Peter Hultqvist (S):
Om ministern försökte lyssna i stället för att göra retoriska knep vore det mycket enklare. Jag bara nämner vad man skriver om förskolan i det här förslaget till lagstiftning som inte står i 1985 års skollag. Jag frågar mig varför det är så viktigt att markera just det. Debatten handlar om omsorg. Det är det vi diskuterar. Andan i så mycket av det ni skriver är att det inte ska göras något åt den här frågan.
Det finns ingen vilja, bara hinder, problem och undanflykter. Det är det intryck som ministern ger här. Den paragraf som ni har skrivit innebär egentligen ingenting som flyttar fram någon position. Oavsett om vi har haft socialdemokratisk regering eller hade borgerlig regering i början på 90-talet går tiden och samhället utvecklas och förändras.
Det blir mer moget att ta vissa steg vid vissa tidpunkter. Vi tycker att det börjar bli moget att lösa den här frågan nu definitivt, oavsett vilka regeringar vi har haft tidigare. Det argument som du lyfter fram om varför s-regeringen inte gjorde någonting håller inte heller. Det är bara en undanflykt för att du inte vill ta det här ansvaret i dag. När det gäller pengarna finns det nog ingen i den här kammaren som med exakthet kan reda ut hur mycket det här kostar.
Om viljan fanns att lösa det här satte man sig ned med kommunerna och diskuterade igenom frågan och tittade på hur man löser det ekonomiskt. Man kan till och med titta på en blandfinansiering med kommunala och statliga medel. Man kan se på olika former. Det vi gör till skillnad mot er är att vi nu i vår alternativbudget markerar ett första steg med 100 miljoner. Vi har i alla fall 100 miljoner. Du har 0 kronor.
Du har 0 kronor till detta. Det visar väl om något att du inte vill, att ni inte är intresserade och att ni försöker hitta hinder i stället för möjligheter. Vi är beredda att ta steg och försöka ta tag i den här frågan. Vi anser att tiden definitivt är mogen.
En lagstiftning där man å ena sidan pekar på skyldigheten för kommunen och å den andra sidan understryker att det inte finns någon rättighet till plats på obekväm tid blir för en allmänhet som sitter i det här trångmålet rätt så obegriplig. Det inträffar från tid till annan att människor sitter i en specifik situation och börjar leta i lagtexter och annat för att se vad de har för rättigheter. Då söker man vägledning.
Det här blir någon sorts moment 22. Man kommer fram till att man har rätt fast man inte har rätt. Det är den typ av lagstiftning vi producerar år 2009. Sedan får det vara hur det vill med vilka regeringar som har suttit tidigare. Vi är självständiga människor i någon sorts utveckling, kan man hoppas. Då är det dags att ta det här steget nu, ministern.
Man för bort ansvaret från kommunen till föräldern i de här förarbetena. Man markerar att man ska titta på förälderns egna möjligheter att ordna omsorgen för sina barn. Det är oerhört viktigt att det undersöks. Det är nog så att det är det första som undersöks i de här fallen: På vilket sätt kan jag fixa det här på ett eget sätt? Det är det många får göra i dag.
Just den typen av markeringar visar att det inte finns vilja i botten på det som ni skriver. Det är undanflykter som är grejen. Ni borde kanske ta lite intryck av den här debatten. I stället för att använda retorik där ni försöker slå tillbaka på olika sätt och hänvisa till gammal lagstiftning och regeringar som har avgått bör ni titta på hur nuläget ser ut.
Bör detta lösas i ett modernt samhälle eller bör det inte? Jag anser att det bör lösas. Vad anser ministern?