KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Johnsson (S):
Det är egentligen inte så konstigt att Folkpartiet och Allan Widman pläderar vilt för att gå ut och handla all möjlig tänkbar försvarsmateriel över hyllan och slakta den svenska försvarsindustrin i dess beståndsdelar. Folkpartiet är ju Natoförespråkare och kanske det parti i den här riksdagen som tydligast vill att vi ska ansluta oss till Nato.
Det finns naturligtvis en koppling här. Det såg man inte minst i JAS Gripen-affären. Det är den typen av politik som Allan Widman vill att Sverige ska föra på försvarsområdet, och jag är väldigt oroad över att Folkpartiet liberalerna ska få större inflytande på detta område. Precis som sagts tidigare är det viktigt med en nationell försvarsindustristrategi som bas.
Vi har byggt upp en försvarsindustri på grund av att vi är militärt alliansfria, och jag står fast vid att Sverige ska vara militärt alliansfritt. Det har varit en garant för att vi ska ha försvarsmateriel kopplat till den trygghet och den säkerhet som vi behöver för våra svenska soldater både nationellt och internationellt. Det är en viktig faktor för mig även i framtiden. Detta gör att jag naturligtvis vill se till att utveckla de projekt som har startats.
De 300 miljonerna är förutom det som tidigare finns i försvarsbudgeten. Exempelvis har vi satsat 1 miljard på SEP. Nu lägger regeringen bara ned det. Man slänger ut 1 miljard och barnet med badvattnet. Vad det är för typ av politik på försvarsmaterielområdet? Torped-mina-sensor skulle kunna användas på många olika sätt och för en mindre kostnad förberedas för torpeder på tre olika vapensystem - det slänger man också bort. Vad är det för politik?
Ni har ingen försvarsindustristrategi, och jag tycker att det är det som ska vara basen innan man går in och lägger fram ett utlåtande. Vi köper dock inriktningen. Vi tycker att det här är jätteviktigt. Men vi skulle ha velat ha en annan formulering, och det var det som Allan Widman och Folkpartiet sade nej till.
Peter Johnsson (S):
Jag nämnde i och för sig att det finns olika saker man skulle kunna använda pengarna till. Men det viktiga i den här debatten tycker jag är signalpåverkan ut till de 100 000 personer som är beroende av den svenska försvarsindustri som vi har byggt upp på grund av att vi har varit och fortfarande är militärt alliansfria. Vad vill vi med den svenska försvarsindustrin? Vilken strategi vill vi ha?
Det var det vi pekade på att vi ville ha med i utlåtandet och också peka på för de övriga länderna som är stora på försvarsmaterielområdet i Europa: Frankrike, Tyskland, Holland och Storbritannien. Det är viktigt att vi ger signalen att vi tror på svensk försvarsindustri och på konkurrensutsättningen. Vi tror också att försvarsindustrin i Sverige i det läget kommer att vara väldigt väl med i matchen.
Men då måste vi också ge signalen att vi tror på den svenska försvarsindustrin. Det gör inte den borgerliga regeringen på det sätt vi tycker att man skulle göra. Självklart hänger detta ihop. Man tillverkar i dag inte hela försvarsmaterielen nationellt, utan det finns samarbete när det gäller försörjning och alltihopa.
Men för att man ska ha en trygg leverans och försörjning av materiel, till exempel till JAS Gripen, gäller det att man har något att erbjuda emot, att man kan säga: Vi vill ha det här, och vi har de här sakerna som ni behöver till er materiel. Det är så den här marknaden fungerar, för den är ju egentligen stängd. Att börja öppna den marknaden är det som detta utlåtande och dokumentet från kommissionen har som utgångspunkt, och det tycker vi är positivt. Vi ska inte gå före, där är vi överens, utan vi ska gå fram gemensamt om detta ska förändras.
Därför menar jag att vi från den politiska sidan måste ge signaler både till regering och till försvarsindustrin att vi inte kommer att sälja ut försvarsindustrin på ett sätt som jag förstås hoppas att inte heller Folkpartiet vill, utan att vi ska ge dem det stöd de behöver. Det kommer nämligen försvarsindustrierna i de andra länderna att få. Det är jag helt övertygad om.
