KBLab/rixvox huggingface dataset:
Josef Fransson (SD):
Det är dags att göra lite reflektioner kring vad som har sagts här i kammaren i dag. Jag tycker att det har varit en ganska bra debatt. Man har visat var man står från både det ena och det andra hållet. Centerpartiet har återigen visat att man har hamnat mycket rätt när man har hoppat över till det socialistiska blocket - eller numera det liberalsocialistiska blocket. Det har upprepats här att vi har så gott om energi i Sverige.
Vi exporterar 51 veckor av 52. Jag har inte tittat det senaste året, men det stämmer alldeles säkert. Anledningen till detta är att politisk klåfingrighet har tryckt in en massa ny kapacitet i nätet, som marknaden egentligen aldrig har efterfrågat.
Det rör sig om väderberoende energislag som vind- och solkraft, som inte löser de utmaningar vi har när det gäller vår energisituation. Nu ska man alltså stänga av Ringhals 1 och 2, säger man. Har vi överskott då? Klarar vi då 51 veckor av 52?
Det solklara svaret är nej. Vi har en mycket ansträngd situation framför oss. Därför tycker jag att det är beklagligt att man från regeringens sida låter sig ledas av populism - av barn i det här fallet - som Ygeman visade prov på i veckan. Jag vill bara avsluta med att säga att man, när man skickar ett barn framför sig i debatten, inte gör det för att väcka debatt utan för att döda debatten.
Man gör det för att vi andra, som inte tycker som det här barnet, ska tystas. Det är hela syftet med detta, och jag tycker att det är anskrämligt dåligt.
Josef Fransson (SD):
Man kan vända och vrida på detta. Vi har alltid nya termer och det nya språkbruket som hela tiden ska användas. Den ene påstår att ett visst energislag har vissa miljökostnader och tar sig rätten att definiera vilka dessa kostnader är och säger att det är mycket dyrare än ett annat energislag.
Ett skäl till att kärnkraften blir så dyr är att man ställer en massa ytterligare krav på kärnkraften som kanske är rimliga. Hur som helst finns det ett uttalat mål. Oj, tog talartiden slut så fort?
Josef Fransson (SD):
Den politiska klåfingrigheten består i att man har tryckt in en massa effekt i systemet i form av vindkraft med mera som aldrig har efterfrågats, vilket skapar obalans på nätet och en himla massa problem i ett system som faktiskt funkade. Detta har man gjort samtidigt som man i energiöverenskommelser och annat uttryckligen säger att kärnkraften inte har en framtid utan ska avvecklas. Då är det väl inte så konstigt att marknaden inte vill investera? Man känner inte framtidstro. Det är beklagligt, kan jag bara säga.
Josef Fransson (SD):
I dagsläget är 98 procent av vår elproduktion fri från fossila drivmedel. Detta system och dess funktion att leverera ström, som ju är själva syftet med energisystemet, bryts nu långsamt ned. Jag skulle vilja säga att S-MP:s energipolitik är som att festa på sms-lån. Man kan visa sig fin och god och bjuda hela bordet på champagne, men till slut kommer obönhörligen kraschen.
Min fråga är: Är det inte dags att börja lyssna på remissinstanserna?
Josef Fransson (SD):
Jag kan återknyta till vad personer sagt här tidigare och vad som också tydligt framgår hos våra kanske tyngsta remissorgan, nämligen energibolagen i Sverige. Vi riskerar att få den precis motsatta konsekvensen att vi måste importera desto mer och dessutom göra en massa investeringar. Om man stänger ned dessa verk så snabbt som regeringen nu vill forcera fram kommer vi obönhörligen att krascha.
Josef Fransson (SD):
Jag tror att jag i mitt anförande sa vad den så kallade länkskatten är. Men jag kan läsa innantill en gång till: Den så kallade länkskatten innebär att digitala plattformar som vi använder ska betala licenser. Det är detta det handlar om. Och jag tror inte att ledamoten Åsa Eriksson inte förstår vad jag syftar på.
Den heter inte länkskatten, men det är det namn som man använder när man talar om den. Det är absolut inte så att vi från Sverigedemokraternas sida anser att allt på nätet ska vara gratis och att man inte ska bekämpa till exempel spridning av upphovsrättsskyddat material, framför allt inte i syfte att tjäna pengar på andras verk och så vidare.
Därför har vi också ställt oss bakom denna proposition i det stora hela. Men farhågan för hur detta kan komma att användas handlar om att det kan bli svårare att bedriva opinionsbildning och satir. Nu säger man från EU att det absolut inte är syftet. Men det är fortfarande ett sluttande plan som vi är på.
Det menar åtminstone jag. Om man då länkar texter kanske de stora jättarna helt plötsligt använder dem för en egen politisk agenda och hänvisar till EU-lagstiftningen. Vi ser till exempel hur Facebook på goda grunder anklagas för att ha påverkat det senaste presidentvalet i USA.
Josef Fransson (SD):
Det är upplyftande att se att det kommer nya lagliga alternativ som fungerar med framför allt de nya generationernas sätt att använda internet och digitala tjänster, till exempel Spotify, Netflix och så vidare.
På sikt hoppas jag att det kanske dyker upp någon motsvarighet till Spotify för nyheter, så att man inte måste betala för varenda tidning. Då skulle det naturligtvis vara mycket mer lockande att betala för en sådan tjänst för att kunna ta del av alla nyheter och så vidare. Det är en utveckling som jag absolut välkomnar. Jag tror inte att vi står jättelångt från varandra i just denna fråga.
Men jag tror ändå att vi kan få anledning att återkomma till dessa frågor när vi ser hur detta tillämpas. Det är också därför som vi bland andra anser att vi ska göra en svensk utvärdering av detta om tre år.
Josef Fransson (SD):
Tack, digitaliseringsminister Anders Ygeman, för svaret! I dag debatterar vi alltså de globala techjättarna, i synnerhet Google, Facebook och Twitter, och deras inskränkningar i åsiktsbildningen på nätet samt hur de genom sin monopolliknande ställning kan manipulera demokratiska val. Tyvärr fortsätter regeringen på den sedan tidigare inslagna linjen, och med detta interpellationssvar blir det än tydligare var regeringen står.
Det är svårt att tolka det på något annat sätt än att regeringen är ganska bekväm med att privata företag begränsar och censurerar konservativa röster till förmån för primärt progressiva röster på vänsterkanten. Aldrig förr har väl en socialdemokrat så engagerat försvarat den fria företagsamheten som i dessa dagar. Framför allt i USA, men också här hemma i Sverige, har Facebook, Google och Twitter tagit politisk ställning.
Detta kan ledas i bevis via ett antal spår, men tydligast är att nästan alla uppmärksammade fall av åsiktsmanipulation eller borttagande av material lutar åt ett specifikt håll i det politiska spektrumet. Herr talman! Det är inte första gången jag och Anders Ygeman berör frågan om nätjättarnas växande makt.
Det är däremot första gången som jag ges möjlighet att tala efter Ygeman, och jag har därmed möjlighet att bemöta hans argument - inte sällan ganska tölpiga oneliners om att SD vill försvara allt från barnporr till terrorism. Det spelar liksom ingen roll hur tydlig man är med att det är innehåll som är lagligt i samhället i övrigt som Sverigedemokraterna går i försvar för och att det är yttrandefriheten man vill värna.
Sedan jag skrev denna interpellation har det också hänt en del i frågan, nämligen att man från Bryssel har levererat ett förslag till förordning om en inre marknad för digitala tjänster eller Digital Service Act, som den också heter. Denna är tänkt att på olika sätt reglera nätjättarnas aktiviteter på den europeiska marknaden, och det är uppenbart att Socialdemokraterna och Sverigedemokraterna har helt olika ingångar i detta arbete.
Medan Sverigedemokraterna vill försvara medborgarnas rätt att uttrycka sig fritt tycks regeringens ingång vara att plattformarna ska rensas mer, inte bara på olagligt innehåll utan även på sådant som inte är olagligt.
