KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrika Carlsson i Skövde (C):
Jag kände ett behov av att få diskutera eftersom jag kände mig apostroferad. Jag skulle tydligen vara trött på vissa saker och borde då inte stå i talarstolen och debattera. Detta förvånade mig lite. Herr talman! Jag uppskattar Daniel Riazats resonerande och att han inte förenklar utan snarare fördjupar diskussionen.
Jag tänker inte på replikskiftet utan på huvudanförandet, som jag tyckte var betydligt mer genomarbetat. Jag reagerade på några saker. Daniel Riazat nämner stiftelser och kooperativ som viktiga aktörer.
Finns det inga aktiebolag som bedriver bra friskolor? Det är som att ni bara avfärdar det rakt av. Så till förskoleklassen. Jag har full respekt för att man kan se olika på övergången.
Jag nämnde Skövde kommun som har valt att säga att man börjar i grundskolan när man börjar i förskoleklass. När professionen styr hur man börjar i skolan handlar det om att skapa en bra övergång. Jag har sett utredningar som menar att förskoleklassen blev hängande i mitten. Den blev inte bra.
Det kan vara en grund till att man säger att man vill ha en obligatorisk förskoleklass, som antingen ska tillhöra grundskolan eller förskolan - eller hur Vänsterpartiet nu resonerar när det gäller detta. Jag tror att det fria skolvalet är oerhört positivt. Vi hade ett seminarium där Ebba Östlin från Botkyrka berättade hur aktivt skolval fungerar i Botkyrka.
Här motverkas segregationen genom det aktiva skolvalet. Jag antar att Vänsterpartiet också har tittat en del på det.
Ulrika Carlsson i Skövde (C):
Daniel Riazat hävdar att vi inte skulle lyssna på forskning. Det gör mig lite besviken. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering har kanske inte gjort en forskningsrapport, men man har ändå gjort en vederhäftig rapport där man har sett att kunskapsresultaten ökade i alla skolor som en konsekvens av friskolor och fritt skolval. Det är viktigt att lyfta upp.
Jag blir lite bekymrad när Daniel Riazat avfärdar det fria skolvalet med att positiva exempel alltid finns men att dem kan man inte titta på. Jag skulle önska att det fanns en vilja att använda de positiva exemplen som en bas för att göra förändringar och förbättringar och att man inte, som i ett tidigare replikskifte, talar om att inskränka det fria skolvalet utan i stället kan stärka det.
Jag känner inte igen bilden av att vi säger att man ska kunna välja mellan bra och dåliga skolor. Jag tror att vartenda parti anser att man väljer mellan olika skolor som är bra på olika saker och har olika inriktningar. Idealet är att skolan ska vara likvärdig, inte likadan.
Den får ha spetsutbildningar. Det finns Rosengårdnära skolor som har stora utmaningar och som jobbar fantastiskt bra med spetsutbildningar, så den möjligheten finns verkligen. Jag känner inte igen att vi skulle stå för att man ska lägga ned skolor som inte är bra, utan vi tittar på hur man kan stärka skolor i så kallade utanförskapsområden. Det är viktigt att vi har en respektfull diskussion och debatt även om vi har olika vägar till målet.
Målet är ju detsamma: att ha hög kvalitet i alla skolor så att ingen får gå i en dålig skola.
Ulrika Carlsson i Skövde (C):
Jag kan knappt bärga mig. Det är klart att jag är nyfiken på digital rättning och ger möjlighet till lite mer tid att utveckla det. Men jag begärde egentligen replik när Håkan Bergman sa att ett digitalt lärarlyft inte skulle kunna ha någon funktion, om jag förstod det rätt. Det förvånar mig väldigt mycket.
Jag är säker på att Håkan Bergman, som satt i riksdagen också förra mandatperioden, kommer ihåg när it-minister Anna-Karin Hatt lanserade ett digitalt lärarlyft och lyfte den frågan. Det är någonting som även den förra regeringen arbetade med på olika sätt. Sedan finns det alltid anledning att vara självkritisk och så vidare. Men det här blir svårt att förstå.