Peter Johnsson (S):
Jag vill följa upp den fråga som jag ställde i mitt anförande. Ser du, Amir, den utveckling som sker i samhället i dag? Ser du vilka konsekvenser det kan få långsiktigt?
Oerhört många människor, familjer, lever i dag under knappa omständigheter och har svårt att få det hela att gå ihop när kostnadsutvecklingen för att utöva idrott blir dyrare och dyrare för varje år. Om vi har ett samhälle som rivs isär tappar vi många, kanske en Zlatan eller en Carolina Klyft eller någon annan, ur framtidens ungdomsgeneration som skulle bli våra nya stjärnor.
Ser du den utvecklingen? Om du ser den, vad vill du då göra åt det?
Peter Johnsson (S):
Handslaget kom först och sedan kom Idrottslyftet. Ni tog så att säga över själva förslaget. Ni har ändrat på begreppen på flera politiska områden. I stället för folkrörelse säger ni det civila samhället. Det kommer av en diskussion om att "avsossifiera" Sverige gällande ord och begrepp. Det är alltså ingenting konstigt rent generellt. Ni byter bara till ett annat ord, men det är fråga om samma sak. Vi vill kraftsatsa ytterligare, och det pekar vi på i vårt program.
Jag bjuder in er till en diskussion om att öka anslaget till Idrottslyftet, eller till Handslaget. Vi ser de långsiktiga konsekvenserna i ett samhälle där utanförskapet och barnfattigdomen ökar. Det är så det ser ut i dag.
Jag hoppas att vi tillsammans kan åka ut och titta på den verklighet som finns utanför Stockholm, i hela landet, och att vi kan skapa en idrottspolitik som står för den framtida inriktningen, kan skapa möjligheter för det svenska idrottsundret. Idrottsundret kom från folkhemsbygget som skapade förutsättningar för många ungdomar att satsa på, pröva på, sin idrott genom att skolan hade många aktiviteter, såsom friluftsdagar.
I dag drar skolan ned på dessa aktiviteter eftersom man vill satsa på de teoretiska ämnena. Jag tror att teori, praktik, fysik och folkhälsa behöver hänga ihop för att vi ska få duktiga ungdomar som växer upp till demokratiska vuxna individer i samhället. Det är den verkligheten jag hoppas att Amir Adan ser och att vi kan föra ett resonemang om hur utvecklingen ska ske mot ett bättre, starkare och mer jämställt Sverige.
Peter Johnsson (S):
Ser inte Anders Flanking det jag ser i samhället? Vi kommer ju från samma område i Sverige. Med de gigantiska skattesänkningar ni har genomfört samtidigt som ni har försämrat och förstört socialförsäkrings- och a-kassesystemen ställs människor mot varandra.
Jag har alltid levt efter tesen att om man hjälper den som har det sämst i samhället får alla det lite bättre. Men ni gör precis tvärtom. Och bakom den kvinna eller man som förlorar sitt arbete eller blir sjuk finns en familj. Det finns barn och ungdomar som blir drabbade av att de inte likt kompisarna kan få vara med på idrottsarrangemang, kanske få se en fotbollsmatch eller vad de nu vill göra.
Skolan tar bort friluftsdagar och försämrar möjligheten att få en anknytning till idrotten och få en aktiv fritid. Man skär alltså på båda delarna, och det är det jag menar: Om samhället ska hänga ihop måste alla vara med och bidra efter sin förmåga, men det kan inte alla i dag. Det kan inte alla ungdomar, och då blir det ett kallare och mörkare Sverige. Ser inte Anders Flanking den utvecklingen?
Peter Johnsson (S):
Anders Flanking hör inte vad jag säger. Okej, man kan sänka skatterna, för skatterna är ett verktyg för att skapa välfärd och för att skapa ett samhälle som hänger ihop. Men man sänker skatterna och ger en stor del av den svenska befolkningen en ganska liten del, medan de som tjänar allra mest får oerhört mycket pengar av skattesänkningarna.
