KBLab/rixvox huggingface dataset:
Markus Wiechel (SD):
Jag tackar utrikesministern för ett tydligt svar rörande denna process. Jag uppfattade dock inte att ministern berörde frågan om en svensk lagstiftning. Ett flertal länder har infört nationella lagstiftningar, bland annat Israel, Spanien och Italien.
Den amerikanska kongressen tog 2020 fram lagstiftningen Stop Forced Organ Harvesting Act of 2020.
I brittiska parlamentet antog man en liknande lagstiftning, och bara för ett par veckor sedan lyfte man upp behovet av att förstärka den inhemska lagstiftningen i Storbritannien, just med tanke på vilket fruktansvärt barbari detta är. Min interpellation handlar dock om mer än organstöld.
Den kinesiska diktaturen har som uttalat mål att eliminera vissa folkgrupper. Enligt Pekings egna uträkningar hade falungongrörelsen ungefär 70 miljoner utövare 1999 men kan i dag ha så få som 7 miljoner.
Generalsekreteteraren för det kinesiska kommunistpartiet sa uttryckligen att det var ett uttalat mål att eliminera dem. Det gäller även andra folkgrupper såsom tibetaner, uigurer med flera som man bokstavligen vill bli av med.
De ska inte få ha sin egen identitet, sin religion eller sitt sätt att leva, och de ska definitivt inte tycka någonting om hur kommunistpartiet styr Kina. Flera parlament runt om i världen har erkänt det som sker i Xinjiang som ett folkmord. De vittnesmål vi får därifrån är fruktansvärda.
Det handlar om rena koncentrationsläger - en företeelse många hoppades skulle vara passé år 2022, men så är inte fallet. Hur ser utrikesministern på detta?
Formuleringen i svaret är tyvärr lite otydlig när det gäller just folkmordsfrågan. Anser utrikesministern att det begås folkmord i Xinjiang och andra delar av Kina eller inte? Åter till frågan om svensk lagstiftning.
Kan man tänka sig att Sverige likt andra länder, till exempel Storbritannien, Italien och Spanien, antar en nationell lagstiftning?
Markus Wiechel (SD):
Jag har stor respekt för att man vill invänta remissvar, men en del av mig ställer sig lite frågande till att man som regering inte mer direkt kan säga att det är fel att vara delaktig i denna typ av verksamhet.
I de parlament jag nämnde har stödet för att fördöma detta varit kompakt. I Storbritannien, som nu ska stifta ytterligare en lag om detta, finns ingen opposition mot denna lag. Jag ser inte vad det är man behöver diskutera.
I Storbritannien är det en självklarhet att samtliga brittiska medborgare ska dömas för brott om de är delaktiga i eller medverkar till sådan här verksamhet. Jag förstår inte varför man måste invänta remissvar.
Det här sker just nu, och då behöver man agera just nu. Om ministern anser att det som sker i Xinjiang är folkmord, vilka åtgärder kan vi då förvänta oss att utrikesministern och regeringen vidtar?
Kan vi förvänta oss att regeringen driver på för att utreda det som sker för att på något sätt ge upprättelse till alla de offer som i dag lider av detta förtryck?
Markus Wiechel (SD):
Den 6 september landade tre terrorister tillhörande den värsta terrorsekten i modern tid på Arlanda. De var inte helt oväntat oönskade av de kurdiska myndigheterna, som menar att de var ett säkerhetshot. Den svenska regeringen var däremot angelägen om att ta hit dem.
UD hade sänt en delegation med erfarna diplomater, säkerhetspersonal och läkare samt bistått med transporten - detta för tre terrorister som likt ungefär 150 andra IS-återvändare nu kan vandra fritt på våra gator mitt bland våra barn, föräldrar, kollegor och vänner. Det här arrangemanget var naturligtvis inte gratis. Jag och min partikollega Björn Söder har därför tidigare bett om svar på vad det har kostat men utan resultat.
Jag tror att det är många som är måna om att höra utrikesministern berätta hur stor del av deras skattemedel som går till att aktivt föra vandrande säkerhetshot till Sverige. Kommer regeringen att fortsätta bistå terrorister konsulärt om de vill återvända till Sverige?
Markus Wiechel (SD):
Jag tänkte också ta upp en fråga som flera andra har talat om tidigare och som jag också har lyft med utrikesministern på andra sätt, nämligen den om ryska underrättelseofficerare i Sverige. Det är som bekant ett säkerhetshot mot Sverige, och det är i allra högsta grad en nationell angelägenhet att utvisa dessa.