Håkan Bergman nämner de fyra olika punkterna, som jag inte alls kan se någon anledning till att vara kritisk mot när det gäller den digitala strategi som man har tagit fram från Skolverkets sida, som är viktiga delar. Men då undrar jag varför man avfärdar ett digitalt lärarlyft på det sättet - det är ändå lärarna som ska arbeta med de delarna.
Jag tycker snarare att man skulle välkomna satsningen på ett digitalt lärarlyft och se hur den som hand i handske skulle göra det möjligt att förverkliga de fyra olika punkterna.
Jag vill att Håkan Bergman lite mer grundläggande beskriver på vilket sätt man ska kunna göra verkstad av de fyra punkterna om man inte ser att man också behöver göra en satsning på ett digitalt lärarlyft. Vi har ju förebilder från både det som denna regering jobbade med och det som den förra regeringen jobbade med i de så kallade lärarlyften, som har varit väldigt positiva. Jag blev lite förvånad över att Håkan Bergman bara avfärdar det på det här sättet.
Jag skulle gärna vilja få ett ytterligare förtydligande.
Ulrika Carlsson i Skövde (C):
Jag noterar att Håkan Bergman sparar digital rättning till den andra repliken. Du får chansen att utveckla det något mer där. När det gäller det digitala lärarlyftet handlar det om att kunna använda en modell. Det finns kritik mot den här strategin.
Det har faktiskt funnits en del kritik som jag tänker att man noga lyssnar på, för det är väl ingen som tror att något någonsin är totalt fulländat. Det finns alltid möjligheter att utveckla på olika sätt. En del av kritiken mot den strategi som man har tagit fram handlar om att det inte blir så mycket verkstad. Det blir mycket möten. Man pratar om rektorer och andra som på något sätt är tillsammans. Jag har full respekt för det.
Men att kunna använda ett koncept, som ett lärarlyft är, som är utarbetat skulle göra det möjligt att väldigt snabbt få större utdelning ute i skolan, så att man också får fart på den digitala utvecklingen. Vi ska väl båda erkänna att det finns fantastiska skolor som också där går före och utvecklar arbetssätt.
Men man blir samtidigt beklämd när man besöker andra skolor som snarare använder it på ett ganska gammalmodigt sätt. Nu finns möjligheten för Håkan Bergman att ytterligare utveckla en del om den digitala rättningen. Men jag skulle också vilja höra något om det som är kopplat till den kritik som har framförts om att det inte blir så mycket verkstad utan att det blir möten. Det har vid något tillfälle kallats för en del snömos.
Jag vill inte säga det. Men det skulle behöva få ett större genomslag.
Mathias Sundin (FP):
Jag tackar för svaret. Jag och min riksdagskollega Maria Weimer besökte Luleå för några veckor sedan för att titta på Facebooks serverhall, eller datacenter, som det benämns. Det är en enorm anläggning som till vissa delar påminner om traditionell basindustri. Det är en stor anläggning. Man gör av med väldigt mycket elektricitet.
Det är stora ytor. Det är väl lite renare där. Annars finns det ganska många likheter med basindustrin, som också är högteknologisk på många sätt. När Facebook etablerade sig i Sverige blev det en världsnyhet. Det var deras första etablering utanför USA. Varför valde man Sverige? Det var mest det kalla klimatet som lyftes fram, att man automatiskt får kylning.
Men det handlar om många fler faktorer än att det är lite kyligt i Luleå och i Sverige. Vi hade ett möte med Facebook och deras director of energy, som talande nog kommer från aluminiumindustrin, som också gör av med enorma mängder energi.
De beskrev fördelarna med Sverige förutom det kalla klimatet, framför allt den stabila tillgången på el, att elen är koldioxidfri och att elnätet fungerar väldigt bra. Och det är naturligtvis väldigt viktigt med lokal samverkan. Det har blivit flera datacenter där uppe. I Boden finns bland annat KNC Miner som bryter bitcoin och Hydro 66.
En viktig forskning är på gång där uppe också. Man har organiserat sig i The Node Pole för att locka till sig fler datacenter och vara väl förberedd på sådana som vill komma dit, men det man efterlyser är en nationell strategi för Sverige kring datacenter.
