Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Portfölj, koffert eller samverkan - kärt barn har många namn. Nu räknade Berit Högman bara upp tre av de regioner som gick in från årsskiftet. Jag tror att Berit Högman nämnde Västra Götaland, Halland och Skåne som exempel på regioner med stark tillväxt och befolkningstillströmning. Men Berit Högman nämnde inte två andra regioner, Gotland och Norrbotten, som inte är i riktigt samma situation.
Norrbotten är ett län som tappar i befolkning, även om det går bra, inte minst när det gäller tillväxten av jobb i stora delar av Norrbotten. Men i Norrbotten var man väldigt angelägen om att få finnas med i reformen redan år ett, trots att man inte var direkt utpekad i Kulturrådets planer. Där har det också varit ett stort engagemang och en skjuts i debatten.
Jag vet, eftersom jag har följt den här processen och drivit den, att det från början fanns en stark oro: Är det här statens sätt att dra sig undan, att abdikera? Blir det mindre pengar nu? Det har det inte blivit. Det har till och med blivit något mer pengar på sina håll. Vi har hela tiden också sagt, vilket Berit Högman nämnde, att det här inte är en ekonomisk reform. Det är en demokratisk reform.
Den energi, som jag också hörde Berit Högman nämna, som jag har mött på många håll är ett resultat av helt nya möten. Det var bland annat det som Kulturutredningen upplevde när man under sitt arbete framför allt reste runt i landet och träffade intressenter och förde samman människor som arbetar gemensamt för kulturen som aldrig någonsin hade mötts.
Men någonstans kan jag i Berit Högmans resonemang i alla fall höra det som man nästan alltid hör från Socialdemokraterna: Kommer det inte mer pengar så händer ingenting. Det är klart att det kan hända mycket mer med samma medel. Även om statens andel till regionerna inte har förändrats så mycket - det är inte mindre pengar, vill jag ändå påpeka - kan man göra mycket med det man redan har.
Hur kompetenta de än är på Kulturrådet - för det är de verkligen - blir det inte riktigt samma sak som när det professionella kulturlivet, institutionerna, politikerna och det ideella kulturlivet regionalt träffas, som de nu gjort under en längre tid på nya möten. Det är klart att det alltid finns en oro - och den ska vi ha respekt för - när man gör en större förändring, för det här är verkligen en stor förändring.
Jag hade så sent som för en dryg vecka sedan ånyo ett möte med delar av den civila sektorn uppe på Kulturdepartementet. Det var just på kvällstid för att så många som möjligt skulle kunna komma. Det var representanter för bland annat Ideell kulturallians. Det är mycket positivt som händer. De har också egna möten.
Klys har fått medel så att deras representanter kan delta i de här dialogerna och tillföra det som de kan på det professionella området. När jag nu hör vad som händer och vet att tio, kanske till och med tolv, regioner står på tur för att gå in i samverkansmodellen från årsskiftet blir jag väldigt glad.
Men eftersom det är en stor förändring och en ny process måste man hela tiden var vaksam: Vad behöver vi göra för att det ska bli bättre? Det gäller naturligtvis de treåriga planerna, som landstingen tar fram. Det behöver man skruva på vartefter. SKL följer det här med stort intresse och utbildar sitt folk för att man ska kunna delta på ett professionellt vis. Det gäller Kulturrådet.
Det gäller naturligtvis också den analysmyndighet som snart börjar arbeta och som ska utveckla själva modellen. Det här kommer vi att få arbeta med hela tiden. Men jag är full av tillförsikt och glad över att det redan har fallit så väl ut.