KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Åström (S):
Också jag vill börja med att tacka för svaret. Det känns bra att ministern den här gången ger oss svar om rätt väg, nämligen E10 och ingenting annat. Det har jag förstått av svaret, och det känns väldigt bra. Jag vet att ministern är uppvaktad i den här frågan från flera håll. Jag bor i Överkalix där E10 passerar strax utanför vårt centrum.
I morse när jag var i riksdagen blev jag uppringd. Man berättade att en olycka hänt igen på E10:an strax utanför vårt centrum i Överkalix.
Så här rapporterar man om olyckan i tidningen NSD: "Vid 03:45-tiden på tisdagsmorgonen larmades polis, räddningstjänst och två ambulanser till en singelolycka på E10 i höjd med Kangis. Enligt SOS Alarm var det en mindre lastbil med trailer som kört i diket.
Två personer sades vara inblandade i olyckan. Det är en engelskregistrerad bil lastad med lammkött, och en kvinna ska ha blivit skadad, berättar Erik Kummu, länsvakthavande befäl vid polisen i Norrbotten. Kvinnan, som misstänks ha ådragit sig ett benbrott, fördes med ambulans till Sunderby sjukhus, dit även mannen togs för kontroll. Enligt polisen var det mycket halt på olycksplatsen.
Ekipaget kommer att bärgas under förmiddagen, enligt Trafikverket, som påpekar att trafiken kommer att påverkas åt båda hållen." Detta tillhör numera vardagen på många ställen utefter E10. Det var tur i oturen att olyckan inträffade vid den tid den gjorde under morgontimmarna.
Om den inträffat tre fyra timmar senare hade det varit väsentligt mycket mer trafik med tunga fordon som går där, persontrafik och framför allt skolskjutsar som åker där.
Riksdagsledamoten Pettersson beskrev på ett fördömligt sätt var som sker kring E10 och den tillväxt vi har i Malmfälten och Kiruna med det historiska att vi är på väg att flytta samhällen plus allt det unika som sker i området i samband med gruvornas utbredning. Detta måste man beakta.
När man förstår det här förstår man också att trafiken har ökat dramatiskt. Den är oerhört tung, och den ökar hela tiden. Standarden är låg, som har sagts här. På vissa sträckor kan inte långtradare möta varandra. Vägbredden är där sex meter - alltså helt under Europastandard.
De yrkeschaufförer jag känner berättar och beskriver att det finns vägpassager där de vet att de måste föra in sidospeglarna vid möten för att inte toucha varandra. Det är tur att detta är yrkeschaufförer som trafikerar denna väg hela tiden och som vet hur man ska göra. Det är många utländska yrkeschaufförer som inte känner till detta. De touchar varandra, vilket gör att de kanar ned i diket.
Detta är allvarligt, och dessutom är det ett oerhört stort stressmoment och en dålig arbetsmiljö för de chaufförer som jobbar där. Det blir också problem när sjuktransporter och ambulanser ska fram. Det är dålig snöröjning, och det blir avåkningar av tunga fordon som blockerar vägen. Till saken hör att i resten av Sverige kan man ställa om trafiken till sidovägar när olyckor inträffar.
Det går inte här, för det finns inga sidovägar. Sträckan från Töre upp till gränsen är 50-60 mil. Vad tänker ministern göra åt det här? Det är akut.
Karin Åström (S):
Jag vet att ministern under den senaste veckan har fått två skrivelser, och hon har fått flera skrivelser från bland annat den samiska sidan om problematiken som finns där uppe.
Men de skrivelser som kom nu senast, som ministern säkert har läst, är undertecknade av landshövdingen respektive kommunförbundets kommunikationsråd. I de här skrivelserna, som du har på ditt bord, är man helt eniga om de akuta insatser och åtgärder som behöver göras omgående.
De pekar bland annat på att de presenterade investeringarna på E10:an i den nationella transportplanen för 2014-2025 inte kommer att räcka till. De hänvisar till Motormännens Riksförbund som bedömde vägen som en av de fem farligaste, och, märk väl, det var 2009. Nu har ytterligare fem år passerat, och vi ser hur antalet olyckor har ökat väsentligt. Vägen är betydligt farligare i dag än då.
