KBLab/rixvox huggingface dataset:
Robert Stenkvist (SD):
Då får jag rätta. Jag menar bara de lärare som gör sig skyldiga till det här, inga andra. Jag har väl hört talas om en sex sju fall de senaste åren. Sex sju fall innebär naturligtvis inte hela lärarkåren. Det vore absurt att ens tänka den tanken. Det här är ingen kritik mot lärarkåren som sådan, utan det är kritik mot de lärare som gör sig skyldiga till det här.
Jag har hört talas om sex sju fall de senaste åren, men vi har ju tusentals lärare i Sverige som inte har gjort sig skyldiga till det här. Jag borde ha varit tydligare, och det får jag ta på mig. Jag borde ha varit tydligare med det. När det gäller partiets historia och värdegrund har våra partiföreträdare Mattias Karlsson och Jimmie Åkesson varit tydliga med att vi har fläckar på vår historia. Det har inte varit någon hemlighet.
Jag har läst en skrift av Mattias, där han mycket ingående berättar om vad som hänt och så där. Det är klart att under en historielektion på gymnasiet vore det inte fel av en lärare att behandla det som står där. Det tycker inte jag. Tittar man på Allmänna valmansförbundet - föregångaren till Moderaterna - hittar man kanske en del fläckar där också, Christer. Då ska det tas upp på samma sätt.
De äldre partierna här - Sverigedemokraterna är ett ungt parti - har också fläckar på sin historia. Alla partier har det. Jag vet inte om Liberalerna utgör det gyllene undantaget, men jag vet att sossarna har vissa fläckar. Moderaterna och Centerpartiet har det absolut.
Robert Stenkvist (SD):
Vi yrkar bifall till reservation 1, med vårt särskilda yttrande. Regeringens förslag innebär att studenter med stort utbildningsbehov kommer att få bidrag i stället för studielån under ett års tid, gällande lägre studier. En grupp människor får bidrag, medan andra studenter får låna pengar.
Tidigare har gruppen med stort utbildningsbehov fått låna pengar och fått möjlighet till att skriva av studieskulder vid fortsatta högre studier. Det kan vi tycka är en rimlig morot. Tanken bakom förslaget kan väl sägas vara god. Stödet vänder sig till alla med stort utbildningsbehov, så länge pengarna räcker.
Alla i nämnda grupp kommer alltså inte att få ta del av förmånen, i alla fall inte om det är tillräckligt många som kommer i fråga. Detta är med andra ord ingen rättighetsbaserad reform. Dock är det tveksamt vilket långsiktigt resultat detta stöd kommer att ge.
Vi har redan i dag en flora av bidrag för att nyanställa svaga grupper på arbetsmarknaden, och de flesta sådana åtgärder har gett ett mycket klent resultat. Självklart ska man fortsätta att försöka minska arbetslösheten med olika metoder, men det är tveksamt om motivationen räcker ända fram för dem som börjar att studera med det liggande förslaget men ändå inte har börjat studera med de nuvarande reglerna.
Framför allt kan vi inte ha särregler för en grupp människor i samhället. Jag ansluter mig här till Per Albin Hanssons ord om att samhället varken ska ha kelgrisar eller styvbarn. Vi har ett system för studiemedel som kan sägas vara ett av världens mest generösa och som dessutom har tjänat oss väl under lång tid.
Detta är ett system som alla människor kan ta del av och som ger människor möjlighet att skaffa sig en utbildning. Låt oss hålla oss till det och behandla alla lika och rättvist - inga kelgrisar och inga styvbarn. Vi har i dag en förmån för dem med stort utbildningsbehov. Studerande som fortsätter sina studier på högskolenivå får möjlighet att skriva av sina tidigare lån. Vi tycker att detta är en rimlig och vettig ordning.
De som anstränger sig och studerar utifrån en besvärlig utgångspunkt får en liten extra morot. Det tror jag att till och med Per Albin skulle ha accepterat. Även vi kan dock med dagens problem tänka oss att tumma en smula på Per Albins devis om kelgrisar och styvbarn.