Jag har lyssnat på vad utrikesministern säger när hon betonar vikten av enighet inom EU, och jag håller med om att det är positivt om flera länder kan agera enat. Men som andra har sagt har andra länder gjort en helt annan bedömning. Vi har Estland, Lettland, Litauen, Bulgarien, Nederländerna och Polen som exempel. Dessa har gjort en helt annan bedömning. Min fråga till utrikesministern är: Hur kommer det sig att de har gjort den bedömningen?
Och hur kommer det sig att Sverige inte har gjort det? Vad är det som gör att Sverige lyssnar till de eventuella repressalier som kan komma från Ryssland?
Markus Wiechel (SD):
Ända sedan Rysslands hänsynslösa invasion av Ukraina har budskapet från president Zelenskyj varit tydligt. De behöver mer läkemedel, mer sjukvårdsutrustning, humanitärt stöd och mer vapen. Sverige har bistått med mer vapen, vilket är positivt, trots Socialdemokraternas initiala motstånd. Sverige har bistått med bistånd och sjukvårdsutrustning.
Men det har framkommit problem, och redan för över två månader sedan visade det sig att det på grund av byråkratiska regler fanns hinder för att skicka läkemedel till Ukraina. Nu är det tyvärr så att trots att regeringen har sagt att man snabbt skulle hantera detta, eller skyndsamt se över detta, verkar det inte ha hänt någonting. Och faktum är att regeringens senfärdighet kan vara en fråga om liv eller död.
Min fråga är: Hur kommer det sig att regeringen inte har agerat, och finns det någonting som regeringen har gjort för att man enklare ska kunna skicka läkemedel till Ukraina?
Markus Wiechel (SD):
De svenska konsulaten i utlandet är till för att stötta svenskar, inte minst när de befinner sig i en nödsituation eller om speciella omständigheter råder. Ett exempel på en sådan omständighet är den numera ganska långtgående nedstängningen av Shanghai i Kina, där det finns familjer som har varit inlåsta i sina hem i över 40 dagar utan att kunna komma ut.
Jag tror inte att jag är ensam om att ha fått mejl från svenskar boende i Shanghai, utan jag är övertygad om att även regeringen har nåtts av vädjande brev där de berättar att det svenska konsulatet inte hjälper dem när de ber om det. Min fråga till utrikesministern är: Avser hon att göra något för att se till att de får den hjälp de har rätt till?
Markus Wiechel (SD):
För snart fem år sedan, i januari 2018, stod jag här - den gången för att pressa vår dåvarande utrikesminister Margot Wallström om vad regeringen gjorde eller snarare inte gjorde till stöd för det iranska folket. Upprinnelsen till den här debatten var de enorma protester vi såg i Iran som påbörjades den 28 december 2017.
Redan då skanderade folkmassorna i Iran: Ned med diktaturen! Ned med Khamenei! Socialdemokraternas utrikespolitik har länge präglats av att man inte tagit några egna initiativ. Man har gömt sig bakom internationella organisationer eller institutioner, exempelvis EU. Man har agerat sent eller inte agerat alls.
Av den anledningen, herr talman, gläds jag åt att vi har en ny utrikesminister som förhoppningsvis tar tag i det här. Och, herr talman, faktum är att de protester som vi ser nu är betydligt mer omfattande än de som vi såg då. Faktum är att de protester vi ser nu är de största någonsin sedan revolutionen 1979.
Det modiga iranska folket är nu ute på gatorna, där de är beredda att offra precis allt - liv, hälsa, egendom och mycket därtill - bara för att visa att de vill ha frihet och att de har rätten att få de fundamentala värden som vi i västvärlden ser som självklara. Kvinnor bränner sina slöjor eller ropar slagord mot regimen.
Dessa modiga människor förtjänar vårt kompletta stöd - politiskt, diplomatiskt och om möjligt ekonomiskt. Och det är nu som det gäller. Mot bakgrund av detta var jag nog inte ensam om att bli besviken över det svar som utrikesminister Tobias Billström gav under frågestunden förra veckan.
Jag och många med mig undrade vad han skulle göra för att visa att den här regeringen, till skillnad från den förra, tydligt står på det iranska folkets sida. Jag är övertygad om utrikesministerns goda vilja och ambitioner, men det ändrar inte faktumet att det enda som han tycktes hänvisa till då var att EU-kretsen skulle vara enad. Det duger inte. Enighet, särskilt i den här typen av frågor, är bra.
Men det duger inte att enbart förvänta sig att man från EU-håll ska fatta tunga beslut. Det jag undrar är om utrikesministern själv tar initiativ i något av de internationella forum som han deltar i för att man faktiskt ska agera gemensamt med andra länder.
