KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Teresa Carvalho nämner effekterna, vilka effekter de politiska förslagen har. Det är just det vi kritiserar regeringen för: Ni låter inte ens vissa av reformerna som alliansregeringen genomfört ha sin gilla gång. De utvärderingar som har kommit som handlar om jämställdhetsbonusen - det gäller även Försäkringskassans egen utvärdering - visar på en informationsbrist.
Det är alldeles för få föräldrar som känner till vilka effekter jämställdhetsbonusen har. Ni väljer nu att avskaffa den, medan vi i stället väljer att förstärka den ytterligare. Det är två olika vägar att gå, och det är den prioritering som ni gör. Vi tror att innan man avskaffar en reform behöver man i alla fall göra en satsning på information i stället för att helt stänga den ute. Teresa Carvalho talar om att Moderaterna inte är ett jämställt parti.
Då vill jag fråga Socialdemokraterna om en annan reform: RUT-avdraget, som har underlättat så att framför allt kvinnor får mer tid i sin vardag. Den reformen väljer ni nu att halvera. Är inte det en jämställdhetsreform, om någon? Vi tror inte på tvångslagstiftning. Där skiljer vi moderater oss från socialdemokratin. Vi tror inte på att tvinga människor.
Vi tror på att skapa incitament, och det är också vad föräldrarna vill i den här frågan.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill inleda med att säga att jag tycker att det är olyckligt att socialförsäkringsministern inte längre är kvar här i debatten. Det här är ju frågor som berör miljontals barnfamiljer. Jag som tillhörande ett oppositionsparti hade önskat få ställa frågor till ansvarig minister i den här debatten.
Men eftersom socialförsäkringsministern valt att stryka sig på talarlistan och lämna salen får jag se Rickard Persson som representant för regeringen och ställa mina frågor till honom. Rickard Persson nämnde att regeringen är väldigt glad för att man nu kommer att se över hela föräldraförsäkringen.
Vi har påtalat tidigare att vi från oppositionens sida tycker att det är beklagligt att vi i det här fallet inte får vara med i diskussionerna när man ska se över ett så otroligt viktigt område som föräldraförsäkringen som berör så många.
I en debatt som vi hade här för ett par veckor sedan sa ni i regeringspartierna att ni ska försöka se till att oppositionen kan få komma till tals, att ni ska ta in oppositionens synpunkter och att vi i någon form också ska kunna vara del av arbetsgruppen. Jag undrar då vad regeringen har för besked att ge till oss. Som jag har förstått det har arbetsgruppen redan börjat sitt arbete. Jag har hört att vissa organisationer redan har träffat socialförsäkringsministern.
Vad kan ni ge för besked till oss i oppositionen? Kommer vi att få vara med och ta del i arbetet med att se över hela föräldraförsäkringen?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Det här svaret får mig att bli ännu mer bekymrad än vad jag var tidigare. Det här är frågor som berör många. Rickard Persson säger att man inte kan tillsätta en parlamentarisk utredning för vart och vartannat område. Nej, men ett område som berör miljontals människor i Sverige bör ju rimligtvis ha en parlamentarisk utredning.
Om vi ska föra en seriös politik med långsiktiga spelregler, vilket jag tror är absolut nödvändigt på det här området, måste det till ett samtalsklimat som är bortom debatterna i kammaren och i utskottet. Alla vi som är riksdagsledamöter vet ju att samarbete och diskussioner sker på helt olika sätt beroende på forum, och kammaren är inte rätt forum för att hitta kompromisser om långsiktiga spelregler.
Jag hoppas att ni kan komma tillbaka och ge ett bättre besked, inte minst till Sveriges barnfamiljer. Risken är att senast 2018, när vi vinner valet, kommer vi att riva upp en del av de här förslagen för att göra om dem, och det är inte långsiktigt hållbart.
Du, Rickard Persson, nämnde också i ditt anförande ytterligare en kvoterad månad i föräldraförsäkringen, något som jag också skulle vilja hinna ta upp i mitt replikskifte. Du sa att ni vill gå ytterligare ett steg längre. Då är min fråga: Är det här regeringens besked? Kommer vi att få en tredelad föräldraförsäkring? Är det detta besked vi kan ge till barnfamiljerna i dag?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Det finns i dag inget stöd bland föräldrar för ytterligare en kvoterad månad i föräldraförsäkringen. Föräldrar vill bestämma själva - det är de väldigt tydliga med. Jag tycker att det är nonchalant av er att bortse från föräldrars önskemål om hur föräldraförsäkringen ska fördelas. Det som jag saknar i ditt anförande, Wiwi-Anne, är barnperspektivet.
