Ann-Britt Åsebol (M):
I konstitutionsutskottets betänkande nr 19 behandlas ett antal motioner kring riksdagens arbetsformer, och jag skulle här vilja göra några reflexioner kring en del av dem. Motionerna behandlar alltifrån ledamöters rätt att väcka motioner till placering i kammaren, frågestunder, öppna sammanträden, möjlighet till ledighet, tjänsteresor och införande av solpaneler.
Det är alltså en vidsträckt uppsjö av olika slags motioner. Man kan fundera på om dessa motioner inte var så bra, då inte en enda av dem har bifallits. Man kan även göra reflexionen som säkert många motionärer före mig har gjort, nämligen: Varför är det så? Varför skriver vi ledamöter så många motioner som ändå aldrig bifalls?
Är det för att vi vid årets slut, då många av oss blir granskade av lokalmedierna där hemma, ska kunna visa att vi har varit flitiga motionärer? Är det ett tecken på att vi tagit vårt uppdrag på fullt allvar? Man måste också fråga sig om det inte finns bättre sätt att visa sitt engagemang för uppdraget än att skriva motioner som redan har blivit skrivna vid tidigare riksmöten och även då avslagits.
Ett sätt kanske kan vara att begränsa antalet motioner per ledamot eller att avskaffa den allmänna motionstiden. Fast strider å andra sidan inte detta mot de demokratiska principerna i vårt land, där vi är så måna om att slå fast att vi får lägga fram förslag, yttra oss och tycka i olika frågor? Herr talman!
Redan vid riksmötet 2005/06 slog betänkandet Riksdagen i en ny tid fast att det stora antalet motioner tog en alltför stor del av utskottens tid i anspråk. En frivillighet bland oss ledamöter skulle vara att föredra. Man skulle också kunna tänka sig att ha ytterligare ett alternativ till förfogande utöver att motioner bifalls eller avslås.
Vi som har varit aktiva i kommun- eller landstingspolitiken är inte främmande för denna hantering. Det kan ibland kännas betydligt bättre att få en motion besvarad än att få den avslagen. Man skulle också kunna tänka sig att det i samband med att motionen avslås skulle kunna göras en skrivning om ifall förslagen vidarebefordrats för kännedom till eventuell utredning i något departement.
EUMOT-utredningen har arbetat sedan 2009 och nu lagt fram ett förslag kring utskottens arbetssituation för att se om utskotten kan få nya eller utökade arbetsuppgifter.
Vi moderater har i princip samma inställning som utskottet redan tidigare har gett uttryck för, det vill säga att den allmänna motionstiden bör finnas kvar för att på detta sätt ge utskotten en överblick av arbetsbelastningen under året.
Vi anser också att den förenklade motionshanteringen gärna får utvidgas på det sätt som utredningen föreslår för att kunna effektivisera beredningen av motionerna, vilket sparar tid och minskar arbetsbelastningen för utskotten.
Man bör gärna fundera över olika tillvägagångssätt för att undvika att motioner som berör ärenden utanför riksdagens kompetensområde utarbetas och behandlas. Ett par andra motioner tar upp frågorna kring ledamöternas arbetssituation vad gäller kortare ledigheter och resor.
Det är visserligen av största vikt att poängtera att ledamoten fått sitt uppdrag av väljarna vid val och att detta ska respekteras. Det kan dock finnas situationer under en mandatperiod, som ändå är fyra år lång, där saker händer i ledamotens privata liv som kan medföra att en tjänstledighet under en längre tid kan behövas. Man får ändå utgå ifrån att ledamöter tar sitt uppdrag seriöst och endast i undantagsfall begär tjänstledighet.
Då det finns ett fungerande ersättarsystem skulle arbetet i riksdagen inte påverkas av en eventuell ledighet. Vad gäller resor mellan våra grannländer behövs talmannens beviljande att utföra sådant. Detta kan ibland upplevas som byråkratiskt för dem som bor i gränstrakterna mellan våra nordiska länder.
Denna fråga har tidigare behandlats i utskottet men inte vunnit utskottets gillande, och så inte heller denna gång. Men här kanske man måste göra förenklingar i framtiden då vi gärna ser olika slags utbyten mellan våra länder. Det är glädjande att se att motioner kring IT-utvecklingen redan har vunnit gehör i och med att försök inletts med att testa ny teknik för ledamöter.
Det är likaså glädjande att diskussioner kring framtidsforskning kommer att behandlas i respektive utskott och inte i ett särskilt framtidsutskott, vilket på försök infördes i Finland under 90-talet. Utskotten bör själva se till att få en fördjupning inom sina respektive sakområden.
Det är viktigt att vi diskuterar framtids- och forskningsfrågor såväl i det reguljära utskottsarbetet som på särskilda seminarier för att bredda vår kunskap och kompetens så att vi kan ta beslut på ett tillfredsställande sätt. Herr talman! Med dessa reflexioner vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande.