KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alf Eriksson (S):
Tack, näringsministern, för svaret! Förnybar gas, eller biogas som den kallas, ser jag som ett viktigt miljövänligt bränsle för framtiden. Det är ett bränsle som i dag används på många platser i vårt land och som kan utvecklas mycket mer. Nästan hälften av det Klimpstöd - klimatinvesteringsstöd - som beviljas går numera till biogasprojekt.
Det är företag som står för en allt större del av ansökningarna. Projekten genomförs över hela landet och kommer att minska de svenska utsläppen av växthusgaser med 310 000 ton per år. Det är mer än utsläppen från 100 000 personbilar. Jag var för några veckor sedan i Ukraina tillsammans med ett femtontal svenska bioenergiföretag.
Vi kunde konstatera att vi i många fall är världsledande när det gäller teknik för att framställa förnybar energi. Det är vi därför att vi har ställt krav på utsläppsminskningar i tillståndsprövningen. Vi har använt och använder ekonomiska styrmedel.
Och vi ger, i varje fall än så länge, investeringsstöd för att testa den nya tekniken i full skala. Med detta i bagaget kan vi åka runt i världen och berätta att det går att förena en bättre miljö med ökad tillväxt. Vi har produkter och tjänster som vi kan sälja för att göra klimatet bättre. Detta kan vi göra i dag.
Men hur blir det i framtiden om vi skulle tappa försprånget? Det ska vi inte. Vi måste alltså våga gå före. Ni fyra partiledare sade i DN i förra veckan: Vi har gjort vårt. Nu är det andra som ska göra sitt. Om man säger så tappar man hela denna exempelflora när det gäller att gå före.
Detta var bakgrunden till min interpellation. Jag kan konstatera att näringsministern hyllar klimatinvesteringsprogrammet i sitt svar. Det har gjort väldigt stor nytta. Men hur blir det i framtiden? Det enda som var tydligt i förra veckans partiledarartikel var att klimatinvesteringsprogrammet ska bort från 2009.
Min fråga till ministern kvarstår: Blir det något investeringsstöd för biogasproduktion efter 2008? Det är viktigt eftersom marknaden ska fatta långsiktiga beslut.
Energiområdet är det område där det kanske är allra viktigast att man har långsiktiga spelregler för de investeringar som i många fall ska ge avkastning i 20 år framöver. Då måste man ha klart för sig vilka spelregler som gäller när investeringarna ska göras.
Alf Eriksson (S):
Den som sist genomför den nödvändiga klimatomställningen blir den som förlorar, för den kan inte sälja tekniken och kunnandet till någon annan. Det är det andra skälet, utöver klimatfrågan, som innebär att vi ska fortsätta att gå före och inte invänta andra. Vi är världsledande när det gäller biogas.
Varför inte behålla den positionen? Den hotas om vi inte fortsätter att stödja investeringar i denna miljövänliga teknik. Vid de svenska avloppsreningsverken produceras i dag ca 0,6 terawattimmar biogas, en produktion som kan mer än fördubblas.
Vilken är näringsministerns uppfattning, kommer den potentialen att utnyttjas och utvecklas om klimatinvesteringsprogrammet tas bort? Sedan kommenterade näringsministern tankställen.
Det är mycket riktigt, problemet med att få ut både biogas och etanol till många tankställen var just att det var dyrare att bygga tankställen för biogas. Där kom klimatinvesteringsprogrammet in för att delvis kompensera den nackdel som biogasen har gentemot etanolen.
Om det också försvinner ger det en negativ förutsättning för biogasen.
Oklarheter har rått under ett års tid. Skattemyndigheterna betraktar inte biogas på samma sätt som man har betraktat grön el. Om Skatteverkets uppfattning skulle gälla skulle det innebära att det i praktiken inte går att utnyttja vårt naturgasnät för att transportera biogasen.
Vi har ett naturgasnät på västkusten, och det är värdefullt. När biogasen pumpas rakt ut i naturgasnätet ersätter den fossilgasen, värmer upp våra hem och arbetsplatser och ersätter oljan i industriprocesser. Det finns nog ett och annat ställe där den ersätter kol också. Det är ännu bättre. Naturligtvis handlar det här också om långsiktiga investeringar.
