KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anti Avsan (M):
Börje Vestlund säger att han varit aktiv i bostadspolitiken. Det har jag också varit. Jag har återupptagit den aktiviteten under den här mandatperioden. Jag sysslade med det för ett tiotal år sedan och är förhållandevis väl insatt i alla de diskussioner som förekommit i denna region eftersom jag i grunden är politiker från en Stockholmskommun.
För att kunna åstadkomma produktion av bostäder i största allmänhet är det naturligtvis viktigt att det finns en planberedskap. Det är något som denna regering tagit tag i, och man tittar nu på förutsättningarna för att kunna bedriva samhällsplanering på ett rimligt sätt. Det gjordes tidigare en utredning som gällde PBL, och den kommer att följas upp under den här mandatperioden.
Det är alltid så att det tar viss tid, självklart, men det viktiga är att det produceras bostäder. Om man producerar småhus och bostadsrätter är det antagligen för att det finns ett behov av den typen av bostäder. Det i sin tur innebär att hyresrätter frigörs. Även hyresrätter kommer att produceras.
När det gäller planeringshorisonten och Konjunkturinstitutets aprilmätning kan jag inte se att det finns någon bortre horisont. Man har frågat byggföretagen vad de tror om byggandet, och bedömningen är att 71 procent tror på oförändrat och 29 procent på ökat byggande. Där finns ingen tidsbegränsning.
Att i nuvarande marknadssituation stimulera, vilket är Socialdemokraternas politik, kan inte vara annat än fel - även för en tidigare finansminister.
Anti Avsan (M):
Interpellanten Ulf Holm, som inte är närvarande i dag, motionerade om kvotering i bolagsstyrelser redan under förra höstens allmänna motionsperiod. Ulf Holms motion och ett antal andra i allt väsentligt liknande motioner har tidigare under våren behandlats i civilutskottets betänkande Associationsrättsliga frågor m.m.
Jag konstaterar att Ulf Holms motion innehåller sådant som framstår som lite märkligt. I den första meningen har Ulf Holm skrivit: "För mig är kvotering inget politiskt mål i sig men kan däremot vara ett medel för att nå ett mål."
Den inledande texten i motionen utmynnade i följande förslag till riksdagsbeslut, nämligen att riksdagen begär att regeringen lägger fram lagförslag om kvotering i bolagsstyrelser. Jag kan inte få det till något annat än att det som inte var ett politiskt mål i sig i vart fall blev målet med motionen. Herr talman!
I sin interpellation återupprepar Ulf Holm i princip samma sak. Orsaken till interpellationen sägs enligt Ulf Holm vara att en undersökning av andelen kvinnor i 52 av de 56 största börsbolagen sjunkit från 21,5 till 21 procent, alltså en minskning med en halv procent.
Jag vill särskilt framhålla att kvalitetsmässigt bra beslutsfattande innefattar att olika frågor blir belysta ur olika infallsvinklar. Däri ingår också kvinnliga respektive manliga aspekter i olika frågor.
Mot den bakgrunden är nuvarande förhållanden när det gäller könsfördelningen i bolagsstyrelser naturligtvis inte bra, men det innebär inte att det ska tvingas fram ändringar lagstiftningsvägen.
Jag anser i likhet med majoriteten i riksdagen att det är oacceptabelt att göra ingrepp i ägarkollektivets, det vill säga bolagsstämmans, rätt att på bolagsstämman självständigt utse sina företrädare i bolagsledningen. Det måste även fortsättningsvis vara fritt för ägarna att utse bolagsstyrelse.
Mot bakgrund av detta har majoriteten i civilutskottet välkomnat regeringens beslut att skriva av förslagen i departementspromemorian Ds 2006:11, Könsfördelningen i bolagsstyrelser . Nej, en jämnare könsfördelning i bolagsstyrelser måste främjas med andra medel än lagstiftning. Det finns exempel på det.
