Gunilla Nordgren (M):
Tack, ministern, för svaret! Som ministern skriver i sitt svar pågår det en översyn av riksintressen för friluftsliv. Bakgrunden är ett uppdrag som Naturvårdsverket och Havs- och vattenmyndigheten fick i sina regleringsbrev för 2012 och 2013. Utgångspunkten är att områdena har så stora värden av natur- eller kulturkvalitet och tillgänglighet för allmänheten att de kan bli attraktiva för många besökare från stora delar av landet.
Länsstyrelserna lämnade under 2014 in förslag till regeringen på vilka områden de ansåg borde vara av riksintresse. Särskilt fokus har lagts på storstadsnära områden. Man har nu genomfört samråd och vänt sig till myndigheter, länsstyrelser, berörda kommuner, natur- och friluftsorganisationer med flera. Remisstiden var dock ganska kort. Man skickade ut samrådet den 2 september och skulle ha svar från kommunerna den 30 september.
Då har man inte så stor respekt för den demokratiska processen i kommunerna. Jag ställde två frågor till ministern. Den första var om ministern anser att det är förenligt med proportionalitetsprincipen i miljöbalken och regeringsformens 2 kap. 15 § att staten via myndigheter pekar ut områden för riksintressen för friluftsliv så att den enskilda äganderätten för enskilda markägare inskränks.
Den andra frågan var om ministern anser att det är i överensstämmelse med nämnda lagar att staten pekar ut områden som påverkar redan pågående arbeten med detaljplaner i kommunerna. På den första frågan svarar ministern att äganderätten är grundlagsskyddad och inte ifrågasatt av regeringen. Det tackar vi för. Men jag tycker att man alltför ofta är i närheten av att inte respektera den.
I en del av de utpekade områdena innebär förslaget från länsstyrelserna att enskilda markägare blir berörda och enligt min mening får sin äganderätt inskränkt. Man säger att områden ska ligga inom 30 kilometer från en storstad, och då talar vi om Stockholm, Göteborg eller Malmö. Flera av de utpekade områdena ligger dock längre bort än 30 kilometer, och det finns inga allmänna vägar dit och så vidare.
Förslagen innebär också att även icke-allmänrättslig mark utpekas, till exempel jordbruksmark. Här ger ministern svaret att det inte påverkar pågående användning, men det är ju inte riktigt sant. Om bonden till exempel vill slå ihop två åkrar för att göra driften rationellare kan riksintresset innebära ett hinder. Det finns exempel, inte från Skåneland men från en annan del av landet, där markägaren gratis upplåtit marken för ett skidspår åt en skidförening.
Efter ett par år ville ägaren avverka skog i området. Skidföreningen hade inget emot det, men han fick avverkningsförbud på grund av att där låg ett skidspår. Ministern och jag har debatterat äganderätten förut. Då gällde det strandskydd, som också många gånger kan innebära en inskränkning. I regeringsformen står det att den enskilda äganderätten ska värnas, och om man får sin äganderätt inskränkt ska man ersättas.
Det finns exempel på att man tagit med även sådan mark som ingår i antagna översiktsplaner och där det pågår detaljplanering för bebyggelse. Detta blir ju ett ingrepp i det kommunala planmonopolet. Det var min andra fråga, och den fick jag inget svar på, men det kanske jag kan få i dag. Vi vill alla värna om vår natur, men vi vill också värna om den enskilda äganderätten. I många fall har penseln blivit alltför bred. Jag har ytterligare en fråga.
Jag blir lite förvånad när ministern ibland uttrycker det som om även enskilda markägare är allmänhet. Likställer alltså ministern enskilda markägare med allmänheten? Allmänheten får ju utökade möjligheter medan den enskilde markägaren kan få sina möjligheter inskränkta.