Lena Hallengren (S):
Först säger Acko Ankarberg Johansson att jag har sagt att allt har gjorts och att jag är nöjd med allt. Sedan ställs frågan om jag tycker att allt har gjorts. Jag tackar för frågan, för jag har aldrig sagt att allt har gjorts och att jag är nöjd med allt. Jag tycker dock att väldigt mycket har gjorts. Jag tycker också att Acko Ankarberg överskattar den utredning som alliansregeringen tillsatte ett halvår före valet och där utredaren faktiskt var arkitekten bakom LOV-lagstiftningen.
Det kan ju tänkas att en socialdemokratiskt ledd regering har vissa synpunkter på hur en alliansregering har utformat direktiven, på hur utredningen arbetar och på vilken typ av förslag som faktiskt levereras. Om jag får citera någonting ur direktiven kan jag ta upp följande: "Genom skapandet av RUT-tjänsterna, valfrihetsreformerna och den ökade mångfalden inom både vård och omsorg har valfriheten ökat på många håll i Sverige.
Fler alternativ för dem som önskar förändra sitt boende och ett vidgat utbud av service, tjänster och varor som äldre personer efterfrågar ökar ytterligare möjligheterna för äldre personer att bestämma själva. Det är viktigt att äldre personer som behöver stöd för att kunna utöva sitt självbestämmande får information och annat stöd för att kunna välja. Målet är att äldre personers självbestämmande ska medföra att de samlade resurserna för vård och omsorg används på ett sätt som är mer anpassat till den enskilda individens behov och önskemål."
Jag förstår att man tycker detta, men när vi talar om vad som är relaterat till Coronakommissionen och talar som att det här skulle ha varit svaren på det inte bara Coronakommissionen utan hela samhället har sett, nämligen att vi behöver en äldreomsorg som står rustad och där personalen strukturellt faktiskt har en större vårdkompetens för att arbeta i äldreomsorgen, handlar det om att både mota fragmentiseringen och öka kompetensen hos undersköterskor. Det är därför vi har arbetat med att skydda den yrkestiteln.
Vi har inte förlorat sex år, utan de här åren har ju använts just för att förbereda en hel förändring, som man kan säga att det faktiskt innebär. Vad blir det för övergångstider, vad ska krävas och hur får man tillgodoräkna sig tidigare erfarenheter och så vidare?
En väldigt central del är att införa förenklad biståndsbedömning, att ha fler boendeformer och att förbättra och stärka resurserna inte bara genom generella statsbidrag, äldreomsorgslyft eller särskilda äldrepengar utan också genom en omfördelning i skatteutjämningssystemet där det i större utsträckning tas hänsyn till de regioner som har en demografiskt tuffare situation. Jag håller inte med Acko Ankarberg Johansson om att denna utredning skulle ha varit svaret på frågorna.
Delar av dem arbetade vi vidare med, kanske i annan form. Jag delar inte uppfattningen att det skulle vara sex förlorade år, utan tvärtom har väldigt mycket hänt när det gäller äldreomsorgen. Det handlar om att skapa en lagstiftning för ökad likvärdighet där vi tar ett grepp om bemanningsfrågor, kompetensfrågor och andra delar som jag inte förutser nu men som jag utgår från att utredaren kommer att titta på - inte alldeles ensam utan tillsammans med experter och andra företrädare.
Jag utgår från att riksdagens partier på ett eller annat sätt kommer att vara involverade i detta arbete. Jag vill säga att väldigt mycket har gjorts. Mycket mer kommer att behöva göras, men att säga att svaren går att söka i den utredning som alliansregeringen tillsatte tycker jag är att beskriva både den utredningen och historien fel. Jag har försökt att utveckla detta så gott jag kan - sex år senare och med tre egna år på den här posten.