KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stockhaus (M):
Jag håller med Gunilla Svantorp om att man ska vara försiktig med ny verksamhet. Men det här är inte ny verksamhet. Fjärrundervisning bedrivs på många håll i Sverige. På en del håll finns det till och med ganska lång erfarenhet av hur det fungerar. I de skrivningar som vi har i betänkandet finns det stora begränsningar för när man får använda fjärrundervisning. Man måste ha försökt hitta behöriga lärare.
Jag har lite svårt att förstå vad Socialdemokraterna är rädda för. Alliansen känner ett stort förtroende för att lärare och rektorer, inte minst ute på de små skolorna, försöker hitta bra lösningar för att alla elever ska få den undervisning de behöver. Fru talman! Gunilla Svantorp är själv från Värmland.
Där finns det många små kommuner och små skolor som skulle behöva utnyttja den här tekniken för att säkerställa att alla elever får den undervisning som de har rätt till. Det är viktigt att vi öppnar för de möjligheterna och inte begränsar försöksverksamheten till ett visst antal ämnen. Alla ämnen ska vara öppna för försök med fjärrundervisning.
Jag har som sagt svårt att förstå varför Socialdemokraterna är rädda för det, med tanke på att det inte är någon ny verksamhet utan något som bedrivs i skolor i dag.
Maria Stockhaus (M):
Ibland känns det som att det här med tekniken skulle vara något nytt på skolans område. Den teknik som har möjliggjort fjärrundervisning har funnits i tio tjugo år, och utvecklingen går väldigt snabbt framåt.
Med de begränsningar som finns i regleringen av fjärrundervisning känner jag mig inte orolig för att lärare och rektorer inte är bäst skickade att avgöra när fjärrundervisning behövs för att säkerställa alla elevers rätt till undervisning av behöriga lärare. Det får som sagt bara användas i de fall där man inte lyckas hitta en behörig lärare.
Vad är Socialdemokraternas svar till de skolor som inte hittar en behörig lärare och där ämnena som de behöver lärare i inte omfattas av försöksverksamheten? Hur ska lärare och rektorer lösa undervisningen för de eleverna? Ska det ske genom obehöriga lärare på plats? Eller hur har ni tänkt när det gäller att begränsa möjligheten att använda modern teknik som finns och har funnits under lång tid?
Maria Stockhaus (M):
När Alliansen tillträdde hade vi ett skolpolitiskt program med 143 punkter. Dessa genomfördes under alliansregeringens tid vid makten och förändrade svensk skola i grunden. Det var alltså inte så att alliansregeringen satt på händerna och gjorde ingenting för svensk skola.
Det var också alliansregeringen som lyfte upp frågan om fjärrundervisning och startade den utredning som har resulterat i den proposition som har kommit till kammaren. Alliansen breddade också frågan i utskottet tack vare sin följdmotion till propositionen. Fru talman!
Låt mig fråga Jabar Amin: Varför litar inte Miljöpartiet på att lärarna och rektorerna ute på våra skolor, framför allt på de mindre skolorna i de mindre kommunerna, har befogenhet att avgöra att det behöver sättas in fjärrundervisning när de har uttömt alla möjligheter att få fram en behörig lärare i ett ämne? Om Jabar Amin menar allvar med en likvärdig utbildning måste alla elever få möjlighet att få undervisning av en behörig lärare.
Det ni gör är att begränsa dessa möjligheter kraftigt. Jag tror att många rektorer inte kommer att ta chansen att delta i fjärrundervisning eftersom det kommer att innebära en ansträngning för dem att ansöka om försöksverksamhet. Det vore lättare att öppna för möjligheten att bedriva fjärrundervisning i flera ämnen på en gång.
Maria Stockhaus (M):
Det är tråkigt att Jabar Amin inte litar på att allianspartierna har elevernas bästa för ögonen, men i just denna fråga är vi inte ensamma. Ganska många remissinstanser, bland annat SKL och Friskolornas Riksförbund, har varit tydliga med att de också står bakom möjligheten att bedriva fjärrundervisning i flera ämnen. Jag håller med Jabar Amin om att utvärdering är viktigt.
