Tobias Krantz (FP):
Under de senaste åren har det kommit rapport efter rapport som alla visar på samma tendens och samma tecken. Överallt ser det likadant ut, bland myndighetschefer, bland ledamöterna i statliga bolagsstyrelser, bland ledamöterna i universitetsstyrelser, bland ledarna för de statliga utredarna. Överallt är det en tydlig dominans av socialdemokrater.
Det handlar framför allt om de myndigheter som är de riktigt tunga myndigheterna i den svenska statsförvaltningen. Det handlar till exempel om Försäkringskassan. Det handlar om Arbetsmarknadsverket och Ams. Flera av de här myndigheterna har i praktiken under de senaste åren förvandlats till rena socialdemokratiska reservat i förvaltningen. Man kan titta på Ams historia.
Den myndigheten har aldrig under sin 50-åriga existens haft någon annan än en socialdemokrat som chef. Den senaste utnämningen som har väckt mycket stark kritik och som också har väckt stark intern kritik i Regeringskansliet, har vi kunnat utläsa av medieuppgifter, är den utnämning som regeringen gjorde av förre statssekreteraren Claes Ljungh till chef för Kammarkollegiet.
Den utnämningen fick mycket kritik av flera olika skäl. Bland annat uppges det att Claes Ljungh är nära vän till Göran Persson. Den som tidigare var chef på Kammarkollegiet fick sluta sin tjänst i förtid. Flera invändningar har riktats mot Claes Ljunghs ledaregenskaper. Denna fråga är nu anmäld för fortsatt granskning av riksdagens konstitutionsutskott.
Regeringsformen är mycket tydlig på vilka regler som ska gälla för utnämningspolitiken. Det är enbart sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet, som ska spela någon roll när regeringen fattar beslut om utnämningar i statsförvaltningen. Jag noterar möjligtvis en oavsiktlig glidning i statsrådets svar.
Statsrådet säger att kraven på förtjänst och skicklighet självklart ska vara helt avgörande för på vilka meriter myndighetscheferna ska utses. Men jag vill ändå poängtera att det enbart och endast är sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet, som ska fälla avgörandet, ingenting annat.
Om vi ser hur regeringsformen ser ut, hur bestämmelserna ser ut, är den intressanta frågan: Är det i stort sett enbart socialdemokrater som är kompetenta att leda statliga myndigheter, att leda utredningar, att sitta som ledamöter i universitetsstyrelser, att sitta som ledamöter i bolagsstyrelser? Det är nog väldigt få som tror det.
Jag tror att Sven-Erik Österberg i grunden tillhör dem som inte tror att det i stort sett bara är socialdemokrater som är kompetenta att ha de här ansvarsfulla uppgifterna. Min slutsats av detta är att regeringen och statsrådet Österberg, som ytterst har ansvar för förvaltningspolitiken, i praktiken har åsidosatt regeringsformens bestämmelser.
Med anledning av den interpellationsdebatt som tidigare ägde rum vill jag säga att det faktiskt också är rätt så pinsamt, menar jag, att mycket talar för att regeringens utnämningspolitik förmodligen också strider mot den konvention mot korruption som FN har antagit. Förmodligen är det så - det får statsrådet svara på - att ett skäl till att regeringen nu verkligen funderar på om man kan tillträda den är att det där stadgas att det ska vara öppenhet och insyn i utnämningsförfarandet.
Det kan Sverige inte leva upp till. Jag har två tydliga, konkreta frågor till Österberg som jag inte tycker att jag har fått svar på i min interpellation. Jag skulle för det första vilja att statsrådet Österberg tydligt och klart talade om ifall det som statsminister Göran Persson sade i KU-utfrågningarna om att kravprofilerna skulle bli offentliga bara var ett hugskott. När kommer dessa kravprofiler att bli offentliga?
För det andra: Kan inte statsrådet uttrycka en uppfattning om vad regeringen har för syn på utnämningspolitikens framtid och inte bara hänvisa till Grundlagsutredningens beredning?