KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran S Persson (S):
Nu gick vi då över till Gotland - denna härliga ö och en stor och viktig del av Sverige. Utskottet besökte Gotland för några veckor sedan. Både Fårö och övriga delar av Gotland besöktes. Vi besökte då också Riksantikvarieämbetet. Vi har diskuterat flytten tidigare.
Historien är mycket av ett regionalpolitiskt beslut då vi efter försvarsnedläggningen gjorde en omlokalisering av Riksantikvarieämbetet och även Riksutställningar. Det råder ingen tvekan om att vi visste att det inte gick helt smärtfritt, men vi såg ändå en hel del fördelar med att man skulle få ta del av en stor institution.
Det finns kompetens på Gotland också, och där finns en vilja att förnya sig. Jag tycker att man ska se framtiden an med tillförsikt. Min fråga till kulturministern är helt kort: Var det helt fel att flytta Riksantikvarieämbetet till Gotland? Finns det enligt ministern inga mervärden alls, inte ens regionalpolitiska, med detta?
Göran S Persson (S):
Det känns något bättre att det finns en strimma hopp även från kulturministerns sida. Men jag har förstått att man från departementets sida är något skeptisk, även om man inte direkt motarbetar det hela. Jag tycker ändå att skepticismen är lite svår att smälta. Nu får man se framtiden an.
När vi besökte Gotland var det i alla fall ingen från borgerligheten som ställde sig upp och tyckte att man inte skulle ha placerat Riksantikvarieämbetet på Gotland över huvud taget. Man kunde se att det fanns en viss poäng med att flytta en statlig institution. Det här har ju skett tidigare. Det kanske inte har varit helt smärtfritt att komma in i det hela i början. Men det har visat sig efter hand att det finns mycket mervärde. Herr talman!
Från Riksantikvarieämbetet vill man också påpeka följande: "Flytten innebär lite av en nystart för Riksantikvarieämbetet. Vi har fått tillfälle att reformera arbetssätt och rutiner i grunden. Lokaliseringen i Visby innebär också att vi får nya och välinredda lokaler och en inspirerande miljö att arbeta i mitt i ett världsarv!"
Flytten är tänkt att ske i oktober. Vad man även har kommit fram till som ett resultat är att man redan nu servar 14 myndigheter och institutioner, bland andra Statens kulturråd, Statens historiska museum, Statens maritima museer och Naturhistoriska riksmuseet.
Det går att omdistribuera arbetsuppgifter till övriga delar även om det är lite vatten emellan Gotland och fastlandet. Det är inte heller alla delar av Riksantikvarieämbetet som flyttar med. Man har gjort bedömningen så att vissa delar är kvar och vissa flyttar med.
Vad jag kunde förstå av ministern här finns det i varje fall en framförhållning, även om det i svaret sägs att man ska invänta den årliga budgetprocessen. Som jag tolkar svaret ämnar man i alla fall tillskjuta de medel som Riksantikvarieämbetet behöver för att kunna känna sig trygg i sin uppstart av verksamheten. Jag är övertygad - så ser vi det i alla fall från vår sida - om att detta till slut blir ett bra beslut.
Riksantikvarieämbetet får tillsammans med Riksutställningar i alldeles ypperliga byggnader och med kompetent personal en fortsatt bra betydelse när det gäller att utveckla verksamheten för institutioner.
Göran S Persson (S):
Jag blir lite konfunderad. Visst kan man ha synpunkter på det hela. Vi har också kommit till slutsatsen att det var ett tufft beslut. Men det var inte desto mindre ett regionalpolitiskt beslut. Och jag har ännu inte träffat någon gotlänning som tycker att det är helt kass och erkänner att man är inkompetent när det gäller att klara av verksamheten. De ser positivt på detta och att man vågar satsa även på Gotland.
Ett alternativ hade ju kunnat vara att någon myndighet hade lagts ned. Det har hänt med nuvarande regering att man har lagt ned institutioner helt. Då drabbas också familjer, inte minst med tanke på vad den borgerliga regeringen har för avsikter och har genomfört i fråga om a-kassan.
Jag känner ändå att medel kommer att tillföras här. Vi får då se framtiden an med tillförsikt när det gäller verksamheten. Herr talman! Jag kan därför åtminstone för stunden, under sommaren, gräva ned den kulturpolitiska stridspennan.
Troligtvis blir det inget större kulturhistoriskt värde i den eftersom den säkert kommer till pass igen under hösten.
Göran S Persson (S):
Vad gäller folkhögskolan vill jag först läsa ur Folkbildningsrådets broschyr: "Utmärkande för folkhögskolans undervisning är att man ofta arbetar med temastudier och projektarbeten.
Här är kursdeltagarnas erfarenhet av arbets- och samhällsliv en stor tillgång för arbetet." Det är av den anledningen som jag tar emot svaret. Jag skrev inte själv någon interpellation, eftersom jag såg att Louise Malmström hade ställt den här. Fru talman!
Den av staten sedan tidigare inrättade särskilda kvotgruppen för folkhögskolestuderande har under alla år visat sig vara en välkommen väg för dem som av olika skäl inte kunnat eller orkat fullfölja den traditionella gymnasievägen till högre utbildning.
Folkhögskolornas elever har upplevt det extra stöd som samhället erbjudit som mycket positivt samtidigt som antalet platser i kvoten varit så litet att det i realiteten inte varit avgörande för att snedvrida konkurrensen om platser på högskolorna.
De nya tillträdesregler som ska träda i kraft år 2010 kommer att få negativa konsekvenser för de små urvalsgrupperna, det vill säga sökande med studieomdöme från folkhögskola respektive sökande med utländska betyg. Detta blir följden av att sökande som konkurrenskompletterat vid komvux blir behöriga i båda urvalsgrupperna för gymnasiebetyg. Motsvarande gäller för dem som kompletterat vid folkhögskola.
Vid en strikt proportionell fördelning kommer sålunda sammantaget fler platser att tilldelas studerande med svenska gymnasiebetyg än de små urvalsgrupperna. Även mindre förskjutningar i förhållandet mellan urvalsgrupperna kan få stora konsekvenser för de små. Fru talman! I nuläget är det knappt 1 000 studerande som kommer in på högskolan via folkhögskolekvoten.
Det ska jämföras med att det är ca 13 000 deltagare som läser på allmänna kurser och som har målet att komma in på högskolan. Om kvoten skulle minska med några hundra platser skulle det drabba de folkhögskolestuderande på ett mycket olyckligt sätt. Dels kommer det i realiteten att finnas färre platser för folkhögskolestuderande. Dels reducerar samhället kraftigt det stöd som uppfattats som en viktig signal om omsorg om de utsatta i samhället.
Detta sker i en tid när vi i Sverige satsar alltmer på att göra samhället tillgängligt för alla och i övriga sammanhang betonar allas lika värde. Folkbildningen tar i dag hand om och erbjuder utbildning till ett växande antal elever i samhället som drabbats av psykiska, sociala eller funktionella hinder av olika slag.
Jag tycker därför att det är mycket olyckligt att den nya urvalsgruppen för sökande tränger undan sökande som valt en alternativ väg till högre studier via folkhögskolan. Varken jag, folkhögskolorna, Folkbildningsrådet eller Högskoleverket, som har reagerat, tror att detta var avsikten med förändringen.
Mycket stora protester har kommit in. Jag har haft personliga kontakter speciellt med de skånska folkhögskolorna, Önnestad, Skurup, Nordvästra Skåne, Österlen med flera. Vi menar alla att man inte kan avvakta effekterna av de nya reglerna innan man vidtar åtgärder. Utbildningar börjar i höst, och tiden går fort. Jag undrar: Varför ska vi vänta, statsrådet?
Göran S Persson (S):
Vi överens om det viktiga i folkhögskolestuderandes möjligheter att komma vidare till högskolan. Statsrådet skriver i en mening i svaret: "Högre utbildning ska vara öppen för dem som har intresse och förutsättningar för sådan utbildning." Det har visat sig att de som kommer från folkhögskolan har ett oerhört motiverat sätt när de går in på högskolan.
Det är därför som man reagerar nu. Alla instanser reagerar, även Högskoleverket.