Där lyckades allianspartierna tack vare sin följdmotion bredda och skärpa till skrivningarna om utvärdering av fjärrundervisning. Det är dock tråkigt att begränsa det till ett visst antal ämnen eller vissa ämnen och inte utgå från alla elevers rätt till undervisning av en behörig lärare.
Finns det ingen behörig lärare - och kravet är uttryckligen att man måste ha undersökt möjligheten att få fram en behörig lärare - är alternativet att eleverna undervisas av en obehörig lärare. Är det ett bättre alternativ, Jabar Amin?
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar Gustav Fridolin för svaret. Att alla elever som behöver stöd ska få det och att stöd ska ges så tidigt som möjligt är vi överens om mellan regeringen och Alliansen, likaså om behovet av fler speciallärare och mindre klasser. Vi är också överens om att det borde bli obligatoriskt att börja skolan, alltså att vistas i skolans lokaler, från sex års ålder.
Regeringen vill ha en obligatorisk förskoleklass, något som i princip inte innebär en så stor skillnad jämfört med i dag eftersom en så stor andel av sexåringarna redan går i förskoleklass. Alliansen föreslår en tioårig grundskola med skolstart vid sex års ålder. Förskoleklassens verksamhet ser i dag väldigt olika ut i olika delar av landet. Bland andra Skolverket har lyft fram att förskoleklassens uppdrag inte är helt tydligt.
Med tanke på diskussionerna om likvärdighet innebär det ett problem att förskoleklassen på vissa håll är en fortsättning på förskolan medan den på andra håll är helt integrerad i skolan. Det som regeringen aviserar i dag, att de ger Skolverket i uppdrag att förtydliga uppdraget för förskoleklassen, är därför bra, men viktiga delar saknas fortfarande. Herr talman! Svenska elever får under sin skoltid mindre undervisningstid än elever i de flesta andra OECD-länder.
Vi är också rätt ensamma om att börja skolan så sent som vid sju års ålder. Det kommer att krävas flera åtgärder för att förbättra våra skolresultat. Och jag är övertygad om att en tidigare skolstart med ett tydligt uppdrag och tydliga mål redan från sex års ålder kan påverka resultaten i skolan positivt. Det kan tyckas att våra förslag är väldigt lika, men det finns viktiga skillnader.
En skillnad är att i och med att vi gör grundskolan tioårig gäller kursplanerna i de olika ämnena på lågstadiet även sexåringarna. Det innebär att det finns ett centralt innehåll som ska gås igenom och att det finns kunskapskrav i de olika ämnena. Det är en förutsättning för att kunna följa upp eleverna och ge rätt stöd att det är tydligt vilka mål som de bör ha uppnått.
En annan avgörande skillnad mellan regeringens och Alliansens förslag är vilka som ska arbeta med sexåringarna. I dag krävs inte behöriga lågstadielärare i förskoleklassen. Det räcker med förskollärare. Den stora skillnaden mellan de två yrkeskategorierna är att lågstadieläraren har utbildning i att bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Det har inte förskolläraren.
I förskolans pedagogik ingår inte att bedöma enskilda barn, utan där bedöms i stället verksamheten som helhet och själva verksamhetens utveckling. Det är en väsentlig skillnad om man vill att enskilda elever ska få tidigt stöd om de behöver det. Jag ställde också frågan till utbildningsministern hur elever med svårigheter ska kunna fångas upp tidigt om de som arbetar med barnen inte har kompetensen att bedöma enskilda barns kunskapsutveckling.
Den frågan har jag inte fått något svar på.
Maria Stockhaus (M):
Vi har sedan riksdagen öppnade hört många statsråd i talarstolen kalla sin regering samarbetsregering. När det gäller lågstadiet och skola för sexåringar har Miljöpartiet och Socialdemokraterna närmat sig Alliansens skolpolitik, och det finns i dag många punkter där vi är överens. Jag är glad över att ni har för avsikt att fullfölja alliansregeringens förslag att införa obligatoriskt bedömningsstöd i de tidiga skolåren. När det gäller sexåringar borde det vara möjligt att hitta en överenskommelse.
