KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Det här är ju ingen lätt fråga eftersom det ser så olika ut i olika delar av landet. Det är det som är en del av problemet. Det finns områden som är nästan helt obebyggda där det kan tyckas att det borde vara tillåtet med fler undantag. Men sedan finns det också hårt exploaterade områden, framför allt Stockholmsområdet och Göteborgsområdet.
Problemet är att få till en lagstiftning som ska gälla för hela landet. Det är det som är dilemmat här. Går man för långt åt ena hållet kan det få negativa konsekvenser. Släpps det fritt är risken att exploateringen ökar ytterligare i redan högexploaterade områden.
Även i storstadsområdena finns det ett intresse av att befolkningen ska ha tillgång till friluftsliv, och det berör väldigt många människor, till exempel i Stockholmsregionen. Det kan handla om turister som är på besök både från andra delar av Sverige och från andra länder. Dessutom måste man självklart ta hänsyn till den biologiska mångfalden. Att få till en lagstiftning som fungerar i hela landet är svårt.
Därför kan man inte hur lättvindigt som helst ändra reglerna eftersom det kan få långtgående negativa konsekvenser. Men när det gäller de ändringar som har gjorts finns det en ambition att fler undantag ska kunna tillåtas i glesbygden. Det är också ett sätt att minska avfolkningen i Sverige där det förekommer mycket utflyttning från glesbygd till städerna.
Det som den förra regeringen gjorde var att man började titta på undantag för till exempel mindre sjöar och mindre vattendrag. Där skulle det vara lättare att göra undantag i glesbygden. Kommunerna skulle få hjälp med att se vilka områden som kan vara aktuella. Det krävs ju att det ska finnas med i detaljplanen för att det ska vara möjligt att göra undantag. Kommunerna skulle helt enkelt få stöd i det arbetet.
Det finns säkert mycket mer som kan göras, men jag tror inte att man kan förvänta sig en total omstöpning av lagen. Då kan konsekvensen bli att värden som aldrig går att återskapa förloras. Har det väl byggts strandnära blir det väldigt svårt att riva den bebyggelsen.
Har det byggts för mycket i högexploaterade områden, då är det risk för att friluftslivet försämras för de boende, och det gäller även den biologiska mångfalden. Här får man nog gå försiktigt fram. Tillämpningen av lagen är ju inte vårt huvudansvar.
Men jag tror att det ligger mycket i att medge undantag och se till att det tillämpas på ett bra sätt ute i glesbygden, och där har kommunerna fått ett större inflytande. Problemet är dock det omvända i framför allt storstadsområdena. Vi vill ju inte se att all kust bebyggs. Allemansrätten är något väldigt unikt för Sverige som ger tillgång till inte minst gratis badstränder.
Många i andra länder är förundrade över att vi har den möjligheten. Där kan det vara bebyggt överallt, och där kan det kosta pengar att bada i havet. Det är alltså väldigt viktigt för Sveriges befolkning att allemansrätten gäller fullt ut även vid stränderna.
Det är också väldigt viktigt för turistindustrin att vi kan locka med vackra stränder. Sedan borde man kunna göra fler undantag i glesbygden eftersom det där finns så många stränder.
Hillevi Larsson (S):
Det finns två stora problem i detta. Det ena är det som jag har varit inne på tidigare: Vi ska ha en lagstiftning som gäller för hela landet trots att det ser väldigt olika ut. Man borde kanske minska det strandnära byggandet i tätbefolkade områden och öka det i glesbygdsområden. Det blir väldigt svårt att hitta en enhetlig lagstiftning som passar överallt. Det är ett dilemma.
Vi kan inte låta pendeln svänga för långt åt det ena hållet, för då kommer det att drabba den andra sidan. Tillåter vi stora avsteg från strandskyddet i glesbygdsområden kan vi kanske se till att det gäller även i tätbebyggda områden, och tvärtom. Det är det som är problemet. Man måste hitta en balans och så långt som möjligt kunna göra undantag i båda riktningarna.