Ett exempel är Svensk kod för bolagsstyrning, som säger att en jämn könsfördelning i styrelser ska eftersträvas. Vissa bolag är enligt noteringskraven på Stockholmsbörsen skyldiga att tillämpa koden. Det finns också en hel del annat att säga om kvinnor som företagare rent allmänt. Vi konstaterar att kvinnor som företagare är en underutnyttjad tillgång. Fler kvinnor som startar och driver företag skulle ge Sverige en starkare ekonomisk utveckling.
Det skulle också få andra positiva effekter. En sådan effekt skulle vara att kvinnor skapar och deltar i de informella nätverk från vilka styrelseledamöter, verkställande direktörer och ordförande i bolagsstyrelser rekryteras.
Jag vill också påminna om att det i förra höstens budgetproposition anslogs 100 miljoner kronor för att främja företagande bland kvinnor och öka forskningen och kunskapen om kvinnors företagande.
Anti Avsan (M):
Jag kan till att börja med nämna det som kanske är det mest centrala jämställdhetsproblemet, nämligen löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Det gäller särskilt i sådana situationer där man utför likartade eller möjligen till och med lika arbetsuppgifter.
Under förra mandatperioden har vi sett exempel på att löneskillnader mellan män och kvinnor ökade trots en socialdemokratisk regering. Jag tänker också på ett konkret fall. Det var en kommunledning bestående av socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister. Man undrar hur det är med de reella ambitionerna.
Kraven på kvotering i bolagsstyrelser är nu väldigt starka efter valet. Innan dess fanns ju alla möjligheter. Men då valde man att avvakta. Det är inte så enkelt att det bara handlar om jämställdhet. Det är ägarkollektivets, de många små aktieägarnas, intresse att ett bolag förvaltas på bästa sätt.
Svensk kod för bolagsstyrning är en form av självreglering som handhas av ett kollegium. Koden syftar till att effektivisera bolagsstyrningen. Det är en mängd olika saker man ska hänsyn till.
Man syftar till en mångsidighet och bredd avseende ledamöternas kompetens, erfarenhet och bakgrund. Man strävar också efter en jämn könsfördelning. Herr talman! Jag vill än en gång säga att det är fel att lagstiftningsvägen tvinga fram regler om fler kvinnor i publika och privata bolag.
Anti Avsan (M):
Civilutskottet har tidigare under våren i betänkandet 2006/07:CU16 avseende namnlagen behandlat åtta motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Motionsyrkandena och de aktuella motionerna har i huvudsak gällt ändringar i 1982 års namnlag och behovet av en översyn av lagen.
För att belysa omfattningen av det arbete som kommer att krävas vill jag först och främst framhålla att det i kammardebatten från socialdemokratiskt håll framfördes att en översyn av namnlagen skulle bli ett omfattande arbete. Andra företrädare för oppositionen framhöll att en sådan utredning bör göras grundligt.
Frågor om ändringar i namnlagen och översyn av lagen har varit aktuella i riksdagen ett antal gånger tidigare, också under den förra mandatperioden, då den tillhörde lagutskottets beredningsområde. Börje Vestlund har i sin interpellation beskrivit två tillkännagivanden från riksdagen under den socialdemokratiska regeringsperioden.
Jag konstaterar att den tidigare regeringen inte gjorde någonting med anledning av dessa två tillkännagivanden, trots att regeringen hade fem år på sig från det första tillkännagivandet. Var det någon socialdemokrat som interpellerade i den frågan under den förra mandatperioden, eller är det så att man har större tilltro till den nya regeringen? Nu har regeringen aviserat att man ska ta initiativ till en översyn av namnlagen, men det kan ske tidigast under 2008.
Jag har respekt för det av det skälet att det finns en mängd olika lagar som behöver ses över och en mängd olika frågor att bereda i Regeringskansliet. Man kan säga att regeringen genom att ange när man ska ta tag i frågan om namnlagen också har prioriterat den frågan. Det tycker jag är väsentligt att framhålla i detta sammanhang.
