Christina Zedell (S):
Jag tackar socialministern för svaret. Jag ställde den här frågan till ministern för jag är mycket oroad över den borgerliga sjukvårdspolitik som förs i Stockholm i dag. Inledningsvis vill jag också understryka att vi socialdemokrater är för valfrihet i vården. Men det som sker i Stockholm i dag är något annat som inte innebär valfrihet för alla.
Det är ett systemskifte som bygger på två grundprinciper. Den ena är ersättningssystemet som är uppbyggt på att ju fler besök ju mer pengar till vårdcentralen. Den andra principen är den fria etableringsrätten. Jag anser att reformen inte är anpassad till patienter utan snarare till läkarna och marknaden. Fri etablering innebär också att vi som folkvalda politiker tas ifrån möjligheten att styra vården dit där den bäst behövs.
Läkaren kan i det här systemet själv styra verksamheten dit där det är mest lönsamt att etablera sig, och det är inte där behoven är som störst som till exempel i min hemkommun Botkyrka. Ett annat exempel som jag kan ta är Östermalms husläkarmottagning där jag var på besök för några veckor sedan.
Den får 6 miljoner kronor mer till sin verksamhet i dag i det här systemet, medan Högdalens vårdcentral får 10 miljoner kronor mindre, och den har väldigt stora vårdbehov om man jämför. Alla som kan sjukvård vet att en samlad kompetens runt patienten är det bästa. Vi behöver olika professioner, undersköterskor, distriktssköterskor, kuratorer, sjukgymnaster, och så vidare. Men i det här systemet läggs allt fokus på läkaren.
De andra ges inte utrymme att göra ett bra jobb, eftersom ersättningen är betydligt högre för just läkaren. Ersättningssystemet innebär att pengarna följer patienten. Det är samma summa pengar till varje medborgare, oavsett om du har en förkylning, en kronisk sjukdom, ett psykiskt eller fysiskt handikapp. Det gäller att vårdcentralen får in så mycket pengar som möjligt, och det får man genom besöksersättningen. Det är läkaren som drar in mest pengar.
Konsekvenserna i ett sådant system blir att varje vårdcentral jagar så många läkarbesök som möjligt. Mest lönsamt är då korta och okomplicerade besök. Vi har redan sett att patienter med flera diagnoser tvingas till flera besök eller hamnar längre bak i kön, allt för att ekonomin ska gå ihop. Besöksersättningen sätts i fokus. Det är inte behoven som sätts i fokus. En annan effekt som det här systemet ger är att kommuner där medelåldern är låg får mindre pengar.
Jag tar återigen Botkyrka som ett exempel, där medelåldern är 36 år. Det får till konsekvens att kommunen i det här systemet tappar 20 miljoner kronor. Och det är en kommun med ett stort vårdbehov. Den fria etableringsrätten skapar möjlighet att plocka russinen ur kakan genom att man etablerar sig i områden som genererar mera pengar och där människor är friskare. Min oro så här långt har visat sig stämma. Vi ser inte några etableringar i områden där behoven är som störst.
20 nya etableringar av vårdcentraler har kommit i gång. I stort sett finns alla i innerstaden. Botkyrka, som ett exempel igen, har ingen etablerat sig i. För oss socialdemokrater är det centralt att alla vårdgivare håller en hög kvalitet. Ingen medborgare ska behöva riskera att välja en vårdgivare som inte lever upp till högt ställda krav. Även här ser vi stora brister i Vårdval Stockholm där kraven för att etablera sig är häpnadsväckande låga.
Det finns inte ens krav på att vården ska bedrivas i ändamålsenliga lokaler. Det finns skräckexempel där vårdinrättningar finns i svårtillgängliga vindsutrymmen, trånga källarlokaler, och så vidare. Några krav på handikappanpassning finns inte. Så jag vill fråga ministern: Vad tror du händer med kvaliteten i vården om man inte tar sig tid och ser hela människan för att systemet premierar många snabba besök? Pengarna styr, inte behoven.
Är det att följa hälso- och sjukvårdslagen? Är det de med de stora vårdbehoven som ska få stå tillbaka? Är det här att garantera vård på lika villkor?