Mona Sahlin (S):
Det finns många tecken på att främlingsfientligheten och rasismen i Sverige växer. Det är en viktig del av bakgrunden till den diskussion vi har i dag. Det känner såväl judar som muslimer och många andra.
Jag har mött unga män som inte har vågat ha på sig sin kippa, unga kvinnor som inte vågar ha på sig sin slöja och unga homosexuella som inte vågar vara öppna. Om man är emot rasism och för tolerans så är det alltid en helhet. Man kan inte plocka och välja.
Det är den respekten och insikten som den här mycket viktiga interpellationsdebatten handlar om. Ulrik Lindgren och framför allt Annelie Enochson tar som utgångspunkt för väldigt långt gångna analyser den rapport som Tossavainen har lämnat. Man ska ändå minnas en sak. Den bygger på ett knappt tiotal intervjuer.
De är viktiga, men jag tror att vi alla kan känna behovet av att få ännu större kunskap för att kunna agera ännu tydligare. Vi vill alla veta mer. Det är därför jag - för att ge ett konkret svar till Ulrik Lindgren - har bett mitt verk, Integrationsverket, gå igenom just antisemitismen så att vi ser hur utvecklingen ser ut.
Jag ska också, som jag sade tidigare, lyssna med utbildningsministern hur han ser på Skolverkets roll nu i den aktuella situationen och den mycket viktiga debatt som förs. Jag ska också snart ha ett möte med religiösa ledare som bland annat utgår från den diskussion jag hade med den judiska församlingen och också gå vidare med den önskan som har uttryckts om att ordna tillfälle till möten.
Så mycket av det rasistiska hatet drabbar både judar och muslimer, och att använda de konstruktiva, goda, demokratiska krafter som finns på alla sidor för att gemensamt argumentera för toleransen ser jag som väldigt viktigt. Vad gör vi för övrigt?
För inte så länge sedan lämnade regeringen till riksdagen en handlingsplan som handlar om rasism, antisemitism, homofobi och diskriminering. Det jag har nämnt i interpellationssvaret är ju långt ifrån alla de konkreta insatser som har gjorts under lång tid.
Men jag är fullt på det klara med att bland annat den rapport som säpo lämnade om att den anmälda brottsligheten med antisemitiska motiv ökade under år 2002 är ännu ett skäl till att ta det här på mycket stort allvar. Jag tycker att både mina och samtliga interpellanters inlägg här har visat att behovet och viljan finns.
Jag tror inte, Annelie Enochson, att Europeiska kommissionen var rädd för innehållet i den rapport vi talar om nu. Jag tror inte att det var det som låg bakom, utan samma sak som vi har känt när vi har läst Tossavainens rapport, alltså behovet av att verkligen få större kunskap - inte att man var rädd för innehållet i sig.
Det tror jag är en viktig insats, för den här diskussionen kommer nog att behövas under lång tid, och uppmärksamheten mot de antisemitiska krafterna måste vara stark under mycket lång tid. Mikael Oscarsson diskuterade fortsättningsvis hur man kan komma längre, och det är en relevant fråga som jag också ska försöka gå vidare med och titta närmare på.
Om jag har förstått det rätt var det Australien gjorde att man stoppade vidaresändningar i kabel, men att det är svårt att komma åt parabolerna. Jag ska se närmare på frågan. Världen är, Tuve Skånberg, full av gråtande mödrar och fäder som har förlorat barn. De förtjänar inte bara vår sympati utan också vårt aktiva engagemang för att stoppa både krig och rasism runtom i världen.
Jag hoppas att både du och andra känner att regeringen finns på samma sida, för det gör vi verkligen.