KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (M):
Det är ju inte så att Kuba är uteslutet ur till exempel FN eller att Kuba inte har en chans att ta del i de klimatförhandlingar som sker inom FN:s ram. Tvärtom - Kuba är en stat som andra som är med i Förenta nationerna. Där handlar det inte om att exkludera.
När Jan Lindholm nu gör sig till tolk för det kubanska folket och säger att de inte får ta del och att jag därmed vill utesluta det kubanska folket tycker jag att det är lite av ett retoriskt övergrepp. Jag ser nämligen en stor risk med att legitimera den kubanska regimen som jag många gånger tycker absolut inte företräder sina medborgare.
Man förvägrar dem rätten enligt FN:s allmänna deklaration om de mänskliga fri- och rättigheterna, och man låter dem inte få ha sina möjligheter att fritt uttrycka uppfattningar, att kunna organisera sig och ta ansvar för klimathotet fullt ut.
Jag är inte så säker på att bara för att man skulle upphäva EU:s sanktionspolitik eller att börja ha ett starkt engagemang med just Kuba skulle komma det kubanska folket närmare, givet att de styrs av en maktelit designad bröderna Castro sedan många år tillbaka som håller landet i ett järngrepp.
Jag blir lite förvånad över detta rättframma sätt att resonera av en ledande representant från vänsteralliansen som nu säger att vi helt och hållet från svensk sida ska ändra Kubapolitiken för vi går miste om så mycket kompetens. Jag vill hävda att det finns många andra sätt att hålla kontakt med kubaner, till exempel kubaner i exil och kubanska kvinnor.
Vi försöker också genom utvecklingssamarbetet stötta dem som står upp och slåss för sin frihet, men vi talar också väldigt mycket med de kubaner som inte vill se att man normaliserar relationerna med Kuba. Jag har lyssnat mer på dem än på Jan Lindholm, för jag tror att det är klok politik. Herr talman! Vad gäller jämförelserna med Israel och den fruktansvärda utveckling vi har sett på senare tid var det en väldigt intressant debatt i kammaren i går där en del av detta togs upp.
Det är väl ingen hemlighet att det ibland, tyvärr, i politiken och i världssamfundet har funnits en dubbel standard kring vissa olika ageranden. Det är jag är väldigt stolt över är att den borgerliga regeringen har en väldigt tydlig linje och nu tillhör de starkast kritiska rösterna mot Israels agerande. Det var annorlunda under Göran Perssons tid.
Gunilla Carlsson (M):
Jag tackar för en spännande interpellation. Det är intressant att en miljöpartist nu så starkt talar för handelns betydelse och utbyte mellan individer och institutioner som handeln bidrar till. Var drar man gränsen i fråga om när man legitimerar en regim, och hur öppnar man upp för handelns möjligheter att inte bara öka kontaktytor, kunskap och förståelse utan att också kunna öka välståndet? Det är en välkommen ståndpunkt från Miljöpartiet.
Men det som vi har varit rädda för när det gäller denna interpellation är att detta används som en förevändning för att lätta på en restriktiv politik mot Kuba som syftar till att se till att vi kan få till stånd en röst för frihet och mot förtryck och därmed vara solidariska mot dem på Kuba som inte fullt ut tillåts vara med i det internationella klimatarbetet och som inte fullt ut tillåts göra sina röster hörda, vare sig på Kuba eller internationellt.
Därför är jag tacksam för att vi fick en möjlighet att utbyta dessa synpunkter. Vi kommer att hålla fast vid den restriktiva politiken gentemot Kuba. Det finns också anledning att fortsatt resonera om hur man jobbar systemöppnande. Det är också därför som jag är stolt över att vi under denna mandatperiod har borrat vidare i detta. Hur ökar man kontakter mellan människor? Hur får vi fart på utvecklingen? Vad är det som hämmar utveckling?
