Sven-Erik Österberg (S):
Tack, ministern, för svaret! Anledningen till att jag har ställt interpellationen är att det görs skillnad på människor och människor på dagens arbetsmarknad i Sverige.
Vi kan nästan dagligen i medierna läsa om hur skrupelfria arbetsgivare låter utländska arbetstagare jobba under usla villkor, om hur oseriösa företag försöker konkurrera ut företag med sjysta villkor genom att dumpa löner och ha sämre anställningsvillkor. Rena skojeriföretag tar hit människor för att jobba under rent ut sagt vidriga förhållanden utan att betala de inledningsvis utlovade lönerna.
Dessa människor vågar varken klaga eller kräva sin rätt eftersom de är helt utlämnade till de arbetsgivare som de har fått anställning hos. Det här påminner om situationen i länder där facklig organisering inte är tillåten. Det känns obehagligt att nästan dagligen behöva läsa om detta i svenska medier.
Vi socialdemokrater - inklusive mig själv - har med en dåres envishet sedan 2006 påpekat detta för regeringen vid ett antal tillfällen. Jag har haft många interpellationsdebatter om detta. Jag vill understryka att vi är positiva till arbetskraftsinvandring så att det inte verkar som att vi vill stoppa den.
Det är alltid välkommet med ny arbetskraft som på olika sätt berikar Sverige som land och tillför kunskaper, erfarenheter och andra perspektiv. Men vi är emot lönedumpning, och det är vad konflikten handlar om. Jag har den senaste veckan sett exempel på vad som händer här.
På ett lager i Mellansverige arbetar rumänska män inhyrda via ett rumänskt bemanningsföretag. De bor i trånga bås med madrasser på golvet hos företaget som har tagit dem till Sverige. På en restaurang i södra Sverige arbetar två unga kineser från morgon till kväll sju dagar i veckan under ständiga utskällningar. Från lönen drar arbetsgivaren av stora summor för kost och logi samt för resan till Sverige. Nätterna spenderar de inlåsta i arbetsgivarens källare.
Ett entreprenadföretag som utför skogsvård lägger i sin tur ut arbetet på en underentreprenör med personal från Lettland. Trots att personalen arbetar i Sverige får de 17 kronor i timmen. I veckan avslöjades att ett lettiskt bemanningsföretag har hyrt ut arbetskraft till ett svenskt företag. De anställda har grundlurats. Ingen lön har betalats ut. De har tvingats att jobba upp till 14 timmar om dygnet på byggen och i lantbruk.
Det här sker till viss del med regeringens goda minne. Det hjälper inte att ansvarig minister beklagar det. År efter år har man beklagat de avarter som finns. Och det är inga små avarter som det pekas på, utan det kommer ständigt nya saker.
Ministern säger i sitt svar att vi har en ordning i Sverige där arbetsmarknadens parter har ansvar för vad som händer ute på arbetsmarknaden. Även om det ska råda ser vi brister. Inte minst har TCO den senaste tiden varit väldigt kritisk till just den här situationen, då oegentligheterna också sprider sig till rena tjänstemannaområden.
Den fackliga organisationen har inte tillräckliga möjligheter att kontrollera. Det är väl bra att man inledningsvis försöker visa upp på vilka sätt man har tänkt jobba, men problemet i detta fall är oftast inte vad man lovar när anställningen ska börja eller vad man säger till myndigheter när de anställda ska börja. Problemet är vad som händer när de väl kommer till arbetsplatsen och är där.
Det är där problemet ligger, och det är där det finns alldeles för lite muskler för att rätta till det.