KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag vill tacka Johan Büser för frågan. Johan Büser pekar på det som jag tar upp i mitt inlägg; vi har olika syn på äganderätten och på vad saker och ting finns till för.
En regering som går fram med förslag om bankskatt, flygskatt, gödselskatt - en rad skatter som påverkar människor som lever på landsbygden och nära de områden som regeringen säger att den vill skydda - har också mer pengar att spendera. Om man tar in mer pengar kan man också ha högre utgiftsposter.
Men är det rimligt att det tas in miljarder och sedan satsas miljoner? Den stora posten i regeringens budget är egentligen inte miljöposten. Det är klart att den växer något. Men eftersom befolkningen i Sverige blir allt större och det är fler som jobbar blir det också större bitar av kakan att fördela. Det tycker jag är bra. Man säger att det är den största investeringsbudgeten någonsin.
Men jag är också äldre än jag någonsin varit. Saker och ting har sin gång. I fråga om miljöbudgeten specifikt är det klart att man kan satsa miljoner om man höjer skatter med miljarder. Det säger jag inte emot. Men vi har valt en annan riktning.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Ja, det kan bli så att Sverigedemokraternas budgetförslag är likt Moderaternas förslag. Det är nog själva idén när man kopierar någonting, att det ska vara likt originalet. Angående vilka frågor som man kan samtala om är det tydligt att vi i miljö- och jordbruksutskottet är ganska pragmatiska.
Vi yrkar bifall till förslag även om de kommer från andra partier. Bara under den senaste månaden har jag sett gemensamma yrkanden från Vänsterpartiet och Moderaterna. Ibland har Sverigedemokraterna gemensamma yrkanden med Centerpartiet. Det är kanske inte så konstigt.
Om man har samhällsutmaningen som största motståndare och inte som största käpphäst att man funderar på vem som kommer att stödja ens förslag, ja, då blir det så ibland. Jag har ingenting mer att säga om det mer än att det är bra om fler människor stöder moderat politik. Det är en bra politik, och det skulle vara bra för Sverige om det infördes enklare regler om nybyggnation.
Det skulle vara bra för Sverige om vi hade mer tidsenliga bullerkrav, nu när vi har treglasfönster, något som vi inte hade när de reglerna infördes. När det gäller att samtala med övriga partier tycker jag att vi är ett ganska pragmatiskt utskott. Ibland blir det udda konstellationer. Ibland är det till och med så att Socialdemokraterna håller med Moderaterna. Det verkar ju Johan Büser inte ha några problem med. Det är min kommentar till detta.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, Stina Bergström, för det inlägget! Det har hänt ganska mycket sedan 1950-talet. Till exempel var de flesta partier som sitter här i dag inte riksdagspartier då: varken KD, Sverigedemokraterna eller Miljöpartiet. Sverige var inte med i EU, och Olof Palme hade ännu inte blivit statsminister i Sverige. Det har ju hänt en hel del sedan dess.
Jag skulle också, om den här reformen och om reformer generellt, vilja säga att en reform sällan är perfekt. Det är sällan en reform är för evigt. Det är många reformer som över tid blir otidsenliga och behöver underhållas. Bidragssystemen är ett tydligt exempel på ett område som ständigt behöver politikernas uppmärksamhet.
Mycket av det Stina Bergström tar upp i sitt anförande handlar om strandskyddet - att strandskyddet är viktigt, att det ska bevaras och vara extensivt. Samtidigt vet jag att miljöminister Karolina Skog, som har ansvar för de här frågorna, den 14 september svarade på en skriftlig fråga om detta från Caroline Szyber, som är kristdemokratisk ledamot.
I sitt svar skriver ministern att LIS, landsbygdsutveckling i strandnära områden, i sig ska ses över och dessutom ha som syfte att främja utveckling i områden med god tillgång till vatten. Det känns som om det finns en dissonans mellan vad riksdagsledamoten Bergström säger och vad ministern Skog säger.