I dag finns det begränsningar för hur länge man får ta studielån på grund- och gymnasienivå, och vi kan tänka oss en minskning av begränsningarna just för gruppen med stort utbildningsbehov. Till sist, fru talman: Propositionen talar om att förslaget ska öka den sociala rättvisan. Vi vänder oss inte emot att öka den sociala rättvisan.
Men i verkligheten måste man ha en balans mellan den sociala rättvisan och den förutsättningslösa rättvisan, och vi anser att förslaget missar denna balans.
Robert Stenkvist (SD):
Jag yrkar inte bifall till något annat än utskottets förslag. Regeringens förslag på försöksverksamhet med branschskolor kommer väl inte direkt att lösa missmatchningen på arbetsmarknaden eller utbildningsbehovet för Sverige som nation.
Vi har dock inget emot själva förslaget om att gymnasieskolan enligt skollagen får sluta avtal med en branschskola om att skolan utför vissa uppgifter, så kallad entreprenad. Caroline Helmersson Olsson utvecklade ju mer vad förslaget går ut på. En försöksverksamhet med branschskolor Precis som förslagsställaren ser vi att detta kommer att innebära ökade möjligheter för utbildning inom smala yrkesområden där det råder arbetskraftsbrist.
Men givetvis kommer detta förslag inte ensamt att räcka till för att täcka upp den arbetskraftsbrist som råder på många områden. Vi är allmänt positiva till branschskolor - även till riktiga branschskolor, som det faktiskt inte är fråga om här, vilket påpekades i en följdmotion. Här handlar det om samarbete mellan kommunala yrkesskolor och branschskolor, vilket också är bra.
Det finns redan i dag branschskolor. Om lagarna behöver ändras eller om det behövs fler insatser för att främja branschskolor tittar vi gärna på det. Vi tror att branschskolor har framtiden för sig. Remissinstanserna har till övervägande del lämnat förslaget utan anmärkning eller kommentar.
En remissinstans har avstyrkt förslaget, men motiveringen var konstig. Man kan undra om de ens förstod vad förslaget går ut på. Det var ett väldigt rörigt och konstigt svar. Herr talman! Sammanfattningsvis är detta ett steg i rätt riktning. Vi hoppas på en fortsatt utveckling av både yrkesutbildningar på olika nivåer och lärlingsutbildningar.
Det behövs i det svenska näringslivet och för framtida elever. Detta är en försöksverksamhet, och den ska utvärderas och justeras efter försökstidens slut - en försökstid som för övrigt är ganska lång.
Robert Stenkvist (SD):
Min fråga går till minister Mikael Damberg. Resultaten har vänt uppåt i den senaste PISA-undersökningen, som presenterades i tisdags. Oavsett vem som ska ta åt sig äran är det en mycket glädjande utveckling. Smolk i glädjebägaren är dock att resultaten för elever med utländsk bakgrund fortfarande släpar efter.
Skillnaden mellan elever med inhemsk bakgrund och elever med utländsk bakgrund är fortfarande större än för OECD-genomsnittet. Vad är regeringens reaktion på det? Vi kunde också notera en sämre likvärdighet och att betydelsen av socioekonomisk bakgrund kvarstår. Hur har regeringen tänkt kring dessa besked? Jag såg att det var en intervju med Löfven i morse, men den sa inte så mycket.
Robert Stenkvist (SD):
Jag ska svara på det jag hann anteckna. För att börja med lärarlönerna skär vi ned dem för att vi har en egen satsning på karriärlöner och en karriärstege, och den är större än de 2,7 miljarder som vi tar bort. Vi har också en satsning på kringpersonal utöver regeringens satsning. När det gäller Vetenskapsrådets neddragning lägger vi i stället de pengarna på direkta basanslag.
Man kan tycka att det blir mindre forskning av det. Man kan också tro att det blir mer forskning av att ge pengarna direkt till lärosätena och universiteten, vilket vi gör. Vi tror på det. Jag tycker att vi skulle ha gjort en ännu större omdirigering av pengar, men vi var lite försiktiga.
