KBLab/rixvox huggingface dataset:
Berit Högman (S):
Det är ett litet nätt betänkande med ett fyrtiotal motionsyrkanden från 2015 och 2016 som alla på ett eller annat sätt behandlar riksdagens arbetsformer. Flera av motionsyrkandena har KU behandlat tidigare, och där använder vi oss av så kallat förenklat arbetssätt.
Dit hör exempelvis hur vi ska högtidlighålla införandet av demokrati och allmän och lika rösträtt. Det pågår ett brett arbete både i förvaltningen och i en arbetsgrupp som leds av talmannen, där alla partier ingår. Där kommer vi under flera år att uppmärksamma vårt inträde i en reell demokrati.
Demokrati är dock något som alltid måste förändras, förvaltas och förädlas. Vårt arbete här i riksdagen styrs mycket av riksdagsordningen, som reviderades under den förra mandatperioden. Vi lät en ny träda i kraft den 1 januari 2014. Det låg ett stort arbete bakom, som nu följs upp i praktiken.
Mycket av det arbete som sker här i kammaren hanteras, beslutas och leds av talmannen i samråd med gruppledarna för riksdagens partier, utifrån beslut i riksdagsstyrelsen och vad som sägs i riksdagsordningen. Vi har dessutom ett ledamotsråd med representanter för alla partier.
Det leds av riksdagsdirektören, och många praktiska frågor hanteras där. Med detta vill jag ha sagt att det finns många tydliga situationer och riktlinjer för hur vi som riksdagsledamöter ska arbeta.
Det som inte regleras särskilt tydligt är hur vi arbetar inom våra partier och partigrupper. Detta kan inte vara meningen i ett fritt land som har föreningsfriheten i sina grundlagar.
Jag kan dock konstatera att det kanske är just bra arbetssätt och god demokrati inom partierna som är förutsättningen för att arbetsklimatet och arbetsmiljön i hela riksdagen ska kännas rätta och riktiga. Jag tycker att de motioner som har skrivits andas detta.
Sammanfattningsvis, herr talman, finns det många vägar för oss riksdagsledamöter att påverka vårt arbete, våra arbetsmetoder och delvis också vår arbetsmiljö och definitivt vårt arbetsklimat.
Att skriva motioner om små frågor är kanske inte den mest framgångsrika vägen att nå resultat, men då finns de andra vägar som jag har beskrivit i mitt lilla anförande. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till konstitutionsutskottets förslag och avslag på samtliga motioner.
Berit Högman (S):
Det finns massor av tydlighet i vad en riksdagsledamot har att göra. Vi har att arbeta i utskott; alla ledamöter är placerade i utskott. Vi har att jobba i vår valkrets. Vi har att agera utifrån det mandat vi har. Men vad Fredrik bortser från är partiernas ansvar. Det ansvaret sträcker sig också utanför denna kammare. Någon tycker att det är okej att springa med järnrör - jag tycker inte det.
Det handlar också om att leva som vi lär som människor: att vara ledare och förebilder för ett samhälle, för det förväntar sig människor av oss. Det är där prövningen måste ske. Vem i detta hus skulle bedöma arbetsinsatsen, om du eller jag är värd en hundring mer eller mindre? Är det arvodesnämnden? Är det timanställningar vi ska ha? Är det övertid eller kompledigt?
Nej, det är det inte, för det handlar om ett förtroendeuppdrag - ett förtroende vi bär dygnet runt, 365 dagar om året. Det är den insikten som inte finns hos Sverigedemokraterna och Fredrik Eriksson.
Berit Högman (S):
Partierna har ett hundraprocentigt ansvar för vilka kandidater som sitter här i Sveriges riksdag. Det kan partierna ta under nomineringsprocess, förberedelser och egenintroduktion. Sedan gör riksdagen ett fantastiskt arbete med introduktionen i riksdagens system.
Men arbetsmoralen och etiken kan ingen annan bära än jag och du som individer, och det är alldeles uppenbart att vi bär den på olika sätt. Sedan kan det vara svårt att förklara detta för gemene man, eftersom det inte är ett jobb. Jag brukar säga till folk: Följ gärna med mig en dag eller två, så får du se hur vi har det här! Många utnyttjar den möjligheten, och det känns bra.
