KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Det är riktigt, som Anders Ygeman säger, att klimatkrisen accelererar och är mycket allvarlig. Men samtidigt måste man då veta hur verkligheten ser ut. Om man i Sydafrika vill ha mer elektricitet, vilket krävs om landet ska fortsätta sin utveckling - och man ska inte bara betjäna Sydafrika utan hela södra Afrika där tanken är ett kolkraftverk - då måste man ha ett alternativ.
Anders Ygeman står här och talar om vind och våg, förnybar energi, men det räcker inte. Det räcker inte alls. Det som hela den här debatten lider av är att man inte förstår, eller inte vill förstå, att vind och våg och en del andra energislag, bioenergi, inte kan ersätta kolkraft i de här länderna.
Det som möjligen kan göra det är mer kärnkraft, för det är sådana storleksordningar på energitillförseln som vi här diskuterar. Socialdemokraternas och oppositionens politik på detta område är flummig, kan man säga, men den är också ologisk. Det är i och för sig inte något motsatsförhållande. Ni säger nej till CCS som innebär att man renar kolkraftverk genom koldioxidavskiljning.
Miljöpartiet och Vänsterpartiet säger helt nej till det, och Socialdemokraterna är djupt skeptiska. Ni säger nej till kärnkraft som är ett koldioxidfritt energislag. Om nu Sydafrika sökt lån hos Världsbanken för ett kärnkraftverk hade ni också sagt nej, eller hur? Eftersom ni är emot kärnkraft i Sverige är ni väl emot kärnkraft även i Sydafrika.
Ni hade sagt nej till ett stort koldioxidfritt kraftverk som hade kunnat vara ett alternativ till kolkraften. Jag vänder mig emot gottköpsresonemangen som bortser från hur verkligheten ser ut. Sydafrika behöver mycket stora energitillgångar, men ni säger inte heller ja till de alternativ man skulle kunna tänka sig, nämligen CCS och kärnkraft.
Finns det ett svar på hur oppositionen hade ställt sig till en ansökan om att bygga kärnkraft eller CCS-anläggningar i anslutning till kolkraftverk i Sydafrika? Det skulle jag vilja veta. Jag tror att man får vara lite försiktig när man säger att beslutsfattare i andra demokratiska länder inte förstår sitt eget bästa.
Vad Anders Ygeman indirekt säger är att sydafrikanerna inte är lika begåvade som de svenska Socialdemokraterna. De förstår inte att det vore bättre att satsa på vindkraft eller biogas, så därför ska vi utifrån hindra dem från att fullfölja sina egna planer.
Sydafrika har en helt annan situation än Sverige, även beträffande önskan om en ekonomisk utveckling och att minska fattigdomen, men det är också ett demokratiskt land. Man kan tycka att andra länder fattar felaktiga beslut och kritisera dem för det, vilket vi också gör, men när det kommer till demokratier måste man vara lite försiktig.
Ska man vinna någon som helst sympati för den egna ståndpunkten i ett annat demokratiskt land måste man också peka på alternativ för beslutsfattarna i detta land. Anders Ygeman och oppositionen erbjuder i detta sammanhang inget alternativ över huvud taget. Ni säger bara nej. Vad ska Sydafrika då få sin ström från? Finns det ett svar på den frågan, Anders Ygeman?
Carl B Hamilton (L):
Anders Ygeman är uppenbart besvärad av min medverkan i debatten. Han har svårt att värja sig och kan inte svara på frågan. Jag frågade: Skulle Anders Ygeman och hans parti - kanske oppositionen i sin helhet - säga ja eller nej till en ansökan om att få låna till ett kärnkraftverk i Sydafrika? Anders Ygeman talar flera gånger om att han vill ha ett fossiloberoende Sydafrika.
Det skulle vara ett viktigt inslag i en sådan strategi. Det är egentligen det enda som skulle kunna ersätta ett stort kolkraftverk. Ett svar på den frågan är att det inte finns något svar. Därför värjer sig Anders Ygeman genom att tala om att jag är en besvärlig figur i debatten som bara ställer frågor till Anders Ygeman som han inte kan svara på. Jag kommer att bita mig fast vid frågan.