Gustav Fridolin lyfter fram OECD:s utredning om att en god förskola påverkar PISA-resultaten. Det har dock inget samband med den diskussion vi har nu eftersom man kan ha god förskola till och med att barn är fem år och sedan börjar de skolan när de är sex år. I dag finns det inget krav på att det ska vara utbildade lågstadielärare i förskoleklassen.
Genom att göra grundskolan tioårig och göra förskoleklassen till det första riktiga skolåret ställs det krav på att det ska finnas behöriga lågstadielärare med den kompetens de har. Det hindrar inte att man kan ha förskollärare i förskoleklassen, och det hindrar inte att man kan jobba mer lekbetonat och med förskolepedagogik. Den viktiga skillnaden är att man har en utbildad lågstadielärare som har ansvar för verksamheten.
Jag har förstått att det för Miljöpartiets del handlar mycket om att värna de förskollärare som i dag arbetar i förskoleklassen. Det går att hantera med olika former av övergångsregler och med möjlighet att komplettera sin utbildning. Ni har föreslagit att det ska införas en läsa-skriva-räkna-garanti i lågstadiet. Det är en jättebra idé, men ska den kunna bli verklighet måste vi bättre ta till vara den tid som sexåringarna tillbringar i skolan.
För oss moderater är det viktigast att eleverna får stöd tidigare, och ska vi åstadkomma det är jag övertygad om att det behövs tydliga kursplaner och kunskapskrav även för sexåringar och legitimerade lågstadielärare som är med och ansvarar för undervisningen.
Maria Stockhaus (M):
Jag förstår fortfarande inte varför regeringen ändrade utredningsdirektiven när det gäller förskoleklassen. Den enda slutsats jag kan dra är att man ville gå Lärarförbundet till mötes i frågan. Gustav Fridolin är öppen för kunskapskrav och att det behövs strukturerad läsundervisning för sexåringar om man ska uppnå läsa-skriva-räkna-garantin.
Då behövs behöriga lågstadielärare som arbetar med sexåringarna, och det behövs en tioårig grundskola, inte en obligatorisk förskoleklass. Jag har fortfarande inte fått svar på frågan hur man ska kunna sätta in insatser för enskilda barn och ge dem det stöd de behöver, om man inte har personal på plats som kan bedöma enskilda barns kunskapsutveckling.
Jag vill inte göra någon värdering av förskollärare och grundskollärare eller om den ena kategorin är bättre eller sämre än den andra, men de har olika inriktning på sin utbildning. En grundskollärare har utbildning i att lära enskilda barn att läsa. Man har utbildning i att bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Det är något som förskollärarna inte har. De har en fantastisk utbildning som säkert kan komma till nytta, inte bara för sexåringarna.
Jag ser ingen anledning till att förskollärare inte ska kunna arbeta i hela lågstadiet, men det behövs behöriga lågstadielärare om man ska kunna bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Jag är orolig för att vi går vidare med ett förslag där vi inte ställer kravet på behöriga lågstadielärare som arbetar med sexåringarna.
Jag tycker att det vore olyckligt och synd att slösa den tid som sexåringar tillbringar i skolan genom att inte ta till vara och kunna utvärdera deras kunskapsutveckling.
Maria Stockhaus (M):
Besöksnäringen är viktig för Sverige, inte minst för att hela Sverige ska leva. I många delar av landet, även här i Stockholms län, växer det upp en småskalig verksamhet med entreprenörer som producerar närodlade matvaror, men också mikrobryggerier och små destillerier. Många av dem öppnar sina verksamheter för besökare och skapar intressanta utflyktsmål för besökare både från närområdet och mer långväga ifrån.
