KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jeff Ahl (-):
Sveriges stora ödesfråga är återvandring av alla systembelastande invandrare. Enbart om vi skickar hemma dessa i hundratusental kan vi rädda välfärden från den systemkollaps som den är i sitt inledningsskede av. Denna regering har visat på en nästan apatisk inställning när det gäller såväl migrationskriser som återvandring.
Låt oss börja under 2015, då migrationskrisen slog till med full kraft och mängder av främlingar vällde in över Sveriges gränser. Vad gjorde regeringen då? Den stod passivt och såg på, och statsministern höll torgmöten av frireligiös karaktär och talade om att inga murar skulle resas i hans Europa. Strax därpå klubbades gränskontrollerna igenom i Sveriges riksdag.
Hyckleriet var därmed totalt, och gråtande miljöpartister pratade om att det trots allt fanns en verklighet att anpassa sig till. Efter massinvandringsvågen 2015 ersattes bygga-inga-murar-retoriken av ordning-och-reda-retorik, och inrikesministern lovade att ca 80 000 skulle avvisas.
Därefter har vi fått läsa om skräckexempel, där avvisningar av enskilda individer kostar hundratusentals kronor för att de sitter på ett chartrat plan för till exempel 149 personer. Polisen skriker rakt ut om hur ineffektivt avvisningarna fungerar till följd av politisk handlingsförlamning. Är detta verkligen ordning och reda, som regeringen hävdar? Nej. Fortsatt apati och kaos utmärker denna regering.
Migrationsministern följer upp detta med siffertrixande. Ministern säger att 65 000 har skickats hem eller återvänt frivilligt sedan 2014. Men det var 2016 vi skulle tala om och de 80 000 som dåvarande inrikesministern lovade skulle åka hem. De 65 000 bevisar bara att ni har misslyckats totalt. Detta är på grund av att ni inte vill skicka hem dem som har fått avslag.
Ni upprätthåller ineffektiva system för att massinvandringens konsekvenser ska fortgå och bestå. Det går att skicka hem hundratusentals inom loppet av några år. Alternativ för Sverige är det enda parti som vill och kan göra detta. Invandrares uppehållstillstånd såväl som medborgarskap från år 2000 och framåt kommer att granskas och omprövas.
Hela statsapparaten måste mobiliseras för att vi ska kunna påbörja en omfattande massavvisning. Avslag för dem med uppehållstillstånd ska skötas av tjänstemän och ska inte, som i dag, kunna överklagas i rättslig instans.
Samordning mellan myndigheter och till exempel inköp av ordningsvaktstjänster för att bistå vid avvisningar ska komma på plats för att detta ska kunna ske effektivt, och avvisningarna ska ske inom några dagar från att beslutet är fattat. Ingen ska ha möjlighet att gömma sig.
De som gömmer illegala invandrare ska bötfällas, och de som tipsar om var illegala invandrare gömmer sig och vilka som gömmer dem ska belönas med tipslön som motsvarar de böter staten driver in på detta. På detta sätt kan vi få effektiva avvisningsmetoder på plats i stället för det duttande som denna regering, medvetet såklart, håller på med.
Jeff Ahl (-):
Såklart förbiser ministern sanningen. Det är ju ni, Heléne Fritzon, som har ljugit under lång tid. Ni ändrar er politik och er retorik beroende på vart vinden blåser. Jag är trött på regeringen, för ni hatar ert eget folk. Jag hatar ingen. Jag värnar om mitt eget folk. Sedan får övriga länder och övriga politiker värna om sina folk. Men ni bryr er inte om ert eget folk; det är sanningen. Ni har förstört svensk välfärd.
Rapporter visar till exempel att svenska barn i dag dör i sjukvården på grund av överbelastning. MSB pekade under massinvandringsvågen mycket tydligt ut att migration har en överbelastande effekt på sjukvården. Men det är ingenting som den här regeringen bryr sig om. Ni tar hellre emot fullvuxna män, gärna sådana som också ljuger om sin ålder, likt de afghaner som ni har tagit emot alldeles nyligen.
Ni satsar ingenting på svensk välfärd och svenska folket. Fru talman!
Fru talman! Detta är svenskarnas land. I denna fosterjord vilar benen av våra förfäder. Det är våra förfäders uppoffringar som har gjort att vi har ett eget land. Inga andra än vi svenskar har den hävdvunna och naturliga rätten till Sverige. Därför ska de som kommer hit som gäster anpassa sig eller åka hem. Det är jätteenkelt. Sverige åt svenskarna, svenskarna åt Sverige.