Anti Avsan (M):
Jag tackar Börje Vestlund för svaret på min retoriska fråga. Under alla förhållanden hade man fem år på sig att interpellera efter det första tillkännagivandet under förra mandatperioden. Börje Vestlund talar om att man kanske kunde ta en mindre del först. Det kan man naturligtvis tycka.
Det är ett vanligt tillvägagångssätt i olika sammanhang, men det är viktigt att veta vad det senaste tillkännagivandet från riksdagen innebar. I den reservation som riksdagen då biföll hänvisades till bland annat en skrivelse från Patent- och registreringsverket som hade lämnats till Justitiedepartementet i juni 2004.
I den skrivelsen belystes just behovet av en översyn av namnlagen. Slutsatsen i reservationen blev att riksdagens mening var att det genom PRV:s skrivelse var klarlagt att det förelåg ett behov av en översyn av namnlagen och att den översynen måste ha bred inriktning. Det är det senaste tillkännagivandet.
Utredningsbetänkandet Ändrad könstillhörighet - förslag till ny lag har berörts av justitieministern. Där framgår att en lagstiftning i det avseendet måste övervägas väldigt noga.
Vad som förtjänar att påpekas är att lagutskottet tidigare, under den socialdemokratiska regeringstiden, har uttalat meningen att det inte kunde komma i fråga att i lag införa en tvingande skyldighet för den som någon gång, kanske långt tillbaka i tiden, utfärdat betyg, intyg eller liknande handlingar att göra ändringar i dokument som vid tiden för upprättandet var helt korrekt.
Det sade man definitivt nej till.
Anti Avsan (M):
Frågan om underhållsskyldighet och självständighet kan jag koppla till reglerna om underhållsbidrag mellan makar. Vi har sådana regler i äktenskapsbalken. Enligt reglerna kan en make ha rätt till underhållsbidrag från den andra maken i samband med äktenskapsskillnad.
I princip tillämpas dessa regler aldrig, för man utgår från att den make som har skilt sig inte ska vara beroende av den andra maken och att samhället har möjlighet att ge stöd, till exempel genom försörjningsstöd enligt socialtjänstlagen. Den typen av resonemang är överförbara också på situationen med förlängd underhållsskyldighet gentemot barn.
När ett barn blir myndigt får nämligen barnet ett antal olika rättigheter men också skyldigheter. Det är inte längre självklart att man då ska leva på sina föräldrar om man inte går i skolan. Arbetar barnet ska barnet också bidra till hushållet, om man tittar på vad som gäller.
Det finns alltså ett ansvar, och de flesta barn har ett intresse av att faktiskt bli vuxna och ta ett ansvar. Därför tror jag att det här kanske inte är så bra i vissa situationer, särskilt när vi vet hur det ser ut. Det finns en möjlighet att klara den situationen. Det finns en möjlighet att få försörjningsstöd.
Sedan kan jag bara säga beträffande assisterad befruktning att det finns skäl att återkomma till vad vi tycker i den frågan. Det finns säkert en mängd olika praktiska problem som också uppmärksammas i samband med remissbehandlingen. Vi får, som sagt var, återkomma.
Anti Avsan (M):
När det gäller det praktiska problemet att en ensamstående förälder faktiskt försörjer ett barn som har slutat skolan och inte arbetar kan jag tänka mig ett antal olika invändningar och komplikationer som anknyter till vårdnadsregler och annat. Det är antagligen på det sättet, kan man tro, att den ensamstående föräldern har varit ensamstående också tidigare och haft barnet boende hos sig.
Och den andra föräldern, som med Hillevi Larssons exempel ska vara underhållsskyldig, finns på något annat håll. Jag kan tänka mig invändningar om att den förälder som är boendeförälder inte motiverar barnet tillräckligt mycket för skolgång eller motiverar barnet att ta ett arbete när barnet inte går i skolan.