Min fråga till Stina Bergström är: Vill Stina Bergström inte att LIS ska ses över, eller ska vi tolka det som att det miljöpartistiska statsrådet tänker se över LIS i syfte att minska möjligheterna till utveckling i strandnära lägen?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det blir mycket prat om moderatledda kommuner när vi debatterar i kammaren. Jag skulle väl som ett generellt svar till både Anna Johansson och ledamoten Jens Holm säga att jag faktiskt inte tror att Mledda kommuner är så pigga på att regeringen lägger 600 miljoner kronor på någonting som man inte har utvärderat. Kommunerna har så att säga problem på marginalen med sin egen skattekraft.
Här ser vi att regeringen egentligen inte har några förslag. Skatteintäkterna för kommunerna prognostiseras i regeringens egen budget som ett sjunkande skepp, för att använda en transportrelaterad liknelse. De 10 vänstermiljarder som man ger till kommunerna - de 10 välfärdsmiljarderna - försvinner nästan helt när man sänker ersättningen för asylsökande.
Men det är ett sidospår. Herr talman! Jag skulle säga att Sverige har goda förutsättningar för att bli ett fossilfritt land. Men för att det ska nås krävs en kostnadseffektiv och ändamålsenlig politik för Sveriges transporter. Hittills har vi fått en del reformer till livs som syftar till att göra fossila bränslen dyrare. Men jag skulle säga att det är en ganska klen tröst för den som inte har något alternativ. Jag som kommer från Gotland kan till exempel inte ta tåget till Stockholm.
Jag hoppas att regeringen tar julledigheten i beaktande och sedan återkommer till riksdagen med ett väl avvägt förslag till bonus-malus-system. Jag tror att man kan skruva i den utredning som har gjorts och få ett välavvägt reformpaket som i förlängningen kommer att tjäna Sverige väl. Med det önskar jag talmannen och ministern en god jul!
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack till ministern för svaret! Regeringen fortsätter nu tidigare regeringars arbete med att fasa ut farliga kemikalier på unionsnivå och på global nivå. Det är glädjande. Sverige har ju under lång tid varit pådrivande för verkningsfulla och gränsöverskridande åtgärder på just kemikalieområdet. Det gäller egentligen allt från kvicksilver till avancerade hormonstörande ämnen.
Jag tror dessutom att ministern instämmer i att kontinuitet jämte envishet är en nyckelfaktor för att Sverige ska nå miljökvalitetsmålet Giftfri miljö. Det är just detta som är anledningen till att jag har väckt interpellationen.
För att Sverige ska kunna ha en långsiktigt effektiv kemikaliepolitik krävs en samsyn i riksdagen angående bland annat substitutionsprincipen, subsidiaritetsprincipen och att beslut ska fattas på vetenskapligt evidensbaserad grund och inte på grund av ideologiska avvikelser. Herr talman! I våras slog miljö- och jordbruksutskottet fast i sitt betänkande Miljöbalken och EU:s kemikalielagstiftning m.m.
att kemikalielagstiftningen i allt väsentligt finns i gemensamma EU-förordningar. Om det är utskottet enigt, och det är bra. Med unionsgemensamma regler kan vi skapa förutsättningar för mer frihandel med hjälp av en gemensam marknad och åtgärda problem med utsläpp av farliga ämnen som lätt tar sig över landsgränser genom luft, varor och i vattendrag. Låt mig ge ett närstående exempel.
Om en svensk möbeltillverkare vill exportera en soffa till exempelvis Slovenien bör den tillverkaren inte hindras av att det finns olika regler för flamskydd. Eld fungerar i någon mening på samma sätt överallt. Det är precis sådana trösklar jag hoppas att vi kan jobba gemensamt för att slipa ned. Det är bra för hela unionens tillväxt.
På samma sätt är det bra om hela unionen kan fasa ut farliga ämnen gemensamt så att inte barn i vare sig Sverige, Litauen eller Belgien får i sig exempelvis hormonstörare. Det för oss in på frågan om bromerade flamskyddsmedel. Herr talman! Bromerade flamskyddsmedel medför stora risker. De är långlivade och de lagras i fettväven hos människor. Det innebär att begränsningar som sker nu kanske inte får effekt i Sverige på många år.