Jeff Ahl (-):
Socialdemokraterna har viss politik för landsbygden som är gynnsam, annat vore ovärdigt att påstå. Men som vanligt när Socialdemokraterna styr ger man med ena handen och tar med andra. Samtidigt som nya miljöbilar ska ges subventioner kommer bensin- och dieselpriserna att skjuta i höjden på grund av den årliga skattehöjningen med KPI plus 2 procent som återkommer i regeringens budget. Således ger man rika människor, som har råd med dyra nya miljöbilar, subventioner.
De som är medborgare med lägre inkomster och särskilt de boende på landsbygden kommer att få betala högre drivmedelsskatt. Herr talman! Socialdemokraterna påstår sig vara ett landsbygdsvänligt parti. Ändå slår denna skeva ekonomiska politik mot dem som bor på landsbygden och särskilt mot dem med låga inkomster. Jag undrar varför regeringen inte ser till helheten när den utformar sin landsbygdspolitik?
Margot Wallström (S):
De möjligheter som finns i dag är framför allt genom vidarebosättning och kvotflyktingar. Désirée Pethrus är säkert väl medveten om att kommissionens nya förslag om migration har kommit och att det har presenterats idéer om en mekanism för intern omfördelning av asylsökande och en modell för att vi faktiskt ska kunna dela på ansvaret. Självfallet måste människor få söka stöd och asyl i våra länder.
Désirée Pethrus beskrivning stämmer inte. Det som måste åstadkommas är också en insats mot människosmugglarna. Det är högst hänsynslösa och grymma smugglare som utnyttjar mycket utsatta människor, och det måste vara fråga om en kombination av åtgärder.
Det är därför som förslaget som har diskuterats i rådet och som jag har redogjort för innehåller flera olika delar. De fartyg vi sänder i väg hjälper också till att säkra att människor kan ta sig till exempelvis Italien och Grekland. Därifrån måste vi hjälpas åt att se till att människor kan få en säker väg in.
Jag måste få fråga: Hur tänker ni att förslaget ska fungera? Jag säger att vi ska pröva olika lösningar, men hur ska humanitära visum fungera? Vem ska sköta den hanteringen? Vilka effekter tror Désirée Pethrus att de kommer att få?
Margot Wallström (S):
Jag uppskattar jättemycket ditt engagemang, Désirée Pethrus, men nu talar du om väldigt många olika saker. Det är helt olika fenomen och helt olika insatser. Det är väl ingen som säger någonting annat än att vi ska försöka samordna våra krafter och att vi ska informera. Men det är väl någonting annat än humanitära visum. Jag frågar helt enkelt: Är det någon som kan beskriva hur det ska gå till?
Jag är verkligen öppen för att resonera om alla möjliga insatser, men jag vill veta hur det ska gå till. Vad betyder det egentligen att vi ska ha UNHCR-kontor och att kommissionen ska finnas representerad? Självklart ska vi göra den typen av insatser, men hur ska humanitära visum fungera? Vilken signal tror Désirée Pethrus att det skickar, och vad tror hon att effekterna blir?
Det handlar inte om att stänga några gränser i Sudan. Nu talar vi plötsligt om alla möjliga olika fenomen här. Det som EU har samlat sig till och det som är en viktig diskussion som vi för nu handlar om hur vi på folkrättslig grund ska kunna se till att förhindra det lidande och den död som just nu utspelar sig på Medelhavet.
Hur ska vi kunna göra insatser mot människosmugglarna, och hur ska vi kunna öppna fler vägar så att fler länder faktiskt tar ansvar, inte minst för kvotflyktingarna och för vidarebosättning? Människor måste fortsatt få kunna ta sig till Europa. Självklart ska vi se till det.
Men jag tycker att det börjar bli dags att flytta sig till en diskussion som är mer konkret, där man också tar ansvar för vad som blir effekterna och tar ansvar fullt ut.
Margot Wallström (S):
Jag tror nog att alla medlemsländer i EU i dag skulle säga att vi har tagit på oss ledartröjan när det gäller östliga partnerskapet. Det är vi som har drivit på. Det är vi som har lagt fram texter, och det är vi som har förhandlat med andra länder hela tiden i den här processen.
Vi diskuterar just nu hur vi tar det vidare, hur vi ser till att det här inte tillåts försvinna i bakgrunden, hur vi formulerar det så att det förblir aktuellt också för de länder som just nu rör sig i en annan riktning. Tre av länderna i östliga partnerskapet går ju i fel riktning, kan man säga, och närmar sig snarare Ryssland.