De pekar på att det har skett en samordning av samhällsservicen i kommunerna som innebär fler sjukvårdstransporter och fler skolelever som transporteras på E10:an. De pekar på problemet med att det inte finns omledningsvägar längs E10:an att ta till när det sker olyckor.
De pekar också på att berörda kommunledningar, åkerinäringen, länsstyrelsen och kommunförbundet är helt överens om att man först måste åtgärda Gällivare-Kiruna-sträckan och sedan Överkalix-Töre-sträckan. Det är långa led- och planeringstider för detta, men det här går inte att avvakta, ministern. Det är en stor och bred politisk enighet i hela länet.
När tänker ministern lämna besked om de akuta resurserna som behövs för de här akuta insatserna?
Karin Åström (S):
Egentligen handlar den här frågan om en mycket efterlängtad reform och en startpunkt för att öka medborgarnas delaktighet. Så har det varit hela tiden ända sedan 1996 när man började prata om det regionala utvecklingsansvaret. Svaret som ministern ger väcker så oerhört många frågor.
Vi har i denna kammare debatterat frågan för bara några veckor sedan, och fortfarande går det inte att finna en logisk förklaring till regeringens och ministerns ställningstagande, när de bland alla nio inlämnade ansökningar från olika län om att få ta över det regionala utvecklingsansvaret valde ut endast sex. Tre lämnades utanför, bland annat mitt hemlän Norrbotten. Det här har föranlett många frågor: Varför?
Först vill jag slå fast att det här inte är en ny fråga. Statsrådet känner mycket väl till frågan, precis som flera av oss som har varit med under mycket lång tid i den process som har pågått. Själv har jag varit delaktig från 1996 som fritidspolitiker och senare som riksdagsledamot under många år.
I mitt län är frågan väl analyserad och väl förankrad på många områden under alla dessa år. Ansökningar om att få bilda region har gjorts otaliga gånger, med otaliga avslag tidigare. Men så hände något förra våren. Kommunerna och landstinget var överens om att bilda ett gemensamt KSO, ett kommunalt samordningsorgan, för att gemensamt kunna hantera utvecklingsfrågorna.
Vid kontakter med ministern och hans departement för drygt ett år sedan sade de att Norrbotten inte alls behövde bilda något KSO eftersom en proposition var på väg. Det stod fullständigt klart att Norrbotten skulle beviljas ett regionalt utvecklingsansvar, så man behövde inte göra något mer. Det var oerhört glädjande för hela Norrbotten och alla dem som hade jobbat med frågan.
En promemoria kom från ministerns departement våren 2013 som sade att Norrbotten uppfyller kraven och kommer att få detta. Och vad gjorde vi i Norrbotten? Ja, vi är ganska lyhörda, och vi brukar följa vad regeringen säger. Vi gjorde som regeringen och ministern sade: Vi lade KSO på hyllan och sade att vi inte behövde införa det.
Varför skulle vi införa en fjärde beslutsnivå om vi nu ändå var klara för att överta det regionala utvecklingsansvaret? Herr talman! Vår planeringsprocess uppe i Norrbotten fortsatte. Men något hände under sommaren i fjol. Och vad var det egentligen som hände?
Jo, plötsligt kom det en artikel på höstkanten där regeringen och ministern meddelade att ett av de tre län som inte fick överta utvecklingsansvaret var Norrbotten. Det hade de lovat tidigare. Skulle vi inte få det?
Det är helt obegripligt vad som har hänt och varför ministern och regeringen svek norrbottningarna på detta sätt. Vi har fortfarande inte fått några svar på de frågorna. Vad var det som var fel?
Ministern och hans departement hade tidigare sagt att det var utrett och att Norrbotten var klart att få överta ett regionalt utvecklingsansvar. Frågan kvarstår: Vad var det som var fel?
