaden. Jag vill verkligen att det ska fortsätta på det sättet.
Då vill jag också att vi ska erbjuda attraktiva boenden och möjlighet att bygga för enskilda och inte låta bara flugor och mygg njuta av alla dessa fantastiska sjöar som finns runt om i våra landsbygdslän.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Som de flesta av oss riksdagsledamöter kommer jag till Stockholm på tisdag förmiddag. Mitt tåg är inne på stationen cirka kvart i tio om det kommer i tid, och när jag går till riksdagen brukar jag passera Klara kyrka. Mittemot kyrkan ligger ett servicekontor som Skattemyndigheten, Pensionsmyndigheten och Försäkringskassan har tillsammans.
Varje tisdag när jag går förbi där står det ca 50 personer och väntar på att man ska öppna kl. 10.00 så att de kan komma in och få hjälp med sina ärenden. Dessa personer är bara en bråkdel av alla individer som besöker servicekontoren runt om i landet dagligen.
Jag är fast övertygad om att denna personliga kontakt med myndigheter är nödvändig för att alla medborgare ska kunna få hjälp ifrån Försäkringskassan. Försäkringskassan har ett serviceåtagande, och detta innebär bland annat att man ska kunna få en enkel kontakt med någon på kassan.
De flesta av oss klarar av att göra de flesta ärenden via Internet, men väldigt många har också svårigheter med detta. En undersökning som har gjorts av Stiftelsen för Internetinfrastrukur - ett svårt ord - visar att 1,3 miljoner svenskar över 50 år inte har tillgång till Internet.
Men det är inte bara våra äldre i samhället som har särskilda behov av det personliga mötet utan också personer med vissa funktionshinder, invånare som inte har Svenska som modersmål och personer med läs- och skrivsvårigheter.
Själv tillhör jag inte någon av de nämnda grupperna men har ändå vid ett flertal tillfällen varit inne hos Försäkringskassan för att få hjälp att hitta rätt blankett och få instruktioner om hur den ska fyllas i. Om det blir fel när en blankett fylls i så kommer det sedan att gå åt mycket arbete för att rätta till felet.
Detta ger onödigt tidsspill både för den enskilde och för handläggarna på Försäkringskassan. Jag anser inte att man kommer att spara resurser genom att lägga ned servicekontoren. Snarare kommer det att gå åt mer resurser i förlängningen. Vi folkpartister anser att det måste finnas en möjlighet till ett personligt möte med Försäkringskassan på ett eller annat sätt.
Detta är viktigt, för vi anser att samhället ska vara tillgängligt för alla. Med detta sagt yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Också jag hoppas att Folkpartiet har kvar sin socialliberala ådra. Annars är det bekymmersamt för mig, eftersom det är därför jag är medlem i partiet. Det är ingen hemlighet att vi har tyckt att det har tagit lång tid att komma fram med ett förslag. Vi har puttat på väldigt mycket och sagt att vi måste sätta ned foten. I den här frågan är vi helt överens i utskottet. Det finns ingen avvikande åsikt. Jag är säker på att vi kommer att få fram ett svar snabbt.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
För att ha ett fungerande trygghetssystem måste vi ha sociala avgifter. Det tror jag att vi är överens om. Hur avgifterna ska utformas är ingen enkel nöt att knäcka. Jag vet inte om det finns något rätt eller fel. Jag vore tacksam om jag kunde få ett facit på detta, men tyvärr finns det inget att tillgå i dagsläget.
Allt beror på hur den speciella situationen ser ut. Arbetsgivaravgiften diskuteras ofta. Det är en stor utgift för företagarna. En generell sänkning av de sociala avgifterna skulle bli betydelsefull för statens intäkter.
En sänkning med 1 procentenhet skulle minska intäkterna med 7-10 miljarder per år, varav 3 miljarder gäller kommuner och landsting. Hur det skulle påverka den enskilda kommunens budget kan nog var och en av oss förstå. För den enskilda företagaren skulle det ge en knapp hundralapp per månad och anställd.
Om det ska vara märkbart för arbetsgivarna måste det vara en betydligt större minskning, vilket i förlängningen ger minskad statsintäkt. Jag har hittills inte sett något förslag om hur denna intäktsminskning skulle kunna finansieras. Företagarna förstår detta och inser att det är en ekvation som kostar mer än den smakar.