Konsthögskolornas anslagsminskningar var väldigt små och gällde ett särskilt projekt som jag läste om i budgeten, tror jag. Jag har faktiskt glömt vad det var för projekt som vi helt enkelt tog bort pengarna för. Jag ber om ursäkt för det.
Robert Stenkvist (SD):
Anslagsminskningarna var ju extremt små i sammanhanget. Det var verkligen inga stora anslagsminskningar. Varför man gör det till en stor sak förstår jag inte. När det gäller budgeten har vi i alla fall en budget. Det är det inte alla partier här inne som har. Ja, vi har sagt hela tiden att invandringen är en kostnad för samhället.
Det är en kostnad man kanske kan ta. Man kan göra den större eller mindre. Jag växte upp när flyktingarna från Chile kom när Pinochet härjade som värst och tyckte att det var en utmärkt satsning. Men i dagens läge är det inte en vettig politik. Det är en vansinnespolitik.
Vi måste börja hjälpa folk på plats, där vi för samma summa pengar kan hjälpa kanske hundra personer i stället för att hjälpa en här i Sverige - eller för den delen i Norden eller i Europa. Det är den politik vi står för, och vi kommer att upprepa den. Vi kommer inte att ändra den någonsin, för vi har rätt på den punkten. Det handlar inte längre om att hjälpa människor.
Om vi kunde hjälpa människor i flyktingläger som hade nästan samma standard som vi har skulle invandringen i alla fall vara en huvudfråga. Men då handlar det inte längre om att hjälpa människor. Då handlar det om någonting annat. Vi står för vår politik, och vi står för att invandringen innebär påfrestningar på välfärden. Det gör den naturligtvis. Jag kommer inte ihåg någon mer fråga.
Robert Stenkvist (SD):
Satsningen på metallurgi utgår från en analys vi har gjort som visar att detta är av speciellt intresse för Sverige. Vi har malm i överflöd, och vi har kunskap som få länder har. Vi har gjort analysen att vi verkligen borde satsa extra mycket här. Jag håller med om att man reagerar när man läser detta, men vi står bakom den analysen.
Vi satsar enormt mycket av skattebetalarnas pengar, och att de kommer till användning på rätt sätt och verkligen ger valuta är en jättesvår fråga. Det är väl ett par år sedan vi diskuterade utvärderingssystemet här. Jag ska vara ödmjuk och säga att jag tycker att det var svårt att lista ut vilket av de olika systemen som egentligen är bäst.
Jag har pratat med en del högskolor och lärosäten, och de säger att detta med egenutvärdering tar jättemycket resurser men att de måste ha det för att uppfylla vissa internationella kriterier. Man kan inte bara ha egenutvärdering, utan man måste ha något slags utvärdering från UHÄ och så vidare.
Det blir system på system, och massor av pengar som skulle gå till forskning går till denna administration och till utvärderingarna. Men vi måste ändå ha en utvärdering. Jag undrar hur mycket pengar och resurser som egentligen går till bara utvärdering. Det är också en fråga vi måste börja ställa oss. När det gäller budgetanslaget är det ett samlat anslag.
Vad jag kommer ihåg satsar vi 250 miljoner på ökad lärartäthet. Detta är ett samlat anslag, så man ser det inte i budgeten.
Robert Stenkvist (SD):
Ja, det förvånar mig inte alls. När jag tittar på de strategiska forskningsområdena framstår de som rätt självklara för Sverige att satsa på. Det är inga konstigheter. Olika experter har kommit fram till att detta är de områden vi ska satsa på. Men jag tror att en påläst, intresserad lekman skulle komma fram till ungefär samma områden - de ter sig rätt självklara.
Om vi minskar ned på detta är det absolut inte meningen att det ska bli mindre forskning; jag kanske missade det i talarstolen. Vi tror att det i alla fall blir lika mycket forskning på dessa områden om högskolorna och lärosätena får styra pengarna själva. Jag är fullständigt övertygad om det. Men det är naturligtvis också en lekmannagissning.
Vi sätter tilltro till lärosätena. När det gäller anslagsspecificeringen har du rätt, Betty Malmberg. Vi bör ta med detta i framtida budgetar. Tack för det tipset!
Robert Stenkvist (SD):
När det gäller lärarutbildningen har det kommit kritik: Den behöver reformeras. Det behövs bland annat mer ledarskap. Dagens lärare har en annan skola och andra klasser än gårdagens. Det behövs mer ledarutbildning, för att nämna bara ett exempel.
När det gäller segregering gick jag i Socialdemokraternas skola, och där fanns det obsklasser. Det var väl någon form av segregering det också, men de behövdes. Elever behövde komma bort från den vanliga klassen, för en kortare eller lite längre period. Ja, det kan vara stigmatiserande på något sätt, och det kan vara segregerande. Men låt mig ta det från en annan vinkel.
Vi har talat jättemycket om fallande skolresultat och om pedagogik som bygger på vetenskap och beprövad erfarenhet. Men vi tror att en del av dessa fallande skolresultat beror på att det är för lite lugn och studiero i klassrummet. Det är ett helt annat problem. Då kommer detta med jourskolor in.
De är ungefär som den gamla tidens obsklasser. De fyllde väl sin funktion, och de hade säkert både för- och nackdelar. Men i dag är det värre än när jag växte upp och gick i skolan. Då hade vi obsklasser, speciellt i vissa områden. Vad ska vi göra för att skapa lugn och studiero? Det går inte att bara komma med nya pedagogiska teorier för lärarna. Det kommer inte att lösa detta problem.
Det är jag fullständigt övertygad om. Pliktskolan är tänkt för de uppmärksammade fall då det har skett våldtäkter på skolan och offren är tvungna att möta sin gärningsman på samma skola. Det är förfärligt.
Robert Stenkvist (SD):
Det beror på vad man menar med att bryta könsroller. Om pojkar vill leka med bilar ska de få göra det, tycker vi. Om flickor vill leka med dockor ska de få göra det, tycker vi. Där vill vi inte bryta könsroller. Om flickor vill leka med bilar ska de absolut få göra det. Om pojkar vill leka med dockor ska de absolut få göra det. Det är min ståndpunkt.
Jag vet inte om det är att bryta könsroller. När det gäller metoo-rörelsen ska sexuella trakasserier absolut inte få förekomma i skolor. Det är under all kritik när till och med någon lärare är inblandad i detta. Det är fullständigt oacceptabelt. Men man måste göra någonting åt detta också. Jag har jobbat i skolan, och jag har själv i praktiken arbetat mot detta.
Jag tycker att vi står och pratar väldigt mycket här. Och det har visat sig att de som historiskt har pratat mest om detta själva är förövare. Plötsligt kommer det fram att de som pratar mest om feminism och så vidare själva är förövare. Vi kan inte bara stå här och prata. Vi måste också komma fram till vad vi konkret ska göra åt problemen.
Det görs Twitterupprop mot sexuella trakasserier. Jag är ledsen, men jag tror inte att det kommer att lösa problemen inom skolan. Detta är saker som lärare och all skolpersonal måste ta tag i, och de måste kanske få lite mer verktyg.
Om en elev upprepade gånger grovt förgriper sig på någon annan genom sexuella trakasserier måste man kanske flytta den eleven, kanske till en jourklass - inte direkt, men i värsta fall när allt annat har prövats. Dessa jourklasser är gårdagens obsklasser.
Robert Stenkvist (SD):
Jag yrkar bifall till våra reservationer 1 och 2. Den reviderade propositionen - det kom ju en proposition tidigare i samma ämne - är klart bättre - eller mindre dålig - än den första.
Självklart finns det stora fördelar med att sätta in tidiga stödinsatser för elever, så att de slipper komma ohjälpligt efter innan stödinsatserna sätts in, där håller vi med regeringen. Nu har vi precis beslutat om obligatorisk förskoleklass. Det har inte börjat tillämpas än och inte heller trätt i kraft.
Då kanske vi ska vänta med att prata om stödinsatser innan vi ens har en obligatorisk förskoleklass på plats. Vi vet inte ens vad eleverna förväntas prestera i denna nya skolform. Min tanke var att förskoleklassen ju ska vara, åtminstone delvis, en lekfull ingång till skolarbetet.
