KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulla Andersson (V):
Jakob Forssmed från Kristdemokraterna talar om fördelningsproblem, alltså ett parti som såg till att den som äger en jättevilla i Danderyd med swimmingpool, 28 rum och tennisbana betalar lika mycket i fastighetsskatt som den som äger en liten träkåk i Kiruna. Då tycker jag inte att man ska tala om fördelningsproblem.
Är det något som Kristdemokraternas reform har lett till så är det en enorm omfördelning från de fattigaste hushållen till de rikaste med alla de bidrag som ni har varit med om att införa och med borttagande av fastighetsskatten. Det som Vänsterpartiet vill göra är att införa en progressiv fastighetsskatt, så att man betalar mer i skatt för villan i Danderyd än för villan i Kiruna. Det vore väl en rimlig modell? Det tror jag faktiskt att de allra flesta tycker.
Människor tycker inte att det är rimligt att Sverige som enda land bland OECD-länderna i den rika världen har en regressiv fastighetsskatt, det vill säga en skatt som inte är kopplad till fastighetens värde. Vi försökte få er att gå med på en begränsning av ränteavdragen redan mandatperioden 2010-2014. Var ni intresserade av det? Nej, inte ett dugg. Ni föreslog i stället att vi skulle ha friggebodar och införa ockerhyror på andrahandsmarknaden. Jag beklagar det.
Det hade varit jättebra om vi hade infört begränsningar av ränteavdragen då och ett tak för hur stora ränteavdrag man får göra. Det hade varit suveränt. Vi föreslog också ett amorteringskrav. Det ville ni inte heller ha. Det är väl bra att ni har vaknat nu. Men om man ska lyssna på er sker allting ungefär tio år för sent. Det är ändå ganska tråkigt. Ni tog dessutom bort investeringsstödet för att bygga hyresrätter. Vi behöver fler hyresrätter här i Sverige. Människor vill bo i hyresrätter också.
Människor vill kunna flytta dit där de kan få ett jobb. Vi vill inte ha en segregerad bostadsmarknad. Därför är det också mycket viktigt och bra att det finns investeringsstöd för byggande av hyresrätter. Om det är någon boendeform som är missgynnad ekonomiskt från statens sida är det just hyresrätten. Och jag har inte sett att Jakob Forssmed har några förslag om detta, snarare tvärtom.
Ulla Andersson (V):
Jag instämmer i mycket av det som Gunilla Carlsson tog upp. Mycket har gjorts, men vi kan konstatera att det finns en del kvar att göra. Jag vill självklart uppehålla mig vid det jag tog upp i mitt huvudanförande, nämligen det bristande huvudansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatser med flera underentreprenörer.
På svensk arbetsmarknad har antalet dödsolyckor ökat kraftigt: från 34 år 2015 till 50 år 2018. Dessutom har innevarande år definitivt inte börjat med någon bättre riktning.
Varje person som dör på jobbet är en för mycket - det tror jag att alla instämmer i. Vad kan vi då göra för att förhindra framtida arbetsplatsolyckor och dödsolyckor? En del av svaret är att begränsa antalet underentreprenörer på arbetsplatserna, så att det blir tydliggjort vem som har huvudansvaret för arbetsmiljön.
Det skulle förhindra olyckor, och om olyckan ändå skulle vara framme skulle det åtminstone gå att föra en rättsprocess mot den skyldige. Därför är jag besviken på det svar jag har fått av utskottet, där man inte ens tar upp frågan om bristerna i arbetsmiljön och konsekvenserna därav utan enbart konstaterar att lönefordringar kan tas ut.
Jag undrar, Gunilla Carlsson: Hur ser Socialdemokraterna på antalet underentreprenörer? Är det rimligt att det är 30-40 stycken, så att ingen kan ställas till svars? Risken för arbetsplatsolyckor ökar. Är det rimligt att det får fortsätta så här?
Ulla Andersson (V):
Det är självklart bra att arbetsmarknadsministern jobbar med nolltolerans. Jag är också glad att Gunilla Carlsson förtydligar ansvaret. Men redan i dag finns ett ansvar för arbetsmiljön för arbetsgivaren i arbetsmiljölagstiftningen. Problemet uppstår när det är många underleverantörer på en och samma arbetsplats. Det är kanske sju åtta firmor som jobbar med samma sak. Vem ska åklagaren åtala?