Berit Högman (S):
Herr talman! Någon kanske frågar sig: Kan detta verkligen vara något att registrera? Det handlar om nya regler för registrering av gåvor som vi ledamöter kan få. Jag tror säkert att ni är många som har hört den sanna historien om Aina Erlander.
Efter Tages avgång som statsminister gick hon tillbaka till Regeringskansliet med fem pennor, eftersom det tydligt framgick att pennorna tillhörde statsverket. Då var det inte Tages pennor. Det var statens pennor. Aina gick tillbaka med dem.
Jag tycker att den historien är värd att ha som metafor för hur viktigt det är att alltid tänka på vad som är mitt, vad som är någon annans och vad vi äger gemensamt. Det är nog viktigt att vi registrerar, inte minst med tanke på en framväxande misstro mot vad många kallar etablissemanget - och dit hör vi allihop.
Det finns också okunskap och myter som kan förstärka denna misstro. Vi har här i kammaren i dag fått exempel på krafter som vill göda denna misstro. Jag tror att tydliga regler och transparens i handling och gärning kan öka tilltron till oss folkvalda. Det är nödvändigt och viktigt.
Det här ärendet har sin bakgrund i det arbete som Europarådets grupp mot korruption gjorde 2013. Den gruppen kallas för Greco. Innebörden i Grecos krav var att det bör införas ett ekonomiskt register. Det har vi redan, men det handlar om att det ska kompletteras med en redovisning av större skulder och ekonomiska förehavanden.
Det handlar också om att vi ska registrera gåvor som vi får i rollen som riksdagsledamöter. Efter att den här rapporten hade kommit hade vi en arbetsgrupp där samtliga partier var representerade. Den leddes av dåvarande vice talman Susanne Eberstein. Det ledde till det lagförslag som vi har i dag. Det förslaget har också remissbehandlats i vanlig ordning.
Regler för detta finns. Det ska vara lätt för en ledamot att göra rätt. Förutom detta föreslår vi ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om att låta utreda en anpassning till den allmänna dataskyddsförordningen. Det är nämligen nödvändigt. Herr talman!
Jag menar att vi med detta beslut tar ett viktigt steg mot en ännu större transparens beträffande hur vi riksdagsledamöter arbetar och verkar. Det är viktigt för demokratin. Det är viktigt för riksdagen som institution. Det är faktiskt också viktigt för oss som människor. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Berit Högman (S):
Det är bra att kultur- och demokratiministern står kvar i talarstolen, för min fråga går till henne. Jag är djupt bekymrad för mediesituationen i landet, inte minst för våra dagstidningar, våra morgontidningar. Det går knappt en dag utan att man hör att tidningar kämpar för sin överlevnad.
Samtidigt är just högkvalitativ journalistik och nyhetsrapportering av stor vikt för vår demokrati, och jag tycker själv att det är viktigt att vi alla får läsa en morgontidning. Vad gör statsrådet - och vad kan statsrådet göra - för att på kort sikt och på längre sikt förbättra situationen för Tidningssverige?
Berit Högman (S):
Flera talare har varit inne på utnämningspolitiken, som är viktig för ett öppet och demokratiskt samhälle. Utskottet tycker att det är glädjande och bra att regeringen fortsätter att arbeta med öppen rekrytering och med tydligt sikte på bättre jämställdhet på ledande befattningar. Att vara chef innebär också att man ska vara en god ledare.
Förtjänst och skicklighet är enligt regeringsformen grunden för att erhålla en så hög befattning inom staten som vi har granskat. Regeringen beskrev själv i budgetpropositionen för 2017 problemet med att 17 procent har slutat sin tjänst i förtid.
En tänkbar förklaring är att den öppna rekryteringen har medfört att flera fick ledande befattningar utan att ha stor erfarenhet av statlig eller offentlig organisation. Det kan i sin tur ha medfört att arbetet helt enkelt inte passade de personerna. Förtjänst och skicklighet kan säkert finnas. Det kan vara andra skäl som avgör.
Det är nämligen mycket höga krav som ställs, på alltifrån offentlighet till komplexitet i styrformer, i vår gemensamma sektor. Det är därför bra att enheten för chefsrekrytering och statlig arbetsgivarpolitik startade hösten 2015.
