Linda Wemmert (M):
I miljö- och jordbruksutskottets betänkande MJU9, Livsmedelspolitik , behandlas sammantaget 39 motioner, och jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet. Äta bör man, annars dör man. Det är ett välkänt talesätt som påtalar livsmedlens centrala del i vår överlevnad. Det gör också att tillgången på livsmedel genom historien spelat en viktig politisk roll. Det är en roll som inte lär minska i betydelse med befolkningsökning och förändrat klimat.
Vi ser redan i dag hur vissa länder kämpar för livsmedelsförsörjningen, medan vi lever i ett land där problemet i stället är att vi slänger mat. I Sverige lägger vi i dag en betydligt mindre andel av vår inkomst på livsmedelsinköp än vad vi gjorde under 1900-talet. Så sent som 1980 var andelen cirka dubbelt så stor som den är i dag. Handeln pressar priserna hos leverantörerna varje år, och de pressar i sin tur priserna hos producenterna.
Anledningen är att vi konsumenter faktiskt ofta söker lägsta pris trots att vi säger att vi vill köpa kvalitet, svenskt och miljömärkt. Det gäller oavsett om vi handlar som privatpersoner eller som LOU-konsumenter. När jag har träffat livsmedelsföretag har de beskrivit denna press från handeln för mig. De berättar hur de inför kommande avtal kan få krav på sig att sänka priset på kött med till exempel 10 kronor per kilo.
För att kunna nå detta krav får de sedan gå igenom allt från om det går att hitta billigare styckningsdelar till om det går att hitta billigare kött från andra länder eller om det till och med går att öka vattenhalten i köttet. Det är genom denna spiral som skandaler som den nyligen upptäckta hästköttsinblandningen i nötkött kan uppkomma. När priserna pressas och fler led och fler länder är inblandade är det lätt för kriminella att dra fördel av situationen.
Eftersom det är många aktörer involverade vill jag också påstå att det är mångas ansvar. Inte minst har vi som konsumenter ett ansvar. Vi kan inte förvänta oss att betala för en begagnad Skoda och få en fullutrustad, ny Ferrari eller ens en Volvo. Däremot ska vi självfallet kunna förvänta oss att det som står på förpackningen är det vi faktiskt köper. I måndags köpte jag två förpackningar rökt skinka i min vanliga livsmedelsbutik hemma i Åkersberga.
Den ena var det billigaste egenmärket, och den andra var ett alternativ med svenskt kött. Den billiga har ett pris på 64:50 per kilo, medan den dyra i stället kostar 219 kronor per kilo. Innehållsförteckningen på den ena lyder: Skinka av helmuskel 95 procent, koksalt, antioxidationsmedel, druvsocker, stabiliseringsmedel, socker, kryddextrakt, konserveringsmedel, frivillig Svenskt-kött-märkning.
Innehållsförteckningen på det andra alternativet lyder: Skinka av gris 78 procent varav 64 procent skinkbitar och 14 procent mald skinka, vatten, salt, druvsocker, stabiliseringsmedel, animaliskt protein, vegetabilisk fiber, antioxidationsmedel, konserveringsmedel, rökarom, uppfött och slaktat inom EU. Ni kan kanske gissa vilken som var den billiga varianten. Fru talman!
Förutom att vi riskerar att få sämre kontroll över innehållet i våra produkter när vi ständigt kräver sänkta priser riskerar vi att slå ut den svenska livsmedelsindustrin. När jag träffade Procordia lyfte de upp ett problem, nämligen att det inte går att endast köpa svenskt kött och ha i produkterna även om de skulle vilja. Det finns helt enkelt inte ett tillräckligt utbud i Sverige eftersom många köttproducenter har fått lägga ned sin verksamhet.
Vi har i många fall högre krav på svenska köttproducenter än vad övriga EU-länder har, för att inte tala om länder utanför EU. Om vi ställer högre krav på djurskydd i Sverige, vilket i sig är bra, måste vi vara beredda att betala för det också, vilket vi uppenbarligen inte är i dag. Allt detta är något vi politiker måste ha i åtanke innan vi går in och reglerar ännu mer inom livsmedelsområdet!
Fru talman! Under perioden 1993-2009 ökade antalet livsmedelsföretag i Sverige samtidigt som antalet anställda minskade. Bland annat ser vi fler mindre företag som väljer att vidareförädla en produkt på gården och skapa mervärde. Ett exempel är Ängavallen i Vellinge, som har valt att låta djuren växa upp på vegetarisk kost och leva i en naturlig miljö. De har eget slakteri, egen gårdsbutik, eget mejeri, eget bageri, restaurang och hotell.