Det är huvudproblemet. Vi är öppna för att diskutera olika lösningar. Målet är att förhindra olyckor. Vi har föreslagit att antalet underleverantörer ska begränsas för att på så vis göra tydligt vem som har ansvaret för arbetsplatsens arbetsmiljö.
Det är något som den åklagare jag refererade till också tycker behövs eftersom det inte går att åtala den som egentligen är ansvarig på grund av att alla skyller på alla. Det säger sig självt att om det är 30-40 olika företag på en arbetsplats blir det så att en gör en del här, en gör en del där, någonting händer här och någonting händer där. Kedjan är lång, och det är enkelt att frånsäga sig ansvaret.
Jag hoppas att Socialdemokraterna kommer att svara annorlunda på sådana motioner framöver och verkligen ta tag i frågan.
Ulla Andersson (V):
Jag hade inte tänkt begära replik, men jag gjorde det av två anledningar. Till att börja med sa Ingemar Nilsson att vi kommer nu och kräver ett ändrat regelverk. Jag vill påstå att vi har gjort det i kanske tio år. Att säga att vi kommer nu är lite väl magstarkt. Men det säger också något om en del av problematiken kring pensionssystemet. Jag återkommer till det.
Det som främst gjorde att jag begärde replik var att Ingemar Nilsson sa att ett hållbart pensionssystem ska bygga på tilltro och tillit och att det är ett generationskontrakt. Ja, det tycker jag också att det borde vara. Men dagens system uppfyller inte de kraven. Låt mig förklara varför. Tilltro och tillit handlar ju om att människor ska kunna veta vad de får i pension när de väl ska gå i pension.
I dag är det ett väldigt ogenomskinligt och svårbegripligt system. Men framför allt är det väldigt många som får en pension som det absolut inte går att leva på. Sju av tio kommunalare är beroende av garantipension. En industriarbetare beräknas få ungefär 53 procent av sin tidigare inkomst i pension. Under 80-talet fick man ut 80 procent av sin tidigare inkomst i pension.
Att detta med generationskontrakt inte håller beror på att vi investerar i fossilindustrin. Mina barnbarn ska också ha en framtid. Då kan vi inte låta våra pensionspengar gå till det mest förödande för klimatet, nämligen investeringar i fossilindustrin.
Om man ska ha tilltro och tillit till ett system måste man ju också veta vad som försiggår och vilka förändringar som diskuteras och inte diskuteras. Hur kan man påverka systemet? Nu sitter gruppen med sex partier i ett slutet rum, diskuterar på slutna möten och för inte öppna protokoll. Ingen vet vem som bjuds in och ingen vet vem som nekas.
Jag vill påstå att systemet inte bygger på tillit, tilltro och generationskontrakt.
Ulla Andersson (V):
Visst handlar det i stor utsträckning om hur arbetsmarknaden fungerar, om rätten till heltid, om att få bort det stora antalet visstidsanställningar och om att få en rimlig lön för sitt arbete, vilket inte är fallet i dag inom många yrkesgrupper. Undersköterskor, till exempel, har en väldigt låg lön trots det stora ansvaret som de har.
Det som sker nu är att ni höjer pensionsåldern utan att göra någonting åt arbetsmarknaden, vilket gör att kvinnor med utslitna kroppar kommer att straffas väldigt hårt av de nya förändrade reglerna. Javisst, vi antog ett förändrat regelverk för AP-fonderna i november. Även då försökte vi påverka utformningen.
Även om Ingemar Nilsson vill invänta de nya reglernas påverkan vill jag påstå att det behöver göras mycket mer. Om det tar så lång tid att förändra ett regelverk som det har gjort - trots att man har känt till AP-fondernas stora investeringar i fossilindustrin och att de har investerat i bolag som bryter mot mänskliga fri och rättigheter - undrar jag: Hur lång tid har vi på oss?
Vi har inte en evinnerlig framtid på oss för att ställa om i klimatfrågan. Det måste vi göra här och nu. Tåget har snart gått. Att då stå här i talarstolen och bara säga att vi får vänta och se, det tycker inte jag är att ta ansvar i ett generationskontrakt. Det vill jag verkligen påstå. Jag tycker att vi borde ha ett skarpare regelverk för AP-fonderna, även om vi nyss har ändrat det.