Karin Åström (S):
Jag förstår inte - det hänger inte ihop logiskt. Jag känner bara att ministern och departementet har bedragit och svikit Norrbotten, eftersom man gick ut i ett tidigt skede och förklarade: Ni behöver inte alls bilda ett kommunalt samverkansorgan, för ni är klara för att direkt överta ett regionalt utvecklingsansvar.
Det här hänger inte ihop, ministern. Jag måste säga det. I ditt svar hänvisar du till tre faktorer som varit avgörande för att ansökan inte skulle beviljas. För det första skriver du att det måste finnas ett brett stöd för en sådan förändring. Då kan jag tycka så här. Det har varit 18 års utredande, otaliga konferenser, debatter med mera där många människor har varit oerhört delaktiga och engagerade.
Vi har massor med förtroendevalda ute i vårt län som har varit med och debatterat och som har förväntat sig att vi nu skulle kunna överta utvecklingsansvaret. Vi har hundraprocentig enighet i alla våra kommuner och landsting om att göra denna KSO-organisering.
Vi har också ett landstingsfullmäktige som har sagt att 85 procent av dem röstade för att göra det här, så nog måste jag säga att det är en majoritet, en oerhört bred majoritet, som har sagt ja till det. Det kallar jag verkligen ett brett stöd.
För det andra skriver ministern i svaret att sådana här förändringar ska vara "väl grundade och noggrant analyserade utifrån ett verksamhetsperspektiv". Vad är det för analys, och vad menar ministern med verksamhetsperspektiv? Departementet meddelade förra våren att det här skulle ske.
Med experternas och givetvis ministerns godkännande skulle då inget mer utredande ske, inget analyserande över huvud taget av någon sorts verksamhet, eftersom allt redan var klart.
Vi har hyllmeter med analyser och utredningar som redan är klara, så för vår del är allting färdiganalyserat - det är bara ett beslut från ministern och regeringen som fattas i frågan. För det tredje skriver ministern i svaret att avslaget berodde på länets "unika förutsättningar". Då undrar jag och jättemånga fler med mig: Vad då?
Vad är det för skillnad mellan oss och de regioner som ni har beviljat detta? Vad är det för unika förutsättningar som skiljer Norrbotten från till exempel Jämtland när man tänker på struktur och hur uppbyggnaden ser ut? Vad gör de här unika förutsättningarna för skillnad?
Det skulle jag vilja höra en förklaring till, för det är de tre faktorerna som ministern anger i sitt svar på varför man denna gång, då på höstkanten, inte var beredd att gå vidare med att ge Norrbotten det regionala utvecklingsansvaret.
Karin Åström (S):
"Dramatiska ordval" - det må så vara, men det blev faktiskt väldigt dramatiskt när vi fick reda på regeringens och ministerns beslut i frågan i en tidningsartikel. Vi var dessutom fullständigt på det klara med att departementet och ministern på våren hade sagt: Ni behöver inte bilda något kommunalt samverkansorgan. Därför gjorde vi aldrig det i Norrbotten.
Vi var lydiga i det, skulle jag vilja säga, och vi trodde och litade på regeringen och ministern. Men så blev inte utfallet. Det är ju det som har hänt, och det är faktiskt störande. Ministern pratar om stora organisationsförändringar.
Jag måste säga att jag känner till länsstyrelsen mycket väl. De har oerhört duktiga handläggare som jag tidigare har jobbat ihop med. Det är inga problem att göra organisationen större, för det kommer den inte att bli. Man flyttar helt enkelt över personal från ett ställe till ett annat. Ibland flyttar man inte ens över dem; de byter bara hatt.
Så fungerar det uppe i Norrbotten, och så har de gjort i en del andra län som har fått den här överföringen av det regionala utvecklingsansvaret. Det kommer absolut inte att bli stora organisationsförändringar av den typ som ministern talar om här. Det är klart att Norrbotten är ett fantastiskt län. Vi har tillväxt så det bara knakar.
Jag är oerhört stolt och glad över att alla kommuner är socialdemokratiska nu. De är alla socialdemokratiskt ledda, och landstinget är socialdemokratiskt lett. De har alla stått bakom att vi ska gå vidare och överta det regionala utvecklingsansvaret.
