KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Eriksson (S):
Tack, bostadsministern, för att du svarade som du gjorde på frågan! Det är bra att du nu säger att du ser att det inledningsvis, i ett investeringsskede, finns en obalans mellan hyresrätt och ägd bostad. Jag har i riksdagens frågestund ställt frågan till dig tidigare. Då valde du att inte svara på det viset utan hävdade att det finns andra faktorer än skattefrågor som kan lösa frågan.
Detta är i så fall ett steg framåt. Det är bra. För två veckor sedan aviserade Hases Per Sjöblom, Bostadsbeskattningskommitténs ordförande, i en av Stockholms större tabloider att utredningen kan komma att föreslå slopande av fastighetsavgiften för hyresrätter.
Redan i dag finns ett undantag för detta under de första 15 åren. Då kan man fundera på vad förslaget egentligen skulle ha för effekt. Jag har försökt att förhöra mig om detta. Jag har bland annat talat med ett av Stockholms större bolag på bostadsmarknaden, nämligen Einar Mattsson.
De har gjort beräkningar på förslaget, som de har skickat in till Bostadsbeskattningskommittén. Detta förslag, som har presenterats i en av de större tidningarna i Stockholm, har beräknats få en effekt på 0,7 procent av den totala produktionskostnaden, det vill säga lite.
Sabo har också beräknat effekten till 100 kronor per månad om 15 år. Jag tycker också att detta är ett förslag i rätt riktning, men vi måste kunna beskriva detta som ett rätt blygsamt förslag från utredningen. Det behövs mer.
Det är ändå positivt att statsrådet säger att han ser obalansen, och regeringen ska återkomma med lite fler förslag om hur man kan komma till rätta med obalansen. Om vi ska hitta något positivt ur den här debatten är det att vi får försöka fortsätta att pressa regeringen att återkomma med förslag i frågan och ta steg framåt.
I bostadsministerns interpellationssvar framgick det att kommittén ska utreda om det går att införa ROT-avdrag för hyresgästerna, vilket statsrådet också tog upp här.
Enligt utredningsdirektiven ska det bara utredas om vissa hyresrätter ska omfattas av ROT-avdrag, nämligen i de fall där det har avtalats att hyresgästen själv ska ansvara för det inre underhållet.
Om man ska vara lite mer offensiv och positiv i frågan tycker jag att man borde våga säga att ROT-frågan ska utredas utifrån att avdraget ska gälla för alla hyresrätter. Jag förstår inte varför man inte riktigt vågar utreda frågan. Det är inte farligt att utreda frågan och se vad den kan ge för svar.
Det skulle vara ett positivt besked att se på allt. Avser regeringen att återkomma till riksdagen med förslag om att balansera villkoren mellan ägd bostad och hyresrätt?
Lars Eriksson (S):
Om man vill testa sitt blodtryck tror jag att det är bra att gå till riksdagen och lyssna på bostadsministern emellanåt. Det är otroligt frustrerande att höra en del av beskrivningarna och de märkliga utfallen mot socialdemokratin från ett parti som haft ansvaret för bostadspolitiken i Sverige de senaste snart åtta åren.
Attefall tycker att det är oseriöst att komma med de beskrivningar som vi gör. Jag tycker att det är en mycket märklig inställning. Det här är ändå frågor som har lyfts fram från allmännyttan i form av Sabo, Fastighetsägarna och Hyresgästföreningen. Jag tycker att det är seriösa organisationer.
När de uttrycker de här uppfattningarna tycker jag att man ska lyssna på dem, ta till sig det de säger och behandla dem med den respekt som jag tycker att de här organisationerna förtjänar. Här tycker jag att ministern brister lite. Jag tycker att man ska fråga dem som bygger vad de tycker i dessa frågor.
En av de större aktörerna, Einar Mattsson, som är den största privata förvaltaren i den här staden, pekar på att obalansen mellan hyresrätt och ägd bostad är en faktor som faktiskt påverkar väldigt mycket huruvida man klarar av att bygga hyresrätter eller inte.
Det kommunala bostadsbolaget i min egen hemstad, Västerås, säger att detta som enskild fråga är en viktig faktor för byggandet. När Gunnar Andrén senast tog upp de här frågorna hade han tre förslag. Nu hade han fyra.
