Cecilia Widegren (M):
I veckan berättade ambulanssjuksköterskan Ulrika och hennes kollegor för mig i ett mycket känsloladdat samtal om ett uttryckningsuppdrag när de blev beskjutna med sex pistolskott. Ja, ni hörde rätt: Ambulanspersonal blev beskjuten. Det är helt oacceptabelt att de ska utföra sitt arbete med livet som insats. Nu är inte bara Ulrika och hennes kollegor hjältar, utan alla som varje dag bär upp samhällets alla viktiga funktioner är det.
Ulrika med kollegor, blåljuspersonal inom ambulans och räddningstjänst, är riktiga samhällsbärare. Varje dag, dygnet runt, står de till samhällets tjänst. Då är det helt orimligt att deras direkta arbetsmiljö blir alltmer otrygg, ja, till och med osäker. Nu får det vara nog. Vi ska inte ha en ordning där de patienter som behöver den allra mest akuta hjälpen inte kan få det därför att de som ska utföra jobbet inte känner trygghet.
Herr talman! Därför vill jag inleda med att ställa en fråga direkt till regeringen och ansvarigt statsråd Gabriel Wikström. Kommer regeringen att stödja och rösta för Moderaternas förslag om att införa en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot dem som sköter samhällets viktiga funktioner leder till skärpta straff? I dag finns det ingen direkt straffskärpning när det gäller dessa individer och dessa brott. Herr talman!
Svensk hälso- och sjukvård håller hög internationell standard med goda medicinska resultat, men omfattas samtidigt av många utmaningar. Då krävs det ett tydligt nationellt ledarskap, ett tydligt ledarskap som visar framtidsplaner för vart man är på väg med svensk hälso- och sjukvård. Detta är någonting som vi ser brist på i dag.
Regeringen har varken förslag eller tydliga målbeskrivningar för vad de vill med svensk hälso- och sjukvård. Varje dag gör välfärdens medarbetare på golvet fantastiska insatser. De räddar människoliv, de vårdar och de smärtlindrar. Dem ska vi stärka, på kort och på lång sikt. Men deras arbetsmiljö räcker inte till. Och regeringen står utan handlingsplan och visioner.
All vårdpersonal behöver fler möjligheter att växa i yrket, bättre möjligheter till vidareutbildning och löneutveckling. Herr talman! Den allra största utmaningen handlar om att Sverige har några av Europas längsta väntetider, bristande tillgänglighet och kontinuitet. Det duger inte. Vi vet att det går att korta väntetiderna. Gabriel Wikström och regeringen såg till att väldigt tydligt ta bort metoder som kortar väntetiderna.
I stället för nya metoder för att fortsätta korta väntetiderna ersatte man dem med längre väntetider. I dag har över 100 000 patienter väntat i mer än 90 dagar på en helt nödvändig operation. Det duger inte. Då ska vi ha konkreta förslag för att förändra detta. Den andra stora utmaningen, förutom växande vårdköer, är personalflykten.
Det handlar om människor som inte känner att de kommer till sin rätt i vardagen, på sina arbetsplatser. Om tio år kommer det att finnas en brist på över 200 000 medarbetare i välfärden om vi inte stakar ut den nationella, viktiga och strategiska planen för kompetensförsörjningen av vårdens och omsorgens medarbetare. Det kräver konkreta förslag. Det kräver förslag till riksdagen. Och det kräver ett tydligt nationellt ledarskap.
Den tredje stora utmaningen som Sverige står inför är de multisjuka äldre. De skickas mellan olika sjukvårdshuvudmän och ses inte som patienter som helhet. Vi kan göra mycket mer, mycket snabbare och mycket tydligare. Förslagen ligger i byrålådan på Socialdepartementet men kommer inte hit till riksdagen i form av konkreta förslag. Var är förslagen? Moderaterna och allianspartierna värnar om välfärden.
Vi tillförde under åtta år 57 miljarder rakt in i svensk hälso- och sjukvård och välfärd. Vi tar gärna matchen om mer resurser till hälso- och sjukvården. Men vi vet att det måste kombineras med tydliga färdplaner och tydliga reformer. Senast i dag diskuterade riksdagens socialutskott över 300 förslag som är kopplade till hälso- och sjukvården.
När vi diskuterade de förslagen visade Socialdemokraterna inte intresse vid en enda tidpunkt - inte något som helst intresse för att ta tag i någon del eller något konkret förslag som allianspartierna presenterade. Jag ger därför regeringen och statsrådet chansen att svara på tre konkreta frågor i den här aktuella debatten. För det första: Vilka konkreta åtgärder som leder till förbättring för den enskilde patienten kommer ni att föreslå inom kort?
Vårpropositionen tycks vara populär för att kasta in förslag som berör hälso- och sjukvården. Det är läge att kasta in förslagen som kortar väntetiderna i svensk hälso och sjukvård där. Och då ska det gälla hela landet, oavsett var man bor. För det andra: När kommer Socialdemokraterna i Sverige att se till att det inte längre är bostadsort som styr vilken del av hälso- och sjukvården man får ta del av, vilken behandling och vilken överlevnadschans man får?
Hälso- och sjukvårdslagen är oerhört tydlig; oavsett var man bor, oavsett vem man är ska man vara lika inför lagen. Så är det inte i Socialdemokraternas Sverige. När kommer förslagen som sätter patienten i centrum och där bostadsorten inte spelar roll?
För det tredje: Ulrika, som arbetar som ambulanspersonal, förväntar sig en tydlig straffskärpningsgrund och dessutom ett tydligt skärpt straff för den som ger sig på personer och medarbetare som jobbar i samhällets funktioner varje dag. Det kan inte vara rimligt att det är utan straffskärpningsgrund i dag.