Sedan gäller det tillämpningen. Vi kan bara följa hur tillämpningen sker. Vi kan möjligtvis förändra lagstiftningen genom att försöka förbättra tillämpningen, men det ligger ändå ytterst på kommunerna och länsstyrelserna med flera att tillämpa detta. Vi ska inte glömma att det finns en omvänd kritik, och den gäller att man har lyckats få dispens och kommit runt strandskyddet i tätbebyggda områden.
Det är också ett problem. I glesbygden upplever man att det är för svårt att bygga i strandnära lägen, och i tätbebyggda områden lyckas man på olika sätt få dessa undantag som man kanske egentligen inte borde ha fått. Vi har i förlängningen ett scenario där allemansrätten inskränks i tätbebyggda områden, och det berör många människor som bor där. Det berör också turistindustrin, då många turister reser till Stockholmsområdet.
Det är alltså ett intresse för oss alla. Det är en svår balansgång och avvägning, men vi får väl först och främst se hur reglerna tillämpas.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror att man förenklar verkligheten väldigt mycket om man hänvisar till den ekonomiska krisen som skäl till att det inte har byggts någonting. Vi kunde ju se ett direkt resultat när stödet till byggande av hyresrätter avvecklades: Då störtdök genast produktionen. Vi kan också se tillbaka på 90-talet när vi hade 500 procents ränta att det inte innebar ett totalstopp för byggandet.
Det är inte så enkelt att man kan hänvisa till en kris, utan det är väldigt avgörande vilken politik man faktiskt för. Visst, man kan se att det under de här åren har tillsatts en massa utredningar om det ena och det andra. Men man måste också se de direkt skadliga saker som har införts och som har rubbat balansen på bostadsmarknaden.
Förutom det som har funnits sedan tidigare i form av ränteavdrag som gäller ägd bostad men inte hyresrätt har man infört ROT-avdrag som gäller ägd bostad men inte hyresrätt, gjort det förmånligt att hyra ut sin bostad och möjligt att ta ut marknadshyra på detta sätt samt infört de stora Attefallshusen.
Man har genomfört det ena förslaget efter det andra som gynnar ägd bostad, men man har tagit bort det som fanns för att gynna hyresrätt. Det är den obalansen, som har byggts upp under många år under den förra regeringen, som vi nu ser resultatet av. Detta drabbar självklart den enskilde på bostadsmarknaden, men det drabbar också oss alla.
I Stockholm räknar man med att den samhällsekonomiska förlusten är 21 miljarder per år. Även i Göteborgsregionen och Malmöregionen är det miljardbelopp vi förlorar. Byggande av hyresrätter till rimliga hyror gynnar alltså inte bara människor som behöver bostad utan oss alla. Det är det jag tycker vi måste ta tag i. Hur gynnar vi detta? Jag vill också säga att jag tycker att ministerns förslag är bra, bland annat när det gäller infrastruktur.
Hillevi Larsson (S):
Jag tycker att det är glädjande att statsministern är här i dag. Under de senaste åtta åren fick vi inte se så mycket av den förra statsministern i riksdagen. Jag tycker att det är föredömligt av Stefan Löfven att han kommer hit. Det här visar vikten av den fråga som har tagits upp. Det gäller det säkerhetspolitiska läget i Sverige och världen, kopplat till det säkerhetspolitiska rådet.
Jag tycker att det är snabbt jobbat att det redan har varit tre sammanträden. Jag tycker inte att det viktigaste är protokoll och ordagrant allt som sägs på mötena. Det viktiga är resultatet, framför allt det långsiktiga resultatet.
När tsunamin inträffade - det var ingenting som man kunde planera för; det var någonting extraordinärt - fanns det inte någonting sådant här. Det blev en förvirrad situation. Det var inte så konstigt, för det var en helt ny situation som uppkom under en tid på året då väldigt mycket verksamhet ligger nere. Men nu har vi ett råd som kan ta tag i de kända hot som vi ser omkring oss.
Det kan också dyka upp nya hot, och då blir detta ett operativt organ som kan agera. I och med att det är den högsta politiska ledningen från regeringen har man befogenhet att faktiskt snabbt få resultat och samordna det som behöver samordnas i en krissituation. Jag tycker att det är väldigt positivt att det här har inrättats. Vi har väldigt stora hot i vår omvärld - det kan man inte komma ifrån.