Ett sådant exempel har jag nyligen besökt, Värmdö musteri och Värmdö bryggeri. Musteriet mustar äpplen och tillverkar alkoholhaltig cider och en calvadosliknande dryck av sina äpplen. Det går att provsmaka äppelmusten och köpa den på plats, men när det gäller cider och calvados får man bara titta på tillverkningen - sedan är det stopp. Granne med musteriet ligger Värmdö bryggeri, ett mikrobryggeri som startats av två killar som förverkligat en livsdröm.
De kan låta sina besökare smaka på lättölen, men sedan är det stopp. För båda de här entreprenörerna är det i dagsläget komplicerat att leverera till Systembolaget. Det är inte bara att åka upp till den lokala systembolagsbutiken och leverera sina varor, utan Systembolaget kräver numera att leveranserna ska gå via ett centrallager i Örebro för att sedan distribueras ut tillbaka till de lokala systembolagsbutikerna.
Att regeringen väljer att lägga den utredning om gårdsförsäljning som gjorts på initiativ alliansregeringen i papperskorgen är en märklig hantering. Är inte besöksnäringen och utvecklingen av den viktig? Utredningen visar också att det går att kombinera gårdsförsäljningen med den svenska alkoholpolitiken utan risk för folkhälsan. Fru talman!
Utredningen föreslår begränsningar som rimligen måste göra det långsökt att tro att det skulle leda till att fler människor skulle få problem med för hög alkoholkonsumtion. Det handlar om begränsningar som innebär att alkoholen bara får säljas i samband med studiebesök eller liknande. Det handlar om hur mycket enskilda personer får köpa, hur mycket en lokal producent får sälja totalt sett, och dessutom ska man ha tillstånd till försäljningen.
Min fråga är: Vad skulle rimligen med dessa restriktioner kunna vara problemet utifrån folkhälsosynpunkt? Jag kan tycka att det åtminstone kunde vara värt en försöksverksamhet med en utvärdering för att ge de små entreprenörerna främst på landsbygden en möjlighet att kunna utveckla sina verksamheter och bli en viktig del av den svenska besöksnäringen.
Maria Stockhaus (M):
Jag tycker att det är en märklig argumentation att hänvisa till att vi skulle riskera vår rätt till ett alkoholmonopol i Sverige med tanke på att utredningen har avfärdat detta och säger att det förslag som man lägger fram är förenligt med de krav som EU ställer. Maria Malmer Stenergard har varit inne på detta flera gånger, och jag ska inte uppehålla mig mer vid det.
Däremot skulle jag vilja lyfta fram detta att de småskaliga entreprenörerna - även om de råkar tillverka alkoholhaltiga drycker i stället för annan form av närproducerade livsmedel, till exempel - har en helt annan situation när det gäller distribution. I det här fallet har Systembolaget nu fattat beslut som innebär att entreprenörernas verksamheter hotas.
Det blir också betydligt svårare för dem att ens hänvisa sina kunder till närmaste systembolag eftersom varorna först måste tas till Örebro för att sedan distribueras tillbaka. Det försvårar för dessa små entreprenörer, som jag tycker att vi rimligen borde uppmuntra. Jag hoppas att statsrådet delar den uppfattningen.
Frågan är: Vad är statsrådet beredd att göra för att underlätta för de små gårdsdestillerier och mikrobryggerier som finns ute på landsbygden och öka deras möjlighet att sälja via det statliga monopolet, om det är den enda utväg som står till buds?
Maria Stockhaus (M):
Frågan om extrastöd till elever och kraven på diagnoser är inte bara ett problem i de tidiga åren i skolan, utan det är ett problem i hela grundskolan. Problemet har ingen enkel lösning, och en stor del av problemet är att många lärare inte har kompetensen, vilket Gustav Fridolin också lyfte fram. Frågan är vad man ska göra åt det. Det krävs långtgående åtgärder för att se till att alla lärare kommer upp på banan och har kompetens i frågorna.
Det kräver också extra resurser för att klara av fortbildningssatsningen. I de flesta kommuner är budgeten för elever med särskilda behov stor. Min erfarenhet är att i de flesta kommuner har den också ökat kraftigt över flera år. Behoven verkar ha ökat i ännu högre grad. Det kan ha att göra med lärarnas kompetens. Det är därför som kommunerna höjer kraven så att de ska få tillgång till de extra medlen.
