KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Jag hoppas att det framgår för interpellanten Tobias Andersson att det finns en strategi. Han försöker framställa det i interpellationsdebatten som att Sverigedemokraterna har en idé om att det borde finnas en strategi och resurser. Det finns en strategi. Den behöver naturligtvis alltid följas upp och förnyas. Men det finns en innevarande strategi som tar sikte på både regioner och kommuner, tillgänglighet, kompetens, ungdomsmottagningar och tillgängligheten i primärvården.
Jag vill avslutningsvis påminna inte bara interpellanten, om han möjligen har glömt, utan också eventuella lyssnare om att vi före jul hade en MKD-budget med stöd av Sverigedemokraterna som gick igenom i kammaren. Den var inte riktigt i detalj preciserad, vilket innebär att det har gjorts ett stort arbete för att se till att resurser har funnits där behov har funnits. Ni prioriterade då skattesänkningar på 20 miljarder kronor. Ni halverade också klimatinvesteringarna på klimatanslaget.
Detta var någonting som skapade problem för att lösa en helhet. Nu stärker vi psykiatrin med 360 miljoner kronor jämfört med 2018. Det är verkligheten för alla dem som verkar inom psykiatrin eller jobbar med psykisk ohälsa på ett eller annat sätt i Sverige just nu. Det är inte en nedskärning. Däremot ser vi också till att svårt sjuka, ofta barn, kan få sina mediciner. Det är livsviktigt.
Utifrån den ändringsbudget som vi har gjort finns nu möjligheten att hantera både klimatinvesteringarna och den psykiska ohälsan även om mycket mer ska göras, och dessutom ser vi till att svårt sjuka barn får de mediciner som krävs. Det är möjligt trots stora skattesänkningar som Tobias Andersson var med om att klubba igenom i kammaren.
Lena Hallengren (S):
Henrik Vinge har frågat mig om jag och regeringen kan tänka oss att föreslå förändringar i reglerna för försörjningsstöd så att kommuner ges lagstöd för att neka bidrag till IS-terrorister. Vidare har Henrik Vinge frågat mig om jag i det fall regeringen inte är beredd att föreslå ändringar kan motivera varför återvändande IS-terrorister ska uppbära försörjningsstöd.
Först och främst vill jag vara tydlig med att personer som begått terroristbrott eller andra allvarliga brott som krigsbrott ska lagföras. Att upptäcka och utreda dessa allvarliga brott, som begåtts av personer som återvänt till Sverige, är i första hand Säkerhetspolisens och Polismyndighetens ansvar. Jag har fullt förtroende för hur våra rättsvårdande myndigheter hanterar detta ansvar. Socialtjänsten har ett annat uppdrag.
Den har att tillämpa socialtjänstlagen, det vill säga att pröva enskildas ansökningar om bistånd. Ekonomiskt bistånd utgör samhällets yttersta skyddsnät för att tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. Rätten till försörjningsstöd är dock inte villkorslös. Den förutsätter till exempel att den enskilde efter egen förmåga bidrar till sin försörjning och tar ansvar för sin ekonomiska situation.
Socialtjänsten har att ta ställning till om förutsättningarna för bistånd är uppfyllda i varje enskilt fall. Regeringen fortsätter att följa frågan nogsamt.
Lena Hallengren (S):
När Henrik Vinge gör sitt första inlägg undrar jag om han har glömt hur han formulerade sin fråga. Den handlade nämligen om försörjningsstöd, vilket är mitt ansvar som socialminister att hantera och också svara om.
Dåden är helt fruktansvärda, och just därför ska de skyldiga ställas inför rätta. Att göra det i Sverige är mer komplicerat än att göra det internationellt, vilket är skälet till att Sveriges regering och Sverige som land - jag har i alla fall inte hört någon opponera hittills - har drivit på för en internationell tribunal för att dessa terrorister och mördare ska ställas inför rätta.
Jag tänker inte ytterligare beskriva eller bemöta de argument som finns kring rättsväsendet, med respekt för det ansvarsområde som jag har. Jag hoppas att Henrik Vinge kan ha en förståelse för det.