Ulla Andersson (V):
Det brukar ju vara så att Vänsterpartiet tillsammans med bland annat Socialdemokraterna får städa upp efter borgarna när de har regerat. Det brukar bli underskott i statsfinanserna då. På något sätt brukar det alltid vara otur när borgarna hamnar i regeringsställning och ekonomin sviktar. Men om man tittar tillbaka på den förra mandatperioden kan man se att då var det viktigare för regeringen att inte höja skatten än att tillföra kommunerna resurser eller utjämna ojämlikheten.
Nu verkar det vara viktigare att sänka skatten, för det är 5 miljarder i generella statsbidrag och 6 miljarder till välbeställda i Danderyd och Djursholm. Undersköterskorna demonstrerar men blir tyvärr inte lyssnade på på det sätt som skulle behövas. Jag menar att makten borde respektera vad de för fram. Finansieringen av välfärden är ju central.
Det är därför vi har haft ett överskottsmål. Nu är de demografiska förändringarna här. Därför skulle man också kunna agera från regeringens sida och tillföra stora resurser till kommunsektorn. Det är liksom en kassaskåpssäker investering, sådant man gör när en lågkonjunktur kommer. Det skulle förhindra uppsägningar och stora besparingar. Man skulle kunna förhindra större förskolegrupper och ännu mer stressad personal i skola, äldreomsorg och vård. Men det är inte det man gör.
Även om statsrådet försöker lyfta fram utjämningssystemet som en central och viktig faktor - som det egentligen är - har man inte sett över den viktiga sidan där de stora pengarna faktiskt finns, inkomstutjämningen, utan man rör lite grann i marginalen. Visst, Stockholm skriker. Det gör de jämt. Men i det stora hela förändrar man inte mycket. Vi behöver stora resurstillskott.
Sveriges Kommuner och Landsting menar på 38 miljarder utöver de 15 miljarder som regeringen planerar att tillföra - och då ska ändå ett fyrtiotal kommuner och ett antal landsting höja skatten. Det håller inte ihop. Som jag sa i min inledning: Det här handlar om vilket samhälle vi vill leva i tillsammans. Om vi ska kunna ge människor hopp inför framtiden måste de basala välfärdsverksamheterna få resurser så att de kan fungera på ett tillförlitligt sätt.
Personaltätheten i dag är inte vad den borde vara. Den behöver öka, men det ser vi inga planer på från regeringens sida. Det beklagar jag. Vi kommer att kämpa på, för det behövs en annan politik.
Ulla Andersson (V):
Sverigedemokraterna talar ofta om integration och framför allt om bristerna. Men de facto är det så att de vill att integrationen ska misslyckas. Det framgår väldigt tydligt av deras budget, där de skär ned på - eller till och med tar bort - pengarna till de insatser som görs. Men deras politik slår inte enbart, som de vill framhålla, mot människor som sökt asyl eller skydd - mot människor på flykt.
Det är en klassisk högermanöver, för denna politik slår hårt ur ett klassperspektiv. Det är självklart för ett högerparti som Sverigedemokraterna att förneka att klass och ekonomiska klyftor skulle ha påverkan på brottsligheten. Man blundar för forskning och för sin omvärld, där det går att se att länder med stora ekonomiska klyftor också har hög brottslighet.
Detta gör man för att man ska kunna skylla på gener hos vissa människor från vissa länder - gener som ska vara hemsökta och fördömda, som Oscar Sjöstedt utryckte det, av kriminalitet. Det är rasism.
För att gå över till vad de gör som slår väldigt hårt ur ett klassperspektiv kan man säga att Sverigedemokraterna vill att arbetslösa och förtidspensionärer ska betala nästan dubbelt så mycket i skatt som en frisk person med jobb. De drar ned kraftigt på stödet till grundskolor i socioekonomiskt utsatta områden, vilket gör det svårare för barn till arbetare och till människor med låg utbildningsnivå att klara skolan.
Därmed ökar riskerna för utsatthet och arbetslöshet. Riskerna för arbetarklassens ungar ökar. De tar bort studiestartsstödet, som är till för att arbetslösa ska kunna läsa in en gymnasieutbildning. De slaktar väl Arbetsförmedlingen ytterligare ett steg, om det nu går. De vill ta bort löner för 2 000 anställda på Arbetsförmedlingen, och de halverar programmen för arbetsmarknadspolitiken.
Det ska vara in i helskotta svårt att vara sjuk eller arbetslös och att ha föräldrar med arbetarbakgrund i Sverigedemokraternas Sverige.
Ulla Andersson (V):
Man önskar ju att Sverigedemokraternas budgetmotion var en fantasi. De facto är det så att Sverigedemokraterna vill att arbetslösa ska betala nästan dubbelt så mycket i skatt som friska människor som har turen att ha ett jobb. Ni vill att förtidspensionärer ska betala nästan dubbelt så mycket i skatt som människor som är friska och som kan gå till jobbet. Faktum är att ni halverar möjligheterna för arbetslösa och långtidsarbetslösa att få hjälp och stöd för att komma tillbaka in i arbete.
Faktum är att ni tar bort nästan tre fjärdedelar av anslaget till socioekonomiskt utsatta skolor. Det är en klasspolitik som slår väldigt hårt. Ni tar bort stödet för arbetslösa som ska kunna läsa in en gymnasieutbildning. Just låg utbildningsnivå är den främsta orsaken till arbetslöshet. Åjo, Oscar Sjöstedt: Du talade om gener i ditt anförande. Du skyller brottsligheten på invandrare.
Vad är det om inte att påstå att människor från vissa länder har vissa gener som gör att de är kriminella? Du förnekar forskning, och du förnekar din omvärld.
Ulla Andersson (V):
Sjukvården lider av personalbrist. Det är därför vårdplatser stängs ned. Det är personalbristen som är den grundläggande orsaken till att man inte klarar vårdköerna. Det tror jag att även Jakob Forssmed i grund och botten vet. Vänsterpartiet fick förra mandatperioden igenom 2 miljarder till en extra satsning på just anställda i sjukvården för att möjliggöra till exempel att det blir bättre scheman, att fler anställs eller att det överlag blir bättre arbetsvillkor och löner.
I vår egen budget satsar vi också mycket mer på personalen i sjukvården i stället för att lägga pengarna på en kömiljard. Vänsterpartiet satsar väldigt mycket på sjukvården, för det är en grundläggande fråga för oss. Vi tycker att vi måste lösa personalbristen. Det är också därför vi föreslår en stor utbildningssatsning, det vill säga 50 miljarder över tio år för att utbilda till bristyrken.
Att vi löser personalbristen måste väl ändå vara det mest grundläggande, för då löser vi också krisen i sjukvården. Vore jag Jakob Forssmed skulle jag nog vara lite tyst, för det är väl så att högern styr i de flesta regioner i dag. Hur ser det ut här i Stockholm med de underskott som finns? Är inte Kristdemokraterna med och beslutar om Nya Karolinska och de stora neddragningarna på personal på olika sjukhus?
Är det inte ni som regerar ihop med Moderaterna här i Stockholm? Är det inte ni som alltid prioriterar sänkt skatt i Stockholm före en bra sjukvård?
Ulla Andersson (V):
Fördubblade vårdköer vet man säkert en hel del om när man är med och styr i regionerna, eftersom det är där det avgörs hur vårdköerna ser ut. Jag kommer ihåg - det kanske inte Jakob Forssmed gör - ett antal debattartiklar där professionen gick ut och ifrågasatte kömiljarden.
Man menade att multisjuka äldre och kroniskt sjuka kom i kläm då mer "friska" fick gå före i kön, det vill säga att kömiljarden innebar att man gick ifrån principen om behovsstyrd sjukvård. Den principen är central för oss.
Därför tycker vi att det är bättre att satsa pengarna på sjukvården, se till att de anställda har bättre arbetsvillkor, så att de stannar kvar och inte flyr därifrån, och se till att man får bättre löner och att man kan studera och få betalt under tiden. Då kommer fler att välja de här yrkena. Det är ändå det mest avgörande för hur vi ska hantera köer och sjukas behov i framtiden.
Ulla Andersson (V):
Till att börja med vill jag tacka talmanspresidiet för att ni påminde mig om att yrka bifall till mina reservationer 3 och 7. Sedan vill jag säga till Jakob Forssmed: Jag önskar dig ett snart tillfrisknande. Din insats här är väldigt bra, inte minst med tanke på sjukdomstillståndet. Men nu ska jag sluta att fjäska! Jag sitter här med en artikel som jag tycker är väldigt intressant. Den är skriven av tre överläkare, varav en är professor.
