KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Nilsson (L):
Jag älskade också att läsa, vilket vi har hört många prata om, när jag var liten. Jag läste Kulla-Gulla-böcker, Fem-böcker, Kittyböcker och så vidare. Det avslöjar kanske vilken generation jag tillhör. Läsning är centralt på många olika sätt. Det vittnar detta ganska spretiga betänkande om.
Jag tänker göra något nedslag. Det första nedslaget handlar om pojkars läsning och i förlängningen pojkars fallande skolresultat. Det finns en tydlig genusdimension här, om än sällan omnämnd, vad gäller fallande kunskapsresultat i skolan sedan 1990-talet. Pojkar släpar efter. Särskilt lågpresterande pojkar släpar efter.
Att det på senare tid har skett en viss positiv utveckling är glädjande. Men problemet kvarstår över tid och är inte desto mindre oroande. Försämringen för pojkar är särskilt tydlig i fråga om läsförståelse. Bristande kunskaper i fråga om läsförståelse är ett demokratiproblem och ett jämställdhetsproblem.
Enligt Litteraturutredningen, som visserligen är från 2013, klarar inte en femtedel av alla pojkar att tillgodogöra sig en kvalificerad text. Det innebär personliga tragedier på många sätt. Det handlar om att inte lära sig läsa ordentligt, att inte kunna ta till sig avancerad information och att, som vi har sagt, inte få tillgång till nya världar.
På Utmarksskolan i Göteborg försöker man ta sig an det här genom att läsa 15 minuter per dag i en bok, inte hetsskrolla som många av oss andra gör och vilket några gör just nu. Läsningen är central.
Och det har hänt någonting, från att jag läste Kulla-Gulla till att vi läser alltmer på våra mobiler och allt mindre i böcker. Fru talman!
Det handlar inte bara om ett jämställdhetsproblem utan också om att vi måste satsa mer på läromedel, på ökad tillgång till läromedel. Det behövs läroböcker som är just böcker och inte pdf:er på en platta.
Ibland uppfattas vi liberaler som starka motståndare till digitalisering, men jag vill ta tillfället i akt och poängtera att så inte är fallet. Vi ser att läroböcker som är just läroböcker och digitala läromedel kan vara komplement till varandra. Fru talman!
Jag vill också nämna sexuella trakasserier, könsrollsbundet förtryck och så vidare. Det är en annan del i betänkandet. När metoo kom var det tydligt hur viktigt det är och hur stora problem som finns. Men metoo tystande ganska fort. Vi behöver följa upp det här.
Kommuner behöver regelbundet följa upp arbetet mot sexuella trakasserier i just skolmiljön och verka för att ge anställda adekvata verktyg för att arbeta förebyggande. Fru talman! Jag vill också nämna hedersförtryck och det centrala arbete som skolan har att göra när det gäller att motverka det.
För tids vinnande yrkar jag bifall endast till Liberalernas reservation nummer 4, även om vi står bakom alla våra reservationer.
Maria Nilsson (L):
Tack för frågan, Annika Hirvonen! Den propositionen har inte lagts på riksdagens bord ännu. Vi har alltså inte tagit ställning till det i skarpt läge. Jag är inte skolpolitisk talesperson. Jag är forskningspolitisk talesperson. Det skulle vara synd om Fredrik Malm om jag skulle utlova saker som jag inte har täckning för.
Vi är ett parti som lägger stor vikt vid läsning och ser naturligtvis betydelsen av skolbibliotek och bemannade skolbibliotek. Men jag kommer inte att här utlova saker och ge ett skarpt svar som jag kanske senare får äta upp.
Jag nöjer mig med att poängtera att vi ser den betydelse som skolbibliotek har. Att ha bemannade skolbibliotek är naturligtvis ännu bättre. Men har vi tillgång till tillräckligt med bibliotekarier? Det är en ganska trång sektor i dag.
Finns det personalresurser och så vidare?
Maria Nilsson (L):
Jag känner mig rättad av Annika Hirvonen. Jag missade det här med tillgången på skolbibliotekarier. Jag tar till mig det. Däremot är jag fortfarande inte riktigt beredd att göra några utfästelser.