Jag kan alltså se en mängd praktiska svårigheter som kanske skulle föranleda ytterligare detaljeringar när det gäller de förslag som finns om beslutsfattandet. Har man barnet boende hos sig när barnet fortfarande är barn eller har blivit vuxen har man faktiskt också ett ansvar. Föräldraansvaret finns kvar, även om det inte är formellt, även efter det att barnet har fyllt 18 år.
Dessutom finns det då incitament för dem som kanske inte är så framåt att faktiskt klara sig i alla fall ett par år till utan att vare sig gå i skolan eller arbeta. När det gäller assisterad befruktning kommer det naturligtvis klara ställningstaganden så småningom. Sedan gällde det då adoption.
Skulle det vara ett särskilt problem med tillämpningen av de reglerna jämfört med andra regler som tillämpas i domstol? Om man tittar på de olika ärendekategorier som finns i domstol ser man att det är åtskilliga hundra. Är det problem med just den här ärendekategorin? Jag har lite svårt att tro det.
Anti Avsan (M):
När det gäller beredningstider kan de säkert variera i de olika fallen. Jag tar inget personligt ansvar för regeringens beredning. Utredningsbetänkandet har skickats ut på en bred remissomgång, och det har kommit in ett antal svar.
Möjligen vet Johan Löfstrand hur många som inkommit; det är förhållandevis många. När en proposition ska presenteras för riksdagen kan jag inte säga. Jag antar att den kommer i höst. Det verkar rimligt.
Också statsministern har svarat på frågan när en proposition är att vänta, och jag har ingen anledning att tro att det skulle bli på något annat sätt. Vad gäller frågan om kompromisser eller inte kan man undra var en sådan uppgift kommer ifrån. Rykten sprids på olika sätt. Kan det vara så att någon befarar något utan att det egentligen finns substans i det?
Eller har möjligen någon politiskt initierad person berättat för Johan Löfstrand eller någon annan att det föreligger en kompromiss? Jag har svårt att tro det. Jag tycker därför inte att det finns anledning att kommentera den saken ytterligare.
Anti Avsan (M):
Beträffande när en proposition ska läggas fram kan jag konstatera att den inte kommer att läggas fram omgående och framför allt gäller det förfluten tid - det vore definitivt inte seriöst och dessutom inte möjligt. Sedan gällde det huruvida det gått fort eller långsamt. I sitt anförande sade Johan Löfstrand att han var den siste att erkänna att det gått för långsamt.
Jag förstår att det var en felsägning; han menade säkert att han var den förste att erkänna att det gått för långsamt. Det har det i så fall gjort under lång tid, för det var väl det som åsyftades. På frågan om jag kan utställa löften om hur propositionen kommer att se ut är väl svaret ganska självklart, nämligen att jag inte kan göra det.
Nu förstår jag, med tanke på Johan Löfstrands argumentation, att man från början avsett att strunta i vad remissinstanserna sagt, detta eftersom Johan Löfstrand säger att det hela redan var klart, att lagförslaget fanns i utredningen.
Det förklarar varför man kanske ansåg att det inte skulle skickas ut på remiss och att man därmed inte heller behövde beakta de remissvar som kom in. Den fråga jag ställde, och som kvarstår, var vad det är för beslut som ska fattas i riksdagen i dag. Är det ett tillkännagivande om att det arbete som pågår ska fortsätta i syfte att lägga fram en proposition omgående, trots att den kanske inte är färdigbearbetad?
Det är väl viktigare att det läggs fram en noga bearbetad proposition där man på ett seriöst och demokratiskt acceptabelt sätt bemöter det som de olika remissinstanserna anfört under remissomgången. Så går en seriös handläggning till.
Anti Avsan (M):
LiseLotte Olsson ställer frågor om Kronofogdemyndighetens hantering av underhållsstöd vid utmätning. Justitieministern har redogjort för de regler som gäller i sitt anförande, men jag vill ändå framhålla att ett väsentligt skäl för den ordning vi har i dag är att det är ett prioriterat ändamål när en förälder gör rätt för sig genom att betala underhållsbidrag till ett barn.