Anders Ygeman, om ansökan gällde ett kärnkraftverk i Sydafrika skulle ni då ha tagit upp det i kammaren och kritiserat den svenska regeringen med samma typ av argument som ni använder när det gäller kolkraftverket? Skulle ni även kritisera Sydafrika för att de investerar i kärnkraft? Det är ett alternativ.
Jag vill veta om ni talar med dubbel tunga, det vill säga har en strategi i Sydafrika och en annan i Sverige. Ni är ju helt emot kärnkraft i Sverige och vill avveckla den. Gäller det även Sydafrika? Vill ni att det inte ska bli några nya kärnkraftverk i Sydafrika? Finns det ett svar på den frågan, Anders Ygeman?
Finns det ett svar på frågan hur Socialdemokraterna ställer sig till en låneansökan om den gäller kärnkraftverk i Sydafrika?
Carl B Hamilton (L):
Jag pekade på den väldigt snabba ökningen i bnp vi har på nästan 6 procent. Det innebär en väldigt snabb återhämtning. Det är egentligen den allra viktigaste metoden för att minska arbetslösheten. Jag håller med om att den är för hög, och det är ett viktigt mål att få ned den. Nu var Arbetsförmedlingens tal i går om arbetslöshetens minskning och sysselsättningsökningen väldigt uppmuntrande. Ulla Andersson ger en vrångbild av den svenska situationen.
Men om inte arbetslösheten ska bita sig fast på höga nivåer är just den snabba återhämtningen till en långsiktig tillväxtbana med 6 procent tredje kvartalet. Det är det absolut bästa som kan ske. Då kommer fler människor i arbete snabbare. Jag blir lite fundersam när jag hör Ulla Andersson.
Det är som att valrörelsen och valet inte har ägt rum. Det är samma recept och samma anförande som vi har hört så många gånger tidigare här. Jag måste ställa en fråga. Det är egentligen Ulla Andersson som ställa frågan, men jag har ändå en reflexion. Mot bakgrund av valresultatet och uppluckringen av det rödgröna samarbetet, vilka slutsatser drar Ulla Andersson och Vänsterpartiet om den egna ekonomiska politiken?
Carl B Hamilton (L):
Jag tycker att man ska ta det lite lugnare än Ulla Andersson gör mot bakgrund av de mycket optimistiska tal som Arbetsförmedlingen publicerade i går vad beträffar sysselsättning och arbetslöshet. Det var mycket positivt.
Om prognoserna för hur arbetsmarknaden kommer att se ut år 2014 skulle infrias skulle det vara mycket värt, och vi skulle vara väldigt tacksamma i Sverige om utvecklingen blir så positiv. Låt oss därför arbeta för det med olika metoder, makroekonomisk politik, åtgärder på arbetsmarknaden och så vidare.
Jag talar gärna om framtiden. Ulla Andersson talar på något sätt som om valrörelsen ska köras i repris. Jag har en fråga till Ulla Andersson som hon kan undvika att svara på om hon vill. Mona Sahlin har i ett anförande varit inne på, om jag förstod det rätt, att man ska starta med högre ersättningsnivåer än i dag men att man å andra sidan ska ha en snabbare avtrappning, ungefär som i den danska modellen. Hur ser Ulla Andersson på en sådan förändring av politiken på arbetsmarknaden? : Herr talman! Jag har ingen ytterligare replik.)
Carl B Hamilton (L):
Jag ställde i går frågan om Socialdemokraterna avser att införa en parallell budgetprocess, och jag fick inga tydliga svar av Tommy Waidelich. Jag försöker pressa fram tydliga svar av honom, men jag får inte de svaren i dag heller. Det är en oklarhet i var ni egentligen står, Tommy Waidelich. Kan ni tänka er att ändra riksdagsordningen?
Kan ni tänka er att ändra så att det blir två parallella budgetprocesser i riksdagen? Det är de bestämmelser som finns i dag. Det är väl ett ganska måttligt krav att ställa, att ni några månader innan budgeten läggs fram svarar på om ni avser att avvika från eller ändra de bestämmelser som i dag finns.