Detta kommer alltså helt rätt i tiden. Här har nämnts terrorhot, krig och Ukraina-Ryssland-situationen. Men vi har också klimathotet, som i sig är ett stort säkerhetspolitiskt hot men som också kan leda till andra konflikter. Man kan se att det redan har lett till väpnade konflikter där man slåss om vattentillgångar, till exempel.
Det här är stora frågor som vi måste förhålla oss till. När man tänker på säkerhetspolitik skulle jag önska att Sveriges roll inte enbart är att tänka på Sverige, även om det självklart är väldigt grundläggande och centralt. Jag önskar att vi också tänker i större banor. Hur kan vi samverka med andra för en säkrare värld? Det gynnar oss alla.
Vi kan inte bara stänga dörren och känna oss trygga här, utan vi måste vända oss utåt. Där gör regeringen mycket. Vi samarbetar nära med Finland då vi ser ett säkerhetspolitiskt hot, till exempel från Ryssland. Stefan Löfven hade ett möte med Angela Merkel för inte så länge sedan. Vi kan se att vi lyfter stora och viktiga säkerhetspolitiska frågor även i det rummet.
Det här blir mer ett operativt organ. Det är inget organ där man bjuder in internationella gäster, utan det sköts på andra sätt. Men jag tycker att det är väldigt bra att det har inrättats och att det redan har kommit till stånd ett antal möten. Jag ser fram emot det fortsatta arbetet.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill förtydliga det jag sa: Jag saknar inte Reinfeldt som statsminister, men vi saknade honom i interpellationsdebatterna. Inte en enda gång under åtta år kom han hit. Där har Stefan Löfven visat framfötterna; det var ju inte så länge sedan valet. Om vi återgår till det säkerhetspolitiska rådet är det så att regeringens sammanträden inte är offentliga.
Rådet består av delar av regeringen - statsministern, vice statsministern med flera - och därför är det kanske inte så konstigt om man inte kan läsa ordagrant vad som sägs där. Jag tror att det är bra att vi ändå har ett råd där man fokuserar på säkerhetspolitiken, och det är ju verkligen tunga ministrar som deltar. Det är utrikesministern, försvarsministern och så vidare.
Det viktiga är vad som kommer ut av detta i förlängningen, och jag är helt övertygad om att det kommer att leda till ett väldigt väl förankrat säkerhetspolitiskt arbete både kortsiktigt och långsiktigt. Det har redan varit tre möten, och det visar att detta inte bara är någon tillfällig grej utan återkommande. Självklart involveras detta i regeringens arbete och övriga Myndighetssverige när det kommer till att eventuellt genomföra saker och ting.
Jag kan därför inte förstå varför det här ses som ett hot. När det blir till reella beslut kommer vi ju alla att få veta det, och då är det den vanliga beslutsgången som gäller. Det nya med Stefan Löfven är att han blev ordförande i det säkerhetspolitiska rådet och även det innovationspolitiska rådet. Det är ett sätt att verkligen uppgradera viktiga områden.
Men han kan förstås inte vara ordförande i allt. Han kan heller inte besvara alla interpellationer, men han visar en väldigt tydlig ambition på ett väldigt viktigt område.
Hillevi Larsson (S):
Den här reformen har inte fått effekt. Det går inte att påvisa någon effekt över huvud taget. Däremot har de vikta föräldramånaderna haft en väldigt tydlig effekt. Då borde det vara uppenbart att man prioriterar det som ger effekt och inte det som inte ger effekt och som dessutom kostar en massa pengar. Ska man lägga ned skattemedel på något ska det också ge effekt. Något annat vore orimligt.
Det största problemet för mig är inte om föräldrar skulle bli utan jämställdhetsbonusen. Det stora problemet för mig är om den utveckling som vi har sett hittills fortsätter, det vill säga att uttaget är så ojämställt som det är och de konsekvenser som det får. Föräldraledigheten rör sig om en kort tid i livet, men det ojämställda uttaget får effekter hela livet.
