KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag förstår inte riktigt Thomas Strand, för alla får ju en basresurs. Vi kan diskutera nivån på den, men alla får en basresurs för forskning. Sedan får de flesta mycket mer än den basresursen. Det är korrekt att några av de allra minsta, privata utbildningsanordnarna får ersättning på annat sätt. De privata som grundas helt vid sidan av staten har ett annat ersättningssystem med avtal med staten för olika åtaganden och så vidare. Handelshögskolan får ingen basresurs.
Om man inför Thomas Strands system är det väl ytterligare ett tiotal miljoner till Wallenbergägda Handelshögskolan som det handlar om. Jag har inte uppfattat att de lider av resursbrist, men det är möjligt att de gör det. Det är väl det som är den stora förändringen med Thomas Strands förslag, för annars har alla offentliga lärosäten en basresurs.
Några av de allra minsta lärosätena med andra typer av utbildningar - de konstnärliga, Försvarshögskolan, Gymnastik- och idrottshögskolan - får speciella pengar för sin sektorsforskning. De får ersättning på annat sätt. Det har riksdagen i fullständig enighet bestämt, och jag tror att det är ganska klokt. Konstnärlig forskning citeras inte i internationella, vetenskapliga tidskrifter på samma sätt som annan, vetenskaplig forskning, vilket gör den senare mätbar.
Det gör att man behöver ha andra regler. Men en basresurs har vi ju, så jag förstår inte riktigt vart Thomas Strand vill komma. Det verkar som att han försöker slå in öppna dörrar.
Jan Björklund (L):
Är det någon sektor som har fått anslagsökningar under denna regeringsperiod är det högskolor och universitet, även de enskilda. Ersta Sköndal, Sophiahemmet med flera har fått stora ökningar i sina anslag från staten. Vi kan också se att Ersta Sköndal har fått ökade forskningsintäkter med 22 procent sedan 2008. Det är en högre andel än de vanliga lärosätena har fått.
Jag utesluter inte i framtiden en sådan utveckling som Thomas Strand beskriver, men man får inte basresurser för forskning bara för att man har studenter, utan man får det om man har forskning. Jag utesluter inte att några av dem uppfyller det kriteriet. Handelshögskolan har ett eget avtal med staten, och det finns flera andra som också har olika typer av associationsavtal med staten, där det finns finansiering lierad för utbildning och annat.
Det finns ingen helig gräns där vissa är innanför och utanför, utan det går alltid att diskutera. Här i riksdagen kan vi inte debattera en enskild högskola, utan vi måste ha generella regler.
Det finns dock inga hinder för de högskolor som Thomas Strand räknar upp att ansöka om att komma in i de statliga forskningsanslagen om det anses finnas behov av det, alltså om de har forskningsambitioner och staten anser att det är realistiskt. Det finns inga som helst hinder för det. Men att utlova generella basresurser till en grupp lärosäten utan föregående kvalitetsgranskning bör riksdagen inte göra.
Jan Björklund (L):
Den där stöddiga tonen skulle jag passa mig för. Bara för att man leder i opinionsmätningar är inte valet avgjort. De privata lärosätena ligger regeringen varmt om hjärtat. De har tillförts ökade resurser både för utbildning och för forskning. Det är lite olika för de olika lärosätena. Jag tycker att de är ett bra komplement till det allmänna högskoleväsendet, och det finns inga principiella invändningar mot att de är enskilda.
Men när interpellanten tar upp ett enskilt lärosäte och säger att just det borde få mer resurser handlar det om en avvägning som våra vetenskapliga myndigheter måste få göra. Det är de som ska avgöra om man uppfyller kvaliteten. Det finns dock inga invändningar av principiell karaktär från regeringen mot att inkludera fler av de mindre, privata lärosätena i forskningsfinansieringen.
Jan Björklund (L):
Gunilla Svantorp har frågat mig om hur jag avser att arbeta för att svenska skolbarn som lämnar skolan har med sig nyckelkompetensen som handlar om kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer. Skolans uppdrag att förbereda alla elever för ett aktivt deltagande i samhällslivet vilar i hög grad på grundskolan, den skolform som omfattas av skolplikt.