Svara på det, Tommy Waidelich, i stället för att blomma ut och börja tala om början av 1990-talet. Vi kan i och för sig tala om det också; det har jag gjort många gånger med Göran Persson. Svara dock på frågorna som jag har ställt. Det är det ena. Det andra är att Tommy Waidelich säger att vi ska vara vaksamma så att det inte blir en alltför expansiv politik, och han hänvisar till Finanspolitiska rådet.
Jag har räknat upp alla de utgiftslöften, ofinansierade sådana, som Juholt radade upp i sitt anförande i partiledardebatten och dessutom i LO-tidningen. Det är en lista på expansiva åtgärder som inte bara skulle skicka räntorna upp i himlen utan dessutom skicka underskotten till om inte grekisk så i alla fall sydeuropeisk nivå.
Det är era utgiftslöften - ofinansierade, hållningslösa, slarviga - som är hotet. Svara nu på frågan hur ni tänker er budgetprocessen i höst, Tommy Waidelich.
Carl B Hamilton (L):
Jag vet att Tommy Waidelich har en stor svaghet för Spanien och spanjorskorna, men jag tror kanske inte att vi ska driva det för långt. Jag ska lämna detta med budgetprocessen, för jag tror inte att vi kommer längre just i dag. Tommy Waidelich sade att jag tillskriver Socialdemokraterna utgifter som inte skulle finnas.
Jag gör ju bara ett referat av din partiledares anförande i partiledardebatten och i en intervju som han givit i LO-tidningen, Tommy Waidelich. Det är ingenting jag hittar på. Allt står där, det är bara att gå till protokollet och läsa. Det är hotet mot svensk ekonomi - en slarvig, ansvarslös, utgiftsexpansiv politik. Den skulle driva räntorna i taket, och underskotten skulle öka dramatiskt. Det vill vi inte ha.
Jag säger till dem som ser detta på tv: Hade ni velat ha den här mannen som finansminister i dag när Greklands ekonomi hotar hela Europa? Jag tror inte det. Jag tror att det är mycket bättre att ha den erfarne krishanteraren Borg. Det menar jag också ska vägas in. Det är inte nyval i dag. Det kommer inte heller att bli nyval i morgon. Jag tror inte att det över huvud taget blir nyval.
När man diskuterar i Sveriges riksdag måste man dock agera som om det fanns två regeringsalternativ att välja mellan. Det finns inte i dag. Det finns bara ett alternativ, och det är alliansregeringen som håller ihop ekonomin, pressar ned arbetslösheten och driver upp tillväxttakten, inte minst i en europeisk jämförelse.
Carl B Hamilton (L):
Jag skulle naturligtvis inte ha sagt det där om spanjorskorna, men för mig som har känt Tommy Waidelich ett bra tag är det väl bekant att han är gift med en spanjorska. Det var bara detta jag syftade på. Jag hoppas att det inte var alltför sexistiskt och att man i riksdagens kammare utan att bli åthutad ska kunna nämna att någon är gift med någon annan. Ulla Andersson talar om sänkta löner.
Det här landet har nu en tillväxttakt, en återhämtning, som är rekordartad. Det är naturligtvis en tillfällig period där vi har en tillväxttakt av dagens karaktär. Den långsiktiga tillväxttakten är dock ganska bra. Detta är grunden för att också lönerna, inkomsten och jobben ska växa. Det är en blomstrande ekonomi.
Jag förstår att det är svårsmält för Ulla Andersson att ekonomin går så bra - att jobben växer, sysselsättningen ökar och arbetslösheten sjunker. Man kan naturligtvis vilja att arbetslösheten ska sjunka ännu snabbare - det vill jag och regeringen - och att tillväxttakten ska vara ännu högre. Jag tror dock att det nog inte är realistiskt.
Men det som nu är mest påtagligt är att vi har gått igenom en kris och har klarat den mycket bra i en internationell jämförelse. Under hela den här perioden har vi emellertid utsatts för en kanonad av kritik från Ulla Andersson för att vi har misskött ekonomin. I själva verket är utfallet att vi har haft en mycket bättre ekonomisk utveckling än i andra länder.