Om Försäkringskassan har betalat underhållsstöd i stället för det underhåll föräldern borde ha betalat har i varje fall barnet hållits skadeslöst. Frågan gäller företrädesordningen mellan olika fordringar vid utmätning. Det är riktigt att en lagändring trädde i kraft den 1 januari 2005.
Tidigare, före den 1 januari 2005, hade en fordran som avsåg återbetalningsskyldighet för underhållsstöd samma företrädesrätt som en fordran på underhållsbidrag. En fordran som gäller utbetalt underhållsstöd är en statlig fordran.
Att en sådan fordran hade företrädesrätt framför andra statliga fordringar ifrågasattes eftersom det för ett barns försörjning saknar betydelse om staten har bättre företrädesrätt för fordringar avseende återbetalningsskyldighet för underhållsstöd än för andra statliga fordringar - eftersom medel för barnets försörjning tryggas genom Försäkringskassans utbetalning av underhållsstöd.
Det ansågs också principiellt lämpligare att låta fordringar på utbetalt underhållsstöd jämställas med statens andra fordringar. Underhållsstödsutredningen föreslog därför att företrädesrätten skulle ändras, något som Riksskatteverket redan 1998 hade föreslagit i en skrivelse till regeringen.
Det var den tidigare socialdemokratiska regeringen, där LiseLotte Olssons parti ingick i regeringsunderlaget, som därför föreslog att statliga fordringar avseende återbetalningsskyldighet för underhållsstöd vid löneutmätning inte längre skulle ges företräde. Jag anser att det är en rimlig ordning. Herr talman! Vad gäller då i en utmätningssituation?
Kronofogdemyndigheten gör utmätning för skulder i en viss ordning. För det första sker utmätning för underhållsbidrag. För det andra, vilket är ett undantag, görs utmätning för konkursbos fordran på lön. Det kan vi i princip glömma i detta sammanhang.
Sedan kommer skatter, böter, underhållsstöd och andra statliga fordringar och till sist övriga skulder, till exempel bankskulder och tv-avgifter. Det betyder att om en person har skatte- och underhållsskulder så har övriga fordringsägare små möjligheter att få betalt.
När det sedan gäller den kommunala sidan av den påstådda problematiken som LiseLotte Olsson tar upp kan jag konstatera att det inte finns utrymme för betalning av sådana skulder som LiseLotte Olsson talar om i den av Socialstyrelsen fastställda riksnormen för försörjningsstöd.
Att någon som frivilligt försätter sig i situationen att han eller hon betalar statliga skulder framför att köpa mat tillfälligt i en akut situation kan få försörjningsstöd för att slippa svälta är en annan sak. Herr talman! Jag kan inte förstå hur LiseLotte Olsson kan påstå att det med gällande ordning kan bli så att skattepengar går till att finansiera finansbolagens vinster.
Anti Avsan (M):
Jag återkommer till LiseLotte Olssons fråga om det är rimligt att kommunala skattemedel går till finansbolagens vinster. Jag kan konstatera att jag har svårt att se när denna situation kan uppkomma. Det skulle i så fall innebära om man samtidigt är återbetalningsskyldig för underhållsstöd att man har betalat hela den skulden eftersom vi har en företrädesordning som gäller.
Om det av någon anledning skulle vara så att företrädesordningen inte har fått genomslag när Kronofogdemyndigheten har gjort en utmätning kan man överklaga Kronofogdemyndighetens beslut till tingsrätten. Så måste det självklart vara i en rättsstat. Man kan inte ge sken av att vi har regler och sedan inte tillämpa dem. De regler som finns ska tillämpas, och det finns en tanke med dem.