När kvinnor får barn börjar deras inkomster att påverkas negativt. För män kan man till och med se motsatt effekt. Många män får bättre inkomst efter att de har blivit föräldrar. Kvinnor tjänar 3,6 miljoner kronor mindre än män under sitt arbetsliv. Räknar man in pensionen blir det ännu värre.
Många män får sämre kontakt med sina barn på grund av att de inte har knutit an tidigt i sina barns liv, vilket föräldraförsäkringen är till för. Alla är vinnare på ett mer jämställt uttag: kvinnorna på arbetsmarknaden, barnen som får en god och nära kontakt med båda sina föräldrar och papporna som får god kontakt med sina barn. Ju mer ojämställt det är, desto större risk för att kvinnor tar hand om det obetalda hemarbetet.
Det är till och med större risk för separationer. Alla är alltså vinnare på ett mer jämställt uttag, och då ska vi genomföra det som fungerar.
Hillevi Larsson (S):
Någonting som verkar ha glömts bort i debatten är att när det är två i ett hushåll, som det i många fall är, som ansöker om RUT-avdrag får de dra av upp till 100 000. Siffran 50 000 gäller bara om man är ensam i hushållet. 100 000 är väldigt mycket pengar. Man kan se att de som har utnyttjat det upp till den gränsen är väldigt få i förhållande till hur många det är som gör mindre avdrag.
Man kan också se att inkomsterna är högre hos dem som utnyttjar RUT-avdraget mer. De som utnyttjar det upp till maxgränsen måste först och främst tjäna så mycket att de kan göra ett så stort skatteavdrag. De har också stora inkomster. Man kan ifrågasätta om de inte kan betala ur egen ficka över den gräns som kommer att finnas på 25 000 per person. Är det två i hushållet blir det upp till 50 000.
Är man över 65 år gäller även i fortsättningen upp till 50 000 per vuxen person i hushållet. Jag vill inte säga att det här innebär att man tar bort RUT-avdraget. Däremot kan man se lite samma sak som vi har gjort när det gäller inkomstskatterna. När man tjänar över 50 000 kan man faktiskt betala lite mer i skatt. Man har råd med det.
Det gäller precis samma med RUT-avdraget. De allra flesta, vill jag påminna om, utnyttjar inte RUT-avdraget upp till den här gränsen. De flesta utnyttjar det inte upp till 25 000. Det som det handlar om nu är att man slåss för att de som har höga inkomster ska få inomhuspoolsrengöring och så vidare.
Låt oss, när utbildningsbehoven är så stora, använda pengarna till att utbilda människor för att lösa problemet med arbetslösheten i stället! Det är mycket viktigare och ger många fler jobb.
Hillevi Larsson (S):
Det är naturligtvis väldigt tragiskt när det händer sådant här. I det aktuella fallet var det en kvinna som hade överklagat ett beslut och där överklagandet hade bifallits. När man har vunnit striden blir det extra olyckligt att få restskatt. Det är väldigt viktigt att se till att detta inte händer igen.
Det är naturligtvis också väldigt olyckligt för dem som har fått för mycket i bostadsbidrag och måste betala tillbaka. Man måste nog se Försäkringskassan som en helhet. Det är oacceptabelt när det sker fel, och det finns ingen ursäkt för det. Samtidigt måste man vara medveten om att det har varit en väldigt pressad arbetssituation på Försäkringskassan.
Att försöka förbättra arbetsmiljön för de anställda tror jag kan vara en viktig del i att förebygga att det begås fel. Även om fel alltid är oacceptabla tror jag att det är lättare att fel begås i en miljö där personalen har en stor arbetsbörda med många fall per person och själv riskerar att gå in i väggen och bli sjukskriven.
Som ministern tydliggör ska i fortsättningen information ges både skriftligt och muntligt. Förutsättningen för det är att arbetsmiljön är rimlig så att man har tid att göra det. Jag tror att det blir ett viktigt arbete framöver att se till att arbetsmiljön blir rimligare. Förhoppningsvis ska det inte finnas lika många fall som man behöver överklaga.
