Christer Nylander (L):
En samarbetsregering och en regering som bygger sin politik på forskning och beprövad erfarenhet - så beskriver regeringen sig själv. Jag förstår att man upprepar det som ett mantra, men det räcker inte. I politiken är det inte det talade ordet som gäller utan handling.
Visst händer det att de skriver debattartiklar om att de vill samarbeta, och visst händer det att de sträcker ut händerna mot varandra för att nå gemensamma överenskommelser. Men de bryts ganska ofta - de håller inte. Och de är ganska dåliga på att förvalta samarbetet. Kanske är det så att de använder begreppet "samarbetsregering" mest för att markera för sig själva att de bör samarbeta internt. Men det går inte heller så bra.
I det här betänkandet synliggörs ett par ytterligare exempel på hur samarbetsregeringen jobbar gentemot riksdagen. För ett par veckor sedan presenterade regeringen en utredning om gymnasieskolan. Det var en utredning med direktiv som delvis går på tvärs mot det som regeringen vet är riksdagens uppfattning. Riksdagen vill inte ha obligatoriskt gymnasium, men de rödgröna partierna håller fast vid det ändå.
Riksdagen vill inte ha en gymnasieskola där alla ska läsa in universitetsbehörighet, men de rödgröna partierna håller fast vid det ändå. Om riksdagsmajoriteten vid eftermiddagens votering ser till att regeringen lider förlust också i dessa två tunga frågor förväntar jag mig att man styr om utredningen och ändrar direktiven till utredaren, så att de sammanfaller med det som riksdagen har markerat är riksdagens mening.
Regeringen i en parlamentarisk demokrati bygger ju sin förvaltning av Sverige på den majoritet som finns i riksdagen. Herr talman! De kallar sig också en regering som bygger sin skolpolitik på forskning och beprövad erfarenhet. Men var hittar de forskning som säger att gymnasieskolan ska bli mer lik, att man ska ha en gymnasieskola där alla ska gå, som ska vara obligatorisk?
Var hittar de forskning som säger att alla elever ska bli förberedda för universitetsstudier? Var är den forskningen? Caroline Helmersson Olsson säger att vi inte ska se så mycket på hur det har varit. På det sättet viftar hon bort den forskning som faktiskt finns på området.
I en rapport från IFAU 2009 visas att när de tvååriga linjerna gjordes till treåriga ökade sannolikheten för att ungdomar hoppade av gymnasiet. Inte minst ökade sannolikheten för avhopp bland dem som har dåliga betyg från grundskolan och dem som kommer från icke-akademiska hem. I en annan rapport från IFAU 2013 jämförs arbetsmarknadsutfallet för de eleverna på grund av den här reformen.
Också den rapporten är tydlig. Fler avhopp leder till färre ungdomar som etablerar sig på arbetsmarknaden och större problem med ungdomsarbetslöshet. Forskningen visar alltså att förlängningen och teoretiseringen av gymnasiet, inte minst av yrkeslinjerna, innebar att fler hoppade av skolan, att färre lyckades med gymnasiestudierna och att det blev svårare för fler att ta sig in på arbetsmarknaden.
Lyssnar då regeringen på forskning? Nej, det gör de inte. De gör precis tvärtom. De håller fast vid en linje som de vet leder till ökad utslagning och färre ungdomar i jobb. Jag tycker dessutom, herr talman, som liberal att det är särskilt allvarligt att den här forskningen tydligt visar att den sociala rörligheten minskar med den politik som de rödgröna står för. Det är de elever som har det svårt i grundskolan och som kommer från icke-akademiska hem som slås ut och får svårare att ta sig in på arbetsmarknaden.
Klassresorna blir färre med den gymnasiepolitik som de rödgröna partierna står för. Herr talman! Det är ingen samarbetsregering. Det är ingen regering som bygger sin politik på forskning och beprövad erfarenhet. Det är inte heller en regering som står för att vi ska ha fler klassresor och ökad social rörlighet.
Under förutsättning att grundskolan gör det grundskolan ska göra, det vill säga lägger en grund till alla elever, en grund som man sedan kan stå på för att ta sig vidare i samhället, finns det förutsättningar för att gymnasieskolan blir mer diversifierad. Men tycker man att grundskolan inte ska göra sitt uppdrag utan att gymnasiet bara ska bli en förlängning av grundskolan, då måste man kanske göra som de rödgröna vill. Vår inställning är: Prioritera grundskolan! Gör sedan gymnasieskolan mer flexibel och mer individanpassad!
Alla vill inte bli akademiker. Alla vill inte läsa in högskolebehörighet nu. En del kanske får tillbaka lusten senare, och då ska de få chansen att göra det. En del kan ändra sig under gymnasietiden, och då ska de få chansen att göra det. Andra vill göra det senare i livet, och då ska de få chansen att göra det.
Men att vinna redan skoltrötta ungdomar med ett alltmer teoretiserat gymnasieprogram är inte den linje som gör att fler lyckas i skolan.
Mitt första arbete var som fullständigt outbildat och okunnigt vårdbiträde på en geropsykiatrisk avdelning. Jag lärde mig ganska mycket av de damerna och någon herre som jobbade där och berättade hur det fungerade i praktiken. Det var kanske den bästa kunskapsinhämtning jag kunde ha för att förbereda mig för det jobbet. Vi måste nog se att det finns fler än jag som kan behöva lära sig mer praktik ute på arbetsplatsen.
Att ge fler ungdomar möjlighet till lärlingsutbildning, arbetslivserfarenhet och kunskap om hur det fungerar i jobbet - men också en anknytning till en arbetsplats där man senare kan få jobb - gör att fler kommer att lyckas etablera sig på arbetsmarknaden. Lärlingar bör bli vanligare i Sverige. Vi behöver lära mer av Europa, knyta det närmare till näringslivet och arbetsmarknadens parter, kanske också på andra områden och inte bara på gymnasiet.
Jag har så svårt, herr talman, att förstå varför de rödgröna partierna - arbetarpartier som de säger sig vara - motarbetar lärlingar och kunskapsutveckling på arbetsplatsen. Det är ingen samarbetsregering. Det är ingen regering som står för forskning och beprövad erfarenhet i skolpolitiken. Det är ingen regering som underlättar social rörlighet. Det är inte heller, herr talman, en regering som underlättar för ungdomar att få jobb efter sin gymnasietid.
Jag står bakom samtliga reservationer som Folkpartiet och övriga allianspartier har i betänkandet men yrkar bifall bara till reservation 4.