Kommer marknaden inte att få besked om det går att genomföra skattebefrielse för biogasleveranser i naturgasnätet hämmar detta investeringsviljan. Kan jag i dagens svar då tolka in att detta problem är löst och att biogasen kan samdistribueras med naturgasen och erhålla skattebefrielse i framtiden?
Alf Eriksson (S):
En sak kan vi vara överens om, näringsministern och jag, och det är det jag inledde med att säga. När vi åker runt i världen är intresset för svenskt miljökunnande och svensk miljöteknik mycket stort. Det är ungefär den bilden jag har försökt att måla upp i mina inlägg här, och jag tänker fortsätta med det. Min oro ligger inte i det historiska.
Vi är bra på detta område. Min oro gäller framtiden och de framtida regeringar, riksdagsledamöter och ministrar som ska åka runt i världen. Det är vad vi gör i dag. Om fyra, fem, tio år ska vi se om vi kan kamma hem något beröm.
Min oro och vår oro - jag är inte ensam - stiger därför när vi ser att klimatinvesteringsprogrammet försvinner 2009. Jag hade naturligtvis kunnat framföra skattebestämmelser på ett helt annat sätt om jag hade velat.
Nu försökte jag köra en försonlig linje, att vi ska lösa den här problematiken. Men jag hade kunnat säga det på ett annat sätt. Detta är regler, eller rättare sagt inte regler, som skapades 1994. Då visste man inte om att man kunde transportera biogas i naturgasnätet. Så det är inte underligt att det inte fanns med i regelsystemet. Sedan dök det upp mitt i brinnande valrörelse att skattemyndigheten inte gjorde den tolkningen.
Därefter blev det regeringsskifte. Nu har det gått mer än ett år sedan dess, och regelbeskedet har inte, vad jag vet, nått fullt ut. Jag hoppas att det har gjort det i och med den här debatten. Det ska inte råda någon oklarhet över vad som gäller.
Alf Eriksson (S):
Jag tackar näringsministern för svaret. Det låter betryggande att det tills vidare inte blir några förändringar i alla fall, utan det som gäller är det som det beslutades om 2003.
Bakgrunden är att regeringen, eller i alla fall en del av regeringens företrädare och regeringspartierna, under mer än ett år har talat om ett återinförande av bonussystem för företagsledningarna i de statliga företagen. Enligt uppgift skulle nya riktlinjer vara klara i våras. Sedan skulle de ha kommit i höstas. Men vi har inte sett några.
Därför ställer jag frågan vad som kommer att gälla efter årsskiftet. Det är trots allt bara några dagar dit. Som jag antydde från början är det för vår del egentligen ingen brådska. Vi tycker att det nuvarande systemet är bra och tillfredsställande.
Det är inget bra system att införa bonus för företagsledningarna därför att de kan manipuleras och de kan dra i väg med mångmiljonersättningar, vilket vi har sett tidigare. Bonusar skapar alltså stora spänningar när det gäller lönebildningen på marknaden.
Två av våra största företagsskandaler har sin grund i bonussystem. Det var därför som bonusarna togs bort 2003. Jag har läst protokollen från kammardebatterna i början av 2000-talet.
Det rådde en mycket stor enighet i denna kammare mellan samtliga partier om att det var demoraliserande för lönebildningen att tillåta bonusar och att det var fel att ha bonusar för företagsledningar i de statliga företagen eftersom det var normgivande för övriga.
Därför är jag något förvånad över att näringsministern tog upp frågan redan för ett år sedan. Sedan dess har den varit levande materia.
Vid vår förra interpellationsdebatt hänvisade näringsministern till en konsultrapport och påstod att efter att den socialdemokratiska regeringen ändrade reglerna 2003, då bonussystemet i praktiken togs bort, skulle lönerna ha dragit i väg så att företagsledningarna för de statliga företagen blivit löneledande. Så sade ministern då.