Högskoleverket har kommit med en analys och ett förslag om att göra detta annorlunda, nämligen att man skulle - nu ska jag inte gå in i så mycket teknikaliteter - gå från två till tre steg och lägga ihop de två första grupperna med gymnasiebetyg, för att på så vis få en mer rättvis fördelning av grupp tre och fyra, alltså de med utländska betyg respektive folkhögskolebetyg.
Det finns en överhängande risk för att de som söker med folkhögskoleomdöme inte kommer att tilldelas en enda plats på vissa utbildningar. Det är den bedömning man gör på Folkbildningsrådet. För vissa utbildningar kan man kanske inte bedömas. Varför är man då så angelägen? Jag vill upprepa att det finns olika faktorer som påverkas av det här. Ungdomar som av olika anledningar har fallit ur ramen får det ännu svårare att komma tillbaka.
Deltagare med psykosociala faktorer, som behöver extra stöd för att gå vidare, får sämre möjligheter. Långtidssjukskrivnas och arbetslösas möjlighet att gå vidare blir ännu sämre. Övriga funktionshindrade får försämrade möjligheter. Möjligheterna för vuxna invandrare - personer som är för gamla för att börja på gymnasiet - efter sfi blir sämre. Integration och studier i folkhögskolemiljö ger i många fall mycket bra resultat.
Dessa människor måste ha ett incitament för att läsa vidare - det livslånga lärandet. Här talas det också om att vi kanske ska behöva byta arbetsgivare ett par gånger i livet. Då måste det finnas en väg och ett sätt att utjämna klyftorna så att alla ska ha möjlighet att gå vidare och komma in på högskolan.
Därför reagerar vi mot det här sättet, speciellt när Högskoleverket säger att högskolan i sina tillämpningsföreskrifter skulle kunna anvisa en modell där man går över från två steg till tre. Från Högskoleverket anser man att det är ett rimligt sätt att tolka och tillämpa föreskrifterna. Nu vet vi att det är sent på året, men det hade ändå varit en önskan att man på något sätt kunde ha gett en sådan anmodan till högskolan att göra på detta sätt.
Göran S Persson (S):
Det stämmer. Det är helt korrekt att min regering, Socialdemokraterna, hade ett förslag uppe, men det var inte färdigarbetat. Det var inte heller framlagt. Problematiken hade inte belysts som den nu har belysts, speciellt av Folkbildningsrådet och inte minst Högskoleverket som då har insett de här konsekvenserna. De är troligtvis inte avsedda, så det är inte det vi vill påpeka.
Man har ändå försökt påverka när det gäller att komma fram här, eftersom man också ser, vilket är det allra värsta, att de folkhögskolestuderande kanske inte alls kan räkna med att komma in på vissa utbildningar. Det känns lite skrämmande. Det här gör också att det blir svårare för vuxenstuderande. Folkhögskolestuderande är ju en speciell grupp. Jag har redogjort för det tidigare och tänker inte upprepa mig.
Men villkoren för lågutbildade och vuxenstuderande har ju försämrats de senaste åren. Bidragen till komvux har dragits ned rejält, och i stället för att fördelas efter behov får kommunerna olika bidrag och så vidare. Jag tänker på åtgärder som rör rekryteringsbidraget. Inte minst får detta med 25:4-regeln konsekvenser. Jag tänker på studerandevillkoret i a-kassan och en del arbetsmarknadsutbildningar.
När det gäller den chans man har när man studerar på folkhögskolan känns det lite bisarrt att man nu kommer med ett förslag, att vi inte kan ta det på än mer allvar. Samtidigt är jag glad att man på departementet säger att man inte har stängt dörren och skåpet, att man ska jobba vidare med det och följa det. Det gäller bara att man liksom är med på noterna från början.
Nu kommer det också signaler om, i den här lärarutredningen, att man eventuellt tänker avskaffa folkhögskollärarprogrammet. Det gör mig ännu mer orolig. Den debatten ska jag inte ha här i dag. Men jag är lite bekymrad över folkhögskolorna och deras framtid vad gäller otroligt studiemotiverade studenter.
Göran S Persson (S):
Tack för att jag också får delta några minuter i detta angelägna ärende. Jag vill till ministern säga att jag har lämnat in en fråga som nog inte har kommit till Regeringskansliet ännu men som i full fart är på väg dit. Den berör dagens ämne och hur speciellt kommunerna drabbas. Vi ser nu att man inför det här året i olika budgetar ute i kommunerna drar öronen åt sig.