Att börja prata om stödinsatser här och dra in specialpedagoger är för tidigt, anser vi. Men man bör se till att det blir lugn och studiero i förskoleklassen. Det är sannolikt det effektivaste vi kan göra för de här barnen. Vår främsta invändning mot förslaget är att det redan i dag finns bestämmelser om särskilt stöd och att detta innebär en dubbelreglering, åtminstone i viss mån.
Redan i dag står det i skollagen att åtgärder skyndsamt ska sättas in vid behov. Det finns redan i dag stipulerat om åtgärdsprogram och det finns redan i dag stipulerat om särskilt stöd. Verktygen ska finnas på plats. Varför fungerar det då inte? Vi skulle kanske undersöka varför det inte fungerar innan vi kommer med nya reformer och förslag.
Det som skiljer mot dagens lagstiftning är möjligtvis konsultation av speciallärare samt nationellt kartläggningsmaterial. Vi har inget emot att ett nationellt kartläggningsmaterial tas fram, men det skulle inte behövas en proposition för det. När det gäller speciallärare finns risken att man dränerar dessa resurser från högre årskurser till lägre.
I vissa fall kan det naturligtvis vara befogat, men det kan gå alldeles för långt. Det finns i dag en brist på speciallärare och specialpedagoger, vilket också remissinstanserna påpekade. Det gör hela förslaget problematiskt, anser vi.
Trots regeringens försäkringar och justering av liggande förslag anser vi att det finns en stor risk för en detaljreglering och en ökad administrativ börda för skolans personal. Vi måste börja lita på skolans personal och lärare och lita på att de gör sitt jobb.
Robert Stenkvist (SD):
Jag var ofin nog att begära en replik på det sista anförandet, men jag tänkte inte hålla något brandtal. Jag har två frågor som jag är uppriktigt nyfiken på. Det må vara ovanligt i den här talarstolen. Första frågan gäller propositionen.
Detta med stödinsatser, uppföljning och utvärdering finns ju redan stipulerat i skollagen. Jag läste skollagen mycket noggrant inför den här debatten. Allting finns redan där, i 3 kap. 5-8 § och i 3 kap. 9-10 §. Nu har jag förstått att det som står i skollagen inte riktigt fungerar.
Har regeringen funderat på varför det inte fungerar, eller kommer man bara med ett nytt förslag utan att ha utvärderat vad som inte fungerar med dagens lagstiftning? De faktorer som gör att dagens lagstiftning inte fungerar kan ju också göra att kommande förslag inte fungerar. Så kommer jag till andra frågan.
Statsrådet talar om att föräldrar slår larm och protesterar. Jag har jobbat i skolan i ett antal år. Det jag har upplevt att föräldrar mest slår larm om är bristande studiero i klassrummen. Det har vi ju talat om förut, statsrådet Fridolin.
Som jag upplever det efter mina år i skolan är detta den allvarligaste enskilda orsaken till att studieresultaten i svensk skola har gått ned. Jag undrar om regeringen har samma syn och om man har tänkt på att komma med skarpa förslag på det här området.
Robert Stenkvist (SD):
Jag delar statsrådets uppfattning om hur man ska få bättre studiero i klassrummen: delade verktyg, tydligare ordningsregler med konsekvenser samt ledarskap. Jag vill ha skarpare förslag på alla dessa områden. Men inriktningen har jag ingenting emot. Jag har en sista fråga innan vi går på lunch.
Det finns en annan elevgrupp som också orsakar stök i klassrummet och ställer till problem för lärarna. Det är inte en obetydlig elevgrupp. Det är de som ligger alldeles för långt fram och som inte får tillräcklig stimulans av lärarnas undervisning. Min erfarenhet är att dessa elever kan ställa till med oerhört stora problem för att de är understimulerade.
Vi har faktiskt talat väldigt lite om denna elevgrupp. Har regeringen några förslag på hur man ska komma till rätta med detta problem? Det är inte ett obetydligt problem enligt min erfarenhet.