Men jag tycker att han gärna får berätta hur man i hans hemkommun Danderyd jobbar med detta och hur man där tar sitt ansvar för att öka bostadsbyggandet i den här regionen. Det ser jag verkligen fram emot, och det tror jag många här skulle tycka var en väldigt spännande lektion.
Lars Eriksson (S):
Tack för frågan, Carl-Oskar Bohlin! Nej, vi hade inte fler seriösa företag senast Socialdemokraterna var med och styrde, men vi hade en ökningstakt som går att se på Bolagsverkets hemsida i antalet nyregistrerade företag.
Det är intressant, med tanke på att aktiekapitalet var betydligt högre under den tiden. Ni har tittat på de sex åren 2009-2014. Om ni tittar på åren 2003-2008 kommer ni att se något spännande i antalet nyregistrerade företag under den tidsperioden. Aktiekapitalets nivå säger väldigt lite om hur många nya företag som kommer till.
Under den tid då man har haft en sänkning av aktiekapitalet har det varit en överflyttning från andra bolagsformer till aktiebolag - det är helt korrekt. Men det betyder inte att det har blivit en massa fler företag i Sverige, bara på grund av det. Man ska vara ärlig i diskussionen. Att sänka aktiekapitalet har gjort att det har blivit enklare att få ett aktiebolag.
Men borttagande av kravet på revisor i företag som har färre än tre anställda och lägre omslutning är också en viktig faktor för att fler har valt formen aktiebolag. Det handlar alltså inte bara om kapitalets storlek - så enkelt är det inte.
Jag noterade att Carl-Oskar Bohlin duckade i debatten i fråga om att Anna Kinberg Batra föreslår 25 000 kronor i aktiekapital.
Lars Eriksson (S):
Jag tror att vi måste reda ut en sak. Nu har jag lyssnat på inläggen och blivit mer och mer förvånad över vad som sägs. Ni skriver i er reservation, Carl-Oskar Bohlin, att "kravet på bundet eget aktiekapital för att kunna starta ett aktiebolag medför större skada än nytta för svensk ekonomi".
Det skriver ni samtidigt som er partiledare säger: Nu vill vi ha 25 000 kronor i aktiekapital. Här sitter också andra företrädare för Alliansen och säger att det ska vara bara 1 krona. Ni säger i er reservation att ett eget kapital om 50 000 kronor inte är tillräckligt högt för att fylla en borgenärsskyddande funktion. Men er partiledare går ut och lanserar 25 000 kronor i eget aktiekapital.
Man borde vara konsekvent och föreslå precis det som Folkpartiet föreslog, nämligen 1 krona. Då hade det varit konsekvent. Nu är det inte det. Jag måste fråga: Är Moderaternas politik på det här området det ni skriver i er reservation eller det Anna Kinberg Batra har uttalat? Det är ju två helt olika saker som ni nu säger från ert parti.
Antingen är det så att kravet på bundet eget aktiekapital för att starta ett aktiebolag medför större skada än nytta för svensk ekonomi eller också är det bra med ett aktiekapital eftersom det fyller vissa funktioner, som jag också har redovisat. Det handlar om samma text som ni hade när ni var i majoritet i civilutskottet förra året och det fanns motioner om sänkt aktiekapital.
De avslogs med precis den motivering som jag har redovisat här och som vi nu använder som motivering för avslag på reservationen. Det är samma text. Det spelar tydligen roll om det är en moderat eller en socialdemokrat som säger de orden.
Lars Eriksson (S):
Jag tycker att det är viktigt att ge rätt historiebeskrivning i debatten. Till slut kom Ewa Thalén Finné fram till det som jag gissar att hon skulle säga, nämligen att det var tre partier som hade synpunkter på det lagförslag som regeringen lade fram i början av sommaren, innan vi tog ledigt inför valrörelsen.
Det var fler som hade synpunkter på det, vilket jag tycker är viktigt att påminna om. Många kände oro över signalvärdet, sa Ewa Thalén Finné. Ja, det gjorde de. Det var många som kände oro inför det lagförslag som den tidigare bostadsministern lade fram. Jag ska peka på några saker.
