KBLab/rixvox huggingface dataset:
Niels Paarup-Petersen (C):
Det har varit ett nöje att lyssna på debatten. Det har varit mycket fokus på fakta och på omsorg om några av de mest utsatta i samhället. Alla har varit överens om att den som lider av en sjukdom ska ha vård och att den vården ska bygga på vetenskap.
Det borde såklart gälla alla vårdinsatser, men jag får konstatera att det inte ska gälla dem som lider av den sjukdom som ett narkotikamissbruk är - åtminstone inte enligt regeringen.
Regeringen, med socialministern och statsministern i spetsen, bygger nämligen sin narkotika- och missbrukspolitik på myter som att narkotika är något som rika ungdomar håller på med, fru talman - trots att all vetenskap visar att narkotikan är mest utbredd på samhällets botten och att det är där de mest utsatta drabbas. Den norska regeringen vill däremot bygga sin narkotikapolitik på vetenskap och beprövad erfarenhet och går från straff till hjälp.
Man vill avkriminalisera narkotikabruk, för man har kommit fram till att det är det bästa sättet att hjälpa de mest utsatta. Det har man har gjort genom en gedigen utredning, och utskottet har kommit fram till samma sak: Det måste utredas hur vi skapar den bästa vården och säkrar att vården för de mest utsatta missbrukarna faktiskt blir bättre. Det är någonting som Folkhälsomyndigheten gärna vill, och det är någonting som forskningen gärna vill.
Vi vill nämligen gärna kunna gå från idéer till fakta. Den svenska regeringen vill däremot fortsätta bygga sin narkotikapolitik på magkänsla och går från felaktighet till felaktighet. Det är svårt att tolka det som något annat än att man inte bryr sig om att hjälpa de mest utsatta, eftersom man trots riksdagens enhälliga beslut vägrar utreda hur vi skapar den bästa vården.
Men det kanske också är därför vi är det land i Europa där flest missbrukare dör. Fru talman! Jag har inget yrkande i dag. Medan socialministern väljer att bortse från forskning, andra länders erfarenheter och de egna myndigheternas råd har nämligen både utskottet och riksdagen sagt att det måste utredas hur vi skapar den bästa politiken. Riksdagen är alltså för att bygga missbrukspolitiken på fakta.
Vad jag i stället har är en vädjan till regeringen: Det är dags att narkotikapolitiken bygger på vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är det minsta man kan kräva av en socialminister och en regering.
Niels Paarup-Petersen (C):
Tack för ett bra anförande, Linus Sköld! Linus Sköld pratade lite om digitaliseringen, och det uppskattar jag. Man kan konstatera att det är viktigt att ha med också de bra perspektiven här. Den har öppnat för många elever att tillgodogöra sig undervisning de annars inte hade fått tillgång till. Skolan har förändrats av digitaliseringen och tagit nya steg framåt under covid.
Det S-ledda utbildningsministeriet borde kanske se till att detta sker genomtänkt och bra och fortsätta framåt snarare än att tro att vi inte har sett en revolution av skolan. En bra sak med det sätt på vilket vi hanterat skolan är att skolan i allt väsentligt har varit öppen, vilket i många andra länder inte har varit fallet. Men det var inte det jag primärt ville prata med Linus Sköld om, fru talman. Jag vill fråga om frånvaroregistret, som S fortsätter att motsätta sig.
Vi från Centerpartiets sida, fru talman, vill gärna se ett frånvaroregister så att man kan se vilka elever som faktiskt är i skolan. Det kan vara en revolutionerande tanke, men vi i Centerpartiet tror ändå på att det är bäst för eleverna att vara i skolan om man vill att skolan ska lära dem någonting. I dagsläget har vi inte riktigt koll på om de är i skolan eller inte.
Som jag framförde i talarstolen tidigare har vi sett att i länder, exempelvis Nederländerna, med ett frånvaroregister med systematisk kontroll på vilka elever som är i skolan och vad som händer när de inte är där, som säkrar eleverna och följer upp vad som sker med dem som inte är i skolan, faller frånvaron kraftigt. Det innebär att fler elever är i skolan, vilket innebär att vi får bättre undervisning, vilket innebär att vi får färre som misslyckas i skolan.