När vi pratar om vikten av läsning låter det när man lyssnar på Annika Hirvonen lite grann som att det enda som kan leda oss framåt är bemannade skolbibliotek. Jag tror att bemannade skolbibliotek fyller en viktig funktion. Men jag tror definitivt att det finns andra åtgärder som är centrala, kanske till och med än mer centrala.
Varför inte gå vidare och försöka sprida exemplet från Utmarksskolan i Göteborg med 15 minuters läsning och arbeta för att det ska finnas fler läroböcker som är just böcker runt om i kommunerna? I Göteborg har vi ett liberalt kommunalråd.
Det har varit en av hens prioriteringar att just avsätta resurser till läromedel i kommunens budget. Det är en besjälad uppgift, om jag får säga så. Så nog finns det andra delar i detta förutom bemannade skolbibliotek. Vi lär återkomma till denna fråga. Nu är det kanske propositionsstopp, men frågan lever vidare i alla fall. Vi får återkomma till den.
Maria Nilsson (L):
Det är en viss skillnad, för vi har inte sett propositionen ännu - eller hur? Den finns inte på riksdagens bord. Jag har egentligen inget att ta ställning till förrän vi har sett utformningen av lagförslaget. Vi är naturligtvis för skolbibliotek, bemannade skolbibliotek.
Det har jag sagt till ledamoten Hirvonen i ett tidigare replikskifte. Vi ser vikten av det. Det har jag pratat om som en viktig pusselbit när det gäller att fokusera på läsningen och på att stärka läsningen som en del i att höja kunskapsresultaten. Men vi har inte propositionen framför oss.
Vad är det Daniel Riazat vill ha svar på? Ska jag ge ett hypotetiskt svar?
Maria Nilsson (L):
Först avkräver du, Daniel Riazat, mig hypotetiska svar om en proposition som inte har lagts fram än och försöker få det att låta som att jag inte kan vår egen politik. Sedan ställer du mig till svars för hur kommunalpolitiker - det är en, vad jag vet - har uttryckt sig om elever.
Har Daniel Riazat någon gång hört mig från talarstolen benämna elever som kunder? Har Daniel Riazat gjort det? Jag kan försäkra dig att jag inte har det. Jag tycker inte att det är ett bra sätt att benämna elever. Men jag vet också att det finns en kontext, ett sammanhang, där det resonemanget fördes i den kommun där det fördes.
Det är väldigt lätt, fru talman, att rycka ord och citat ur sitt sammanhang och att göra detta till symbolpolitik. Är det inte det som Daniel Riazat just nu gör?
Maria Nilsson (L):
Det sista besök jag gjorde innan pandemin slog till i mars för två år sedan gick till vuxenutbildningen i Göteborg, med särskilt fokus på sfi. Jag har inte så många minuter på mig, men det finns en grupp som jag verkligen vill fästa kammarens uppmärksamhet på.
Det gäller en grupp inom sfi och hur pandemin har påverkat denna grupp. Pandemin har naturligtvis - det vet vi - inneburit påfrestningar för hela utbildningsväsendet. Flera internationella studier har påvisat betydande kunskapstapp.
Inte minst har elever med svårigheter drabbats mest då de gynnas mest av lärarledd undervisning. Det är därför av särskild vikt att vi genomför en kartläggning av de elever inom sfi-utbildningen som har gått studieväg 1 och 2.
Det här är elever som har särskilt kort utbildningsbakgrund och har på ett särskilt sätt drabbats av att inte ha lärarledd undervisning. De har fått vara hemma, kanske med otillfredsställande verktyg för sin undervisning. Det här kan ha varit två förlorade år, och vi måste ta reda på vad som har hänt med dessa elever.
Är det elever som hittar tillbaka till sfi-utbildningar? Är det elever som har gått vidare till jobb? Det vore fantastiskt. Men är det också elever som bara har försvunnit, som kanske sitter hemma, måste det kartläggas, och åtgärder måste identifieras. Dessa elever är viktiga. Fru talman! Jag skulle också vilja säga några ord om lärarna inom komvux.
Vi talar inte ofta om komvuxlärare. Det är en lika viktig grupp som den grupp vi ofta talar om då vi säger att lärare är en väldigt viktig profession inom ungdomsskolan. Det finns flera sätt att höja andelen behöriga lärare inom komvux. Det handlar inte minst om att förbättra arbetsmiljön och villkoren.
Vi i Liberalerna förslår bland annat i vår motion att man ska sätta stopp för det vi kallar okontrollerat kontinuerligt intag av nya elever i komvux. Det behöver regleras genom fasta tidpunkter, till exempel en gång per kvartal, för att man ska kunna bedriva en utbildning som präglas av struktur.
Som lärare måste man kunna organisera sin undervisning och sin utbildning. Därför måste mottagandet av nya elever ske under mer ordnade former. Jag vill också understryka behovet av behöriga lärare inom sfi.
Vi har hört från den här talarstolen att just sfi är en utbildningsform där det finns minst andel behöriga lärare. Fru talman! Jag står bakom alla Liberalernas reservationer, men för tids vinning yrkar jag bifall till reservation nummer 4.
Maria Nilsson (L):
Tack, Ilona Szatmari Waldau, för frågan! Nej, vi har inte ändrat oss, utan detta är en situation som har uppstått. Vi står bakom LAS-överenskommelsen, men till skillnad från Vänsterpartiet har vi inte en sedelpress i källaren där vi kan trycka pengar till alla utgifter. Vi har finansierat vår budgetmotion.
Det är detta som vi återkommer till hela tiden när vi får frågan hur vi har finansierat detta. Vi måste se vår budgetmotion som en helhet. Där finns också finansiering till att stå bakom överenskommelsen om LAS och omställningsstudiestödet.
Maria Nilsson (L):
Jag kan bara upprepa det som jag sa tidigare. Liberalerna har en budgetmotion där vi avvisar denna höjning, men vi har täckning för detta på andra ställen. Jag förstår därför inte Ilona Szatmari Waldaus fråga. Vi står bakom LAS-överenskommelsen, och vi står bakom det som kommer ut av den.
Men vi har andra sätt att finansiera detta på.
Maria Nilsson (L):
Ledamoten Pia Nilsson pratar väldigt fint om studiemedel som rekryterande, om att fler ska få en ljusare framtid och så vidare. Min fråga är väldigt enkel och kanske inte så konstig givet mitt eget anförande och var Liberalerna står i frågan om den höjda räntan på CSN-lånen.
Min fråga är: Hur ser ledamoten Pia Karlsson att denna räntehöjning går ihop med att studiemedelssystemet ska vara just rekryterande? Ser inte ledamoten att det finns vissa invändningar kring detta?
Jag återkommer till det som bland andra Saco har konstaterat, nämligen att detta ju höjer trösklarna till den högre utbildningen. Detta är inget som sänker några trösklar. Det borde väl gå tvärtemot själva grunden för socialdemokratisk högre utbildning.
Det är ju per definition inte rekryterande när det höjer trösklarna för en högre utbildning. Frågan är alltså: Hur går detta ihop, fru talman?
Maria Nilsson (L):
Jag ber så mycket om ursäkt för denna efternamnslapsus. Det verkar gå runt här i dag. Jag skulle vilja tillåta mig ett tankeexperiment, fru talman. Hade det varit ombytta roller och en liberal regering hade höjt räntan och en socialdemokrat i opposition stått i denna talarstol, fru talman, hade det talats om chock.
Det hade talats om hur vi trampar på dem som mest behöver ett studiemedelssystem. Det hade varit kvällstidningsrubriker. Nu är detta en liten, liten höjning som knappt kommer att märkas eftersom vi - det vill säga Socialdemokraterna, fru talman - definitivt är för rekrytering.
Dock är det fortfarande så att detta förslag höjer trösklarna till högre utbildning.
Maria Nilsson (L):
Jag tror knappt att jag kommer att använda mina fyra minuter. Jag skulle egentligen inte stå här, eftersom det inte är jag som ansvarar för de här frågorna, men min kollega Fredrik Malm ligger som många andra hemma med förkylningssymtom. Jag är inte den bästa på att prata fritt ur hjärtat, även om jag är politiker och det ska vara min specialitet. Jag kommer att hålla det väldigt kort.