Ingenstans nämner du det. Barnombudsmannen, Inspektionen för socialförsäkringen, IFAU med flera framför att detta skulle kunna medföra att barnen sammantaget får kortare tid med föräldrarna.
Om detta skulle bli effekten av förslaget kan det medföra antingen att en förälder, troligtvis en mamma, får ta föräldraledigt utan ersättning eller att barnets totala tid med föräldrarna minskar. Var finns barnperspektivet i er diskussion? Var finns barnperspektivet när ni nu lägger fram det här förslaget?
Vad säger ni till de familjer som inte har möjlighet till ytterligare månad och där barnen förlorar tid med en förälder?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag tycker att ni har en väldigt märklig syn på politiken, Wiwi-Anne Johansson, framför allt i den här frågan. Ni tycker att politiker är lämpade att bestämma över barnfamiljer. Ni vill med tvång och kvotering bestämma över den enskilda familjen och hur man väljer att fördela föräldrapenningen. Moderaterna förespråkar i stället att öka incitamenten.
Vi förstärker jämställdhetsbonusen ytterligare för att skapa tydliga ekonomiska incitament för föräldrar att dela lika - den bonus som ni nu avskaffar. Wiwi-Anne Johansson nämner att föräldraförsäkringen finns för att föräldrar ska vara hemma med barnen. Ja, absolut. Men föräldraförsäkringen finns också för barnens skull, för att de ska få tid med familjen, få tid med sina föräldrar.
Med det här förslaget riskerar barn att få mindre tid med sina föräldrar, och det är fel väg att gå. Jag saknar fortfarande svaret på hur ni tillgodoser barnperspektivet, Wiwi-Anne Johansson. Det ser jag fram emot att höra.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Låt mig börja med att säga att det finns stora samhällsproblem som är kopplade till den ojämna fördelningen i uttaget av föräldrapenning. Men jag kan faktiskt inte riktigt förstå ert resonemang när ni väljer att helt avskaffa jämställdhetsbonusen.
Det är det verktyg som i dag finns för att skapa incitament för föräldrar att dela lika på ansvaret. Bonusen betyder allra mest för dem som tjänar minst.
Ojämställdheten i uttaget av föräldraförsäkringen är som högst i de familjer där ekonomin inte är lika god. De ekonomiska incitamenten för att dela lika väljer ni att slopa. Jag vet att ni hänvisar till att bonusen inte har fungerat och inte har gett någon effekt.
Men Försäkringskassans egna utvärderingar anger att det beror på att det finns en informationsbrist. Föräldrar känner inte till jämställdhetsbonusen, och det gör också att det blir svårt att ta den i beaktande vid fördelningen av föräldraansvaret.
Varför väljer ni att slopa jämställdhetsbonusen innan ni över huvud taget har gjort en analys och innan ni har gett bonusen en chans genom att öka informationen till föräldrarna?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Det du säger, Teresa Carvalho, stämmer inte. Förutom Försäkringskassans utredning har det gjorts två andra, alltså tre sammanlagt, som handlar om jämställdhetsbonusen och informationsbristen som finns kring den reformen. Kunskapen saknas hos en majoritet av föräldrarna, inte hos en femtedel.
En majoritet av föräldrarna har kunskapsbrist i fråga om jämställdhetsbonusens utformning och även om dess effekter. Därför menar vi att man först måste satsa på en rejäl informationskampanj och därefter utvärdera effekterna.
Jag tycker att det är ansvarslöst av regeringen att innan man över huvud taget gjort en analys, innan man över huvud taget gett den en chans, slopa en reform som har till syfte att öka incitamenten att dela lika. Du nämnde också tidigare i ditt anförande att ekonomin inte spelar roll för kvinnors uttag, detta apropå jämställdhetsbonusen.
Till viss del kanske du har rätt i det. Däremot har du fel på en annan punkt: Det spelar roll för mäns uttag. Vi kan konstatera faktum, att högre ersättning spelar roll.
När man 1995 sänkte ersättningsnivån i föräldrapenningen från 90 till 80 procent minskade faktiskt mäns uttag av föräldrapenning - trots att man samtidigt införde den första reserverade månanden. Det tog sedan fem år med lägre ersättning innan männens uttag hade klättrat upp till samma nivå som den låg på före sänkningen av ersättningen.