Den utgör ett viktigt kompetenscentrum för frågor om styrande och ledning, olika kompetenser och färdigheter. Den bör också vara en viktig källa till erfarenhetsutbyte och kunskap som leder till att omflyttningar och avslut sker på ett för såväl arbetsgivaren som individen effektivt men samtidigt smakfullt och värdigt sätt.
På de frågor som utskottet har ställt har vi fått till svar att varje enskilt ärende bygger på sina egna förutsättningar, men att alla föregås av ingående samtal. Det bör alltså finnas goda möjligheter inför framtiden att dra lärdom av de erfarenheter som har kommit fram hittills. Det är också vad utskottet säger i vårt utlåtande. Fru talman!
Slutligen vill jag lyfta fram att det är glädjande att mycket bättre jämställdhet nu har uppnåtts även inom Utrikesdepartementet, enligt de redovisningar som utskottet har fått. Vi står naturligtvis bakom utskottets ställningstagande.
Berit Högman (S):
Betänkandet KU27 behandlar ett femtiotal yrkanden från den allmänna motionstiden i höstas. Det är i huvudsak kända positioner som beskrivs i motionerna. Jag känner därför anledning att även i år ta upp ordet "förtroendevald". Att vara riksdagsledamot är inte ett arbete, utan det är ett uppdrag med förtroende.
Det är ett uppdrag vi har årets alla dagar och dygnets alla timmar. Förtroendet får vi av vårt parti och av väljarna. Sviktar förtroendet är det ett bekymmer för partiet och för väljarna, men det är inte givet att det är ett bekymmer för riksdagen som institution. Riksdagen är inte vår uppdragsgivare, utan riksdagen utgör alla våra stödfunktioner.
Den är vårt verktyg för att gå från politik till handling och verkställighet. Därför är det en viktig och grannlaga uppgift som partiernas valberedningar har när listor ska tas fram. Det är ett av de absolut viktigaste momenten i den parlamentariska demokratin.
Att som SD föreslår låta riksdagen bära ansvar för stora missar i det jobbet är därför något vi andra inte kan ställa upp på. Sedan kommer det alltid att finnas inslag i vårt arbetssätt som behöver justeras under en mandatperiod, och det är därför vi har ledamotsrådet och riksdagsstyrelsen, gruppledarträffar och så vidare. Flera motioner tar upp arbetssättet i relation till EU.
Jag konstaterar att vår gemensamma utredning justerades så sent som förra veckan. Kommissionär Timmermans kommer att jobba med frågan om subsidiaritet och proportionalitet under våren, och Cosac tillsätter en arbetsgrupp där KU ska vara representerat. Det är min fasta övertygelse att vi kommer att få anledning att återkomma till denna fråga. Fru talman!
Det är klart att vi ska högtidlighålla den allmänna rösträttens införande. Det finns en arbetsgrupp där alla partier är representerade under ledning av talmannen som arbetar med att ta fram alltifrån bra skolpresentationspaket till utställningar och aktiviteter såväl inom som utanför riksdagens väggar.
Alla som ser till att bli omvalda har spännande år att se fram emot, för detta är någonting som ska högtidlighållas under flera år. Eftersom vi är ett land i Europa ska Europaflaggan naturligtvis hänga här i vår plenisal.
Den är symbolen för rättsstatens principer, mänskliga rättigheter och demokrati. Europakonventionen är en del av vår grundlag. Sverigedemokraterna verkar vara emot den, men vi är väldigt mycket för den. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Per Landgren (KD):
Det är bra att rapporten nämns i propositionen, och jag har också tagit del av den. Det är emellertid innehållet i den rapporten, liksom i andra rapporter över vad forskare säger, som man behöver tillägna sig. Det är också bra att utvecklingen följs. Nu har dock utvecklingen i USA gått så långt att man kan se de negativa konsekvenser som den här typen av monopol kan medföra.
Självklart diskuterar vi inte patenträtten som sådan, utan vi diskuterar vad som kan patenteras - metodpatent, produktpatent och till och med någon typ av processpatent är fullt tänkbart. Det är faktiskt inte bara tänkbart utan det förekommer. Men här är det någon typ av patent på upptäckter som inte har någon uppfinningshöjd alls. Den här generna har ju funnits så länge människan har funnits.