Jag vill säga att den regering som sitter i dag - Socialdemokraterna och Miljöpartiet som tillsammans har ett samarbete med Centerpartiet och Liberalerna - bygger på en överenskommelse om att inte låta extrema partier styra eller komma till makten.
Det finns ingen som försvarar något av detta. Det skulle inte göra något om vi återkom lite grann till frågan, så jag ska försöka föra oss in på den, för att beskriva det komplexa i vem som gör vad i det svenska systemet. Det är polisen som lagför brottslingar, inte socialtjänsten.
Däremot ska socialtjänsten naturligtvis informera polisen och Säkerhetspolisen om de upplever att det finns information som kan vara till nytta.
Jag tror att det vore ganska farligt om man slog in på den väg som Henrik Vinge och Sverigedemokraterna och för den delen många moderater runt om i landet lockas av, nämligen att säga att om man nekar någon försörjningsstöd kan man vara säker på att de inte kommer till kommunen, även om de aldrig har bott där, även om de aldrig tänker återvända dit. Då är frågan: Vart ska de ta vägen?
Vill vi att de som stridit för IS i Syrien kommer till Sverige och gör vad de kan för att finnas under radarn, utan att vi känner till dem eller deras barn? Detta är inte vad den svenska regeringen vill. Vi vill att Säkerhetspolisen ska ha god kännedom om dessa individer. Om det skulle visa sig att de har begått brott ska de naturligtvis lagföras för dessa, men det är inte socialtjänsten som dömer människor. Jag undrar var Henrik Vinge drar gränsen.
Vem är det som inte ska ha socialbidrag? Det låter som att nazister inte heller ska ha socialbidrag, när jag hör Henrik Vinges beskrivning, eller mördare och pedofiler. Alla de jag nämnde ska lagföras, straffas och få hårda påföljder, men det är inte socialtjänsten som ska döma.
Lena Hallengren (S):
Jag tror inte att någon har talat om att man som återvändare från krigsområden i Syrien skulle tycka att det var angenämt att komma till Sverige. Men jag tycker faktiskt att Henrik Vinge som riksdagsledamot skulle ta lite ansvar i diskussionen och inte stå och påstå att man får livstids försörjning och gratis bostad. Jag känner sedan tidigare igen denna argumentation hos Sverigedemokraterna om alla som kommer till Sverige och bara får. Det är inte faktum. Var och en har ett ansvar för sin egen försörjning och för att söka arbete.
Har man dessutom vistats utomlands kan jag informera Henrik Vinge om att man dessutom ska visa att man klarar av att ta detta ansvar med till exempel egen bostad. Det går inte att bara resa utomlands, strunta i att söka arbete och tro att någon annan ska försörja en. Det är inte så enkelt. Däremot står jag fast vid att det är oerhört viktigt att vi har en socialtjänst som är välfungerande i dag.
Socialtjänsten är nämligen den verksamhet som har möjlighet att upptäcka och se vad som riskerar att hända, vad som rör sig i vissa miljöer, att tidigt få in orosanmälningar om barn eller unga och att faktiskt informera polis och säkerhetspolis på ett sätt som gör att vi vet var dessa individer befinner sig snarare än tvärtom, alltså att de är svenska medborgare och har möjlighet att återvända till Sverige men att ingen vet var de befinner sig.
Det känns som en mycket obehagligare situation, skulle jag vilja säga. Jag menar att samhället ska följa lagarna. Det innebär att IS-terrorister ska straffas i Sverige för det de har gjort, och vi vill gärna förändra och skärpa denna lagstiftning. Det handlar dock också om att göra vårt allra yttersta för att tillsammans med andra länder åstadkomma en internationell tribunal, precis som Henrik Vinge säger. Att ha bästa möjliga utgångsläge när det gäller bevisföringen är förmodligen att ha en internationell tribunal.
Det är viktigt att vi inte försöker plocka för många billiga och enkla poäng, för det finns inga enkla lösningar på denna mycket allvarliga och svåra problematik.
