Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till den här interpellationen är att säkerhetsläget har försämrats i vår omvärld under en lång rad år. Det rör sig om händelser som ligger utom vår kontroll, och det har gjort att frågor om försvar och säkerhet har kommit allt högre upp på dagordningen i den svenska debatten.
Som ett brev på posten följer därpå även andra frågor som handlar om vår säkerhet och hur vi klarar oss i händelse av en svårare kris, till exempel när det gäller livsmedelsförsörjningen. Här tvingas vi konstatera att det är väldigt bekymmersamt att den svenska konkurrenskraften för svensk livsmedelsproduktion under flera decennier har urholkats så kraftigt att vi i Sverige faktiskt bara producerar ungefär hälften av den mat som konsumeras här.
Detta har vi berört lite grann tidigare, bland annat kopplat till livsmedelsstrategin. Där har vi nu ett gemensamt och brett mål om att öka livsmedelsproduktionen, vilket är positivt. Den svenska livsmedelsförsörjningen är i dag väldigt beroende av importerade livsmedel.
Om vi skulle skäras av eller råka ut för någon form av avbrott blir flera livsmedel relativt snabbt en bristvara. I sammanhanget vill jag ändå understryka att man inte ska betrakta det som ett problem om vi exporterar mer livsmedel, för kan vi öka vår produktion och också öka vår export bidrar det ändå till att minska vår sårbarhet om en kris skulle uppstå.
I det läget kan nämligen råvaror och produkter som annars skulle ha exporterats användas i Sverige. En annan sida av saken handlar om tillgängligheten till dessa livsmedel, till exempel om drivmedel. Vi måste ha fungerande transporter för att livsmedlen ska komma ut.
Drivmedlen behövs dock inte bara för att transportera de färdiga livsmedlen utan också i primärproduktionen, till exempel för att driva traktorer och andra redskap. Även här är det alltså viktigt att få ett samlat grepp kring hur det ser ut med vår sårbarhet på detta område. Vi behöver helt enkelt en bättre överblick över säkerhetsläget, och det behövs också en tydlig strategi för hur frågorna ska hanteras framöver.
Man kan tolka statsrådets svar, tycker jag, som att regeringen anser att det i dag finns ett samlat ansvar för frågan hos Livsmedelsverket, som, vilket nämns i svaret, sedan 2010 har haft ett ansvar åtminstone för de led som ligger efter primärproduktionen, alltså förädlingen efter själva jordbruksdelen. Min fråga är om detta är rätt, klokt och tillräckligt.
Livsmedelsverket är naturligtvis en viktig aktör, men som jag redan har varit inne på är frågan väldigt mångfasetterad. Det handlar dels om transporter, dels om primärproduktionen, och det ansvaret har inte Livsmedelsverket i dag. I primärproduktionen finns ett beroende av insatsvaror inte bara i form av drivmedel utan även i form av till exempel proteinfoder och konstgödsel.
Alla dessa olika delar i livsmedelskedjan måste man få ett tydligt grepp om. Jag hoppas därför att statsrådet kan utveckla sitt svar lite grann. Jag är också väldigt positiv till det uppdrag som Försvarsberedningen har i detta och hoppas att de kan bidra till att skingra en del moln och lämna förslag som gör att vi kan nå en större trygghet på det här området.