Såvitt jag förstår stöder ministern sig på en amerikansk konsultrapport, en konsultrapport som dessutom inte är offentlig. Det kostar 15 000 kronor att få lov att läsa den. Vidhåller näringsministern att ledningarna för de statliga företagen blivit löneledande, och kan riksdagen i så fall få ta del av de uppgifter som finns i den hemliga rapporten?
Alf Eriksson (S):
Jag fick inte riktigt klart för mig om ministern vidhåller vad hon sade här under förra debatten, att de statliga cheferna är löneledande. Man hade inte behövt gå till någon amerikansk hemlig konsultrapport för att studera löneutvecklingen för cheferna i de statliga företagen. Man behöver bara gå in på företagens bokslut.
Där kan man se vad ersättningarna är till företagens ledning. Dessutom kan man se det på börsbolagens ledningar. Det är ett av de krav som framfördes och genomfördes i början av 2000-talet. Vi har låtit riksdagens utredningstjänst gå igenom dessa offentliga uppgifter.
Då visar det sig att av de 30 högst avlönade direktörerna i de börsnoterade företagen finns 4 i de statligt ägda börsbolagen. Först på 20:e plats kommer chefen för Nordea. Av de övriga cheferna i de statliga företagen kommer ingen in på 30-listan.
Hur kan ministern påstå att de statliga cheferna blivit löneledande efter den förändring som skett 2003, när man kan se dessa uppgifter i offentliga bokslut?
Det borde väl ändå vara så att ministern, och även Centerpartiet för den delen, levde kvar, såsom man sade under den debatt jag hänvisade till tidigare, i 2003 års diskussion om att ta bort dem. Då var vi rörande överens om att det här var något som var demoraliserande på arbetsmarknaden och att vi borde ta bort dem.
Mitt råd till ministern är att lägga bort idéerna om att införa bonus för företagsledningarna i de statliga företagen.
Arbeta i stället för att ta bort sådana system så att det smittar av sig till det privata näringslivet så vi kan få bort de delarna och få en förutsägbar lönebildning!
Alf Eriksson (S):
Nu upprepar ministern att vd:arna i de statliga företagen är löneledande. Det är en felaktig uppgift. Det behövs inte någon egentlig utredning.
I pressen de senaste veckorna har det funnits tabeller över ersättningarna till vd:arna i de börsnoterade företagen inklusive de statliga företagen, och först på 20:e plats kommer vd:n för Nordea i ersättningsligan.
Jag kan upprepa att av de icke börsnoterade statliga företagen finns det inte något som ligger på 30-i-topp-listan. Då kan man inte påstå att de är löneledande. Det är inte den problematiken som kan ligga till grund för att vi nu ska återinföra bonussystem.
Anledningen till att vd:arna inte behandlas på samma sätt som övriga anställda är att det är företagsledningen som har möjlighet att manipulera i systemet. Det är alldeles för enkelt.
Vi ska inte ha ett system som kan vara så frestande att sådana saker händer som har hänt i två av våra större företag, det senaste Carnegie.
Ministern behöver inte kommentera någon utredning, men gå tillbaka till departementet och konstatera, när ni har sett i bokslutet, att de statliga företagsledningarna inte är löneledande. Ta sedan det som grund för att slopa den här diskussionen om att återinföra bonussystem för de statliga direktörerna.
Alf Eriksson (S):
Tack, statsrådet Odell, för svaret, även om det egentligen inte var något svar på min fråga!
För ungefär ett år sedan när Mats Odell lade fram bemyndigandepropositionen om att sälja sex statliga företag angav Odell - det gjorde han också tidigare i debatten i dag - att det är hämmande för företagens utveckling att de ägs av staten. Jag har då förstått att han i synnerhet har syftat på den svenska staten. Det är en konkurrenssnedvridning.
Det leder till felinvesteringar, och staten har svårt att tillföra kapital. Det har varit argumentationen. Samtidigt kan jag konstatera att värdet på våra statliga företag sedan 2002, tror jag, har fördubblats. Man kan titta på jämförbara företag, alltså på andra börsnoterade företag.