I grundskolan har de estetiska ämnena bild, musik och slöjd samma omfattning som tidigare samtidigt som det estetiska perspektivet har lyfts fram i flera andra ämnen. Dessutom har regeringen infört ett särskilt statsbidrag, Skapande skola, för grundskolan och förskoleklassen. Regeringen anser att gymnasieskolan tydligt måste förbereda eleverna för fortsatta studier respektive yrkeslivet. Eleverna måste till exempel nå längre i sin yrkesutbildning än vad som tidigare var fallet.
Därför har omfattningen av de gymnasiegemensamma ämnena, motsvarigheten till de tidigare kärnämnena, minskat till 600 gymnasiepoäng på yrkesprogrammen. Kärnämnet estetisk verksamhet hade tidigare en omfattning om 50 gymnasiepoäng. Alla elever på nationella program har fått rätt att läsa minst en kurs i ett estetiskt ämne som individuellt val, men det är inte längre obligatoriskt.
Eftersom kurserna i den nya gymnasieskolan med få undantag omfattar minst 100 gymnasiepoäng kommer de elever som väljer dessa kurser, och de är ganska många, att få ägna mer tid åt estetisk verksamhet än tidigare. Vidare är det estetiska programmet i den nya gymnasieskolan, till skillnad från hur det var tidigare, tydligt högskoleförberedande. Dessutom upptas nästan hälften av detta program av olika estetiska ämnen beroende på hur eleverna väljer studieväg.
Av statistik från Skolverket framgår att det estetiska programmet numera är mycket populärt och är det fjärde största programmet. Andelen elever som går programmet har ökat med mer än 30 procent jämfört med den gamla, socialdemokratiska gymnasieskolan.
Grundskolans innehåll och det estetiska programmets popularitet gör att jag inte är särskilt orolig för att den kreativa sektorn kommer att påverkas i någon högre grad av den senaste gymnasiereformen på annat sätt än att det estetiska programmet numera är mycket populärare än förut.
Jan Björklund (L):
Beslutet baserades på den beprövade erfarenhet som fanns av gymnasiereformen 1994, att det bara var 60 procent av eleverna som fullföljde gymnasiet. Avhoppen skedde från yrkesprogrammen, och branscherna klagade över att yrkeskunskaperna var för låga. Därför var vi tvungna att genomföra minskningar av de ämnen som inte var direkt yrkesrelaterade. Det är en lång rad ämnen som har minskats ned i omfattning. Svaret på frågan om vad beslutet baserades på är beprövad erfarenhet.
Nu har jag en motfråga till Gunilla Svantorp: Varför föreslår inte Socialdemokraterna att det ska återinföras, om ni nu tycker så?
Jan Björklund (L):
Det är väl i stort sett så som vartenda land i världen har organiserat sitt skolväsen. Allmänna medborgarkunskaper av typen allmänbildning, som alla måste ha med sig, måste man lägga i den obligatoriska grundskolan. De estetiska ämnena är väldigt stora i den svenska grundskolans timplan. De är mycket stora och omfattande. Det är flera olika ämnen. De är viktiga. Av precis alla de skäl som Gunilla Svantorp redogör för är ämnena viktiga. Den forskning som Gunilla Svantorp refererar till, och mycket annan kunskap vi har, är entydig på den punkten. De är viktiga.
De är stora i den svenska grundskolan. Sedan kommer man till gymnasiet. Då väljer eleverna mellan olika programinriktningar, studieförberedande och yrkesförberedande. Sedan kommer man till universitetet. Någonstans på vägen minskar det utrymme där vi kan tvinga alla att läsa samma saker. Utbildningarna måste profileras mer. Gunilla Svantorp föreslår till exempel inte att det ska vara obligatoriskt för alla att läsa estetisk verksamhet på universitetet.