Robert Stenkvist (SD):
Jag yrkar bifall till vår reservation. Jag ska försöka hålla mig kort, för några har kanske plan att passa i kväll. Frågan har kommit upp genom en rapport från Riksrevisionen. Det är inte så vanligt att motionera på dessa rapporter, men här tyckte vi att det gick för långt. Jag har läst ett antal rapporter från Riksrevisionen genom åren, och detta är den värsta sågning jag någonsin sett.
Vi måste reagera när det kommer sådana här sågningar, annars kan vi lika gärna lägga ned Riksrevisionen. Det blev ett himla rabalder när de var i blåsväder själva på Riksrevisionen för ett par år sedan, om ni kom ihåg det. Jämför det som hände på Riksrevisionen med det som pågått under många år på Sameskolstyrelsen!
Sameskolstyrelsen har enligt rapporten - det har vi hört från flera håll - haft en fullständigt oacceptabel kostnadsutveckling de senaste åren. De har inte kunnat redovisa orsakerna till denna kostnadsutveckling, inte på något sätt. Redovisningen av förbrukade medel är under all kritik, eller helt enkelt obefintlig.
Jag tar mig friheten att återge delar direkt ur rapporten: Myndigheten har svårt att uppfylla de grundläggande krav som ställs på en statlig myndighet. Måluppfyllelsen för Sameskolstyrelsen är låg. Samiska elever i sameskolan riskerar att inte få tillräckligt bra förutsättningar för att nå utbildningens mål.
Den låga måluppfyllelsen beror på brister, både i myndighetens arbete och i regeringens styrning av myndigheten. Jag antar att det ska vara pluralis där - regeringarna - för det är flera regeringar som har styrt under denna tid.
Indikationer på att eleverna inte når tillräckliga kunskaper i ämnet samiska är inte heller en ny observation, utan observerades redan 2003 av Skolverket. Flera utvecklingsområden som Skolverket identifierade 1994 och 2003 består fortfarande.
Till sist: Trots att Sameskolstyrelsens svårigheter att nå sina mål och genomföra sina uppgifter har varit kända under en längre tid, i många fall decennier, har regeringen inte lyckats omsätta dessa kunskaper i en ändamålsenlig styrning av myndigheten.
Regeringen - jag antar att det ska vara regeringarna - har varken lyckats bedriva en effektiv styrning inom ramarna för nuvarande struktur eller föreslå en ny. Detta var bara ett axplock. Det finns hur många sådana sågningar som helst. Nu tycker vi att det måste vara nog helt enkelt. Vi föreslår att Sameskolstyrelsen förs över till Skolverket. Vi är rätt säkra på att det är den bästa lösningen.
Tankar finns också om att vi kunde ha någon form av nordiskt samarbete kring den samiska skolgången. Norge har ju presterat mycket bättre än Sverige i denna fråga. Huvudsaken är dock att Sameskolstyrelsen läggs ned och att verksamheten görs om i grunden. Det här kan helt enkelt inte få fortgå längre.
Robert Stenkvist (SD):
Jag tänkte huvudsakligen använda tiden till att ställa frågor. Jag kan dock inte låta bli att återkomma till det tv-program som gick för två dagar sedan om hur hela friskolereformen och fritt skolval drevs igenom av Göran Persson. Såvitt jag minns är han socialdemokrat, och han drev igenom det trots stort motstånd. Nej, allt blev inte rätt i denna reform.
Det är jag den förste att påpeka. Men lite självkritik från Socialdemokraterna skulle vara på sin plats. Det var ni som drev igenom detta med stor kraft. Så till frågorna. Vilka fler gånger har Sverigedemokraterna ändrat sig på detta stadium och röstat på Alliansen? Jag kan inte minnas en enda gång sedan jag hamnade i utbildningsutskottet.
Det var fråga ett. Fråga två: Tycker Matilda Ernkrans att vårt tillkännagivande på något sätt liknar regeringens förslag i propositionen?
Fråga tre: Vad finns det för konkret i regeringens förslag om att öka den sociala sammansättningen, förutom detta att skolorna ska ändra sitt programutbud, vilket jag tror stöter på stora praktiska svårigheter?