KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marie Engström (V):
När det gäller regelförenklingsfrågan säger Maud Olofson: Vi ligger långt före er. Hon menar då den tidigare s-regeringen. Det är lite tråkigt att man inte kan föra debatten på en sådan nivå att Maud Olofsson ändå kan erkänna att det finns väldigt mycket kvar att göra. Hela tiden måste man mäta sig på det sättet att man säger att vi ändå är mycket bättre än ni, och därmed är det bra.
Det är ett väldigt konstigt sätt att debattera på, tycker jag, när tillgänglig statistik och allt annat trots allt visar att det finns mycket kvar att göra. Och mycket av det som ni har genomfört har inneburit ökat krångel för småföretagen. Det är ju trots allt så. Sedan till frågan om skattereduktion för hushållsnära tjänster. Nej, jag tycker inte om det av flera olika skäl.
Om man ska hänvisa till Finland visar det sig att det i första hand är familjer med höga inkomster som utnyttjar detta. Där talar statistiken sitt tydliga språk. En annan sak är att det också har blivit en väldigt dyr reform. Det kan så bli även hos oss, inte minst eftersom vi har ett oerhört generöst avdragssystem som vi har infört i det här landet. Då skulle man kunna jämföra detta med någonting annat, som jag hemskt gärna skulle vilja göra.
Det är att införa skattereduktion för satsning på forskning och utveckling i företag. Det tycker jag vore mycket mer intressant. Det skriver jag i och för sig om i min interpellation, men jag har inte tagit upp det tidigare. Det handlar om att visa att man tror att det finns en framtid. Jag är helt övertygad om att det finns en framtid inom energisektorn och miljösektorn. Där behöver det forskas.
Jag vet att inom ramen för Forska och väx hade, i vart fall för något år sedan, bara vart tionde företag som sökte pengar också fått pengar till sina forskningsprojekt. Det visar väl ändå att det här finns ett jättestarkt tryck, och den här frågan kommer jag säkert att återkomma till.
Marie Engström (V):
Jag och Anders Borg har tidigare debatterat frågor om skattefusk. Jag vet inte vilken gång i ordningen det är vi står i talarstolarna. Jag har många gånger känt att jag har ställt frågan till Anders Borg om vilka åtgärder regeringen vill vidta för att förhindra svartjobb och fusk men att jag sällan fått ett konkret svar.
Därför gjorde jag så den här gången att jag tog några väldigt konkreta förslag till åtgärder som finansministern faktiskt har möjlighet att svara ja eller nej på. Jag tänkte att det kanske skulle vara lite lättare. Det kanske skulle underlätta debatten lite grann. Den tenderar annars att sväva ut och handla om lite andra saker.
Det jag har tagit upp gäller personalliggare, som vi redan har fattat beslut om ska finnas i restaurangbranschen och inom taxirörelsen. Den utvärdering som Skatteverket hittills har gjort visar också att man faktiskt har kunnat göra en lång rad svartjobb till vita genom detta. Man pratar om runt 4 000 jobb.
Man visar också att underlaget för redovisning av arbetsgivaravgifter och skatter har ökat. Här har man nämnt ett ungefärligt belopp på 600 miljoner kronor. Det som kanske är unikt i det här sammanhanget är att man också har branscherna som omfattas med sig. Det är inte minst viktigt att ta fasta på.
Samma sak gäller ju de oanmälda besök som Skatteverket numera får göra för att kontrollera att den här regeln efterlevs.
Sedan vill jag prata om det som jag tycker är ett ganska unikt läge, när olika branscher, till exempel Byggbranschen i samverkan, som de kallar sig, kommer med en lång rad förslag och vad jag förstår, också utifrån det svar jag har fått, uppvaktar regeringen och vill att regeringen ska vidga de här möjligheterna.
Det är väl i någon mening unikt när ni får de här kraven utifrån, där man ibland snarare tycker att man omgärdas av för mycket regelsystem och så vidare. Varför inte ta chansen nu och visa på att ni i regeringen kan fatta beslut om de här frågorna?
Varför måste ni invänta Skatteverkets årsredovisning som kommer i februari nästa år? Det är faktiskt viktigt att någonting görs väldigt snabbt. Jag ska ställa en fråga till. Kan det vara så att regeringen själv kan vara negativt inställd till de här åtgärderna?
Allianspartierna var inte så positiva förra mandatperioden när vi genomförde reglerna om personalliggare. Kan det finnas någonting i botten här? Sedan skulle jag också vilja säga att regeringen brukar vara stolt över att ni genomför så väldigt många förslag.