Ägaren, Rolf Axel Nordström, är även Matlandetambassadör för Skåne under Matlandet Sverige. Visionen för Matlandet Sverige är att skapa tillväxt och nya jobb inom mat- och upplevelsesektorn. Minst 10 000 nya jobb, en fördubbling av livsmedelsexporten och fler turistnätter på landsbygden är några av de mål som har satts upp.
Matlandet Sverige har även fått en del kritik, inte minst tidigare i år när diskussionen kom upp om att ingen vet vilka effekter som stöden haft och att det är osäkert om satsningen någonsin går att utvärdera. När jag tidigare har träffat livsmedelsproducenter har jag fått höra kritiken att det bara handlar om korslagda morötter och inte om den storskaliga livsmedelsproduktionen, det vill säga den del av livsmedelsproduktionen som faktiskt gör oss mätta om dagarna.
Jag tycker att alla medel och initiativ för att lyfta livsmedelsfrågan är bra, oavsett om det handlar om korslagda morötter eller om en avkastning på höstvete med 10 ton per hektar. För mig är det inte finare att odla och förädla ekologiska morötter än vad det är att kunna leverera hundratals ton vete och korn. Fru talman! Livsmedel är en viktig näringskedja, från jord till bord.
Här har vi alla ett ansvar, inte minst de berörda industrierna och branschorganisationerna. Vill exempelvis LRF att vi ska köpa mer svenskt får de berätta för oss varför. Ett sådant väldigt lyckat LRF-arrangemang är Skånsk Mat som hålls i Smygehamn varje år. Där serveras bland annat skånsk äggakaka, en stor succé sedan flera år. Livsmedelsföretagen, Li, vill se centraliserade livsmedelskontroller av Livsmedelsverket för att öka kvaliteten på kontrollerna.
De anser att den kommunala kontrollen i dag har många brister. Jag har själv träffat företag som lyft fram denna fråga till mig. De känner att det blir en orättvis konkurrenssituation när vissa livsmedelsföretag som kontrolleras av en kommun inte följer samma krav som de livsmedelsföretag som kontrolleras av Livsmedelsverket. Andra företag har tjatat sig till att bli kontrollerade av Livsmedelsverket för att de själva ska känna sig tryggare med kontrollen.
Lantmännen har startat ett intressant projekt om matsvinn, där de sammanställt olika recept på vad man kan göra med rester. En undersökning som Lantmännen gjorde 2012 visar att 43 procent av svenskarna försökt att minska mängden mat de slänger. Trots det slängs var femte kasse som bärs ut ur butikerna. Fru talman! Äta bör man, annars dör man.
Vi behöver livsmedel för att överleva, och vi behöver arbete för att kunna producera mat och välfärd. Om kritiken varit tuff mot Matlandet Sverige och dess eventuella framgång har en annan satsning varit lättare att följa upp. Sänkningen av restaurangmomsen har skapat jobb inom livsmedelskedjan. Enligt SCB hade det skapat 5 000 nya jobb fram till december 2012. Momssänkningen har dessutom gett ökad lönsamhet i en annars svag bransch.
Det är positivt för alla, för oss konsumenter som betalar mindre än vad vi skulle ha gjort annars, för dem som har fått ett jobb och för dem som säljer råvaror till restaurangerna. Fru talman! Avslutningsvis vill jag kommentera några av de motioner som tas upp i betänkandet. När det gäller ursprungsmärkning av livsmedel är det redan obligatoriskt inom flera områden, och från och med december 2014 kommer detta krav att utökas till kött från ännu fler djur.
EU-förordningen ställer även högre krav på läsbarhet på märkningen. Motionen kring att lagstifta om ändring från bäst-före-märkning till minst-hållbar-till- märkning anser jag inte löser problemet med matsvinn. Matsvinn handlar i stället om kunskap, kunskap om hur livsmedlet ska förvaras och inte minst om vad datummärkningen betyder. Jag tror att oavsett om det står "bäst före" eller "minst hållbar till" kommer de utan kunskap att slänga varan när datumet har gått ut.
Det finns en motion om dricksvatten och frågan om material som kommer i kontakt med dricksvatten. Det är en viktig fråga. Det gäller inte minst diskussionen kring bisfenol A. Den utredning som görs för tillfället av Boverket och Livsmedelsverket kring relining och spår av bisfenol A i dricksvatten är viktig, och även om det redan visat sig att det finns mätbara spår av bisfenol A i proverna är det för tidigt att uttala sig om resultatet, då den färdiga slutrapporten kommer först i vinter.
Men den utredningen tillsammans med förslag om ändrad ansvarsfördelning mellan Socialstyrelsen och Livsmedelsverket visar att regeringen tycker att det är en angelägen fråga och att vi tar den på allvar. Med det vill jag återigen yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet.