Göran Hägglund (KD):
Jag tycker att det här är en riktigt rolig debatt. Resonemanget om att jag inte var här när det var vårdnadsbidragsdebatt ger mig tillfälle att säga att jag är väldigt glad att några socialdemokrater som har interpellerat valde att vara här i kammaren i dag. Av de elva interpellanterna, socialdemokrater och vänsterpartister, är det fem som uppenbarligen inte har funnit sina interpellationer tillräckligt viktiga för att vara här och debattera i dag.
Det gör mig lite dyster. Men jag är glad att några finner skäl att ta debatten. Först och främst: Vårdnadsbidraget är en del av en större familjepolitisk reform som innehåller fyra olika delar. Det handlar om barnomsorgspeng, förstärkt pedagogiskt innehåll i förskolan och jämställdhetsbonus. Man behöver se det här paketet som ett gemensamt paket.
Jag blir lite ledsen när jag efter att med viss möda ha läst upp ett väldigt långt svar inser att ni uppenbarligen inte har lyssnat på det svaret över huvud taget. Det gäller till exempel Ann-Christin Ahlberg, som beskriver att det enligt TCO:s beräkningar kommer att dröja 211 år innan vi har ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen.
Men det är ju innan jämställdhetsbonusen är genomförd. Vi kan inte säga exakt vilka effekter jämställdhetsbonusen kommer att ha, men att den kommer att ha effekter för fäders uttag av föräldraförsäkringen torde vara alldeles glasklart. Jag har i tidigare debatter upplevt att socialdemokrater har sagt att det här är en rätt bra idé. Man kanske inte har gillat varje detalj men har sagt att det ändå är en rätt bra idé.
Då måste man sätta in det här i verkligheten och se att det sannolikt kommer att leda till rätt påtagliga förändringar när det gäller fäders uttag. När det gäller vårdnadsbidraget går Socialdemokraterna, precis som varje parti som uttrycker tveksamhet omkring vårdnadsbidraget - det är självklart en legitim uppfattning - i otakt med sina egna väljare.
I de mätningar som Göteborgs universitet för en tid sedan presenterade visade det sig att sympatisörerna för varje i riksdagen förekommande parti har en positiv balans när det gäller införande av vårdnadsbidrag för åldersgruppen ett-tre år, precis det som vi nu gör. Det är klart att ni kan strunta i vad era väljare tycker eller säga att ni vet bättre - det är helt all right; det kan ni gärna göra.
Men jag vill bara peka på att detta svarar mot ett behov och en önskan som väldigt många barnfamiljer känner. Ann-Christin Ahlberg tar upp frågan om det som hon kallar trippelsubventionering. Det blir ett mer än lovligt fånigt resonemang.
Jag kan säga att när jag gör avdrag för resor till och från arbetet är det i Finansdepartementets mening en subvention. Jag har då vissa pengar, och för dem köper jag en bok. En bok har lägre moms än andra varor, och därmed är jag också subventionerad. När jag sedan går och sätter mig i en park som kommunen har ansvaret för kan man säga att jag är trippelsubventionerad. Detta är inte någon särskilt intressant fråga i sig.
Om man ogillar de åtgärder vi vidtar - och det vet jag att Ann-Christin Ahlberg gör - får man kritisera dem. Men det här blir ett lite fånigt resonemang, om jag tillåts använda det uttrycket. Matilda Ernkrans säger att vårdnadsbidraget är ofinansierat. Men om det är ofinansierat kommer det inte att genomföras. Självklart kommer varje kommunpolitiker att se till att det är finansierat om det genomförs.
Har man inte pengar att betala ut blir det inget vårdnadsbidrag. Det ligger i sakens natur. Hur blir Sverige mer kreativt? Nu vill man få det till att i all olycka som drabbar mänskligheten när vårdnadsbidrag införs kommer också kreativiteten att drabbas.
Jag tycker att argumenten här spretar och drar, och man hamnar i pinsamheter när en del av argumenten blir så sökta att knappast någon människa hänger med i resonemanget.