Det finns andra stimulansåtgärder som är effektivare och ger betydligt bättre resultat. Saila Quicklund gav flera exempel på det i sitt anförande. Att koppla anställningens längd till arbetsgivaravgifterna ser jag inte som någon framkomlig väg.
Risken är att det snarare minskar tillgången till jobb och att företagaren inte tillsätter en tjänst eftersom det blir så kostsamt. Tanken att ideella organisationer ska behandlas på samma sätt som idrottsorganisationerna när det gäller reglerna för arbetsgivaravgifter tycker jag är god.
Dessa organisationer gör en fantastisk insats i samhället på olika nivåer. Det är tyvärr svårt att göra avgränsningar för vilka organisationer det skulle gälla och vilka som inte skulle omfattas. Frågan är komplicerad, så det krävs en betydande översyn och genomlysning för att få svar på om det över huvud taget är möjligt. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Jag tycker att det är så härligt att få stå här och i replikskiftena nästan varje gång få frågan om vi fortfarande är socialliberaler. Det är så skönt att alla vill värna om det, och jag kan säga att ja, det är vi, oavsett vilken fråga det gäller. Vi har alltid sagt, precis som Jasenko Omanovic nämnde, att det ska finnas ett tydligt samband mellan vad man betalar in och vad man får ut. Det tycker jag fortfarande är mycket viktigt.
Jag vet att det i dagsläget inte alltid är lika tydligt, men jag har alltid jobbat för och kommer att fortsätta att jobba för att vi ska se det sambandet.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
När det gäller sambandet har vi på senare tid sett att det blivit en minskning. Det beror på de förändringar vi gjort i sjukförsäkringen. Vi har minskat kostnaderna för sjukförsäkringen genom att vi hjälpt fler att komma tillbaka till arbete. Det tycker jag är mycket positivt. Det är en diskussion som vi haft många gånger i kammaren, och den ska vi inte ha i dag för den tillhör egentligen en annan debatt.
Allt hänger dock ihop när det gäller sociala avgifter, inkomster och utgifter, och jag tycker att det är viktigt att se det sambandet.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
För att ett barn ska må bra behöver det kärlek och omsorg. Tyvärr räcker det inte med kärlek och omsorg. Barn behöver också föräldrar som bidrar ekonomiskt till deras försörjning. I de flesta fall finns det två närvarande föräldrar som vill sina barns bästa, men det innebär inte alltid att föräldrarna bor tillsammans.
För att ett barn, trots att föräldrarna lever åtskilt, ska få en ekonomisk grundtrygghet ska den föräldern som barnen mest lever hos få möjlighet till underhållsbidrag av den andra föräldern. Många föräldrar löser det sinsemellan, och betalningen sker på det sätt de kommit överens om vid varje månadsslut.
De gör det utan att någon tredje part behöver vara inblandad i det hela. Om den underhållsskyldiga föräldern inte kan eller vill betala för barnet finns det möjlighet att begära underhållsstöd från Försäkringskassan. Beloppet som betalas ut är ett minimibelopp, och det är lika för alla.
Tyvärr har det beloppet blivit någon form av norm även för dem som sinsemellan på frivillig väg gör upp om underhållsbidraget, detta oavsett om den underhållsskyldiga föräldern har ekonomiska förutsättningar att bidra med ett högre belopp eller inte.
Många föräldrar har alldeles för lite kunskap om hur de ska gå till väga för att få ett mer individanpassat belopp på underhållsbidraget.
Även om man har den kunskapen kan den mottagande parten av underhållsbidraget tycka att det är en stor och jobbig process att kräva den högre ersättningen och väljer att inte säga något för att behålla det goda förhållandet till den andra parten.
Tanken var aldrig att underhållsstödet skulle vara normgivande för underhållsbidraget, men så har det blivit. Nu pågår ett arbete med att se över hur särlevande föräldrar kan få bättre råd och stöd så att de själva kan lösa detta på ett enkelt och smidigt sätt. Jag ser med stort intresse fram emot att få ta del av vad som kommer fram i det arbetet.