Tyvärr är det kulturen som får stryka på foten. En del har föreslagit att i stället för allmänna medel skulle man använda sponsorer. Eftersom det i konjunkturkrisen är ett vikande näringsliv är de medlen inte heller att förvänta. Då kan man undra: Vad göra? Den budget som antogs i höstas - som exempel kan jag ta Skapande skola och det vi kallar för Kulturbryggan - inriktar sig så att säga på ett normalår.
Här borde finnas möjlighet att, exempelvis som i Socialdemokraternas förslag, fördubbla den summa som går ut till skolor och se till att skolorna - det är det som jag vill trycka på speciellt - har möjlighet att ta del av dessa medel och veta hur man beter sig. Det är faktiskt mycket olika premisser för hur de här pengarna gagnar skolorna.
Ett förslag är att man på något vis kan tillföra kommunerna ett investeringsstöd så att skolorna i någon form av instans, i kommuner eller i regioner - skolan administreras ju först och främst av kommunerna - har möjlighet att söka de här medlen i de kommuner där detta i dag inte finns. Det är mycket olika hur kommunerna ser till att dessa pengar kommer till gagn. Jag vill också påpeka hur det är för yngre kulturskapare när de kommer ut i verksamheten.
Det är bekymmersamt nog för de redan etablerade, men för yngre människor som nu söker estetiska program och ska gå ut i det kulturskapande livet är det än mer bekymmersamt. Det är ännu viktigare att vi på något vis kan främja dem så att de får en bra start. Min fråga till ministern är: Finns det inte anledning att omvärdera den budget som antogs i höstas inför 2009 och tillföra medel, om inte omedelbart så i varje fall i vårpropositionen?
Jag hoppas att det kommer till medel, inte minst till skolor, som gagnar elevers möjligheter att ta del av kulturen och som också gagnar kulturskaparna.
Göran S Persson (S):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern så mycket för svaret. Diskussionen går här från dem som inte har arbete till dem som har arbete. Det kan vara trevligt på sitt vis. Men icke desto mindre finns det också en del bekymmer och iakttagelser, som jag i min interpellation pekar på och som också nämns i svaret. En trygg och säker arbetsplats måste vara en rättighet på arbetsplatsen.
Det gäller för både arbetstagare och, givetvis, företagare. Läget i dag är att många jobbar på obekväm arbetstid. Många jobbar dagtid, men vi vet att inom särskilda områden görs mycket arbete på obekväm arbetstid. När det gäller den helg som nu är i antågande kan vi se att en del får arbeta inom vården och handeln.
Det gäller även exempelvis inom polisen och brandförsvaret. De är nu fler som i sitt arbete möter otrygga eller hotfulla situationer. Risken att hamna i otrygga och hotfulla situationer drabbar ofta anställda som arbetar ensamma inom privat service och offentlig sektor. Bland kvinnliga arbetare anger 20 procent att så är fallet. Motsvarande siffra bland manliga är 18 procent.
Något färre tjänstemän drabbas, men det förekommer att även att dessa drabbas. Tyvärr fortsätter minskningen när det gäller tillgången till företagshälsovård. Men det ska erkännas att tillgången till företagshälsovård minskade också före den här mandatperioden - tydligast för arbetare.
Jag ser detta som särskilt oroande eftersom företagshälsovården har varit en möjlighet inte bara i redan uppkomna svåra situationer utan också när det gäller att förebygga framtida bekymmer på arbetsplatsen. I det här sammanhanget vill jag också nämna att det finns siffror som visar att manliga poliser, skötare och vårdare är mer utsatta än andra yrkesgrupper.
Hälften av dem har utsatts för våld eller hot under ett par dagar eller mer per månad. Bland kvinnor är främst vårdpersonal frekvent, flera gånger per månad, en utsatt grupp. Även lärare drabbas. Arbetsmarknadsministern nämnde jordbruket som en sektor som är hårt drabbad av dödsolyckor.