Men det handlar också om hur vi kan jobba mer med en frihetsagenda, frihet från förtryck. Det var därför som jag refererade mycket till skrivelser i interpellationssvaret, just för att visa att vi har tänkt mycket på dessa saker och funderat på hur människor kan föras närmare varandra för att också möta de globala utmaningarna. Jag tyckte därför att detta var en intressant interpellation, och jag tackar för den.
Gunilla Carlsson (M):
Jag är glad att Carina Hägg väckte denna interpellation. Det ger oss en möjlighet att nu efter det etiopiska valet diskutera den förvärrade situationen i landet. Redan efter förra valet fanns vissa inskränkningar och det, som jag ser det, oacceptabla förhållandet för oppositionen i landet.
Vi får nu diskutera vilket dilemma detta ställer oss själva i. Det var därför jag bad utrikesministern om att få svara på interpellationen. Vi gjorde en sådan arbetsfördelning eftersom jag i höstas hade möjlighet att inför valen i Etiopien inte bara tala med utrikesministern om de oacceptabla förhållandena utan också möta företrädare för oppositionen och försöka se hur vi bäst kan stötta den.
Redan då fanns en stor nedstämdhet över förmågan att agera. Sedan har utvecklingen såvitt jag kan bedöma bara gått i fel riktning. Nu har vi haft ett val. Det är upp till EU att lite grann analysera hur vi fortsatt ska hantera frågan. Jag skulle vilja säga att det även gäller oss i Sverige.
Vi har en lång relation med Etiopien, och jag kan bara fråga mig om vi tillräckligt väl har använt våra kanaler för att kunna påverka för att få samma värderingsgrunder och för att kunna verka för att Birtukan Mideksa ska komma fri, till exempel. Mitt svar är att vi inte verkar dela värderingarna. När jag tar upp frågorna med etiopiska företrädare kommer det till något som skulle kunna vara grälliknande situationer.
Man vill inte acceptera det vi säger om att oppositionen måste få verka fritt och få rätten att samla sig och agera. Därför är jag glad att vi diskuterar frågan i kammaren. Jag delar Carina Häggs engagemang men också hennes oro inför utvecklingen i Etiopien. Frågan är var det ställer oss, med ett relativt stort bistånd och som biståndsgivare sedan lång tid tillbaka.
Vi har via Carl Bildts försorg i EU arbetat med hur vi ska kunna få EU att vara ännu starkare i sin kritik av utveckling i Etiopien. Men här har jag också kunna konstatera, på plats i landet och i olika kontakter, att det tyvärr finns lite olika skolor för hur vi ska hantera Etiopien och landets regering.
Det är ett land med utbredd fattigdom, med många etniska minoriteter och med stor underutveckling. Hur ska då biståndet på bästa sätt kunna medverka till en god fattigdomsbekämpning och till ett ökat politiskt utrymme för olika krafter så att landet bättre kan komma till sin fulla potential? Detta är svåra frågeställningar.
En del uppskattar president Meles förmåga att hålla stabilitet i landet och ser kanske inte så mycket till behovet av en frisk och sund oppositions möjligheter att verka fullt ut. Detta ställer oss inför ett antal dilemman, fru talman, som jag är glad att vi kan diskutera i den svenska kammaren i dag.
Gunilla Carlsson (M):
Jag försökte vara så öppen i mitt svar som jag någonsin kan just för att jag delar Carina Häggs engagemang och oro för utvecklingen i Etiopien och för vad det ställer för krav på oss och hur vi bör agera inom ramen för EU och inom ramen för vårt eget utvecklingssamarbete. Det är inte bara Birtukan Mideksa som får sina rättigheter kränkta.
Vi har sett att trycket mot oppositionspolitiker inför, under och efter valen har hårdnat. Hon är en mycket lysande symbol som verkligen förtjänar att lyftas fram gång på gång i olika samtal. Vi har gjort det, och vi fortsätter att göra det. Hennes öde är väl känt. Jag har också träffat hennes partivänner för att på olika sätt ge vårt stöd.
