KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Qarlsson (C):
Det som är intressant med Australien är ju att det systemet har tillämpats i drygt 20 år. Man har reformerat det under resans gång. De saker som man inte har önskat har man kunnat justera inom systemet. I början hade man till exempel problem med att marknaden skummades, precis som Ali Esbati beskriver. Man tar sig an dem som har det lättast att få jobb.
Det fanns också en annan problematik med att man parkerade, det vill säga att de som var "besvärliga" fick vänta innan de kunde komma ut på arbetsmarknaden. Men man har ändå kommit åt det problemet. De som har haft svårast att ta sig in på arbetsmarknaden har fått de mesta och bästa insatserna. Man har utvecklat arbetssätten och metoderna, och det har gjort att man har fått systemet att fungera på ett betydligt bättre sätt.
Det är klart att det kommer att behövas en helt annan kontrollfunktion. Det som vi ser i dagens system och som är det som jag kritiserar är att det samtidigt finns ett utföraruppdrag, ett upphandlingsuppdrag och ett kontrolluppdrag, och det leder till att man sitter på dubbla stolar.
Mycket av problemet kring trovärdighet, det vill säga att människor inte riktigt vågar lita på eller inte riktigt vet var de har Arbetsförmedlingen, beror på dess många olika uppdrag som på många sätt kolliderar och inte är helt kompatibla utan skulle må bättre av att delas upp.
Etableringslotsarna har varit favoritskällsobjektet, kan man konstatera, både i gårdagens partiledardebatt och i dagens debatt. Ja, delar i detta blev inte alls bra. Men det finns också delar som utvecklats på ett väldigt bra sätt.
Annika Qarlsson (C):
Låt mig börja med att förtydliga för den som möjligtvis inte njuter av sommarkvällen att det är spännande att se att ordföranden i utskottet väljer att inte ta replik på våra anföranden utan i stället begär ordet på nytt. På så sätt får han sista ordet i våra replikskiften. Det finns en taktik och strategi i det som jag inte tycker är speciellt god ton - apropå andra diskussioner.
Det uppdrag som nuvarande generaldirektören på Arbetsförmedlingen har fick han av alliansregeringen när han tillträdde. Han har påbörjat ett fantastiskt arbete. I vissa delar instämmer jag inte i hans förslag, och i andra delar anser jag att hans förslag går i helt rätt riktning.
Det är ett nödvändigt uppdrag för att på kort sikt se till att stärka Arbetsförmedlingens möjlighet att utföra sitt uppdrag på ett bra sätt. Vårt förslag till tillkännagivande är inte en motsats, det vill säga att tillsätta en extern granskare med ett brett uppdrag.
Om Raimo Pärssinen inte tycker om uppdraget kan man komplettera eller ge tilläggsdirektiv, det vill säga ändra de direktiv som finns. Men det finns inte en motsats. När generaldirektören var på besök i utskottet konstaterade han att det han gjorde var att se till att bjuda in representanter för den tidigare utredningen och tanka av dem vad de hade hunnit få fram under den lilla tid som de hann arbeta.
Det är inte ett hot mot någon utan en möjlighet för att få ett bättre underlag så att arbetet utvecklas på ett bra sätt framöver. Jag har berättat vad Centerpartiet vill. Utredningen skulle vara ett underlag. Men utredningen skulle också kunna landa i något som någon annan vill utveckla vidare. Men då krävs att man vill fortsätta. Varför är ni så rädda för att låta utredningen fortsätta sitt arbete?
Annika Qarlsson (C):
Att gömma sig bakom att utredningar är dyra innebär att det i så fall var dålig hushållning att skrota utredningen när den hade kommit halvvägs. Det hade varit betydligt bättre att låta utredningen få fortsätta sitt arbete än att tillsätta en utredning om vargen för en fjärde gång på mindre än ett decennium. Det här handlar om makt. Det är intressant att fundera över vad som ligger bakom. Det handlar inte om vad Arbetsförmedlingen gör eller inte gör här och nu i dag.
En extern granskare kan lägga fram sin bild av olika delar av det som är Arbetsförmedlingens uppdrag i dag, som under decennier har lidit av ett lågt förtroende bland Sveriges medborgare. Jag återkommer till samma fråga. Vad är det som Socialdemokraterna och regeringen är så rädda för ska komma fram?
