Bo Bernhardsson (S):
Jo, jag vågar konstatera att det ser väldigt mycket ut som ett fiasko. Det är klart att Finanspolitiska rådet inte uttrycker sig så, eftersom de ska ha en vetenskaplig ansats och ska vara försiktiga i sina resonemang, men väldigt mycket i det som Finanspolitiska rådet pekar på antyder att regeringen har tänkt fel.
Nu vill Anders Borg inte vidgå detta, utan han försöker säga att man ändå har tänkt rätt i stort sett och att man måste avvakta och se hur det går. Men mycket pekar på, som i rådets rapport, att det här är ett fiasko. Då kan det inte hjälpas att vi en gång har haft detta förslag i ett valmanifest. Nu har vi ändå en reform på plats och vi har ett finanspolitiskt råd som utvärderar detta och pekar på bristerna.
Det vore märkligt om jag inte skulle kunna ta till mig det. Det tycker jag att Anders Borg också borde göra. Full sysselsättning, säger Anders Borg. Vi är överens om att vi måste sträva mot det eller mot att få ned den så kallade jämviktsarbetslösheten.
Men Anders Borg resonerar om att vi har för låg sysselsättning i tjänstesektorn, och, förstår jag det som, att den skulle vara speciellt låg i restaurangbranschen. Annars motiverar det inte att man ska sänka skatterna just där. Det är ett resonemang som för mig är ganska obegripligt.
Inom tjänstesektorn - så långt kan jag gå med på det - finns det områden, inte minst inom välfärdssektorn, där vi förmodligen har för låg sysselsättning. Det handlar bland annat om skolan, äldreomsorgen, sjukvården och andra delar av tjänstesektorn.
Men det är lite svårt att begripa varför just restaurangbranschen skulle vara en sektor som vi särskilt ska främja i ett läge där Sverige har stora utmaningar att möta för att klara välfärden i framtiden. För mig är det svårt att förstå.
Jag håller mig till Finanspolitiska rådets rapport, och i den för de också en del andra resonemang som jag tycker är intressanta, även om de inte följer spåret fullt ut.
Det finns en frågeställning om hur klokt det är att använda skattesänkningar som ett sätt att möta en lågkonjunktur eller försöka bedriva stabiliseringspolitik, när alternativet är att använda det för att skapa jobb där det behövs i den offentliga sektorn.
Jag behöver inte luta mig mot detta för att konstatera att det inte är en särskilt vettig politik, för det är mycket bättre effekt sysselsättningsmässigt att använda de här pengarna i den offentliga sektorn - sjukvården, skolan och äldreomsorgen - eller till att få ett bättre järnvägsnät och så vidare. Det blir en mycket bättre effekt på sysselsättningen.
På samma sätt går det att resonera när det gäller skattesänkningar över huvud taget som man riktat till höginkomsttagare med en hög sparkvot och kanske också en hög utlandsresekvot, om jag uttrycker det så, i stället för att låta pengarna finnas kvar hos sjuka eller arbetslösa. Den frågan kan också ställas.
Om man ska sänka skatter av någon sorts konjunkturpolitiska skäl, är det rimligt att göra det om man tror att man inte behöver skatterna i framtiden? Det är rätt svårt att återställa det sedan, det vet vi. Då är frågan: Vad tror vi om framtiden, Anders Borg? Vad tror vi om äldreomsorgen i framtiden?
Kommer det att krävas mer gemensamma resurser, eller får vi helt enkelt låta det gå dithän att en del får hålla till godo med någon sorts fattigvård, medan andra får det bästa möjliga?