Ylva Johansson (S):
Jag ska försöka kommentera det som har sagts. Regeringen har ett stort ansvar. Vi är inte ensamma, men vi har ett stort ansvar. Det är min avsikt att jag ska ta det ansvar som vilar på mig. Jag tycker också att vi är i full färd med flera åtgärder. Det har hänt en hel del sedan psykiatrisamordnaren tillsattes. Det kommer nya förslag hela tiden. Vi handskas med de förslagen på ett, som jag tycker, någorlunda effektivt sätt.
Sedan är det självfallet viktigt att huvudmännen, landstingen och kommunerna, också har ett stort ansvar. Cristina Husmark Pehrsson tar upp ett problem som finns. Vi har alltför många stuprör. Jag delar den uppfattningen. Det är för dålig samordning. Jag tror dessvärre inte att det enkelt låter sig lösas med att det skulle vara samma huvudman, eftersom vi också har stuprör inom samma huvudman och också mellan andra delar. Det behövs över huvud taget mer av samverkan.
Detta kommer att vara en av de viktiga uppgifter som psykiatrisamordnaren ska använda de pengar som han förfogar över till att stimulera. Andra delar där regeringen kan göra insatser handlar framför allt om detta med att öka kunskapsbasen. Jag tycker för min del att det är oacceptabelt att vi har så pass dålig nationell kunskap om tillståndet inom psykiatrin att det inte finns tillförlitlig statistik i alla avseenden.
Då kan man dra slutsatsen att man inte alltid använder sig av kompetensbaserade metoder såsom uttrycks i psykiatrisamordnarens rapport. Det måste vi självfallet åtgärda. Jag tror att staten har ett ansvar för åtgärder som nationella kvalitetsregister, uppföljning och gemensamma strategier. Där kan vi göra mer än vad vi hittills har gjort.
Chatrine Pålsson pekar på en viktig fråga, och det är vikten av att utveckla primärvården. Det är i primärvården väldigt många möter vården, eller inte möter vården. Jag delar Erik Ullenhags uppfattning att det finns dagsländor i politiken och att det är ett problem i sig. Nu handlar mycket av debatten om våldsbenägna människor med psykiska sjukdomar. Det är trots allt en väldigt liten grupp.
Det största problemet handlar om de människor som inte alls är våldsbenägna utan tvärtom sitter ensamma i sina lägenheter eller, ännu värre, inte ens har en egen bostad och inte söker vård. De kanske inte ens blir avvisade eftersom de inte söker vård. De finns inte, utan de lever ett liv långt under den nivå som man rimligen skulle ha möjlighet och rätt att leva på.
När det gäller personliga ombud vill jag säga till Cristina Husmark Pehrsson att det tycks som om verksamheten med personliga ombud är en väldigt bra verksamhet. Den utvärderas just nu av Socialstyrelsen. Den är fortfarande under uppbyggnad, och man har ännu inte använt alla de medel som är avsatta. Men mycket tyder på att det är en väldigt bra verksamhet. Det är säkert någonting som vi kan få anledning att återkomma till senare.
Till Erik Ullenhag vill jag säga att det finns en oenighet mellan den kartläggning som gjordes i en artikel i Dagens Nyheter och den kartläggning som Landstingsförbundet har gjort av hur mycket olika landsting kommer att satsa på psykiatrin under nästa år. Oavsett detta vill jag i alla fall deklarera att det är min uppfattning att vi behöver satsa mer resurser på psykiatrin, och detta gäller generellt.
Psykiatrin behöver en upprustning, och det hoppas jag också att vi ska kunna åstadkomma.