I slutändan är det barnen som kommer i kläm och får lida för att de inte får den ekonomiska uppbackning som de så väl behöver. Härmed yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
När nuvarande regeringen tillträdde hörde jag finansministern säga att ladorna var tomma. Därför tycker jag att det är intressant när samma regering vid en genomgång av budgeten inte längre har tomma lador.
Jag är helt säker på att vi är överens i kammaren att vi skulle vilja höja alla dessa ersättningar, men vi måste se till att vi kommer till ett stabilt läge i ekonomin som gör det möjligt att göra dessa höjningar. Jag tror att Sverige inom en snar framtid kommer att vara på fötter och att vi då har fått fart på ekonomin igen.
Jag är trygg i att det kommer att bli så utifrån att det finns en alliansbudget att jobba efter nästa år där vi värnar jobben och möjligheten för människor att ha en inkomst.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Vi har nog lite olika uppfattning om hur arbeten skapas i vårt land. Vi politiker skapar inga arbeten. Vi skapar förutsättningar för att företagare ska kunna skapa arbeten. Det är genom dessa arbeten vi får skatteintäkter i landet och kan ha en fördelning genom skattepolitiken.
Vi kommer inte att få in mer skatt om vi inte jobbar mer. Med Alliansens budget kommer vi att fortsätta att se att företagen skapar fler jobb. Det skapar fler förutsättningar för högre skatter, och då kan vi börja diskutera höjningar av dessa bidrag.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Att ha ett arbete betyder att du finns med i ett sammanhang, du är efterfrågad och du är behövd. Alla individer behöver känna detta. Att ha ett arbete innebär inte bara att man har en lön utan också att man får arbetskamrater och arbetstider. Det i sin tur gör att man får kontinuitet i sitt liv.
Tyvärr är det svårt för ungdomarna i dag att få sin första anställning, speciellt om de har en lägre utbildning. För att underlätta för ungdomarna att få det första jobbet sänkte alliansregeringen arbetsgivaravgifterna för dem som är under 26 år. Det gjorde det lite billigare för företagarna att anställa ungdomar.
Många företagare i dag har det tufft. De jobbar betydligt mer än 40 timmar per vecka för att få sitt företag och sin livsdröm att gå runt. Att anställa ytterligare en person i ett företag är ett stort steg för den enskilde företagaren, och det är också en utgift som gör att företagaren drar på det länge.
Ofta jobbar och sliter företagaren själv betydligt mer än vad som är nyttigt för hälsan. Nedsättningen av arbetsgivaravgifter för unga har haft två positiva effekter. Ungdomarna får lättare sitt första arbete, och de kommer på så sätt lättare in på arbetsmarknaden.
Företagaren har möjlighet att anställa ytterligare en person till en något lägre kostnad. Eftersom det är de yngre ungdomarna som är i störst behov av nedsättningen av arbetsgivaravgiften föreslår vi nu ytterligare en utvidgning av den så kallade ungdomsrabatten för de ungdomar som är under 23 år.
Det kommer att vara ett ännu mer effektivt verktyg för att få in dessa ungdomar på arbetsmarknaden. När man har fått sin första anställning har man en möjlighet att gå vidare på arbetsmarknaden. Man kan söka andra jobb. Man har något att skriva i sitt cv, och man kan få referenser från sitt arbete.
Men man har också något annat som är nog så viktigt, nämligen att man finns i ett sammanhang, är efterfrågad och känner sig behövd. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Mycket har gjorts för att vi ska få en fungerande integration, men det finns mycket kvar att göra. Det håller jag med om. Det tar tid för våra nya svenskar att komma in i samhället, och tyvärr har det tagit för lång tid. Därför har vi gjort en hel del förändringar för att skynda på tiden från det att man kommer till landet till det att man får arbete.
Sedan är det så fiffigt att jobben inte är konstanta. I Sveriges riksdag har vi 349 ledamöter - det kan vi ändra på, men det är ganska stadigt och kommer så att förbli. När det kommer människor till Sverige är inte antalet jobb konstant, utan ju fler människor som kommer till Sverige, desto fler arbeten kommer det att skapas.