Jag vill i sammanhanget upprepa ett stycke ur digitaliseringsministerns interpellationssvar om borttagande av innehåll: "men företagen måste också ta eget ansvar eftersom allt aldrig kommer att gå att reglera i lag". Sug lite på den formuleringen - den är en sur karamell när det gäller den fria åsiktsbildningen. Herr talman!
När Digital Service Act var uppe för överläggning i näringsutskottet förra veckan hade jag och Sverigedemokraterna ett antal konkreta punkter som vi menar borde bli Sveriges linje i förhandlingarna i EU. Tyvärr kan jag konstatera att Anders Ygeman och regeringen motsätter sig dessa, i alla fall i dagsläget.
Jag vill dock ta tillfället i akt att här i kammaren berätta lite mer om våra förslag, men eftersom tiden håller på att rinna ut väntar jag till mitt nästa anförande.
Josef Fransson (SD):
Då är vi där igen. Jag tror att digitaliseringsministern avsiktligt gör sig dum. Han vill inte förstå, för han vill inte att nätjättarna ska ha denna typ av regleringar, och han vill inte att man ska kunna försvara den fria åsiktsbildningen på nätet. I alla fall i dagsläget gynnar ju detta vänstersidan, som Anders Ygeman och regeringen tillhör. Jag menar att yttrandefriheten har ett pris.
Den har alltid haft ett pris. Jag vet inte om det citat som Ygeman just läste upp ska vara olagligt. Det kanske det ska vara. Jag tittar gärna på det. Men det viktiga handlar om de digitala plattformar som har en så dominant ställning att de kan styra och ställa och påverka demokratiska val, vilken kandidat som ska vinna. Vi kan inte ha det så.
Vi kan inte låta nätgiganter på andra sidan Atlanten, i andra världsdelar, sätta gränserna för vad som får och inte får sägas i en svensk valrörelse. Det måste regleras av nationell lagstiftning. Som sagt, yttrandefriheten har ett pris. Den har alltid haft ett pris. Det betyder att man ibland måste lyssna på människor som man inte håller med.
Ibland måste man höra Peter Hultqvist likna sverigedemokrater vid grisar. Sådant händer. Det är jättejobbigt ibland, och man blir ledsen och arg, men det är ett fundament i vår demokrati. Förstår man inte detta kanske man inte förstår demokrati heller? Den fria åsiktsbildningen är helt central för vårt demokratiska styrelseskick.
Därmed tackar jag för den här debatten.
Josef Fransson (SD):
Jag har en fråga till energi- och digitaliseringsminister Anders Ygeman. Globala megaföretag med monopolliknande ställning på den digitala marknaden tar sig alltmer rätten att påverka demokratiska val genom bland annat deplattformering och avstängning av politiska opinionsbildare - detta trots att det är solklart att det som sägs ryms inom yttrandefrihetens gränser.
När den här frågan kommer upp till debatt välkomnar både statsministern och digitaliseringsminister Anders Ygeman avstängningar av Socialdemokraternas politiska motståndare. Jag tycker att regeringens oförmåga att anamma demokratiska principer är häpnadsväckande. Ryggmärgsreflexen för en socialdemokrat verkar snarare vara att allt som gynnar Socialdemokraterna är bra.
Då till min fråga: Hade regeringen välkomnat den här typen av åsiktscensur från megaföretag som Google och Facebook om det hade varit socialdemokratiska partiföreträdare som hade drabbats?
Josef Fransson (SD):
Min fråga går till digitaliseringsminister Anders Ygeman och gäller återigen techjättarna Facebook, Twitter och Google och deras tendens att begränsa opinionsbildning som de inte tycks tycka om. Nu har det nämligen hänt igen. Youtube, som ägs av Google, tog sig bara häromveckan friheten att stänga ned webb-tv-kanalen Exakt 24. Det gjorde de utan att ens precisera för användarna varför.