Lena Hallengren (S):
har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att komma med förslag för att även trygga familje- och jourhem och hur de i så fall ser ut, hur jag och regeringen tänker oss att Sverige ska komma till rätta med olämpliga placeringar av barn och i vilken utsträckning jag och regeringen arbetar för att säkerställa att samtal förs mellan kommuner för att undvika att barn placeras i familjer som andra kommuner bedömt som olämpliga.
Jag vill inledningsvis tacka Alexandra Anstrell för denna angelägna fråga. Som jag tidigare har nämnt är frågan om barn och unga som befinner sig i samhällets vård högt prioriterad för regeringen. Ett barn som frivilligt eller med tvång placeras i samhällets vård ska alltid få det bättre, aldrig sämre. Just därför beslutade regeringen nyligen om ett åtgärdspaket för trygga HVB, hem för vård och boende, och särskilda ungdomshem.
I IVO:s uppdrag om att genomföra en analys av kommunernas utredningar av barn- och ungdomsärenden ingår alla typer av utredningar, vilket omfattar även jour- och familjehem. Därutöver förtydligade regeringen under förra mandatperioden Socialstyrelsens ansvar för att stödja och utveckla familjehemsvården. Socialstyrelsen arbetar på nationell nivå för att stödja kommunerna och stärka skyddet för och omsorgen om barn och unga som är placerade i familjehem och HVB.
Jag vill påpeka att regeringen har gjort flera stora satsningar för att på olika sätt stärka den sociala barn- och ungdomsvården, bland annat via ett brett uppdrag till Socialstyrelsen om stärkt kompetens, stabilitet och kvalitetsutveckling under 2018-2019. Inom ramen för detta uppdrag kommer bland annat familjehemsvården att vara föremål för flera insatser.
Socialstyrelsen kommer exempelvis att vidareutveckla och genomföra en nationell brukarundersökning med barn i familjehem, vilket kan bidra med underlag till verksamhetsutveckling och uppföljning för andra myndigheter som arbetar med vård och omsorg. Jag menar att det är viktigt att följa Socialstyrelsens breda uppdrag inom den sociala barn- och ungdomsvården samt IVO:s analys, och jag avvaktar denna slutrapport innan jag eventuellt kommer att vidta ytterligare åtgärder på området.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar fru riksdagsledamoten. Alexandra Anstrell tar upp några enskilda fall som jag saknar kunskap om. Jag kan dock givetvis inte tycka annat än att det är förfärligt. Barn blir omhändertagna för att familjen och miljön inte är gynnsam eller kanske är direkt skadlig för barnets utveckling. Alla placeringar syftar till att göra det bättre för barnen, inte sämre.
Detta är också skälet till att jag för bara någon månad sedan presenterade ett stort åtgärdspaket som tar sikte på att göra en genomlysning av samtliga SIS-hem och HVB-hem. Det är Statskontoret som gör granskningen av Statens institutionsstyrelse. IVO granskar alla de utredningar som kommunerna har gjort, och inte minst uppföljningarna i de fall där det har funnits en risksituation.
Har man tidigare haft anledning att anmärka ska det alltså göras särskilda uppföljningar. Antingen missförstod eller feltolkade Alexandra Anstrell mig. Jag sa inte att jag inte har för avsikt att göra något.
Det jag sa var att det vore anmärkningsvärt att inte avvakta Statskontorets granskning av samtliga HVB-hem och IVO:s genomlysning av flera tusen utredningar som kommunerna har gjort innan jag vidtar åtgärder.
De barn som befinner sig på HVB-hem eller i familje- eller jourhem är inte i första hand avhängiga av att jag vidtar andra åtgärder utan av att den kommun som är ansvarig för deras placering tar detta på allra största allvar. En kommun kan under sin utredning av ett barn och ett barns framtida placering behöva begära referenser av ett familje- eller jourhem.
