Finn Bengtsson (M):
Tack för interpellationen och tack, statsrådet, för svaret, inte minst det sista som statsrådet kommenterade, nämligen att inte allt behöver göras på samma sätt som tidigare. I förhållande till interpellantens syn och spelade indignation över att en ny folkmajoritet vill ha en förändring till stånd kan det var svårt att se i nya termer hur man tittar på en mycket angelägen problematik som den här interpellationen med all rätt lyfter fram.
Jag har, fru talman, fokuserat på det första inledande stycket i interpellationen där det talas om något slags indignation över att man har försökt reformera Arbetslivsinstitutet till en mer anpassad struktur när det gäller forskning inom ett viktigt område. Det är inte korrekt som det sägs här att regeringen har slagit någonting i spillror.
Man har kritiskt analyserat hur skattebetalarnas pengar används för att på bästa sätt kunna titta på den forskning som bäst gagnar arbetslivets villkor. Jag hade möjlighet att titta in i Arbetslivsinstitutet direkt efter valet. Jag såg då till min förskräckelse att den näst siste generaldirektören för ALI som tillsattes av den socialdemokratiska regeringen hade en strategi som gick ut på att man helt enkelt plockade bort doktoranderna inom ramen för den forskningsfinansierade verksamheten.
Jag har själv forskat i 30 år och måste säga att om man plockar bort doktoranderna är det som att plocka bort själva motorn i forskningsmaskineriet. Vi kan vara glada för att det trots detta har funnits en del världsledande forskning som konkurrensmässigt kan bekräftas inom ramen för sedvanlig universitetsforskning där den också hör hemma.
Det finns väldigt mycket av minskad produktivitet i forskningssammanhang som man kan konstatera under en rad av år med ALI:s relativt passiva och icke konkurrensutsatta situation. Det gagnar inte på något sätt syftet, nämligen att arbetslivsforskningen ska göra steg framåt.
Man kan ställa sig frågan varför det just är en forskning som inte utsätts för konkurrens och som måste redovisa sina resultat som ska vara den som ges allmosor direkt från skattebetalarna när det gäller regeringen.
Kan det inte vara så att en generell medicinsk forskning som sysslar med rehabilitering, smärta och psykisk ohälsa, för att ta några exempel, och som också ligger i världsklass på alla sätt kan lyfta upp de problem som man möter i arbetslivet med arbetslivets villkor när det gäller sjuklighet och utslagning? För att sådan forskning ska bli den förnämsta krävs naturligtvis att man redovisar resultat och tävlar i öppen konkurrens med andra forskargrupper.
Tyvärr var det just det som inte skedde under en lång rad av år när man passiviserade forskningen till att själv få sina årliga bidrag och med en generaldirektör med intentionen att inte ens ha doktorander som bedriver forskning. Mycket riktigt så minskade produktiviteten av den forskningen. Det är därför, fru talman, som inledningsstycket i interpellantens fråga till statsrådet är helt felaktigt.
Det är en felaktig bild av en verksamhet som passiviserade forskningen och visade på lägre produktivitet än nödvändigt. Den gav faktiskt vissa gräddfiler till en forskning som inte ens kunde bekräfta sig internationellt. Jag tycker därför att svaret från statsrådet är väldigt fräscht när man påstår att man med en ny folkmajoritet efter tolv års socialdemokratiskt styre har all rätt att vända på varje sten för att se att pengar används effektiv, inte minst på ett viktigt område som arbetslivsforskning.
Det ska komma dem till del som är bäst skickade att göra den här forskningen i sedvanlig konkurrens om resurserna. Det är glädjande att se att det också har genomförts.