Är det att det finns ett smartare och bättre sätt att använda resurserna som i dag går till Arbetsförmedlingen?
Annika Qarlsson (C):
Jag ska börja med att bemöta det som Ali Esbati sade i sin inledning när han beskrev hur allianspartierna ser på arbete. Jag saknade mycket i den beskrivningen, förutom att det var rätt stora felaktigheter.
Förutsättningarna för och möjligheterna att försörja sig själv och kunna stå på egna ben och inte vara beroende av någon annan har varit en viktig drivkraft i vårt arbete med att stärka arbetsmarknaden och se till att fler får arbete. Det finns - helt klart - en skillnad mellan Vänsterpartiet och Centerpartiet.
Det är ett konstaterande, och det tror jag inte att vi har olika uppfattningar om. Men jag tror också att det är viktigt att fundera på andra saker. När Ali Esbati beskriver dessa saker finns det en underton i Vänsterpartiets värderingar som han inte lyfter fram på samma sätt som han försöker göra när det gäller vad som skulle ligga bakom våra värderingar.
Det handlar om frågan om det finns fina och fula jobb. Är jobb som man har och gör bra, oavsett i vilken bransch det är, bra jobb? Eller finns det i Vänsterpartiets värld fina och fula jobb?
Annika Qarlsson (C):
Det var ett långt anförande med mycket siffror och statistik. Det var väldigt mycket allians och väldigt lite om vad den här regeringen tänker göra. Vi kan bara konstatera att regeringen bland sina första möten bestämde sig för att ta bort det uppdrag som SCB har att mäta sysselsättningsmålet.
När jag lyssnade på Serkan Köse här i början kändes det som att det beslutet nog hade gått socialdemokraterna i utskottet förbi. Visst skulle vi fortsätta att mäta det, lät det som. Men jag kan bara konstatera att detta beslutades den 15 oktober. Det var ett av de första beslut regeringen fattade. Man sa: Nej, det vill vi inte ha koll på. Vi tycker att det räcker med arbetslöshetsstatistik. Det är stor skillnad.
Det öppnar upp för att gå tillbaka till det sätt som den socialdemokratiska regeringen med Göran Persson som statsminister agerade på när man såg till att föra ut människor i långa sjukskrivningar och i förtidspension i stället för att vidta åtgärder för att hjälpa dem tillbaka till arbetsmarknaden. Det ser vi som mycket allvarligt. Hur ser socialdemokraterna i arbetsmarknadsutskottet och i riksdagen på att regeringen valde att ta bort detta?
Det skulle vara rätt intressant att höra. I nästa del känner jag att det hela behöver förtydligas lite grann. Det gäller Arbetsförmedlingen och det förslag som Centerpartiet driver om att förändra uppdraget rätt stort. Det handlar inte om att göra upphandlingar, utan vi har tittat bland annat på hur Australien har jobbat sedan 20 år tillbaka. Där finns en uppdelning mellan myndighetsdelen och utförardelen.
Det är inte samma utförare som sedan också upphandlar och inte samma person som sitter och fattar beslut om huruvida man får a-kassa eller inte och vad man i stället ska göra. Det är stor skillnad i den delen.
Annika Qarlsson (C):
Det är viktigt att ha med sig att visst tog vi bort det målet, men vi tillsatte mätningen för sysselsättningsstatistik. Göran Perssons regering hade som mål att 80 procent av de som stod till arbetsmarknadens förfogande skulle vara sysselsatta, vilket de aldrig nådde upp till. Vi såg till att införa en mätning så att vi kunde fortsätta följa det. Vi hade inte kvar målet, men vi hade mätningen.
Och hösten 2008 nådde vi faktiskt Göran Perssons mål. Det är intressant. Nu tar ni bort mätningen. Vi ska inte kunna se. I stället är det arbetslöshetsstatistik som ska mätas. Det öppnar, återigen, för att lite Ams och lite allt möjligt är väldigt bra för arbetslöshetsstatistiken.