Exakt 24 är ett relativt nystartat, litet mediehus. Men man uppbär trots allt mediestöd från det offentliga. Så pass etablerad är man alltså. Vidare har den kända vänsterdebattören Lisa Bjurwald sedan två veckor varit avstängd från Twitter, även detta på högst oklara grunder.
Hur länge ska det här få fortgå innan digitaliseringsministern ens tillstår att det är ett demokratiskt problem?
Josef Fransson (SD):
Jag tar några grejer på uppstuds som jag tycker är intressanta att diskutera vidare. Det talades här lite grann från andra partier om att det viktiga är att man motverkar desinformation på de sociala plattformarna. Även min kollega Strandman resonerade om detta. Vad är desinformation? Vem bestämmer det?
Jag som sverigedemokrat tycker naturligtvis att alla andra partier står för felaktigheter, och jag har full respekt för att alla här inne anser att jag står för en massa felaktigheter, som i förlängningen, om man skulle sprida det, skulle kunna uppfattas som desinformation. Om vi håller oss till att desinformationsbegreppet handlar om påverkanskampanjer från främmande makt, hybridkrigföring och sådant tror jag inte att det finns några skiljelinjer här.
Men låt oss säga att man börjar peka på enskilda användare, kanske en grupp av enskilda användare, som sluter sig kring en fråga som sittande makt anser vara felaktig, alltså "desinformation"! Hur ska plattformarna förhålla sig till det?
I min värld kan vi inte ha någon annan definition av vad som får sägas och vad som inte får sägas än det som gäller enligt vår yttrandefrihetsgrundlag. Det måste vara basen. Jag är jätteorolig när jag ser Morgan Johansson och andra ministrar bestämma möten med Facebook och Twitter och andra sociala plattformar för att man ska komma överens om hur man ska hantera hat och hot.
Dessa ministrar är ju inte neutrala i sitt uppsåt, särskilt inte när det gäller partiet S. Jag tror att de flesta statsvetare instämmer med mig i att S inte drivs av principer utan av egenintresse. Jag är inte tillfreds med att man ska sitta och godtyckligt förhandla med nätjättarna. Detta måste formuleras i lagstiftning och förordningar, och man ska tillämpa Sveriges rikes yttrandefrihetsgrundlag.
Josef Fransson (SD):
Varför tar jag inte regeringens ambitioner på allvar och kallar dem en pappersprodukt? Jag hoppas verkligen att det inte stannar vid en pappersprodukt utan att man fullföljer detta.
Men som så många gånger annars under valår lovar Socialdemokraterna mycket, och sedan blir det fyra år till när det kanske inte händer så mycket. Motbevisa mig gärna! Jag fick också en fråga om vår så kallade hemmasnickrade modell för regelförenklingsarbetet. Det är en del i en reservation. Som jag sa har vi tio olika reservationer i betänkandet.
Mathias Tegnér gjorde gällande att NNR skulle få mer makt - ja, absolut, som samordnande instans. Regelrådet har en helt annan och mer myndighetsliknande funktion.
Vi har faktiskt en reservation som säger att Regelrådets organisation ska stärkas, bland genom att man lägger Regelrådet under Statsrådsberedningen så att rådet är med i ett tidigt skede när nya regler ska tillkomma.
Josef Fransson (SD):
Jag delar över huvud taget inte ledamotens uppfattning om att vi vacklar när det gäller Sveriges deltagande på EU:s inre marknad. Möjligen gjorde vi det tidigare, men efter det senaste EU-valet är vi tydliga förespråkare av att Sverige ska vara en del av den inre marknaden. Vi vacklar inte alls. I mitt huvudanförande sa jag att det finns tillväxtfientliga politiker.
Jag pinpointade ingen särskild, utan den som känner igen sig får gärna ta till sig det. Det kan vara enskilda politiker, men det kan också vara partier som jag har tittat särskilt på. Men jag vet inte om jag kan hålla med om att Socialdemokraterna är särskilt tillväxtvänliga, åtminstone inte i dessa tider.