Man menar nämligen att det här inte är en chans bara för Luleå och de norra delarna utan för hela Sverige och hela Norden, för den delen. Apple har ett stort datacenter, ett megadatacenter, i Danmark. Google har ett i Finland. Det finns alltså chans inte bara i norr. Där ligger man väldigt långt framme, men det finns chanser för övriga delar av Sverige också. Man efterlyste som sagt en nationell strategi.
Det handlar om att regeringen ger i uppdrag antingen till Business Sweden eller till någon annan myndighet att jobba med detta som en nationell strategi. Den förra regeringen jobbade aktivt med detta och gav just uppdraget till Business Sweden om investeringar och så vidare, men det kan behövas mer än så. Sverige ligger långt fram.
Vi har haft ett försprång, men andra länder är väldigt på gång och har förstått att det är en jättebransch som växer fram. De prognoser som finns nu säger att det i världen fram till 2020, om bara fyra år, kommer att dyka upp 700 datacenter i den storlek som Facebook har i Luleå.
Man gör bedömningen att om Sverige är riktigt på hugget kanske 30-40 av dessa skulle kunna hamna i Sverige. Det vet man ingenting om, men vi har i alla fall en god chans. Det är ju tusentals jobb vi talar om som en faktor. Men det är naturligtvis också väldigt bra för varumärket Sverige som it- och startup-nation. Kommer regeringen på något sätt att driva fram en sådan nationell strategi?
Mathias Sundin (FP):
Skatten tror jag är helt avgörande. Sänker vi den inte till samma nivå som basindustrin kommer nog väldigt många av dessa att välja andra länder. Det är just detta som gör att jag tror att vi behöver skärpa det här arbetet: Kalla det nationell strategi eller något annat, men vi behöver göra mer!
Alliansregeringen gav detta uppdrag till Business Sweden, som jobbar aktivt med detta. Det har tagits en del lokala initiativ - jag nämnde The Node Pole. Det finns en möjlighet för väldigt många delar av landet att locka till sig stora datacenter, men förutom dem kommer hundratals eller tusentals mindre datacenter, som i och för sig är stora även om de inte tillhör megaklassen.
Jag tror att regeringen behöver göra mer här än vad som görs just nu. Andra länder har som sagt sänkt skatten. De är väldigt på tårna nu. Det beskrev Facebook för oss. Nu har Facebook redan etablerat sig i Sverige och bygger ut här, men de sa till oss att andra länder också är på hugget. Man förstår att detta är en jätteindustri som är på framväxt.
Prognosen om 700 nya gäller bara de kommande fyra åren, och utvecklingen lär inte avstanna efter det. Blir vi en hubb, ett centrum, kan det innebära väldigt mycket arbetstillfällen och investeringar i Sverige. Jag tror inte att det räcker med att prata.
Mikael Damberg lyfter gärna fram den svenska startup-sektorn, och det händer otroligt bra saker där. Vi ligger väldigt långt fram. Vi är det tredje landet i världen när det gäller att ha flest enhörningar, alltså miljarddollarföretag. Stockholm är tvåa per capita efter Silicon Valley. Det är otroliga prestationer som genomförs i de här företagen.
Mikael Damberg har varit ute och utlovat startup-politik från regeringen, men det har inte blivit någon leverans ännu. Den person som skulle anställas för att jobba med detta ska, enligt vad jag har hört, vara på plats först under första kvartalet 2016, och det är snart ett kvartal sedan det utlovades.
Även om man följer alla anställningsprocedurer ska det väl inte ta ett halvår att få en sådan person på plats? Detta är naturligtvis inte avgörande för startup-Sveriges utveckling, men om regeringen går ut och säger att man ska göra saker och ting vill ju företagen att det också händer snabbt, för i deras bransch går det undan rejält.
Förenklingar när det gäller arbetstillstånd för människor utanför EU är också något som bolagen efterfrågar. Vi har just nu mycket att hantera när det gäller migration av helt annat slag, men där klarade regeringen av att hantera de skärpningar när det gäller arbetstillstånd som man tittade på.
Då tycker jag att man också måste kunna titta på förenklingar, och det har Mikael Damberg sagt att man ska göra. När kommer det igång egentligen? Apropå signaler har regeringens utredare när det gäller taxibranschen sagt att ett företag som Uber kanske kan komma att förbjudas. Det är helt fel signaler. Vi måste definitivt ha ordning och reda på marknaden, men den sortens signaler tycker jag inte att vi ska skicka.