Varför ska ni vänta med just det här förslaget, som faktiskt har mycket stor acceptans hos dem som kommer att omfattas och även har stor betydelse för att komma åt skattefusk och svartjobb?
Marie Engström (V):
Jag tänkte faktiskt börja med det Anders Borg sade om kontroll, om ordning och reda och om att ha bra underlag innan man fattar beslut. Det tycker jag låter sympatiskt. Det är nog en väldigt bra inställning. Men jag noterar att det enda konkreta svar som jag egentligen fick var hänvisningen till införandet av hushållsavdrag. Där tycker jag att man kan prata om allt annat än kontroll och ordning och reda.
Jag vill då hänvisa till de avslöjanden som har gjorts. Vi kanske inte bara ska prata om vad som står i tidningen eller vad Ekot säger och gör. Men man har ändå ringt upp ett antal företag som befinner sig i städbranschen, och de har varit villiga att skriva någonting annat på fakturan för att ge köparen möjlighet att få skatteavdrag.
DN skrev också om några fakturor som Skatteverket nu har visat upp för att påvisa vilket fusk det här kan bidra till. På några fakturor stod det att en trädfällning kunde kosta 300 kronor och att klippning av en gräsmatta kunde kosta 8 000 kronor, allt i mening att undandra sig skatt.
Ja, det är möjligt att branschen var kritisk till att börja med när vi införde det här. Jag vet att det också var flera ledamöter på den borgerliga sidan här i kammaren som var kritiska.
Men för bara några veckor sedan arrangerade Skatteverket en seminariedag där förutom Skatteverket en lång rad företrädare för branscher som är intresserade av att jobba med de här frågorna nästan samfällt ställde sig bakom den här typen av förslag som jag har tagit upp i min interpellation.
Jag tycker fortfarande att regeringen på något sätt missar chansen om man inte väldigt snart kommer till skott och inför de här reglerna. Jag är väldigt förvånad över det resonemang som finansministern för. Nu ska det helt plötsligt finnas väldigt omfattande underlag för beslut.
Det finns ju så många beslut som ni har hastat igenom i den här kammaren. I skatteutskottet har vi kanske någonstans mellan tio och femton debatter före jul för att kunna sjösätta allting som ni föreslår. Och jag tycker att jag har sett det ena tvivelaktiga underlaget efter det andra allteftersom debatterna går. Sedan skulle jag vilja kommentera Jörgen Johanssons inlägg, om jag har möjlighet till det.
Apropå att jag tycker att man ska redovisa per person vid inbetalning av skatter och avgifter börjar Jörgen Johansson prata om lönerapporter. Det är väl något helt annat. Jag avser den månatliga inbetalning av skatter och avgifter som görs till Skatteverket.
I dag betalas ofta en klumpsumma in där det inte går att utläsa vilka personer som avses. Jag tolkar att Jörgen Johansson pratar om den lönerapport som den anställde får en gång om året. Jag tycker att Anders Borgs argumentation inte håller på något sätt.
Marie Engström (V):
Det skulle kanske vara lite mer klädsamt att inte använda så stora ord om regeringens åtgärder för att komma till rätta med skattefusk. Omvänd momsföring, starkare kassakrav och personalliggare var beslut som fattades under förra mandatperioden.
Den omvända byggmomsen kunde inte sjösättas förrän EU-kommissionen hade gett klartecken till förslaget. Vi kan väl placera rätt sak vid rätt tillfälle. Men detta är inte det viktigaste i den här interpellationsdebatten.
Det viktigaste är att genomföra de konkreta förslag som jag skrev om i interpellationen. Jag inledde debatten med att berätta att jag skrev interpellationen därför att det är så lätt att vi hamnar i stora, svepande diskussioner om varför eller om vi satsar för mycket på det ena eller för lite på det andra.
Nu vill jag med denna interpellation ha en konkret diskussion om de frågorna. Jag har i och för sig redan fått svar av Anders Borg. Jag kan nästan bara beklaga att det inte finns en större ambition.
Jag har full respekt för att man vill ha ett bra beslutsunderlag, men jag vidhåller ändå att man försitter en bra chans - inte minst därför att man har en så stor acceptans hos alla dem som kommer att omfattas av de nya reglerna i branschen.
Marie Engström (V):
Jag valde att gå in i debatten eftersom jämställdhetsministern nämnde i sitt svar till LiseLotte Olsson skrivningar i årets budgetproposition och behovet av att kvalitetssäkra regeringens politik med hjälp av ett jämställdhetsperspektiv. Det är viktigt.
Jag har läst budgetpropositionen, och regeringen har kommit till slutsatsen att mäns och kvinnors ekonomiska standard påverkas lika mycket till följd av regeringens ekonomiska förslag. Det gäller både skatter och andra åtgärder. Det är en intressant slutsats.
I en bilaga till budgetpropositionen kan man se effekterna av förändrade skatter och förändrade transfereringar. Det framgår klart och tydligt att skillnader mellan mäns och kvinnors ekonomiska situation - gapet - minskar när skatterna höjs och när det finns fler transfereringar.
Om skatterna sänks och transfereringarna blir färre uppstår det motsatta. Det visade den gamla regeringen, och det har den nya regeringen visat. I bil. 3 visas en jämställdhetsanalys på det ekonomiska området. Regeringen använder sig nu av ett familjebegrepp. Man tittar på hur mycket männen tjänar och på hur mycket kvinnorna tjänar.
Man slår ihop detta och menar att den ekonomiska förändringen kommer familjerna till del. Sedan delar man detta rakt av och drar slutsatsen att regeringens ekonomiska politik påverkar män och kvinnor lika mycket. Eftersom jag inte har debatterat någon gång med jämställdhetsministern skulle jag vilja få jämställdhetsministerns kommentar till att använda statistiken på det sättet.
När vi från Vänsterpartiet har frågat riksdagens utredningstjänst om konsekvenserna av regeringens ekonomiska politik har vi fått en helt annan bild.
De i decil 10, den tiondel av befolkningen som tjänar mest, får det absolut största utbytet av regeringens åtgärder, och det är framför allt männen som tjänar mycket mer på regeringens ekonomiska politik jämfört med vad kvinnorna gör.
Marie Engström (V):
Helt kort: Jag är fullt medveten om att tidigare regeringar har använt familjebegreppet när man har gjort statistik. Poängen i det jag tog upp var vilka slutsatser man sedan drar av de uppställningar som man gör, uppställningarna både vad gäller skatters och transfereringars betydelse och vad gäller jämställdhetsbilagan.
Liknande har funnits i tidigare budgetar, innan alliansregeringen tillträdde. Men poängen är hela tiden vilka slutsatser man drar. Den här typen av slutsatser har inte dragits tidigare, och det är det som jag tycker är uppseendeväckande. Sedan var det frågan om skatters påverkan och hur det kan jämnas ut mellan kvinnor och män.
Jämställdhetsministern valde att mest fokusera på transfereringar och bidrag, som ni gärna pratar om. Men skatter och skattesystem ska ju verka utjämnande mellan hög- och låginkomsttagare. I det här fallet, om jag återigen hänvisar till de svar vi har fått från riksdagens utredningstjänst, är det trots allt männen som har tjänat mest på de skattesänkningar som den här regeringen har genomfört.
Därför är det väl inte så konstigt att effekter av det också syns i de bilagor som ni själva lägger till budgetpropositionen. Detta ville jag säga för att förtydliga lite kring de frågeställningar som jag tog upp förut.
Marie Engström (V):
Jag får tacka finansministern för svaret. Jag kan konstatera att finansministern delar min uppfattning att forskning och utveckling är viktigt. Det är det ju.
Inte minst för att vi ska kunna delta fullt ut i den nödvändiga klimatomställningen kanske vi måste satsa inom både miljö- och energisektorn, för att kunna gå vidare och fortsätta att vara tillräckligt ledande inom de områdena, som vi hittills har varit.
I min interpellation har jag tagit upp de satsningar och de stöd som i dag finns inom ramen för Vinnova, det som kallas Forska och väx. Vi vet att många mindre företag har sökt och att bara var tionde har kunnat få ta del av de stöd som har getts, som har gått via anslag från statsbudgeten.
Detta infördes för några år sedan och har visat sig vara en succé. Det indikerar också att det finns ett ganska stort behov. Jag vill egentligen ställa det här lite grann emot andra satsningar som regeringen gör, men kanske inte på den här typen av företag. Regeringen har ju inriktat sina skattereduktioner och subventioner mer till tjänstesektorn.
Jag och mitt parti tycker kanske att det är lite mer uppseendeväckande, när vi tycker att det kan vara en annan sektor som behöver stödet just nu. Utgångspunkten för interpellationen är också en promemoria som upprättades på Näringsdepartementet för en tid sedan - det var nog under förra mandatperioden, men den finns säkert kvar där.
Det är en promemoria som handlar om skattekreditering via skattekontot. Det handlar egentligen inte om avdrag, som jag olyckligtvis skrev i interpellationen. Här finns det en föregångare till exempel i Norge, där man använder den här typen av subventioner.
