Eva-Lena Jansson (S):
Det är ganska intressant att föra denna debatt. Vi har en finansminister som säger att man inte vill ha ökade ekonomiska skillnader. Vi har tre moderata meddebattörer som tycker att det är bra att inkomstskillnaderna ökar. Varför valde finansministern att bara gå tillbaka till 1991? Kunde han inte gå tillbaka till 1891, när inkomstskillnaderna var enorma i Sverige?
Vad har hänt med politiken under åren fram till 1991? Vad har syftet varit från de socialdemokratiska regeringarna? Det har ju varit socialdemokratiska regeringar under ganska lång tid under den tidsperioden på hundra år. Ökade eller minskade de ekonomiska skillnaderna? Det är ett misslyckande om inkomstskillnaderna ökar på ett sådant sätt att de som är fattiga blir fattigare. Om inkomstskillnaderna ökar är det inte en bra politik.
Det är viktigt att diskutera vad det får för effekter när man driver en politik. Utanförskapet växer bland de mest utsatta, Anders Borg. Här säger Anders Borg att det är besvärande men att vi har lyckats relativt bra i den ekonomiska krisen och med full sysselsättning. Det är 345 000 som är arbetslösa. År 2006 var det 288 000.
Jag kan säga till Anders Borg att jag inte tror att det är någon tröst för de 200 000 fattiga barnen i Sverige att höra att i Grekland är barnen minsann ännu fattigare. Det är ingen tröst. Vi lever här i Sverige och är här för att representera de svenska medborgarna. Vi måste förhålla oss till hur verkligheten har förändrats för de svenska medborgarna. Om vi ser att personer har fått det sämre i dag måste vi vara tydliga med det.
Finansministern säger att det är bra om inkomstskillnaderna inte blir alltför stora. Kan han definiera vad som är inte alltför stora? Har han något begrepp om det kan han gärna tala om det. Om man inför avdragsrätt för välgörenhet som samtidigt gör det möjligt att få tillbaka på skatten i stället för att vi använder skatten för omfördelning är man tydlig med vilken typ av politik man vill ha. Katarina Brännström har sagt att det är bra med ökade ekonomiska skillnader.
Hon är moderat ledamot. Isabella Jernbeck säger att det inte finns några fattiga i Sverige. Cristina Husmark Pehrsson sade att försämringarna i sjukförsäkringen gjordes i syfte att finansiera skattesänkningar, det vill säga att de sjuka skulle finansiera skattesänkningar. Det är en medveten politik som ökar inkomstskillnaderna i Sverige. Om Anders Borg inte tycker sig vilja stå för det, var då tydlig med att redogöra för det här. Vi ser att 65 000 har blivit utförsäkrade.
Vi ser att pensionärer betalar högre skatt i dag. Det är väl en medveten politik? Varför är inte finansministern stolt över den politiken? Varför försöker han låtsas som att han inte medverkar till ökade ekonomiska skillnader? Man pekar på inkomstfördelningen som sker genom offentligt finansierad vård, skola och omsorg.
Om kommuner får ägna mer av sina resurser till att ge sjuka och utförsäkrade socialbidrag i stället för att lägga dem på vård och skola blir den omfördelningen felaktig. Finansministern skjuter över sin extremt dåliga arbetsmarknadspolitik på kommunerna. De får ta ansvar för det. Jag och Socialdemokraterna tycker att det är viktigt att människor får växa i Sverige.
Det är viktigt att människor får en andra chans via till exempel komvux, precis som Anders Borg fick och som Thomas Bodström fick. Att människor kan förverkliga sig själva och gå vidare och läsa på universitet är jätteviktigt. Men då får man dra ned på den verksamheten. Då minskar vi möjligheten för människor att ta sig vidare och få högre inkomst. Fru talman! Det vore intressant att få reda på: Är Anders Borg stolt över sin politik eller inte?