Vi får fler som lyckas, fler som kan ta sig fram i livet och fler som kan skapa sig en framtid. Detta vill inte Socialdemokraterna att vi ska lägga tid på i Sverige. Jag undrar hur det kommer sig att ni inte vill det, Linus Sköld.
Niels Paarup-Petersen (C):
Jag vill inleda med att tacka för svaret och rekommendera Linus Sköld och regeringen att i de översikter som ska göras kring vad man kan lära sig av covid faktiskt också titta på vad andra länder har lärt sig. Det gäller inte minst de andra nordiska länderna, där det har varit lite olika effekter. Det har vi försökt få regeringen att göra, men jag kan säga att vi har fått ganska ljumma svar. Det har alltså kommit ett tillkännagivande om ett nationellt frånvaroregister.
Det röstade Socialdemokraterna emot, vilket också Linus Sköld bör vara medveten om. Skälen som lyfts fram här av Linus Sköld är att när man lyfter upp informationen till en högre nivå kommer den längre bort från den som kan göra någonting, och därför behöver vi inte ha ett sådant register.
Då kan man tänka sig att det går lite emot det som har varit själva grunden när det gäller att göra till exempel svensk vård oerhört mycket bättre, nämligen register på nationell nivå om skillnader mellan olika typer av metoder. Det är det som gör att svensk vård och svensk medicinsk forskning etcetera har gått framåt på ett sätt som det knappast gjort i något annat land.
Vi har nämligen haft koll på vad vi gör, hur vi gör det, hur det ser ut för hela landet och vilka skillnader som finns. Detta anser vi att vi bör föra över på skolan för att få bättre koll på vad som sker på nationell nivå. Det handlar inte om att bestämma hur man ska göra utan om att tillsammans utvärdera vad som görs och vad som faktiskt funkar, så att de som är i en profession kan få rådgivning i hur man utövar sitt professionella arbete bättre.
Precis som man gör inom vården skulle man också kunna göra inom skolan: inte så många politiska pekfingrar men däremot ett statistiskt och vetenskapligt baserat underlag för utveckling. Men det är som sagt var ingenting som Socialdemokraterna är positiva till i dagsläget, fru talman.
Niels Paarup-Petersen (C):
Jag och Daniel Riazat är överens, låter det som, om att skolan ska vara demokratisk och lära ut demokratiska värderingar. Det är väldigt positivt. För mig är en del av demokratin det att det kan finnas olika perspektiv och att man ska kunna välja mer än det som staten säger att man ska ta till sig.
Det handlar om att man lär sig att välja i livet och lär sig att ta ansvar för sitt lärande. Man kan även välja att göra någonting annat än det som de som i dagsläget är vid makten anser att man ska kunna göra. I det perspektivet är fristående skolor oerhört viktiga.
Enligt Vänsterpartiets ideologi bör inte andra än staten - eller kanske kommunerna - kunna avgöra vad ett barn ska ta till sig och inte ska ta till sig. Man ska inte kunna välja någonting annat än det som kommunen erbjuder.
Det är i mina ögon, enligt den ideologi jag företräder, liberalismen, en utmaning att kalla det för demokrati att man bara ska kunna välja ett perspektiv och att det ska vara statens, att det enbart ska vara den existerande maktens perspektiv man ska ta till sig. Vi kan se att Vänsterpartiet har ett ungdomsförbund som kallar sig kommunister och att det finns trådar som inte är så demokratiska.
Utifrån det perspektivet skulle jag vilja fråga Daniel Riazat, som kraftigt kritiserar det här och säger att det i stort sett inte kan vara en demokratisk skola om friskolor finns, beroende på hur det organiseras: Ser du några andra perspektiv när det gäller vikten av att säkra en skolvärld där det är fritt fram att välja och där man skapar förutsättningar för att kunna välja skola?