Därför spelar ekonomiska incitament roll för familjer och hur de väljer att ta ut föräldrapenning. Varför försvårar ni för föräldrar att dela ansvaret som föräldrar?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag kommer ihåg när Annika Strandhäll blev utsedd till minister. Hon använde då en stor del av sin tid till att prata om hur viktigt det är med samsyn, samarbete och breda lösningar. Det välkomnar jag verkligen, för jag tycker att det är viktigt att ha långsiktiga spelregler i politiken. Men nu när det är skarpt läge verkar ni faktiskt inte bry er.
Ni har precis tillsatt en utredning som ska se över föräldraförsäkringen och där vi i Alliansen inte är inbjudna. Nu hoppas jag utifrån den här debatten och vad jag har hört dig säga att ditt besked kan vara annorlunda och att det faktiskt blir en parlamentarisk utredning.
Det här är främst beklagligt för landets föräldrar. Det är ju en försäkring som påverkar väldigt många. Jag tror också att det är väldigt viktigt med en bred förankring och långsiktiga spelregler. Annars riskerar det att inte bli långsiktigt, och det är ju någonstans det vi vill komma åt i föräldraförsäkringen.
Jag vill också ta upp jämställdhetsbonusen. Ni väljer nu att helt avskaffa den. Jag vet att ett argument när ni lyft frågan är att den inte har gett någon effekt. Men Försäkringskassans egen utredning säger att det beror på en informationsbrist att det är få föräldrar som känner till den.
TCO, den organisation som du själv tidigare jobbade för, beklagar sig också över att ni nu väljer att helt slopa jämställdhetsbonusen som de anser behövs. Den betyder faktiskt också mest för dem med lägst inkomster. Varför väljer ni att gå emot en majoritet av Sveriges familjer? De håller inte med er. De vill att man ska kunna välja själv. Varför väljer ni att slopa ett incitament för jämställdhet?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Absolut, och vi har förslag. I stället för att som ni välja att slopa jämställdhetsbonusen föreslår vi en förstärkning av den. Vi ger extra pengar till föräldrar som väljer att dela lika medan ni gör det motsatta. Det är inte seriöst.
Trots att vi vet att det finns informationsbrist och att ekonomiska incitament gör skillnad väljer ni att avskaffa jämställdhetsbonusen. Det tror jag är helt fel väg att gå. Apropå samsyn gläder det mig att Alliansen kan räkna med att bli inkluderade i den parlamentariska utredning som ska se över föräldraförsäkringen. Det är ett viktigt besked till oss.
Vi ser fram emot att vara en del av detta arbete, för vi tycker att det är viktigt. Det är viktigt att det är långsiktigt, och det är viktigt för Sveriges föräldrar.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Patrik Engström tar i sitt anförande upp de negativa effekter som underhållsstödet har på framför allt barn. Nu lägger regeringspartierna Socialdemokraterna och Miljöpartiet fram förslag som vi tycker skjuter på fel sida om problemet.
Det löser inte problematiken med en frånvarande förälder som inte tar sitt ekonomiska ansvar. Underhållsstödet har under lång tid kritiserats för sin konstruktion.
Försäkringskassan, Riksrevisionen och den statliga utredningen från 2011 visar alla på att något behöver göras med underhållsstödet - inte det ni föreslår, att dutta lite här och där, utan konstruktionen måste göras om i grunden för att den är konfliktdrivande för separerade föräldrar.
Underhållsstödets maximala nivå har blivit normnivå oavsett om man väljer underhållsstöd eller underhållsbidrag som form.
Fyra av tio barn som får fullt underhållsstöd får inte så mycket i ekonomiskt stöd som de skulle ha rätt till om underhållsbidragsnormen följts.
Varför kan då inte Socialdemokraterna haka på vårt och Centerpartiets förslag om att se över hela underhållsbidraget för att komma till rätta med problematiken? Det handlar i grund och botten om barns ekonomiska rättigheter.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Patrik sa att Försäkringskassan ska öka sin information så att föräldrar ska kunna komma bättre överens på egen hand och utan Försäkringskassans medverkan. Det motsätter vi oss inte. Det är bra att Försäkringskassan ger föräldrar information. Det står vi bakom. Vår kritik handlar om att ni föreslår något som det inte finns efterfrågan på.
Det ni föreslår löser inte problemet med att fyra av tio barn inte får det ekonomiska stöd de har rätt till av den frånvarande föräldern. Eftersom underhållsstödet har blivit normalnivå och underhållsbidraget därför har hamnat på denna nivå spelar det ingen roll vilken information som ges. Ert förslag leder snarare till att öka konflikten ytterligare.
