Carl Bildt (M):
Det påpekades helt riktigt att jag dessvärre inte kunde svara på alla frågor i mitt svar. Jag noterade visserligen att jag hade två sekunder till godo, men jag är inte säker på att de två sekunderna hade räckt för att reda ut allt i alla fall. Låt mig börja med att säga att det finns en bred samsyn. Jag hade svårt att hitta något som jag har anledning att invända mot i det som har sagts.
Jag noterar att den verklighetsbeskrivning som vi alla från lite olika utgångspunkter har inte bara i grova drag utan, tror jag, i nästan alla sina detaljer är gemensam. Vi vet hur verkligheten ser ut, framför allt i de ockuperade områdena och i Gaza. Vi vet att denna verklighet är inte bara folkrättsvidrig utan också förnedrande för de människor som lever där.
Vi vet att den är ett hinder för fred och att varje fredsprocess måste leda till att den verkligheten förändras och att vi också som en del i fredsprocessen börjar med att förändra den verkligheten nu. Det måste byggas ett momentum för fred också under fredsförhandlingarnas gång.
Det är en förutsättning för att fredsavtalet - om eller när det föreligger, och med de nödvändigt smärtsamma kompromisser som varje fredavtal innebär - ska accepteras av en bred majoritet både bland palestinierna och självfallet också på den israeliska sidan.
Nu gäller det därför att diskutera vad vi ska göra, och det vi ska göra är framför allt att stödja den fredsprocess som nu börjar. Det första mötet i den så kallade styrgruppen äger rum den 12 december. Den 17 december samlas vi i Paris. Både Gunilla Carlsson och jag kommer att vara där från svensk sida för att diskutera statsbyggandefrågorna, både statsbyggandefrågorna i det något längre perspektivet och vad vi kan göra i det något kortare perspektivet.
Désirée Pethrus Engström talade om de ekonomiska frågeställningarna. De kommer att stå i fokus där. Det är viktigt att de ordinarie vanliga människorna känner att det blir bättre. Vi har lyckats med delar av detta, såtillvida att det nu sker utbetalningar av skattemedel och annat till den palestinska myndigheten, så löner börjar nu betalas. Det kanske inte är så sensationellt, men i det sammanhang som vi diskuterar är det i alla fall en betydande förbättring. Men sedan måste mer göras.
Det särskilda kvartettsändebudet Tony Blair har ju tillsammans med Salam Fayyad och med den israeliske försvarsministern Ehud Barak presenterat fyra stora projekt som man vill genomföra. Delar av detta är sådant som vi har varit pådrivande för. Det finns arbete som genomförs av Näringslivets Internationella Råd här hemma och icke minst av turkiska intressenter när det gäller att knyta ekonomiska kontakter också med israeliskt näringsliv för att detta ska fungera på sikt.
Det tror jag är en alldeles avgörande förutsättning, just detta att bygga momentum för fred genom konkreta förändringar på marken. Detta innebär självfallet också att man måste demontera illegala utposter, som det så vackert heter, för att visa att man står fast vid sina åtaganden i den delen. I det ligger också, för att vända på det hela, att de israeliska myndigheterna måste ta sina åtaganden på säkerhetsområdet på det största allvar.
Det som sker i Nablus är viktigt och går relativt hyggligt, får man säga. Men samtidigt är det viktigt att ingripa mot Qassambeskjutningen. Även i Israel kommer det att krävas betydande kompromisser och svåra beslut. Då måste det finnas en beredskap för detta. Jag ska bara säga något kort. Ja, det är mycket viktigt att stödja det civila samhället och att ta till vara de olika intryck som har kommit fram från civila samhällsorganisationer. Det försöker vi att på olika sätt göra.
Den svenska kritiken tror jag är rätt tydlig - jag anknyter till Peter Hultqvist när det gäller de här olika frågorna - och den formuleras också genom Europeiska unionen. Men nu är uppgiften, som sagt, mindre att upprepa den gamla kritiken - den står fast; den förändras icke i någon del - och mer att se hur vi konstruktivt kan stödja den fredsprocess som jag ser framför mig. Det handlar om Paris och ett möte i Moskva.
Därefter, måste jag säga, hoppas jag att vi kan gå utan några ytterligare möten - det får inte vara för mycket möten - direkt tillbaka, sannolikt till Annapolis, för en slutförhandling inom en icke alltför avlägsen framtid under det kommande året.