Det är bra att den nuvarande bostadsministern gör klart att inga lagändringar är aktuella. Vi ska komma ihåg att den tidigare regeringen stötte på hårt motstånd från många av sina egna kommunpolitiker runt om i landet när det gällde den här diskussionen. Jag minns särskilt ett möte som vi hade mellan civilutskottet och företrädare för SKL.
Jag kan säga att det nog inte var den gladaste stunden för de borgerliga riksdagsledamöterna när de borgerliga kommunpolitikerna gjorde klart hur de såg på och vilken oro de kände inför det lagförslag som höll på att tas fram. Men man ska komma ihåg att Alliansen här i Stockholm inte hade mycket till övers för den nya lagen.
Det tidigare finansborgarrådet i Stockholm, Sten Nordin, skrev i Svenska Dagbladet 2013: "Den så kallade byggkravsutredningen, där förslaget ingår, går ut på att en 'stoppbestämmelse' ska införas i plan- och bygglagen. Det skulle förhindra att Sveriges kommuner får ställa egna krav på till exempel en byggnads energikonsumtion.
- - - Byggkravsutredningen missar dock målet genom att föreslå lösningar utan bevislig effekt, samtidigt som den underminerar Stockholms miljöarbete och riskerar att bromsa tillväxten i Stockholmsregionen." Sten Nordin skrev också att en stoppbestämmelse "skulle ha omöjliggjort de världsberömda miljöstadsdelarna Hammarby Sjöstad och Norra Djurgårdsstaden.
Utan Hammarby Sjöstad skulle Stockholm inte ha blivit utsedd till Europas första miljöhuvudstad." Sveriges Kommuner och Landsting har yttrat sig om detta genom en debattartikel som dåvarande och nuvarande ordföranden Anders Knape skrev tillsammans med Skanskas vd.
Det kan vara bra att komma ihåg att byggindustrin inte har varit helt enig i sina synpunkter på detta. De skrev: "Det finns inget samband mellan kommunernas energikrav och att det byggs för få bostäder."
De pekade också mycket riktigt på att kommunernas krav på att flerfamiljshus ska bli mer enhetliga är någonting som vi är överens om, vilket jag tycker är en annan sak. SKL och Skanska tillhör alltså dem som hade synpunkter på detta och som också hade jobbat för att man borde ställa krav.
I debattartikeln skriver man att regeringen borde stimulera kommunerna "till att i dialog med byggbranschen skapa en hållbar färdplan för morgondagens energi- och kostnadseffektiva bostadsbyggande". Det har alltså förts en diskussion kring detta. Ministern visar i sitt svar på att det är en komplex fråga. Jag tycker att ministern svarar på ett balanserat och bra sätt.
Lars Eriksson (S):
Jag förstår att det är väldigt bekvämt att kunna säga att det var Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet som var emot det här. Det är väldigt bekvämt att slippa konstatera att det moderatstyrda Sveriges Kommuner och Landsting faktiskt reste sig som en man i den här frågan och hade väldigt starka synpunkter på den lag som kördes fram i slutet av den förra mandatperioden.
Jag kan inte direkt påstå att den togs fram i brett samförstånd efter en dialog, som Ewa Thalén Finné själv önskade, utan det var som med alla andra förslag som togs fram under den förra mandatperioden. Förslagen kördes bara fram av regeringen, och så utgick man från att Sverigedemokraterna skulle stödja dem i den här kammaren. Det var inte direkt så att vi som satt i civilutskottet möttes av en stor dialog och samförståndsanda.
Det är nu väldigt bra med den nya regeringen. Den försöker få till dialog och samförstånd i frågor och försöker att sträcka ut händer. Det skulle riksdagen må väldigt bra av. Jag vet att svenska folket längtar efter en sådan utveckling. Det är viktigt att komma ihåg att Sveriges kommuner hade väldigt starka synpunkter på detta.
Det har också uttryckts i ett antal debattartiklar. Det är inte svårt att hitta de synpunkter som fanns. Ministern pekar i sitt svar på att det är en väldigt komplex fråga. Det finns goda förhoppningar om att den oro som fanns ute i kommunerna ska kunna hanteras på ett bra sätt med en regering som är beredd att lyssna och ta ansvar för en dialog om hur lagen ska genomföras i Sverige.
