Per Bolund (MP):
Miljöministern försöker nu i sitt andra svar ge en bild av att olyckan i Japan var ett särfall och att det var de speciella tekniska omständigheterna just där som gjorde att den inträffade. Då vill jag påminna miljöministern om att vi hade ett liknande scenario i Forsmark 2006 när just kylningen inte fungerade. Det visar på att vi faktiskt inte är tryggade i Sverige heller för att en sådan här olycka skulle kunna hända. Jag hoppas att vi ändå kan komma överens, jag och miljöministern, om att en olycka kan inträffa även i Sverige.
Att intala sig själv att det är omöjligt att en olycka av samma dignitet som i Fukushima skulle kunna inträffa här gör att man inte rustar sig för de konsekvenser som i sådana fall skulle kunna bli fallet. Det gör att man invaggar sig själv i en falsk trygghet och att man inte förbereder sig på ett sådant sätt att man faktiskt tar ansvar för och tar hand om de konsekvenser som följer. Jag delar inte heller miljöministerns uppfattning att den nya lagstiftningen kommer att förändra den här situationen i grunden.
Miljöministern säger att man nu får ett helt annat ansvar. Visserligen höjs gränsen några miljarder, men kärnkraftsägaren får inte ta de totala ekonomiska konsekvenserna till exempel genom att tvingas ta en försäkring inom katastrofobligationer, vilket skulle vara ett sätt att föra över kostnaderna för en olycka till kärnkraftsägaren och i slutändan låta dem som använder sig av kärnkraftselen betala för kostnaderna.
Det är det sätt som vi annars finansierar svåra konsekvenser på, alltså att de beräknas in i kostnaden och så får man betala för dem varje gång man använder el på elmarknaden. Det är också det rimliga sättet att hantera ett kraftslag utan att subventionera det som vi gör i dag med kärnkraften. Jag är lite besviken över miljöministerns syn på att det inte går att hitta privata finansieringslösningar till exempel genom katastrofobligationer eller ansvarsgenombrott.
Det är inte helt korrekt, anser jag, att jämföra med hela den privata marknaden. Kärnkraften är ett särfall jämfört med nästan alla andra verksamheter genom att konsekvenserna vid en olycka blir så enormt stora. Har man ett åkeri och en lastbil kör in i en bergvägg finns det möjligheter att få ut kostnaderna som uppstår från åkeriet i och med att de är ganska begränsade i omfattning. Men om ett kärnkraftverk råkar ut för en olycka finns det inte i närheten av tillräckligt mycket pengar i bolaget för att täcka kostnaden.
Problemet med regeringens lagstiftning är att när man har tömt ut alla resurser som finns i bolaget är kanske 99 procent av kostnaderna kvar och har ingen täckning. Då är det i stället skattebetalarna i Sverige som tvingas gå in och ta kostnaden. Det tycker jag är en orimlig situation. Därför anser jag att man nu så fort som möjligt bör gå in och se hur marknaden för till exempel katastrofobligationer globalt har förändrats.
Den har ju vuxit i åtminstone tio år i sträck och har gått från att vara en liten verksamhet till att nu snabbt expandera till ganska stor omfattning. Min uppfattning är att det faktiskt skulle gå, om man från regeringen hade viljan, att ställa krav på att verksamhetsutövaren, det vill säga kärnkraftverket, skulle tvingas stå för konsekvenserna vid en stor olycka i Sverige.
Jag kan bara konstatera att det antingen finns en bristande vilja hos regeringen att få ett sådant här totalt ansvar för reaktorägaren, och även för andra verksamhetsägare, eller en splittring i regeringen där man inte lyckas komma överens om att gå hela vägen och se till så att det är utföraren, som ju tjänar pengar på att sälja kärnkraftsel, som också får ta kostnaderna om den verksamhet som bedrivs får svåra konsekvenser.
Jag tycker inte att man kan jämföra med aktiebolagslagstiftningen som miljöministern gör. Den fungerar på så sätt att om det händer en olycka i ett vanligt aktiebolag kan man gå via civilrättsliga mål i domstol och försöka kräva tillbaka kostnader som man har blivit utsatt för. Där fungerar lagstiftningen - inte aktiebolagslagstiftningen utan annan lagstiftning - och ser till att man faktiskt får ersättning för just konsekvenserna vid en olycka.
Men den lagstiftningen fungerar inte när det gäller kärnkraftshaverier just för att omfattningen är så enormt stor. Därför tycker jag att det kan finnas skäl att fundera över om man inte behöver ha en särlagstiftning just när det gäller till exempel kärnkraftsolyckor på grund av deras storlek.