Cecilia Wikström (L):
Vad debatten i dag handlar om är dåvarande utrikesminister Laila Freivalds och hennes agerande i samband med en kris som kommit att kallas för Muhammedkrisen, alltså den kris som uppstod efter det att Muhammedkarikatyrerna publicerats i Jyllands-Posten.
Men när det gäller Muhammedkarikatyrerna och det som hände efter det att dessa publicerats var det inte första gången som religions- och yttrandefriheten hamnat på kollisionskurs i Sverige. Med min yrkesbakgrund som präst finner jag att det är mycket viktigt att föra en diskussion om distinktionen mellan religionsfrihet och yttrandefrihet och att den diskussionen förs också i dag.
För nio år sedan, herr talman, rådde det stor upprördhet i min hemstad Uppsala. Den upprördheten hade sitt ursprung i utställningen Ecce Homo, en bildmeditation av konstnären Elisabeth Ohlson Wallin som under kulturnatten 1998 visades i Uppsala domkyrka.
Protesterna framfördes med stor frenesi, och de handlade om att Jesus framställdes på ett för många människor kränkande sätt. Det var religionsargumentet som framfördes. Man menade att religionsfriheten kränktes av några. Chockvågen gick genom vårt land och spreds också till andra länder.
Känslorna var så upprörda att polis inkallades, och utställningsdagen gick polisen med bombhundar genom kyrkan. Flera av oss präster som tjänstgjorde hotades till livet. Herr talman!
Den här djupgående egna personliga erfarenheten har lärt mig hur ont det kan göra för den enskilda människan när värden som man håller heliga upplevs som hotade eller utsätts för kränkning. Jag har tjänstgjort i just Uppsala domkyrka, och i mitt arbete efter Ecce Homo-utställningen mötte jag många gånger människor som återkom till bilderna och hur bilderna påverkat dem inför framtiden.
Även om jag kunde leva mig in i och delvis kanske också förstå upprördheten är jag i dag glad att utställningen inte stoppades, utan den kom till stånd och genomfördes. Slutsatsen var att yttrandefrihet och den konstnärliga friheten vann över den svaga och vaga argumentation som kunde rubriceras som subjektiv kränkning hos somliga individer.
Utställningen kom att leda till en dialog som pågår än i dag inom kyrkor och samfund men också på olika arenor ute i samhället, inte minst politiskt. Det handlar om utanförskap, homosexualitet och ytterst människosyn och människovärde. Förra året spreds världen över en storm av vrede på nytt. Det handlade igen om yttrandefrihet och religion.
Vi fick åter uppleva hur religiösa bilder upprörde hela världen, och mina minnen från Ecce Homo blev tydliga och kom tillbaka. Återigen ser vi, herr talman, att bilder talar till de djupaste skikten hos en människa och att bilder kan betyda mer än talade eller skrivna ord, provocera och frammana de mest primitiva instinkter och handlingar.
Det som skedde var i den muslimska världen, avlägsen från oss. Man såg hur ambassader stacks i brand, hur man brände flaggor, hur man skändade svenska vapensköldar och så vidare, hur handelsbojkotter kom till stånd.
Det känns avlägset för oss som bor i Sverige, men vi ska komma ihåg att under förra året sattes yttrandefriheten ur spel också här hemma då den konstnärliga friheten sattes på undantag när man monterade ned en tavla på Museum för världskultur i Göteborg.
Det fanns ett annat exempel på Berliner Staatsoper där Mozartoperan Idomeneo ställdes in därför att den kunde upplevas som kränkande av somliga, läs muslimer. Senare har den spelats, och det har gått mycket bra. Det har inte hänt någonting, inte en enda incident.
Upprördheten som vissa människor känner får inte leda till att vi som har grundlagsskyddad yttrandefrihet bara vagt lägger oss platta och agerar dörrmatta för de mörka krafter som förnekar den andres rätt att tänka fritt, publicera sig fritt.
Protestyttringar och våld tystar mycket effektivt de röster hos muslimer som kämpar för fria, öppna, demokratiska och toleranta samhällen. Faktum är, herr talman, att den svenska regeringen misslyckades fullständigt i hanteringen av Muhammedkrisen.
Men till skillnad från andra länders regeringar reagerade statsministern genom att läxa upp sin danske kollega i tv på bästa sändningstid, och utrikesministern valde att agera på ett sådant sätt att en hemsidesleverantör släckte ned en hemsida. Som kronan på verket var det när UD med Laila Freivalds medgivande agerade för att släcka ned den hemsida som publicerade de här bilderna.
BBC rapporterade: "It is believed to be the first time a Western government has intervened to block a publication in the growing row." Det är ord och inga visor. Yttrandefriheten sattes på undantag, och det av en svensk utrikesminister.
Under mina år som präst har jag inte någon gång, 13 år är det, varit med om en påsk eller en jul när man inte har sett karikatyrer av Jesus i krubban eller på ett kors, ganska provocerande kanske för somliga människor, men det är ett led i yttrandefriheten.
Varje religion och varje livsåskådning tål granskning, tål att prövas och klarar till och med av den kränkning som det kan innebära att fördomsfulla bilder visas eller trycks. Det kan vara fula bilder, de kan vara anstötliga, men i yttrandefrihetens namn måste de få visas.
Varje demokrati måste hålla fast vid tryckfriheten och yttrandefriheten oaktat vilken konstnärlig eller intellektuell kvalitet materialet håller så länge som bilderna eller texten inte manar till våld eller till övergrepp mot människor eller grupper. Om så sker i detta land Sverige träder lagen om hets mot folkgrupp in, och man kan lagföras. Herr talman!
Vi får inte ge avkall på demokratiska värden bara för att protesterna mot Muhammedkarikatyrerna tog sig extrema och våldsamma uttryck. Varje dag måste vi i stället stå upp och försvara yttrandefriheten och kräva att också medborgare i andra länder ska kunna uppnå och åtnjuta samma demokratiska friheter som vi äger. Jag är övertygad om att den muslimska världen behöver mer frihet och inte mindre.
Vi i Sverige måste påminna oss gång på gång att vi äger en grundlagsskyddad yttrandefrihet och bär ett ansvar för att förvalta denna yttrandefrihet och sprida budskapet om storheten i friheten över världen. Utrikesminister Laila Freivalds agerade på ett sätt som enligt min mening förtjänar kritik. Jag är förvånad över att konstitutionsutskottet inte har valt att kalla kritik för kritik utan gör vissa omskrivningar.
Finns det någon i utskottet som tycker att agerandet förtjänar beröm? Med detta yrkar jag på godkännande av anmälan i Folkpartiets reservation i konstitutionsutskottets granskningsbetänkande 20.