KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Ekström (S):
Det råder inget tvivel om att så kallat nattis, omsorg på obekväma tider, är otroligt viktigt. Det är viktigt för föräldrar som har yrken som måste utföras på obekväm arbetstid. Det är viktigt för vårt samhälle, som ska hållas igång och där många yrken måste utövas för att folk ska känna trygghet och för att samhället ska fungera.
Men kanske allra viktigast är det för barnen, som inte ska behöva vara ensamma när mamma eller pappa går till jobbet. De ska i dessa pandemitider inte vara beroende av att mormor och morfar eller farmor och farfar rycker in och passar dem, för det ska mor- och farföräldrar inte göra i dessa hemska tider. Den skollag vi har fastslår tydligt att detta är ett kommunalt ansvar.
När man lyssnar på Daniel Riazat får man nästan intrycket att ett kommunalt ansvar skulle vara lika med inget ansvar alls. I verkligheten är det uppfordrande och tydliga skrivningar i skollagen, och det är skrivningar som ska följas. Vi har här i Sveriges riksdag lagstiftat om vilka skyldigheter som finns, och jag utgår från att kommunerna följer detta.
Därutöver är det faktiskt viktigt hur man röstar i kommunalvalen och vilka politiker som driver våra kommuner. I dessa tider, när regeringen har tillfört kommunsektorn gigantiska miljardbelopp för att hantera pandemin, är det för mig självklart att de pengarna också finns där för obekväm omsorg nattetid.
Fru talman! Att en fråga är ett kommunalt ansvar innebär inte att den är ingens ansvar. Det innebär att den är just ett kommunalt ansvar. Jag vill också peka på att regeringen, trots att detta är ett kommunalt ansvar, har valt att tillhandahålla ett statsbidrag för det som vi kallar för nattis, och jag vill betona att detta statsbidrag har mer än fördubblats sedan regeringen Löfven tillträdde 2014. Fru talman!
Jag är tyvärr medveten om att det här och var finns kommuner som inte erbjuder nattis, kanske till och med en eller annan kommun där vänsterpartister har ett tydligt beslutmandat. Jag hoppas att kommunerna ska ta det stora ansvar som de enligt skollagen har och att de verkligen ställer upp på det. Jag kan försäkra att om kommunerna inte gör vad de ska här kommer jag inte att tveka att agera.
Anna Ekström (S):
Den här frågan ska tas på stort allvar. För mig är det inte att underlåta att ta ansvar att konstatera att detta är en kommunal fråga. Det är en fråga där det finns ett kommunalt ansvarstagande.
De läkare och sjuksköterskor i Danderyd som går miste om denna barnsomsorg ska givetvis ställa sig frågan: Hur kommer det sig att regeringens fördubblade statsbidrag inte används till denna viktiga omsorgsform? Man bör också som kommunmedborgare ta noga reda på vilka frågor som drivs av vilka partier.
Nu är detta inte en fråga för riksdagens interpellationsdebatt, men ett vanligt gott råd kan vara att rösta på Socialdemokraterna också i kommunalvalet. Fru talman! Jag letar lite efter orden.
Det är så lätt att stå i riksdagens talarstol och sätta likhetstecken mellan att en fråga ska vara ett statligt ansvar och att ta frågan på allvar.
För mig är det att ta en fråga på allra djupaste allvar när man konstaterar att det finns ett tydligt kommunalt ansvar, det finns en lagstiftning som är uppfordrande och det finns ett statsbidrag, föreslaget av regeringen och beslutat av riksdagen, som har fördubblats. Att antyda att detta inte är att ta frågan på allvar tycker jag faller på sin egen orimlighet.
Med detta sagt, fru talman: Skulle det vara så att kommunerna inte förmår att ta sitt ansvar i den här frågan är jag på intet sätt främmande från att ta initiativ, men riktigt där är vi inte, i ärlighetens namn. Allting kan inte lösas med mer lagstiftning.
