Tobias Krantz (FP):
Som jag sade i interpellationssvaret delar jag verkligen uppfattningen att den sociala snedrekryteringen är ett mycket stort problem. Det är ett stort problem ur ett samhälleligt perspektiv därför att alla talanger och begåvningar inte tas till vara. Vi behöver alla de talanger som finns oavsett vilken social, etnisk eller geografisk bakgrund som människor i vårt land har. Alla dessa människor behövs, och vi ska ta till vara alla deras kunskaper och erfarenheter. Men för mig som liberal är det ännu viktigare ur ett individuellt perspektiv. Alla människor ska ha rätt att nå sin fulla potential. Det ska inte ligga några hinder i vägen.
Alla som har intresse och fallenhet för högre studier ska i princip kunna läsa vid högskolan. Det måste naturligtvis vara grundprincipen. Därför blir jag lite bekymrad över det kvantitetsmått som Socialdemokraterna hänger mycket av sin argumentation på. Det märks också i interpellationen såsom den är skriven. Hur vet vi att det är just 50 procent som har intresse och fallenhet för att bedriva högre studier? Det kanske är 60 procent eller 40 procent.
Målet måste vara att alla som har intresse och fallenhet för högre studier ska läsa vid högskolan, inte en viss procentsats. Mikael Damberg säger att vi skär ned på komvux. Det är precis tvärtom. Vi gör jättestora satsningar både på högskolan och på en utbyggnad av komvux just nu därför att det är ett sådant arbetsmarknadsläge och därför att det finns en sådan efterfrågan på det. Därför gör vi en mycket stor utbyggnad där.
Men låt oss fundera lite grann på hur den sociala snedrekryteringen har sett ut. Mycket av Mikael Dambergs argumentation går ut på att det faktum att man byggde ut den högre utbildningen och ökade antalet platser kraftigt under många år har minskat den sociala snedrekryteringen. Frågan är: Är det verkligen så? De siffror som Högskoleverket och Statistiska centralbyrån har tagit fram pekar snarare åt det motsatta hållet. Under den senaste tioårsperioden har exempelvis andelen studenter inom den högre utbildningen som har högutbildade föräldrar ökat när det gäller män och legat på ungefär samma nivå när det gäller kvinnor.
Sammantaget har den sociala snedrekryteringen i praktiken ökat under de senaste tio åren. Man kan naturligtvis diskutera exakt hur bördefördelningen ser ut, men så ser siffrorna ut när det gäller den sociala snedrekryteringen. Om vi har en säkerhetsmarginal när det gäller dessa siffror tror jag att vi åtminstone kan vara överens om att den sociala snedrekryteringen inte har minskat. Den är fortsatt mycket stor. Den sociala snedrekryteringen har förmodligen ökat, och den ligger åtminstone kvar på samma nivå.
Slutsatsen av detta måste vara att den socialdemokratiska politik som bedrevs under många år, då man byggde ut den högre utbildningen utan att satsa på kvaliteten, inte har minskat den sociala snedrekryteringen. Mikael Damberg frågade vad regeringen gör för att minska den sociala snedrekryteringen. Vi gör massvis med saker. Först och främst ser vi till att stärka studiemedelssystemet genom en kraftig studiemedelsreform. Det är en efterlängtad reform som vi nu genomför i olika steg.
Vi genomför skärpningar i regelverket när det gäller karriärrådgivning vid universitet och högskolor, och vi satsar på kvaliteten i den högre utbildningen. Men - på den punkten tror jag i och för sig att jag och Mikael Damberg är överens - mycket måste göras utanför själva högskolesektorn för att minska den sociala snedrekryteringen. Jag ska peka på tre saker som jag tror är särskilt viktiga. För det första handlar det om att föra en ambitiös och kunskapsinriktad skolpolitik.
Man måste alltså mycket tidigt fokusera på kunskap, tidiga utvärderingar och tidiga betyg och se till att ungdomar tidigt lär sig det som de behöver för att ta sig ut i livet. Ett viktigt skäl till att det finns en social snedrekrytering ligger nämligen i övergången mellan grundskola och gymnasieskola. Mikael Damberg försvarar sitt eget partis gymnasiepolitik. Problemet var att det gamla gymnasiet var en utslagningsmaskin. Massvis med människor slogs ut från gymnasiet. Det leder inte till någon högskolebehörighet om man slås ut.
För det andra är det viktigt att vi, som Finn Bengtsson pekade på, funderar på incitament när det gäller hur skattesystemet ser ut. Om vi vill bryta den sociala snedrekryteringen kan vi inte straffbeskatta människor som ägnar sig åt högre studier. För det tredje tror jag att det är viktigt att vi ser till att lönebildningen fungerar bättre, så att de yrken som har många akademiker faktiskt får bättre ekonomiska villkor så att vi på så sätt stimulerar utbildning. Det är ingen politisk uppgift, men det är en samhällelig uppgift.