Jag frågar därför igen: Varför kan ni inte följa Moderaterna och Centerpartiet i detta och tillsätta en utredning för att se över hela underhållsstödet?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Vad ska man säga? Man blir lite chockad när man sitter i kammaren som moderat och helt plötsligt hör en socialdemokrat vurma sig varm för arbetslinjen och arbetskraftsutbudet. Vi har från Moderaternas sida i många år ut och in pratat om vikten av arbetslinjen. Hittills har vi väl inte fått något gehör. Därför välkomnar jag att Socialdemokraterna äntligen står här i talarstolen och pratar om en arbetslinje och ett arbetskraftsutbud.
Det tycker vi är väldigt välkommet och bra. Men samtidigt tycker vi att det här är något skenheligt. Ni använder argumenten lite när det passar er själva. Parallellt som ni föreslår detta höjer Socialdemokraterna skatterna med miljarder. Ni bygger ut och rullar ut hela bidragssystemen.
På vilket sätt ökar arbetsutbudet när regeringen höjer skatter som straffar jobben, arbetslinjen och arbetskraftsutbudet? Kom inte och säg att vårdnadsbidraget ger en inlåsningseffekt! IFAU har kommit med en ny rapport där man granskat vårdnadsbidraget. IFAU menar på att ett avskaffande av vårdnadsbidraget har en väldigt marginell effekt på arbetskraftsutbudet.
Och vet du varför, Fredrik Lundh Sammeli? Jo, för att det inte är så många som använder vårdnadsbidraget. Det finns en valfrihet i detta, både för kommunerna och för individerna.
Är det inte så att Socialdemokraterna i sin förkärlek för kvotering och styrning av människors liv gömmer sig bakom argument om ett så kallat arbetskraftsutbud men egentligen är emot valfriheten?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag kan faktiskt bli lätt provocerad av vad riksdagsledamoten Fredrik Lundh Sammeli påstår. Han säger att vårdnadsbidraget ger barn sämre förutsättningar och en sämre start i livet. Vänta här nu! Hörde jag rätt, Fredrik Lundh Sammeli? Sa du att man får en sämre start i livet för att vi har en ytterligare möjlighet för föräldrar att tillbringa tid med sina barn?
Är inte det en fantastisk start på livet att barn får tid med sina föräldrar? Familjer är olika. Därför väljer också familjer olika lösningar. Man ska ha respekt för detta. För alla er som tittar vill jag säga att detta inte är ett tvång. För det första har kommuner en självständighet i att de själva väljer om de vill införa detta. För det andra har föräldrar i sin tur en valmöjlighet att välja om de vill ha ett vårdnadsbidrag eller inte.
Det gäller också under en väldigt begränsad tid när barnen är ett till tre år. Det är inte ett förslag som gäller i all oändlighet. Jag fick fortfarande inte svar på min grundläggande fråga. Ni står här från Socialdemokraterna och vurmar för arbetskraftsutbudet och arbetslinjen.
Om ni nu tycker att det är så otroligt viktigt med kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och ett ökat arbetskraftsutbud, varför höjer ni då skatterna på jobben? Varför försvårar ni för människor att komma in på arbetsmarknaden?
Som jag tidigare sa har IFAU nyligen i en rapport konstaterat att ett avskaffande av vårdnadsbidraget har en väldigt liten marginell effekt på arbetskraftsutbudet.
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag tackar justitieministern för svaret. Varför jag väljer att ta upp den här frågan med ministern är att det har blivit allt vanligare med id-kapningar, enligt både polis och kreditupplysningsföretag. Id-stöld klassas i dag inte som ett eget brott utan kan användas för flera olika bedrägeribrott. Enligt polisens nationella bedrägericentrum ökade bedrägerierna med 9 procent under första halvåret 2015 jämfört med i fjol.
Enligt samma centrum sker det ungefär 60 000 id-kapningar varje år i Sverige, och det finns inget som tyder på att denna typ av brottslighet kommer att minska utan kraftfulla åtgärder. Det som krävs för att någon ska kunna ta lån, teckna mobilabonnemang eller beställa varor i någon annans namn är många gånger bara ett personnummer. För den drabbade skapar det ofta enorma problem. Man måste bevisa sin oskuld och att man inte har varit oaktsam.