Någonstans sätter vi en gräns för när eleverna ska få välja mer av vad de läser. I nästan hela världen är det på gymnasieskolan. Här är det numera också så. Under 20 års tid var det så att alla skulle läsa samma saker, men det var en skola där 40 procent hoppade av. Det var det som var problemet med gymnasiet. 40 procent hoppade av. Jag är inte säker på att vi har gjort tillräckligt med den reform vi nu har gjort för att se till att många fler går färdigt. Vi behöver profilera gymnasiet mer med olika utbildningsinriktningar.
Jag delar uppfattningen om de estetiska ämnenas betydelse, men problemet med den gymnasieskola vi hade i 20 år var att 40 procent aldrig fullföljde utbildningen. Dem pratar Gunilla Svantorp aldrig om. Nästan hälften av varje årskull, i varje fall en tredjedel av varje årskull, hoppade av. Vet ni vad? Det missade inte bara estetisk verksamhet. De missade läsning och matte och allting eftersom de hoppade av gymnasiet. Det var ett gymnasium där alla skulle stöpas i samma form och läsa samma saker. Det var därför vi gjorde om gymnasiet.
Gunilla Svantorp pratar aldrig om de 40 procent som hoppar av. Men många av dem går ut i ungdomsarbetslöshet. Jo, jag har sett, Gunilla Svantorp, att ni har en mening om att estetisk verksamhet ska återinföras. Men den halva miljard som det kostar att göra det finns inte med i er motion. Ni betalar det inte. Det är tydligen gratis att återinföra estetisk verksamhet. Eller ska ni ta det från något annat ämne? Berätta gärna från vilket i så fall? Berätta vilket ämne som ni ska skära ned i gymnasieskolan, Gunilla Svantorp! Annars fattas det en halv miljard i er motion.
Jag har haft ett par debatter med socialdemokrater under eftermiddagen. De står alla här framme och säger: Det här måste lyftas in mer. Det här ska in mer, och det här ska in mer. Till sist går det liksom inte ihop. Det går inte att lyfta in allting ännu mer i skolan. Något måste bort, eller så kostar det en massa pengar. Ni har inga svar på det. Berätta gärna vad det är som ska bort, Gunilla Svantorp, för att man ska få in det här som ett obligatoriskt ämne i gymnasieskolan.
Jan Björklund (L):
Schemautrymmet är ändå till sist begränsat. Det är vad det handlar om. Den beprövade erfarenheten visade att yrkesutbildningarna i den svenska gymnasieskolan inte gav tillräckligt mycket yrkesträning i de olika ämnen som framtida yrkesarbetare i olika branscher förväntades ha. Vi var tvungna att öka yrkeskunskaperna.
Då hade vi en mycket omfattande gemensam gymnasiekärna av ämnen som inte var yrkesrelaterade och som nu har krympt något. Det har gått ut över ett antal ämnen. Tidigare byggde fördelningen av ämnen på en föreställning från 90-talet om att alla ska bli akademiker, att det inte längre behövs några yrkesarbetare. Men det var helt fel. Branscherna skriker efter arbetskraft. Vi måste lyfta fram yrkesämnena i yrkesutbildningen. Då kan inte alla andra ämnen - hur viktiga de än är - vara obligatoriska. Det går inte ihop.
Jag hade nyss en debatt med andra socialdemokrater om ytterligare ämnen som borde vara obligatoriska. Jag kan ha debatter varenda dag om allt som borde vara obligatoriskt. Men till sist måste schemat gå ihop. Jag konstaterar att er budget går ihop om ni är beredda att skära bort något annat för att få in de estetiska ämnena igen.
Jag fick inget svar, men vi ska försöka pressa er på svaret: Vad är det ni ska ta bort? Om dessa ämnen ska tillföras schemat kostar det 1⁄2 miljard. De pengarna finns inte i er budgetmotion, Gunilla Svantorp. Det är viktigt att man är hederlig och ärlig i kammaren. Man kan säga att man är för det eller det, men det kostar pengar. Då måste man också redovisa hur det ska betalas. Det har ni inte gjort. Det är inte ärligt.