Dels måste allt gå rätt till, dels måste det bli en rimligare situation framför allt för dem som är sjuka. Det måste vara lättare att kunna vara sjukskriven när man verkligen är sjuk och inte bli utförsäkrad för att en viss tid har uppnåtts. I så fall ska det handla om att man blivit frisk, och då är det rehabilitering som ska till. Det handlar inte om att kasta ut folk ur försäkringen.
Även om man slår fast att det är oacceptabla fel som har begåtts måste man samtidigt se till att det inte händer igen. Dessutom måste man se till att arbetsmiljön för personalen blir rimligare och att fler kan få rätt från början så att de inte behöver överklaga. Det ska finnas rimligare regler. Det sammantaget tror jag kan göra att det blir färre sådana tragiska fall som vi sett.
Vi får inte heller glömma att det är en stor tragedi för dem som blivit utförsäkrade. Även om allt gått till enligt regelverket är det en fruktansvärd situation att vara allvarligt sjuk och utförsäkrad, kanske tvingas vända sig till socialtjänsten och i bästa fall få försörjningsstöd alternativt leva på sin familj. Det kan leda till en ekonomiskt hårt pressad situation.
Min förhoppning är att man ser över situationen i hela Försäkringskassan. Jag hoppas att vi får igenom vår budget så att vi kan göra de förändringar som behövs. Tyvärr föll ju vår budget, och då föll också våra förslag om att förbättra villkoren inom Försäkringskassan. Jag hoppas att vi kan besluta om det så att det kan börja gå åt rätt håll.
Hillevi Larsson (S):
Jag tyckte att det lät väldigt hoppingivande med e-inkomst som ett sätt att se till att det blir mer korrekta beräkningar. Hur man beräknar inkomst är ett problem inom flera myndigheter. Ibland finns det en eftersläpning också. Man kanske till och med ser två år tillbaka i tiden, och så kan inkomsten ha förändrats. Det här ställer till det.
Folk får inte tillräckliga ersättningar som de kan leva på, men man kan även bli återbetalningsskyldig i efterhand om det går snett. Jag tror att detta är viktigt. Sedan måste vi få bättre samordning mellan myndigheterna. Det säger också Annika Strandhäll. Det måste bli ett bättre samarbete mellan Försäkringskassan och Skatteverket, för det är där en stor del av problemet har uppstått.
Om då Skatteverket har möjlighet att se till att det blir rätt från början ligger det i allas intresse att Skatteverket också blandas in redan från början. Det är lättare att förebygga än att komma in när skadan är skedd, och därför ska man såklart så långt som möjligt arbeta förebyggande. Inte minst gäller det att försöka hjälpa de personer som drabbats väldigt hårt. Man överklagar ett mål och vinner, och så slutar det med att man får restskatt. Det är orimligt.
De personerna måste man om möjligt hjälpa. Men det allra viktigaste tror jag är att förebygga att fler hamnar i den här knipan. Då gäller det att jobba långsiktigt.
Hillevi Larsson (S):
Det är rätt som justitieministern säger, att vi måste ha pengar till det här. Allting kostar, men det är klart att detta är en prioriterad fråga. Därför hoppas jag verkligen att vi kan få fram nödvändiga resurser och att vår budget så småningom går igenom. Det behövs.
När det gäller elektronisk fotboja och integriteten kopplat till det så är det betydligt mindre integritetskränkande än ett fängelsestraff. Man har också alltmer testat möjligheterna att ersätta en del av eller till och med hela fängelsetiden med elektronisk fotboja.
Då har man restriktioner på sig att man måste vara hemma vid en viss tid, man får inte ta droger eller dricka alkohol och man övervakas av frivården. Många upplever ju detta som ett mycket bättre alternativ än fängelse. Vid kontaktförbud blir det inte tal om att vara hemma vid en viss tid eller något sådant. Däremot handlar det om att inte överträda en viss gräns, och det är ofta inom det område där kvinnan vistas.
Det kan vara hennes bostad, det kan vara hennes arbetsplats, det kan vara förskolan där barnen är. Det är lite olika beroende på kvinnans skyddsbehov. Om ett sådant förbud överträds tjuter det hos polisen.