Hur ser vi till att vi håller kvar tanken och perspektivet att få komma närmare EU som en motiverande kraft när det gäller reformerna? Jag tror att ni kan fråga vem ni vill, så vet de att det är vi som har insisterat på att vi ska behålla eller helst förstärka skrivningarna, både under det möte som nyss har varit och framöver.
Vi har alltså redan tagit på oss en sådan ledartröja, och vi ämnar behålla den på och driva på med andra, likasinnade länder. När det handlar om migrationen följer EU också två spår. Det ena är att försöka se till att vi får en så gedigen folkrättslig grund som möjligt.
Naturligtvis duger en inbjudan från Libyen såväl som ett mandat från FN:s säkerhetsråd. Helst skulle vi vilja se både och - att det är väl förankrat i Libyen och att det även finns en diskussion i säkerhetsrådet. Men vi kan också hamna i ett läge där en säkerhetsrådsresolution blockeras av något land.
Margot Wallström (S):
Jag ser det som en enorm tillgång att vi har samma syn, att riksdagen delar synen på behovet av att fortsätta det östliga partnerskapet och att fortsätta att ha en hög ambitionsnivå. Jag ser det som en uppmaning att nu kanske också bygga på med kommunikation med artiklar och annat om det östliga partnerskapet.
Det vi har försökt göra är att få ett konkret resultat i Riga och att se till att skrivningarna där, som ska vara vägledande för hur EU ska agera, är tillräckligt ambitiösa. Jag har personligen sett till att vi har besökt Georgien, Moldavien och Ukraina. Jag har bjudit med mina kollegor.
Vi åkte gemensamt till både Georgien och Moldavien med den polska och den danska kollegan. Vi fortsätter att tala om de här frågorna. Men jag ser detta som en uppmuntran att göra ännu mer, att kanske kommunicera här på hemmaplan också. Men jag tror nog att man har uppfattat väldigt tydligt var Sverige står i den här frågan.
Det är en besvikelse att det helt tydligt finns en rörelse som något delar EU:s medlemsländer, att några börjar bli mer tveksamma till att hålla fast vid det östliga partnerskapet.
Därför måste vi fundera över hur vi ska utforma detta så att vi fortsatt kan motivera reformtakten och motivera människor, inte minst i Georgien, Ukraina och Moldavien, att fortsätta arbetet och hålla kursen när det gäller de här ganska svåra reformerna. Klimatfrågan anser jag att vi har diskuterat många gånger.
Det är väl känt vad som är den svenska linjen, och vi har fått stöd för våra positioner.
Margot Wallström (S):
Redan för tio år sedan besökte jag den rumänska landsbygden och såg den misär som den romska befolkningen levde i - och lever i - på många håll. Det här är naturligtvis helt oacceptabelt.
Det är väldigt viktigt att vi funderar över vad vi kan göra, både via EU och i våra bilaterala kontakter med Rumänien. Vi är förstås djupt oroade över romernas otrygga och väldigt utsatta situation.
Det är medlemsländerna som har det yttersta ansvaret för att se till att förbättra och garantera romernas sociala och ekonomiska integration i samhället.
Det finns redan ganska stora resurser avsatta som vi anser att främst Rumänien och Bulgarien måste utnyttja, framför allt för att investera i barnens skolgång och se till att de får utbildning. Om man misslyckas med det har jag svårt att se att deras situation kommer att förändras på sikt.
Det måste börja med att man har en tanke om att investera i barnen och göra en ordentlig insats för att förbättra de sociala villkoren. Det gäller boende, hälsa och utbildning. Det handlar alltså om att förmå dem att använda de resurser som finns och upphöra med diskrimineringen. Det är det allra viktigaste steget.
Margot Wallström (S):
Dessvärre tror jag att det är sant. Det är de som redan är fattiga och väldigt utsatta som drabbas hårdast i en kris. Det som kommer sedan i form av politiska kriser är ett utslag av detta. Människor ser att det inte räcker vad ett enskilt medlemsland gör eller vad EU gör. Man är missnöjd med insatserna, för de ger inte jobb eller trygghet, ger inte allt det som utlovats.
Det är verkligen en läxa för våra system. Jag är lite försiktigare med att säga att det här är EU:s fel. Det EU har gjort är först och främst att ålägga alla medlemsländer att upprätta nationella strategier när det gäller romernas situation, antiziganism och annat och dessutom se till att det finns avsevärda resurser avsatta.
