Beatrice Ask (M):
I det här ärendet behandlar vi regeringens skrivelse om 2015 års tillämpning av lagen om särskild utlänningskontroll. Regeringen har under perioden fattat ett beslut med stöd av lagen. Beslutet innebar avslag på överklagande av ett beslut om utvisning. Jag yrkar, i enlighet med justitieutskottets förslag, på att skrivelsen läggs till handlingarna. Herr talman! Skälet till att regeringen lämnar en skrivelse av det här slaget till riksdagen är att lagen om särskild utlänningskontroll är viktig.
Det handlar om rikets säkerhet, och användningen av lagen får påtagliga konsekvenser för enskilda personer. Bedömningen av om en person kan utgöra en fara för rikets säkerhet eller om man kan befara att en person kan komma att begå eller medverka till terroristbrott måste göras på ett i alla avseenden högkvalitativt och rättssäkert vis.
Med anledning av denna skrivelse har Sverigedemokraterna motionerat om ändringar i lagstiftningen. Det är givetvis så att ordningen på ett förfarande kan och måste diskuteras, men i dag är det så att detta fungerar. När en person ansöker om uppehållstillstånd eller medborgarskap hos Migrationsverket får Säkerhetspolisen ärendet på remiss i en del fall.
Yttrandet från Säkerhetspolisen blir sedan ett underlag för Migrationsverkets beslut i frågan som helhet. Detta är en ordning som fungerar väl. Samarbetet mellan myndigheterna i de här frågorna är nära, och det är bra. Mig veterligen har Migrationsverket alltid tagit Säpos synpunkter på stort allvar. Jag har inte sett något exempel där man inte har följt den rekommendation som har kommit från Säkerhetspolisen.
Nu motionerar Sverigedemokraterna om att Säpo ska fatta beslut om utvisning. Men ingen, allra minst de som kan komma i fråga för beslut enligt den här lagstiftningen, ansöker hos Säkerhetspolisen om uppehållstillstånd eller medborgarskap - och skulle förmodligen inte göra det heller. Något behov av att ändra Säpos uppdrag finns dessutom inte.
Det viktiga är att vi har en ordning och rutiner i det allmänna flödet av ansökningar som gör att man hittar personer som behöver synas extra ur ett terroristbekämpningsperspektiv. Hittills har detta fungerat. Den stora ökningen av antalet asylansökningar innebär dock en prövning av alla rutiner, också dem som gäller särskild utlänningskontroll.
Därtill kommer de långa handläggningstiderna hos Migrationsverket och inte minst alla de som har kommit till Sverige utan att registreras över huvud taget. Det är här vi har ett problem i dag, inte när det gäller organisationen och användningen av den här lagstiftningen. Det verkliga dilemmat är alltså inte den formella beslutsgången utan volymerna - och verkställighetshinder.
Sverige och de flesta demokratiska länder har internationellt förbundit sig att inte utvisa människor till länder där de kan riskera tortyr, dödsstraff eller förföljelse. Ibland är det också svårt att fastställa nationalitet, och ibland erkänns den inte av mottagarlandet. Det innebär att det händer att personer som ska utvisas blir kvar i Sverige.
Sverigedemokraterna anser att personer som ska utvisas efter beslut enligt den lagstiftning vi diskuterar ska tas i förvar i avvaktan på verkställighet. Det är verkligen lättare sagt än gjort. För det första räcker inte antalet förvarsplatser över huvud taget. Det finns i Stockholm i dag 255 förvarsplatser, och de ska användas till väldigt mycket.
Det är klart att vi moderater har sagt att vi tycker att man ska bygga ut detta, men jag tror inte att vi ska använda dessa dyrbara platser för det här ändamålet. För det andra är förvar något som är lämpligt bara under kortare perioder. I de här ärendena kan det handla om att det finns verkställighetshinder under väldigt lång tid, och av humanitära skäl är det inte lämpligt att hålla människor i förvar under så långa perioder.
Därför finns det andra sätt att kontrollera de personer som inte kan utvisas. Det gör man genom uppsikt av olika slag; det handlar om anmälningsplikt, kontroller med mera. Det är också på det sättet att det fungerar. Det är väldigt inskränkande för de enskilda individerna, och jag har inte hört några exempel på att det inte har fungerat.
Motionsförslaget om att Sverige ska upprätta avtal med tredje land som vill ta emot de här personerna trots att de inte är landets egna medborgare finns också i Sverigedemokraternas motion. Det faller ju på sin egen orimlighet. Vilka länder skulle det vara? Ungefär likadant är det med förslaget att personer som är satta i förvar frivilligt ska kunna lämna landet tillsammans med och med hjälp av polisen. Hur ska det gå till?
Ska polisen hjälpa personer man anser borde utvisas på grund av terroristanknytning att åka iväg till något land som gärna tar emot personer misstänkta för terroristkopplingar? Det är ju helt snurrigt, det här förslaget! Jag kan inte begripa hur man kan lägga fram någonting sådant; det motverkar ju allt det vi har i syfte att bekämpa terrorism.
Däremot anser jag att det kan finnas skäl - även en blind höna, brukar man säga - att fundera över påföljderna för överträdelser mot utvisningsbeslut. Dagens straff, böter och upp till ett års fängelse, är kanske väl milt i dessa fall. Det är givetvis så att personer som har återvänt till Sverige men inte har verkställt de påföljder man har dömts att verkställa ska avtjäna dem, oavsett vad som är skälet till att de har återkommit.
Herr talman! Lagen om särskild utlänningskontroll fungerar. Det stora inflödet av flyktingar innebär prövningar också när det gäller kontrollen. Vi kommer att ha anledning att följa utvecklingen noga, men det gäller i första hand frågor om resurser och rutiner - inte organisationen och lagstiftningen i sig.