Jan Björklund (L):
Cecilia Dalman Eek har frågat mig vilka erfarenheter jag drar av misslyckandena, hafsigheten och de ständiga återtågen i legitimationsreformen samt vilka åtgärder jag kommer att vidta för att den fortsatta hanteringen inte ska präglas av osäkerhet för den individuella läraren. Den avgörande faktorn för att förbättra resultaten i skolan är skickliga lärare, och regeringens mål är att alla elever ska undervisas av väl kvalificerade lärare.
Två viktiga reformer för att åstadkomma detta är dels en ny lärarutbildning, dels en legitimation för yrket tillsammans med skärpta behörighetskrav för att undervisa. Lärarlegitimationen är en tydlig kvalitetsstämpel, och den kan återkallas om läraren på någon av de grunder som anges i skollagen visar sig olämplig att bedriva undervisning.
Legitimationen bidrar också till att höja läraryrkets attraktionskraft, och vi ser nu, glädjande nog, ett ökande söktryck till lärarutbildningen. En reform av den här omfattningen är komplex att genomföra på grund av kommunernas tidigare agerande. När legitimationsreformen sjösattes hade kommunerna under en längre tid inte följt upp vilken utbildning och därmed behörighet de anställda lärarna hade.
Det var också en av anledningarna till att behörighetskraven skärptes. Nu, i januari 2014, har Skolverket utfärdat ca 170 000 legitimationer. Regeringen har också tagit initiativ till ett antal förändringar i systemet mot bakgrund av ny information som framkommit efter hand under legitimationsarbetet.
Bland annat handlar det om övergångsregler som regeringen och lärarfacken gemensamt har kommit fram till, i syfte att behålla den kompetens som finns i skolan och för att få till stånd en så bra och smidig övergång som möjligt från ett gammalt system till ett nytt. Genom de åtgärder som regeringen har vidtagit präglas systemet nu av tydliga regler där den enskilda lärarens utbildning och yrkeserfarenhet tas till vara. Med lärarlegitimationen höjer vi kvaliteten i svensk skola.
Jan Björklund (L):
Jag uppfattar det som att den enda som vill ha ytterligare förändringar av reformen är interpellanten själv. Jag har inga planer på några ytterligare förändringar. Reformen ligger fast. Det är ju ni som har en massa yrkanden om förändringar. Det är ju om ni skulle vinna valet som det blir en massa hattande. Min bedömning är att reglerna nu ligger fast efter den stora överenskommelse som ingicks i våras av regeringen, lärarfacken, kommuner och landsting samt Friskolornas riksförbund.
Det kan kanske i framtiden vara enskildheter som behöver justeras. Jag uppfattar det som att det nu är ni som ska ändra en massa, och då blir det hattande. Avstå från det! Jag erkänner att jag 2006 inte hade en aning om det kaos som kommunaliseringen hade vållat. Det är huvudutgångspunkten. Hade skolan förblivit statlig hade vi sluppit det kaoset. Men det berodde på att kommunerna i stor utsträckning struntade i att upprätthålla behörighetskraven.
Det berodde i sin tur på de två stora flummiga lärarutbildningsreformer som Sverige genomgick 1985 och 2001 då man successivt strävade efter att upplösa ämneskompetenser. De var inte längre viktiga, utan det var pedagogiska processer som var det centrala. Nu återinför vi ämneskompetenser. Nu betalar vi ett pris genom PISA-undersökningen för 20 års misslyckad utbildningspolitik. Lärarlegitimationerna är en av de viktigaste hörnstenarna för att återupprätta en kunskapsskola.
Jan Björklund (L):
Jabar Amin har frågat mig vad jag avser att göra för att svensk skola ska förbättras. Jag vill börja med att säga att jag såklart instämmer i att nedgången av svenska elevers resultat i den senaste PISA-undersökningen är mycket allvarlig.
Jag vill dock påpeka att eleverna som deltog i PISA 2012 är den sista årskull elever som inte omfattats av de mycket stora och viktiga skolreformer för ökad kunskap som beslutats de senaste åren och nu genomförs. Läsåret 2011/12 infördes många omfattande skolreformer.