Liberalerna är, som många andra här i kammaren, oroade över vad som har framkommit i den granskning som Riksrevisionen har genomfört när det gäller den senaste Pisaundersökningen. Vi vill understryka, precis som många andra har gjort, att Pisaundersökningen är oerhört viktig för att identifiera var svenska elever befinner sig kunskapsmässigt över tid och i en internationell jämförelse.
Pisa har blivit något av ett begrepp. Det är många, även utanför det här rummet, som känner till undersökningen. Då blir det ännu mer problematiskt om man inte kan lita på undersökningen och på de resultat som framkommer.
Det är det som Riksrevisionens granskning visar och i förlängningen att legitimiteten för Pisaundersökningen vad gäller de svenska resultaten urholkas. Det förlorar vi alla på, inte minst eleverna i den svenska skolan. Och det är ju ytterst dem som debatten handlar om.
Den ska inte handla om OECD, och den ska inte handla om vem som har sagt vad i vilken debatt. Det handlar om vad konsekvenserna blir av att vi inte kan lita på resultat från kunskapsundersökningar. Jo, det gör att vi inte kan identifiera de bästa åtgärderna för svensk skola framöver.
Och vem är det som blir lidande? Jo, det är eleverna i den svenska skolan. Liberalerna ser behovet av att organisationen för Pisaundersökningar förändras, utvecklas och återgår till mer av det system som fanns tidigare med lärosäten som ansvariga.
Hur det ska organiseras i detalj får vi fortsätta att resonera om. Men ytterst behöver ytterligare förändringar av organisationen av provet komma till för att vi inte framöver - det är väl det allra viktigaste - ska behöva ha den typ av debatt som vi just har haft i dag. Jag tror inte att någon vinner på att behöva ha en sådan debatt.
Pisaresultat måste vara tillförlitliga.
Maria Nilsson (L):
I morse klockan 5.30 skrev Olga, som bor utanför Kiev, ett svar på min fråga om hon är i säkerhet och vad jag kan göra. Hennes svar till mig var följande: Du är parlamentariker. Gör vad du kan! Använd ditt mandat! Herr talman! Nu säger jag samma sak till Magdalena Andersson: Gör vad du kan!
Använd ditt mandat i den här tiden! Striden för frihet är inte abstrakt, utan den är högst verklig. Den är här, och den är nu. Klockan är slagen. Min fråga, herr talman, är: Alla ska ta ett ansvar, men vad är det svenska ansvaret för dem som nu flyr från Ukraina?
Maria Nilsson (L):
Jag tackar statsministern för svaret. Jag hoppas att vi kan vara en fristad för de ukrainare som kommer att känna att de behöver lämna sitt land på grund av det som händer nu. Jag skulle, givet läget, vilja avsluta med att säga det som många säger världen över just nu: Slava Ukraini!
Maria Nilsson (L):
Min fråga går till statsrådet Dahlgren och är ganska enkel. Hur arbetar regeringen för att återstående ryska banker ska omfattas av EU:s gemensamma avstängning från Swift? I dag är det åtta ryska banker som omfattas. Hur ska fler ryska banker omfattas av detta?
Vidare: Hur arbetar regeringen för att även oligarker såsom Arkadij Rotenberg, Oleg Deripaska och Sulejman Kerimov ska föras upp på EU:s sanktionslista? Det är oligarker som av allt att döma har mycket nära band till den ryska regimen.
Alireza Akhondi (C):
Tack för repliken, Hanif! Det är faktiskt mitt första replikskifte här i riksdagen, så det känns lite spännande. Tack också för att du ser att vi har ett gemensamt ansvar för att det finns klyftor i Sverige. De finns där; jag medger det.
Jag är själv uppvuxen i Tensta, och många av mina kompisar som jag växte upp med gick det faktiskt rätt illa för. De fick inte möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. De hade inte de förebilder som behövs för att man ska kunna förstå att det finns alternativa vägar framåt.
Jag delar dock inte din bild att invandringens storlek, alltså volymer, per definition är avgörande, Hanif. Jag vill i stället hävda att invandrare som kommer hit inte skiljer sig från dig och mig.
