Christina Höj Larsen (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret, som är inspirerande i någon byråkratisk mening, men det är tyvärr inte riktigt svar på den fråga jag har ställt. A-kassan är den största fallskärmen vi har i landet, och den borde vi avskaffa. Att avskaffa a-kassan vore ett bra sätt att få fram engagemang hos folk för att skaffa en ny utkomst. Så sa Peter Wallenberg en gång på Investors bolagsstämma.
Det sammanfattar hur högern i alla tider har ansett att arbetarklassen bäst sporras att arbeta hårdare och anstränga sig mer - om den är hungrig, otrygg och livegen. Historiskt har vi i arbetarrörelsen mött detta förtryck med kamp för allas lika rätt till frihet, trygghet och en lön att leva på. Framgångsvägen har varit att inte låta löntagarkollektivet splittras, att inte tillåta att min otrygghet ger arbetsgivaren ett övertag över dig och tvärtom.
Att vara en del av den rörelsen förpliktar. Det kräver konsekvent förståelse för solidaritet som förutsättning för våra möjligheter att lyckas mota tillbaka högerns förtryck, otrygghet och ofrihet. Men nu hör vi allt oftare Socialdemokraterna använda samma argument som högern alltid har gjort. Under täckmanteln integration ska människor sporras med utsatthet och otrygghet.
Till och med det mest basala, att få leva med sina barn och den man älskar, ska villkoras. Det hörde vi till exempel häromdagen i Ekot när migrationsminister Morgan Johansson sa: På grund av att det här incitamentet finns, att du vet att om du pluggar ordentligt, lär dig svenska, etablerar dig på arbetsmarknaden, skaffar jobb, skaffar bostad, då kommer du också kunna ta hit din familj.
Den tillfälliga begränsningslagen innebar ett skifte när det gäller synen på rättigheter och integration. Från att se rättigheter som en väg till jämlikhet och integration valde en majoritet i riksdagen, under ledning av Socialdemokraterna, att använda rättigheter som belöning för den som lyckas ta sig igenom låsta dörrar - allt för att försöka skrämma bort människor på flykt.
De tydligaste exemplen på detta skifte är försörjningskraven för rätten att leva med sin familj och att få permanent uppehållstillstånd. I den nya asyllagstiftning som ska ersätta den tillfälliga lagen är regeringen inne på samma spår. S vill därmed skapa samma maktobalanser inom asyllagstiftningen som redan finns inom arbetskraftsinvandringen.
Det är svårt att tolka på annat sätt än att viljan att hindra och försvåra för människor från andra länder att komma till Sverige har blivit Socialdemokraternas överordnade mål. Det är till och med överordnat arbetarrörelsens historiska kamp för lika rättigheter och större makt till arbetstagaren på arbetsmarknaden. Det är möjligt att man tror att det är framgångsrikt att försöka tillfredsställa brunhögern för att stoppa en väljarflykt.
Men det är inte bara oanständigt; det är en nederlagsstrategi. Det är en nederlagsstrategi för den nyanlända löntagaren som är utlämnad åt arbetsgivaren för sin framtida trygghet och möjlighet att träffa sin familj. Det gör det lätt att utnyttja, lätt att underbetala, tafsa på och byta ut och lätt att tysta. Men det är även en nederlagsstrategi för kollegan som arbetar bredvid. Löntagarkollektivet är aldrig starkare än den otryggaste på arbetsmarknaden.
Det är framför allt en nederlagsstrategi för arbetarrörelsen. Ett splittrat löntagarkollektiv där otrygghet drivs fram av en nyanländ arbetarklass är mer utlämnat och otryggt på arbetsmarknaden. Det är ett löntagarkollektiv som tappar den styrka som ligger i sammanhållning och solidaritet. Utan solidaritet krackelerar de värn och välfärdssystem som arbetarrörelsen har byggt upp för den som lever och verkar i Sverige. Fru talman!
Frågan för dagen är varför Socialdemokraterna väljer att göra på det sättet.