Är det så att man exempelvis kan ta initiativ till att rikta skarpa sanktioner mot mullorna och mot deras familjemedlemmar som i dag lever lyxliv i väst med sina blodspengar? Man kanske rent av tar initiativ till att bryta diplomatiska relationer med den här förtryckarregimen, som är illegitim, eller terrorklassa det iranska revolutionsgardet.
Vi har hört skrämmande uppgifter om att Iran i dag kanske rent av kommer att påbörja massavrättning av politiska fångar. Vi snackar om tusentals människor. Det får inte gå så långt. I likhet med många av åhörarna här i dag hoppas jag att utrikesministern väljer att besvara dessa frågor.
Markus Wiechel (SD):
Låt mig börja med att tacka inte minst Håkan Svenneling för denna interpellation. Jag vet att han liksom jag har ett genuint engagemang för detta. Det är även kul att Alireza Akhondi börjat bli involverad i denna typ av frågor. Många sitter nu klistrade framför sociala medier och ser vad som sker. Andra läser om det i tidningarna.
Jag tror att de allra flesta i Sverige följer med intresse, och till viss del fasa, vad den islamistiska regimen håller på med. Grunden till dagens Iranpolitik lades av Socialdemokraterna. Men faktum är att vi har en ny regering.
Därför är vi många som har en förhoppning om en förändring där denna regering och utrikesminister tydligt deklarerar för det iranska folket att Sverige står på det iranska folkets sida i kampen mot mullornas regim. Jag instämmer därför i vad många andra sagt: Var är den diplomatiska markeringen?
Jag ställde ett antal frågor, exempelvis om skarpa sanktioner mot mullornas släktingar som lever lyxliv i väst. Tyvärr uppfattade jag inget svar från utrikesministern.
Vad jag verkligen veta är: Var är den diplomatiska markeringen, och kommer utrikesministern att ta initiativ inom EU-kretsen eller andra internationella organ för att tydligt markera mot regimen och tydligt visa att Sverige står på det iranska folkets sida? Gör detta inte minst för Toomaj Salehi och alla andra politiska fångar som riskerar avrättning.
Markus Wiechel (SD):
Vi är många som gläds åt att vi har en ny regering i Sverige. Inte minst inom utrikespolitiken har vi sett hur Socialdemokraterna i regeringsställning utmärkt sig för att vara lama. Vi har sett hur man närmast blundat för förtrycket i Iran och fjäskat för dess ledare.
Mot bakgrund av detta har det också kommit olika krav på att till exempel terrorklassa det iranska revolutionsgardet, kalla hem ambassadpersonal och kalla upp den iranske ambassadören - alternativt införa hårdare nationella sanktioner.
Inte minst nu när det pågår en fredlig, efterlängtad revolution i Iran önskar jag att nye utrikesministern svarar på frågan: Vilka konkreta åtgärder kommer regeringen att vidta för att visa att den här regeringen står på det iranska folkets sida i kampen mot förtryckarregimen?
Markus Wiechel (SD):
Att samhällsdebatten rymmer olika åsikter är egentligen inte något konstigt. Det är en självklarhet om man lever i en demokrati. I en välfungerande demokrati är det en fundamental rättighet att ifrågasätta, kritisera, håna eller för den delen provocera makten. Kritiken kan rikta sig mot politiker, organisationer, institutioner eller till och med religioner.
Man kan naturligtvis ha starka synpunkter på hur en individ väljer att rikta sin kritik, men friheten finns där. Jag skulle därför vilja höra om utrikesministern eller regeringen avser att ta några särskilda initiativ för att redogöra för svensk yttrandefrihetslagstiftning, inte minst i den utrikespolitiska dimensionen och i relation till att samtidigt kyla ned det spända säkerhetspolitiska läget.
Markus Wiechel (SD):
Tack för svaret, utrikesministern! Jag tycker att det är positivt att utrikesministern har varit tydlig i dessa frågor, inte minst det senaste dygnet, och delar naturligtvis synen på den här typen av provokationer i denna tid. På senare tid har vi dock hört hur olika debattörer rent av har ifrågasatt friheten att yttra sig, en grundläggande rättighet som vi har i Sverige, bland annat från politiskt håll.
Hur ser utrikesministern på detta?
Marta Obminska (M):
Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen. I betänkandet finns det, som Jan Lindholm nämnde, ett tjugotal motionsyrkanden. Det finns en reservation om hållbarhetsrapportering. EU-kommissionen kommer under det första kvartalet detta år att lägga fram ett förslag om hållbarhetsrapportering för alla större företag. Frågan om hållbarhetsrapportering är alltså föremål för pågående arbete inom EU.