Niels Paarup-Petersen (C):
Jag rekommenderar i min tur min ärade kollega att läsa på om Centerpartiets politik. Det är självklart inte så att vi anser att barnens framtid ska säljas på börsen. Det är säkert ett fint retoriskt grepp, men det är inte så verkligheten ser ut. Vad vi vill har vi pratat om här tidigare. Vi är tre ledamöter här som kommer från Malmö. Vi har sett hur det fungerar när Vänsterpartiet är inne och styr tillsammans med Socialdemokraterna och det inte får komma in alternativ.
Vi har sett hur kommunala skolor underpresterar och hur man inte gör någonting åt det. Vi har sett vad det gör för dem som bor i de mest utsatta områdena i Malmö och som haft svårast att ta sig fram.
Det är de skolor som har kommit utifrån - ibland vinstdrivande, ibland inte; båda delarna kan i grunden finnas - som har skapat en möjlighet för de här barnen att ta sig bort från det utanförskap som de annars, i den här ensidiga socialistiska världen, skulle ha varit bundna till om de inte hade fått flytta sig från de områdena och inte hade fått flytta bort sig från den kommunala skolan.
Grunden för mitt engagemang är att se till att barnen får en förutsättning att kunna flytta sig bort från det som kommunen vill erbjuda om det som kommunen erbjuder är oerhört dåligt. Det är det ibland, och då vill jag skapa den möjligheten. För mig är det då mindre viktigt om den som erbjuder det alternativ som ger en bättre möjlighet - som ger elever möjligheter att ta sig fram i livet, som ger dem möjligheterna att komma in på gymnasiet, som ger dem möjligheten till att skapa sig ett eget liv - också tar ut vinst.
Detta är för mig mindre väsentligt än att man undviker att de blir bundna till en skola som inte ger dem en framtid - bara för att den är kommunal. I Malmö har Vänsterpartiet och Socialdemokraterna styrt tillsammans länge. Man har haft skolor där i tiotals år så lite som under hälften fått behörighet, och ingenting har gjorts - det har accepterats. Men så snart någon gör det bättre men tar ut vinst blir man arg. För mig är detta inte bra ur ett demokratiskt perspektiv.
Niels Paarup-Petersen (C):
Daniel Riazat säger att högern, vilket väl för en vänsterpartist är alla till höger om honom, alltså ungefär alla här i salen, gärna vill tala om hur det ser ut i utanförskapsområden, hur utlandsföddas resultat påverkar skolresultaten etcetera men inte vill tala om skolan i övrigt. Det är såklart inte sant. Det som jag och säkert många andra här i salen vill tala om är hur det faktiskt ser ut.
Om vi vill veta hur svensk skola utvecklas, oavsett om den består av barn som är födda i Sverige, av barn vars familjer har levt här i generationer, av invandrarbarn - mina barn är också invandrarbarn - eller av nyanlända måste vi veta vad som är fakta.
Det blir en märklig diskussion att göra det till en fråga om någonting annat än att vi faktiskt vill veta om skolan levererar, oavsett om eleverna har varit i svensk skola i tre år eller i tio år.
Att låtsas som att det inte är viktigt att veta vad som faktiskt är skolresultaten för våra barn i svensk skola och jämföra deras resultat med resten av världen tycker jag visar på någon typ av ansvarsflykt från Vänsterpartiets sida. Varför är det inte rätt och viktigt att få veta om resultaten vi får från OECD är korrekta?
Niels Paarup-Petersen (C):
Vi kan absolut ta en snabb runda om det som Daniel Riazat gärna vill tala om, nämligen insyn i svensk skola. Vi har pressat på regeringen för att få mer insyn i svensk skola. Nu kommer den första lagstiftningen strax att gå igenom, och vi fortsätter att jobba med regeringen för att få ökad insyn i svensk skola igen. Det var SCB som stoppade insynen i svensk skola och inte vi, som Daniel Riazat såklart vet. Det som är frågan är varför det är nödvändigt för en vänsterpartist att stå i talarstolen och påstå att det är en undanflykt att man vill ha fakta.