De medlemsländer som främst är berörda måste nu jobba med diskrimineringen och inställningen till den romska befolkningen i sina länder och systematiskt ta sig an det som på sikt kan förändra dess situation. Det har att göra med utbildning. Hur ska man någonsin kunna förändra situationen om människor inte ens får grundläggande utbildning? Framför allt behöver de hus och möjligheter till hälsovård.
Vi måste investera i barnen. Det är klart att vi inte vill acceptera en situation med en permanent underklass som sitter och tigger på våra gator här också. Det kan inte vara acceptabelt. Vi måste fortsätta att trycka på ursprungsländerna för att se till att de fullt ut tar sitt ansvar. Vi måste göra det i dialog, och vi måste fortsätta att jobba inom EU. Det vi kan förbättra där ska vi absolut följa upp.
Men jag menar att ansvaret måste ligga där det är i dag - även på medlemsländernas regeringar.
Margot Wallström (S):
Jag tycker att det är oerhört viktigt att man fortsätter dialogen med Grekland och försöker hitta en långsiktig lösning. Faktum är att Hans Linde hade en viktig poäng förut. Det handlar om hur man gör med till exempel hälsosektorn. Det är väldigt sant att man sår en draksådd.
Jag läste någon rapport där man jämförde med Island. Island sa där: Vi kommer absolut inte att acceptera att man skär ned på hälso- och sjukvård. Nu ser vi sjukdomar komma tillbaka i Grekland som vi trodde var utrotade och borta. Detta är verkligen någonting som skapar problem för framtiden.
Det finns ingen annan väg än att fortsätta att titta på nödvändiga reformer av det finansiella, politiska och ekonomiska systemet i Grekland. Det finns inget annat sätt att hantera lånen och att försöka att få en återbetalning. Men till slut kan det grekiska folket inte göra mer. Det går inte att tvinga fram blod ur en sten.
Man måste hitta en rimlig väg framåt. Det måste ske i kontakterna som man hittills har haft, i ständiga förhandlingar med den grekiska regeringen. Sedan måste de ibland inse att de ibland kanske har lovat för mycket.
Margot Wallström (S):
Det känns lite som att jag är mellanhanden här mellan Hans Linde och Moderaterna. Jag har kanske ingenting emot det. Det finns många argument som man kan känna stor sympati för i det Hans Linde säger om hur det ibland utformas och de effekter som vissa åtgärder har fått. Vi vet också att det är historiska försyndelser.
Det visar vad priset blir när man inte lever upp till åtagandena som euromedlem eller EU-medlem. Man måste sköta sina finanser, sin budget och sin ekonomi. Men å andra sidan kan inte åtgärderna, när de kommer sent efteråt när katastrofen redan är ett faktum, utformas på ett sådant sätt att de slår mot dem som har det allra sämst.
När det till sist inte går att få fram mer eller tvinga folk till mer får man en politisk reaktion och ett uppror mot allt som får den här typen av politiska konsekvenser eller hälsoeffekter, som man måste betala för längre fram. Det är ibland verkligen att välja mellan pest och kolera. Men det finns ingen annan väg framåt än den genom reformer, fortsatt samtal, stöd och hjälp.
Det handlar förhoppningsvis också om ekonomisk hjälp som gör att man kan börja skapa jobb igen och komma ur krisen på ett sunt sätt.
Margot Wallström (S):
Hans Wallmark har frågat statsministern om vilka reaktioner denne fick på den nya regeringens ställningstagande mot ett svenskt Natomedlemskap och för militär alliansfrihet under besöket i Estland, Lettland och Litauen. Interpellationen har överlämnats till mig för besvarande. Låt mig först säga att svenska säkerhetspolitiska vägval enligt lång tradition bygger på en bred politisk samsyn och förankring.
Det manifesterades så sent som i maj förra året genom Försvarsberedningens rapport Försvaret av Sverige . Den svenska säkerhetspolitiska linjen ligger fast. Den svenska militära alliansfriheten tjänar alltjämt vårt land väl. Den skapar en god grund för ett aktivt ansvarstagande för såväl vår egen som andras säkerhet. Sverige ska inte söka medlemskap i Nato.
Regeringen har varit tydlig med att Försvarsberedningens arbete, som sex av åtta riksdagspartier står bakom, gäller. I Försvarsberedningens rapport konstateras att hot mot freden och vår säkerhet avvärjs bäst i gemenskap och samverkan med andra länder. Sverige är inte med i någon militär allians. Det går inte att se militära konflikter i vårt närområde som skulle påverka endast ett land.
Sverige kommer inte att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas. Sverige ska därför kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. Regeringen ser goda möjligheter till fördjupade säkerhets- och försvarspolitiska samarbeten.