Värdet på de statliga företagen har till och med stigit något mer än på jämförelseobjektet. Då blir jag något förvånad när Mats Odell och majoriteten säger att det går bra att sälja företag till andra stater men att det skulle vara hämmande att den svenska staten äger företag.
Vi vet att det finns flera statligt dominerade företag som är intresserade av att köpa dem som finns på försäljningslistan, inte minst Telia. Där finns Telenor, där norska staten äger 54 procent. Där finns Deutsche Telekom, där tyska staten, direkt och indirekt, äger ca 30 procent.
Där finns France Telecom, där 28 procent ägs av franska staten. Dessa är nu spekulanter på Telia. Jag tycker att det klingar väldigt underligt med tanke på det negativa som sades för ett år sedan och som sades i dag.
Om det är så negativt med en statlig ägare i Sverige att företagen måste avyttras tycker jag att det är underligt att man kan avyttra dem till en annan statlig ägare. Anser inte Mats Odell att det är dubbelmoral att ställa ett krav här hemma och ett annat när man ska bedöma affärer med andra stater? Eller är försäljningen så ideologiskt betingad att ändamålet helgar medlen?
Alf Eriksson (S):
Mats Odell börjar med det hämmande med statligt ägande. Det var inte jag som sade det. Jag citerade Mats Odell själv som sade för ett år sedan att statligt ägande är hämmande. Det jag vände mig mot var att det tydligen inte är hämmande både i Sverige och på andra ställen.
Det är bara när det gäller de svenska statliga företagen som det statliga ägandet är hämmande, inte i andra länder. Det är den diskussionen jag vänder mig emot. Om vi lyfter blicken och tittar på vad anledningen är till att regeringen så envist nu vill sälja ut de här företagen är vi nu i ett nedåtgående konjunkturläge.
Vore det inte i det läget bättre att vi har kapital som är berett att ta risker och satsa på tillväxtmarknaderna i stället för att satsa pengar på långsiktigt trygga investeringar? Genom att det satsas riskvilligt kapital i dag har vi möjlighet att möta den kommande lågkonjunkturen, och vi har möjlighet att hålla sysselsättningen uppe.
Det är väl inte alltid så positivt att i en nedåtgående konjunktur erbjuda investeringar i sådant som inte är nytt och ny teknik. Mats Odell pekar i sitt svar på att de företag jag räknade upp har varit helägda statliga företag, alltså de i Tyskland, England, Frankrike och så vidare.
Javisst, men de länderna har, som vi har gjort i Sverige, sett pragmatiskt på frågan. Telia har också varit ett helägt statligt företag som har växt och utvecklats och är nu ett företag på den globala marknaden.
Ska jag tolka Mats Odells svar så att om det skulle vara Tyskland, Norge eller någon annan som köper företag så är det positivt?
Skulle den svenska regeringen kunna tänka sig att i vissa fall ett helt eller delvis ägt svenskt företag skulle köpa något utländskt företag för att utveckla den här marknaden?
Den möjligheten finns i Sverige precis på samma sätt som den finns i Norge, Tyskland, Frankrike och så vidare. Mats Odell säger i svaret att man ska avyttra företag som finns på en väl fungerande marknad.
Samtidigt håller vi nu på att behandla ett nytt försäljningsobjekt, Apoteket AB, där det inte finns någon marknad över huvud taget. Är det så att det bara är för de sex utförsäljningsobjekt som det handlar om som det ska fungera på en marknad?
Finns det någon agenda vid sidan om dessa där man kan sälja precis vad som helst utan något regelverk eller någon tanke bakom?
Alf Eriksson (S):
I en fallande konjunktur vill man ha riskvilligt kapital som satsas på tillväxt, sådant som är nytt eller ligger i pipeline på forskningssidan och ska kommersialiseras och sättas i gång.
Om då de pengarna används till att köpa fastigheter kan det saknas kapital som satsas på detta. Var finns konkurrensen på apoteksmarknaden, Mats Odell? Var finns det någon konkurrens mot de låga priserna? Det finns ju ingen etablerad konkurrens.