Anna Ekström (S):
Jag vill passa på att tacka Daniel Riazat för att Daniel Riazat väcker denna fråga. Den är viktig; det råder det ingen som helst tvekan om. Jag är uppvuxen i ett familjedaghem, där min mamma hade barn som kom på obekväma tider. Jag vet hur det luktar i en säng där det ligger ett litet nyvaket barn, och jag är glad att det finns varma, mjuka bäddar åt barn som behöver omsorg också på nätterna.
Men jag tillhör ett parti som driver denna fråga mycket hårt i de kommunala budgetarna och i de kommunala valrörelserna, och jag är stolt över att tillhöra ett parti som driver denna fråga mycket hårt. Jag anser faktiskt inte att svaret på varenda fråga är ett ökat statligt ansvarstagande. Därmed, fru talman, är det inte sagt att det ibland inte kan vara det. Skulle det vara så att denna fråga behöver lösas med statliga ingripanden och att det skulle behövas ännu mer från staten kommer jag inte att tveka.
Men jag vill att de kommunala företrädarna tar det ansvar som vi i Sveriges riksdag har förutsatt att de ska göra genom de uppfordrande skrivningar som finns i vår skollag. Jag kommer, som sagt, att följa denna fråga mycket noga. Jag kommer att göra det av ett enda skäl. Samhället behöver folk som jobbar på nätterna. Många människor behöver jobba på nätterna, och barnen behöver omsorg när mamma och pappa är borta och jobbar på nätterna.
För de barnens skull ska vi se till att vi har en kommunal nattomsorg, barnomsorg på obekväm arbetstid, ett så kallat nattis. Jag hoppas att den frågan ska tas på största allvar av våra kommunala företrädare.
Anna Ekström (S):
Kunskaper om konsumentfrågor och privatekonomi är viktiga och ger människor verktyg för att skapa en fungerande vardag och kunna göra medvetna val som konsumenter med hänsyn till hälsa, ekonomi och miljö. Det är därför viktigt att alla elever får lära sig om privatekonomi i skolan. Det är kunskap som alla unga behöver för att klara sig bra i samhället.
Området privatekonomi och konsumtion är också tydligt framskrivet i kursplanen för hem- och konsumentkunskap, både i den befintliga kursplanen och i den reviderade kursplan som gäller från och med den 1 juli 2021. I både grundskolan och gymnasieskolan är privatekonomi dessutom en del av ämnet samhällskunskap.
I den reviderade kursplanen i hem- och konsumentkunskap som regeringen beslutade om i augusti 2020 har privatekonomi ytterligare lyfts fram i ämnets syfte genom en egen punkt i de långsiktiga målen. Där framgår nu att undervisningen i ämnet hem- och konsumentkunskap ska ge eleverna förutsättningar att utveckla kunskaper om ekonomi och konsumtion i hemmet.
Av det centrala innehållet framgår att eleverna redan i mellanstadiet ska få lära sig om privatekonomi, till exempel om relationen mellan sparande och konsumtion, om skillnaden mellan saklig konsumentinformation och annan påverkan, om reklam och om att jämföra varor utifrån jämförpris. I högstadiet ska eleverna sedan få fördjupa kunskaperna och till exempel lära sig att göra en budget och vad det innebär att handla på kredit, teckna abonnemang samt låna och spara pengar.
De ska även få lära sig om konsumenters rättigheter och skyldigheter. Av kunskapskraven för betyget E i årskurs 6 följer att "eleven ger exempel på olika sätt att spara och betala och beskriver på ett enkelt sätt vad som kan påverka konsumtionsval". För betyget E i årskurs 9 krävs att "eleven beskriver på ett enkelt sätt faktorer och beslut som kan påverka privatekonomi och konsumtionsval".
Jag kan därmed konstatera att kunskapskraven från och med den 1 juli 2021 kommer att ha en annan lydelse än vad som framgår av frågan, där delar av dagens kunskapskrav återges. Sammantaget, fru talman, gör jag bedömningen att ämnet privatekonomi är väl framskrivet i den reviderade kursplan i hem- och konsumentkunskap som nu kommer att börja gälla.