Vi ska också vara medvetna om att vi har befunnit oss i en lågkonjunktur vars like vi inte har sett i modern tid. Det gör också att vi har haft brist på arbete, antingen det gäller dem som är födda i Sverige eller dem som är födda i något annat land.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Markus Wiechel säger att vi fortsätter med "införsel av människor". Mig veterligen är det inte någon här som har varit med och "fört in" några människor i det här landet. Men vad vi ser är att det pågår krig och förtryck runt om i världen. Människor flyr för sina liv, och de behöver skydd. Då måste vi i det här landet ställa upp och hjälpa till.
Vi får ofta höra frågan: Vad gör ni politiker? Ja, vi kan göra väldigt mycket. Men jag skulle också vilja fråga: Vad gör du som privatperson, och vad gör civilsamhället för att hjälpa och stödja våra nya svenskar att komma in i samhället? Jag tror att detta är en fråga där vi alla måste hjälpas åt, oavsett i vilka positioner vi befinner oss.
Jag vill avsluta på samma sätt som jag gjorde sist: Jag är så tacksam för att jag bor i ett land som har invandring och inte utvandring.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Det är alltid spännande att gå upp i talarstolen en bit in i debatten, för det man ska säga har ofta redan sagts av kloka kolleger. Som vi har hört är Sverige ett av de mest jämställda länderna i världen. Trots det har vi en bra bit kvar innan vi ser hel jämställdhet mellan män och kvinnor.
Som vi hörde socialförsäkringsministern säga här tidigare i dag skiljer det i snitt 3,6 miljoner mellan en mans och en kvinnas snittinkomster under ett helt arbetsliv - och då har vi räknat lågt. För att bli mer jämställda måste vi se över hur vi delar på förvärvsarbetet, hemsysslorna och barnen.
I dag är det ytterst få, även om det finns en och annan stofil kvar, som tror att vi kvinnor är bättre föräldrar än män. Studier visar att ju jämnare uttag av föräldraförsäkringen man gör, desto mer jämställd kommer man att vara längre fram i livet.
Båda föräldrarna är lika viktiga för barnen, och därför är det självklart att båda ska ta sitt ansvar och ta hand om barnen. Vi ser en ökning, även om den går långsamt, mot ett mer jämställt uttag där papporna tar mer av föräldradagarna. 2008 införde vi i alliansregeringen jämställdhetsbonusen, som skulle stimulera till ett jämnare uttag.
Tyvärr var det ett krångligt system. Pengarna kom inte direkt, utan man fick dem i samband med skatteåterbäringen året därpå. Vi insåg att det inte var ett tydligt system, så vi gjorde om det. Numera får man utbetalningen i samband med att man får utbetalningen av föräldraförsäkringen.
Personligen tror jag mer på morötter än på piskor, och jag gillar systemet med jämställdhetsbonus. Tar man ut full jämställdhetsbonus kan man i dag få 13 500 kronor, och vi vill nu öka det till 19 500.
Jag hoppas och tror att detta kommer att stimulera föräldrarna till ett ännu jämnare uttag av föräldrapenningen och i förlängningen ett mer jämställt samhälle. Folkpartiets inställning till vårdnadsbidraget behöver jag inte redogöra för, för det har gjorts ypperligt av Miljöpartiet och Rickard Persson tidigare. Tack för det!
Vi som har haft småbarn vet att de alldeles för ofta, särskilt under de första åren av sina liv, är sjuka. De får virus som sprids och smittas mellan barnen. Som förälder har man i det här landet förmånen att få stanna hemma och vårda barnen - det vi allmänt kallar VAB.
Enligt regelverket ska VAB anmälas till Försäkringskassan samma dag som barnet blir sjukt, vilket är lätt att glömma när man har fullt upp med att snyta och trösta ledsna och sjuka barn. Därför välkomnar jag förslaget att ta bort kravet på att man måste anmäla VAB till kassan den första dagen.
Vi kan snart i lugn och ro ta hand om barnen - trösta dem och snyta dem - och vänta med administrationen tills de har blivit friska. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Jag är glad att du ställde frågan, Teresa Carvalho, så att vi kan utveckla det. Det här är nämligen en diskussion som har pågått, och man har frågat om Folkpartiet har frångått sin politik. Svaret är: Nej, det har vi inte. Men precis som ni sitter i en regering tillsammans med Miljöpartiet och förhandlar om många frågor har vi suttit tillsammans med våra alliansvänner i regering.
