Nyamko Sabuni (L):
Jag skulle vilja börja med att tacka för den uppskattning som visats för handlingsprogrammet Mäns våld mot kvinnor. Jag tycker att det är bra att vi, även om vi tillhör olika block, någon gång också kan tala om när saker och ting visade sig vara rätt. Det är kul. Carina har själv varit med i detta arbete och deltagit i ett antal hearings under framtagandet av denna handlingsplan.
Frågan ställdes om valfrihet också är en jämställdhetsfråga och ingår i jämställdhetspolitiken, och jag skulle vilja säga: Ja, det är den. Tar man bort valfrihetsfrågan från jämställdhetsperspektivet har man också tagit på sig uppgiften att identifiera och definiera vad som är bäst för varje kvinna i vårt land.
Och jag tror inte att det är ni tre som sitter här, jag eller någon annan politiker som ska tala om för kvinnorna där ute vad som är bäst för dem. Det är upp till varje kvinna att kunna leva det liv hon vill leva, att ha det uppdrag hon vill ha eller det arbete hon vill ha. Det är de förutsättningarna vi ska skapa.
Och för att vi ska kunna göra det måste politiken handla också om valfrihet, det vill säga att den måste skapa en mångfald av alternativ som kvinnorna också kan välja på samma sätt som män har gjort i långa tider. Hur kan sänkta ersättningar leda till mindre löneskillnader?
Jag tycker att det är jättekonstigt att man över huvud taget pratar om ersättningar när vi försöker prata om hur kvinnors och mäns lön inte ska skilja sig åt om de har lika arbete. Ersättning är en omställningspeng, och ersättning ska inte vara lika hög som en lön. Lön är en lön, och ersättning är en ersättning, och därför går det inte att jämföra.
Den här regeringen kommer aldrig att acceptera en verklighet och strukturer som låser in kvinnor i deltidsarbete såsom vi har gjort i många år. Framför allt tror jag faktiskt att den förra regeringen lät detta vara. Även om man förstod att det var fel lät man dessa ersättningssystem med deltidsstämplande finnas kvar därför att det inte var politiskt korrekt - det vinner man inte valet på. Men det är enskilda människor det handlar om, människor av kött och blod.
Det är klart att vi ska göra det som är rätt. I Svenskans näringslivsdel stod det i dag att det i kommunerna sker en massa aktiviteter där man organiserar om sig för att se till att erbjuda kvinnorna heltidsarbete, och det är klart att de kommer att göra det.
Med den demografi vi har framför oss, där allt fler blir äldre och det blir svårare att locka arbetskraft till de kommunala verksamheterna, måste man se till att arbetsförhållandena, också inom de yrken där kvinnor dominerar, är drägliga. Där är heltid en självklarhet för alla kvinnor som vill och kan, tycker jag.
Att se till att få kvinnorna att jobba mer och jobba heltid, att se till att männen tar ut mer av föräldraförsäkringen, att se till att män och kvinnor delar mer av hushållsarbetet och att se till att underlätta också för både män och kvinnor, det vill säga hushållen, att kombinera yrkesliv och familjeliv bland annat genom hushållsnära tjänster, det är en del av de åtgärder som leder till mindre löneskillnader.
Den del av löneskillnaden som är diskriminerande är väldigt liten i förhållande till hela, stora kakan. Det är ungefär 2 procent av löneskillnaden som är diskriminering. I övrigt handlar det om kvinnor som inte har möjlighet att jobba heltid och inte ges möjlighet att jobba heltid, om kvinnor som inte i lika stor utsträckning återfinns i chefspositioner och om kvinnor som inte i lika stor utsträckning som männen kan driva egna företag. Det är ju det som det handlar om, och det är där den här regeringen sätter in stöten.
Det är där vi måste sätta in åtgärder för att kvinnor och män ska kunna få lika villkor och därigenom också möjlighet till lika lön för lika arbete.