Folk vill jobba och göra rätt för sig, men vi har system som på något sätt leder människor in i stigmatisering och utanförskap. Det viktiga för mig och Centerpartiet är att förändra systemen och se till att de hjälper människan snarare än tvärtom. Där skiljer vi oss åt lite grann, uppfattar jag det som: Jag ser inte invandringen som ett problem utan som en möjlighet.
Givet det kompetensförsörjningsproblem vi har i flera sektorer under de närmaste åren måste vi inte bara jobba med de matchningsproblem som finns utan också säkerställa att vi öppnar för mer arbetskraftsinvandring i sektorer som behöver kompetens.
Alireza Akhondi (C):
Jag blir rätt konfunderad av att höra Hanif Bali argumentera kring de reformer som vilar på en liberal grund och som vi i mångt och mycket har haft en samsyn kring. På vilket sätt känner du att vi forcerar när vi öppnar upp arbetsmarknaden för att fler ska kunna komma in?
På vilket sätt är det farligt att vi minskar företagens riskpremie när det gäller att anställa? På vilket sätt menar du att Arbetsförmedlingen har fungerat optimalt och att den förändring som vi gör är skadlig och impopulär? Jag får inte riktigt ihop det, för jag har hela tiden uppfattat dig som en marknadsliberal, som ser de här samhällsstrukturutmaningarna.
Nu när jag hör dig argumentera undrar jag därför: Vad är Moderaternas alternativ till dessa förändringar, som vi i Centerpartiet tror är de rätta framöver?
Alireza Akhondi (C):
Jag tackar Henrik för repliken. Jag tycker absolut att det är rimligt att man lyfter fram de utmaningar man ser. Men man kan lyfta fram saker på väldigt många olika sätt. Man kan lyfta fram utmaningar och belysa dem men samtidigt komma med konkreta förslag till lösningar. Jag tillhör den kategori som ser problemen.
Jag har växt upp i utanförskap och sett konsekvenserna av samhällets misslyckanden på en del områden. Men det betyder inte att jag kollektivt skuldbelägger människorna och ser dem som hindret. Jag ser möjligheterna.
Jag ser vårt gemensamma ansvar, Henrik Vinge, för att se till att vi skapar ett samhälle där alla människor får en möjlighet att förverkliga sig själva och att vi tar itu med de problem som finns i samhället.
Det är det som skiljer mig från Sverigedemokraterna - samtidigt som vi i Centerpartiet ser många av de problem som Henrik Vinge lyfter fram kommer vi också med förslag till lösningar. Självklart är det så att människor som kommer till Sverige har både rättigheter och skyldigheter.
Det gäller att man anpassar sig till de regler, lagar och normer som finns i vårt land. Men normer och värderingar är inget statiskt, Henrik Vinge, utan de förändras över tid. Vi har ett gemensamt ansvar för att se till att vi inte ställer grupper mot varandra och skapar konflikter.
Alireza Akhondi (C):
Jag tycker att frågeställningen är tillräckligt komplex ändå - vi ska inte hålla på med medvetna misstolkningar. Vi ska hålla oss ifrån det. Jag har inte stått här och försvarat hedersförtryck eller könsstympning. Vi är helt överens om att sådant inte hör hemma i Sverige 2019.
Låt oss vara tydliga med det. Vi i Centerpartiet har alltid värnat en generös migrationspolitik, av många skäl.
Svaret är alltså nej - jag ser ingen tydlig koppling mellan migrationens storlek och integrationsutmaningarna. Jag ser det snarare som ett ansvar för oss att säkerställa att vi tar itu med de problem som skapar de följdverkningar som migrationen kan ha med sig. Jag har glömt Henrik Vinges tredje fråga.
Jag ber om ursäkt för det och ska försöka komma ihåg den till nästa gång.
Alireza Akhondi (C):
Tack, Ali Esbati, för repliken! Jag stod just i talarstolen och vädjade om att inte påklistras påståenden som över huvud taget inte stämmer. Ingenstans i det förslag som vi har lagt fram har vi ifrågasatt regionala skyddsombud och öppnat upp för ett avskaffande av dem.
