Helena Leander (MP):
Som vän av återvinning skulle jag kunna återvinna mycket av det som jag sade här förra året när vi då diskuterade den budgeten. Regeringen fortsätter nämligen på den inslagna vägen: att gynna dem som har det fett på bekostnad av dem som har det knapert. Jobbskatteavdraget ger mest pengar till dem som tjänar mest och som minst behöver det. Fastighetsskatten, eller snarare det nya taket för fastighetsskatten som det egentligen kokar ned till, ger så klart mest till dem som har tillräckligt dyra hus för att komma över taket.
Och vem avskaffandet av förmögenhetsskatten gynnar kan ni ju fundera på. Vem är det som ska betala det här, då? Jo, det är i första hand sjuka och arbetslösa. Händelsevis ser vi också att män gynnas mer än kvinnor - vi ser det i alla fall om vi inte tittar bara på hushållsnivå, som regeringen gör. Det känns som om vi har hamnat några år bakåt i tiden när man hävdar att det inte har någon effekt för jämställdheten om det är mannen eller kvinnan i ett olikkönat parförhållande som drar in stålarna.
Miljöpartiet föreslår i stället en mer jämställd och solidarisk politik. Vi ser ingen anledning till extra skatteavdrag för dem som tjänar så pass mycket att de inte har någon som helst anledning att börja leva på bidrag i stället. Vi säger nej till skattereduktion för hushållsnära tjänster och slopad förmögenhetsskatt, och får i stället pengar över till ett höjt grundavdrag och satsningar på dem som har det sämst ställt.
Miljöpartiets solidaritet sträcker sig dock inte bara till dem som har det tufft i dagens Sverige, utan också till de människor i andra delar av världen och de framtida generationer som drabbas av regeringens släpphänta klimatpolitik. Lyckligtvis har den blivande statsminister som före valet deklarerade att miljön inte är någon prioriterad fråga svängt lite grann, men hittills är retoriken betydligt tuffare än åtgärderna.
En sak ska regeringen ändå ha kredd för, och det är att man har insett att den gröna skatteväxling som man tidigare så hätskt motarbetade kanske inte var så tokig ändå. Å ena sidan behöver man pengar för att sänka skatterna på arbete, å andra sidan kräver väljarna att man ska göra någonting åt klimatet. Varför då inte höja koldioxidskatten? Simsalabim har man återupptäckt den gröna skatteväxlingen!
Sedan kan man förstås invända att sänkningarna av arbetsskatterna är betydligt högre än de höjda miljöskatterna, men det är egentligen inte något problem i sig. Det stora problemet är att de höjda miljöskatterna inte är i närheten av vad som behövs. Exempelvis räknar Sika, Statens institut för kommunikationsanalys, med att bensinpriset måste upp till 14:50 bara för att hålla utsläppen på samma nivå som 1990.
Ska vi dessutom minska utsläppen från den nivån - och det vet vi att vi måste - måste priset upp ännu mer. I det ljuset framstår regeringens höjning av koldioxidskatten med 6 öre, vilket motsvarar 29 öre om man även räknar med indexering och momseffekt, förvisso som ett steg i rätt riktning, men ett ganska litet steg.
Miljöpartiet föreslår i stället att vi höjer koldioxidskatten med 30 öre både nästa och nästnästa år, vilket med indexering och momseffekt motsvarar 1 krona per år. Då börjar vi i alla fall komma upp i de nivåer som Sika pratar om. Något som dessutom urholkar värdet av regeringens koldioxidskattehöjning är att man samtidigt höjer avdragen för resor till och från arbetet med 50 öre milen för bilpendlare, vilket alltså är mer än vad de får betala i höjd skatt.
Däremot får inte kollektivtrafiken någon kompensation för skattehöjningen. Att på det här sättet ytterligare öka incitamenten till bilpendling känns inte särskilt klimatsmart. Tvärtom behöver vi göra om reseavdragssystemet så att det inte i samma utsträckning som i dag gynnar bilpendlare utan snarare kollektivtrafikanter. Ett system som baseras på avstånd i stället för färdmedel skulle göra det, och dessutom minska det i dag utbredda fusket med systemet.
Reseavdragssystemet är ett exempel på ett system som infördes av goda skäl, men som trots det motverkar klimatpolitiken. Skattesystemet för förmånsbilar är också ett system som visserligen hade goda syften - att garantera en likvärdig beskattning av bilar som ägs i tjänsten eller privat. Den har ändå fått negativa klimateffekter i och med att den har bidragit till att vi i Sverige har en så tung och bränsletörstig fordonspark.
Det finns därför goda skäl att se över hur man kan öka miljöstyrningen i förmånsbilssystemet. Trafiksektorn är den del där vi ser att vi har svårast att klara klimatmålen, och det är därför inte konstigt att det är där vi också lägger tyngdpunkten. Vi ser att vi behöver nya och vassare styrmedel där. Förutom det som jag redan har nämnt behöver vi bland annat en kilometerskatt för lastbilar, en flygskatt och en koldioxidrelaterad registreringsskatt för nya bilar.
För att inte utsläppsminskningarna ska ske till priset av en ohållbar produktion av biobränslen i andra delar av världen vill vi också att man ska ställa miljökrav på biobränslen för att de ska få ta del av skattebefrielsen. Utanför transportsektorn föreslår vi bland annat minskade nedsättningar av den lätta industrins koldioxidskatter och ett avskaffande av skattefriheten för torv, som faktiskt bidrar en hel del till koldioxidutsläppen.
Låter det tråkigt med alla dessa miljöskatter får vi tänka på att vi slipper ta in de pengar som vi verkligen ser att vi behöver för de klimatinvesteringar vi står inför på något annat håll. Miljöpolitiken är dock inte det enda området där vi ser att skatter kan vara ett verkningsfullt styrmedel, utan det gäller i lika hög grad folkhälsopolitiken.
Därför är jag glad att se att regeringen väljer att inte ensidigt sänka vinskatten till följd av EU:s krav på likabehandling av öl och vin, utan att man i första hand höjer ölskatten. Jag tror dock att vi också behöver möta det med ökade resurser till tullen, men det ska vi visst prata om i morgon. Däremot skulle jag vilja prata om en alkoholskatt som jag saknar, nämligen en tilläggsskatt på alkoläsk.
Cider och blanddrycker, eller alkoläsk som de brukar kallas, är en kategori som tydligt vänder sig till ungdomar. De funkar enligt principen med lite socker i botten går medicinen, eller i det här fallet alkoholen, ned. De kan på så sätt vara en inkörsport till annan alkohol som tonåringarna kanske tycker är lite äckligare i början. Det är olyckligt, och vi ser dessutom att detta har ökat mycket under senare år.
För att minska konsumtionen av alkoläsk har ett antal andra europeiska länder infört en tilläggsskatt just på alkoläsk, och det borde också Sverige göra. Slutligen tänkte jag säga några ord om fastighetsskatten. Det är inte utan att man tycker lite synd om regeringen, som hade en så bra valvinnarfråga och sedan lyckades sjabbla bort den så. Genom alla turer fram och tillbaka har man nu lyckats göra sig till ovän med nästan alla.
Det är få som ser sig som vinnare på den här reformen, som skulle garantera segern inte bara nu utan kanske också i nästa val. Det om något understryker behovet av en mer noggrann och gedigen översyn av fastighetsbeskattningen, som är alldeles för viktig för att sjabblas bort på det här hoprafsade sättet. Fru talman! Med detta sagt vill jag yrka bifall till Miljöpartiets reservationer nr 3 och 9.