Vi förhandlade fram en budget som vi gick till val på, och det är den budgeten som röstades igenom i kammaren i förra veckan. Där är jag stolt över att vi har fått igenom en höjd jämställdhetsbonus, för det har vi kämpat hårt för. Att vi däremot inte gillar vårdnadsbidraget är ingen hemlighet, och det står vi fortfarande fast vid.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Vi gick till val som en alliansregering. Vi talade om för väljarna vad man skulle få för alternativ om man röstade på Folkpartiet och Alliansen. Det är det alternativet väljarna har fått. Socialdemokraterna kunde före valet inte redogöra för vad man skulle få för resultat i regeringen om man röstade på er. Vi står fast vid det vi lovade väljarna, och det var den allianspolitik vi hade förhandlat fram.
Det gäller inom alla områden, och det gäller även inom detta område.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Det är inte många av oss här i riksdagens kammare som har upplevt krig, förföljelse och förtryck. Det ska vi vara glada för. Vi kan bara försöka förstå vad dessa människor får gå igenom. På grund av den oroliga situationen i världen är miljontals människor på flykt.
Vad vi kan göra här i Sverige är att se till att vi har ett rättssäkert och reglerat asylmottagande. Av alla dem som är på flykt är det en ytterst liten del som kommer till Sverige för att söka asyl och få sin sak prövad. Trycket på Migrationsverket är högt, men de gör ett bra arbete utifrån rådande omständigheter.
Enligt deras prognos kommer ungefär 83 000 personer att ha sökt asyl i Sverige under 2014. Man gör beräkningar på att det nästa år ligger på ca 100 000, men det är ingen som med säkerhet vet, för man kan inte förutse hur världsläget kommer att se ut.
Detta ställer höga krav på att kommunerna tar sitt ansvar och att man samarbetar mellan olika myndigheter. Om Libanon, som har fyra miljoner invånare, kan ta emot en miljon människor på flykt kan väl vi i Sverige med nio miljoner invånare ta emot 100 000. Men det krävs att vi alla hjälps åt.
Självklart är det ytterst vi politiker som är ansvariga för att det fungerar. Var och en av oss medborgare måste dock ta sitt ansvar och hjälpa våra nya invånare in i landet. Om de ska ha en möjlighet att öva på sitt nya språk svenska måste de också ha en möjlighet att träffa svenskar.
Våra frivilligorganisationer, samfund och det övriga civilsamhället gör en jätteinsats som är ovärderlig i sammanhanget. Integrationen måste gå fortare in i samhället. Våra flyktingar är inte någon massa av människor. De är individer, precis som du och jag. De har samma behov och samma känslor som vi har.
De vill komma in i samhället och vara en del av det. Vi måste hjälpa dem så att de lär sig språket, kan validera sina betyg och komma ut på praktik och arbete så fort som möjligt. Vi har gjort många insatser, men vi måste fortsätta och göra ännu mer så att etableringen går fortare. Jag är glad över att bo i ett land som har invandring och inte utvandring.
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Emma Carlsson Löfdahl (-):
Jag är beredd att hålla med Phia Andersson om en hel del. Vi vet att sjukskrivningarna fluktuerar fram och tillbaka och går upp och ned. Tyvärr har vi inte alltid svaren. Vi vet också att vi hjälpte till att se till att man genom att sätta in stödinsatser och jobba med rehabiliteringen fick möjlighet att minska sjukskrivningarna. Att minska sjukskrivningarna handlar inte om att rätta till siffror i statistiken, som vi har sett tidigare.
Det handlar om att vi vill värna den enskilda människan, att den ska känna sig behövd och få den hjälp och det stöd den behöver för att komma tillbaka i arbete. Jag tror inte att den bortre tidsgränsen löser allt. Jag tror inte att den är frälsningen. Men jag tror att den är en del i detta, och jag är inte beredd att hålla med om att den inte har gjort någon nytta.
Vem som har rätt får väl framtiden utvisa.