Ulf Kristersson (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att arbetsskadeförsäkringen är rättssäker och jämställd. Hon har också frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att anmälan om arbetsskada ska prövas av Försäkringskassan även om det inte föreligger någon begäran om ersättning. Jasenko Omanovic har frågat mig om jag kommer att vidta några åtgärder för att säkerställa att kvinnor och män behandlas lika och vilka konsekvenser det får för arbetsskadeavgiften.
Under 2002 ändrades bevisregeln i arbetsskadeförsäkringen på initiativ av den dåvarande regeringen. Ett uttalat syfte var att beviskraven skulle mildras, vilket bedömdes kunna leda till att skillnaderna i beviljandefrekvens för ansökningar från kvinnor och män utjämnades. Detta har inte visat sig bli fallet. Jag anser att det är mycket viktigt att tillämpningen av arbetsskadeförsäkringen sker på ett jämställt sätt.
Det var bland annat därför som regeringen gav Inspektionen för socialförsäkringen i uppdrag att granska hela beslutsprocessen vid beslut om arbetsskada utifrån ett jämställdhetsperspektiv. ISF fick också i uppdrag att granska Försäkringskassans åtgärder för att säkerställa att kvinnor inte särbehandlas vid beslut om arbetsskada. ISF har riktat kritik mot brister i Försäkringskassans handläggning. I ett svar har Försäkringskassan också sagt att sådana brister har funnits.
Försäkringskassan har därför låtit samtliga handläggare genomgå en utbildning i hur exponeringsutredningar bör göras och även utarbetat ett nytt metodstöd. Det är dock, enligt ISF, inte Försäkringskassans handläggning som främst förklarar skillnaderna i utfall för kvinnor och män. Kvinnor och män som arbetar inom samma yrke beviljas arbetsskadelivränta i lika stor utsträckning.
Skillnaden i beviljandefrekvens tycks i stället huvudsakligen bero på att arbetsmarknaden för kvinnor och för män fortfarande ser olika ut. Antalet godkända arbetsskador är högre i typiskt manliga yrken än i kvinnliga. Detta skulle kunna bero på att typiskt manliga yrken i vissa avseenden är farligare. För detta talar till exempel att allvarliga olyckor på arbetet enligt statistik från Arbetsmiljöverket och AFA Försäkring drabbar fler män än kvinnor.
Dödsfall genom arbetsolyckor drabbar också oftare män. Men ISF har också påpekat att själva kunskapen om arbetsmiljöns betydelse för uppkomst av sjukdom är större för mansdominerade arbetsmiljöer. Detta är sannolikt riktigt.
För att ta till vara den forskning som finns har regeringen gett Statens beredning för medicinsk utvärdering i uppdrag att bistå Försäkringskassan med kunskapsöversikter beträffande risker för arbetssjukdomar och då särskilt när det gäller kvinnors arbetsmiljöer. Genom att göra sådana översikter kommer vi även att få en bättre bild av var det finns behov av ytterligare forskning. ISF har även väckt frågan om en mer omfattande förändring av arbetsskadelagstiftningen. Detta kräver dock en djupare analys.
Jag vill även påminna om att den parlamentariska kommittén, det vill säga Parlamentariska socialförsäkringsutredningen, har till uppgift att överväga om huvudmannaskapet för arbetsskadeförsäkringen bör förändras. Försäkringskassan tar emot drygt 100 000 anmälningar om arbetsskada per år. I cirka vart femte fall begär den skadade ersättning från Försäkringskassan. Det skulle vara förenat med mycket stora kostnader att pröva även de ärenden där det inte är aktuellt med ersättning från arbetsskadeförsäkringen.
Det är dock viktigt att arbetsskadeanmälningar görs, då de ger en viktig information om arbetsmiljöns utveckling och därmed bidrar som ett underlag för Arbetsmiljöverkets tillsynsverksamhet. När det gäller arbetsskadeavgiften har denna sänkts från och med 2012 och motsvarar nu kostnaderna för arbetsskadeförsäkringen.