Tina Ehn (MP):
Jag tackar ministern så mycket för svaret. Varg och vargjakt är ett känsligt ämne. Det är förknippat med mycket känslor. Det gäller alltifrån dem som värnar vargen till dem som inte vill ha varg alls. Att i denna kammare stå upp för ett hotat djur och dessutom ifrågasätta vem som ska ha medel ur Viltvårdsfonden är något som inte är speciellt populärt hos dem som i dag får medel ur fonden.
Det finns dessutom - det är viktigt att ta upp - ett djupare ifrågasättande i samhället, vilket jag väljer att lyfta fram. Jag gör det speciellt med tanke på att Sverige förra året införde den första licensjakten på varg på över 50 år och sedan har fortsatt med den jakten även i år.
De organisationer som får medel för det allmänna uppdraget, jägarorganisationerna, har att beakta att arbeta med lokal förankring av processerna med flytt och införsel av varg. De har ett ansvar för en aktiv förvaltning av vargstammen. Detta ingår i det allmänna uppdraget. I det allmänna uppdraget ingår alltså inte att man ska motarbeta den rovdjurspolitik som man förbundit sig att följa.
Att Sveriges vargstam är genetiskt svag vet alla i dag. Att jaga en genetiskt försvagad djurart är fel. Det vet de flesta i dag. Att öka acceptansen för något som upplevs som ett hot eller som man inte gillar ges inte en självklar lösning genom att skjuta bort fler individer. Om man ska hålla linjen att man ska skjuta det som inte accepteras blir frågan vad som krävs för att få acceptans. Den frågan diskuteras. Hur stort antal vargar ger acceptans?
Vems acceptans är det man ska tillfredsställa? Nåväl! Landsbygdsministern påstår i sitt svar att tidigare regeringar inte skulle ha brytt sig om att vargstammen är genetiskt svag. Jag skulle vilja säga att det är ganska felaktigt, eftersom det är genom att sjösätta den framgångsrika rovdjurspolitik som antogs 2001 som vi fått en allt större och friskare viltstam. Den politiken ledde till ökade stammar av alla de fyra stora rovdjuren.
Det var att långsiktigt stärka stammen, samtidigt som man ville tillföra medel för stängsel och rovdjursskydd och främja den naturliga invandringen. Vidare sägs att det finns en stor oro för inplantering av djur. Det var här man involverade jägarorganisationerna med flera. Visst kan man förstå att det finns en oro.
När man kom på att man skulle börja med inplantering blev oron ännu större. Miljöpartiet och hela den dåvarande oppositionen ville inte ha inplantering som lösning på den genetiska frågan i första hand. Vi sade i vår motion nej till införsel av varg. Men det ville regeringen, utan att ha specifika lösningar på det här bordet.
Alltså var det en politik som skapade en större oro, och då behövde man också ge löften om att man skulle tillåta licensjakt. I interpellationsdebatten vill jag ändå fokusera på det som ingår i det allmänna uppdraget och som ger jägarorganisationerna ett antal miljoner varje år som villkoras med krav, precis som ministern säger i sitt svar. Kraven är så pass tydliga och bör också följas upp.
Det finns ändå ett tvivel från många på att man verkligen lever upp till de här kraven. Det är med detta jag vill lägga upp denna fråga på bordet i dag. Det finns uttalanden till exempel om att vargstammen är för stor och borde frysas, underförstått även långsiktigt. Man hade önskat sig fler vargar att skjuta vid licensjakten; annars har man svårt att ställa upp på politiken.
Alla dessa samlade uttalanden går egentligen tvärsemot de krav man har sagt sig ställa upp på. Ändå säger ministern att han är nöjd i sitt svar.