Däremot ska man komma ihåg att begränsningar är möjliga. Bromerade flamskyddsmedel är tämligen enkla att minimera och i någon mån substituera. Det finns svenska innovationer på det området. Med unionsgemensamma styrmedel kan även globala värdekedjor påbörja substitution. Det är ju inte möjligt med exempelvis nationella förbud i ett land med färre än 10 miljoner invånare. Jag vill därför ställa en fråga till miljöminister Karolina Skog med hänvisning till hennes interpellationssvar.
Sverige har nominerat deka-BDE till ett förbud inom ramen för Stockholmskonventionen, och beslut ska fattas våren 2017. Hur ser möjligheterna ut för att det här blir verklighet, dessutom redan innan ämnet har förbjudits inom ramen för Reach?
Finns det och krävs det en svensk strategi för att säkra att det här genomförs, och hur ser strategin ut för att få fler länder att lyfta upp dessa frågor både i kommissionen och i unionen?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Vi omges dagligen av tusentals kemikalier utan att tänka på det. Många av dem är livsnödvändiga. Tack vare att vi har forskat fram dem har vi kunnat bygga det samhälle som vi har i dag. Kemikalier har bland annat möjliggjort längre hållbarhet på mat, på byggmaterial och på telefoner. Kemikalier möjliggör också att forskningen hittar mediciner som räddar liv inom sjukvården. Det moderna samhället är på många sätt beroende av fördelar som kemikalier medför.
Kemikalier utgör också ett viktigt bidrag till ekonomisk och social välfärd i frågor som rör handel och sysselsättning. Som miljöministern nämner finns det förstås också risker med kemikalier. I och med en allt större kemikalieanvändning kommer också ett ansvar för vilka kemikalier vi använder och hur de påverkar människor, natur och djurliv. Alla kemikalier är inte bra.
En del kemikalier har visat sig påverka exempelvis människans hormonsystem och reproduktion och kan ge upphov till astma och allergier. De kan orsaka stora effekter på natur och djurliv. Vissa ämnen finns dessutom lagrade i varor och i byggnader och kan påverka människors liv och miljö under en lång tid framöver och är svåra att överblicka i dag, eftersom vi inte har innehållsförteckningar på till exempel byggmaterial.
Bromerade flamskyddsmedel har nästan samtliga de egenskaper som jag nämnde tidigare. Därför hoppas jag att regeringen håller igång sitt arbete, främst inom Europeiska unionen och på den globala nivån, att fasa ut dem. Regeringen har ett starkt stöd i denna kammare, och det finns tillkännagivanden från både det förra riksmötet och detta. Jag tackar för en angelägen debatt, och vi ses snart i kammaren igen.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, statsrådet, för det svaret! Jag håller med om att det i mångt och mycket skulle gå att lösa många problem bara genom att sprida best practice, oavsett om det rör sig om kontaktpolitiker i skolnämnden eller om det handlar om hur man arrangerar och bjuder in. Det finns verkligen många riktigt dåliga lösningar i dag.
Jag har varit på ganska många skoldebatter, och det fluktuerar rätt mycket hur man går till väga när det gäller just politik. Ibland bjuder man in politiska partier och använder gamla mejladresser som ingen egentligen kollar, så att hälften av bokborden står tomma. Vid vissa tillfällen bjuder man in organisationer, men sedan dyker det bara upp två kommunpolitiker som är fyllda 65 år.
Det är inte alltid man kan prata på ungas språk när man har suttit i samma nämnd i 20 år och inte kan så många andra frågor än den som man själv har debatterat. Vid andra tillfällen får ungdomsförbund och nyblivna medlemmar trängas med etablerade politiker. Det är inte heller helt rättvist. I en debatt som jag deltog i inför ett skolval bjöds ungdomsförbunden in av elevföreningen, som fick styra hela skolvalet.
Elevföreningen bestämde sig för att bjuda in vissa partier till en annan tidpunkt, så att de missade skolvalet helt, vilket gjorde att man bara räckte över offerkoftan direkt. Det är också en ganska tafatt lösning. Det finns kort sagt ganska stora variationer, och det är inte alltid som problemen når skolnämnden i kommunen i tid.