I många kommuner finns centralt placerad stödpersonal som kan hjälpa lärarna att organisera undervisning så att de bättre kan stödja alla elever, men på många håll saknas det. Det som behövs i svensk skola är en bättre kompetens i hur man stöder eleverna. Genom att man organiserar undervisningen i klassrummet på lite annat sätt kan eleverna få bättre stöd, men tyvärr saknar många lärare den kompetensen. Herr talman!
Lärarutbildningen har under lång tid inte haft tillräckliga inslag av hur man undervisar elever med särskilda behov. Tyvärr är det inte den enda bristen i lärarutbildningen, och det verkar som att det fortfarande finns brister i lärarutbildningen om man pratar med lärarstudenter som går utbildningen i dag. Det går att göra mycket inom ramen för ordinarie undervisning, men man måste veta hur man ska göra det.
Jag tror på att man ger lärarna den kompetensen, men inte mer i fråga om regelverk om vilka insatser som ska sättas in. Sådant kan ändras över tid. Herr talman! Gustav Fridolin lovade i valrörelsen att lösa svensk skolas problem på 100 dagar. Debatten handlar fortfarande mycket om att skylla på den budget som riksdagen har beslutat om eftersom det inte var regeringens budget.
Det låter ibland som om det i den budget som beslutades i kammaren inte fanns några satsningar alls på skolan, vilket inte stämmer. Vad tänker utbildningsministern göra åt den kompetensbrist som finns hos lärarna i kommunerna i fråga om barn med behov av särskilt stöd?
Maria Stockhaus (M):
Jag tackar så mycket för svaren. Det har varit en bra debatt. Det finns mycket i grunderna i skolan som vi är överens om, särskilt vikten av att sätta in särskilt stöd i tid. Statsrådet vet att man ska vara försiktig med vad man säger till medierna. Då kan det bli rubriker som man kan få äta upp i senare debatter, men det hör väl till politikens spel. Jag känner att det har varit en lång startsträcka med att komma fram med konkreta förslag och utredningar.
Jag antar att det beror på att regeringen inte har varit lika väl sammanpratad och förberedd som tidigare alliansregeringar har varit. Svensk skola har stora utmaningar, och jag hoppas att det kan komma fler överenskommelser likt den om betygen. OECD:s expertgrupp har också Gustav Fridolin träffat. Och, herr talman, jag tror inte att det blir någon rolig läsning när den rapporten publiceras.
Det finns ett antal problem att hantera, bland annat att olika nivåer skyller på varandra - vilket OECD lyfter fram. Barn i behov av särskilt stöd är verkligen ett sådant område där alla skyller på varandra utan att försöka lösa problemen eller ta ansvar för det man kan ta ansvar för på sin egen nivå. OECD lyfter också tydligt fram bristen på kompetens hos lärarna.
Efter att pratat med lärarstudenter måste jag säga att jag blev bekymrad över när det ska komma en vändning. Det känns inte som att den utbildning som lärarstudenterna går i dag håller särskilt hög kvalitet, vilket bekymrar mig mycket. Det gäller inte minst barn i behov av särskilt stöd, och det gäller stöd till elever med annat modersmål och många andra utmaningar som de möter i sitt klassrum. Jag vill passa på att tacka för debatten och en bra diskussion.
Vi är överens om var problemen ligger och att det behövs åtgärder.
Maria Stockhaus (M):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret. Jag tror att det råder full enighet om att alla elever ska ha rätt till en skola av hög kvalitet. Fokus för skolpolitiken borde rimligen vara att säkerställa just det. Alliansregeringens inrättande av Skolinspektionen var ett viktigt steg för att säkerställa att alla skolor håller hög kvalitet, oavsett vilka som driver dem.
