Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först och främst säga att jag är glad att Sylvia Lindgren har ställt den här interpellationen igen så att vi fick den debatt som jag tyvärr var tvungen att avbryta eftersom mina barn blev sjuka. Det är en oerhört viktig och central fråga. Det tror jag att Sylvia Lindgren och jag är helt överens om. Vi har ju debatterat liknande frågor flera gånger.
Jag har flera gånger träffat handikapporganisationer och andra som är djupt engagerade i den här typen av frågor, senast för några månader sedan när Maria Larsson och jag träffade handikapporganisationerna för att diskutera och gå igenom den här och andra frågor som är viktiga för personer med olika typer av funktionsnedsättningar. Man kan glädja sig åt några saker. Andelen funktionshindrade har ökat på arbetsmarknaden de senaste åren.
Men jag delar Sylvia Lindgrens uppfattning - den är alldeles för låg. Jag tror att vi delar uppfattningen att en funktionsnedsättning inte ska vara ett hinder för deltagande på arbetsmarknaden eller i samhällslivet i övrigt.
Vi måste hitta olika former för att tillgodose enskilda personers rätt att delta i arbets- och samhällsliv på samma sätt som alla andra och att vi får de bryggor eller sänkta trösklar som ger bäst effekt. Det bygger på respekt för den enskilda personens vilja och motivation att vara delaktig.
Det bygger också på en uppfattning om att det är slöseri att samhället inte tar vara på den viljan. Det finns inga lätta svar; det är en slutsats. Det här är en fråga som jag också ofta diskuterar med kolleger runt om i Europa. Hur gör man för att underlätta för fler att delta?
För några månader sedan pratade jag rätt mycket med min holländske kollega för att få intryck och erfarenheter. I Holland genomförde man ju för ett antal år sedan en stor reform för funktionsnedsattas möjligheter att ta sig in i arbetslivet. Vi kommer att åka till Holland i april för ett gemensamt seminarium på just det temat. Hur gör man? Vad finns det för goda exempel i länder runt omkring på hur man underlättar detta? Jag delar helt och hållet Sylvia Lindgrens uppfattning.
Man kan inte dra alla funktionsnedsättningar över en kam. Det går alltså inte att ha en åtgärd som löser alla problem.
Det är möjligt att jag och Sylvia Lindgren delar uppfattning också när det gäller att vi måste ha både information och kunskap och göra olika typer av insatser för att ändra den allmänna uppfattningen och attityderna i samhället för att göra det möjligt för dem som har en funktionsnedsättning att komma in.
Jag tycker också att det är bra att Sylvia Lindgren i sin interpellation lyfter fram de funktionsnedsättningar som inte syns. Mytbildningen eller missförståelsen är ännu större när man inte kan se funktionsnedsättningen. Därmed blir deras problem ännu större. Jag tror att det finns flera olika lösningar som vi åtminstone ska försöka med.
Men jag är definitivt beredd att försöka med andra lösningar som kan finnas utomlands eller i Sverige. En är att försöka få en samlad kompetensorganisation inom ramen för Arbetsförmedlingen. Jag tror att en sammanhållen myndighet har möjlighet att ha ett centralt kompetenscentrum för den här typen av kompetens.
Upphandlingen av kompletterande aktörer inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin syftar till att ge möjlighet för en tredjedel av platserna att handlas upp av sådana som har den typen av erfarenhet som är svår att anställa till sig eller köpa till sig. Det finns många exempel på det. Vi har till exempel Fontänhusen och Left is Right som jobbar med personer med Aspergers syndrom, och andra vars kompetens vi behöver för att möjliggöra för personer med olika typer av funktionsnedsättningar att komma i arbete.