Jag vill också fråga statsrådet när det gäller svaret och vad som har föregått utredningen. Det har tagits många initiativ på det här området. I svaret står det: "Det finns inte någon bestämmelse i skollagen som anger hur skolor ska förhålla sig när det gäller att bjuda in politiska partier eller politiska ungdomsförbund. Den rättsliga ramen för en sådan inbjudan framgår av objektivitetsprincipen som är grundlagfäst i 1 kap. 9 § regeringsformen.
Enligt denna ska myndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen iaktta saklighet och opartiskhet." Här kommer det som har skett hittills: "Hur objektivitetsprincipen ska tillämpas i praktiken när politiska partier bjuds in till skolan har tolkats genom domstolspraxis och uttalanden från Justitieombudsmannen och Justitiekanslern. Statens skolverk, och Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor har gett ut stödmaterial, riktat till huvudmän, rektorer och lärare, som ger vägledning i frågan om hur politisk information ska hanteras i skolan.
Trots det råder det i dag en osäkerhet." Vad är det egentligen som gör att initiativ efter initiativ inte har nått önskvärd effekt? Detta har diskuterats i varje fall under så lång som jag har varit politiskt aktiv. Det är en viktig fråga att ta med sig. Vad är det som har gjort att man inte har fått bukt med problemet?
Är det grepp som vi tar nu eller det grepp som regeringen övertagit från tidigare regeringar tillräckligt? Tror man att det kommer att räcka, eller kommer vi att stå här om fyra år igen och inse att det behövs ett ännu större grepp?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det är kanske svårt att hitta en reform i svensk politisk historia som har varit helt komplett eller helt fulländad, som har fungerat precis så som alla tänkt och som har lett till guld och gröna skogar. Detta är en politisk ödmjukhet som jag tror att man egentligen behöver ha inför alla förändringar. Angående uppdraget, förslaget och lagändringen som kanske kommer till riksdagens bord vill jag säga att det återstår mindre än två år till nästa val.
Tiden fram till dess kommer av naturliga skäl att gå fort. Man kan säga att det brinner i knutarna. Personligen är jag glad att ett sådant initiativ har tagits och att den rödgröna regeringen har fortsatt med det. Det är hög tid att försöka komma till rätta med detta. Kanske är det ett evighetsprojekt som aldrig tar slut, men det är inget argument för att sluta just nu. Det har funnits många välmenande insatser.
De har fungerat olika bra, men det finns som sagt inga skäl att sluta nu. Jag hoppas att remissrundan blir bra och att debatten i inte minst utbildningsutskottet blir livlig; partierna är ju involverade. I övrigt får jag, som väldigt sällan debatterar utbildningsfrågor, tacka för mig och önska en god jul.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack till ministern för svaret! Ibland är det så enkelt som ett ja. Det gläder mig att regeringen arbetar med frågan om en närhetsprincip för nyanlända, för nuvarande situation är på många sätt orimlig. Låt mig göra en snabb recap. År 2015 tog Sverige emot 163 000 asylsökande människor, vilket var en fördubbling från det föregående året och mer än en femdubbling sedan 2011.
På kort tid placerades tiotusentals människor i tillfälliga boenden spridda över landet. Till följd av detta har tiden för prövning av uppehållstillstånd skjutit i höjden, vilket ju inte är så förvånande. Det innebär att det runt om i Sverige finns människor som väntar på sitt besked om uppehållstillstånd. Många lär få vänta mer än ett år från det att deras ansökan lämnats in. Under den tiden kommer många att hinna rota sig i sina respektive samhällen.
Unga placeras i grundskolor och i gymnasieklasser. Människor engagerar sig i sitt närområde. Kort sagt kommer många asylsökande att lära känna sin nya hembygd och antagligen kalla den sin egen. Därför är det märkligt att när man erhåller uppehållstillstånd finns det risk att man skickas iväg till en annan kommun. Jag har under våren mött människor, en del av dem unga, som ska tvingas lämna vår kommun Gotland och flytta till Norrlandskommuner.