Sedan kan jag väl få påpeka - jag hoppas att det inte ska uppfattas som ett sexistiskt inslag i debatten - att de som drabbades mest av arbetslöshet under krisen var män i verkstadsindustrin. Det var de som drabbades hårdast. Förlåt om det var ett sexistiskt inslag, men det är ändå sanningen.
Carl B Hamilton (L):
Det som har varit en huvudlinje i Sverige är att man ska arbeta för full sysselsättning, alltså så låg arbetslöshet som möjligt. Det är på den vägen som det här landet nu rör sig. Vi har en ganska snabbt växande sysselsättning. Vi har en allt lägre arbetslöshet. Vi har en tillväxt i inkomsterna. Detta får Ulla Andersson till en "avskyvärd politik"!
Tidigare sade Ulla Andersson till Anna Kinberg Batra att hon kränker dem som finns i Sverige genom denna politik som leder till en snabb ekonomisk tillväxt, fler jobb och lägre arbetslöshet. Man kan ställa sig frågan hur rimliga Ulla Anderssons påståenden är när hon säger att Folkpartiets och Alliansens politik syftar till att driva ned lönerna. Vi lever i en demokrati.
Finns det ett parti som skulle ha som dagordning att sänka lönerna för folk? Jag kan bara vädja till åhörarna här: Tror ni att det skulle vara en framgångsrik strategi i en valrörelse att säga att man ska driva ned lönerna? Rösta på oss, så får ni lägre löner! Nej, detta är absurt!
I en demokrati har partierna naturligtvis olika åsikter, men de har inte som partiprogram i valrörelsen att försämra folk och sänka lönerna. Ulla Anderssons uppskruvade retorik faller på sin egen orimlighet. Det finns inget parti i Sveriges riksdag som skulle kunna vinna ett val om man betedde sig på det sätt som Ulla Andersson här beskriver.
Det är fria fantasier från hennes sida.
Carl B Hamilton (L):
Låt mig börja med att instämma med Thomas Östros beträffande det som sker nu. Jag tror också att det är viktigt när Tyskland och Frankrike kommer med ett gemensamt initiativ. Och jag tror inte att det kommer att rinna ut i sanden, utan det kommer att bli någonting av det. På den punkten är vi överens. Man behöver bry sig om detta.
Då säger Thomas Östros så här: Regeringen får inte resa till Bryssel utan förankring i riksdagen, utan det ska diskuteras. Man får inte resa ned dit utan att ha diskuterat en officiell hållning och så vidare. Nu är det så att Sverige inte är inbjudet till detta eurotoppmöte den 11 mars. Det har blivit väldigt klart att det är enbart euroländerna som vill träffas.
Att armbåga sig in, som både jag och Thomas Östros talade om, är inte möjligt vid detta möte. Det är utgångspunkten.
Sedan är det så att inget svenskt statsråd reser - det vet Thomas Östros - till något möte i Europeiska unionen för att företräda Sverige utan att ha ett mandat som är godkänt av EU-nämnden och därmed på delegation från riksdagen.
Hela argumentationen om att man skulle resa till Bryssel och förhandla på egen hand utan att riksdagen är med är därför fullständigt felaktig. Det vet Thomas Östros. Därför blir jag väldigt förvånad och förbryllad över motiven för Thomas Östros agerande - att slå in öppna dörrar, den ena efter den andra.
De punkter som Thomas Östros tog upp är desamma som i allt väsentligt finns i den artikel som Thomas Östros och Marita Ulvskog har publicerat i dag. Jag gick igenom dem, och det är helt klart att regeringen och Thomas Östros och Marita Ulvskog har samma uppfattning på dessa punkter. Det finns ingen motsättning. Vi är emot ökat inflytande från Bryssel över lönebildningen.
Vi är för att den svenska modellen med självständiga parter på arbetsmarknaden bibehålls. Vi är för investeringar i kunskap och utbildning som metod, etcetera.
