Mats Odell (KD):
Egon Frid har frågat mig hur jag kommer att agera inför ett borttagande av räntebidrag och investeringsstöd som betyder att månadshyran för en tvåa med en produktionskostnad på 900 000 kr ökar från dagens 4 750 kr till 6 125 kr, samt vilka initiativ jag kommer att ta för att förhindra att den uppgång i byggandet av allt billigare hyresrätter som skett under de senaste åren bryts.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2007 stakat ut en ny bostadspolitisk inriktning för att främja bostadsbyggande, valfrihet och integration. Den politiska inriktningen innebär att långsiktigt stabila villkor för ägande och byggande av bostäder ska etableras. Snedvridande subventioner och detaljregleringar avskaffas. Fastighetsbeskattningen reformeras med inriktning att fastighetsskatten avskaffas och ersätts med en låg kommunal fastighetsrelaterad avgift.
Konkurrens ska främjas, inte minst inom byggsektorn, och arbetskraftsinvandring underlättas för att motverka arbetskraftsbrist. Det är också angeläget att plan- och bygglagen reformeras så att det blir lättare att söka bygglov och att handläggningstiderna i planärenden förkortas. Detta är av stor betydelse för utvecklingen mot effektivare bostads- och byggmarknader, där de bostäder som byggs motsvarar det som efterfrågas vad gäller utformning och pris, däribland billiga och enklare hyresrätter.
Jag ser hyresrätten som central för en flexibel bostadsmarknad och en väl fungerande arbetsmarknad och vill utveckla hyresboendet också i framtiden. Jag är medveten om att borttagandet av snedvridande produktionsstöd kan få effekter på kort sikt. I grund och botten måste dock byggsektorn anpassa sig till mer normala marknadsvillkor och bygga bostäder utan subventioner. Det finns mycket som talar för att subventioner har en förmåga att driva upp kostnaderna.
På längre sikt är subventioner till producenterna till mer skada än gagn för konsumenterna. Subventioner bara till vissa typer av bostäder minskar också konsumenternas inflytande. I stället är det politiker som bestämt vilka bostäder som ska stödjas. En väl fungerande marknad måste ge utrymme för konsumentmakt och valfrihet.
Det är därför rimligt att vi nu fullföljer den nödvändiga anpassning till en mer konkurrensutsatt situation för byggande och bostadsförvaltning som inleddes på 1990-talet, genom att fasa ut räntebidragen. Att diskutera hur många kronor en viss hyreslägenhet får i högre hyra därför att subventionerna försvinner fokuserar enbart på kortsiktiga aspekter.
Det viktiga är att bostads- och byggmarknaden i stället ges långsiktigt stabila och rimliga fastighetsekonomiska villkor att äga och förvalta bostäder. På längre sikt leder detta till att betydligt flera än i dag kan efterfråga en bostad som passar just deras behov. Jag vill i detta sammanhang påminna om att de investeringsstöd som infördes 2001 respektive 2003 aldrig varit avsedda att vara mer än tillfälliga.
Att de nu försvinner beror på att den bortre parentes som riksdagen fattade beslut om nu har nåtts. Jag vill också erinra om att jag i en tidigare interpellationsdebatt med Egon Frid hänvisade till att regeringen avsatt medel för att ta fram någon form av stöd till hushåll som av olika skäl har svårigheter att etablera sig på bostadsmarknaden.
Det är en betydligt mer angelägen uppgift än att upprätthålla ett system med subventioner som gynnar producenterna, försvagar kostnadsmedvetandet inom sektorn och långsiktigt driver upp kostnaderna, med krav på fortsatta och ökande bidrag som en självklar följd. Sammanfattningsvis har jag således inte för avsikt att agera för att förhindra ett borttagande av de befintliga produktionsstöden inom bostadssektorn.
Jag är övertygad om att ett ökat bostadsbyggande, bland annat av billiga hyresrätter, är möjligt med långsiktigt förutsägbara villkor. De initiativ som regeringen redan har tagit eller avser att ta för att åstadkomma detta ligger inom ramen för den generella bostadspolitik som jag i detta svar redogjort för.