Josef Fransson (SD):
I dag debatterar vi näringsutskottets betänkande 14 om mineralpolitik. Sverigedemokraterna har i betänkandet två reservationer som vi självfallet står bakom, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 5. Herr talman! Den svenska gruvnäringen har anor åtminstone tillbaka till 1200-talet i Sverige, och järnprodukter är en av Sveriges första exportframgångar.
Än i dag är järnet en mycket betydelsefull exportråvara, och Sverige är EU:s i särklass största järnmalmsproducent. Även när det gäller flera andra metaller tillhör vi Europas främsta. Av detta följer att gruvnäringen är en mycket viktig arbetsgivare i många regioner och att ett antal kommuner till och med är uppbyggda kring den industrin.
Gruvnäringen har under många år svarat för ett ansenligt tillskott till statskassan och bidragit med en betydande export till gagn för den svenska ekonomin. Under senare tid, under senare år, har lönsamheten sviktat något då världsmarknadspriserna har fallit, inte minst kopplat till att Kinas efterfrågan har gått ned.
Men nu kan man eventuellt skönja en viss ljusning, och Sverigedemokraterna hoppas givetvis att den trenden håller i sig. Jag tror i alla fall att vi kan vara tämligen säkra på att efterfrågan på mineraler kommer att bestå och att industrin kommer att vara viktig för Sverige i överskådlig framtid, men detta förutsätter givetvis att politiken hänger med i den globala utvecklingen.
Från Sverigedemokraternas sida vill vi arbeta för såväl gruvnäringens som stålindustrins förutsättningar. Kan stålindustrin växa, och förädlingsvärdet av svensk malm således öka, är det givetvis bra för svensk ekonomi och svenska jobb. Detta kräver dock en god försörjning av energi till rimliga priser.
Gällande detta håller regeringen nu tyvärr på att rasera förutsättningarna i en rasande takt genom en verklighetsfrämmande och ideologiskt driven energipolitik. Sittande regering är kanske inte ensam skyldig, även om jag menar att man har accelererat färden mot väggen.
Den tidigare alliansregeringen har faktiskt ett enormt ansvar för dagens krissituation, eftersom man pumpat in miljarder och åter miljarder i subventioner i så kallade förnybara elproduktionsanläggningar som marknaden inte har efterfrågat och där energin inte kan planeras utifrån efterfrågan.
Jag tycker att det är väldigt trist att det ska behöva gå så här långt innan politiken på allvar reagerar. Konsekvenser som är relativt enkla att förutspå har man valt att blunda för, och inom bara några år riskerar Sverige att stå utan väsentliga andelar av den för svensk industris vidkommande så nödvändiga baskraften.
Herr talman! Gruvnäringen är som sagt viktig för svensk ekonomi, och det är önskvärt att näringen kan växa. Vi tycker dock att det är viktigt att den som nyttjar våra naturtillgångar också gör rätt för sig när det gäller till exempel att återställa mark och natur när driften är färdig.
Vi anser inte att det är skattebetalarna som ska behöva stå för den efterbehandling som kan behövas i områden som har förorenats eller på något annat sätt vanställts av gruvindustrin. Enligt vår uppfattning behövs det en lagändring som på ett bättre sätt än i dag säkerställer att verksamhetsutövarna kan finansiera återställningen av gruvområden.
En variant som vi förordar är att bearbetningskoncessionen villkoras med att koncessionsinnehavaren löpande avsätter medel som ska kunna täcka de sanerings- och återställningskostnader som bedöms återstå när verksamheten är avslutad. Detta är vad Sverigedemokraternas reservation 2 handlar om. Herr talman!
I Sverigedemokraternas reservation 5 föreslår vi en reformering av mineralersättningen, alltså den avgift som gruvbolagen får betala för att utvinna mineraler i Sverige. Denna avgift är endast blygsamma 2 promille av värdet på mineralerna, vilket innebär att vi i vissa fall nästan ger bort våra tillgångar till utländska bolag som verkar i Sverige men som skattar sina vinster i något annat land.
Sveriges uttag av ersättningar för mineralutvinning tillhör de lägsta i världen. Enligt en kartläggning från Världsbanken - även om det ska sägas att den har några år på nacken - är Sverige till och med allra billigast och med högst avkastning till utländska ägare i jämförelse med länder som Australien, Chile, Kina, Sydafrika och Kanada.
Som jag redan har sagt kan eventuella konsekvenser av gruvdriften komma att hamna på svenska skattebetalare, och med anledning av detta föreslår Sverigedemokraterna att mineralersättningen höjs från nuvarande 2 promille till totalt 5 procent.
Jag tycker ändå inte att detta ska ses som ett rent skatteuttag på gruvnäringen, utan statens nettointäkter av reformen anser vi på olika sätt ska återföras för att utveckla inte minst de platser i Sverige där gruvnäringen finns. Detta kan i sin tur återkopplas till Sverigedemokraternas ambitioner inom regional tillväxtpolitik, vilket vi ska debattera senare i dag här i kammaren. Herr talman!
Sverigedemokraterna har ett stort antal förslag som skulle gynna gruvnäringen i Sverige men som inte ryms i detta betänkande. Jag har tidigare anfört och talat om energipolitiken som en viktig komponent för den tunga svenska industrin, men utöver det menar vi också att utbildningspolitiken är central. Sverigedemokraterna pekar där på vikten av att fler ska stimuleras att välja tekniska och naturvetenskapliga ämnen.
Jag vet också att inom vissa grenar av gruvindustrin är det ett underskott när det gäller möjligheten att få tag på utbildad personal. Infrastrukturpolitiken är ett annat sådant område som är centralt för såväl gruvnäringen som den regionala utvecklingen. Vi lägger också fram förslag kring att stärka resurserna till geovetenskaplig forskning och ökade ambitioner för prospektering.
Vi tror nämligen att gruvnäringen kommer att vara fortsatt viktig för Sverige för en lång tid framåt.