Visst, många får en tusenlapp mer i månaden, men samtidigt raseras den generella välfärden som bygger på att det finns en omställningsförsäkring som heter a-kassan och att man ska ha en inkomst som gör att man får dagen att gå ihop och lite till om man blir sjuk. I de här familjerna finns barn och ungdomar. Det är det jag menar: Man bestjäl dessa ungdomar, och därför menar jag att om samhället hjälper den som har det sämst lite så får alla det bättre. Då håller samhället ihop.
Då skapas inte klyftor eller motsättningar, men det är det ni håller på att skapa i det samhälle ni bygger upp nu. Då kommer det naturligtvis att växa en massa olika negativa utvecklingar som, eventuellt, huliganism, motsättningar mellan svenskar och invandrare och motsättningar mellan fattig och rik. Det är det samhället ni är på väg att bygga upp. Ni är på väg. Ni har börjat på den vandringen, och den vill jag bromsa.
Skatter kan man använda till mycket mer än att bara skapa förutsättningar för ojämlikhet. Ser inte du, Anders Flanking, den verklighet jag ser? Jag hoppas att du gör det, och jag hoppas att vi tillsammans framöver kan skapa framtidens idrottspolitik utifrån ett samhälle som bygger på solidaritet och välfärd.
Peter Johnsson (S):
Andreas Carlson började sitt anförande lite allmänt och diffust. Andreas kom sedan in på sponsring, och där skulle jag vilja ställa en fråga. För inte så länge sedan sade Stockholms idrottsborgarråd att det kommunala bidraget skulle halveras därför att man ansåg att pengar skulle sökas via sponsring.
Hon fick sedan backa när hon insåg att hennes världsbild förändrades på grund av de påtryckningar hon utsattes för. Idén måste komma från någonstans. Den kommer inte från ett intet. Men borgarrådet gick på en nit eftersom hon gick snabbt ut på spelplan utan att ha tänkt efter. När den debatten pågick tänkte jag på Åsaka SK utanför Trollhättan.
Klubben har kanske 200 medlemmar - om ens det. Klubben ska i större utsträckning söka sponsring om det blir den inriktning som Andreas vill ha. Kanske lanthandeln kan köpa in en boll emellanåt.
Det fundamentala i den svenska folkrörelsen och idrottsrörelsen är att det finns ett bidrag som kommer från kommun och stat som ska trygga utvecklingen för att få fram nya förmågor och ge förutsättningar för exempelvis en fotbollsplan eller en ishockeyhall, det vill säga kommunen står för de kostnaderna. Det är en viktig utgångspunkt. I valrörelsen hörde jag ofta att idrotten inte tillhör kommunens kärnverksamhet.
Det ska inte läggas pengar på att bygga en massa arenor. De ska användas till något annat. Om man lägger ihop den diskussionen, vad Andreas har sagt och vad jag säger, med dessa kopplingar, blir jag orolig för framtiden. Tror du, Andreas, att sponsring kommer att vara nyckeln till utveckling för svensk idrott? Jag tror att det är grädden på moset. Kommun och stat måste vara garanten.
Peter Johnsson (S):
Det är bra. Då fick vi svar på att Kristdemokraterna ändå står för Moderaternas inriktning i Stockholm. Ni ingår i en allians. Man blir lite orolig. Ni måste komma överens för att bedriva minoritetspolitik och eventuellt ta hjälp från andra partier för att få igenom era förslag. Jag håller med om att vi måste se över sponsringen rent generellt - även inom public service.
Ni säger egentligen nej till att public service ska få utöka sin sponsring mellan idrottsprogram för att vara med och konkurrera om större arrangemang. Det är bra att titta över sponsringen. Jag vill ställa en fråga om att Kristdemokraterna alltid sätter familjen i centrum.
Jag sade i mitt tidigare inlägg, Andreas, att mitt samhälle bygger på att om de som har det sämst får det lite bättre får alla det bättre. Man bygger ett samhälle underifrån. Vi har sett en utveckling de senaste åren där många familjer med ungdomar får det oerhört svårt och hamnar i olika typer av livssituationer - arbetslöshet, sjukdom, vi läser dagligen om cancerpatienter som inte får ersättning.
Hur tror du att de ungdomarna kan vara med i ett aktivt föreningsliv? Ni säger att ni sätter familjen i centrum, men varför prioriterar ni gigantiska skattesänkningar i stället för att bygga upp en modern välfärd där idrottsrörelsen är en del i detta? Allting hänger ihop. Det är vad jag försöker visa i min diskussion och debatt i dag. Men det verkar fortfarande som att ni inte ser den pågående samhällsutvecklingen.
Peter Johnsson (S):
Jag skulle vilja fortsätta med den bild som Berit Högman försöker förmedla till idrottsministern. När ett land växer, klyftorna växer och barnfattigdomen ökar är det självklart att det kommer att skapa, precis som Berit säger, en långsiktig idrottsfattigdom.
Det som hela folkrörelsen och idrottsrörelsen har vägt sina grunder på är att skapa förutsättningar för att alla barn och ungdomar på något sätt någon gång ska få syssla med någonting som är idrott eller friluftsliv.
Men nu ser vi ett land som växer fram där a-kassan försämras och socialförsäkringssystemet har raserats så att många föräldrar med barn har en situation som gör att man inte får vardagen att gå ihop. Det är det som är bekymret, det långsiktiga problemet.
Det går inte att mäta just i dag, utan det mäter vi i morgon, om vi kan få en Zlatan eller Carolina Klüft som är förebilder för morgondagens ungdomar om de inte får möjligheten att utveckla sitt intresse inom idrott och friluftsliv. I dag kostar det ca 3 400 kronor för ett barn att spela fotboll.
Att spela ishockey kostar 10 500 kronor per år, och ridsport kostar 10 700 kronor. I en familj där en förälder antingen är sjukskriven långsiktigt eller har förlorat sitt arbete är detta en omöjlighet att finansiera. Vi ser också att skolorna ändrar inriktning och fokuserar mer på kärnämnena. Det är jättebra - vi behöver duktiga elever som kan engelska, matematik och svenska i framtiden.
Men vi behöver också ungdomar och vuxna i framtiden som orkar ta sig från den ena till den andra punkten, och på det sättet måste skolan vara ett forum där man får röra sig och får utlopp för sina intressen inom idrott och friluftsliv. Jag tycker att det är bra att Idrottslyftet nu har en ändrad inriktning och i stor utsträckning är kopplat till skolorna.
Men samtidigt tar skolorna ut avgifter för friluftsdagar eller studiedagar som är förutsättningar för att man ska ut och röra sig i naturen eller på annat sätt få möjligheter till friluftsliv. Då har jag en fråga, eftersom detta var uppe i valrörelsen.
Då sade man att just idrott och kultur inte tillhör kärnverksamheterna i den kommunala organisationen, utan att man fokuserar på helt andra områden, som skola, vård och omsorg, inte kultur- och fritidslivet. Jag vill ställa frågan: Anser statsrådet att fritids- och kulturverksamhet är en del av den kommunala verksamhetens kärna?
På vilket sätt kommer statsrådet att verka för att minska klyftorna och se till att det inte skapas en idrottsfattigdom i Sverige i framtiden? Sverige förtjänar bättre, och dagens barn och ungdomar förtjänar en bättre politik som skapar förutsättningar för en idrott för alla.
Peter Johnsson (S):
Det var precis det svaret jag ville ha av idrottsministern, för det är precis det som statsrådet inte ser, som hon svarar på min fråga om just detta att klyftorna i samhället växer och att en del personer - i dag ganska många - lever under ganska knappa förhållanden, som familjer med en eller två vuxna som är arbetslösa eller där någon har en långvarig sjukdom.
De omfattas inte av de gigantiska skattesänkningar som regeringen nu har gjort under de år som man har suttit och regerat. Det är de barnen som jag pekar på. Det är deras barn som får problem att vara med och vara delaktiga i den idrottsrörelse och det friluftsliv som vi har här i landet. Det är det som bekymrar mig. Jag har en grundtanke och en grundidé när jag vill bygga ett land.
Det är att om de som har de allra sämst får det lite, lite bättre, då får alla det bättre. Det handlar om att samhället växer från grunden och inte ifrån toppen och lämnar dem där nere att klara sig på egen hand. Detta blir bekymret även för idrottsrörelsen. Därför menar jag att idrottsfattigdomen kommer att växa långsiktigt.