Eleverna ska enligt de styrdokument som då gäller få relevanta kunskaper för att kunna göra medvetna val som konsumenter med hänsyn till hälsa, ekonomi och miljö.
Anna Ekström (S):
Jag måste erkänna att jag inte blir riktigt klok på vad Alexandra Anstrell egentligen vill. Vill Alexandra Anstrell att de kunskapskrav som finns ska förtydligas och skärpas? Uppenbarligen, och det kravet är redan tillmötesgått. Till skillnad från vad som framgår av de citat som finns i interpellationen har regeringen tillsammans med Centern och Liberalerna lagt fram förslag och beslutat om nya kursplanetexter.
Jag kan konstatera att de kursplanetexterna inte alls ligger långt från det som Alexandra Anstrell efterlyser. Eller vill Alexandra Anstrell egentligen att ämnet konsumentkunskap ska få fler timmar? Är det detta som är frågan? I så fall är det bara att föreslå det här i riksdagen. Jag skulle tro att det finns många andra som också vill föreslå fler timmar för en mängd andra ämnen.
Eller vill Alexandra Anstrell egentligen att vi ska öronmärka vissa undervisningstimmar för just de delar i ämnet hem- och konsumentkunskap som handlar om privatekonomi? Detta skulle i så fall vara en innovativ lösning som inte finns för särskilt många andra ämnen. Vi är ju vana vid att vi genom våra läro- och kursplaneskrivningar överlåter åt de professionella och välutbildade lärarna att lägga upp undervisningen på ett sådant sätt att man möter de krav som framgår av kursplanerna.
Det som i praktiken är ett av problemen med ämnet hem- och konsumentkunskap, fru talman, är, skulle jag vilja hävda, att de gamla skrivningarna var just lite gamla. Det är nu justerat och åtgärdat. De nya skrivningarna är mycket bättre, och jag är stolt över dem.
Men de stora problemen är, som vanligt i vår svenska skola, en stor mängd krav som ställs på lärare och elever och en brist på behöriga, utbildade lärare, som är tydlig inte minst i ämnet hem- och konsumentkunskap. Detta är problem som vi måste arbeta mycket hårt med, fru talman.
Men att göra ändringar i en beslutad kursplan som ännu inte trätt i kraft - förlåt mig, men jag tror inte att det förbättrar ungdomarnas privatekonomi.
Anna Ekström (S):
De nya kunskapskraven och den nya kursplanen är framtagna i samarbete med Sveriges hem- och konsumentkunskapslärare. Kursplanen är noggrant genomgången. Den har legat ute på Skolverkets hemsida för att Sveriges alla hem- och konsumentkunskapslärare ska kunna lämna synpunkter på den. Den har skickats på remiss till forskningsinstitutioner och myndigheter. Och till sist har vi nu en text.
Denna text, fru talman, är framtagen bland annat mot bakgrund av de rapporter som Alexandra Anstrell här redovisar.
Jag kan bara konstatera att jag har större förtroende för landets hem- och konsumentkunskapslärare och alla de remissinstanser som har hjälpt till att ta fram de nya kursplanerna än jag har för samtal med enstaka skolelever, även om det naturligtvis är väldigt intressant att ta del av vad elever tycker.
Denna interpellationsdebatt handlar om ett allvarligt problem: att unga människor har problem med sin privatekonomi. Detta är värt att ta på stort allvar, och det gör vi.
Vi använder de verktyg som den svenska skolan tillhandahåller och som i årtionden, för att inte säga i mer än hundra år, har bidragit till att alla barn i Sverige får den kunskap de behöver för att gå ut i arbetslivet och livet som vuxna människor. Där är ämnet hem- och konsumentkunskap viktigt. Det är, fru talman, ingen slump att det i detta ämne ingår gedigna inslag som handlar om privatekonomi.