Jag tycker att det väldigt väl illustrerar situationen i landet. Vi har anledning att med gemensamma krafter, som också, fru talman, Carina Hägg indikerar även från riksdagens opposition med starkt Afrikaengagemang, fortsatt driva den här frågan och se till att det inte råder förtryck utan frihet och att det inte råder fattigdom utan möjligheter i afrikanska länder, inte minst i Etiopien där vi borde ha goda möjligheter att kunna påverka.
Gunilla Carlsson (M):
När det gäller den analys vi gör inväntar vi nu den slutliga valobservationen. Vårt svenska utvecklingssamarbete och den strategi som styr våra relationer med Etiopien har gradvis anpassats till den förändring som har skett i landet. Som Carina Hägg indikerar står vi nu inför hur vi ska göra med det fortsätta utvecklingssamarbetet. Ska vi bredda och öka engagemanget?
Eller ska vi på något annat sätt påverka och visa att vi faktiskt är rätt så besvikna över hur vårt samarbete med Etiopien har fungerat? Det är därför som vi också har lagt mer och mer via helt andra kanaler än via den etiopiska regeringen. När det gäller synpunkten om valobservatörer vill jag nämna för kammaren att vi alltid har för vana att försöka få med svenskar i EU:s valobservationer dels för att Sida är väldigt skickliga på att hitta duktiga och dugliga människor, dels för att det ger oss adderad kunskap.
Jag tror att det är fritt för riksdagens ledamöter att vara med när Sida har den här typen av muntlig återrapportering. Jag vill passa på tillfället att marknadsföra den möjligheten eftersom det också är ett sätt att få förstahandsinformation från enskilda som har deltagit i denna viktiga mission. Låt oss återkomma. Jag är villig att fortsätta den här dialogen och redogöra för vilka steg vi tar när det gäller det svenska engagemanget i Etiopien.
Det handlar naturligtvis också om att se till att EU nu har en stark röst mot förtrycket och för mer frihet. Vi kan kanske med gemensamma ansträngningar få ett ökat fokus på de oppositionellas situation i Etiopien, för de förtjänar absolut allt vårt stöd och definitivt ett bättre öde.
Gunilla Carlsson (M):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om vad jag gör för att öka kunskapen om remitteringar från Sverige och stimulera användandet av säkra, billiga och legala vägar för transfereringar. Jag anser att remitteringar utgör ett viktigt bidrag till utveckling och fattigdomsbekämpning. Den internationella forskningen inom området, som nu börjar bli omfattande, ger ett tydligt stöd för detta.
Denna bild bekräftas också av vad vi ser i svenska samarbetsländer, där remitteringar i flertalet fall får allt större betydelse för individers och i förlängningen samhällens utveckling. Den internationella kunskapen kring remitteringar har ökat, men också öppnat för fler frågor. Ur ett svenskt perspektiv behöver vi bli bättre på att ta till oss den kunskap som finns i andra länder och tolka och omsätta internationell forskning inom området.
Vi behöver också veta mer om kopplingarna mellan det vi gör inom utvecklingssamarbetet och remitteringar. Regeringen har redan tagit inledande steg för att öka kunskapen om remitteringar, internationellt och i Sverige. Sverige, genom Sida, tillsammans med andra givare finansierar en omfattande studie om migration, remitteringar och utveckling i Afrika som just nu genomförs av Världsbanken i samarbete med en rad afrikanska forskningsinstitutioner.
Studien förväntas generera viktig kunskap om omfattning och villkor för migrations- och remitteringsströmmar på kontinenten. Regeringen, genom UD, har också finansierat ett antal studier om remitteringar från Sverige. Under förra året genomfördes en fallstudie om remitteringar till Irak som genererade viktig kunskap om vem som skickar, i vilket syfte, vad som påverkar belopp och vilka transfereringskanaler som används.