Det är inte så att resultatet kan mätas på ett, två eller tre år, utan resultatet måste mätas på flera år, precis som vi i dag mäter skolresultaten efter den gigantiska kraschen 1994, när kommunerna fick spara gigantiskt för att klara den svenska finansieringen på grund av den bostadsbubbla som fanns då. Det är det resultatet vi ser i dag bland de elever som går på högskola och gymnasium.
Detsamma kommer det att bli när det gäller idrottsrörelsen - om statsrådet inte vågar se den utveckling som nu sker. Det är bra att Handslaget blev ett idrottslyft, att regeringen fortsätter med den satsning som vi socialdemokrater startade. Det är också bra att man nu lyfter in skolan. Där har vi gjort ett bra gemensamt arbete. Men det är samhällsbilden som jag pekar på. Jag hoppas och tror att den någon gång kommer att landa hos statsrådet.
Peter Johnsson (S):
I mitt anförande ställde jag en ganska tydlig fråga - det var eventuellt också ett påpekande - om man i framtiden kommer att vara lite mer inriktad på att med bidragsdelen skapa förutsättningar för att jobba mer aktivt när det gäller jämställdheten. Man gör mycket i dag, naturligtvis, som Amir påpekar här. Jag tror att vi är ganska överens om idrottspolitiken bland de flesta av partierna.
Jag ser inte att det är så stora skillnader. Jag är dock som sagt oroad över följande: Ingår idrott och kultur i välfärdens kärna? Alliansens borgerliga partier har använt det begreppet i valrörelser och ute i debatter, men någonstans i ryggraden känner jag att idrott och kultur inte ingår i det. Det handlar i stället om vård, omsorg och skola.
Jag skulle vilja ha ett förtydligande - jag tror att hela Idrottssverige och kanske till och med Kultursverige vill ha ett förtydligande - av om detta ingår där. Trygga i så fall utvecklingen när det gäller de kommunala bidragen framöver! Det är nämligen självklart så, vilket jag sade förut, att det händer en del i vår samhällsutveckling i dag. Klyftorna växer, vi har en massarbetslöshet och vi har en långtidsarbetslöshet som biter sig fast i familjer där barn och unga lever.
Man har inte råd att vara med i idrottsföreningar, och man har inte råd att köpa idrottsutrustningar - absolut inte i de dyraste sporterna som ishockey och eventuellt också ridning. Det ger naturligtvis långsiktiga effekter. Min fråga till Amir är om han ser den utvecklingen. Om han ser den, vad vill han i så fall göra av den?
Peter Johnsson (S):
Det verkar vara svårt att uttrycka orden: Ja, idrott och kultur ingår i välfärdens kärna. Jag skulle gärna vilja höra det. Vi är överens om det; vi hade Handslaget. Det var vår del när det gäller insatser för idrottsrörelsen i olika projektformer - precis som Idrottslyftet är. Det var ju bara en fortsättning på en gammal socialdemokratisk politik, som jag tyckte var alldeles utmärkt.
Jag tror att det är viktigt att ha med att man ute i kommunerna kan känna att regeringen inte prioriterar idrott och kultur utan talar om vård, omsorg och skola. De ekonomiska medlen kommer att krympa i framtiden om inte regeringen tillskjuter mer pengar.
Jag tror säkert att det under valåret kommer mer pengar till kommunerna under en kortsiktig period, men jag tror att det är oerhört viktigt för dem som jobbar ute i föreningarna och ute i kulturlivet att veta att man faktiskt ingår i välfärdens kärna. Sedan nämnde jag också en annan sak. Amir, ser du utvecklingen i samhället? Jag kommer ihåg på 90-talet då Sverige hade bostadsbubblan som sprack och vi fick skära ganska kraftigt i kommunerna.
De barn och ungdomar som gick i förskolan och skolan då är de som i dag har blivit vuxna, unga människor. Deras skolgång har varit oerhört problematisk när det gäller resurser. På så lång sikt ser man alltså utvecklingen i ett samhälle. Det är det jag menar - ser man det samhälle som växer fram just nu med ökade klyftor, massarbetslöshet och liknande saker ser man att det kommer att påverka även idrottsrörelsen långsiktigt.