För eleverna i den senaste PISA-undersökningen - som alltså gjordes våren 2012, för två år sedan - gällde dock övergångsregler, och det var den sista årskullen som gick grundskolans alla nio år enligt de gamla styrsystemen och det gamla regelverket. Effekterna av de nya, stora skolreformerna kommer vi att se först om ett antal år.
Utredningen Förbättrade resultat i grundskolan lyfter fram detta i sitt delbetänkande Det tar tid - om effekter av skolpolitiska reformer . Jag vill ändå här nämna några av de större reformer och insatser som regeringen har tagit initiativ till eller genomfört de senaste åren för att förbättra resultaten i skolan. Uppföljningen av elevernas kunskaper har stärkts, och därmed förutsättningarna för att tidigt upptäcka och sätta in insatser för elever i behov av särskilt stöd.
Nationella prov i svenska och matematik har införts i årskurs 3, och betyg har införts från årskurs 6 i grundskolan. Regeringen har även infört fler nationella prov i årskurs 6 och 9 i grundskolan, nya läroplaner med tydliga kursplaner för den obligatoriska skolan samt en ny betygsskala med fler betygssteg. Enligt regeringens mening är lärarna den viktigaste faktorn för att höja elevernas studieresultat.
Ett antal satsningar har därför gjorts på lärarna och på att göra läraryrket mer attraktivt. Exempelvis kan flera mycket omfattande kompetensutvecklingsinsatser för befintliga lärare nämnas, såsom Lärarlyften. En ny lärarutbildning har införts, och speciallärarutbildningen - som avskaffades av tidigare regeringar - har återinförts.
Särskilt skickliga lärare ges också bättre möjligheter att göra karriär inom yrket utan att behöva lämna undervisningen genom en karriärstegsreform för lärare, där staten står för betydande löneökningar för förstelärare och lektorer. Regeringen har även genomfört och påbörjat insatser inom de områden som mäts i PISA-undersökningarna, till exempel genom ett matematiklyft, ett läslyft och utökad undervisningstid i matematik.
Avslutningsvis, herr talman, menar jag att många insatser och reformer som regeringen har tagit initiativ till på skolområdet just syftar till att öka elevernas kunskapsresultat. Det kommer att ge effekt. Jag anser dock att det kommer att krävas ytterligare insatser. Mer behöver göras för att förbättra resultaten i skolan. Jag har därför för avsikt att återkomma till riksdagen med fler förslag till insatser.
Jan Björklund (L):
Det blir skrattretande när Jabar Amin tar åt sig äran för karriärreformen. Det är Folkpartiets reform från början till slut, och vi lyckades så småningom övertyga resten av regeringen. Det beror ytterst på att kommunerna har misslyckats, Jabar Amin. Kommunaliseringen, som du och Miljöpartiet tycker är så viktig, har misslyckats. Det är därför staten måste gå in och ta över detta. Individualiserad lönesättning och högre lärarlöner är helt avgörande för att öka attraktionskraften i yrket.
Oavsett hur kommunerna styrs har de misslyckats, även borgerliga kommuner. Kommunerna klarar inte av detta ansvar, och det är därför staten går in med en fullständigt unik åtgärd och finansierar höjda lärarlöner på detta sätt. Jag är glad att det till sist kröp ur Stefan Löfven att reformen blir kvar om det blir en rödgrön regering. Han var tveksam under lång tid, men jag är glad att han sade så. Det betyder att denna del kommer att vara kvar oavsett hur valet går.
Jabar Amin håller ett förstamajtal. Man kan inte tro att han har lämnat Socialdemokraterna, för det är bara retorik och skäll. Men vad som skulle vara det egna alternativet är mycket svårbegripligt. Sverige satsar varje år 220 miljarder på skolväsendet. Vi ligger bland de främsta i OECD, inte när det gäller resultat men när det gäller hur mycket vi satsar. Trots det ligger vi bland de sämsta avseende resultat. Det måste alltså vara något mer än mer pengar som är lösningen, Jabar Amin.
Det finns delar i skolan som behöver mer pengar; det är ingen tvekan om det. Men säger man att det generellt är resursbrist när vi ligger bland de högsta i OECD när det gäller resurser men bland de lägsta när det gäller resultat har man inte gjort analysen ordentligt. Det är andra saker som krävs. PISA-resultatet är tydligt. De länder som ligger högst i PISA har tidiga betyg och studiedisciplin.