Svensk säkerhetspolitik byggs på ett ökat samarbete inom Norden, Östersjöområdet, EU och FN. Vår första prioritet är att utveckla det fördjupade bilaterala samarbetet med Finland. Regeringen anser att samarbetet med Nato ska fortsätta att utvecklas inom ramen för det svenska partnerskapet. Sveriges samarbete med Nato begränsas ytterst av att vi inte åtar oss försvarsförpliktelser.
Jag vill också betona att regeringen anser att situationen i närområdet understryker vikten av att påskynda förstärkningen av Sveriges försvarsförmåga. Som en omedelbar åtgärd beslutade riksdagen i höstas på förslag från regeringen om en ökning av försvarsanslaget. Det möjliggör en utvecklad övningsverksamhet som höjer förbandens förmåga i närtid.
Att statsministern som sin första internationella resa valde att besöka Finland samt Estland, Lettland och Litauen var ett viktigt uttryck för de goda och nära relationerna våra länder emellan och för värdet Sverige fäster vid dessa. Samtalen var mycket goda och visade på den enighet i analysen som råder beträffande det försämrade säkerhetsläget i vår region, Rysslands aggression i Ukraina och dess utmanande uppträdande i närområdet.
Vi är överens om vikten av att EU upprätthåller sanktionerna och kritiken mot Ryssland och att vi försvarar grundläggande folkrättsliga principer. Besöken bekräftade att vi har en bred samsyn om det säkerhetspolitiska samarbetet.
Margot Wallström (S):
Tack för synpunkterna! För två veckor sedan hade vi en större tematisk säkerhetspolitisk debatt här i kammaren, och vi hade den utifrån det försämrade världsläge som vi ser efter den ryska aggressionen i Ukraina. Vi ska inte upprepa allt det som sades där.
Jag kan beträffande denna fråga börja med att säga att flera av kollegerna och jag har valt att först resa just till Baltikum för att demonstrera vår solidaritet med dessa länder, som ska känna att vi är på deras sida, att vi finns där som partner och att vi är för ett samarbete som också uttrycker solidariteten.
Vi har valt det som resmål, liksom att tidigt åka till Tyskland och andra länder i vårt grannskap som är viktiga partner. Det råder en bred samsyn, som också manifesterades under den tematiska debatten, om det försämrade omvärldsläget. Det är bra att vi är enade, precis som ni har sagt, i de frågorna.
Vi vet alla att det ryska uppträdandet runt Östersjön inte sällan är utmanande och i vissa fall rent provocerande. Det har inte minst de baltiska länderna fått känna på. Då ökar förstås osäkerheten i vårt närområde. Det ligger i vårt intresse att långsiktigt och så gott det går bidra till avspänning och säkerhet i vår del av världen.
Tillsammans med grannländerna runt Östersjön agerar vi för att stärka det samarbetet. Vi är inte alls ensamma - tvärtom. Vi kan själva välja våra samarbeten. Vi gör det utifrån en bra position, med respekt för vårt land och vårt ställningstagande och utifrån en situation där den militära alliansfriheten har tjänat oss väl i 200 år. Det har inte varit oföränderligt.
Vi har ständigt sett till att arbeta också med de begreppen och den positionen. Vi har sett till att engagera oss i en rad olika samarbeten i EU, med de nordiska länderna, runt Baltikum och faktiskt också med Nato - det gjorde vi så tidigt som 1994. Begreppet har formats och knådats genom åren och utifrån omvärldssituationen, och det är väldigt viktigt.
Men det har kombinerats med en annan viktig fråga, och det handlar om att vi har upprätthållit ett starkt försvar. Det har varit en grundpelare som militär alliansfrihet vilar på: Vi demonstrerar vår vilja och vår kapacitet att försvara vårt territorium och vår territoriella integritet.
Nu hävdar partier och företrädare att Nato är svaret på de frågorna och att Nato kommer att komma till vårt beskydd, samtidigt som man under åtta år har sett till att verkligen rusta ned vårt försvar - till den nivån att en moderat försvarsminister avgick därför att han tyckte att det var orimligt.
Man säger dessutom att vi säger nej till kunskap. Det gör vi inte alls. Men i stället för att begrava frågan i en utredning tänker vi föra ut den till debatt och bred folklig förankring. Det är det som krävs om vi ska kunna fortsätta att hävda att vi har en god säkerhetspolitik. Regeringen ska inte heller svaja, utan den ska stå fast i en orolig tid och ska ange vägen framåt. Den går via samarbete och en fortsatt militär alliansfrihet.