Marta Obminska (M):
Jag har en närliggande fråga till kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke. Efter valet i Polen nyligen har villkoren för public service-medier förändrats. Enligt en ny medielag ska ledningarna för dessa medier utses av regeringen och vara direkt underställda ett statsråd. Här hemma i Sverige har statsrådet Alice Bah Kuhnke tillsatt en medieutredning. Enligt delbetänkandet behöver ett nytt presstöd fördelas utifrån kvalitativt innehåll.
Det ska prövas av en nämnd, bestående av branschföreträdare och representanter för allmänheten. Detta ger associationer till den statliga styrningen av medier som plötsligt sker i vårt grannland Polen. Skulle statsrådet känna sig bekväm med ett sådant kvalitetskriterium?
Marta Obminska (M):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag. Precis som Emanuel Öz sa finns det inga följdmotioner till det här förslaget. Om vi ska vara ärliga är förslaget ganska tekniskt och inte jättekontroversiellt, men jag tänkte ändå uppehålla mig lite vid det, dock lite kortare än Emanuel Öz. Utskottet föreslår att riksdagen antar riksdagsstyrelsens förslag till ändringar i det ekonomiadministrativa regelverket för riksdagens myndigheter.
Förslaget innebär, som Emanuel Öz sa, bland annat att en ny lag, lagen om budget och ekonomiadministration för riksdagens myndigheter, ska ersätta lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser m.m. för Riksdagsförvaltningen, Riksdagens ombudsmän och Riksrevisionen, även kallad REA-lagen. Den nya lagen har förtydligats och anpassats för att säkerställa att lagstiftningen är relevant och ändamålsenlig.
Lagen har bland annat ändrats så att strukturen och språket stämmer bättre överens med budgetlagens, vilket är eftersträvansvärt. Utgångspunkten ska även fortsättningsvis vara att det ekonomiadministrativa regelverket för riksdagens myndigheter till både innehåll och språk ska överensstämma med de regler som gäller för regeringen och dess myndigheter, om inte särskilda skäl motiverar en avvikelse.
En översyn av det ekonomiadministrativa regelverket för riks-dagens myndigheter Den nya lagen ska enligt förslaget, i likhet med den tidigare REA-lagen, inte vara tillämplig på den verksamhet som riksdagens nämndmyndigheter bedriver.
För att förtydliga ansvarsförhållandet mellan Riksdagsförvaltningen och riksdagens nämndmyndigheter i ekonomiska frågor föreslår riksdagsstyrelsen en ändring i nämndernas instruktioner om att riksdagens nämndmyndigheter i den verksamhetsredogörelse som de årligen ska lämna in också ska redovisa de kostnader som är förknippade med verksamheten.
Dessutom innebär förslaget ett förtydligande i lagen med instruktion för Riksdagsförvaltningen om förvaltningens rätt att ta ut avgifter för upplåtelser av lägenheter och lokaler i myndighetens fastigheter och att det av instruktionen framgår att sådana avgifter ska beräknas på marknadsmässiga grunder. Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2017.
Marta Obminska (M):
Jag gillade verkligen Berit Högmans inledning och anekdoten. Respekten för äganderätten när det gäller staten, det gemensamma och det enskilda tycker jag är väldigt viktig. Inga motioner har väckts med anledning av den här framställningen. Utskottet tillstyrker med vissa ändringar riksdagsstyrelsens förslag till en ny lag om registrering och hantering av gåvor mottagna av riksdagsledamöter och ändringar i lagen om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen.
Utskottet ställer sig också bakom riksdagsstyrelsens förslag till en ny tilläggsbestämmelse i riksdagsordningen men föreslår att lagförslaget får en något ändrad utformning. Det var precis som Berit Högman berättade: I november 2013 rekommenderade Europarådets organ mot korruption, Greco, i en rapport om Sverige bland annat att riksdagen skulle införa en uppförandekod för riksdagsledamöter och att redovisningen av ledamöternas ekonomi och regleringen av de gåvor som de tar emot skulle utökas.
Med anledning av detta tillsattes en parlamentarisk arbetsgrupp. Lagförslagen innebär bland annat att en ledamot som huvudsakligen på grund av sitt ledamotsuppdrag tar emot en gåva ska anmäla den inom två veckor från att den har tagits emot. Det gäller dock inte om gåvan saknar eller har ett obetydligt ekonomiskt värde. Beloppsgränserna kommer att tas upp i riksdagsstyrelsens föreskrifter.