Sedan försöker LiseLotte Olsson rädda situationen genom att föra in en mängd andra frågor. Att det är svårt för utsatta föräldrar och att det finns en problematik i många avseenden är inte så svårt att instämma i. Det är klart att det finns det. Den praktiska verkligheten är i många fall väldigt svår för personer som har en hög skuldsättning. Det är svårt att få livet att gå ihop.
Det kan också vara väldigt svårt att göra rätt för sig eftersom det finns andra utgifter, för mat och livsnödvändigheter, som man måste ta i första hand. Det är en helt annan fråga.
Det här är regler i utsökningsbalken, och jag framhåller återigen att jag inte kan se att det som LiseLotte Olsson har påstått i interpellationen om finansbolagen och att det skulle gå skattemedel till deras vinster är riktigt.
Anti Avsan (M):
Egon Frid påstår att det har kommit till hans kännedom att minst två försäkringsbolag valt att höja premierna för bilförsäkringar för människor med betalningsanmärkningar. Jag vet inte hur detta har kommit till Egon Frids kännedom och inte om uppgifterna är korrekta. Jag utgår från att så är fallet. Men sedan tar Egon Frid till olika saker i sin interpellation. Han befarar att det kommer att inträffa en massa saker.
Frågan är egentligen om det finns skäl för staten att intervenera i privaträttsliga förhållanden eller, med andra ord, om försäkringsbolagen ska tvingas bortse från vissa omständigheter när de beräknar hur försäkringspremierna ska bestämmas. I den här debatten finns det nog skäl att ta utgångspunkt i sådant som är mer grundläggande i sammanhanget. Då är frågan: Vad är en försäkring egentligen?
Jo, det är ett sätt att fördela risker inom ett kollektiv av människor. Den riskfördelningen får inte ske så att någon eller några ska ge andra, mer riskbenägna, personer frikort när det gäller skador. Premieberäkningen måste därför i någon rimlig mån återspegla den risk som föreligger för att försäkringsfall ska inträffa i det enskilda fallet.
Jag har svårt att se att det skulle vara helt grundlöst att också se till betalningsanmärkningar som en omständighet i premiebestämningen, framför allt om det rör sig om personer med många och återkommande betalningsanmärkningar. Fru talman! Hur omständigheterna ser ut i de fall som har kommit till Egon Frids kännedom vet inte jag.
Det kanske är så att Egon Frid vet det, och möjligen är det på det sättet att det är personer som har många och återkommande betalningsanmärkningar.
Anti Avsan (M):
Egon Frid upplyser oss om att vi bör ha insikt. Det gäller naturligtvis att ha insikt i olika frågor om man ska lösa samhällsproblem. Det handlar inte bara om insikt när det gäller påståenden om olika saker utan också hur det förhåller sig runt omkring. Jag hoppas att jag har bidragit till Egon Frids insikt i den här frågan.
Det finns många aspekter på detta. Egon Frid påstår här att försäkringstagare diskrimineras. Det är ett påstående som kommer från någon, och det bygger på en subjektiv uppfattning att det är så. Hur det i själva verket är i de fall som vi lägger till grund för dagens interpellationsdebatt vet jag fortfarande inte, utan jag har bara det som Egon Frid har påstått i sin interpellation.
Det handlar kanske inte så mycket om att man beaktar betalningsanmärkningar i vissa sammanhang. Frågan är snarare hur man beaktar att någon som vill teckna en försäkring har skött sina betalningar. Om man över huvud taget inte är nogräknad kanske man inte heller betalar försäkringspremien. Då har man under alla förhållanden ett problem.
Har man inte betalat försäkringspremien är det svårt att göra gällande försäkringen om det inträffar ett försäkringsfall. Jag anser precis som jag sade i mitt första anförande att det måste vara upp till god försäkringssed hos försäkringsbolagen att också beakta sådana omständigheter som betalningsanmärkningar. Det gäller framför allt om det förekommer många och i stor omfattning.
Det är en omständighet när man bestämmer vilken premie en försäkringstagare ska betala.