Carl B Hamilton (L):
Jag har inte mer information än Thomas Östros och Financial Times. Jag har några rykten, men de leder egentligen inte till någon ytterligare kunskap. Jag är lite förvånad. Om Thomas Östros faktiskt vill veta vad regeringen tycker ansikte mot ansikte, så att säga, och ha ett statsråd framför sig snarare än en riksdagsledamot, då hade det varit naturligt att begära en aktuell debatt.
Då hade statsrådet fått svara i den debatten. En annan möjlighet är interpellationer. Där är det också statsråd som svarar. Det är lite konstigt att Thomas Östros väljer den här formen, som är en klumpig och ineffektiv form för att utöva kontrollmakten i riksdagen - att i ett utskott begära en skrivelse från regeringen.
För att hoppa till något annat viktigt som Thomas Östros sade: Även jag är emot att man i Europa delas upp i A- och B-lag. Det är ett klassiskt dilemma och en svårighet för Sverige. Vi ville vara med i det kommersiella och ekonomiska handelssamarbetet och gick med i Efta. Men vi var ändå utanför viktiga beslut. Vi har liksom varit med till hälften men inte till fullo. EES-avtalet är ytterligare ett exempel, och man kan räkna upp det ena efter det andra.
Detta är ett klassiskt dilemma i svensk efterkrigspolitik. Därför sade jag - och jag har hört att Thomas Östros instämmer i detta - att vi ska vara med på så många ställen som möjligt och vara så djupt involverade som möjligt för att påverka de beslut som kommer att påverka oss. På den punkten är vi tydligen överens. Det är bra.
Carl B Hamilton (L):
Jag måste säga att jag hoppade till inför Ulla Anderssons ord när hon talade att det inte är någon ordentlig beredning i Sveriges riksdag. Sveriges riksdag är inte med. Det sker i slutna rum. Jag sitter varje fredag med Vänsterpartiets företrädare Jonas Sjöstedt i EU-nämnden. Han är en av de mest effektiva och kunniga personerna. Att såga honom jäms med fotknölarna på det här sättet är väldigt orättvist.
Men jag vet ju inte riktigt vem Jonas Sjöstedt företräder. Han företräder tydligen inte Vänsterpartiet, utan han kanske bara företräder sig själv, vad vet jag, men han är väldigt effektiv och kunnig i EU-nämnden.
Jag vill gärna ställa frågan till Ulla Andersson om hon anser att Financial Times är ett beslutsunderlag som regeringen ska använda för sin utrikespolitik och EU-politik. Det är ju innebörden av de här kraven på att regeringen ska agera. Vi har alltså inte något förslag att ta ställning till.
Min sista fråga är den som jag hade i mitt anförande och som vi indirekt har fått svar på från Socialdemokraterna. Vill Vänsterpartiet att Sverige ska anstränga sig för att vara med i diskussionerna om de frågor som nu pågår inom eurogruppen, eller vill ni att Sverige inte ska försöka delta i sådana diskussioner?
Vill ni att Sverige ska ställa sig vid sidan av i den europeiska politiken och odla utanförskapet och kanske något diffust EES-avtal, typ Norge? Eller vill ni fortsätta den klassiska svenska Europalinjen och sträva efter full närvaro och fullt deltagande i Europas beslut? Vad är Vänsterpartiets grundhållning?
Carl B Hamilton (L):
Den naturliga slutsatsen är att då skulle Vänsterpartiet, om ni har denna grundläggande hållning, se till att Sverige också deltog i samarbetet fullt ut. Då skulle man ha betydligt bättre insyn, demokratisk förankring etcetera. Men ni är ju inte för euromedlemskap. Ni är ju emot det. Hade vi varit med som euroland hade vi haft samma position i de här diskussionerna som pågår på annat håll som till exempel Finland har. De har haft en bra utveckling, både ekonomiskt och politiskt.
De är fortfarande en demokrati, trots det Vänsterpartiet sade 1994/95, att demokratin skulle avskaffas och makten skulle flytta till Frankfurt. Det har den inte gjort. Det har gått bra i Finland.