Staten ska tydligen avyttra detta utan att det finns en sådan marknad. Fru talman! Mats Odell, jag har varit i den här kammaren ganska länge. Jag kommer mycket väl ihåg den debatt som fördes ganska vilt, inte minst från Mats Odells egen sidan, i början av 2000-talet.
Den handlade om den så kallade företagsflykten från Sverige. Det gick knappast en vecka utan att någon i den här talarstolen försökte tala om att företagen flyr Sverige. Den debatten var fel. Det var mer kapital som sökte sig till Sverige än som flyttade ut.
Men det är ganska underligt att på dessa år har den diskussionen flyttats. Då talade man om företagsflykt - i dag säljer man ut företag till och med till andra stater, som enligt Odell själv är hämmande för företagens utveckling.
Alf Eriksson (S):
Jag tycker att vi glider runt konkurrensfrågorna lite väl snabbt. Ni skriver i betänkandet i majoritetstexten att elmarknadspolitiken ska inriktas på att åstadkomma en effektiv elmarknad med väl fungerande konkurrens som ger en säker tillgång på el. Så långt är vi överens. Men så skriver ni: "till internationellt konkurrenskraftiga priser".
Då är frågan: Vad är enligt majoritetens tolkning internationellt konkurrenskraftiga priser? Är det priser som innebär att den elintensiva industrin i Sverige ska ha ett konkurrensförhållande så att man kan vidmakthålla sin internationella konkurrenskraft?
Eller handlar det om priser på den europeiska nivån, som styrs av priset på kolkondens? Det är ju också en internationell prisbild. Det är en väsentlig skillnad mellan dessa båda, och det är en mycket viktig signal till vår industri.
Alf Eriksson (S):
Nu säger ni att ni till och med av solidariska skäl ska öppna för export av kärnkraft till Europa. Jag förutsätter att det handlar om Tyskland. För man skulle också fasa ut kol, och Tyskland är det land som använder mycket kolkondens.
Ger man sig in på den marknaden med det här systemet och bygger ut kablarna dit importerar man automatiskt den prisbild som finns på det marknadsområdet, och då talar vi om marknadspriser. Men jag måste få ställa frågan om export av kärnkraft till Tyskland.
Vad jag vet har Tyskland beslutat att avveckla sin kärnkraft. Anser ni då att det tyska folket har gjort alldeles fel som har beslutat att avveckla kärnkraften? Och tycker ni att de ska ha kärnkraftsel i alla fall och att vi då ska producera den i Sverige och skicka den till Tyskland? Det är också på det sättet att det finns förluster när det gäller att transportera el.
Den transportförlusten är precis lika stor som vad kostnaden för alla andra transporter är. Om man nu vill ha kärnkraftsel i Tyskland borde väl det mest optimala vara att man behåller kärnkraften där. Då skulle man ju slippa dessa förluster.
Vad är innehållet i den där solidaritetsförklaringen gentemot Tyskland?
Alf Eriksson (S):
Tack, Mats Odell, för svaret. Jag har ställt den här interpellationen utifrån utvecklingen i mitt eget hemlän Halland. Länet växer kraftigt. Jag skulle tro att vi procentuellt fortfarande växer befolkningsmässigt kraftigast i landet.
Många tycker att det är underbart att bo i Halland, och jag förstår dem. Om vi går tillbaka 20 år i tiden var det ett län med en befolkning vars utbildningsnivå låg under genomsnittet i riket. Nu 20 år senare ligger utbildningsnivån betydligt över genomsnittet i riket.
Men det finns inte arbetsplatser i länet som har behov av all denna viktiga kunskap, utan man bor i Halland och arbetar någon annanstans där behovet av kunskapen finns. Det innebär att man tjänar ganska bra med pengar, och det är inget fel i det.
Men det gör också att priserna på bostadsmarknaden drivs upp. Det händer på villasidan men också i fråga om bostadsrätter. Då finns hyresrätterna kvar, trodde man.