Men om man har med sysselsättningsstatistik kan man se båda samtidigt, se vad som händer och vart strömmarna går. Det har regeringen valt att ta bort. Och jag har inte hört att Serkan Köse har gett mig ett svar när det gäller det. Jag vill gå tillbaka till Arbetsförmedlingen. Ett lågt förtroende för Arbetsförmedlingen är inte något nytt som har uppkommit under alliansåren.
Våren 2006 fick riksdagens utredningstjänst ett utredningsuppdrag och kunde konstatera, vilket också bekräftades av dåvarande generaldirektör Bylund, att Arbetsförmedlingens förmedlare förmedlade ett jobb per handläggare och år. Det har alltså en lång historia och är inte något som har skett här och nu. Det finns en systemkritik.
Det handlar inte om olika handläggare på Arbetsförmedlingen; det handlar om systemet och strukturen som Arbetsförmedlingen jobbar i. De sitter på dubbla uppdrag, och det leder till ett lågt förtroende för Arbetsförmedlingen. Jag säger återigen: Titta mer på Australien och se vad de har att lära Sverige.
Annika Qarlsson (C):
Tack, Roger, för ett bra anförande! Jag kan konstatera att det finns ett agerande i regeringspartierna. Det är inget ovanligt att man inte begär replik på mig i debatterna. Annars hade jag kunnat svara. Vi har i debatten hört Socialdemokraterna oroa sig skarpt över det konstitutionellt riktiga i det sätt som vi går till väga på. Jag har funderat.
Jag har läst igenom deras reservation och har försökt tänka tillbaka på hur det var på de utskottsmöten som vi hade. Har de någonstans någon gång begärt att detta ska gå till konstitutionsutskottet för prövning? Jag kan inte minnas det. Kan Roger Haddad minnas om så har varit fallet?
Annika Qarlsson (C):
Tack till alla meddebattörer som också har varit ute och besökt dessa verksamheter och med egna ögon sett den förtvivlan som finns hos dessa personer. Tack också till statsrådet, som jag ändå tycker lyssnar in och försöker förstå vad det är vi har mött och nu försöker beskriva. Den sista delen är rätt intressant.
Jag tror inte att någon av de småskaliga vattenkraftsägarna som jag har mött motsätter sig en utveckling av artrikedomen eller ansvaret att säkerställa den. När det kommer till exempelvis Nossan kan vi dock konstatera att det tidigt i dess flöde finns ett stort och högt vattenfall som gör att det inte spelar någon roll hur många trappor vi bygger. Fisken kommer inte förbi ändå.
Det är inte dämmena som är bekymret där, men det kan behövas andra insatser och åtgärder. Jag konstaterar också att Nossan, trots att den har varit reglerad i över 500 år, beskrivs som ett av Europas mest artrika vatten. Därför blir det lite intressant när man från en länsstyrelse går ut och säger att så här ska det vara, för så här var det en gång.
Men här finns miljöer som har vuxit fram under århundranden, som är unika och speciella här och nu, i dag. Därför kan man inte med ett enda penndrag lösa alla vattendrag i Sverige. Man måste i stället utifrån varje unikt vattendrag och dämme komma fram till hur man ska lösa det. I den delen tror jag att det är viktigt att länsstyrelsen får i uppdrag att titta på varje unik förutsättning och möjlighet.
Det är kanske inte något för en enskild företagare, utan man behöver ha hjälp och en dialog så att man gör det gemensamt. En fråga som jag inte fick svar på är om man ska bedöma detta som omprövning eller nyprövning.
Oavsett om man säger att hävd inte är ett tillstånd var det här fram till rätt nyligen lagliga verksamheter som sågs som möjligheter och tillgångar för arbetstillfällen och som kraftkälla.
Det handlar om kulturmiljöer och en möjlighet att lokalt förädla produkter. Här har regeringen en viktig del. Gör man bedömningen att det här är en omprövning har staten ett ansvar. Då är det vi som har stiftat en ny lag som gör att vi måste se till att även dessa verksamheter kommer inom gällande lagstiftning och har tillstånd.
Nyprövning skulle jag vilja säga gäller ett nytt ställe som inte har funnits innan över huvud taget. Då ligger det ett större ansvar på den som är ny och ska etablera sig.