Jag kan tycka att den integritetskränkningen inte är så stor om vi jämför med integritetskränkningen för kvinnan och barnen, om det är barn inblandade, som det innebär att ständigt vara rädd, ständigt på flykt och att aldrig veta när mannen dyker upp. Jag tror att det är viktigt att man tittar på hur regelverket tillämpas när man nu äntligen börjar använda det, och jag tror också att en utredning verkligen behövs.
Det aviseras ju också, så jag tror att vi kan vara eniga om att det är positivt, och jag ser fram emot det.
Hillevi Larsson (S):
Som verkligheten nu ser ut har vi en kvinnofälla i form av alla kvinnor som har utförsäkrats. Det finns också en kvinnofälla som består i att allt fler kvinnor självmant går i pension så tidigt som det går. De blir i praktiken förtidspensionärer eftersom de inte längre får vara sjukskrivna. De kan inte vänta tills ålderspensionen träder in, utan då blir de pensionärer så snabbt som det går. Det gäller kvinnor i 60-årsåldern.
Dessa kvinnor förlorar enormt mycket i pension, och det känns som ett dubbelt svek med tanke på att många av kvinnorna har blivit sjukskrivna på grund av dålig arbetsmiljö. De har verkligen jobbat och kämpat med låga löner i tunga jobb med väldigt mycket stress. När de sedan blir sjuka får de inte hjälp, och på kuppen blir de fattiga. Det är ju det som är den stora kvinnofällan och det som vi måste stoppa.
Vi måste se till att fler kan arbeta hela sitt arbetsliv. Blir man sjuk ska man få ekonomisk ersättning under sjukskrivningstiden, och självklart ska man få rehabilitering. Jag tycker att Annika Strandhäll har varit väldigt tydlig med att resurser självklart ska sättas in så tidigt som möjligt. Det handlar om att förebygga sjukdom.
De som ändå blir sjuka ska få tidiga insatser, i första hand rehabilitering. Det måste ändå vara det första steget. Det kan inte vara första steget att man ska gå till Arbetsförmedlingen när man för sjuk för att arbeta. Här krävs det insatser, och det vill ju också regeringen göra. Nu ser vi massor med kvinnor - många unga - som får psykiska diagnoser. De har dålig arbetsmiljö och dubbelarbetar ofta.
Därför är arbetet med bättre arbetsmiljö och jämställdhetspolitik så viktigt, och det jobbar regeringen också med.
Hillevi Larsson (S):
Det är många olika frågor som har tagits upp i den här debatten. En sak som jag skulle vilja lägga till gäller de kvinnor och flickor, för det kan även vara unga flickor, som är så utsatta att de behöver byta kommun. Där har vi ytterligare ett dilemma.
I dag kan vi se att många kommuner inte ens klarar av att ta hand om sina egna medborgare, och tyvärr skjuter de då ifrån sig ansvaret när det gäller att ta emot någon från en annan kommun. Vi har exemplet Maria Barin som mördades i sin egen lägenhet i Landskrona. Hon hade bönat och bett om att få bo i en annan kommun eftersom hotsituationen helt enkelt var så stark.
Det är många kvinnor och även barn som är i den situationen, och de har ett dubbelt dilemma. Om de kommer till en annan kommun kan oviljan där vara stark att ordna ett boende, därför att man helt enkelt tar den egna kommunens invånare i första hand. Här krävs bättre samverkan mellan kommunerna och att vi helt enkelt ställer krav: Är någon hotad till livet så måste kommunerna ställa upp.
Jag tror också att en förstärkning av kvinnojourerna skulle vara positiv på det sättet att fler platser skapas så att de slipper tacka nej. Men detta är en kortsiktig lösning, om än väldigt viktig. Nästa steg måste också till. Det måste komma till fler lägenheter där kvinnorna kan bo permanent. Målet kan ju inte vara att bo på kvinnojour under en lång tid. Det handlar om att bygga billiga hyresrätter med rimliga hyror.
Där finns en rad åtgärder som ministern har tagit initiativ till. Det handlar också om att se till att de hyresrätter som finns inte ombildas. Vi har ju sett väldigt många ombildningar, men vi måste ha ett större antal hyresrätter, och kommunerna måste kunna köpa upp dem till utsatta kvinnor.