Det är ord som Jabar Amins parti avskyr men får svälja, för dessa länder har tidiga betyg, studiedisciplin, noggranna kunskapskontroller och högre status på läraryrket. Alla länder som ligger tio-i-topp har större klasser än Sverige och lägre personaltäthet. Jag tror ändå att vi ska satsa på det. I Sverige ökar vi nu personaltätheten.
Vi har högre lärartäthet av utbildade lärare i dag än vi hade när Jabar Amins parti var med och styrde. Så låter det inte här, Jabar Amin. Vi har högre täthet av skolsköterskor, kuratorer och stödpersonal än vad det var 2006. denna personaltäthet har ökat under våra år i ledningen. Det vi har gjort räcker dock inte.
Trots att vi har det mest intensiva reformtempot i Europa i skolväsendet och som Sverige haft på över hundra år kommer det att behövas mer. Jag redovisar mina alternativ, men Jabar Amin har inget alternativ utöver att skälla. De reformer vi har gjort har ni röstat nej till allihop. Ska ni avskaffa betygen om ni får bestämma, Jabar Amin? Det vore ett intressant besked. Ni är så mycket emot betyg. I ert program från 2006 stod det att betygen skulle avskaffas. Tänker ni göra det om ni kommer ni till makten i höst?
Varför, när alla länder som har bra resultat har mycket betyg? Varför är ni emot betyg?
Jan Björklund (L):
Det är mycket vi inte får diskutera för Jabar Amin. Vi får till exempel inte diskutera Miljöpartiets utbildningspolitik. Okej, det är rätt enkelt, för det finns ingen. Vi får inte diskutera statligt kontra kommunalt. Då blir det jättejobbigt för er eftersom lärarna vill förstatliga skolan. Vi får inte heller diskutera det som har hänt i svensk skola, för då har Miljöpartiet ansvar. Det är som sagt mycket vi inte får prata om för Jabar Amin.
Ska vi kunna ta rätt väg för framtiden måste vi fundera lite över vad som har gått fel. Det är ett intellektuellt förhållningssätt. Det är så forskningen jobbar. Det är därför OECD i sin granskning av Sverige pekar på ett antal faktorer: Sverige har dålig studiedisciplin och är ett av de länder som ger betyg senast. Sverige är ett av de länder som under lång tid har saknat karriärsystem för lärare som uppmuntrar ambitiösa och duktiga lärare. Det inför vi nu.
OECD:s slutsatser är i mycket ett kvitto på att de reformer vi gör är rätt. Vi behöver dock gå längre och göra mer. Om några veckor kommer en stor utvärdering av kommunaliseringen, som en av Sveriges främsta statsvetarprofessorer har jobbat med i flera år. Jag vet inte vad han landar i, men vi får se om Miljöpartiet orkar hantera slutsatserna. Det är forskningsbaserad utbildningspolitik att ta del av detta. En av Sveriges främsta skolexperter, professor Per Thullberg, har gjort en analys av de reformer som vi gör.
Hans svar är att Sverige är på rätt väg men att det behövs mer i denna riktning. Man ska inte byta tillbaka till den gamla flummiga riktningen, som är alternativet. Jag förstår att Jabar Amin inte vill diskutera det förslutna. Jag förstår att Jabar Amin inte vill diskutera Miljöpartiets alternativ, för det blir så jobbigt. Jag berättar vad vi vill göra i framtiden, och jag har berättat om flera reformer som bör göras utöver dem vi redan gjort. Berätta, Jabar Amin! Ska ni ta bort betygen? Ska ni ha kvar kommunaliseringen, som är så lyckad enligt er?
Ska ni släppa på studiedisciplinen igen? Ska sexåringarna inte få gå i skolan? Ska ni undanhålla dem kunskap? Är det ert alternativ? Berätta lite om ert alternativ. Om vi ska diskutera hur vi ska lösa problemen antar jag att också ni har någon lösning.