I den dåvarande regeringens riktlinjer för den tillsyn som tillsattes, och som gör att det är akut här och nu och att vi inte kan vänta på den andra utredningen, fanns det ändå tydliga direktiv om att man inte skulle slå undan benen för de här verksamheterna. Man hade uppdraget att se till att det skulle följa lagstiftningen men med fortsatt möjlighet att bedriva verksamhet.
En viktig sak som jag tror behöver uttalas från denna kammare och också från Sveriges regering är att man ser småskalig vattenkraft som en del av lösningen i vår energimix. Det skulle jag välkomna.
Annika Qarlsson (C):
Det kan vara lite olika. Domstol har i en instans hävdat att urminnes hävd inte är gammalt tillstånd. Men i övergångsbestämmelserna till 1880 års vattenrättsordning stadgades att rubbning inte skall göras i den rätt och frihet som man förkunnar bergverk, kvarnar och fiskeriverk och inte heller i fråga om annan rättighet att stänga av eller dämma vattendrag eller i övrigt förfoga över vattnet. Att urminnes hävd ingick bland dessa rättigheter framgår av dåtida riksdagsuttalanden.
Därom tvista de lärde. Det finns alltså olika syn på det hela. Oavsett vad man hittar i ett eller annat protokoll har vattenkraftverk funnits på plats på ort och ställe utan att ha lagförts under århundraden.
Oavsett om man i dag, 2014, konstaterar att urminnes hävd inte gäller som ett gammalt tillstånd vill jag ändå påstå att det ur ett samhällsperspektiv ändå har setts som ett tillstånd.
Beroende på om kravet är nyprövning med insatser som långt överstiger de omsättningar som de små företagen har är det av vikt och värde att fundera över på vilket sätt man kan möta dessa företag i den nya tillståndsgivningen.
Företagen är beredda och förstår att de måste hantera ny lagstiftning, och de är beredda att vidta åtgärder, men de är inte beredda att långt över förmåga, kapacitet och omsättning i företagen betala för en byråkrati som de inte ser förbättrar möjligheterna för deras verksamheter eller för fisket.
Jag hälsar Åsa Romson välkommen att göra en rundtur bland Västra Götalands vackra vattendrag.
Annika Qarlsson (C):
Jag konstaterar att det blir lite lustigt med Patrik Björcks ton i talarstolen efter den miserabla hösten. Nog om det. Arbetsmarknadsministern försöker signalera handlingskraft - göra saker i stället för att utreda. Det kan låta bra. Om det blir fel är det inte alls bra. Det hade varit konstigt om regeringen inte hade bytt utredare.
Att ge tilläggsdirektiv eller ändra direktiven hade också varit normalt. Det hade jag inte heller reagerat på, även om jag säkerligen hade kunnat framföra någon form av kritik även i den delen. Men när man lägger ned utredningen helt signalerar man att man har alla svar och vet bäst.
Historiskt kan vi konstatera att det låga förtroendet för Arbetsförmedlingen tyvärr inte är nytt. Det har funnits under lång tid.
Någonstans skulle utgången av en sådan utredning kunna ge ett bra underlag oavsett om man heter Ylva Johansson och är socialdemokratisk arbetsmarknadsminister eller om vi hade en annan regering med en annan arbetsmarknadsminister.
Det besked ministern lämnade i sitt interpellationssvar om att avsluta utredningen innebär att man säger att man kan detta bäst och att man inte behöver höra vad någon annan har att säga. Det är mycket olyckligt.
Annika Qarlsson (C):
Centerpartiet välkomnar ett förändringsarbete inom Arbetsförmedlingen. Men att staten plockar ned skylten utan att alternativen är på plats anser vi är ansvarslöst. Det kommer att få förödande konsekvenser. Anders Ahlgren har belyst dem ur ett regionalpolitiskt perspektiv. Det finns ett antal parametrar som Arbetsförmedlingen inte har förstått eller har valt att ignorera.
Det intrycket fick man när man läste artikeln och när man hörde generaldirektören när han var hos oss i arbetsmarknadsutskottet. För det första: Det finns 320 förmedlingskontor runt om i landet. Tillsammans med polis, vårdcentral, apotek och annan grundläggande samhällsservice är närheten till förmedlingsaktörer en förutsättning för att människor ska kunna bo och verka i hela landet. Det är inte direkt kontoren i Stockholms innerstad som är nedläggningshotade.
Det beskedet fick vi av Mikael Sjöberg, generaldirektör för Arbetsförmedlingen. Som så ofta förr centraliseras myndigheter, och landsbygden får betala priset. Vi känner stor oro inför den försämrade service som detta kommer att innebära för både arbetssökande och arbetsgivare. Det kan inte vara rimligt att behöva åka 15-20 mil för att träffa sin närmaste förmedlare. För det andra kommer det att få förödande konsekvenser för integrationen.
Ett av Arbetsförmedlingens viktigaste uppdrag är att inom ramen för etableringsreformen påskynda och underlätta nyanländas etablering i arbetslivet. Många av de ställen som nyanlända kommer till är inte Stockholms innerstad. Många småkommuner har stor mottagning. En del i Arbetsförmedlingens förnyelsearbete är att utveckla myndighetens e-tjänster och digitala kanaler.
Det kan tyckas vara lite sent påkommet, men det är välkommet. Problemet är bara att nyanlända inte kan söka hjälp på nätet i samma utsträckning som andra arbetssökande. Oftast är det de som har särskilt behov av prioriterade insatser och som mest behöver stöd i form av förmedlare med god kännedom om den lokala arbetsmarknaden. För det tredje finns det inte något alternativ på plats.
När det gäller e-tjänsterna beräknas de vara på plats 2017. Att lägga ned vart tredje förmedlingskontor utan att ha en tillfredsställande lösning på plats anser jag är ansvarslöst och oförståndigt, särskilt när det sker till en sådan liten besparing att det nästan blir ett skämt.
Enligt generaldirektör Mikael Sjöberg är besparingen 30 miljoner brutto och 20 miljoner netto - i en budget på 500 miljoner kronor - för att lägga ned en tredjedel av Arbetsförmedlingens kontor. Det vi från Centerpartiet skulle vilja se är att man öppnar upp för andra typer av aktörer och inför en jobbpeng.
Det är en långsiktig lösning som vi gärna skulle vilja gå i riktning mot. Oavsett det ser vi att det finns ett behov av insatser, åtgärder och förändringsarbete här och nu, och det välkomnar vi.
Men att göra det på det sätt som har förespråkats tycker vi är olyckligt, och det är tufft mot många delar som kommer att förlora kontakten med Arbetsförmedlingen.
Annika Qarlsson (C):
Jag kan konstatera att arbetsmarknadsministern hellre sprider skit än svarar på frågan. Jag tar därför frågan en gång till och hoppas att jag får svar i hennes sista inlägg. Generaldirektören konstaterade i en artikel i DN i höstas, med anledning av att man skulle göra ett förändringsarbete, att man ska stänga ned 100 av 320 kontor runt om i landet.
På en direkt fråga till honom i utskottet svarade han att det kanske var något kontor som var centralt beläget som skulle läggas ned men att det huvudsakligen är landsbygd, glesbygd och små orter som blir av med sina kontor. Detta gör man innan det finns utbyggda e-tjänster, oavsett vems fel det är. Besparingen är nästan ett skämt.
Det handlar om 30 miljoner brutto av en budget på 500 miljoner, oavsett vilken budget som antogs i höstas. Är det rätt förfarande? Ska vi stänga ned en massa kontor innan det finns ett alternativt arbetssätt på plats? Tycker arbetsmarknadsministern att det är ett bra förfarande?
Annika Qarlsson (C):
Jag kan bara instämma i den delen. Det krävs betydligt mer flexibilitet och ett helt annat arbetssätt. Den synen delar jag till fullo med arbetsmarknadsministern. Problemet är bara att den aviserade förändringen skulle innebära besparingar på och förändring av ekonomiska resurser på 20 miljoner, på sin höjd, i en budget på 500 miljoner.
Om anledningen hade varit att frigöra resurser hade kanske kontoren i innerstan strukit på foten i stället för alla kontor på de mindre orterna. Även om man säger att det inte är ett led i en centralisering leder alla delbeslut till det. Jag kan konstatera att vägen till helvetet för det mesta kantas av goda föresatser.
I det här fallet upplever jag det likadant. Det handlar om att vi på något sätt måste ha ett Sverige som växer i takt. Det handlar om alltifrån bruksorter, som har sina utmaningar, till tätorter, glesbygd eller storstäder. Det måste finnas ett arbetssätt och ett ansvar som gör att hela landet hålls samman.
Värdena produceras även i staden, men utan landet saknas det både mat och råvaror, om vi inte har tillgång till de delarna. Vi behöver alltså varandra. Just signalen från statligt håll blir då oerhört viktig. Är man värdefull, viktig eller behövs man inte längre? En av delarna som man reagerar starkt på är listan.
Jag har sett delar av listan. Och nej, det var inga kontor i Stockholm som riskerade att läggas ned. Det var i våra mindre städer eller i större tätorter som man skulle stänga igen. Då blir det lite längre väg att åka. Jag var i Åmål häromveckan. Där ska det dras ned på skattekontoret. Det finns alltså fler myndigheter som jobbar i de här delarna.
I Åmål har kommunen dessutom valt att ordna arbetsmarknadsutbildningarna själva, för de som sker i Arbetsförmedlingens regi äger rum någon annanstans. Stängning och centralisering av kontor riskerar att förstärka den utvecklingen. I sitt svar skriver arbetsmarknadsministern att "Arbetsförmedlingen ska möta arbetsgivare på arbetsplatser och de sökande där de finns." Det är klokt.
Men de finns även på de mindre orterna, och då är det ju lämpligt att man har en närvaro där även om man inte behöver sitta på kontoret. De restider det kommer att innebära med ett glesare kontorsnät riskerar dessutom att äta upp en del av arbetstiden. Förutom alla andra skäl finns det alltså även miljö- och effektivitetsskäl att inte fortsätta arbetet med att ta ned skylten.
I en förordning från 2007 finns klart uttryckt att myndigheter ska beakta möjligheter till decentralisering, alltså att man till och med flyttar saker vidare ut. Detta, tillsammans med regleringsbrevet, ger ansvarig minister stora möjligheter att styra myndigheter. Jag återkommer därför till min fråga: Vad är arbetsmarknadsministern beredd att vidta för åtgärder för att inte vart tredje kontor runt om i landet ska stängas?
Annika Qarlsson (C):
Jag kan välkomna mycket av det som Ylva Johansson beskriver. Detta var dock inte riktigt det budskap som Arbetsförmedlingens generaldirektör gav i en artikel på DN Debatt i höstas och i de redovisningar han har gjort när han besökt oss i arbetsmarknadsutskottet vid ett par tillfällen.
Det jag har sett i underlag och de redovisningar jag har fått har handlat om stängning av ett antal kontor, även där det finns samverkan. Det finns alltså ett stort uppdrag att redovisa att det är en annan ingång i det arbetet nu. Ett första tillbakadragande skedde ju när det utlystes nyval. Därefter har det inte kommit några klara besked från Arbetsförmedlingens generaldirektör.
Jag tror att det skulle vara värdefullt för debatten på många ställen i landet där man fortfarande är orolig och funderar på vad som sker. Jag instämmer i att vi behöver utöka servicen. Jag tror inte att det är någon som längtar efter att det måste finnas kontor att gå till utom möjligen fastighetsägare som vill hyra ut kontorslokaler.
Men det finns ju andra delar i detta än bara e-tjänster. Det kräver en del av personalens sammansättning om man ska ha kontorstjänster eller vara ute på företag. Det är ju helt olika uppdrag. Det är alltså en rätt stor omställning. Jag konstaterar att det arbetsmarknadsministern säger är: Nej, det ska inte läggas ned 100 kontor.
Exakt hur servicen och tjänsterna ska se ut är under beredning i Arbetsförmedlingen tillsammans med berörda parter. Det uppdrag som Statskontoret har fått, vad innebär det rent konkret för just Arbetsförmedlingen?
Annika Qarlsson (C):
Jag ska börja med att återge vad Simone de Beauvoir har sagt, nämligen att de enda fria kvinnorna är kvinnorna som driver företag. Jag upprepar frågan i mitt anförande: Är det okunskap hos regeringen, eller tycker regeringen att kvinnor inte ska driva företag eller att det inte passar sig för kvinnor att driva företag?