Lars Eriksson (S):
Ola Johansson skriver några månader efter att en ny regering har tillträtt en interpellation och undrar hur fort bullerfrågan kan komma att hanteras.
Jag måste säga att Ola Johansson är en riksdagsledamot med en portion humor, eftersom han efter att ha tillhört den tidigare regeringsalliansen skriver en interpellation där han är orolig för att det inte går tillräckligt fort när det gäller bostadspolitiken.
Efter åtta år med en borgerlig bostadspolitik som helt har gått ut på att marknaden ska lösa alla problem, och det har tagit en oändligt lång tid att komma fram med förslag som skulle kunna ha någon form av verkan, hade i alla fall väljarna svårt att hålla sig för skratt. Det var ju ett av skälen till att den tidigare regeringen faktiskt röstades bort i det senaste valet.
Jag tror att man måste ha lite perspektiv på detta när man pratar om att det inte går tillräckligt fort. Den nya regeringen har inte suttit speciellt länge, och vi vet alla hur den här hösten såg ut och vad det hade för effekter på det politiska arbetet.
Regeringen behöver lite tid på sig för att komma framåt i frågan, och jag tycker att man måste ha lite sans och balans i sin argumentation när man oroar sig över detta i det tonläge som jag tycker att det har varit i den här frågan. Ola Johansson oroar sig också för att detta påverkar takten för att komma fram med ett ökat byggande av studentbostäder.
Men den tidigare regeringen hade väl knappast bästa record när det gällde bostadsbyggande. Ni gjorde själva ett nummer av propositionen Fler bostäder åt unga och studenter i våras, och där redovisas hur magert byggandet av studentbostäder faktiskt har varit under era åtta år.
Man ska komma ihåg att den här regeringen bara har suttit i tre månader, och därför tycker jag att tonläget är otroligt högt i den här debatten. Man oroar sig, och det är liksom ingen hejd på de hårda orden.
Caroline Szyber som är ordförande för det utskott här i riksdagen som hanterar dessa frågor oroar sig, precis som Ola Johansson. Men Kristdemokraterna har prenumererat på att vara bostadsministerparti i den borgerliga regeringen under åtta år, och då kan man undra: Varför kom ni aldrig framåt i de här frågorna på åtta år? Nu har ni ett väldigt högt tonläge mot regeringen efter bara två tre månader.
Ni hade ändå åtta år på er att göra en analys av frågorna och ta fram förslag och förverkliga dem. Jag tror nästan att det har funnits en längtan inom borgerligheten efter att det ska komma en regering som man kan få skylla på för det som man själv inte klarade av att lösa ut under sin tid. Jag tycker att vi kan ha lite sans och balans och ödmjukhet i den här debatten utefter att regeringen faktiskt inte har suttit speciellt länge.
Lars Eriksson (S):
Det är väl härligt när det hettar till lite? Uppenbarligen trampade man på en öm tå när man påminde om resultatet från alliansregeringens tid. Jag kan inte tolka det på något annat sätt, det lite griniga tonläge som jag tycker att man hör här. Det är lite trist, men så kan det vara. Ola Johansson tar upp att bostadsbyggandet har ökat nu.
Ja, det vore väl märkligt annars. Någon gång måste det ju öka. Det kan inte alltid vara lågt. Det är klart att någon gång måste trenden vända, och om det sker nu är det väl bra. Det är väl bättre att ha en regering som har tur än en som hela tiden har otur när det gäller att ha regeringsmakten när bostadsbyggandet ökar.
Så snart som möjligt, talar Ola Johansson om. På alliansregeringens tid talade man aldrig om så snart som möjligt. Då var svaret på allting hela tiden en ny utredning. Att ha perspektivet att så snart som möjligt få till stånd lösningar på en sådan här förordning är väl i alla fall bättre än vad som hände under den tidigare regeringen.
Den hade ändå - det ska man påminna sig - åtta år på sig att lösa många av frågorna på bostadsmarknaden. Resultatet gjorde till slut att väljarna tröttnade och valde att satsa på en ny regering, som har ambitionen att se till att staten ska spela en aktiv roll i bostadsbyggandet och inte bara förlita sig på marknadskrafterna. Det är de stora dragen i detta.
