Cristina Husmark Pehrsson (M):
Om det hade varit en lyckad reform som Socialdemokraterna drivit igenom för att minska ohälsan och få människor tillbaka till arbete hade jag inte haft någonting emot det. Men det är precis det att det har havererat.
Låt mig citera vad Anna Hedborg, före detta socialförsäkringsminister och mycket aktiv inom de här områdena, skriver med tanke på den situation som människor i utanförskap befinner sig i. Hon skriver i betänkandet som kom i november 2006: "Att studera hur sjukskrivningar i praktiken har hanterats i Sverige blir i stor utsträckning en studie i misslyckanden."
Hon skriver vidare att vi har "ett sjuktal i världstoppen som följer arbetsmarknadsläget snarare än sjukligheten och en i över trettio år stadigt stigande permanent utslagning". Det sista citatet lyder: "En storskalig utslagning av unga via sjukförsäkringen är ett skrämmande och nytt fenomen."
Detta står att läsa i Anna Hedborgs utredningsbetänkande som handlar om utanförskap och ohälsa i Sverige. Det är faktiskt Socialdemokraterna som har haft ansvar för de tolv senaste åren av ohälsa och utslagning. Då kan jag konstatera att det väl inte är så konstigt att när en ny regering kommer på plats försöker man komma åt dessa misslyckanden som vi ser och ett ohälsotal som är i världstopp.
Vi har tittat bland annat på hela sjukskrivningsprocessen. Där instämmer jag också med Anna Hedborg, som säger att man i dag gör en sak i taget i Sverige i stället för att göra många smarta insatser samtidigt. Vi har haft långa vårdköer i många år i Sveriges land. Innan man får vård, kommer till doktorn, får behandling och rehabilitering har det gått tre månader eller sex månader.
Med socialdemokratisk ohälsopolitik blir man efter ett års sjukskrivning automatiskt förtidspensionerad. Tidningarna har varit fulla med artiklar om unga människor som ber: Låt mig inte få förtidspension! Dessutom innebär det inte bara en utslagning från arbetslivet och från social gemenskap utan också en klart försämrad ekonomisk situation för de personerna. Vi försöker naturligtvis göra det här.
Jag kommer i mina andra inlägg tillbaka till frågorna om medfinansiering och rehabiliteringsutredning. Jag kan bara säga att när det gäller sjukskrivningsprocessen har det nu kommit en rapport från Försäkringskassan, Socialstyrelsen och Läkarförbundet där man säger så här: Nu ska vi försöka snabba upp sjukskrivningsprocessen. Det har jag och regeringen tagit fasta på.
Man ska försöka agera på olika sätt, i tid, kraftfullt, med många åtgärder och med rehabilitering - vi kommer med en proposition under våren. Det ska bli möjligt att agera i tid för att människor inte ska bli utslagna. Jag tror inte att Ann Arleklo tycker att det har varit en bra situation. Därför försöker vi göra någonting åt den.
När det gäller riktlinjer handlar det alltså om att vi ska snabba upp. Det gäller alla aktörer som på olika sätt är involverade i sjukskrivningstider, från arbetsgivaren som får möjlighet att ge tidiga signaler till sjukvården som gör snabba insatser när det gäller Försäkringskassan. I 2 % av sjukfallen har det hållits ett avstämningsmöte inom 90 dagar.
Min uppfattning är att om vi har passerat tre månaders sjukskrivning ringer den första signalen om utanförskap. Efter sex månader ringer den andra signalen, och då är risken uppenbar att man kommer in i långtidssjukskrivning och vidare i förtidspension.