Jag ogillar inte Norrland, men det är en udda hantering att unga som har sett fram emot att spela fotboll på sommarlovet helt plötsligt tvingas att flytta till Luleå. Det vore mer önskvärt om de som erhåller uppehållstillstånd i första hand placerades i den kommun som de befunnit sig i under prövotiden, förutsatt att det finns boenden tillgängliga där - en så kallad närhetsprincip för nyanlända.
Om det vore den vägledande principen skulle det ha flera fördelar. Först och främst skulle civilsamhället uppmuntras att ta ett ganska långsiktigt ansvar från början, eftersom de människor man engagerar sig i inte tvingas flytta efter några få månader. Kommunala integrationsinsatser skulle kunna ske från dag ett, eftersom kommunpolitikerna inte skulle behöva oroa sig för att förlora sin investering i de här människorna när de ska göra om processen i nästa kommun.
Dessutom ska det inte underskattas att flytt är en ganska uppslitande process, inte minst för barn, när den sker med tvång. Kort sagt: Det är varken resurseffektivt, legitimt eller önskvärt att ett antal kommuner agerar slussar för asylsökande.
Det säger på sätt och vis sig självt att ingen vinst görs när en asylsökande som erhåller uppehållstillstånd i Umeå tvingas att flytta till Visby bara för att byta plats med en asylsökande som gör den omvända resan. Tvärtom vore det mer önskvärt om en närhetsprincip blev vägledande, för det skulle såväl staten som kommunerna och de enskilda människorna spara både tid och pengar på.
Därför vill jag ställa en uppföljande fråga till justitie- och migrationsminister Morgan Johansson. Varför tog man inte tag i problemet med dessa flyttar när man gjorde migrationsöverenskommelsen 2015? Var det därför att man då inte såg problemet - fanns det inte på bordet? Eller har omfattningen blivit känd först 2016?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar migrationsminister Morgan Johansson för svaret. Låt mig säga två saker angående detta svar. Det första gäller arbetsmarknaden och att de som får uppehållstillstånd i Sverige kommer att gå ut på en stark arbetsmarknad där efterfrågan är stor. Jag är tveksam till det. Det är inte för att jag är tveksam till om ekonomin i Sverige går bra, för det gör den. Så länge jobbskatteavdragen är verkningsfulla kommer ekonomin i någon mening att tuffa på.
Sverige är generellt sett ganska bra på integration. I OECD är vi bland de bästa. Men när det gäller just integration på arbetsmarknaden är vi bland de sämsta. Det har strukturella förklaringar, inte ekonomiska. Det andra gäller att ministern säger att det är moderatledda kommuner som nu behöver ta ansvar för mottagandet och leva upp till migrationsöverenskommelsen. Låt mig nyansera den bilden lite.
Jag är inte säker på att regeringen håller sin del av migrationsöverenskommelsen. Man har lovat förenklade byggregler, men Peter Erikssons förslag är få och små. Lägg därtill att vi ser kommuner i just Stockholmsområdet säga: Stopp och belägg! Vi kommer inte att klara vårt mottagande. Det säger inte bara moderatledda kommuner som Ekerö och Täby.
Även Stockholms stad har sagt stopp, och för en vecka sedan sa socialdemokratiskt ledda Järfälla stopp, trots att man för bara några månader sedan skrek att moderatledda kommuner var osolidariska. Jag skulle vilja säga att problemet kanske är mer Stockholmsbaserat än moderatbaserat. Nog om det. Angående närhetsprincipen för nyanlända är det förvånande att det, trots att det var välkänt, har tagit sådan tid.
Interpellationssvaret innehåller till exempel denna text: "Vid årsskiftet tar Migrationsverket över ansvaret för anvisning till kommuner avseende nyanlända. Regeringen bereder för närvarande frågan om att Migrationsverket, när det är möjligt inom ramen för kommuntalen, ska anvisa personer till samma kommun som de bott i under asyltiden. Regeringen avser att återkomma om detta." Migrationsministern säger att ett regleringsbrev kommer på torsdag.
Det gör mig glad eftersom det betyder att arbetet är färdigt. Det är olyckligt om vi är överens om att en närhetsprincip för nyanlända är önskvärt och att det sedan går om intet när det försvinner i utredningar och beredningar. Vi borde inte behöva vänta på regeringens utredning om ett helhetsperspektiv för mottagandet när vi redan i dag kan se ett specifikt problem med en lösning som är både ändamålsenlig och relativt lätt att implementera.
