Juno Blom (L):
I maj 2016 såg en kvinna på promenad i Hökarängen i Stockholm en hand sticka upp ur marken. Handen tillhörde en flicka som hette Merziah och som hade mördats. Flickan hade sökt asyl hösten 2015. Två månader innan hon hittades hade hon anmälts försvunnen utan att något gjordes - ensamkommande barn brukar försvinna, fick anmälaren till svar.
Polisutredningen visade i stället att Merziah hade hämtats hit av en 20 år äldre man som hans hustru nummer två. Hon inledde en relation med en jämnårig kille. Mannen fick reda på detta och mördade då henne. Han hade rätten att ha två fruar i sitt liv. När hon valde kärleken fick hon i stället betala med livet.
Hon är ett av alla de offer som vi i dag talar om: Flickor och kvinnor som tvingas in i månggifte. Vår roll som politiker är att lösa samhällsproblem och göra Sverige till ett ännu bättre land.
I dagens debatt är jag nöjd med en sak, och det är den stora uppslutningen vi numera ser för att bekämpa olika former av hedersförtryck - att vi tillsammans står upp för Merziah och andra flickor och kvinnor som tvingas in i månggifte. Debatten i dag belyser en av liberalismens kärnor: Bekämpa strukturer som förtrycker individen.
Månggifte är en institution som befäster mannens makt över kvinnan. Det hör inte hemma i något land som värdesätter jämställdhet. Vi liberaler driver på för att utskottet ska gå ännu längre än utredningsförslaget, för vi ger aldrig upp. Trots att månggifte är förbjudet i Sverige har vi under många år erkänt månggifte i myndighetsutövning.
Det beror på en relativistisk syn på kvinnors och flickors rättigheter; man ursäktar kvinnoförtryck i religionens, kulturens eller traditionens namn. Likadant var det under många år i kampen mot könsstympning, barnäktenskap och tvångsäktenskap. Men vi liberaler har vägrat att acceptera detta och har drivit på för ett totalförbud. Det måste även gälla månggifte. Vi kommer aldrig att ge upp när det gäller flickors och kvinnors rättigheter.
Efter lagens införande ska inga nyanlända som har ingått ett polygamt äktenskap få det erkänt i Sverige. Kvinnors rättigheter ska gälla alla. Att acceptera månggifte är att acceptera att vissa kvinnor förtrycks. Det är ett svek mot alla de kvinnor som behöver jämställdheten som mest. Sverige ska vara en tydlig och progressiv röst i världen för kvinnors rättigheter.
Månggifte är en fråga som berör en mindre, bortglömd och osynlig grupp. Just därför är det viktigt att vi tar striden. Månggifte är förtingligande av kvinnor. Därför är det viktigt att återge dem rätten till sin mänskliga identitet - från varor till människor, från objekt till subjekt. Det är vårt ansvar att stå upp för alla dem som är utsatta och som inte kan höja sina röster och protestera.
Det är för dem vi aldrig ger upp. Därför utgår jag från att regeringen snart kan återkomma till riksdagen med ett förslag till skärpt lagstiftning mot utländska polygama äktenskap. Jag vill också se ett tydligt ställningstagande när det gäller våra allra mest utsatta barn. Det handlar om lagstiftning som rör vårdnadsöverflyttning av barn som är omhändertagna på grund av brister i hemförhållandet. Barnets bästa måste komma i första rummet. Så är det inte i dag.
Det kan leda till fruktansvärda konsekvenser. Det har vi alla blivit medvetna om i och med det tragiska fall som vi har lärt känna som Lilla hjärtat och som många har hänvisat till i dag. Den treåriga flickan växte upp i ett familjehem, men våren 2019 återfick föräldrarna vårdnaden efter ett beslut i kammarrätten. Det handlar om ett beslut som är baserat på en bedömning av vårdnadshavarens förändringsförmåga.
Det är dessutom en subjektiv tolkning som bygger på upplevelse snarare än fakta. I dag är lagstiftningen rättsosäker utifrån barnets perspektiv. I de här fallen handlar det om att göra barnet till subjekt och stärka dess roll som juridisk person. Tillsammans måste vi våga utmana föräldrarätten när barn utsätts av dem som borde stå för kärlek, närhet och trygghet.
Det utsatta barnets perspektiv, trygghet och rätt ska alltid vara i fokus. "En förälder är inte nödvändigtvis den som har fött en, utan den som tar hand om en och ger en kärlek och trygghet." Detta är ett citat från ett barn och är hämtat från Unicefs blogg. Att lägga till ett kriterium som tar utgångspunkt i barnets bästa är nödvändigt för att se vilka konsekvenser utsattheten har fått för barnet över tid.
Hur har tilliten påverkats, och hur ser anknytningen ut till familjehemmet? Vi måste kunna förklara för det enskilda barnet vad vi bygger våra bedömningar på. Vi måste våga sätta ned foten och kräva att den förälder som har utsatt sitt barn ska bevisa vilka aktiva åtgärder som har vidtagits för att ändra beteendet. I dag får socialtjänsten alltför ofta jaga och vädja till föräldern att ta emot hjälp.
Det borde vara föräldern som jagar insatser för att ändra sitt beteende. Ett viktigt och avgörande steg är att den förälder som har utsatt sitt barn ska erkänna för sig själv och barnet vad som faktiskt har hänt. Först då finns förutsättningar för förändrat beteende och möjlighet att återuppbygga den tillit som har raserats hos det utsatta barnet.
Sverige ska vara en progressiv röst när det gäller att stärka barns position som juridisk person och rättighetsbärare. Varken Esmeralda eller Merziah finns kvar hos oss. Men det finns många barn runt om i vårt land som lever med just en sådan rädsla som de barnen kände innan de förlorade sina liv.
När vi talar om polygama äktenskap är lagstiftningen en viktig del i att sätta ned foten. Men när det gäller majoriteten av de kvinnor jag har mött som lever i polygama äktenskap har äktenskapen aldrig registrerats. Och det är äktenskap som har ingåtts i Sverige. Det finns alldeles för dålig information, stöd och upplysning från samhället om att rätten till skilsmässa, som vi har talat om här i dag, ska gälla alla.