Det är precis så som Anders Borg säger i svaret till mig, att det handlar om pengar som ska ges över statsbudgeten. Men då handlar det helt enkelt om att prioritera. Är det den här typen av satsningar man vill göra, eller vill man satsa på en tjänstesektor, såsom regeringen gör? Där ställer man inte några motkrav på den som är mottagare av pengarna.
Inom tjänstesektorn ställs det inga motkrav på att man ska anställa ett visst antal personer, och jag vet inte om det är skrivet att det ska göras någon speciell kontroll av de företag som får del av de sänkningar av arbetsgivaravgifterna som Anders Borg och regeringen föreslår.
Inom ramen för de forskningssatsningar som vi vill lyfta fram ska företagen dels kontrolleras, dels visa fram ett hållbart projekt för att få tillgång till den här typen av stöd. Det är det som är så viktigt.
Även om finansministern instämmer i vad jag tycker angående anslag till forskning och utveckling finns det ingen indikator, i varje fall inte i finansministerns svar, på att regeringen tänker göra någonting på det här området och i synnerhet när det gäller satsning på små och medelstora företag inom miljö- och energisektorn.
Marie Engström (V):
Till frågan vad som är möjligt inom ramen för vad EU-kommissionen kan tycka finns det ju ett konkret förslag, och det är att företagen kan få stöd med högst 35 procent av kostnaderna, men med ett tak upp till 2,8 miljoner kronor. De här nivåerna indikerar att det inte handlar om stora företag utan om mindre företag.
Anders Borg pratade i sitt svar till mig nu om företagsklimatet och att det inte var så bra förra mandatperioden. Ja, men det var då man införde möjligheten inom ramen för Vinnova för mindre företag att få stöd till forskning.
Eftersom intresset var så pass stort indikerar det väl att det fanns ett upparbetat behov av att stimulera mindre företag att utveckla kunskap och tekniker, kanske främst då i miljö- och energiomställningens namn. Jag förstår inte riktigt detta resonemang. Jag vet inte om vi ska prata om borttagande av förmögenhetsskatten - den debatten hade vi förra veckan.
Nu läste jag att Lars Calmfors ifrågasätter era argument där ni säger att tar vi bara bort förmögenhetsskatten kommer så mycket kapital in över landets gränser att vi kan få tillgång till nytt riskkapital och så vidare.
Nej, jag tror att ni överdriver betydelsen av att ta bort förmögenhetsskatten i det hänseendet, och det gör ni ganska rejält. Det finns ändå ett slags positivt inslag i svaret från finansministern. För några veckor sedan stod jag och finansministern här och debatterade skattefusk.
Jag påtalade behovet av att Skatteverket skulle få göra oanmälda besök och att vi skulle ålägga företagen att ha personalliggare. I dag hörde jag att ni har haft en presskonferens om att precis de åtgärderna ska införas om än i en begränsad skala. Jag tycker ändå att ni är en bit på väg.
Det är naturligtvis min förhoppning att den här interpellationen och den här debatten ska leda till att finansministern efter helgerna eller i samband med att forskningspropositionen läggs fram också lägger fram förslag som gynnar forskningsinsatser för små och medelstora företag.
Marie Engström (V):
Eftersom jag hörde Anders Borg ta upp vad TT skriver kan väl jag också ta upp vad TT skriver angående förmögenhetsskatten och jobben. Apropå förmögenhetsskattens påverkan på antalet jobb säger till exempel Villy Bergström: Det vete tusan. Lars Calmfors säger ungefär som jag sade förut: Det finns inga belägg för att detta skulle ge några stora effekter.
Det är ganska intressant. Jag har sagt så här i debatten: Javisst, på marginalen kan jag tänka mig att det får effekt, men absolut inte de väldigt stora effekter som alliansföreträdarna säger. Det är samma sak med arvs- och gåvoskatten. Jag tror att det hade betydelse för näringsidkare, framför allt när det handlade om generationsskiften och allt krångel.
Det blev kanske lättare att få söner och döttrar att vilja ta över familjeföretag. Men låt mig återgå till det vi debatterar här, nämligen forskning. Jag kan hålla med om det inte har någon betydelse om det är frågan om skatteavdrag, om det är en reduktion som tas upp och krediteras ett skattekonto eller om det är ett bidrag som går via anslag i statens budget.
Det viktiga är väl att det finns en ambition. Problemet var att det första regeringen gjorde förra året när ni tillträdde var att ta bort det här anslaget till Forska och väx som jag har pratat mig varm för. Men nu har ni rättat till den fadäsen, och det är jättebra. Det är bara att vänta och se tills forskningspropositionen kommer om det också finns satsningar med precis den inriktning som vi har pratat om i den här interpellationsdebatten.