Möjligheterna att göra något här har också att göra med skyddsombuden. Skyddsombuden är i dag färre. Hur många skyddsombud finns det i dag? Tidigare anmäldes skyddsombuden till Arbetsmiljöverkets skyddsombudsregister, som det hette. Men det har ju sittande regering borttagit. Därför är det svårt att få fram fakta. Jag erkänner att jag inte har fakta så att jag kan bemöta argumenten. Men det känns som att det numera är färre skyddsombud.
Det är också nu färre inspektioner. Sverige ligger ganska långt ned på listan över inspektioner. Det skulle vara intressant att få en kommentar också om det. Orsakerna kan vara olika. Icke desto mindre har vi i riksdag och regering ett ansvar för att se till att det finns en god inspektion på våra arbetsplatser.
Göran S Persson (S):
Vi är överens om vikten av att följa det här arbetet ute på arbetsplatserna. Jag vill ändå fortsatt peka på att det inte blir bättre om skyddsombuden är färre. Också det tror jag att vi är överens om. Inte heller blir det bättre när man har färre inspektioner. Arbetsmarknadsministern nämnde Danmark som är ledande just när det gäller inspektioner. Vi ligger lite längre ned, vi har plats som Polen, Litauen och Rumänien.
Jag har respekt för dessa länder, men vi borde ligga lite bättre till, kan jag tycka. Vad jag också vill säga är att vi numera har något som kallas för sjuknärvaro, och det är allvarligt. Det är en sak att man är sjuk och krasslig och inte vill vara på jobbet och får en ersättning. Men det kan också finnas en anledning till att man går till jobbet fastän man är krasslig.
De siffror jag har tagit del av visar att många går till jobbet trots att de är sjuka. Sjuknärvaron gällde i det här fallet Unionens medlemmar, men det finns överallt. I vissa fall behöver det inte vara skadligt, i andra fall är det mycket skadligt för en själv, för kunder och patienter med flera. Det är inte billigt att vara korttidsfrånvarande.
Det kan vara en av anledningarna till att man går till jobbet trots att man känner sig krasslig. Det kan handla om både psykisk och fysisk krasslighet. Underbemannade personalorganisationer bidrar också till sjuknärvaron. Det kan vara lite tricksande på arbetsplatser när man är sjuk. Man byter, använder kompledighet och timmar hit och dit, men det ska också jobbas igen.
Det här finns inte överallt, men den tendensen kan finnas på sina ställen. Man kanske är rädd att göra sig ovän med arbetsgivare eller dylikt. Det bör påpekas att det här gäller även arbetsgivare. Vi vet att näringsidkare, exempelvis kvinnor som är havande, kan ha svårt att få ledighet med ersättning om det föreligger risk att någonting händer och man får några komplikationer.
Det är svårt att få ledighet just när det innebär risk. Det anser jag är bekymmersamt. Arbetsmarknadsministern nämnde forskningen. Jag ska inte gå djupare in på debatten om Arbetslivsinstitutet, vi kan ta det vid något annat tillfälle. Vi har olika ståndpunkter i det hela där jag anser att man har tappat en del.
Men det här är ett läge för arbetsmarknadsministern att göra något tillsammans med andra ministrar, exempelvis på folkhälsoområdet med minister Larsson. Folkhälsan är viktig. Det påverkar folkhälsan att man är krasslig på arbetet. Det gäller också - vi har en ny förskole- och forskningsminister, Tobias Krantz - att ha ett samarbete med forskningen.
Det är en del frågor som jag vill att man tar med. Det finns till exempel en tanke om nollvision. Om man inte når ända fram till noll är det i alla fall viktigt att samarbeta på området för att få fram en god eller en bättre arbetsmiljö. Jag vill påpeka att vi i Sverige har en god arbetsmiljö generellt. Men vi är inte bättre än att den kan göras ännu bättre.
Göran S Persson (S):
Vi är som sagt överens om mycket här. Men när det gäller vägen dit är vi kanske inte överens om allt. Arbetsmarknadsministern nämnde skyddsombuden. De har en nyckelroll här. Även om arbetsgivaren har huvudansvaret för arbetsmiljön är det facket som många gånger får driva på. Där är rekryteringen något bekymmersam i dag.
Vi ser en tendens där det blir allt tuffare för arbetstagaren att ta på sig rollen som representant för sina arbetskamrater när han eller hon har ett tajt och tufft arbete. Även om man kan ta ledigt för fackliga uppdrag ser vi att det är bekymmersamt på vissa håll att rekrytera fackliga skyddsombud.