I stället för att fokusera på kvaliteten väljer den nuvarande regeringen att lägga alltför stort fokus på vem det är som driver skolan. Det finns kommunala skolor som är bra men också kommunala skolor som är dåliga, liksom det finns fristående skolor med eller utan vinstsyfte som är bra och sådana som är dåliga. I Friskolekommitténs förslag skärps kraven på vem som ska få driva skola, och det är bra.
Vi kan också se att Skolinspektionen har blivit betydligt tuffare i sina bedömningar av vilka som får tillstånd att starta friskolor och vilka som får avslag. I den processen tas hänsyn bland annat till hur det ser ut med elevunderlag i den berörda kommunen och hur det eventuellt skulle påverka den kommunala skolorganisationen om friskolan fick starta. Skolinspektionen tittar också på om huvudmannen har ekonomiska förutsättningar att bedriva skolan.
De skärpta kraven borde rimligen vara tillräckliga. Skolinspektionen är en statlig myndighet som gör sina bedömningar utifrån beslutade regelverk, utan ideologiska avvägningar. Friskolornas riksförbund gjorde en granskning av godkända ansökningar om att få starta friskola i större S-styrda kommuner. Det handlar alltså om friskolor som har klarat Skolinspektionens tuffa krav.
De granskade 50 godkända friskolor, och i sju av tio fall hade kommunpolitikerna i berörd kommun velat säga nej till att friskolan skulle få starta. Det handlar om att man inte vill ha konkurrens och av ideologiska skäl helt enkelt inte vill att eleverna ska få möjlighet att välja ett fristående alternativ. Är det rimligt att elevers rätt att välja skola beskärs av kommunpolitiker med ideologiska skygglappar?
Är det inte kvaliteten som borde vara i fokus, och varför räcker inte Skolinspektionens tuffa krav? Det finns utvärderingar som visar att i kommuner där det finns friskolor och skolorna konkurrerar om eleverna är skolresultaten bättre. Konkurrensen leder till krav på utveckling och förbättring. Elever och föräldrar som inte trivs med en skola har makten och möjligheten att byta. Den rätten kommer kraftigt att begränsas om ett kommunalt veto införs.
Finns det inga alternativ att välja mellan finns heller ingen valfrihet. Jag saknar fortfarande svar på min fråga till utbildningsministern om hur ett kommunalt veto skulle gagna eleverna, deras kunskapsutveckling och rätt att välja skola.
Maria Stockhaus (M):
Det här med att vi har seriösa ägare när det gäller skolan tror jag att vi är helt överens om. Det är oerhört viktigt att vi har personer som är seriösa och som vill driva skolor av hög kvalitet. Det är de som verkligen driver skolan. Det var de problem som var baserade på skolkonkurserna som Friskolekommittén hade tänkt lösa. De hade också förslag för att lösa det. Det handlar om tuffare krav. Som vi ser är Skolinspektionen betydligt tuffare mot dem som vill starta skola i dag.
Och det är Skolinspektionen som ska ha den rollen, inte kommunpolitiker med ideologiska skygglappar. Jag kan exemplifiera med Sollentuna. Jag har tolv års erfarenhet därifrån och har sett hur Socialdemokraterna agerar i Sollentuna. Vi skulle ha haft en eller möjligtvis två fristående skolor i kommunen om de hade haft möjlighet att bestämma och lägga in sitt veto. Jag tror inte att eleverna i Sollentuna hade uppskattat den begränsning av valfriheten som det hade inneburit.
Regeringen kallar sig för en samarbetsregering. Då kan jag känna en sak. Om man nu har en överenskommelse som var tänkt att vara långsiktig för att skapa stabilitet när det gäller skolan och friskolor så att vi vet vilka villkor som gäller är det väl viktigt att man, om man har samarbete som ledstjärna, håller fast vid en sådan överenskommelse.
Då är frågan: Vad är egentligen allt det här snacket om att vi ska ha en blocköverskridande överenskommelse när det gäller skolan och när det gäller läraryrket värt? Det är ju inte värt särskilt mycket när man behandlar överenskommelser på det sätt som man har gjort med Friskolekommitténs betänkande.