Men under de senaste åren har det varit någonstans mellan 25 och 40 hyresrätter lediga i hela länet, i alla fall sådana som är gripbara. Det är naturligtvis en situation som inte är hållbar i längden.
Även om det kan vara jobbigt för ministern att höra det, är verkligheten enligt den utredning som presenterades i april att man går mot mer marknadsorienterade lösningar. Allmännyttans ledande roll skulle avskaffas, och successivt skulle hyrorna gå upp i attraktiva områden.
Bara efter några år skulle det innebära att hyressättningen för hyresrätter i attraktiva områden skulle trissas upp ganska väsentligt.
Om detta blir verklighet i mitt hemlän Halland frågar jag mig var våra barn och barnbarn ska bo, för det är inte alla som har möjligheter att lägga upp 1 miljon för att skaffa sig en tvåa i en bostadsrätt. Det finns väldigt många som inte kan köpa en villa, framför inte när man är ung.
Det innebär att om man vill vara kvar får man bosätta sig någon annstans och får pendla till arbetsplatserna i Halland. Jag ska återkomma till dessa frågor senare.
Det viktiga här är att vi får ha kvar hyresrätter och en allmännytta som kan vara till gagn även för dem som söker en bostad och inte har en tjock plånbok.
Alf Eriksson (S):
Jag blir inte speciellt lugnad när jag hör minister Mats Odell använda fastighetsskatten som exempel på att han kommer att värna de fattiga i det här samhället. Det fanns en begränsningsregel när det gällde fastighetsskatten som ni glömde bort då och som ni fortfarande har glömt.
Ingen betalade mer än 4 procent av sin inkomst i fastighetsskatt såvida man inte hade skyhöga taxeringsvärden. De som tjänade på den affären var de som har riktigt dyra fastigheter och bor i storstadsområdena.
De har tjänat på den här affären, och är det dem som Mats Odell vill gynna med en ny hyreslagstiftning blir det knepigt. Problemet är ju att det finns för få billiga hyresrätter för att bland annat ungdomar ska kunna skaffa sig sin första bostad. De har det jättekämpigt.
Då måste vi se till att det här kommer till stånd och att inte, som signalerna från utredningen i våras antyder, hyrorna i åtminstone de attraktiva områdena successivt ska öka. Annars får vi ett segregerat boende. Jag har pekat på att vi till och med kan få ett boende som är segregerat inom ett helt län. För vad är det som händer i Halland, och händer redan i dag?
Jo, det är, som jag nämnde i mitt tidigare anförande, att folk med bra utbildning inte får jobb i länet eftersom de inte är efterfrågade där men är efterfrågade utanför länets gränser. De pendlar alltså ut. Och de som ska serva de människor som har det relativt gott ställt får inte råd att bo i Halland eftersom priserna drivs upp.
Skulle den här utredningens förslag genomföras skulle det bli mycket värre, och då skulle det bli så att länet byter befolkning morgon och kväll. Det är konsekvenserna om vi inte klarar av det här.
En annan svår konsekvens blir det för dem som bor där i dag i ett någorlunda attraktivt läge. De kan vara förtidspensionerade eller pensionärer men bor på fel ställe, så att säga. De bor för bra, och hyrorna drar iväg. Då kan de inte klara sig.
Ska de behöva flytta, eller har ministern tänkt sig att de ska kompenseras för sina höjda bostadskostnader om de inte kan klara att bo kvar på det ställe där de bor i dag? Det här är inget skräckscenario som jag drar upp, utan det här är konsekvenserna om man genomför de förslag som finns.
Jag skulle vilja att ministern säger i dag att han inte kommer att genomföra de här förslagen som innebär att vi får en press uppåt på hyrorna med en sådan marknadsinriktning som fanns i utredningens förslag.
Jag kan tillägga att det är precis likadant med behovet av studentbostäder. Det skulle vara förödande för de ungdomar som ska gå på våra högskolor om det här förslaget skulle genomföras, för de skulle inte heller ha råd att bosätta sig i närheten av sin studieort utan skulle förmodligen få välja en annan studieort.