Vi har sagt att vi stöder OECD rörande att de ska undersöka, men vi har också sagt att om de inte visar ordentligt vad problemen har varit, om det har varit problem, är vi redo att gå vidare. Det har vi ett eget yttrande om här.
Det jag tycker är märkligt är när man från Vänsterpartiet står här i talarstolen och säger att det är någon typ av undanflykt från alla andra partier, också de partier som vill ha en annan granskning än vad vi vill, att man faktiskt vill ha fakta på bordet. Det är problematiskt om vi får en debatt om svensk skola som bygger på chimärer som handlar om att vissa försöker skylla ifrån sig.
I stället behöver vi ta tag i de konkreta problemen och få fakta på bordet om hur svensk skola är, vilka problem som finns och hur utvecklingen är för svenska elever. Oavsett vilka partier som föreslår detta måste vi få fakta på bordet. Det borde alla ha som primär grund och vara positiva till.
Niels Paarup-Petersen (C):
Det är inte alltid helt fel att vara mister Hyde till Vänsterpartiets doktor Jekyll. På det sättet kan det vara fint om man kommer in som någonting annat ibland. I dag är vi nog ganska överens. Du vet också varför vi har gjort detta ställningstagande. Det är för att det är en del av en överenskommelse. Du har själv påpekat att det var svårt att se att Socialdemokraterna har fått igenom någon politik över huvud taget i januariavtalet. Jag tror att vi kan vara väldigt överens om att det är väldigt tydligt att vi har fått igenom ganska mycket politik.
På detta sätt funkar det för övriga partier men väldigt sällan för Vänsterpartiet, alltså att man gör kompromisser. Vad vi gärna hade sett vid detta tillfälle är såklart att Internationella Engelska Skolan inte hade gått ut och sagt någonting om detta utan att kommunicera med sina lärare. Vi har varit jättetydliga med att vi anser att lärarna måste vara med i fråga om detta, eftersom det är ett beslut som i slutändan landar på lärarnas bord. Lärarna borde absolut ha tagits med.
Vi anser däremot att det är viktigt att huvudmännen är med i diskussionerna och att rektorerna inte gör detta själva utan också pratar med huvudmännen. Men detta beslutsagerande följer inte riktigt hur vi hade velat se det.
Niels Paarup-Petersen (C):
Ledamoten frågade i det förra replikskiftet vad jag ansåg om Internationella Engelska Skolans beslut. Den frågan svarade jag på väldigt klart och tydligt. Däremot har ledamoten nu ställt en annan fråga som jag också ska försöka svara på, så att ingen tror att jag inte svarar på frågor. Jag förstår absolut att det känns nästan som någon typ av utmaning att stå och säga en sak och rösta på någonting annat. Det är inte alltid lätt.
Det som är en utmaning för Vänsterpartiet är att Vänsterpartiet är känt som ett parti som inte gör kompromisser. Centerpartiet är känt som ett parti som gör kompromisser. Vi försöker dra Sverige framåt genom att samarbeta med andra, men inte genom att stå så långt ut vi kan på den ena sidan och klaga på alla andra för att sedan när vi får möjlighet att bidra säga att det är för dåligt och att vi därför inte är med. Då blir ingenting precis som man vill.
Däremot kan man stå på sidlinjen och klaga jättemycket. Men i slutändan när man faktiskt ska visa att man har fått saker gjorda har man sällan särskilt mycket att visa fram. Det kanske är därför det är Annie Lööf som är Stefan Löfvens chef, som du själv säger, Daniel Riazat, och inte din partiledare. Det kan man ju fundera på om man är vänsterpartist. Vi hade som sagt jättegärna sett en annan politik på det här området.
Vi hade gärna sett ett annat genomförande, men vi är och kommer alltid att vara ett parti som står upp för de avtal vi sluter. Vi har slutit det här avtalet för att vi inte vill göra överenskommelser med vissa partier här i riksdagen. Vi har på senaste tiden noterat att Vänsterpartiet inte har den typen av begränsningar, men det får stå för dem. Vår utgångspunkt är dock att vi håller våra kompromisser och att vi vill hålla vissa parter borta från riksdagens makt så mycket det går.
