Lotta Johnsson Fornarve (V):
Vi debatterar nu utrikesutskottets betänkande UU14 om Mellanöstern och Nordafrika. Jag tänker i mitt anförande koncentrera mig på Vänsterpartiets motion rörande Västsahara. Den marockanska illegala ockupationen av Västsahara har nu pågått i 43 år, i strid med både FN och Internationella domstolen i Haag.
Det är en skam för världssamfundet att denna långa konflikt inte har fått någon lösning. Den marockanska plundringen av Västsaharas råvaror är en av grundorsakerna till ockupationen.
Enligt folkrätten får inte en ockupationsmakt använda naturresurser i ett ockuperat område för sin egen vinning, med undantag för om det sker för det ockuperade folkets vinning och med deras tillåtelse. Trots detta fortsätter Marockos plundring av Västsaharas naturtillgångar, främst fosfat och fisk.
70 procent av världens fosfattillgångar finns i Västsahara, och vinsten från dessa fyndigheter går direkt ned i fickorna på den marockanska kungafamiljen. I december 2016 beslutade EU-domstolen att handels- och jordbruksavtalet mellan EU och Marocko inte gäller västsahariska varor, eftersom Västsahara inte tillhör Marocko.
Den 27 februari 2018 beslutade EU-domstolen att inte heller fiskeavtalet mellan Marocko och EU gäller Västsahara. Domarna gör klart att det enda sättet att förhandla om avtal som omfattar Västsahara är med det västsahariska folket, genom den av FN utsedda legitima representanten Polisario.
I juli 2018, alldeles snart, går fiskeavtalet mellan EU och Marocko ut. EU har betalat 30 miljoner euro årligen till Marocko för att fiskefartyg från främst Spanien och andra EU-länder ska få plundra Västsaharas fiskevatten. Avtalet strider alltså mot både folkrätten och EU-domstolens beslut i två separata domar.
Nu försöker kommissionen kringgå dessa domar och underminera sin egen domstol genom att omförhandla fiskeavtalet med Marocko. Domarna är tydliga, och det är helt klart att dessa förhandlingar endast kan leda till att ett nytt illegalt avtal upprättas. Sverige röstade i vintras nej till att försöka förlänga avtalet. Men nu i april lade Sverige ned sin röst när det gäller ett nytt förslag till mandat.
Sverige står alltså inte längre tydligt upp för folkrätt och internationell lag. Det är helt oförsvarligt och oförståeligt att Sverige inte använder sin röst i EU för att markera mot EU:s rättsvidriga fiskeavtal med Marocko.
Sverige måste verka inom EU för att säkerställa att handelsavtal mellan EU och Marocko, i enlighet med EU-domstolens domar, ej innefattar Västsaharas territorium så länge Västsaharas folk, via deras legitima representant Polisario, inte har gett sitt samtycke. Något annat är helt orimligt. Fru talman!
När Sverige blev medlem i FN:s säkerhetsråd 2017 fanns stora förhoppningar om att Sverige med kraft skulle agera för att få en lösning på Västsaharafrågan till stånd. Men tyvärr har vi sett alltför lite av detta. I slutet av april ska Västsahara återigen diskuteras i FN:s säkerhetsråd, och Minursos mandat kommer säkerligen att förlängas.
Jag hoppas att Sverige då med kraft för fram krav på att Minursos mandat ska utvidgas till att även omfatta de mänskliga rättigheterna. Minurso är i dag den enda FN-styrka som inte har detta mandat, vilket gör att Marockos omfattande övergrepp mot civilbefolkningen på ockuperat område kan fortgå oförminskat utan att Minurso ens har rätt att rapportera om övergreppen.
Den västsahariska befolkningen utsätts dagligen av ockupationsmakten för brott mot de mänskliga rättigheterna genom olika former av trakasserier, förföljelser, godtyckliga arresteringar och tortyr. Ett av många exempel på ockupationsmaktens övergrepp mot västsahariska aktivister är händelserna i samband med manifestationen i Gdeim Izik 2010.
Marockanska myndigheter svarade på den fredliga manifestation som ägde rum där genom att attackera lägret med gummikulor, vattenkanoner, tårgas och våld. Hundratals människor arresterades. Av dem dömdes 24 personer till långa fängelsestraff i en rättsvidrig rättegång, där tortyr användes för att tvinga fram medgivanden i en militärdomstol.
Medan ockupationen fortgår befinner sig en majoritet av den västsahariska befolkningen i flyktingläger i Saharas öken i sydöstra Algeriet sedan 43 år. 78 procent av de gravida kvinnorna lider av anemi. Många av barnen under fem år lider av kronisk felnäring, anemi och kortväxthet.
Maten som månadsvis förmedlas av World Food Programme är ensidig och bristfällig, då den i första hand är avsedd för mer kortvariga humanitära situationer. Det är djupt olyckligt att det direkta biståndet av makrill, som distribuerades av organisationen Praktisk Solidaritet i Sverige, har dragits in. Det var ett oerhört viktigt bistånd, eftersom det var den enda proteinkälla som flyktingarna fick under lång tid.
Det humanitära biståndet till lägren behöver öka snarast. Men biståndet bör även ges till den befriade delen av Västsahara som i dag kontrolleras av Polisario. Fru talman! År 1989 utlovades att en folkomröstning om självständighet för Västsaharas folk skulle hållas 1992. Marocko och Västsaharas legitima representant Polisario förhandlade fram och undertecknade överenskommelsen om folkomröstningen.
Under 27 år har Marocko förhalat och saboterat processen, och omvärlden har tillåtit detta att ske. Nu krävs hårdare press på Marocko för att de ska agera och hålla sitt löfte. Världssamfundet, och framför allt FN:s säkerhetsråd, har en viktig roll att spela för att skyndsamt se till att folkomröstningen om Västsaharas självständighet ska komma till stånd.
Om Marocko fortsätter att vägra måste säkerhetsrådet tvinga fram en lösning och överväga att använda sanktioner mot Marocko för att få en lösning till stånd. Sverige måste använda sin plats i säkerhetsrådet och agera med kraft för att ett datum för folkomröstningen fastställs. Ett svenskt erkännande av den västsahariska staten skulle utan tvekan spela en viktig roll för att förstärka västsahariernas position i förhandlingsarbetet.
Jag förutsätter att regeringen kommer att följa riksdagens beslut från 2012 och erkänna Västsahara. Om ingenting händer finns det en stor risk att frustrationen växer alltmer, att vapenstilleståndet mellan Marocko och Polisario bryts och att en väpnad konflikt återigen bryter ut. Världen behöver inte ytterligare en väpnad konflikt. Världssamfundet måste agera med kraft för att undvika en sådan utveckling. Västsaharierna har rätten på sin sida.
Jag yrkar bifall till våra reservationer 7 och 19.