När man når pensionen skulle en möjlighet också kunna vara att man går in i ett slags mentorskap och använder sin kunskap och kompetens på det viset. Inom vissa branscher är det oerhört tufft att jobba när man kommer upp i åldrarna; det är helt klart.
Jag kan avslutningsvis säga att vi i vår budget hade 100 miljoner extra till Arbetsmiljöverket just för inspektion, speciellt för att förebygga olyckor där de förekommer mest - inom tillverkningsindustrin och bygg- och anläggningssektorn. Möjligtvis finns det också andra vägar att gå, men jag tror att vi måste vara på vår vakt.
Även om vi nu kämpar med näbbar och klor för att få in fler på arbetsmarknaden får vi inte lägga det andra åt sidan och tycka att det är en sekundär fråga, för det är det definitivt inte. Vi har en stor del som mår bra på arbetsmarknaden, och vi har bra förmåner. Men det finns alltid en risk för att det kan försämras. Man ska väga det ena mot det andra. Jag hoppas att vi fortsättningsvis kan gå fram i det här, även om det kanske är i olika former.
Vi kämpar på. Som vi har sagt finns det de som arbetar även under midsommarhelgen, men vi kanske kan ta lite ledigt. Jag önskar arbetsmarknadsministern en trevlig helg så att vi kan kämpa vidare efteråt. Det kanske kommer fler interpellationer fram på höstkanten.
Göran S Persson (S):
Jag instämmer i att det inte minst handlar om kvaliteten och om bättre fisk. Det kanske ligger bland annat i detta; ibland får man fisk som inte är som den ska vara. Den är som bäst när den är som färskast och när man vet hur man ska handha fisken. Det kan också vara en del i hur man ska gå till väga för att nå ut med budskapet. Det nämndes här hur viktigt detta är inte minst för bygden.
Eftersom jag har mina huvudsakliga frågor i kulturen vet jag att fiskare och våra kustsamhällen med hamnar och mindre hamnar som inte har någon större verksamhet är viktiga också för kulturen i vårt land. Det handlar om kulturhamnar. Vi ska kunna ha levande hamnar med mindre båtar som tar i land fisken och får avsättning för densamma. Vi är i ett läge där vi har en ökande mängd torsk. Det har man genom forskning kommit fram till.
Huruvida vi ska använda denna ökande mängd som ökade kvoter behöver vi inte ta upp i den här debatten. Vi kanske ska handskas med detta på olika vis. Men vi vet i alla fall att torsken inte är hotad i det östra beståndet, och därför kan vi med gott samvete fiska upp den. Fiskarna måste alltså få avsättning för sin fisk. Som jag nämnde i min interpellation är det viktigt att man går vidare till försäljningsställen, inte minst till kommuner och restauranger.
Då kanske ungdomarna lär sig att äta och handha torsk. I skolan, i hemkunskapen på högstadienivå, lär man sig att tillreda olika sorters mat. Även där bör man lära sig att tillreda fisk. Okej - det går att mätta magen med fiskpinnar, men det kanske inte är det mest kulinariska man kan laga av torsk och annan fisk. Det är viktigt att vi når ut och att informationen finns.
Torsken är räddad, och vi kan använda den på ett bra sätt. Via priset och det sätt man handskas med det hela på via mellanhänder kan man nå ut till olika led så att alla lär sig detta. Man ska under sin uppväxt även äta svensk närfiskad fisk. Jag vill också nämna att det inte bara är ett fåtal som är medlemmar i konstellationen Närfiskat.
Det är hundratals fiskare, fiskhandlare, grossister och affärer. Man kan gå in på Sveriges Fiskares Riksförbunds sida och titta vilka som är medlemmar där; vilka båtar, grossister, fiskhandlare med flera som är med där. Det är en öppen handling, och allmänheten kan ta del av alla dokument.
Jag tycker också att vi ska slå ett slag just för att man i skolor och kommuner, som jag skrev, ska få handskas ännu mer med torsken. Man kanske också ska göra en kartläggning av hur det här fungerar och vilka som har anslutit sig och inte.