Niklas Wykman (M):
Tack, finansministern, för svaret! Magdalena Andersson hade ju, får vi kalla det, den stora äran att bli finansminister i ett läge då Sverige sammantaget hade EU:s starkaste offentliga finanser. Efter alliansregeringen var Sveriges finanser i bäst skick i Europeiska unionen. Vi hade också den högsta sysselsättningsgraden i EU. Under Alliansens tid vid makten skapades ungefär 350 000 fler jobb.
Utanförskapet krympte med ungefär 200 000 personer. Tack vare detta, tack vare reformer för fler jobb, en ordnad ekonomi och en effektiv krishantering, kunde välfärdens verksamheter få ökade resurser med ungefär 40-70 miljarder, beroende på hur man räknar. Enligt de prognoser som gjordes tillhörde Sverige också de länder som snabbast var på väg tillbaka till överskott i de offentliga finanserna. Det här betyder inte att Sverige, vare sig då eller nu, befinner sig i ett läge där utmaningar saknas.
Vi har en stor oro i vår omvärld som leder både till ökade kostnader för vårt försvar och vår säkerhet och till kostnader i termer av att hjälpa människor som har hamnat i svår nöd och kris på grund av krig och oroligheter. Vi vet att vi har en tilltagande internationell konkurrens som sätter stor press på vår förmåga att ha attraktiva villkor för företagande. Vi vet att vi har en arbetslöshet som biter sig fast.
Vi har sett nya siffror som till exempel visar att de som står längst från arbetsmarknaden har fått försämrade arbetsmöjligheter på slutet. Från att ha varit ett stabilt land på väg i rätt riktning har det uppstått stor osäkerhet kring Sverige och den svenska positionen. En växande instabilitet med en svag regering har påverkat Sveriges möjligheter att nå ökad sysselsättning och komma tillbaka till överskott.
Vi har sett hur vänsterregeringen har misslyckats med att få igenom sin budget. Vi har sett hur vänsterregeringen har flaggat för att överge det överskottsmål som man lovade att upprätthålla före valet. Vi har också sett stor osäkerhet i utrikespolitiken, vilket har kritiserats mycket från till exempel näringslivet. I det här läget väljer regeringen att flagga för fler skattehöjningar. Det är klart att det är ett experiment med Sverige i ett läge när vi har en svag återhämtning.
Det är ett experiment att driva ut människor från arbetsmarknaden i Sverige och dämpa tillväxten, såsom man skriver att politiken ska göra, i ett läge då vi har ett utgiftstryck på ekonomin, då vi har problem på arbetsmarknaden, då vi har utmaningar vad gäller konkurrenskraften. I det läget borde man väl snarare vara varsam med den ekonomiska politiken och inte ägna sig åt stora ideologiska utsvävningar eller vänsterexperiment av olika slag.
Arbetsmarknadsminister Ylva Johansson har till exempel beskrivit budgeten som mycket expansiv. Innan finansministern tillträdde som finansminister var hon mycket optimistisk om möjligheten att effektivisera den offentliga sektorn. Jag tror att det finns en bred samsyn mellan de flesta partier i det här parlamentet om att vi ska ha en välskött och välfungerande offentlig verksamhet som är pålitlig och trygg när vi medborgare behöver den.
Det betyder inte nödvändigtvis att den är utan förbättringspotential. Magdalena Andersson uppskattade före valet att den var på ungefär 10 miljarder kronor, och då skulle man relativt snabbt och enkelt kunna effektivisera den offentliga sektorn. Min fråga till finansministern är om hon står fast vid att det går att hitta effektiviseringar på ungefär 10 miljarder i offentlig sektor. Det vore i så fall ett alternativ till några av de jobbförstörande skattehöjningar som hon föreslagit.