Ni kan inte - det ligger i flera andra budskap mot euromedlemskap - både säga: Vi är utestängda, vi får inte vara med, vi får inte tillräckliga beslutsunderlag, vi vet inte vad som pågår, det är odemokratiskt, dålig beredning och sedan säga att vi ska fortsätta vara utanför euromedlemskapet. Är man med är man med, är man utanför är man utanför. Då är det tyvärr detta som är priset.
Det är det klassiska svenska dilemmat som jag talade om tidigare med Thomas Östros. Vi får som nation skärpa oss. Vill vi faktiskt vara med, och vara med på lika villkor som många av de länder som driver Europasamarbetet framåt, får vi gå med i de samarbetsformer och samarbeten som finns. I dag är det framför allt eurosamarbetet.
Carl B Hamilton (L):
Egentligen sade väl Anna Kinberg Batra i stort sett allt det jag anmälde mig för att replikera. Det jag tycker är konstigt med Björn von Sydows diskussion är egentligen att han vet att detta är en stor fråga, och han vill ha ett uttalat stöd.
Men vårt problem - och det är ett klassiskt svenskt problem - är att vi inte riktigt vet vad dessa länder håller på med, vad de har för förslag, hur oense de är sinsemellan och så vidare.
Man kan inte kräva att regeringen ska avlåta en skrivelse där den tar ställning till någonting den inte känner till och inte är insatt i. Jag vet inte hur den demokratiska processen är i euroländer, som Finland, men där har de en annan grund för att delta i en sådan här process än vad vi har. Vi står ju utanför - tyvärr, enligt min mening.
I avvaktan på ett bättre beslutsunderlag förstår inte jag varför man till exempel avvisar att begära en aktuell debatt. Man kan göra det hos statsministern eller finansministern. Jag tycker egentligen att statsministern är bättre. Man kan även använda sig av interpellationer, som också är ett snabbare instrument. Jag kan inte förstå det. Det är för mig obegripligt.
Jag förstår vad Björn von Sydow säger om betänkandet och allt detta, men i avvaktan på att vi vet vad som faktiskt kommer ut ur denna process tycker jag att det är väldigt konstigt att man går den här vägen.
Carl B Hamilton (L):
Först var det frågan om de fem Östroska punkterna. De punkter Östros tog upp i Svenska Dagbladet var fler än fem. Jag gick igenom dem. Det finns tydliga och klara alliansståndpunkter i alla de frågor som Thomas Östros tog upp. I huvudsak, precis som Björn von Sydow redan har konstaterat, sammanfaller de med Östros egna synpunkter - och statsministerns. Jag förstår inte vad som menas med att statsministern hade kunnat vara här. Vad skulle han agera utifrån?
Vad skulle beslutsunderlaget vara? Är det vad som står i Financial Times? Vi har inte blivit inbjudna till toppmötet. Det är verkligen ett stort problem. Naturligtvis är det fråga om A- och B-lag. Vi vill inte ha det. Det är ett klassiskt svenskt problem. Jag håller med om att det ställs verkligen på sin spets i dag - euroländerna går före.
Men jag kan inte riktigt se vad statsministern i den här debatten skulle ha bidragit med. Han hade fått mer tid och det hade blivit en bättre debatt om han hade blivit inbjuden till en aktuell debatt eller en interpellationsdebatt. Det ena utesluter inte det andra. Thomas Östros har inte definierat något program.
Han har tagit upp ett antal frågor där det finns den klassiska svenska ståndpunkten beträffande att arbetsmarknadens parter bestämmer lönebildningen och att vi är för starka statsfinanser och så vidare. Jag gick igenom det i mitt anförande - jag vet inte om Björn von Sydow lyssnade på det - där jag definierade precis var Sverige står i de punkter som Thomas Östros tog upp.
Jag kan hålla med om att det här är något magert som beslutsunderlag, men jag kan inte riktigt se att vi i dag har så mycket mer att gå på än det som vi har fått via medierna. Jag skulle inte råda min statsminister att komma hit och debattera så viktiga frågor med ett så lösligt och tunt underlag.