Det är heller ingen slump att vi i ämnena samhällskunskap och matematik noga går igenom andra begrepp och kunskaper som behövs för att man ska kunna ta ansvar för sin ekonomi. Fru talman! Det ställs många krav på den svenska skolan.
På detta område är jag väldigt stolt över att regeringen tillsammans med Centerpartiet och Liberalerna har kunnat ta fram nya, tydligare kunskapskrav och kursplaner, i samarbete med de lärare som ansvarar för undervisningen i ämnet. Jag hoppas att de kan leda till att vi också får en bättre undervisning, för hur mycket vi än diskuterar ordval i styrdokument är det till sist på undervisningen det kommer an.
Jag återkommer, fru talman, till det som är det riktiga problemet för ämnet hem- och konsumentkunskap: bristen på behöriga lärare, som vi måste arbeta hårt för att lösa.
Anna Ekström (S):
Nu blir jag tvungen att för tredje gången upprepa att alla de rapporter som anges här ligger till grund för de förändringar i kunskapskraven som har gjorts. Jag är stolt över kunskapskraven, och det är jag övertygad om att jag har anledning att vara eftersom de har tagits fram i samarbete med dem som kan detta bäst, nämligen lärarna i hem- och konsumentkunskap. Stolt är jag, men är jag nöjd? Nej, nöjd kan man inte vara.
Varje barn och ungdom ska gå ut ur den svenska skolan med de kunskaper i privatekonomi som anges i kunskapskraven. Ska vi nå dit är det nödvändigt, men inte tillräckligt, att vi skärper kunskapskraven på det sätt som redan har gjorts. Det som också behövs är förutsättningar för Sveriges lärarkår att på riktigt undervisa i dessa svåra och viktiga frågor. Där, fru talman, behövs insatser, och regeringen är beredd att vidta de åtgärderna.
Det handlar om kompetensutveckling för lärarna och om att se till att läraryrket är så attraktivt att fler väljer det och att fler stannar kvar. Med de kunskapskrav som vi nu har antagit är min förhoppning att ämnet ska kunna utvecklas på ett väldigt positivt sätt. Det, fru talman, förtjänar våra barn och ungdomar. Att kunna privatekonomi när man går ut från skolan är viktigt.
Anna Ekström (S):
Roger Haddad har frågat om jag och regeringen kommer att agera genom lag för att slå fast att det är läraren som bestämmer i klassrummet. Roger Haddad har även frågat om jag och regeringen avser att ta initiativ för att i skollagen förtydliga att det är lärarna som beslutar om det som rör det pedagogiska arbetet, exempelvis undervisningen. Roger Haddad har också frågat mig om vilka andra åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att återupprätta läraryrkets status i samhället.
Jag håller helt med Roger Haddad om att det är läraren som ska bestämma i klassrummet. Skollagen är mycket tydlig på den punkten. Det är läraren som ansvarar för undervisningen och beslutar om betyg. Det står uttryckligen i 2 kap. 15 § och 3 kap. 16 § skollagen. Jag vill vidare understryka vikten av att all personal och alla elever är trygga i skolan. Hot, våld och kränkningar mot skolans personal får aldrig accepteras.
Trygghet och studiero skapas bland annat genom att skolan involverar elever och vårdnadshavare så att man tillsammans kan utveckla skolans innehåll och verksamhet. En trygg arbetsmiljö är en förutsättning för barns och elevers lärande och utveckling. Arbetsmiljölagen ställer också krav på arbetsgivaren när det gäller upprätthållande av en god arbetsmiljö.
I arbetet mot kränkningar, hot och våld mot personal behövs väl fungerande rutiner som är kända av alla, rutiner som även innefattar skolans kontakter med socialtjänst och polis. Därför beslutade regeringen i augusti 2018 om ändringar i läroplanerna för att förtydliga rektorers och elevers ansvar för en god arbets- och lärandemiljö.