Niels Paarup-Petersen (C):
Jag måste börja med att säga att jag håller med statsrådet. Det är ingen som säger att vi ska avkriminalisera. Det säger inte jag, och det säger inte Centerpartiet. Det vi säger är att det när vi talar om att utvärdera ett helt kunskapsområde är lite anmärkningsvärt att den minister som har ansvar för detta område aktivt går ut och säger att det är kunskap man inte vill ta till sig.
Forskare säger: "Att utesluta kriminaliseringen av narkotikabruk från den kommande utredningen vore ett allvarligt misstag som skulle låta viktiga frågor förbli obesvarade. Vi tvivlar dessutom på att några seriösa forskare kommer att vilja delta i en riggad utredning." Det är alltså Sveriges främsta forskare på området som säger så. Samtidigt säger Folkhälsomyndigheten att man måste utreda hela politiken och inte bara vissa delar den. Detta har som sagts inte utretts på över 30 år.
Allt vi ber om är att ministern inte utesluter möjligheten att titta på hur den nuvarande lagstiftningen påverkar utfallet av den svenska politiken. Om det finns en vägsträcka där många dör i trafiken är regeringen inte rädd för att titta på om fartgränserna kan behöva ändras eller om vägen ska byggas annorlunda. När vi har ett stort antal dödsskjutningar genomlyses hela rättspolitiken för att minska antalet offer. Varför kan man inte göra detsamma när det kommer till det faktum att vi har Europas högsta narkotikadödlighet? Då är man plötsligt ovillig att genomlysa hela politiken.
Vissa delar tittar man absolut på, men det finns också delar där man säger att man inte vill ta till sig kunskapen. Det är det som är anmärkningsvärt. Som socialminister och ansvarig för medborgarnas vård och hälsa anser statsrådet att den som har just den här sjukdomen ska pekas ut som kriminell, och vi får i dagsläget inte ifrågasätta det. Alla uppmaningar om att undersöka om det verkligen är det bästa sättet att hjälpa en person med beroendesjukdom avvisas. Det jag undrar är hur det blev så, herr talman.
Jag skulle därför vilja ställa en sista fråga till statsrådet: Varför är det så att kriminaliseringens bevarande är viktigare än att vi blir säkra på att vi ger den absolut bästa vården till och har den bästa politiken för dem som i dag dör av beroendesjukdomar?
Niels Paarup-Petersen (C):
Vårt samhälle håller på att digitaliseras på alla håll. Välfärden, näringslivet och våra dagliga kontakter är alltmer digitala, inte minst i denna tid. Digitaliseringen ger stora fördelar, men den innebär också stora utmaningar för vårt samhällssystem. Vi behöver som samhälle vara mer beredda på dessa snabba och omvälvande förändringar. Men Sverige är inte berett. Vi är långt ifrån världsledande inom AI, enligt it- och telekomföretagen.
I flera mätningar ser vi att länder som bara för några år sedan låg långt efter oss håller på att gå förbi oss. Sverige ligger rent av sist i OECD:s Digital Government Index, så vi är sist i hela OECD. Staten och politiken måste komma i kapp, men där staten behöver visa framfötterna är staten i dag ofta mer ett hinder än en möjliggörare. Det behövs ett tydligt ledarskap, och det måste komma från toppen. Toppen är statsministern.
Statsministern måste börja inse vikten för välfärden, tillväxten och människors vardag av att få fram Sverige i den digitala ledningen igen. Därför vill jag fråga statsministern hur han tänker agera för att återigen få fart på digitaliseringen i Sverige och för att vi ska komma bort från sistaplatsen inom OECD.
