Helene Petersson (S):
Som Kerstin Lundgren påpekade var det inte mer än en vecka sedan vi debatterade författningsfrågor i denna kammare. Då var frågan om regionalt självstyre uppe till debatt. Det känns lite som favorit i repris här. Vi har en utredning, Ansvarskommittén, som är parlamentariskt sammansatt, och där har även Kerstin Lundgrens parti en representant.
Den har i uppdrag att se över struktur och uppgiftsfördelning inom samhällsorganisationen. Den har i en första etapp identifierat, belyst och övergripande analyserat samhällsförändringar som inverkar på uppgiftsfördelningen i relation mellan stat, kommun och landsting och även mellan regeringen och de statliga förvaltningsmyndigheterna.
I den andra etappen har kommittén i uppdrag att analysera och bedöma om det behöver ske några förändringar i struktur eller uppgiftsfördelning. Utgångspunkten för kommittén är en välfärd på lika villkor och efter behov som styrs demokratiskt och är solidariskt skattefinansierad.
Utredningen har två syften, nämligen att vi även i framtiden ska kunna ha en gemensam välfärd och att förbättra medborgarnas möjligheter till inflytande, insyn och ansvarsutkrävande. Ansvarskommittén arbetar för högtryck. Kommittén har drygt ett år till på sig. Den 28 februari 2007 ska man vara färdig.
Låt utredningen arbeta färdigt innan vi här i kammaren tar ställning till hur vi vill att organisationen ska vara på regional nivå! I dag finns det, som Kerstin Lundgren också påpekade, försöksverksamheter med ändrad regional ansvarsfördelning i två regioner, Skåne och Västra Götaland. Försöket ska pågå till och med utgången av 2010.
När man har en utredning som tittar på uppgiftsfördelningen är det väl ganska rimligt att man låter försöken rulla på och tar de utvärderingar som har gjorts som en grund för det. Det innebär att utvecklingsansvaret på regional nivå lyfts från länsstyrelsen till ett regionalt självstyrelseorgan i länet. Försöken har ju utvärderats både av Högskolan i Halmstad och av Statskontoret.
I sina utvärderingar har de bland annat lyft fram vikten av att reformen ska få växa underifrån och anser att både regering och riksdag har visat öppenhet för just detta genom att olika möjligheter för regional organisation och samverkan tillåts prövas.
Vissa remissinstanser, främst regionerna själva, har när förslaget om förlängningen remissbehandlades uttryckt att försöket borde permanentas, precis som Kerstin Lundgren har sagt här, och fortsätta utan tidsgräns. Men Ansvarskommitténs arbete var redan då i gång, och att föregripa en tillsatt utredning är inte det arbetssätt som riksdagen brukar tillämpa.
Även på Gotland bedrivs en försöksverksamhet med vidgad samordnad länsförvaltning där länsarbetsnämnden och skogsvårdsstyrelsen inordnas i länsstyrelsens organisation. Dessa försök är också något som kan ligga till grund för kommitténs förslag. Det har också getts en möjlighet för samtliga län i landet att bilda kommunala samverkansorgan där alla kommuner i länet måste vara medlemmar och där landstingen också ges en möjlighet att vara med.
Fördelen med den organisationen är ju att alla kommuner måste vara överens. Nackdelen, som jag ser det, är att det inte är ett direktvalt beslutande organ, vilket det är i Skåne och Västra Götaland. Den regionala nivån har hamnat i fokus kanske främst genom EU-medlemskapet. Det lokala självstyret i Sverige har funnits i flera hundra år och är väl etablerat.
Den omstrukturering som diskuteras i dag jämförs på sina håll med Axel Oxenstiernas omstrukturering på 1600-talet. Men beslut och verksamhet är mer komplexa i dag. Vi lever också i en värld där människor och tjänster är mer rörliga än på Oxenstiernas tid. Därför ställs det i dag högre krav på tydliga roller och tydliga gränser för den offentliga verksamheten.
Men som socialdemokrater håller vi också på att det ska vara likvärdiga förutsättningar för att få ta del av vårt välfärdssystem oavsett var du bor. Likvärdighet är också ett ord som kan vara svårt att definiera, och det ligger också inom Ansvarskommitténs uppdrag att försöka identifiera vad man menar med likvärdigt.
Sverige är en enhetsstat med långtgående kommunalt självstyre, beskattningsrätt på tre nivåer och ett starkt nationellt ansvar för medborgarnas rätt till likvärdig välfärd. Uppgifterna fördelas mellan de olika nivåerna, och riksdagen är ytterst ansvarig. Det är ett gemensamt sammanhållet ansvar.
Låt oss avvakta vad Ansvarskommittén kommer fram till och därefter fatta beslut om hur Sveriges gemensamma ansvarsåtaganden ska organiseras på kommunal, regional och nationell nivå, eller kanske på ett annat sätt som kommittén föreslår, och därefter se till att ansvar, befogenheter, beskattningsrätt och resurser följs åt.
Jag yrkar därmed bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner med hänvisning främst till Ansvarskommitténs arbete.