Regeringskansliet har beslutat att en utredare ska biträda Utbildningsdepartementet med att ta fram ett förslag till en nationell plan för skolans arbete med trygghet och studiero och lämna förslag som säkerställer ett fungerande regelverk om trygghet och studiero i skolan. Utredaren ska även lämna förslag på hur lärarnas arbete för att upprätthålla studieron kan stärkas. Lärare måste kunna känna att de har hela samhällets stöd med att upprätthålla en god arbets- och lärandemiljö.
Då behöver inte bara kollegor, rektorer och huvudmän utan även vårdnadshavare och resten av samhället ge lärarna det stödet. Den professionella styrkan och tilliten till den egna förmågan bygger en lärare inte ensam utan tillsammans med andra. Jag menar att hela samhället behöver se skolan som en gemensam bildningsinstitution och inte som en tjänst på marknaden där elever är kunder och lärare leverantörer av kunskap.
Vidare anser jag att lärare ska bemötas med respekt för sitt viktiga uppdrag i en skola som fokuserar på kunskap och bildning.
Anna Ekström (S):
Nu är ordningen återställd, för nu är vi inte riktigt lika överens längre. Vi är fullkomligt överens om problembilden. Det är ett stort problem att svenska lärare inte känner att de kan gå till jobbet och frimodigt utföra sina arbetsuppgifter utan att behöva vara rädda för hot och våld i den mån det förekommer. Det ska inte förekomma.
Jag tror att vi också är överens om att det är en viktig uppgift för huvudmannen och för rektorn att ha sina lärares ryggar och stå upp för att negativ föräldrapåverkan inte ska inverka. Men är problemet verkligen skrivningarna i skollagen, Roger Haddad? Är problemet verkligen skrivningar i läroplanen? Är problemet de skrivningar om rätt till elevinflytande som finns?
De syftar ju inte till att ta ifrån lärarna deras professionella ansvar eller makt, fru talman, utan de syftar till att träna elever i demokrati och ansvarstagande. Jag skulle hävda att problemet ligger i hur reglerna tillämpas snarare än hur reglerna är skrivna. Jag skulle också vilja hävda att problemet är en allmän inställning till vår skola, fru talman.
Ibland tenderar föräldrar och elever att se skolan som en tjänst där man har rätt att beställa en paketerad kunskap och få det man har betalat för. Min skola är en skola där elever arbetar hårt för att lära sig mycket. Min skola är en skola där lärare bidrar till elevernas lärande genom att ha ett tydligt ledarskap i undervisningen och ett tydligt ledarskap i klassrummet. Hittills har min bedömning varit att problemet inte har varit lagstiftningen.
Jag är självklart alltid beredd att titta på lagstiftningen, men jag är inte övertygad om att de problem vi diskuterar här har sin rot i skollagens paragrafer om elevinflytande. Jag tror snarare att de har sin rot i den bild vi har av skolan i vårt svenska samhälle, där skolan alltmer har blivit en tjänst på marknaden och inte en gemensam bildningsinstitution. Fru talman! Trots den polemik som förekommer här är jag väldigt tacksam mot Roger Haddad för att han hela tiden lyfter de här frågorna.
Det är viktigt. Det är viktigt att vi alla tar ansvar för en skola som håller ihop och en skola där lärarna känner det stöd från samhället som de ska ha. Men, fru talman, då gäller det också att vi allihop ser till att vi agerar i enlighet med de, enligt min mening, tydliga skrivningar som finns i skollag och läroplan om lärarens makt i skolan.
Anna Ekström (S):
Jag är stolt över att den senaste Talisundersökningen visade förbättringar både när det gäller lärarnas upplevelse av sin status och när det gäller lärarnas nöjdhet med sitt yrke. Jag är inte nöjd med att de siffror vi får via Talis är siffror där Sverige sticker ut på ett negativt sätt.
Det är uppenbart att läraryrket måste bli mer attraktivt, och det är uppenbart att det finns att göra för lagstiftare, för huvudmän, för rektorer och inte minst för alla oss som i egenskap av föräldrar eller på annat sätt har med lärare att göra.