Om kommuner under de senaste fem åren har haft barn eller unga placerade i det aktuella hemmet kan referenser begäras av andra kommuner efter samtycke från de tilltänkta familjehems- eller jourhemsföräldrarna. Om de inte kan tänka sig att lämna ut en enda referens skulle jag personligen tycka att man kanske ska dra öronen åt sig. Det är ju dessutom så att det finns krav i både lag och förordning - föreskrifter som socialtjänsten måste förhålla sig till.
Man har ett ansvar för att följa upp. Ett jourhem är för en kortare tid, men också det ska följas upp. Barn har rätt inte bara till inflytande utan också till att bli lyssnade på i frågor som berör dem. Detta gäller inte minst barn som är placerade i samhällets vård. Jag vill verkligen understryka att det inte är så att en kommun självsvåldigt placerar ett barn utan att på något sätt kontrollera kvaliteten eller göra någon uppföljning, utan det är precis detta som lagregleras. Man har en skyldighet att göra en utredning.
Man har också en skyldighet att följa upp barnets placering var sjätte månad. Är det så att man känner sig tveksam i en placering måste man naturligtvis som kommun ta referenser, och det utgår jag från att kommunerna gör.
Lena Hallengren (S):
En viktig del är ju att socialtjänsten har resurser nog att arbeta både med att förebygga och med att göra placeringar. Man ska inte vänta för länge men heller inte fatta beslut för tidigt. Det bygger på en otroligt viktig och djup kompetens hos socialtjänstens personal - hos socialsekreteraren som ska göra placeringen. Det är, återigen, viktigt att under utredningens tid begära in referenser.
Det är naturligtvis inte så att man bara kan ringa till ett jour- eller familjehem, fråga om det finns plats och placera barnet där. Det krävs en grundlig utredning; det är därför sådana görs. Jag utgår från att kommunerna sinsemellan har dialoger när det gäller att placera i andra kommuner. Man placerar ju inte bara ett barn i en kommun, utan man ska också ta kontakt med den kommunen.
Utredningen från IVO gör en översyn av samtliga utredningar och placeringar som socialtjänsten har gjort under det senaste året. När den kommer tror jag att vi får mycket mer kunskap om hur det ser ut. I väntan på det ska socialtjänsten naturligtvis fortsätta att arbeta utifrån de krav, riktlinjer och förordningar som finns. Det är inte fritt valt arbete.
Man ska se till att de utredningar och placeringar man gör är välgrundade, så att de barn som placeras aldrig får det sämre utan bättre.
Lena Hallengren (S):
Johan Hultberg har frågat mig varför regeringen slopar satsningen på föräldrastödsprogram och huruvida jag avser att vidta några åtgärder för att stärka det förebyggande arbetet för att långsiktigt minska trycket på landets socialtjänster. Socialstyrelsens senaste lägesrapporter visar att socialtjänsten har varit ansträngd i flera kommuner de senaste åren. Regeringen har därför vidtagit åtgärder för att stärka socialtjänsten och utveckla den sociala barn- och ungdomsvården.
Jag ska nämna några av de åtgärder som vidtagits. Först och främst fortsätter arbetet inom ramen för den nationella föräldraskapsstödsstrategin. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har i uppdrag att stödja genomförandet och följa upp strategin, och alla länsstyrelser har i uppdrag att stödja aktörerna i respektive län i att utveckla sitt arbete.
Strategin är ett viktigt verktyg för att stärka föräldraförmågan och relationen mellan barn och föräldrar. Målsättningen är att alla föräldrar ska erbjudas föräldraskapsstöd under barnets hela uppväxt. Utöver strategin har Socialstyrelsen i uppdrag att stödja huvudmän och yrkesverksamma inom den sociala barn- och ungdomsvården.
Socialstyrelsen har också i uppdrag att tillsammans med Skolverket genomföra ett treårigt utvecklingsarbete som ska syfta till att förbättra samverkan mellan elevhälsan, hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Regeringen har även fördelat pengar till verksamheterna. För stärkt bemanning i socialtjänstens barn- och ungdomsvård fördelas årligen statsbidrag till kommunerna för fler socialsekreterare.