Denna studie har följts upp av en nyligen genomförd studie, också finansierad av UD, om remitteringar från Sverige utförd av Global Utmaning och Institutet för Framtidsstudier. Studien tar ett bredare grepp genom att med utgångspunkt i SCB:s årliga undersökning om hushållens ekonomi titta på demografiska faktorer och remitteringar. I anslutning till lanseringen genomfördes också ett välbesökt seminarium med inbjudna remitteringsforskare från Spanien och Norge.
Remitteringsfrågan behandlas också i regeringens pågående SOU-utredning om cirkulär migration och utveckling. Det betänkande som kommer att lämnas till regeringen i mars kommer att innehålla ett antal förslag på vad regeringen kan göra för att förbättra förutsättningarna för remitteringar från Sverige.
Gunilla Carlsson (M):
Tack för att vi får möjlighet att diskutera remitteringar, som har en så stor betydelse, precis som Jonas Sjöstedt sade! Också jag tycker att det är viktigt att slå fast att detta inte är biståndsfinansiering. Det är ett viktigt flöde för många människor i utvecklingsländerna som vi måste veta mer om och förstå bättre. Jag tror också att det är viktigt att vi i Sverige känner stolthet över hur vi bidrar till en global utveckling. Tack vare att vi har en generös flykting- och invandringspolitik är det många människor som kommer hit och bosätter sig.
De ska ha arbete och möjligheter att bidra inte bara till sin egen försörjning utan också kunna känna omsorgen om sin familj som kanske finns långt borta. Sverige uppfattas många gånger ha en stor egen global omsorg utifrån klimatengagemang, biståndsnivåer, migrationspolitik och så vidare. Det här hänger ihop. Det är därför utmaningen för biståndet nu blir viktig eftersom det är en del i en helhet.
Biståndsfinansiering skulle kanske kunna hjälpa till att lösa ett av de problem som Jonas Sjöstedt tar upp. Jag är glad att Global Utmaning och Institutet för Framtidsstudier hade det här seminariet. Det har verkligen satt lite fart på debatten. Det var avsikten med att vi finansierade den här frågan. Vi behöver veta mer. Herr talman!
Att jag i dag väljer att inte komma med konkreta förslag beror på att den SOU som vi tror ska presenteras i mars om just cirkulär migration och utveckling förhoppningsvis kommer att på ett gediget sätt ha jobbat igenom ytterligare förslag förutom dem som Jonas Sjöstedt tar upp. Det finns mycket goda erfarenheter vad gäller kunskap om remitteringar som Storbritannien kan sporra oss med. Jag tar verkligen med mig det hem.
Jag kan också lova att jag ska tala med finansmarknadsminister Peter Norman om transaktionskostnaderna, bristen på transparens och möjligheten att känna sig säker med de transfereringar som görs. Det här är dock lite av en konkurrensfråga. Det är ett fåtal aktörer som tar ut de priser de själva sätter. Det är inte alltid vi kan påverka detta. En sak som utvecklingsländerna kanske kan lära oss är att ha banken i mobilen lite mer.
Genom biståndet kan vi möjligtvis titta lite grann på nya tekniska lösningar tack vare den nya informationsteknologin. Vi kan se hur många länder i Afrika nu utvecklar nya typer av banksystem. Där genomför man finansiella transaktioner med mycket minskade transaktionskostnaderna som också konsumenter i Sverige skulle kunna ha nytta av. Jag är väldigt tacksam för den här interpellationen.
Den ger oss anledning att återkomma, men jag vill då återkomma med mer av konkreta förslag och initiativ efter att denna SOU är färdigberedd.
Gunilla Carlsson (M):
När det gäller den sista noteringen tror jag att det är viktigt att vi funderar lite grann på hur remitteringar kan göra nytta långsiktigt i mottagarländerna. Det är inte primärt ett svenskt ansvar. Många använder det till föda för dagen, till investeringar i sina barns skola eller till att spara en liten peng. Det gäller att möjliggöra att de här pengarna kan få ytterligare ökad användning på ett bra sätt och att se sambanden mellan remitteringar och utveckling.