Vad ser Amir för möjligheter att påverka och skapa förutsättningar för att det inte ska ske? Jag sade förut att vi inte prioriterar stora skattesänkningar, vilket ni i Alliansen och i Moderaterna har fört fram. Vi vill i stället ha ett starkt välfärdssamhälle där idrott och kultur är en del. Håller du med?
Peter Johnsson (S):
Jag har också tagit del av justitieministerns svar. Det är inte mycket till svar, men det är ett svar på papper. Jag har funderat över om jag skulle gå upp i denna interpellationsdebatt, och jag har gjort det utifrån det svar justitieministern har lämnat. Varför är justitieministern så passiv i ärendet? Problemet finns här och nu.
Finns det någon form av dold agenda bakom? Både Christer Adelsbo och Lena Olsson funderade över om regeringen har en privatiseringsinriktning. Vi har inom äldreomsorgen - det är dagsaktuellt - sett riskkapitalutvecklingen. Man skor sig på de gamla och sjuka. Vi ser precis samma sak på skolans område. Är detta nästa område?
Föreningarna pekar på den kostnadsbild som polisen tar upp för eventuella derbymatcher i Stockholm. Det handlar om stora summor pengar. Då är det kanske bättre att hyra in privata bolag som ansvarar för bevakningen. Var går gränsen?
När är det statens och samhällets uppgift att bevaka människors trygghet, oavsett om det är arrangemang inom idrotten eller festivaler och liknande på kulturområdet? Det här blir ett problem. Jag är rädd för att denna utveckling ligger bakom den passivitet som regeringen visar i dag.
Om det är så tycker jag att ministern ska ta fram det underlaget eller den fundering hon har. Det här är inget nytt som bara händer i Sverige här och nu. Det här har pågått i flera länder som har haft stora problem med huliganism, bråk och stök inför olika typer av matcher. Men där har de kommit fram till någon form av lösning. Varför inte titta på de bra exempel som finns?
Jag tycker att det är bra att regeringen har tillsatt en utredning som tittar på detta. Det är bra att Björn Eriksson får ansvaret för utredningen. Men det här tar för lång tid. Det är här och nu det handlar om. Om vi får ett besked i kammaren i dag vore det bra om ministern sade att från och med i dag och fram till dess utredningen är klar ska polisen inte ta betalt för idrottsarrangemang.
Då blir det ett tydligt svar från ministern att det inte är fråga om en dold agenda att långsiktigt privatisera de arrangemang som många människor gläder sig åt. De vill se bra fotboll eller delta i bra festivaler. De vill känna sig trygga och kunna ta med sig barnen. I dag är de oroliga för rötägg som förstör tillställningarna.
Jag hoppas att ministern kommer med ett tydligt svar i dag, nämligen att fram till dess utredningen är klar ska polisen inte ta betalt för arrangemangen. Det skulle vara glädjande för många föreningar, inte bara de som bedrivs i bolagsform.
Peter Johnsson (S):
Både Christer och Lena pekar på att lagstiftningen är svårtolkad. Det är självklart att ministern inte kan stå här i talarstolen i dag och säga exakt hur polisen ska bete sig. Men det är faktiskt upp till regeringen att ge direktiv till polisen om hur man ska tolka den lagstiftning som finns. Det är det viktiga, eftersom så många ser att det finns problem och är svårtolkbart.
Det är detta jag tycker att ministern ska göra. Det är också bra att man ger förutsättningar för Björn Eriksson att kontinuerligt komma med snabba förslag. Det finns mycket material och kunskap runt om i Europa kring att hantera problem med arenor och huliganism, så man skulle lätt kunna ta fram ett lagförslag redan i vår. Det är inga problem.
Samtidigt är frågan: Hur långt ska det gå? Hur långt ska föreningarna betala skyddet för en enskild åskådare? Är det i Stockholm i tunnelbanan, till Gamla stan eller bara runt arenan? Det är ett problem. Därför tycker jag att ministern måste agera mycket snabbare för att få ordning, absolut fram till nästa fotbollssäsong.
Det är ju på fotbollsarenorna som det stora problemet finns i dagsläget, inte på våra ishockeyarenor, i varje fall inte än, och jag hoppas att det inte heller kommer att utökas mer än till fotbollen och att vi tar tag i de problem som fotbollen har.