Det innebär totalt 360 miljoner kronor 2018-2019 för stärkt bemanning och 150 miljoner kronor ytterligare under 2020. Utöver det fördelas statsbidrag till kommuner på 100 miljoner kronor årligen under åren 2018-2020 i syfte att stärka socialtjänstens insatser för barn och unga med psykisk ohälsa.
Den pågående utredningen Framtidens socialtjänst, som ser över socialtjänstens uppgifter och ansvar, har i sitt delbetänkande lagt en grund och visat på vikten av det förebyggande arbetet. I slutbetänkandet som ska lämnas senast den 1 juni nästa år kommer förslag på en moderniserad socialtjänstlag att presenteras. Jag ser fram emot utredningens förslag, vilka jag hoppas kommer att få stor betydelse för att möta flera av samhällets utmaningar och främja en jämlik, jämställd, hållbar och professionell socialtjänst.
Lena Hallengren (S):
Jag vill understryka hur ny Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd är. Den inrättades i juni 2015. Den finns just av det skälet att regeringen mycket väl inser behovet av kunskap som ligger till grund för stöd till föräldrar.
Det är alltså en kunskapsmyndighet för föräldraskapsstöd för familjerätt och internationella adoptioner, men man ansvarar också för att bedriva och främja ett kunskapsbaserat arbete liksom kunskapsförmedling och förebyggande insatser till föräldrar och för att främja barns utveckling och hälsa. Så sent som i augusti 2018, alltså för mindre än ett år sedan, fattade regeringen beslut om en nationell strategi för ett stärkt föräldraskapsstöd.
Föräldraskapsstöd är insatser, aktiviteter och verksamhet som riktas till föräldrar och som stärker föräldraförmågan och relationen mellan föräldrar och barn. Det kan handla om att ge föräldrar kunskap om barnets rättigheter, hälsa och utveckling, att stärka föräldrars relationer till varandra och till deras sociala nätverk. Det kan handla om insatser och verksamhet som föräldragrupper inom mödra- eller barnhälsovården, föräldraskapsstödsprogram eller besök hos familjerådgivningen.
Det kan också handla om aktiviteter som erfarenhetsutbyte med andra föräldrar, samtal med företrädare inom förskola, skola och barnhälsovård eller idrottsförening runt föräldraskapet när det gäller barnet och behovet eller att föräldrar tar del av föräldraskapsstödjande information på internet och sociala medier. Jag nämner allt detta därför att föräldraskapsstöd är så brett. Jag tycker inte att vi ska smalna av det till att handla om 75 miljoner kronor till obligatoriska föräldrastödsprogram, utan bredden är viktig.
Utifrån vad varje enskild familj och varje enskild förälder har för behov ska utbudet vara brett. För en del föräldrar finns det ett socialt nätverk. Där finns det skillnader när man får sitt första barn. Syftet med Rinkebymodellen är ju att nå alla som får sitt första barn. Men detta är ett arbete som regeringen bara har påbörjat.
Lena Hallengren (S):
Jag vill verkligen understryka att när vi talar om beredskapen har Folkhälsomyndigheten det övergripande nationella ansvaret. Bara för att påminna är Folkhälsomyndigheten en sammanslagning av de tidigare Folkhälsoinstitutet och Smittskyddsinstitutet. Jag säger det för att det finns en mycket genuin och väldigt djup kunskap när det handlar om smittskyddshantering och smittskyddsberedskap.
Det arbetet är någonting som Folkhälsomyndigheten verkligen ligger i framkant med. Jag gjorde själv ett besök där för inte så länge sedan. Jag rekommenderar de ledamöter som inte har gjort det att göra det för att se hur långt fram Sverige ligger i detta arbete. När man talar om bioterrorism och väldigt smittsamma sjukdomar och så vidare används Sverige från andra länders håll för att göra tester och identifiera eventuella smittor.
Jag skulle nog vilja säga att på det sättet ligger myndigheten väl till. Pål Jonson har ytterst konkreta frågor. De är kanske lite väl konkreta för att jag ska känna till svaret nu. Jag skulle tro att både förvarsministern och inrikesministern med ansvar för krisberedskap har en bättre samlad bild när frågorna växer utifrån den interpellation som är ställd.
