Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Ärade åhörare! Jens Holm har, med anledning av att Sverige har lämnat in ett förslag till tilldelning av utsläppsrätter inför den tredje perioden i EU:s handelssystem för utsläppsrätter för koldioxid, frågat mig följande: Är det miljöministerns ställningstagande att det är rimligt att Sverige får en så pass hög gratistilldelning av utsläppsrätter? Hur kommer miljöministern att verka för att handelssystemet fungerar bättre?
Kommer miljöministern att verka för att kompletterande åtgärder till handelssystemet införs, exempelvis en europeisk koldioxidskatt? Jag tackar för frågorna och ska försöka besvara dem i turordning. Till att börja med vill jag betona att Sverige inte begär några utsläppsrätter. Jag kanske till och med ska börja med att förklara att det här handlar om klimatfrågan och om hur vi ska få ned klimatutsläppen.
Vi i EU har delat upp det här i två områden. Den tunga industrin som får utsläppsrätter kallas för den handlande sektorn. Resten av hela samhället har vi andra beslut och lagstiftningar för. Då kommer vi tillbaka till systemet med utsläppsrätter, det vill säga den handlande sektorn och den tunga industrin med kanske 12 000 anläggningar i Europa.
Sverige begär alltså inte några utsläppsrätter, utan det nya systemet för fri tilldelning som gäller från och med 2013 baseras på tilldelningsregler som är harmoniserade och gäller för hela EU, 27 länder. Reglerna för tilldelningen baseras på riktmärken och produktion, det vill säga vad som faktiskt händer i industrierna.
Enskilda medlemsstater kan alltså inte själva påverka tilldelningen till företagen i detta skede. I det sammanhanget vill jag påpeka att Sverige verkade för att en så stor andel av utsläppsrätterna som möjligt skulle auktioneras. Jag har själv som före detta EU-parlamentariker förhandlat om de här reglerna.
Jag har tyckt att det är viktigt att vi har gemensamma regler i hela EU, att vi ser till att det blir tuffa regler som gäller och att ingen kan smita undan. Utifrån det regelverk som har satts upp för tilldelningen är det alltså rimligt att Sverige får en hög tilldelning av utsläppsrätter. Principen för fri tilldelning för den tredje handelsperioden baseras på av Europeiska parlamentet och rådet fastställda produktriktmärken.
Produktriktmärkena har konstruerats efter de 10 procent mest koldioxideffektiva anläggningarna i varje sektor inom EU. Man har alltså tittat på de bästa anläggningarna och den bästa möjliga tekniken. De är konstruerade så att koldioxideffektiva anläggningar gynnas vid tilldelningen.
Det innebär att de anläggningar som har gått före och förbättrat sig, till exempel vad gäller användning av biobränslen, gynnas särskilt av tilldelningsreglerna. Vi har anledning att glädja oss åt att svenska företag ligger väl framme. Men vi måste också förstå att en jämförelsevis hög tilldelning inte är ett uttryck för en önskan om utrymme för ökade utsläpp utan i stället en uppmuntran för jämförelsevis låga specifika utsläpp.
Fråga två gäller hur jag kommer att verka för att handelssystemet ska fungera bättre. Regeringen anser att handelssystemet är ett kostnadseffektivt sätt att minska utsläppen. Det blir en marknadsfunktion. Prisnivån på utsläppsrätter är i nuläget låg, vilket till stor del beror på nedgången i ekonomin i EU. Tanken bakom ETS, det vill säga handelssystemet, är att det ska vara ett långsiktigt system för att minska utsläppen.
Som i alla handelssystem kan priserna variera över tid. Vi har sett både mycket låga priser och mycket höga priser, och nu har vi mycket låga priser. Det är dock bekymmersamt om den låga prisnivån består under en lång tid eftersom det riskerar att inte ge tillräckliga incitament för investeringar i klimatvänlig teknik, vilket i sin tur skulle äventyra den långsiktiga kostnadseffektiviteten och i längden också klimatmålen.
Regeringen verkar fortsatt för att förutsättningarna ska öka för att EU ska kunna besluta om att minska utsläppen med 30 procent till 2020. Det är EU-målet och vore det mest rättframma sättet att stärka handelssystemet, det vill säga att öka trycket i hela det europeiska handelssystemet. Runt om i EU arbetas också med andra förslag för att stärka handelssystemet, exempelvis genom att påverka utbudssidan av utsläppsrätter.
Vi deltar i dessa diskussioner och analyserar vilka effekter sådana förslag har. För oss är det viktigt att kostnadseffektiviteten i EU:s klimatpolitik bibehålls. Till sist har vi frågan om kompletterande åtgärder till handelssystemet, till exempel en koldioxidskatt.
Redan i klimatpropositionen 2009 konstaterar regeringen att anläggningar som ingår i systemet i princip inte bör ha ytterligare styrmedel eftersom det inte minskar de totala utsläppen utan bara påverkar var inom systemet de sker. Det är däremot en skillnad i den icke-handlande sektorn.
Där har regeringen drivit hårt i förhandlingarna om förändringar av energiskattedirektivet att den icke-handlande sektorn ska ha koldioxidskatt. Nuvarande regler är föråldrade och inte samordnade med andra mer nyligen antagna EU-åtgärder. Huvuddelen av förslaget är att införa obligatoriska regler om att medlemsstaterna ska ha en koldioxidskatt i den icke-handlande sektorn.
Vi jobbar väldigt mycket och väldigt hårt för detta i Ekofinrådet med finansministrarna och också när miljöministrarna träffas.