Vad vi har sagt nej till och vad vi yrkat avslag på är den utökade tillträdesrätten. Jag hoppas att det tydligt har framgått i debatten. Vi har dessutom sagt att vi gärna vill se en oberoende utvärdering av de regionala skyddsombudens verksamhet.
Vi har inte stängt några dörrar åt något håll i och med det. Vid ett flertal tillfällen har vi nu sagt att vi gärna ser gedigen kunskap om dessa frågor så att vi tillsammans kan hitta konstruktiva vägar för att se till att förbättra arbetsmiljön för Sveriges arbetstagare.
Alireza Akhondi (C):
Jag skrev mitt anförande själv och känner mig väldigt trygg med vad jag nyss sa i talarstolen.
Jag förstår inte riktigt hur mina ord som visar på en anda av konstruktivitet och en vilja att kavla upp ärmarna för att bidra till en positiv arbetsmiljölagstiftning kan misstolkas. Den här beskrivningen har jag just nu svårt att förstå. Vi talar här om en utvärdering.
Vi som jobbar med arbetsmiljöfrågor träffar organisationer, både på arbetstagarsidan och på arbetsgivarsidan, och får ta del av väldigt många olika perspektiv och olika sätt att se på dessa frågeställningar. Men inget av dessa perspektiv ger hela bilden.
Därför önskar vi att man tar ett helhetsgrepp för att utvärdera och se hur effektiv verksamheten har varit. Jag tycker att det tyder på sunt förnuft och att man inte alltid låter en ideologisk kompass vara det som styr. Det visar i stället att man faktiskt är beredd att lyssna in och se vilka fördelar och nackdelar som finns med olika strukturer.
Som centerpartist är jag stolt över att vi är beredda att lyssna.
Alireza Akhondi (C):
Jag vill börja med och tacka Vänsterpartiet för att ni tog initiativ till den här debatten. Det är en viktig fråga men med få enkla svar. Jag funderade länge på vad jag skulle kunna säga för att försöka lindra den smärta och förtvivlan som familjer till förolyckade i arbetslivet känner, för att kunna ge dem hopp och genom handlingskraft visa att deras nära och kära inte dött förgäves.
Resultatmänniska som jag är vill jag kunna ge tydliga svar på hur vi stoppar dessa dödsolyckor, som ingen vill se i ett modernt arbetsliv. För låt oss vara ärliga: Det finns nog ingen, varken i denna kammare eller någonstans i vårt samhälle, som inte vill att människor ska kunna komma hem från sitt jobb med livet i behåll. Så jag började läsa, och läsa, och läsa lite till, i hopp om att hitta facit.
Jag har lyssnat på de flesta anföranden i ämnet från denna talarstol från tidigare år i hopp om att finna the golden key. Jag tänkte för mig själv att det inte spelar någon roll från vilket parti förslaget kommer; stoppar det detta elände kommer jag att skriva under det - punkt! Men snabbt insåg jag att det inte finns en golden key - inte ens för vänsterpartisterna, som sin vana trogna lyfter fram företagen som roten till allt ont, oavsett ämne.
Jag letade efter Socialdemokraternas lösning på frågan: en arbetsmiljöstrategi med en nollvision, och, när denna uppenbarligen inte fungerade, en granskning av den av Statskontoret, ett analysuppdrag till Arbetsmiljöverket och ett gemensamt utspel av sex statsråd som dyrt och heligt lovade att de skulle bekämpa dödsolyckorna. Fru talman! Det finns ingen quick fix. Det är den enda slutsats man kan dra av allt detektivarbete de senaste veckorna.
Hade det funnits en sådan hade långt smartare människor än jag lyckats knäcka koden för länge sedan. Det innebär dock inte att vi ska kapitulera och tro att detta löser sig självt. För visst har den tekniska utvecklingen, nya arbetssätt med mera bidragit till att minska dödsolyckorna kraftigt de senaste årtiondena. Men det behöver uppenbarligen göras mer för att nå nollvisionen.
Arbetsmiljöfrågor angår oss alla - som anställda, som arbetsgivare, som samhällsmedborgare och som förtroendevalda, även om kännedomen och kunskapen om regelverket naturligtvis måste nå ut bredare.