Naturligtvis är det inte någon som sitter och väntar på en utredning och under tiden rullar tummarna. Det är angeläget att återigen understryka att om vi ska göra större förändringar behöver vi titta nogsamt på detta, vilket denna utredning gör. Den kommer inom det dryga året. Det blir ett viktigt underlag.
Det är ett ständigt pågående arbete att se till att vara så redo som man bara kan vara för det som är det oväntade och många gånger oförutsägbara. Det är något som präglar såväl myndighetens som regeringens arbete. Jag hör inte till dem som var med under hela förra mandatperioden. Jag har ändå fått återgivet hur man har snäppat upp arbetet. Det är väldigt angeläget.
Jag märker att det finns en väldigt tydlig struktur och en ordning för hur man hanterar kriser. Vi talar om smittor i form av terrorism och inte bara att det kommer en smitta som någon identifierar och som sedan ska avhjälpas. Vi talar i denna debatt om en form av krigshandling eller terrorism.
Det är viktigt att polisen har förstärkta resurser, och Säpo har ett viktigt arbete och uppdrag. Det är myndigheter som inte ligger på mitt ansvar. Jag kan inte i detalj beskriva hur de arbetar. De tillskott som har givits polisen är väldigt viktiga. Det handlar om det arbete som Säpo gör tillsammans med inte minst Totalförsvarets forskningsinstitut och CBRN-kompaniet.
Det är klart att det är väldigt angelägna delar. De finns av just det skälet. Frågan är identifierad, och vi behöver hela tiden förflytta positionerna. Jag tror kanske att Pål Jonson får ställa sina mer specifika frågor på nytt till undertecknad så att jag får förbereda mig på ett bättre sätt.
Men om man talar om detta mer i ett totalförsvarsperspektiv och terrorperspektiv är det kanske lite smartare att ställa de frågorna till det ansvariga statsrådet.
Lena Hallengren (S):
Jag tycker att det blir en märklig diskussion om vi inte kan utreda viktiga saker för att det skulle implicera att vi samtidigt inte gör någonting. Det är klart att vi behöver ha ganska gott om kunskap och ganska torrt på fötterna för att kunna göra eventuella stora förändringar. Det betyder inte att vi inte hela tiden flyttar fram positionerna. Jag nämnde tidigare att regeringen 2017, för knappt två år sedan, fattade beslut om en ny nationell säkerhetsstrategi. Det är klart att det som vi har diskuterat i dag är en del i en sådan säkerhetsstrategi.
Jag har också försökt att belysa det faktum att Folkhälsomyndigheten har det övergripande ansvaret när det gäller smittskydd. Varje enskild aktör har huvudansvaret också i kris och krigstid. Det finns ingen, och det kan inte finnas någon, parallell organisation, utan detta ska helt enkelt fungera även i kris och krigstid men med ett ansvar att samarbeta och samverka. Jag vet att Sverige har en god beredskap.
Men jag vet också att vi hela tiden behöver jobba på den och att vi hela tiden behöver vara snabbfotade. Vi behöver naturligtvis hela tiden finnas i de internationella samarbeten som gör att vi får kunskap och vetskap om det som händer. Jag vill också understryka att försvaret, polisen och Säkerhetspolisen inte är myndigheter under mitt ansvarsområde. Det här är inte kunskap som jag har.
Jag tycker att det ger en orättvis bild om man beskriver socialministerns kunskap på detta område som regeringens beredskap. Det blir inte riktigt rättvist. När det däremot gäller hälso- och sjukvården vill jag påstå att vi är väl rustade. Men återigen: Jag tror att det vore väldigt farligt att i något sammanhang stå och säga att vi klarar alla de hot som kan riktas mot Sverige.
Det är ju precis detta som terrorism och krissituationer handlar om. Det är inte det förväntade, och det dyker inte upp när man är som bäst förberedd. Det gör att vi hela tiden behöver se till att vi är väl rustade för att möta det som kan uppstå.