Uppfinningshöjden skulle då vara att man upptäcker att man hittar och sekvenserar dem. Detta tillhör vårt gemensamma arv - någon typ av kulturellt arv precis som våra kroppar och vårt genetiska material och den potentialen.
Med teknik som egentligen är väldigt enkel kan man nu sekvensera mycket och kanske chansa lite grann på vad det hela kan användas till och vilken funktion det har - vad vet jag. Det söks och det tillåts patent på lösa grunder, och sedan leder det kanske till och med till ett sammelsurium av motstridiga patent i USA. Vi har inte kommit så långt än.
Jag vet att man inte kan ge sig in i den här processen och det här målet. Men jag vill att detta ska göra att det börjar ringa på något sätt i departementet. Vi ska lyssna till våra experter i vårt eget land så att vi är med på vagnen och till och med kanske försöker få fram en revision så småningom för folkhälsan och för forskningen.
Per Landgren (KD):
Jag får tacka finansministern för svaret. När jag gått igenom det har jag sett en uppräkning av sådant som jag själv delvis i utredningssammanhang har varit med om att bereda, även om utredningarna inte alltid har varit eniga.
Det låter som om finansministern menar att begränsningsregeln nu för fastighetsskatten och för förmögenhetsskatten löser skatteproblemen i det här sammanhanget - alltså för, som min interpellation gäller, de äldre.
Men jag skulle vilja att finansministern tänkte efter lite grann och funderade på vad begränsningsregeln och de andra regler som tagits fram - dämpningsregler och regler inom begränsningsregeln - egentligen är tecken på, bevis på.
Hela den här beskattningen - eller låt säga skatten på fastigheter - har genom åren visat sig inte stå upp mot den skatterättsliga principen skatt efter bärkraft. De människor som jag här fokuserat på är äldre.
Men det är inte bara äldre som tidigare har tvingats från hus och hem på grund av fastighetsskatten och på grund av att deras löpande inkomster varit för låga, utan det gäller även äldre som så att säga klarar hushållsinkomstgränsen på 600 000 kr.
Det är alltså fråga om 10 % av den samlade hushållsinkomsten. Jag föreställer mig, fru talman, att finansministern också kan tänka sig hur en hushållsinkomst kan vara uppdelad. Låt säga att det gäller två äldre människor. Kanske finns det också någon yngre ogift i hushållet.
Där ska det delas upp, fördelas, kanske på husets verklige ägare - eller verkliga ägare, om de är två. Ingenting sägs heller, fru talman, i finansministerns svar om marginalproblemen då höjd pension eller någon annan höjning som en del av inkomsten leder till en marginaleffekt på 10 %.
Sedan har vi problematiken med äldre och sommarstugor. I och för sig skulle jag lika gärna kunna säga löntagare och sommarstugor, eller mindre bemedlade människor som kanske bor i ett hyreshus i ett förortsområde - gäller det Göteborg bor man kanske i Angered och har en sommarstuga på Tjörn - eller barn till kustbefolkningen och sommarstugor.
Sommarstugorna behöver inte vara några palats, men de råkar ligga på fel ställe. Det här gäller inte dem. Ska de inte ha någon rätt eller möjlighet till sommarvistelse, något som de kanske haft i släkten jag vet inte hur länge? Ta tag i den här skatten och gör något rejält av den, för den är inte legitim! Men det kommer vi senare till.
Per Landgren (KD):
Jag kan hålla med om stora delar av det som finansministern säger, och jag kan också "avliva" finansministerns misstanke. Att jag skulle vara ett slags principiell motståndare till fastighetsbeskattning över huvud taget är alltså fel. Här handlar det om en skatt som faktiskt har löpt amok.
Vi kan, hade jag tänkt, i nästa interpellationsdebatt här i dag komma in på orsakerna till att just denna skatt som enskild skatt löpt amok, komma in på dess konstruktion.
Vad jag nu ville bjuda in finansministern till eftertanke om är alla dessa ad hoc -regler för att på något sätt bevara fastighetsbeskattningen som skattebas, om att det egentligen är tecken på att något är fel med beskattningens konstruktion över huvud taget.