Nu ser vi en lång rad näringar gå på knäna, delvis på grund av kriget i Ukraina men också på grund av politiska beslut som drivit upp bränslepriserna till 23 kronor för bensin och 28 för diesel.
Det är medvetna beslut av Socialdemokraterna som gör att transportnäringen går på knäna och måste höja sina priser, vilket går hela vägen ut till handeln och påverkar en lång rad näringar på ett mycket destruktivt sätt. Det påverkar också inflationen, och där vet vi inte var det slutar. Just nu är jag inte särskilt imponerad av Socialdemokraternas tillväxtpolitik.
Josef Fransson (SD):
Kulturministern hänvisar till statistik och säger att endast en av fem har politisk bakgrund av dem som rekryterats som generaldirektörer för diverse myndigheter, vilket jag är den förste att tillstå. Det ser ut att stämma med de siffror även jag har tagit del av. Men som jag även sa tidigare är 90 procent socialdemokrater, om man viktar för myndigheternas storlek.
För stora myndigheter som Sida, med mängder av miljarder, Polismyndigheten och så vidare växter detta väldigt rejält. Det är alltså mycket rimligt att väga in också detta i statistiken. Om vi vill komma ifrån detta som jag menar är ett bananrepubliksförfarande måste vi reformera det här.
Jag hade mer än gärna sett att inte bara generaldirektörer för myndigheter utan också diplomater, styrelseledamöter i statliga bolag och så vidare fick utses av riksdagen och inte av regeringen. Där blir transparensen högre, helt enkelt, och alla partier får ta del av vad det är för olika personer som får dessa uppdrag.
Är det verkligen kompetens som avgör, eller skickar man runt personer mellan olika myndigheter som egentligen saknar relevant kunskap och kompetens? Vi kan ju exempelvis ta Dan Eliasson, som fick hoppa runt mellan några myndigheter innan han till slut drogs ut från den destruktiva traditionen att köra myndigheter i botten.
Som sagt: Är inte det en väg framåt som även kulturministern med ansvar för demokratifrågor kan se som en rimlig väg framåt - att man flyttar utnämningsmakten till riksdagen?
Josef Fransson (SD):
Tack för svaret, kulturministern! Jag har tidigare debatterat den här frågan med digitaliseringsminister Anders Ygeman på den tiden då han var det.
Den här interpellationen har jag skrivit kopplat till de demokratiska problem som jag ser med att stora globala megaföretag i dag helt lagligt och helt oreglerat kan samla in data om sina användare för att sedan skräddarsy vad användarna exponeras för i sina flöden. Detta ger företagen en makt som faktiskt är svår att greppa.
Jag tycker att det här får problemen med ryska bottar och troll att se ut som lilleputtar i jämförelse. Vad jag har sett av regeringens engagemang och prioriteringar hittills menar jag att det har handlat till 100 procent om att stävja så kallade fake news, hat och hot och åsiktspåverkan från ryska bottar och troll och till 0 procent om nätplattformarnas algoritmer och insamling av persondata.
Snacka om att sila mygg och svälja kameler! Tillkomsten av internet och de växande möjligheterna att överföra, lagra och processa allt större mängder data ger fantastiska möjligheter till att göra livet bättre för hela mänskligheten. Samtidigt går utvecklingen också så snabbt att det vid en given tidpunkt faktiskt kan vara svårt att veta hur teknologin kan missbrukas.
Internet är, som jag sa, på det stora hela oreglerat, och det har blivit så att en handfull företag har kunnat utnyttja detta för att bygga upp oligopol med nätplattformar som i dag är lika givna i människors vardag för kommunikation, nyhetsuppdatering, informationssökning och nöje som kopparledningarna var förr i tiden, under andra halvan av 1900-talet.
Utan kopparledningar missade man ganska mycket - och tv-master givetvis - men det här har blivit en så viktig del i människors vardag att om vi lämnar det helt oreglerat utan att ens fundera över de här spörsmålen är det en farlig väg att gå. Det blir alltmer uppenbart hur de här företagen tar sig friheter att manipulera innehållet och genom sina algoritmer på individbasis bestämma vad vi ska exponeras för.
