Bosse Ringholm (S):
I motsats till de stora ländernas regeringar, de stora länder som har stora bilindustrier, var den svenska regeringen ovanligt passiv när bilkrisen var ett faktum för ett och ett halvt till två år sedan. När regeringen sedan lyckades samla ihop sig till någon form av insatser blev det visserligen många miljarder, men frågan är vad det blivit i verkligheten.
Det är därför intressant att till och med en av alliansens egna ledamöter, den moderate riksdagsledamoten Staffan Anger, nu är mycket kritisk och säger att han tyckte att näringsutskottet fördes bakom ljuset av regeringen när man gav sitt stöd till bildandet av ett statligt riskkapitalbolag för fordonsindustrin.
Det vore intressant att höra om Maud Olofsson delar hans uppfattning eller om han har fel när han i klartext säger att det hittills bara har blivit ett vanligt riskkapitalbolag av företaget. Det har inte blivit det stöd för bilindustrin som han hade föreställt sig. Det skulle vara intressant att höra Maud Olofsson kommentera det uttalandet.
Hon ville inte kommentera det i tidningen Ny Teknik som publicerade det, men nu har hon chansen på nytt. Jag är orolig över att Maud Olofsson alldeles uppenbart inte tar frågan om konkurrensneutralitet på fullt allvar. Hon erkänner i sitt svar att det finns länder som har vidtagit olika typer av stödåtgärder som bryter mot konkurrensneutraliteten.
I svaret säger hon att kommissionen vid sin granskning i några fall funnit att de nationella stöden varit otillåtna och därmed fått ändras. Frågan är därför vilken omfattning det har. Maud Olofsson anger Tyskland som ett exempel, men jag tycker att hennes historieskrivning på den punkten kanske är något märklig, för det som hände i Opelfallet var snarast att den amerikanska ägaren GM drog sig tillbaka.
Att det till slut inte blev någon affär hade inte så mycket med de tyska statsstödsreglerna att göra, utan det hade en helt annan bakgrund. Min fråga är fortfarande: På vilket sätt säkerställer nu Maud Olofsson att de små ländernas bilindustrier inte bevakas och behandlas på annat sätt än de stora ländernas bilindustrier?
Maud Olofsson vidgår att det har gjorts undantag i några fall, fast vi inte vet vilka de är; Maud Olofsson nämner inte det i interpellationssvaret. Men jag nämnde förut exemplet Frankrike. Det är alldeles uppenbart att Frankrike har sagt en sak, att de ska vara konkurrensneutrala, och sedan gjort någonting annat när de väl fått EU-kommissionens stöd för insatserna. Det kan misstänkas att det är fler av de stora länderna som beter sig på samma sätt.
Därför vore det bra om Maud Olofsson kunde komma tillbaka och berätta på vilket sätt hon kommer att följa upp detta i fortsättningen. Det räcker inte att hon har tagit upp frågan, utan det måste göras en rejäl genomgång av de villkor som har ställts för de olika statliga stöd som har getts i olika länder, framför allt i de stora industriländerna. Det finns inget svar från Maud Olofsson på denna fråga i interpellationssvaret. Jag har en annan fråga som jag tycker är viktig.
Om man nu lämnar stöd till sina bilindustrier ska det naturligtvis handla om forsknings- och utvecklingsarbete. Det är självklart också en grannlaga uppgift för EU-kommissionen att se till att det inte bara är fråga om ett rent driftsstöd, utan om ett utvecklingsarbete också. Där finns naturligtvis lite olika erfarenheter från olika länder.
Jag saknar ett reellt svar på frågan på vilket sätt man nu kan försäkra sig om att det inte också där sker en otillbörlig konkurrens mellan de stora och de små länderna i EU framöver. Man får inte vara så blåögd att man bara tror på det som lämnas av de stora ländernas regeringar som information, utan det fordras också granskning. Jag tycker att Maud Olofsson skulle se till att EU-kommissionen gör en tuffare och mer korrekt granskning av alla länders insatser på det området.