Utgångspunkten är att gåvorna är avsedda för och tillhör staten, inte den enskilde. Dessutom kommer det här förslag på att en ledamots skulder, borgensåtaganden och andra åtaganden som hänför sig till verksamhet eller ekonomiska intressen i företag och föreningar, fastighetsinnehav i form av näringsverksamhet och inkomstbringande självständig verksamhet ska anmälas och registreras om de vid anmälningstillfället överstiger två prisbasbelopp.
Med utnyttjande av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om att låta utreda en anpassning till den allmänna dataskyddsförordningen av den nya lagen om registrering och hantering av gåvor mottagna av riksdagsledamöter och lagen om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen. Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 januari 2017.
Marta Obminska (M):
Till att börja med yrkar jag bifall till förslaget till beslut. Konstitutionsutskottet föreslår att riksdagen ska anta regeringens förslag till en ny förvaltningslag. Min kollega Emanuel Öz har på ett föredömligt sätt redogjort för lagen, men jag tänker ändå diskutera lagen lite grann. Förslaget är att den nuvarande regleringen reformeras och moderniseras för att stärka enskildas rättssäkerhet ytterligare.
Det införs en helt ny förvaltningslag som ersätter 1986 års lag och som innebär att förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna regleras på ett mer heltäckande sätt än i dag. Vissa allmänna förvaltningsrättsliga principer som har utvecklats i praxis kommer i stället att anges i uttryckliga bestämmelser i lagen. Därigenom blir den nya förvaltningslagen mer lättillgänglig än den nuvarande.
Även den nya lagen ställer krav på att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt, utan att rättssäkerheten eftersätts, och att handläggningen som huvudregel ska vara skriftlig. Den som är part i ett ärende ska i princip ha rätt att ta del av allt material som har tillförts ärendet. Herr talman! Ett nytt rättsmedel mot långsam handläggning, en form av dröjsmålstalan, införs och regleras i den nya förvaltningslagen.
Det innebär att en part som har inlett ett ärende kan begära att myndigheten ska avgöra ärendet om det inte är avgjort i första instans senast inom sex månader. Förvaltningslagen ska liksom i dag gälla för förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden och för domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden. Legalitet, objektivitet, proportionalitet, service och tillgänglighet i förhållande till allmänheten och samverkan med andra myndigheter ska gälla även i annan förvaltningsverksamhet.
Det är viktigt att allmänheten åtnjuter stort förtroende för att uppdraget att sköta offentliga förvaltningsuppgifter fullgörs på ett ansvarsfullt, effektivt och korrekt sätt. Förvaltningsförfarandet bör präglas av ett tydligt medborgarperspektiv med högt ställda krav på god service och vara så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att tumma på rättssäkerheten. Bestämmelserna i specialförfattningar ska ha företräde framför bestämmelserna i förvaltningslagen.
Dessutom föreslår utskottet att riksdagen ska anta regeringens förslag till ändring i förvaltningsprocesslagen och lagen om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2018.
Ardalan Shekarabi (S):
Först vill jag tacka för välkomnandet. Vi måste fokusera på vad som är det primära när det gäller den misslyckade arbetslöshetsnivån i Sverige. Det har att göra med regeringens jobbpolitik. Där är vi överens. Frågan är om penningpolitiken skulle, så att säga, lösa denna situation. Vi gör bedömningen att det framför allt är arbetsmarknadspolitiken och regeringens ekonomiska politik som är orsaken till detta. Men flera av de frågor som Vänsterpartiet lyfter fram är relevanta.
Det är en relevant diskussion, och det är en diskussion som vi tycker bör fortsätta. Men vårt fokus är regeringens jobbpolitik och inget annat. Sedan var det detta med vilka mål som ska gälla för Riksbanken. Riksbanken har redan två mål. Det är prisstabilitet och finansiell stabilitet.
Redan i konflikten mellan de här två målen har direktionen delats itu, och det finns mycket olika uppfattningar om den lämpliga nivån för styrräntan, som har diskuterats här. Att införa ytterligare ett mål för penningpolitiken kommer inte att leda till bättre politik utan alltmer konfysa diskussioner om vikten av olika mål. Det kommer att stärka en intern konflikt.
Jag tycker däremot att det finanspolitiska ramverket ska kompletteras med ett sysselsättningspolitiskt ramverk. Regeringen förfogar ju över de instrument som kan leda till jobb - investeringar i utbildning och effektiva välfärdsinvesteringar. Det är regeringen som ska lastas för att Sverige har hög arbetslöshet, inte penningpolitiken.