Jan Lindholm (MP):
Den rödgröna feministiska regeringen arbetar långsiktigt med välfärdspolitiken. Socialutskottets betänkande 11, Trygg och säker vård för barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet , utgår från en proposition från regeringen med samma namn samt yrkanden från följdmotioner och yrkanden från allmänna motionstiden.
Trygg och säker vård för barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet Många av er som lyssnar på den här debatten har säkert minnen från nyhetssändningar om problem på olika former av institutioner inom det vi kallar för välfärdssektorn.
Ni har hört om äldre som inte får den service de har rätt till i olika boendeformer, ni har hört om barn som far illa där de placerats och ni har hört om sjuka som man ibland kan tro har glömts bort. De som arbetar med att vårda, ta hand om och stötta barn, sjuka och äldre gör en fantastisk insats, men de får inte alltid den uppskattning de förtjänar.
Jag tror att många av oss har tagit en väl fungerande välfärdssektor för given, och rapporterna om bristerna kanske kommer som en överraskning. Men brister har nog alltid funnits.
I takt med att personal har fått ett ökat skydd genom lagstiftat meddelarskydd och efterforskningsförbud, som gör att anställda inte i samma utsträckning som tidigare riskerar problem med arbetsgivaren om de avslöjar brister för en journalist, har bilden förtydligats.
Det som anhöriga tidigare har sett bekräftas numera allt oftare av personal. Politikens svar på detta har varit att öka resurserna för inspektioner och stöd för utbildning. Det har nog alla regeringar bidragit till oavsett politisk färg. Fru talman!
Det har blivit allt vanligare att privata utförare används för att yrkesmässigt driva HVB-hem, stödboenden, olika former av boenden för äldre och personer med funktionsvariationer och så vidare. Inga myndigheter verkar dock ha haft riktig överblick över omfattningen av det här.
Det har till och med visat sig att en del sådana här enskilda verksamheter har varit helt okända för den kommun i vilken de har bedrivits eftersom de som placerats där har kommit från andra kommuner. Det har försvårat möjligheterna att granska och följa upp. Det här betänkandet, fru talman, handlar om barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet.
Alla verkar vara överens om att det behövs en bättre ordning. Regeringens förslag, som man nu lägger på riksdagens bord, är därför ett lagförslag om att alla sådana här verksamheter som drivs av enskilda och privata utförare ska vara tillståndspliktiga.
Det innebär automatiskt att verksamheterna blir registrerade och därmed kända för dem som kontrollerar. Det finns också enskilda verksamheter som är av mer konsultativ art, verksamheter som stöttar kommunernas socialtjänster i arbetet med att hitta lämpliga familjehem och jourhem. En del av dessa företag arbetar även med handledning.
Även dessa verksamheter har varit relativt okända och drivits med väldigt varierande kompetens, vilket gör att regeringen har sett ett behov av att införa tillståndsprövning även här. Utskottet föreslår därför att riksdagen beslutar att de verksamheter som regeringen i sin proposition vill göra tillståndspliktiga också ska bli det.
Betänkandet innehåller även några förslag som berör relationen mellan kommuner och landsting. Det handlar om att barn som placeras i olika verksamheter ibland hamnar mellan stolarna. Ansvarsförhållandena mellan kommun och landsting är inte alltid klara, så ingen tar det fulla ansvaret. Förslaget från regeringen är därför att kommuner och landsting ska tvingas ingå en överenskommelse om samverkan kring barnet.
Inspektionen för vård och omsorg kan då åtminstone kontrollera att överenskommelsen finns på plats. Ett i mitt tycke väldigt konkret förslag är att socialtjänsten när den inleder en placering av ett barn utanför det egna hemmet och även av unga upp till 20 år ska ha skyldighet att underrätta landstinget om detta och samtidigt påminna landstingen om att de är skyldiga att erbjuda dessa barn och unga en hälsoundersökning.
Det handlar alltså inte om en obligatorisk hälsoundersökning, utan det är ett erbjudande som landstingen ska ge. Fru talman!
Under behandlingen av den här frågan i utskottet har oppositionen drivit igenom ett krav på att institutioner och boenden motsvarande dem som nu föreslås få tillståndsplikt men som drivs av kommuner och landsting också ska omfattas av tillståndsplikten. Jag har svårt att se logiken i det och behovet av den ordningen.
De kommunala boendena och institutionerna är ju redan kända, så tillståndsplikten behövs inte för att uppnå det målet. Hur man ska förena det ansvar som kommunerna har med en tillståndsplikt är också svårt att förstå. Hur ska till exempel en kommun agera när ett privat boende går i konkurs eller av andra skäl väljer att lägga ned?
Kommunens ansvar kan ju inte upphöra i ett sådant läge, utan då måste kommunen oavsett tillståndsplikt ta hand om de drabbade barnen. Om det saknas utförare med tillståndsplikt eller om tillstånd dras in kan ju inte kommunens ansvar upphöra. Det är självklart.
Miljöpartiet har tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet en reservation i betänkandet där vi instämmer i regeringens bedömning att det är tveksamt om ett sådant ingrepp i det kommunala självbestämmandet som oppositionen nu föreslår är förenligt med den lagstiftning vi har i övrigt. Jag utgår från att Lagrådet kommer att titta på det här och lämna synpunkter när och om det här blir en fråga som så småningom kommer dit.
Med det, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1, avslag på reservation 2 och 3 och i övrigt bifall till förslaget i betänkandet.