Niels Paarup-Petersen (C):
Samhället är alltmer digitalt, och det betyder också att samhällets beredskap är alltmer beroende av att de digitala tjänsterna och lösningarna i samhället fungerar. Samtidigt ser vi att attacker mot digitala lösningar som håller sjukhus, vattenverk, energiförsörjning etcetera igång faktiskt ökar kraftigt, som nu senast på Gotland häromdagen. Regleringen på det digitala området, som de här olika myndigheterna ska leva efter, är också otydlig.
Det har vi senast sett i Uppdrag granskning om de digitala vårdsystemen i Skåne. Samtidigt som hoten mot samhällets kritiska system blir allt större bidrar regelverken ofta till mer förvirring än tydlighet, och vi ser att regeringen står på sidlinjen. Trots återkommande påtryckningar, bland annat från Centerpartiet, finns inga tydliga rekommendationer från statligt håll om hur vi kan säkra både medborgarnas integritet och samhällets beredskap på det digitala området.
Min fråga till statsrådet är: När tänker regeringen sätta fart på arbetet med att säkra samhällets digitala beredskap och skapa tydliga regelverk för våra myndigheter och välfärdssektorn?
Niels Paarup-Petersen (C):
Min fråga går till justitieministern. Sedan 2015 har Sverige haft konstanta gränskontroller mot Danmark. Det är gränskontroller som tar polisresurser från hela landet och som skapar hinder för gränspendlare i Öresundsregionen. Gränskontrollerna infördes i samband med flyktingkrisen. Det är en kris som sedan länge är över. Dock är gränskontrollerna kvar, och de fortsätter att ta polisresurser från hela landet.
Regeringen säger att det förekommer ett hot mot Sverige och att det är därför de måste vara kvar. Enligt Säpo finns det dock inget större hot mot Sverige än mot något annat EU-land, och i övriga EU-länder är inte dessa gränskontroller kvar. Jag skulle därför vilja höra från statsrådet varför gränskontrollerna inte kan tas bort och vad det är för konkret hot som finns mot Sverige som Säpo inte känner till.
Niels Paarup-Petersen (C):
Vi kan av siffrorna som kommer från polisen konstatera att antalet människor som arresteras och vapen etcetera som hittas vid gränskontrollerna är mycket litet. Det är inget nytt att statsrådet har lite svårt att lyssna på Öresundsregionen. Däremot lyssnar han kanske lite oftare på Stockholmsregionen. Då kan man i stället fråga: Varför anser statsrådet att det är bättre att poliser kollar på pendlare i Öresundsregionen än att de kollar på gängkriminellas skjutningar i Stockholm?
Niels Paarup-Petersen (C):
Ann-Charlotte Hammar Johnsson har helt rätt i att det är helt avgörande att det finns ett system som gör att alla kan vara med och försvara sina rättigheter. Som ledamoten korrekt säger är det Centerpartiet som konsekvent och alltid står upp för småföretags möjligheter och rättigheter, och det kommer vi att fortsätta att göra.
Vi kan konstatera att det i den här frågan har varit lite olika syn på hur saker ska göras. I grunden är vi absolut för. Nu sker en EU-översyn av alla upphovsrättsfrågorna. Om det är där översynen ska göras eller i nationell rätt kommer vi säkert att strida om i evigheter, men att dessa frågor måste bli enklare är vi helt överens om.
Niels Paarup-Petersen (C):
Som min kära kollega säger är det jätteviktigt att vi säkrar att Sverige kan vara ett land där de små företagen har möjlighet att växa globalt och i Europa, som är den primära marknaden för de flesta av dem. Det är också viktigt att det blir bra regler i andra länder. Därför kan det vara av värde att pusha på i EU. Det är mycket viktigt. Vi vill alltid titta på vad som kan göras bättre för de små företagen. Nu kommer förslaget att gå igenom.
Vi kommer såklart att även under nästa mandatperiod titta på om vi eller andra kan göra saker bättre. Vi fortsätter gärna diskussionerna för att förbättra villkoren för de små företagen med Moderaterna såväl som med Socialdemokraterna och alla andra partier. Diskussionen kommer att fortsätta nästa mandatperiod, och vi ska se till att det blir så bra som möjligt för de små företagen på europeisk nivå och i Sverige.