Jag är helt övertygad om att Jonas Sjöstedt har rätt när han säger att det finns mer att göra i denna del. Det handlar bland annat om att göra det lättare för dem som tar emot remitteringar att kunna investera i företag och jobbskapande eller spara pengar för sin ålderdom. Det här är kunskap som vi behöver ta till oss mer. Det är därför jag har uppehållit mig väldigt mycket vid behovet av att veta mer innan vi går vidare. Herr talman!
Det är precis så här som riksdagen ska jaga på regeringen. Det stämmer precis att år 2008, när vi antog nya utmaningar i politiken för global utveckling, sade vi att detta var en av de saker vi ville bli utvärderade på. Jag tycker inte att vi har återkommit tillräckligt väl i konkreta handlingar för att göra någonting åt transaktionskostnaderna, säkerheten och tillgängligheten till bra betaltjänster.
Att sätta en maximiavgift skulle möjligtvis kunna innebära att det blir ännu mer osäkra transaktioner eftersom de aktörer som i dag verkar öppet då kanske väljer att inte längre fortsätta att tillhandahålla tjänsterna. Det låter effektivt, klatschigt och bra, men jag kan inte här i dag säga att jag tror att det är den mest framkomliga vägen. Jag tror mer på kunskap, opinionspåverkan och möjligheter att jämföra.
Tack vare Europeiska unionen kan Sverige öppnas för smartare, bättre och säkrare transfereringar till utvecklingsländerna. Det kan bland annat byggas på de kunskaper om detta som man nu har i UK. Herr talman! Jag tackar för frågorna och tycker att de är mycket relevanta.
Gunilla Carlsson (M):
Jag avvaktar med förväntan den utredning som heter Cirkulär migration och utveckling för att se vilka konkreta och genomförbara förslag vi kan få. Jag kan konstatera att många av de transaktionskostnader och osäkerhetsmoment som många av våra nya svenskar finner när de vill visa omsorg om sina släktingar och anförvanter i många av utvecklingsländerna bottnar i att det saknas konkurrens när man ska föra över pengar.
Vi har brustit och inte kunnat hjälpa till att ge en objektiv prisjämförelse. Jag vill också uppmana aktörerna att ta ett ökat ansvar. Herr talman! Jag har medgivit att det finns mer att göra på det här området. Det är ett ansvar för regeringen. Vi får anledning att inte bara titta på den utredning som kommer utan också på hur vi hanterar politiken för global utvecklingen.
Även om man kanske inte ska finansiera framväxten av ny teknik är jag rätt säker på att det finns en god anledning för biståndet att börja använda och bejaka den nya tekniken eftersom biståndsflödena också är rätt omfattande. Det kommer också att underlätta om vi kan ha bättre och säkrare transfereringar med mer transparens och bättre möjligheter att följa dem.
Här, herr talman, har vi i de afrikanska länderna sett hur man hittar nya vägar som minskar transaktionskostnaderna och gör det lättare för konsumenterna att jämföra och också gör det lättare och billigare att hantera sina egna medel.
Gunilla Carlsson (M):
Hans Linde har frågat mig på vilket sätt delfinansieringen av ett flertal svenska ambassader i EU- och västländer med biståndsmedel har bidragit till att uppnå utvecklingspolitikens mål och hur jag avser att redovisa resultaten av avräkningarna för ambassadkostnader. Regeringen har de senaste åren höjt ambitionen när det gäller svenskt utvecklingssamarbete. Utvecklingssamarbetet har blivit en allt viktigare del av svensk utrikespolitik, och samarbetet med konflikt- och postkonfliktländer har ökat. Samtidigt har biståndsvolymen ökat kraftigt.
Regeringen har även höjt ambitionen när det gäller styrningen av både det bilaterala och det multilaterala utvecklingssamarbetet. Arbetet med uppföljning och utvärdering har intensifierats liksom den interna styrningen och kontrollen. Sammantaget medför dessa förändringar att ökade förvaltningsresurser måste läggas på hanteringen av bistånds- och utvecklingsrelaterade frågor, både på UD och på utlandsmyndigheterna.
