Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att tacka Gunilla Carlsson för svaret. Det bekräftar att vi båda ser samma behov av att öka livsmedelsproduktionen för att ge fattiga människor bättre möjligheter att försörja sig i fattiga länder. Självklart behövs både en säker livsmedelsproduktion och en inkomst för att kunna köpa mat. Det gläder mig att ministern dementerar att svenskt bistånd används på det sätt som rapporterades i Aktuellt -inslaget för några månader sedan. Åtminstone ska så inte ske i teorin.
Hur det sedan ser ut i praktiken kan ju vara något helt annat. Men vi verkar vara överens om att just det vi såg i tv inte ska kunna ske med svenskt bistånd. För min del var det riktigt ruggigt att se hur ett stöd till kvinnors företagande genom mikrolån, bland annat till jordbrukssektorn, fasats ut och att i stället stöd till kemikalietungt jordbruk som på sikt försämrar människors hälsa fasas in.
Och det sker samtidigt som erfarenheten visar oss att kemikaliejordbruket förvisso gett oss mer livsmedel i det korta perspektivet men i det långa utarmat bördiga jordar, förgiftat vatten och förvärrat effekterna av klimatförändringarna, förutom att ge skadliga effekter på hälsan. Det är viktigt att dra lärdom av erfarenheter och framöver göra rätt från början. Fru talman! Ministern hänvisar till att den gröna revolutionen fungerar bra i Asien.
Men hur något så ogrönt kan få heta den gröna revolutionen är något jag inte förstår. När jag hörde begreppet första gången utgick jag från att det handlade om ett hållbart jordbruk. Men livsmedelsproduktion som bygger på kemikalier som många gånger är förbjudna i väst på grund av sin farlighet för mänsklig hälsa och för de negativa konsekvenserna för den biologiska mångfalden kan knappast kallas grön. Kalla den livsmedelsrevolutionen eller vad som helst, men inte grön!
Jag förstår ministerns ingång i problematiken, det vill säga att en ökad produktion för export och för inhemsk försörjning leder till ökad handel och därmed ökade intäkter. Men jag köper inte att det ska ske på bekostnad av människors hälsa. Det gäller både dem som producerar och som vid spridning av bekämpningsmedel utsätts för gifter och dem som sedan ska äta de besprutade livsmedlen.
Det storskaliga mekaniserade jordbruket ger få arbetstillfällen och inkomster till ett fåtal, medan det småskaliga ger många personer möjlighet att försörja sig. Det är dessutom hälsosammare. Det är därför bra att det svenska biståndet till största delen går till småjordbruk, om jag har förstått svaret rätt.
Men precis som med allt bistånd måste vi kontrollera att det hamnar rätt och att de småjordbrukare som får tillgång till stödet inte sedan går utan skyddsutrustning och sprutar hälsofarliga gifter över sina grödor. Jag skulle förresten gärna vilja veta vad som hände med mikrolånen till kvinnorna. Stämmer det att de inte längre ges, som vi såg i Aktuellt -inslaget? Det är i så fall mycket märkligt med tanke på den satsning på kvinnor som jag tror att vi alla är överens om i både regeringen och riksdagen.
Det har ju aldrig varit någon diskussion om att vi inte skulle tycka just så, här i riksdagen. Sedan tänker jag att man måste se till helheten och inte ägna sig åt att bara titta på ett stuprör i taget. Jag är därför glad över att ministern inte nämner den gröna revolutionen som modell för Afrika, även om den nämns i interpellationssvaret.
Jag tänker att om man minskar stödet till det hållbara småskaliga jordbruket, som ger jobb till många, som har fokus på att i första hand mätta den egna familjen och närområdet och där överskottet sedan kan säljas till exempel till oss, och i stället satsar på det ohållbara jordbruket, vars produkter kan säljas billigare, slår man undan fötterna för alla de kvinnor och män som skulle kunna klara sin försörjning på egen hand på landsbygden genom att sälja sina produkter.
Det är många som tvingas från sina jordar för att ge plats för monokulturer av exportgrödor. Det har vi sett på många håll i världen. Jag skulle vilja att ministern utvecklar svaret lite mer.