Vi tycker nämligen att det är viktigt att de folkvalda i hela länet, även uppe i Kiruna, har möjlighet att vara delaktiga och ha ett större engagemang då det gäller det regionala utvecklingsansvaret.
Karl Gustav Abramsson (S):
Till Krister Hammarbergh vill jag bara säga att han låter som en regeringstalesman när han går igenom vad som är gjort och vad som inte är gjort. Det värsta är att han har missat en del saker i historien om den förra regeringen. Att vi inte skulle ha varit oppositionella mot vår egen regering är fel! När omdispositionen skedde på grund av Gudrun var vi väldigt upprörda.
Dessutom var det fråga om en förordningsförändring som kom samtidigt, och den tyckte vi inte heller om. Vi demonstrerade mot den högljutt och offentligt. Vi ger oss alltså inte bara på borgerliga regeringsledamöter, utan vi tar hand om våra egna också. Det mesta av det som näringsministern har sagt här tyder på att vi är ganska överens om att stödet är bra.
Det är träffsäkert och förhållandevis enkelt att administrera när man väl har en förordning och turerna står klara. Då är det väl det man ska jobba med. När jag tittar på svaret funderar jag över om jag har fått svar på mina frågor. Jag tror inte det.
Jag drar själv slutsatsen att näringsministern inte har försökt verka för att själv dra ned stödet på något sätt, utan där är det andra som hjälper till. Möjligen är det de som kommer att dra det längsta strået.
Den andra frågan var: Vilka åtgärder kommer regeringen och näringsministern att vidta för att låta kommissionen titta på detta? Jag får väl svara själv: Man måste mäta av stödets storlek anslagsmässigt för att sedan skriva förordningen och därefter komma till kommissionen.
Men det tar väldigt lång tid. Det vore väldigt behagligt för de företag som nu i viss mån är beroende av transportbidraget att få någon liten vink från näringsministerns sida: Hur kommer detta att landa? Vad kan vi räkna med?
De besked de får är att detta inte är klart, att ni inte har avhandlat det tillräckligt i Näringsdepartementet och att det naturligtvis ska dras också i andra forum för att det ska fungera.
Denna långbänk blir ett störningsmoment för de företag som har att kalkylera med att på marginalen ändå räkna in transportbidraget. Jag tror att det vore värdefullt om näringsministern offentligt sade inte bara att hon är positiv till detta utan också att det så småningom kommer att landa si eller så.
Då kan man kanske ta risken att kalkylera med att stödet kommer att få en utformning som i någon mån liknar det vi har haft. Sedan vill jag tillägga en kort fråga: Vad säger näringsministern om intransportstödet? Sverige är förmodligen det enda land som haft ett intransportstöd.
Jag vet inte vem som rår för att detta inte var känt av kommissionen, men vi ska också komma ihåg att intransportstödet är en viktig bit av transportstödet. Väldigt många kronor går faktiskt till det. 10-15 procent av det totala stödet har gått till intransportstöd och då främst till verkstadsindustrin.
Har näringsministern någonting att säga om ambitionen att ha med också intransportstödet i den kommande diskussionen om notifieringen med kommissionen?
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag glömde säga till Krister Hammarbergh att vi kan själva. Vi kan skriva själva också, Hammarbergh.
Jag ska bara för mig själv konkretisera det svar jag tror att näringsministern har gett till mig och Socialdemokraterna, nämligen att vi får behålla ett transportbidrag. Det kommer mer pengar i den ekonomiska vårpropositionen. Därefter vidtar en snabb notifieringsprocess med kommissionen.
Det vore bra om näringsministern kunde bekräfta att det är den tolkningen som är den riktiga. Det tror jag också vore bra för de företag som nu sitter och räknar så att de verkligen kan få ett besked om att det finns en ambition hos alliansregeringen att klara ut det här. Om det behövs mer uppbackning för att klara Finansen ställer vi gärna upp.
Åtminstone kan jag säga att jag ställer upp och fortsätter opinionsbildningen i supporterverksamheten. Jag tackar näringsministern för debatten.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag har några frågor till Anders Hansson. Först vill jag konstatera en sak om stängningen av polishögskolan under 90-talet. Jag kanske skulle påminna Anders Hansson om att det hade att göra med att vi hade förött Sveriges ekonomi under ett antal år. I början av 90-talet vet du säkert också vem som hade ansvaret för att regera Sverige.
De tre, fyra, kanske fem terminer som polishögskolan var stängd var ett bidrag till att sanera Sveriges ekonomi. Det är klart att i sig var det ett misstag, därför att vi fick ett glapp där, men många andra grupper fick också ta väldigt mycket stryk då. Anders Hansson talar om antalet poliser, 20 000.
Finns det något klart underlag som visar att vi genom pensionsavgångar, andra typer av avgångar och tillförsel skulle kunna hålla nivån 20 000 poliser? Det är det ena. Det andra gäller kommentaren att man kanske skulle nödgas lägga ned de decentraliserade utbildningarna, de i Växjö och Umeå, som varit väldigt framgångsrika när det gällt att rekrytera poliser.
Jag hör ett sympatiskt anslag från Anders Hanssons sida beträffande hur vi ska utbilda de framtida poliserna. Kanske finns det en chans att vi kan komma överens. Slutligen vill jag be Anders Hansson svara på frågan om mer resurser till polisen.
Han nämnde det i slutet av sitt anförande. Om man tittar på anslaget, som är flerårsfördelat, och på Rikspolisstyrelsens anslagsframställan ser man att det fattas nästan 2 miljarder vid utgången av 2011. Hur tänker alliansen lösa det?
Karl Gustav Abramsson (S):
När jag nämnde pensioneringarna tänkte jag kanske inte i första hand på förtidspensionering, alltså att pensionera poliser för att få in nya fräscha poliser. Jag tror att medelpensionsåldern för poliser ligger under 60 år, vilket till stor del beror på att de har ett krävande jobb.
Det är både fysiskt och psykiskt ansträngande, och få, åtminstone i yttre tjänst, klarar av att nå normal pensionsålder. Det handlar både om den utgångspunkten och om att man vill få in fräschare poliser och kanske lite annan kompetens.
Därför är det viktigt att veta att antagningen till polisutbildningen sker på ett sådant sätt att man kan uppehålla nivån om minst 20 000 poliser, något som ju även vi ställer upp på. Ibland funderar vi till och med om det räcker med 20 000 poliser. Vi får väl se framöver hur det blir. Jag är glad att Anders Hansson markerar att vi ska ha en decentraliserad polisutbildning. Anledningen till det är att vi ska kunna ha poliser i hela landet.
När vi rekryterat poliser till Norrland har polisutbildningen i Umeå haft stor betydelse. Det har inte varit några egentliga problem utom på någon enstaka ort. Tidigare fanns däremot stora bekymmer. Med den lösning som vi nu har klarar man av att i huvudsak fylla de rekryteringsbehov som finns. Jag ställde i min förra replik en fråga till Anders Hansson som jag tyckte var mycket viktig. Det gällde finansieringen.
Som det ser ut i dag kommer det nämligen vid utgången av 2011 att saknas 2 000 miljoner för att vi ska kunna hålla i gång det svenska polisväsendet med 20 000 poliser.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag ska göra några konstateranden. Det låter på Cecilia Wigström som om vi inte vore för samarbete med andra myndigheter och samarbete över landgränser. Jag förstår inte var Cecilia Wigström har fått det ifrån. Det är inte riktigt hederligt att åka till Norrbotten och säga till Norrbottenspolisen att sossarna är emot gränsöverskridande samarbete.
Vi står enhälligt bakom ett tillkännagivande till regeringen om att utreda bättre förutsättningar för gränsöverskridande samarbete. Cecilia Wigström kommer med ett falskt påstående. Jag skulle vilja ha en förklaring till varför Cecilia Wigström har sagt så. Det tycker jag är väldigt fel. Det låter som om alliansregeringen har skaffat fram många nya verktyg.
Förslagen om de nya verktyg som vi nu har beslutat om i Sveriges riksdag kom ju till på vår tid. Ni sade nej till dem, men när ni kommer tillbaka och tittar på hur verkligheten ser ut och vad vi måste göra för att det ska fungera är ni plötsligt beredda att ställa upp och gå i den riktning som vi har anvisat.
Jag undrar om den samarbetsfunktion som Cecilia Wigström pratar om är det som kallas för Operativa rådet. Operativa rådet består av personer från olika myndigheter och från olika delar av Sverige. Det omfattar inte bara Stockholm, utan hela landet.
Där kan man alltså diskutera polisoperativa och andra åtgärder för att nå framgång när det gäller att komma åt till exempel organiserad brottslighet. På tal om Al Capone finns det svenska Al Caponer också, även om de inte bor i Sverige. De finns faktiskt.
Karl Gustav Abramsson (S):
När jag säger att vi har svenska motsvarigheter till Al Capone skulle jag kunna nämna namn, men jag gör inte det därför att jag tycker att det skulle kännas väldigt obehagligt. Vi har ett antal organisationer som leds av kända personer som säkert opererar på samma områden som Al Capone gjorde.
Det vore bra om Cecilia Wigström ringde ett telefonsamtal; nu är väl Seppo Wuori inte kvar i Norrbotten men det finns väl någon annan som hon kan tala om för att nu är sossarna för det här. Krister Hammarbergh kanske kunde lämna den hälsningen. Sådana här missuppfattningar om vad vi är för och vad vi inte är för ska inte spridas.
Sedan tycker jag att det är lite fel att Cecilia Wigström drar upp Prümfördraget, därför att det vi förmodligen aldrig kommer att ställa upp på är att utländska polisstyrkor utan svensk kunskap och utan ett svenskt medgivande ska operera på svenskt territorium. Såtillvida har Cecilia Wigström rätt, och det är det vi har sagt när det gäller Prümfördraget.
Vi kan inte tillåta en ingående operativ verksamhet från utländsk polis utan att vi från svensk sida, från svenska myndigheter, själva kan styra den. Förslaget har vi inte fått. Det är ett regeringsuppdrag som vi har lämnat, och regeringen ska återkomma med hur det gränsöverskridande samarbetet ska kunna ske. Att vi skulle lämna carte blanche på något vis är ju helt uteslutet. Jag tror att man kan säga det redan i dag.
Det måste finnas andra sätt att klara ut detta. Sedan kan jag möjligen tillstå att jag inte i detalj har studerat hur Folkpartiet har agerat när det gäller de förslag till skarpa verktyg som vi så småningom har kunnat besluta om. Nu klumpar jag kanske ihop alliansen lite för vårdslöst. Det får vi väl reda ut sedan. Men som alliansregering, med kollektivt ansvar, får förmodligen Folkpartiet också vara med.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag tror att Krister Hammarbergh är så upprymd över att han kommer att få sin motion bifallen att han är lite vårdslös med tolkningarna. I fråga om att åse pågående misshandel eller våldtäkt har envar som ser sådant både möjligheter och rättigheter att ingripa.
Det behövs inga grundlagsändringar, fördragstexter eller sådana beslut för det.
Jag skulle vilja att Krister Hammarbergh förklarar för mig hur vi i Sveriges riksdag, innan vi har fattat beslut om att beställa en utredning, redan vet hur saker och ting ska gå till.
Jag kan kort citera utskottets förslag: "Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen bör låta genomföra en översyn av vilka behov som finns att, inom ramen för det nordiska samarbetet, skapa bättre möjligheter för de nordiska ländernas polismyndigheter att samarbeta operativt över gränserna. Därmed bifaller riksdagen delvis motion Ju289."
Vi ska väl ändå avvakta regeringens förslag i det här avseendet innan vi börjar dra slutsatser? Det trodde jag att Krister Hammarbergh hade respekt för. Vi kommer att ta ställning till det regeringsförslag som kan komma på den här beställningen den dagen det ligger på riksdagens bord. Försök inte blanda in Prümfrågan! Det är en särskild fråga. Den ska behandlas i utskottet och så småningom behandlas i riksdagen. Dra inte in den i den här diskussionen!