Mathias Sundin (FP):
Jag har inte heller någon övertro på Mikael Dambergs förslag, men jag tror att det är viktigt att man levererar när man säger att man ska leverera och att man gör det skyndsamt. Detta är ingen avancerad grej. I politiken tar det normalt sett tid att utreda saker. Det kan vara frustrerande för de här företagen, men det är så det funkar. Att anställa en person är dock en ganska enkel åtgärd som inte behöver ta ett halvår att genomföra.
När det gäller strategin för datacenter kan vi ta exemplet Norrköping, där jag är ifrån. Det är en kommun som är van att hantera mycket basindustri och just energiintensiv basindustri, som pappersindustrin och så.
Den typen av kommuner skulle kunna lämpa sig alldeles utmärkt för datacenter, men jag tror att man först och främst behöver vara medveten om att den stora framväxten av datacenter sker. Man behöver också kunskap och kontakter kring hur man jobbar med dessa frågor.
Där skulle regeringen eller Business Sweden, kanske genom att regeringen ger ett uppdrag till Business Sweden eller på något annat sätt, kunna samla kommunerna och bidra med den kunskapen. I Norrköping råkar det dessutom vara så att Socialdemokraterna och Folkpartiet styr tillsammans, så där kan det säkert gå galant framåt. Jag har naturligtvis lyft upp frågan där, men detta är en möjlighet för många kommuner i Sverige.
Det är därför jag tror att regeringen behöver ta ett betydligt starkare grepp om detta. Det behöver också skyndsamt bli ett klart besked att skatten kommer att sänkas.
Utredningen var ett bra första steg, men ett tydligare tag med en nationell strategi skulle skicka en stark signal till företagen och till de kommuner och organisationer som jobbar med detta att regeringen tar detta på allvar och att vi verkligen kan vara med och konkurrera om centren.
Mathias Sundin (FP):
Min fråga går till finansministern. Jag undrar hur hon och regeringen ser på delningsekonomin, som nu växer fram. Det är den del av ekonomin där man lätt via digitala plattformar kan dela med sig och göra upp hur man ska betala för det man delar med sig av. Det är smart på många sätt. Det är ekonomiskt smart att använda våra resurser effektivare, och det är även väldigt smart miljömässigt.
Den signal jag hittills uppfattat från regeringen är att man ser betydligt fler problem än möjligheter med delningsekonomin. Vi har exemplet med företaget Uber, som både kör taxi och ordnar samåkning. Regeringens utredare har sagt att det kan bli så att Uber kommer att förbjudas. Hur ser regeringen egentligen på den möjlighet som jag tror finns inom delningsekonomin?
Mathias Sundin (FP):
Jag tackar för svaret. Digitaliseringen, som delningsekonomin är en del av, kommer att påverka vårt samhälle och gör redan det. Det gäller alla samhällsområden. I många fall är det väldigt omfattande förändringar. Bland annat tror jag att det kan växa fram en hel del nya jobb. En del av de jobben kommer att vara ganska enkla och också enklare att få, vilket gör att det blir lättare för många att komma in på arbetsmarknaden.
Men när det sker så här stora förändringar uppstår ofta en kamp mellan å ena sidan konservativa krafter som vill bevara det som finns och stoppa utvecklingen och å andra sidan mer liberala krafter som tycker att detta är någonting bra som kan bidra positivt till vårt samhälle. Det kom en del positiva ord från finansministern här, men i agerandet har det hittills mest varit fokus på att reglera och på att klämma åt de företag som växer fram.
Kommer regeringen att se till att Sverige tar vara på den stora möjlighet som delningsekonomin innebär?
Ann Linde (S):
Hans Rothenberg har frågat närings- och innovationsministern hur regeringen i handelskontakter med Iran avser att påtala demokratiska missförhållanden och verka för en utveckling av landet där mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter respekteras i högre grad. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag instämmer med Hans Rothenberg att situationen beträffande mänskliga rättigheter i Iran är allvarlig.
Det är något som den här regeringen konsekvent har tagit upp i bilaterala samtal med Iran. Det skedde i samband med besök i Teheran av statsrådet Damberg i december, statsrådet Baylan i april och nyligen av flera företrädare för regeringen i samband med utrikesminister Zarifs besök i Stockholm den 1 juni.
Under det besöket överenskoms det också att Sverige och Iran ska inleda en strukturerad politisk dialog, där mänskliga rättigheter kommer att ingå. Jag inledde ett svenskt-iranskt affärsforum tillsammans med utrikesminister Zarif i samband med besöket och tog då upp vikten av CSR-frågorna , bland annat arbetstagarnas rättigheter.
Mänskliga rättigheter inklusive kvinnors mänskliga rättigheter, frihet från diskriminering, fackliga rättigheter och dödsstraff var några av de frågor som togs upp i dialogen. Dessa frågor tas också upp i dialogen mellan EU och Iran. Kvinnors mänskliga rättigheter är exempel på någonting regeringen driver i linje med den feministiska utrikespolitiken.
Jag kommer att fortsätta att driva samma frågor gentemot Iran i min roll som EU- och handelsminister. Det finns stora möjligheter för ökat politiskt och ekonomiskt engagemang med Iran givet den kärntekniska överenskommelsen och sanktionslättnader. För att främja relationen har regeringen nyligen möjliggjort för Business Sweden att öppna ett handelskontor i Teheran.
Ökad handel och vidgade kontakter med Iran gynnar svensk ekonomi och sysselsättning och kan samtidigt ha en positiv inverkan på utvecklingen i Iran. Sveriges närvaro på svåra marknader är viktig för öppenhet och relationsbyggande. Regeringens exportstrategi går hand i hand med strategin för hållbart företagande som bidrar till öppnare samhällen och förbättrade mänskliga rättigheter på sikt.
Det är viktigt att påpeka att även Iran tjänar på att garantera skyddet av kvinnors mänskliga rättigheter. Iran har en stor och växande ung befolkning, och majoriteten av de universitetsutbildade är kvinnor. Det ligger därför i Irans eget intresse att underlätta för kvinnor att ta steget ut på arbetsmarknaden.
Regeringen ser betydande möjligheter att utveckla vårt ekonomiska samarbete med Iran samtidigt som vi fortsätter vår politiska dialog och vårt arbete för en förbättrad situation vad gäller mänskliga rättigheter i Iran.
Ann Linde (S):
Jag tackar Hans Rothenberg så mycket för interpellationen. Det stämmer att MR-situationen i Iran är mycket allvarlig och att det finns få tecken på att den förbättras. Regeringen ser allvarligt på situationen. MR tas alltid upp i svenska officiella kontakter med Iran.
De sanktioner som EU har beslutat om med anledning av MR-övergreppen i Iran ligger fast och påverkas inte av den kärntekniska överenskommelsen. Jag förväntar mig att de svenska företagen följer de riktlinjer som regeringen har lagt fram i handlingsplanen för företagande och mänskliga rättigheter.
För att övervaka MR-läget i Iran har Sverige drivit på vad gäller MR i olika FN-organ, inklusive MR-rådet och generalförsamlingens tredje utskott. Sverige ingår i den kärngrupp av länder som sedan flera år tillbaka arbetar för att mandatet för specialrapportören Ahmed Shaheed ska förlängas så länge MR-situationen i Iran motiverar det.
Hans Rothenberg frågade hur vi tar upp de olika fallen och hur vi tar upp de mänskliga rättigheterna. Vi tar upp enskilda fall med den iranska regeringen både genom EU och bilateralt. I Iran är det för närvarande Nederländerna som agerar lokal EU-ordförande och framför gemensamma EU-démarcher till det iranska utrikesdepartementet och rättsväsendet.
Personer som har dömts till döden tillhör de enskilda fall som prioriteras av EU. Jag kan ta ett konkret exempel. När utrikesminister Zarifs delegation var här överlämnades en lista på en rad fackliga aktivister som dömts till långa fängelsestraff. Listan kom från LO, TCO, Transportarbetareförbundet och Lärarförbundet.
Det är ett typiskt exempel på hur vi kan agera konkret i enskilda fall.
Ann Linde (S):
Som jag precis nämnde i mitt tidigare svar jobbar Sverige inte enbart nationellt med de här frågorna. Jag håller helt med Hans Rothenberg om att man blir mycket starkare om man gör det tillsammans. Förutom att ta upp frågorna bilateralt jobbar vi väldigt mycket inom EU.
Vi har en gemensam ordning där vi skickar démarcher till exempel för att protestera mot dödsstraff och för att ta upp frågor om tortyr, förföljelse av hbtq-personer, fängslande av aktivister och så vidare. Dessutom tror jag handel i sig är viktigt när det gäller att driva på en positiv utveckling i världen.
Bara det att man har en ökad internationell närvaro i det iranska näringslivet och samhället ökar förväntningarna på de iranska myndigheterna att respektera mänskliga rättigheter men också att verka för rättssäkra och transparenta institutioner, vilket är en viktig grund för handeln.
Den långvariga isoleringen av Iran har framför allt gynnat konservativa grupper i det iranska samhället som har kunnat skydda sin makt och utmåla omvärlden som fientlig. Nu ser vi att andra krafter i det iranska samhället välkomnar ett ökat internationellt utbyte och i synnerhet med västvärlden och länder som Sverige.
Jag ska också säga någonting om frågan om kvinnor och kvinnors situation och hur det går ihop med vår feministiska utrikespolitik. Jag är övertygad om att den ökade exponeringen av det iranska samhället för omvärlden kan bidra till att förbättra kvinnors situation. Vi tar också upp kvinnors situation tillsammans med de fackliga aktivisterna och politiska aktivister.
Det är en rörelse åt rätt håll när det gäller kvinnors jämställdhet i Iran. Utbildningsnivån är hög. Ungefär 60 procent av studenterna på universiteten är kvinnor. Visserligen visade Hans Rothenberg med sitt exempel om Sydkorea att det inte alltid leder till en total förbättring.
Men jag tror ändå att det är något positivt och inte något negativt att allt fler kvinnor får en hög utbildning. Det är också viktigt för oss att svenska företag i Iran följer svenska värderingar. Jag förväntar mig att svenska företag i Iran anställer och befordrar kvinnor.
Jag tror också att det är en positiv signal att Sverige nu får en ny oerhört högt kvalificerad kvinnlig ambassadör i Teheran som kan driva på de frågorna i linje med den feministiska utrikespolitiken.
Ann Linde (S):
Situationen för mänskliga rättigheter i Iran är allvarlig, precis som Hans Rothenberg har gett flera exempel på. Det är någonting som regeringen konsekvent har tagit upp i de bilaterala samtalen med Iran. Regeringens exportstrategi går också hand i hand med strategin för hållbart företagande som bidrar till öppnare samhällen och förbättrade mänskliga rättigheter. Men det arbetet tar tid.
Frågor om bland annat mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och fackliga rättigheter tas upp i dialogen direkt mellan EU och Iran. Jag kommer att fortsätta att driva samma frågor gentemot Iran i min roll som EU- och handelsminister. Det ligger i linje med den feministiska utrikespolitiken. Regeringen är övertygad om att handel och internationellt utbyte generellt sett bidrar till en positiv utveckling i världen.
Med en ökad internationell närvaro i det iranska näringslivet och samhället ökar förväntningarna på de iranska myndigheterna att respektera mänskliga rättigheter men också att verka för rättssäkra och transparenta institutioner som en viktig grund för handeln. Den långa isoleringen av Iran har gynnat de konservativa grupperna i samhället. Nu ser vi att andra krafter välkomnar ett ökat internationellt utbyte. Vi välkomnar det också i Sverige.
Vi ska aktivt ha en roll för att främja mänskliga rättigheter runt om i världen. Jag är helt övertygad om att Business Sweden driver frågor om mänskliga rättigheter generellt. Jag har inte läst rapporten än eftersom jag alldeles nyligen fått den. Jag ska läsa den, men jag har alltså inte gjort det ännu.
Jag är helt övertygad om att Business Sweden driver den typen av frågor som fackliga rättigheter, kvinnors rättigheter och inte minst rättigheter för hbtq-personer.