Då undrar jag bland annat om man kan säga att det är rimligt att även låginkomsttagare ska betala 5 % av hushållsinkomsten i fastighetsskatt och ytterligare 5 % i förmögenhetsskatt bara för att de bor på "fel" ställe. Visst vill vi människor ha välfärd, men fastighetsskatten och förmögenhetsskatten när det gäller fastigheter slår inte rättvist över hela landet.
Den är inte likformig i den meningen. Sedan kom vi till frågan om, i det här fallet, äldre och sommarboende och om det - frågan är mer generell än så - över huvud taget ska vara möjligt i vårt land eller om inte.
Jag kan formulera detta på en konfrontativt sätt eller på ett öppet sätt, och jag kan ställa frågan om inte fastighetsskatten, även när det gäller sommarhus, bidrar till en segregering. Vilka är det som tvingas flytta? Vilka är det som inte längre har råd att ha kvar ett hus som kanske har varit i familjen eller släkten länge eller är någonting som man har köpt tidigt och kunnat betala av?
Man kan bo i en lägenhet i stan under enkla omständigheter och också ha enkla sommarhus, men om de ligger på "fel" ställe gäller inte begränsningsreglerna.
Jag har fått del av ett brev till finansministern från en person - jag har själv träffat flera fastän det då inte var samma finansminister, men det spelar inte så stor roll - som beskriver sin situation. I brevet kallar man fastighetsskatten för oförutsägbar när det gäller sommarboendet.
Taxeringsvärdet på fritidsfastigheten ökade på ett år från 1,7 till 3,5 miljoner. Det är en omodern stuga, skriver de, som dock råkar ligga på en sjötomt i Stockholms skärgård. För dem som är fastboende finns en begränsningsregel vad gäller boendeskatt, men den omfattar inte fritidshus. Min fru och jag, vi bor i en äldre villa i Bandhagen, taxerad till 2,1 miljoner.
Vi är båda pensionärer, vi hade hunnit betala av våra lån och räknade därför med att ha en relativt bekymmersfri ålderdom, trots betydligt lägre inkomster. Den totala fastighets- och förmögenhetsskatten gör dock att om ingen drastisk förändring sker av dessa skatter kommer vi att tvingas sälja sommarstugan. Naturligtvis känns det än värre för dem som av boendeskatteskäl tvingas sälja egna villor.
Så får de ett svar från finansministern där en tjänsteman skriver: Jag får på Pär Nuders vägnar tacka för ditt brev och för de synpunkter på fastighetsbeskattning som du för fram. Det är värt att ta mer tid till den typen av brev och problem än så.
Per Landgren (KD):
Jag kan förstå att finansministern inte har haft tid och möjlighet att sätta sig in i den politik som vi under ganska många år har drivit här i kammaren och som jag sedan 2002 är något slags ansvarig för som skatteutskottsledamot för vårt parti.
Där har vi ett hyfsat välarbetat förslag.
Jag vet att andra har varit inne på samma linje inom finansministerns eget parti, inte minst de som verkar i kommunsektorn och ser en statlig fastighetsskatt som inte lever upp till den intresseprincip som faktiskt motsvarade någon typ av kommunal service utan som nu uppfattas som inte varande legitim. Den motsvarar inte någon form av gentjänst.
Här finns det en förankring. I Kommunförbundet har det också funnits en sådan förankring, även om man i Kommunförbundets regi mer eller mindre av politiska skäl har sett sig tvingad att formulera det lite annorlunda. Det har inte varit opportunt att tala om kanske en kommunal servicerelaterad fastighetsavgift eller liknande. Men det har varit vår ambition, det kan jag säga. Jag slår gärna armkrok i den frågan.
Per Landgren (KD):
När frågan om Sveriges gamla indelning i socknar först behandlades - och när den behandlas - i riksdagen hände det att en del drog på munnen och uppfattade frågan som otidsenlig och inte fullt så relevant.
Men en sådan reaktion talar ett tydligt språk och är i sig oroande eftersom en sådan reaktion står i direkt proportion till någon form av bristande insikt om sockenbegreppets betydelse. Jag tror inte att någon förnekar att det behövs en mindre indelningsgrund än vad kommun är och en större än fastighet.