Man får merarbete för att till exempel häva köp, spärra kort och returnera varor man inte har beställt. I värsta fall kan det också innebära att man förlorar sin kreditvärdighet och får anmärkningar hos kronofogden. De praktiska konsekvenserna är många, men det skapar också emotionella konsekvenser. Att man känner sig kränkt är inte helt otänkbart.
På initiativ från Moderaterna gav riksdagen den 18 mars i år regeringen ett tillkännagivande om att återkomma till riksdagen med ett förslag om att kriminalisera identitetsstölder. Fru talman! Det är välkommet att regeringen nu tittar på förslag för att kriminalisera identitetskapning. Justitieministern säger dock att målsättningen är att kunna lämna en proposition till riksdagen i början av nästa år.
Riksdagen fattade beslut om det här i början av detta år, och nu kommer det att dröja till någon gång nästa år. Mina frågor till ministern är: Vad är det egentligen som tar sådan tid? Kan ministern berätta vad förslagen konkret kommer att innebära och exakt när den nya lagen förväntas träda i kraft?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Den 20 januari i år skrev ministern följande i Expressen: "Högst på regeringens dagordning står bland annat att förbjuda terroristresor, kriminalisera id-kapningar, samt göra om polisutbildningen till högskoleutbildning. - - - Lagstiftningen måste anpassas till hur brottsligheten utvecklas. Regeringen kommer i år bland annat att lägga förslag för att kriminalisera id-kapningar på nätet och för att bekämpa bluffakturor."
Sedan dess verkar det tyvärr inte ha hänt så mycket. Tillkännagivanden är ju beställningar till regeringen på lagstiftning, utredningar eller andra åtgärder. Förra året fattade riksdagen beslut om hela 125 tillkännagivanden. Jag tycker att regeringen bör följa konstitutionell praxis och göra det skyndsamt.
Det departement som fått flest beställningar är just Justitiedepartementet, där justitie- och migrationsminister Morgan Johansson är statsråd. Sammanlagt har ni fått över 30 tillkännagivanden. Många handlar om straffskärpningar där det redan finns genomarbetade underlag för att gå vidare i frågan. Men med en ökad otrygghet i många delar av Sverige är det anmärkningsvärt, kan jag tycka, att regeringen till exempel inte vill genomföra straffskärpningar för allvarliga våldsbrott.
Där skulle förslag ha kommit till riksdagen senast den 1 oktober i år. Även vad gäller straffskärpning för grova narkotikabrott väljer regeringen att avvakta. Riksdagen har även krävt att regeringen senast den 1 oktober 2015 skulle återkomma med förslag mot fakturabedrägerier. Så har alltså inte skett.
Förslaget om att kriminalisera identitetsstölder har senarelagts och nu också tagits bort från förteckningen över regeringens planerade propositioner. Fru talman! Vi värnar ordning och reda och den praxis för rikets styrelse som har vuxit fram över lång tid. Moderaterna kan inte tillåta att regeringen förhalar riksdagens arbete eller försöker förminska riksdagens inflytande i strid mot regler och konstitutionell praxis. Det ligger nu ett trettiotal tillkännagivanden på justitieministerns bord.
Vad är det egentligen regeringen väntar på, vad är det som tar sådan tid och varför är regeringen så saktfärdig?
Tina Ghasemi Liljekvist (M):
Jag vill vara tydlig med att jag välkomnar att det kommer att komma en proposition i början av nästa år, som justitieministern säger är målsättningen. Det är inte det jag vänder mig mot i sak, utan jag tror att vi är rörande överens om att någonting måste göras och att situationen är allvarlig. Min kritik gäller att det tar alldeles för lång tid.
Vi fattade beslut och gjorde ett tillkännagivande i riksdagen den 18 mars, och målsättningen från justitieministern var, enligt den Expressenartikel i början av året som jag hänvisade till, att det skulle komma en proposition i år, inte nästa år. Nu säger justitieministern att målsättningen är att den ska komma nästa år. Justitieministern kan inte garantera när i tid propositionen kommer, utan det är en målsättning. Det gör mig förstås orolig.
En målsättning är en god tanke, men en målsättning leder inte alltid till ett utfall i det tidsintervall som justitieministern nämner. Min oro handlar också om de 30 tillkännagivanden som justitieministern har på sitt bord och där riksdagen fattat beslut. Jag tycker att det är viktigt att följa den praxis som finns om att följa riksdagens beslut.
Jag undrar därför när vi kan se de 30 tillkännagivandena komma tillbaka till riksdagen i form av propositioner.