Den tidigare regeringen hade ett rätt magert resultat när det gällde studentbostadsbyggandet. Caroline Szyber är orolig för att det är lågt i dag. Det är i alla fall på väg att bli högre än vad det var under den tidigare regeringen.
Lars Eriksson (S):
Den här debatten påminner lite om den som vi hade för någon vecka sedan och som också handlade om bostadspolitiken. Även kritiken från de borgerliga partierna påminner om den som framfördes då.
Nu ser vi, med facit i hand, hur den tidigare regeringen valde att hantera de här frågorna, och jag tycker att det finns en avsaknad av självkritik och väldigt lite av balanserade bedömningar i frågan.
Här slås i stället hårt mot den sittande regeringen för att den efter fyra månader inte har löst problemet, när den tidigare borgerliga regeringen under åtta år inte fick fram mer än ett rätt magert resultat.
Efter de åtta åren kan man i huvudsak peka på tre punkter där regeringen Reinfeldt valde att lägga fram förslag för att hjälpa ungdomar och studenter att komma in på bostadsmarknaden. Det första var att man i princip införde marknadshyror på andrahandsbeståndet.
Det som har inträffat är att man nu kan få betala 9 000-10 000 kronor för en etta. Det tror jag inte att ungdomar och studenter egentligen har råd med. Det andra var det stora anslaget med propositionen Fler bostäder åt unga och studenter .
Propositionen lades fram efter sju år - inte efter fyra månader med regeringen Reinfeldt utan efter sju år. Det handlade om undantag för hiss upp till vindsvåningar. Jag tror inte att det har medfört att speciellt många ungdomar bor i vindsvåningarna som undantas från hiss.
Det tredje tror jag var ministerns stoltaste stund i riksdagen, nämligen när man lade fram propositionen Nya åtgärder som kan genomföras utan krav på bygglov , det vill säga propositionen om Attefallshusen. Det beskrevs i kammaren som något som skulle hjälpa landets ungdomar genom att de kunde flytta in i ett Attefallshus på föräldrarnas tomt eller på grannens tomt.
Det fanns ingen hejd på allt vad det skulle lösa. Dessa tre förslag tog det i princip sju år att komma fram med, inte fyra månader. Jag tycker därför att kritiken är lite väl häftig, och det tycker nog även de borgerliga ledamöterna.
De flesta som ser debatten tror jag håller med om att bostadspolitiken är ett centralt politikområde som förtjänar att lyftas fram mycket mer. Jag ska i mitt nästa inlägg återkomma till hur jag tycker att det har synliggjorts. Men som sagt, resultatet av den förda bostadspolitiken under de borgerliga regeringsåren är inte något att skryta med.
Efter de åtta åren ser man att det går bättre än vad det gjorde under de tidigare åtta åren. Man kan förvänta sig att förr eller senare ska åtminstone bostadsstatistiken visa på en bättre utveckling än under hela den borgerliga regeringstiden.
Lars Eriksson (S):
Om man vill försöka hitta vad som präglade den tidigare regeringens syn på bostadspolitiken kontra den här regeringens finns det en hel del att finna i de regeringsförklaringar som har lagts fram under de här åren.
Det som gladde mig och många andra i höstas var att det nu för första gången på väldigt länge står att läsa i en regeringsförklaring att bostadspolitiken är en nationell angelägenhet. Den har ju inte beskrivits på det viset tidigare, under de borgerliga åren. I de regeringsförklaringarna har man haft ett klart marknadsperspektiv på hur bostadspolitiken ska utformas.
Låt oss titta på vad den tidigare regeringen hade som utgångspunkt när den var i motsvarande situation tidsmässigt som den här regeringen är i nu, det vill säga vad det står i regeringsförklaringen från 2006. Vad står det i den? Jag ska säga att jag letade - man får faktiskt leta efter bostadspolitik i den regeringsförklaringen. Men jag hittade några saker.
Det första som står är att man ska underlätta för bostadsrättsombildningar i storstädernas förorter. Det andra är att man presenterar ett stort energieffektiviseringsprogram. Sedan står det att "allt denna regering kommer att genomföra kommer att präglas av några centrala värderingsmässiga utgångspunkter.
