Torsten Lindström (KD):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Det är på sitt sätt trevligt att än en gång få debattera med statsrådet, men det hade förstås varit ännu mer givande om ministern hade varit beredd att komma med skarpa förslag. Under sommaren kom Högskoleverkets rapport Lärarstudenters val av inriktning som ett steg på vägen i uppföljningen av den nya lärarutbildningen.
Rapporten är en larmsignal. Den visar på en rad bekymmer som om inget görs kommer att växa till stora problem. Ytterst handlar det förstås om elevernas rätt till en trygg skola som ger kunskaper för livet. För att uppnå bra studieresultat spelar läraren en central roll. Välutbildade lärare är A och O och de enskilt mest avgörande för att eleverna ska lyckas.
Det är lärarna som förmedlar och levandegör kunskap, som vägleder i kunskap och i förmågan att söka, värdera och använda kunskap, vilket leder till källor av kunskap, erfarenhet och visdom. Få yrken har sådan betydelse för våra barns och ungdomars utveckling och välbefinnande. Därför är lärarutbildningen viktig som en nyckel in i läraruppgiften och som en kvalitets- och trygghetsgaranti för eleverna.
Den nya lärarutbildningen har haft en del barnsjukdomar. En del av dem går att lösa. Andra tyder på större strukturella problem som kräver insatser och förändring. Det är därför jag fortfarande hoppas på den här debatten. Thomas Östros däremot inger inte mycket hopp i sitt svar. Han hänvisar till att regeringen redan i dag skriver in uppgifter i regleringsbreven men förbiser att det tydligen inte är ett tillräckligt kraftfullt instrument.
Högskoleverkets rapport visar ju just att regeringen misslyckats med sina ambitioner. Då borde en minister slipa verktygen, sluta prata och börja agera. Rapporten visar att det bland de blivande lärarna råder brist på dem som vill arbeta i förskola och fritidshem. Enligt Skolverkets prognos behövs tre gånger så många jämfört med det antal i Högskoleverkets rapport som verkligen avser att arbeta där.
Nu hänvisar Thomas Östros till att det i budgetpropositionen, som kom efter att min interpellation lämnats in, står att regeringen tänker göra det möjligt att redan från början välja den inriktning som i dagligt tal kallas förskollärare. Det är en välkommen kovändning. Samma förändring borde göras över hela linjen så att lärarutbildningen bättre dimensioneras för de behov som finns och så att lärarstudenterna får veta vad som behövs.
Därtill framgår ett tydligt könsmönster där kvinnor främst söker sig till yngre barn medan män i första hand vill arbeta med äldre barn och ungdomar. Både kvinnor och män behövs i förskola, fritidshem, grundskola och gymnasieskola. Inte minst bland yngre barn kan det vara viktigt med manliga lärare eftersom det för alltför många barn annars blir en brist på sunda, naturliga manliga förebilder i vardagen.
Det är bara att beklaga att det enda konkreta som ministern förmår är att hänvisa till en tillsatt delegation. Det beskriver den socialdemokratiska makten i ett nötskal: Ett problem. Då gör vi en delegation eller en myndighet. I stället för att fundera över de konkreta åtgärder som behövs. I rapporten visas också att få lärarstudenter har utländsk bakgrund trots att en betydligt större del av befolkningen har det.
Hur menar då ministern att detta kan ökas? Det vore till exempel intressant att pröva positiv särbehandling för att öka antalet lärarstudenter med utländsk bakgrund. Tyvärr har ministern nyligen slagit igen dörren också på den punkten. Kanske borde ministern redan nu ompröva det förhastade ställningstagandet. På den punkten skulle en kovändning välkomnas. Summa summarum, herr talman: Frågorna är många. Thomas Östros svar är färre. Små myrsteg och många rundgångar hjälper inte.