Jag är stolt, fru talman, över att vi under den förra mandatperioden gjorde en förändring i läroplanen som innebar att elevernas ansvar för att behandla varandra och skolans personal, inklusive lärarna, med respekt förtydligades. Det är en skrivning som inte har funnits tidigare i läroplanen. Jag är absolut inte nöjd med den verklighet som Roger Haddad beskriver, där anmälningarna om hot och våld ökar.
Varje beskrivning av hot och våld inom skolans värld är oacceptabel. Fru talman! Den svenska skolan har en mängd problem. Vi ser i internationella kunskapsmätningar att den negativa kunskapstrenden faktiskt har brutits, men vi har mycket kvar att göra.
Arbetet med att stärka tryggheten och studieron för eleverna och att stärka lärarnas trygghet och arbetsro och lärarnas möjligheter att utföra sitt arbete på ett bra sätt ska fortsätta. Jag är stolt och glad över att kunna samarbeta med Roger Haddad också i denna fråga.
Anna Ekström (S):
Kristina Axén Olin har frågat mig hur jag anser att vi ska få minskad omsättning på rektorer och fler som stannar kvar i yrket. Jag vill börja med att säga att jag instämmer med interpellanten i att den stora omsättningen på rektorer är bekymmersam. Rektorns ledarskap spelar en central roll för en skolas utveckling.
Rektorers förmåga att leda och utveckla den pedagogiska personalens arbete är en viktig faktor för att säkerställa att eleverna får utbildning och undervisning av hög kvalitet. Flera rektorsbyten på kort tid på en skola riskerar därför att negativt påverka elevernas skolgång. För att stärka det pedagogiska ledarskapet i skolväsendet har regeringen gjort en rad insatser. En av dessa gäller förskolan.
Från och med den 1 juli 2019 benämns förskolechefer rektorer och omfattas av den statliga obligatoriska befattningsutbildningen. Regeringen har vidare vidgat både befattningsutbildningen och fortbildningen för rektorer så att alla skolledare ska kunna ta del av dessa insatser, såväl rektorer i förskolor som biträdande rektorer i alla skolformer. Därutöver har regeringen avsatt 20 miljoner kronor för fortbildning av skolledare, och denna satsning har permanentats.
Ett starkt pedagogiskt ledarskap och ett attraktivt yrke förutsätter att skolledare kan utvecklas professionellt under hela yrkeslivet. Regeringen inrättar därför ett nationellt professionsprogram för lärare och rektorer med grund i betänkandet Med undervisningsskicklighet i centrum - ett ramverk för lärares och rektorers professionella utveckling . Programmet ska främja skolutveckling och systematisk professionell utveckling genom hela yrkeslivet.
Det är ett sätt att säkra lärares och rektorers kompetensutveckling under yrkeslivet. De mer konkreta förslagen i betänkandet bereds nu inom ramen för arbetet med januariavtalet, vilket borgar för brett förankrade och långsiktiga nationella professionsprogram för lärare och rektorer. Samma utredning föreslår också en statlig rekryteringsutbildning för lärare som är intresserade av att bli rektorer och kompetensutveckling av rektorer i praktisk organisation och arbetsmiljö.
De förslagen bereds i Regeringskansliet. Även huvudmannen har ett viktigt ansvar för att ge förutsättningar för att rektorer ska stanna på sin skola. Om en skola drabbas av täta rektorsbyten behöver man följa upp och ta reda på varför. Men Skolinspektionens kvalitetsgranskning om många rektorsbyten visar att det är få huvudmän som följer upp konsekvenser vid många rektorsbyten. Det är också få huvudmän som agerar strategiskt när skolorna byter rektorer ofta.
Skolchefen, som numera enligt skollagen ska finnas hos varje huvudman, har en viktig roll i detta. Skolchefen är en viktig länk i styrkedjan mellan huvudmannen och rektorerna. Om vi kan skapa förutsättningar för rektorer att stanna längre på skolorna, och i yrket, kan vi också skapa förutsättningar för dem att vara de pedagogiska ledare som skolan behöver.