Laila Freivalds (S):
Jag vet inte om Helena Höij är medveten om det beslut som fattades av EU i juni i år, där man säger att högnivåbesök till Kuba ska begränsas. Beslutet betyder i princip att inga besök på ministernivå bör äga rum. Vi står givetvis bakom det beslutet från EU. Inom Regeringskansliet tittar vi dock närmare på möjligheten till andra besök eller kontakter.
Får jag först klara av Birgitta Ohlssons fråga om huruvida det ska följa med en minister vid statsbesök eller inte. Birgitta Ohlsson åberopade Norge som alltid har med en minister. Det har faktiskt vi också. Jag har gått igenom den historia vi har när det gäller statsbesök. Det är praxis i Sverige att det alltid följer med en minister vid statsbesök.
Det skulle utifrån våra utgångspunkter vara nödvändigt att Sverige vid ett eventuell besök ges möjlighet att ha en öppen kontakt med representanter för såväl det officiella Kuba som demokratirörelsen. Jag tycker att det är en viktig utgångspunkt i vår planering och våra försök att få till stånd besök att vi får ha en öppen kontakt även med demokratirörelsen. Annars är jag rädd för att besöket kan få motsatt effekt i förhållande till den avsedda.
Oftast är det utrikesministern men ibland har det bedömts vara lämpligt att det är någon annan minister. Statsbesöket i Brunei, som var påhängt ovanpå ett annat statsbesök, är det undantag som jag faktiskt kan se i praxis. Där var det i stället en statssekreterare som representerade regeringen.
Birgitta Ohlsson säger också att jag inte har uttalat mig tillräckligt skarpt beträffande situationen för de mänskliga rättigheterna i Brunei. Eftersom jag inte var med i Brunei har jag inte haft anledning att uttala mig där om det, och därefter har inte frågan varit uppe till diskussion. Vi kunde gärna ta en debatt om det i stället, Birgitta Ohlsson!
Men jag vill framhålla att regeringens representant i Brunei mycket tydligt framförde den svenska synen på både situationen för de mänskliga rättigheterna och demokratin i allmänhet i Brunei. När det gäller de förändringar som kan behöva göras har jag konstaterat att jag inte vet om det behöver göras några större förändringar.
Redan i höstas inleddes det en diskussion på UD om att det vore värdefullt att göra en utvärdering av statsbesöken för att kontrollera om vi på något vis, genom förändringar i upplägget eller på annat sätt, kan få ut ännu mer värdefulla effekter av statsbesöken.
Som jag sade tidigare ser vi dem som en väsentlig del av främjandet av svenska intressen och ett sätt att framföra Sveriges syn på olika frågor ute i världen. När man har ett sådant instrument till sitt förfogande gäller det också att man då och då utvärderar det för att se om man kan förbättra det i något avseende.
Vad gäller Carl B Hamiltons fråga vill jag tillbakavisa alla jämförelser mellan de texter som finns i UD och de uttalanden som kungen gjorde. Det var ett personligt uttalande och hans egen känsla. Det var så han uppfattade det som han uttalade sig om. UD:s material innehåller neutral information både av positiv och negativ karaktär.
Jag är förvånad om det finns någon här i riksdagen som hävdar uppfattningen att när UD tar fram ett sakmaterial så skulle man lägga värderingar på vilka sakuppgifter som är av betydelse och vilka man av politiska skäl inte vill ha med i sakmaterialet.
Det material som UD tar fram innehåller både positiva och negativa fakta just för att den som läser materialet ska kunna få en allsidig bild av det land som man besöker. Carl B Hamilton ville också veta när jag hade tagit del av den informationen. Det var naturligtvis långt i efterhand.
Eftersom jag inte åkte med till Brunei så ägnade jag inte min tid till att gå igenom det materialet, utan jag tog del av det senare. Däremot lämnades det ut till massmedierna omedelbart. Det fanns alltså tillgängligt för allmänheten. Ewa Björling frågar vad jag tänker göra för att öka friheten för folket i Brunei.
Jag tycker att vi gjorde en insats när regeringens representant vid statsbesöket i Brunei framförde de uppfattningar som Sverige har när det gäller betydelsen av ökad demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Helena Bargholtz undrar vad kungen sade i sitt officiella tal i Brunei, och saknar någonting om de mänskliga rättigheterna och demokratin.
Det finns ett sådant avsnitt; det femte stycket i konungens tal innehåller de uppgifterna. Den sista frågan från Helena Bargholtz gällde huruvida det är vanligt att kungen har förslag till statsbesök. Jag har gått tillbaka i historien och kan konstatera att Bruneibesöket nog är den enda gång som kungen har framfört ett önskemål. I övrigt är det regeringen som föreslår statsbesöken.