Detta värderingsmässiga kitt bildar en stabil grund för regeringens arbete under mandatperioden." Det måste väl vara det den regeringen tänkte på när man lade fram förslagen Attefallshus, marknadshyror i andrahandsbeståndet och undantag från kravet på hiss till vindsvåningar.
Lars Eriksson (S):
Detta måste vara en av de märkligare angreppspunkterna i den här kammaren när det gäller situationen på svensk bostadsmarknad. Regeringspartierna och allianspartierna må tvista i denna kammare om hur man ska få fart på bostadsbyggandet och vad som är skälet till att vi har bostadsbrist i Sverige.
Men inga av dessa partier skulle ange att skälet till att vi har en bostadsbrist är invandringen till Sverige. Fru talman! Jag tycker att det var ett angrepp som var på den lägsta nivå som jag har hört uttalas i denna kammare. Jag har svårt att hantera denna argumentation, och jag tycker den är hemsk.
Över hälften av landets kommuner anger att de har bostadsbrist. Jag har mycket svårt att säga att alla dessa kommuner har bostadsbrist på grund av att vi har invandring till Sverige. Bostadsbristen i Sverige finns av många olika skäl. Som ministern mycket riktigt har redovisat här har regeringen lagt fram en rad olika förslag för att komma till rätta med bostadsbristen.
Allianspartierna lade också fram förslag för att komma till rätta med bostadsbristen. Jag tycker att vi har skött denna diskussion på ett bra sätt. Men detta gör mig mycket förvånad.
Jag undrar vilken evidens som Markus Wiechel lutar sig mot när han säger att det är invandringen i Sverige som är skälet till att vi har en stor bostadsbrist. Jag har försökt söka efter detta men inte kunnat se vad detta skulle komma från.
Det finns framför allt ett mycket enkelt skäl till bostadsbristen i Sverige, nämligen att det byggs för lite bostäder. Ett ökat bostadsbyggande är den enda nyckeln till att komma till rätta med bostadsbristen. Det är också därför som regeringen lägger ned mycket stor kraft på att ta fram stimulanser, föreslå regelförenklingar och vidta en rad olika åtgärder för att komma till rätta med detta.
Det är rätt väg att gå. Att säga att Sverige inte ska ta emot människor som flyr för sina liv för att det skulle påverka bostadssituationen i Sverige är ett helt orimligt angreppssätt i denna debatt. Fru talman!
Jag tycker att ministern i sitt svar har redovisat en fullt rimlig politik för att kunna ta första steget för att komma till rätta med detta. Men att i denna riksdag säga att vi har bostadsbrist i det här landet för att vi har tagit emot människor som har flytt för sina liv hit tycker jag är ett angrepp som är på den lägsta nivå som jag har hört framföras här.
Lars Eriksson (S):
Oavsett vilken debatt vi tar del av i kammaren där representanter för Sverigedemokraterna deltar finns det bara en lösning på alla problem, nämligen att de inte ska komma hit och att de ska bort härifrån. Man pratar då om dem som flyr hit för sina liv, och det är enligt min uppfattning ett helt orimligt ställningstagande.
Sverigedemokraterna och Markus Wiechel avvisar i den ställda interpellationen både Alliansens bostadspolitik och regeringspartiernas bostadspolitik. Man säger att det egentligen bara finns en lösning på detta, och det är att vi ska få bort det som beskrivs som massinvandringen till Sverige.
Det är ett fullständigt overkligt ställningstagande, enligt min uppfattning. Jag roade mig med att titta på en förteckning som Sveriges Television redovisade inför valet och som visar hur mottagandet i kommunerna i Sverige ser ut.
Vi kan ta två exempel: Österåker tar emot lite drygt 5 invandrare per 1 000 invånare, och Södertälje tar emot 77 per 1 000 invånare. Det är klart att fördelningen mellan landets kommuner är en del av svaret på frågan varför vi har en extrem bostadsbrist på några håll och inte på andra.
Detta är en fråga där statsministern, ihop med Tysklands förbundskansler, jobbar för en bättre fördelning mellan Europas nationer, och vi vill ju se en bättre fördelning även inom landet.