De ambassader Hans Linde tar upp i sin interpellation har samtliga i uppdrag att genom dialog och rapportering främja Sveriges agenda inom det internationella utvecklingssamarbetet. Inför det fjärde högnivåmötet om biståndseffektivitet i Pusan i höst diskuteras till exempel frågan om arbetsfördelning mellan biståndsgivare. Därför har ett antal ambassader runt om i världen, däribland Tokyo, Madrid och Paris, i uppdrag att undersöka, analysera och rapportera om värdlandets biståndspolitiska prioriteringar.
En grundläggande utmaning i den globala biståndsarkitekturen är att de flesta aktörers bistånd är fragmentiserat både vad gäller antal länder och antal sektorer. Genom att Sverige får bättre kunskap om andra länders biståndspolitiska prioriteringar kan vi vara en aktiv och konstruktiv aktör på den internationella arenan och bidra till att minska den globala fragmentiseringen. Vidare har Sverige inte byggt ambassader med biståndsmedel. De kostnader som har belastat biståndet har gjort så i enlighet med OECD:s regelverk.
Regeringen tar på allvar behovet av redovisning såväl av resultat som av syfte med och inriktning på alla biståndsmedel. Därför avser regeringen att hitta vägar för att ytterligare förtydliga denna redovisning.
Gunilla Carlsson (M):
Jag ska inte säga att jag önskar att Hans Linde kunde vara med mig och se hur mycket jag jobbar med min norska kollega. När man sitter i Regeringskansliet märker man verkligen hur mycket man använder ambassaderna. Det kom en mängd olika exempel, och jag är glad att få redogöra för detta, för det handlar om biståndssamordning. Det handlar om hur vi tillsammans formulerar och ser vad vi har för nordiskt samarbete i utvecklingsfrågor. Jag och Erik Solheim har tagit initiativ om kvinnors roll i utveckling. Vi jobbar mycket med klimatfrågan, och vi jobbar specifikt med länder som Sudan.
Det går inte en vecka utan att vi på ett eller annat sätt diskuterar utvecklingsfrågor via ambassaden i Oslo. Det är faktiskt schabloner som jag kan ställa mig bakom. Jag medger att schabloner blir trubbiga. Jag medger att det finns en misstänksamhet mot mig eftersom man hela tiden försöker göra gällande jag tar bort pengar från biståndet som jag inte återkopplar i resultatredovisningar.
Här i dag har jag lovat att jag ska återkomma med resultatredovisning även i dessa delar, men jag måste få säga att ett generöst och ambitiöst svenskt bistånd måste ta sina egna kostnader. Det går inte att bedriva ett effektivt och verklighetsanpassat bistånd om man inte ser till att vi har vissa administrationskostnader och verktyg för att nå dithän.
Det är därför jag inte bara kan säga att vi tar pengarna någon annanstans ifrån, utan vi avräknar dem från den biståndsbudget som riksdagen har fastställt, för vi tycker att det är relevant att biståndet bär sina kostnader. Vi tar dem ingen annanstans ifrån. Jag tycker att det har varit ett rimligt sätt att arbeta. Vi har berättat om detta för riksdagen, och vi kommer att återkomma om resultatrapporteringen om vad som har skett och varför. Om vi inte gör på det här sättet hoppas jag att vi kan få en diskussion om hur rapporteringen annars ska ske.
Ska vi minska våra kontakter med ambassaden i Oslo, eller är det bara samarbetet i nordiska frågor som ska belasta den, och ska något utvecklingssamarbete med Norge inte förekomma? Det finns en del följdfrågor som jag skulle kunna ställa till interpellanten. Jag ser dock fram emot att få återkomma till detta. Jag är tacksam för att utrikesutskottet också följer detta. Det är en modell vi införde. Jag kan stå upp för den och förklara den, och jag kan se att den har vissa brister. Jag ser fram emot att få återkomma med resultatredovisningen.