Genom datainsamling sitter de på omfattande information om vilka du och jag är. De vet så mycket om våra handlingar, val, preferenser, rörelsemönster och relationer att jag menar att de i vissa avseenden känner oss bättre än vad vi känner oss själva.
Det som är skrämmande i detta är att företagen samtidigt får större och större möjligheter att processa och lagra dessa data exponentiellt i och med den tekniska utvecklingen. I den internationella debatten diskuteras hur nätplattformarna också alltmer lägger sig i politiken och använder sina algoritmer för att påverka såväl den politiska diskursen som direkta val.
Eftersom det vi exponeras för i mångt och mycket är individanpassat är detta väldigt svårt att upptäcka.
Det kan verka väldigt oskyldigt med en påminnelse om att gå och rösta, men tänk om plattformarna skickar ut informationen just till dem som de vill ska gå och rösta. Då har demokratin blivit kapad.
Josef Fransson (SD):
Kulturminister Jeanette Gustafsdotter säger i sitt interpellationssvar att regeringen har ett starkt engagemang för behovet av att säkerställa fri opinionsbildning och ett öppet demokratiskt samtal i det nya medie- och kommunikationslandskapet och att det här engagemanget också är stort för att säkerställa fria, rättvisa och säkra val.
Egentligen vill jag inte misstro ministern utifrån hennes svar, men av vad jag har sett är jag tyvärr inte särskilt imponerad. Man har riktat in sig ganska ensidigt för att till exempel få bort olagligt innehåll. Man lägger väldigt mycket fokus på det som man kallar desinformation.
Jag känner att vi i stället behöver vända på det. Vad har vi för rättigheter på nätet? Vi kan säkert ta armkrok när det gäller att vi inte ska acceptera att till exempel utländsk makt kör desinformationskampanjer genom bottar och troll.
Det finns ingen konflikt där, men det finns fortfarande väldigt svåra gränslinjer för hur man definierar desinformation och likaså hur man definierar hat och hot. Hot är i och för sig ganska enkelt att definiera.
Det tror jag att vår domstol klarar av att göra ganska enkelt och klart, för där finns det nog en upprättad praxis. Men när det gäller hat - är det mottagaren som ska definiera vad som är hat?
Det jag har sett av regeringens arbete är att man stämmer möte med Facebook och Google och säger: Ni måste arbeta bättre med att få bort desinformation, hat och hot, fake news och så vidare. Och så gör man upp under bordet på hemliga möten som jag och resten av Sveriges medborgare egentligen inte har tillträde till.
Land måste med lag byggas, menar jag, och inte med uppgörelser i det fördolda. Det är som sagt inte helt lätt att definiera desinformation.
Det som ena dagen kan påstås av politiker eller företagen själva vara konspirationsteorier kan kanske några dagar senare uppdagas ha varit precis så som det verkade. Det har förekommit i coronafrågan, när man diskuterade coronavirusets ursprung.
Och i till exempel valrörelsen i USA hade presidentens son lite oförsiktigt lämnat in sin laptop och glömt hämta ut den igen, och där fanns väldigt känslig information. Den nyheten fick man inte dela på Twitter. Det var en stor, anrik tidning i New York som hade skrivit om det, men Twitter sa: Nej, det här kan vara fake news - eller hur de nu tolkade det. Det skadade i alla fall deras favoritkandidat, som var Joe Biden.
Twitter stoppade alltså Twitteranvändarna från att över huvud taget dela den nyheten. Jag menar att man då ger sig ut på extremt djupt vatten. Fokus ligger mycket på att få bort desinformation och fake news, vilket är svårdefinierat.
Jag skulle vilja att regeringen engagerar sig lika mycket för att människor som håller sig inom lagens ramar ska ha möjlighet att på lika villkor använda sin yttrandefrihet utifrån den yttrandefrihetsgrundlag vi har i Sverige och inte utifrån vad amerikanska företag gör.