Leif Jakobsson (S):
Det börjar kännas lite déjà vu här. Arbetet är inte slutfört. Arbetet pågår. Det kommer senare. Det här är också en fråga som jag lyfter upp eftersom riksdagen har fattat beslut och uppdrar åt regeringen att omförhandla det här skatteavtalet. Det är väl inte så konstigt att man vill höra vad som händer, och det var inte precis det jag fick höra i svaret.
Vi har diskuterat det här tidigare i kammaren. Bakgrunden är att de analyser som har gjorts av Skatteverket, Statskontoret, Skatteutjämningskommittén och en del andra visar att avtalet är otroligt ofördelaktigt för Sverige.
Tumregeln är ungefär den att för en person som bor i Sverige och jobbar i Danmark får Sverige in 8 kronor per hundralapp, och åt andra hållet skickar vi 24 kronor till Danmark. Det är bakgrunden. Det här avtalet är fel.
Skatteutjämningskommittén uppmanade regeringen att omförhandla det och försöka hitta en uppgörelse där man identifierar i vilken kommun de här gränspendlarna bor och var de jobbar för att på det viset få skattepengarna direkt till den kommun som berörs och inte omvägen via skatteutjämningssystemet, så som det är i dag.
Grundproblemet är att vi i våra nordiska välfärdssamhällen har en modell där den största delen av välfärden betalas av kommunala skatter och att man har en beskattningsrätt på kommunal nivå. Det är inte det normala på kontinenten och i Europa. Därför är det här inget problem mellan till exempel Tyskland och Danmark eftersom tyska kommuner inte har någon inkomstskatt.
De lever, i den mån de överlever, på en kommunal fastighetsskatt och på bidrag från delstat och förbundsstat. Där finns inte det här sambandet, men det finns mellan våra nordiska länder. När man lägger en europeisk avtalsmodell som mall, där man beskattar inkomsterna i det land personen jobbar, blir det fel i våra nordiska länder.
I en alltmer globaliserad värld där allt är mer och mer gränsöverskridande - vi jobbar i andra länder - borde det ligga i alla de nordiska ländernas intresse att hitta ett nytt avtal. Problemet är inte bara pengar.
Det handlar inte bara om att de kommuner där det bor många som jobbar i ett annat land inte får skatteintäkter i samma utsträckning, utan det har också med tillit att göra. Det har också i allra högsta grad med de människor som pendlar och som känner sig som snyltare att göra. Jag deltog i ett stort möte som Föreningen Öresundsborgare anordnade.
Nu behöver inte en del av publiken se så glada ut, för borgare på danska betyder medborgare. De är inte alliansanknutna. Deras önskelista började med: Vi vill betala skatt där vi bor. Vi vill betala för vården och skolan eftersom vi vill känna att vi också är med och bidrar när våra barn går till skolan.
Vi vill inte skicka de pengarna till ett annat land. Det är ganska självklart. Det är detta som är så viktigt. Vill vi främja större arbetsmarknadsregioner och vill vi främja flexibilitet och mobilitet och kunna använda kompetens och demografi för att få en högre sysselsättning i Norden måste vi faktiskt också ha skatteavtal som befrämjar det och inte hindrar det, för det är precis det vi har nu.
Därför blir jag mycket oroad när jag får ett svar om att ingenting har hänt och att det kanske ska hända någonting.