Jag välkomnar därför att migrationsministern tar detta beslut på torsdag och att han berättar om det redan i dag. I övrigt hoppas jag att regeringen håller sin del av migrationsöverenskommelsen. I grund och botten är det en bra överenskommelse, men en förutsättning för att den ska vara verkningsfull är att alla parter håller sin del.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Ministern talar om ekonomin som ett tidvatten. Jag skulle vilja kontra med en annan jämförelse. Det sägs att när tidvattnet drar tillbaka ser man vem som har badat naken. Jag menar att detta är signifikativt för den svenska ekonomin. I penningpolitiken är spjällen öppna, och vi har minusränta i Sverige.
I finanspolitiken missar man överskottsmålet, och då gör Magdalena Andersson en omskrivning av det finanspolitiska ramverket. När krisen kommer tillbaka - och det gör den, för konjunkturen går upp och ned - står Sverige ganska illa rustat för de utmaningar som kommer eftersom de strukturella problemen finns kvar. De doldes bara när tidvattnet var högt.
Tillbaka till närhetsprincipen, som min interpellation ursprungligen handlade om. Det finns olika uppfattningar om hur många flyktingar Sverige ska och kan ta emot. Det finns de som är nöjda och tror att inget behöver göras. Det finns de som tror att gränsen kan vara öppen och att bostäder bara finns. Det finns de som vill tillbaka till det antal som var på Göran Perssons tid. Det finns som sagt olika uppfattningar.
Oavsett vilken siffra, nivå eller ambition man landar på borde man vara överens om att processen för dem som är här nu ska vara effektiv. Det tjänar samhället, individerna och staten på. Jag ser därför fram emot att migrationsminister Morgan Johansson inför en närhetsprincip för nyanlända. Det vore nämligen en riktig vinnarreform.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern! När det gäller arbetslösheten vill jag hålla fast vid att det till största delen faktiskt är konjunkturen som spelar roll. Det är egentligen inte Ylva Johanssons politik som gör den stora skillnaden. Ekonomistyrningsverket skrev i november 2016 så här: Den samlade bedömningen är att effekterna av alla reformer tar ut varandra vad gäller antalet sysselsatta under prognosperioden. Arbetskraften sänks dock med nästan 0,5 procent, motsvarande ca 25 000 personer.
Jämviktsarbetslösheten är därmed 0,5 procentenheter lägre 2019 än vad den skulle ha varit utan reformerna. Även medelarbetstiden och produktiviteten och därmed bnp blir lägre. När det gäller de löften som ministern tar upp och de nationella krav som man också kan väga in när man vill göra Natura 2000-områden tycker jag att det är bra att man förtydligar.
Då kan man nämligen inte skylla på att det är EU-kommissionen som säger att vi måste göra Natura 2000-områden, utan då ligger det faktiskt i den svenska regeringens händer - mer nu än vad det kanske gjorde 2014 och 2015. Vad gäller Gotland, som det här ändå handlar om, är det mitt län, och det är också därför jag bevakar en fråga som ligger mig nära. Det är ju mina släktingar och vänner som ser att deras jobb är i riskzonen om det skulle bli nya Natura 2000.
För Gotland skulle jag vilja säga att det finns flera hot. Sammantaget bidrar det till en oro. Det oroar andra, och det oroar också mig. Det handlar om att finansministern går fram med ett förslag om flygskatt som försämrar tillgänglighet och konkurrenskraft. Vi riskerar att förlora en livlina till fastlandet, för vi kan helt enkelt inte välja att ta tåget.
Samtidigt ser vi hur folkhälsoministern går fram med förslag som hotar ett av våra snabbväxande företag, Gotlandssnus, som prisas för nikotinfria alternativ. Till detta kan läggas näringsministerns och miljöministerns projekt kring cementtillverkningen. Det finns en oro. Jag hoppas att näringsministern tar med sig vad jag har sagt här i dag, och jag önskar honom lycka till i förhandlingarna med regeringspartnern Miljöpartiet!