Om någon skulle förneka det finns det historiska perspektivet, som flera har tagit upp och som jag kan komplettera något. Lennart Hedquist tog upp exemplet med botaniken, där Sverige historiskt sett är ett föregångsland.
Där var naturligtvis Linné men också företrädare till Linné, till exempel Rudbeck, och flera efterträdare. Hela tiden är lokaliteten - lokalen, platsen där en växt hittas, katalogiseras och så småningom tas med i floror - omnämnd och har stor betydelse.
Det är inte bara fråga om var utan det är en beskrivning av hela topografin där växten i fråga finns. Även förr i tiden när böcker och avhandlingar skrevs var det alltid härkomsten, var man kom ifrån, vilken socken man kom ifrån, som nämndes.
Det var om man så läste vid utländska universitet och skrev en avhandling eller läste vid svenska universitet, i Dorpat, i Uppsala, i Lund, i Åbo eller i Greifswald. Där stod alltid angivet vilken socken man kom från.
Jag läste häromdagen i tidningen att den gode Kamprad kommer från Agunnaryd. Han visade något av sin identitet med sin socken när han satsade pengar på en lanthandel. Detta Agunnaryd dyker inte alltför sällan upp på gamla avhandlingar. Då står det på latin Agunnarydiensis. Då kom man därifrån.
Det var ett exempel. Socknen har betydelse även för namnforskningen. Vår gamle ärkebiskop - det finns många andra exempel - Laurentius Stigzelius hade det tjusiga namnet Stigzelius - det är naturligtvis flera som har det nu - för att han kom från Stigsjö socken i Ångermanland. Sockenbegreppet har betydelse, som Lennart Hedquist nämnde, vad gäller ortnamnsforskningen men också vad gäller personnamnsforskningen.
Det rör och berör rutter, identitet och vårt kulturella arv. Jag vill bara skicka med detta till den utredningen. Jag är glad över att vi har nått den enigheten att utredningen också tar till sig detta.
Det som är farligt och skadligt - jag pekar inte ut någon eller något parti - är den aningslösa historielösheten.
Per Landgren (KD):
Min erfarenhet är att debatter med Marie Engström är konstruktiva, lugna och sakliga. Jag skulle därför bara vilja ställa några frågor utifrån det som jag nyss sade i mitt anförande.
När man läser politisk filosofi, om det så är inom statsvetenskap eller inom idé- och lärdomshistoria, så hör utilitarismen till en av de, låt oss säga, övergripande politiska filosofierna, till exempel Ecumnicas lärobok om moderna ideologier, eller vad den heter.
Beträffande den första argumenteringen för fastighetsskatten, så tycker jag att Marie Engström var inne på detta när hon sade att det inte var någon föraktlig summa. Och det är det ju inte alls. Det är inte det som det handlar om. Den hade kunnat vara 45 miljarder, 5 miljarder eller 100 miljarder.
Men jag vill ändå fråga: Är det det som den inbringar till statskassan som gör den till en bra skatt, en legitim skatt och en skatt som man ändå tycker är rättvis eller rättfärdig till sin konstruktion? Är det så Marie Engström argumenterar i detta fall?
Gäller det även andra skatter, alltså att det är den summa som den inbringar som gör att det är en legitim skatt?
Per Landgren (KD):
När man resonerar principiellt så kanske det inte hjälper att hänvisa till andra länder eller liknande. Det är ungefär som att säga: Så får andras ungar göra, och då får våra göra det också. Man får i förstone se till sitt eget hus.
Men det som jag får lite svårt att förena och som jag hade som en liten hållhake är hur Marie Engström principiellt motiverar begränsningsregeln och dämpningsregeln. Vänsterpartiet är ändå ett ideologiskt parti. Marie Engström har själv arbetat för att gränsen skulle ändras från 5 % till 4 % av hushållsintäkterna.
Vad är det som motiverar detta om det är en så bra skattebas? Någon typ av ideologisk argumentering hade jag ändå förväntat mig från en vänsterpartist utöver en utilitaristisk motivering, det vill säga att fastigheter är en bra skattebas som man måste använda.