Marie Engström (V):
I den här debatten får man inte glömma bort det konsumentperspektiv som trots allt fanns i botten när man en gång i början av 90-talet införde F-skattsedeln. Jag tror att alla tycker att det är bra att vi har den. Man kan också tillstå att det under årens lopp har funnits vissa problem. Det kanske var tuffare att få F-skattsedel för tio år sedan än vad det är i dag.
Skatteverket har själva sagt att man kanske lägger ned mer arbete på efterhandsgranskningen nu än på den granskning man gör innan man ger tillstånd till F-skattsedel, jämfört med hur det var tidigare. Statistiken talar också sitt tydliga språk, så jag instämmer i mycket av det Raimo Pärssinen säger.
Vad är egentligen problemet om man ser till dem som inte har fått F-skattsedel och exkluderar dem som inte får det på grund av skatteskulder och annat? Det är ju inte speciellt många kvar. Det finns också något som är bra. Jag har tittat på direktiven till utredningen.
Man ska komma med förslag till åtgärder där F-skattsedel används i syftet att fuska. Vi vet att det finns ett fusk. Man har pratat om att en tidsbegränsning av F-skattsedlar skulle vara en bra metod, det vill säga att göra en kontroll innan förnyelse av F-skattsedel. Det skulle vara bra.
Det vore bra om vi kunde få en kommentar från Anders Borg även om detta. Vice statsminister Maud Olofsson har sagt att alla som föds borde få en F-skattsedel. Då räcker det med någon typ av födelsebevis för att starta företag. Då behöver vi inte gå vägen över en F-skattsedel.
I direktiven står det, mycket riktigt, att man ska undersöka om det finns andra sätt att avgöra vem som ska vidkännas skatteavdrag och vem som själv ska betala in sin preliminära skatt på arbetsinkomst samt betala sociala avgifter. Nu börjar jag att fundera. Kan det vara så att man ska köra två parallella system?
Vi är så snubblande nära att nästan alla får F-skattsedel, men man kanske ska ha ett sådant system kvar att alla får F-skattsedel och dessutom ha ett system där man ska avgöra vilka som ska ha ansvaret för att betala arbetsgivaravgifter, det vill säga vem som är uppdragstagare och vem som är uppdragsgivare.
Det blev kanske en något inlindad fråga, men jag hoppas att Anders Borg förstår andemeningen mot bakgrund av vad som står skrivet i direktiven. Det står faktiskt något annat i direktiven, nämligen att man ska eftersträva att minska krånglet så mycket som möjligt. Jag tycker att det som står i direktiven verkar vara ganska krångligt.
Mina sammanfattande frågor är desamma som Pärssinen ställde. Vad är det som är problemet, och varför skulle vi inte ha kriterier för näringsverksamhet? Varför ska inte kriterier för näringsverksamhet vara uppfyllda för dem som får en F-skattsedel?
Marie Engström (V):
Första gången jag deltog i en debatt om F-skattsedel var frågan hur snabbt man skulle kunna få en F-skattsedel, och målsättningen var då att det skulle gå på 20 minuter. Det var det som var det viktigaste. Sedan har de borgerliga partierna släppt den målsättningen. Nu är målsättningen snarare den att alla ska ha en F-skattsedel. Jag måste upprepa frågan: Vad är egentligen problemet i dag?
Jag tillstod i mitt förra inlägg att jag själv har sett att det funnits problem i den här frågan, kanske för drygt tio år sedan, och att man vid några tillfällen har gjort justeringar. Vi har också sett i statistiken att allt färre av dem som försöker få F-skattsedel nekas i dag.
Jag kan inte tolka detta på annat sätt än att vi går mot precis det som näringsministern så hett pratar om, att alla som föds ska få en F-skattsedel. Är det inte det som ligger i botten på den här utredningen, Anders Borg? Vad handlar det annars om? Jag är, precis som Raimo Pärssinen, djupt orolig över utvecklingen.
Vad betyder det när vi ifrågasätter näringsbegreppet på det här sättet? Vad betyder det för villkoren på arbetsmarknaden? Vad betyder det för tryggheten?
Att vara arbetsgivare och arbetstagare är många gånger en relation, och i det samspelet kanske arbetsgivaren har ett övertag och en möjlighet att sätta press på den anställde, som för att få behålla sin sysselsättning känner ett tvång att skaffa en F-skattsedel för att kunna fortsätta sitt arbete.
Eftersom vi inte får några tydliga svar blir det så att vi står i talarstolen och tolkar.