Teresa Carvalho (S):
Vi hörde inledningsvis från interpellanterna Johan Forssell och Tina Ghasemi att de avböjde en debatt om själva föräldraförsäkringen, jämställdheten och den kontext som vi ändå brukar placera dessa frågor i.
Men utöver den specifika frågeställning som båda interpellanterna hade angående tillkännagivandet från i höstas anför både Johan Forssell och Tina Ghasemi en beskrivning av jämställdhetsbonusens tilltänkta effekter som jag tycker bör bemötas och också sättas i en bredare kontext.
Låt mig börja med att den enskilt viktigaste reformen för att få ett mer jämställt samhälle och arbetsliv är att få ett mer jämlikt uttag av föräldrapenningen. Så långt verkar vi vara tämligen överens. Det bådar gott inför framtiden.
Jag hoppas därför att de partier och ledamöter som faktiskt menar allvar med sina jämställdhetsambitioner också tar ansvar för att reservera ytterligare tid för vardera föräldern i föräldraförsäkringen. Vi vet att både första och andra månaden har gett effekt för ett mer jämställt uttag, som vi hörde här alldeles nyss från föregående talare. Jag vill också vara noggrann med att understryka att det är långt ifrån tillräckligt, men det har bevisligen gett effekt.
Därför är det också hög tid att ta nästa steg. Någon sådan effekt av jämställdhetsbonusen kan inte fastställas. Därför är det viktigt att se till båda delarna. Hur gärna Johan Forssell och Tina Ghasemi än vill att en utökad jämställdhetsbonus ska ha effekt på jämställdheten finns det helt enkelt inga belägg för att den vare sig har haft eller kommer att ha en sådan inverkan.
Låt mig vidare konstatera att Försäkringskassan så sent som 2013 gjorde en undersökning om föräldrarnas kunskap om jämställdhetsbonusen och hur den påverkade föräldrarnas uttag av föräldrapenningen. Där kan vi se att 18 procent av föräldrarna inte hade kännedom om bonusen, och tre fjärdedelar av dem som hade kunskapen uppgav att det ändå inte har påverkat dem att fördela uttaget mer likt.
Till bilden kan vi också addera det vi vet, nämligen att kvinnor som har högre inkomster än sina män ändå är föräldralediga i betydligt högre utsträckning.
Detta avslöjar, menar jag, att det ojämställda föräldrapenningsuttaget inte bara handlar om löneskillnader mellan kvinnor och män, utan att det i grund och botten handlar om betydligt mer djupgående förklaringar om könsnormer, som naturligtvis också påverkar löneskillnaderna. Det ska vi vara på det klara med.
En bonus som ekonomiskt incitament för jämställdheten är ett tämligen tunt plåster på ett djupt sår. Det är något som snarare sanktionerar normen om ojämställda löner och villkor på arbetsmarknaden än faktiskt tar itu med de ojämställda strukturerna.
Ytterligare reserverad tid för vardera föräldern i föräldraförsäkringen - till att börja med en så kallad tredje pappamånad - är ett träffsäkert instrument och därför inte bara mer angeläget utan också betydligt smartare än att utöka en bonus där vi faktiskt inte kan fastställa den effekt som Johan Forssell och Tina Ghasemi far efter i sina interpellationer. Det behöver vi ha klart för oss när vi diskuterar föräldraförsäkringen.
Vår viktigaste uppgift måste trots allt vara att använda våra resurser på ett sådant sätt att vi faktiskt åstadkommer resultat för jämställdheten och samtidigt värnar barnens rätt till båda sina föräldrar.