Rubriken är: Avgiftsfri mammografi får fler att komma till undersökning. I artikeln konstaterar man att man har upptäckt 30 fler cancerknölar än vad man annars skulle ha gjort om inte mammografin hade varit så pass tillgänglig genom att den var avgiftsfri. Det finns ett ganska brett stöd för avgiftsfrihet men också för andra insatser.
Att öka tillgängligheten och tillgången till mammografi underlättar för att upptäcka cancerknölar i god tid, vilket självklart påverkar möjligheten att kunna bli frisk igen. Bröstcancerföreningen är väldigt kritisk mot Kristdemokraterna, som i sin budgetmotion tar bort just det riktade statsbidraget till avgiftsfri mammografi.
Min fråga till Jakob Forssmed är: Är det inte dags nu att ni ändrar er och konstaterar att i just den här frågan hade ni fel? Ni kan väl inte vilja förneka kvinnor rätten att upptäcka en cancerknöl i tid? Många kvinnor måste avstå undersökning för att de inte har råd. Är det inte bättre att alla får gå?
Ulla Andersson (V):
Jag har sett Kristdemokraternas fördelningspolitik, och jag uppskattar att man ser gruppen med sjukersättning. Jag uppskattar att man inte längre förnekar dem den skattesänkning som vi fick igenom förra mandatperioden och att man går vidare med egna, nya skattesänkningar. Men jag kan också se att er fördelningspolitik i skattepolitiken gör att den tiondel som har de högsta inkomsterna får nästan tio gånger mer än den tiondel som har de lägsta inkomsterna, så det är rätt skevt ändå.
Jag förstår att Jakob Forssmed har svårt att försvara att man ska ta bort det riktade statsbidraget till avgiftsfri mammografi, eftersom det har effekt. Visst har andra insatser också betydelse, till exempel kallelse och informationsunderlag på olika språk och uppsökande verksamhet. Men avgiften har betydelse. Jag har varit ensamstående mamma, och jag kan säga att med den ekonomi jag hade då hade jag tackat nej till att gå om jag hade blivit kallad.
Så ska det inte vara; förutsättningarna ska inte vara sådana att man missar en cancerknöl för att plånboken är tom. Jag tror nog att Kristdemokraterna kommer att dra samma slutsats.
Ulla Andersson (V):
Att skattesänkningar är fel kanske bygger på att forskning har visat att de inte har fått det genomslag som man påstod att de skulle få. Det har alltså varit ett ineffektivt sätt att skapa jobb. Om vi tittar på vad ni januaripartier gör, Emil Källström, ser vi att ni satsar mest på att sänka skatter och betydligt mindre på välfärden. Ni skjuter egentligen inte till en krona i generella statsbidrag till välfärden.
Det är precis som Jakob Forssmed sa tidigare; de pengarna låg i M-KD-budgeten. Om man hade lagt in den summa som motsvarar värnskatten i det kommunala utjämningssystemet, det vill säga 6 miljarder, hade det definitivt gynnat välfärden i stället för den ekonomiska eliten. Vi har låtit utredningstjänsten titta på vad det skulle ha gett kommuner med skattekraft under genomsnittet om man lade in och fördelade ut de 6 miljarderna på de kommunerna.
I Emil Källströms hemlän hade sex av sju kommuner då fått extra tillskott. De hade fått dela på 133 miljoner. Det hade varit bra. I Örnsköldsvik ska man nämligen spara 30 miljoner på skolan nästa år. På det viset hade Örnsköldsvik fått 51 miljoner. Ånge hade sluppit att dra ned på nattbemanningen för äldre, sluppit att stänga matsalar för äldre och sluppit att dra ned på antalet korttidsplatser för äldre.
I Timrå står både nattis och kulturskolan på besparingslistan. I Kramfors planerar man att dra in färdtjänsten på kvällar och nätter. Elevassistenter försvinner. Man har inte ens is för barnen att åka skridskor på. Alla kommuner i Västernorrland står inför stora besparingar som ni hade kunnat förhindra, men ni valde skattesänkningar i stället. Varför väljer Centerpartiet alltid skattesänkningar före välfärden?
Ulla Andersson (V):
På grund av att pengarna inte har landat på kommunernas konton genomförs det nu stora besparingar i Västernorrland. I Gävleborg, där jag bor, ska tio av tio kommuner spara på äldreomsorg, förskola och skola. Det sker nu, Emil Källström, och ni visste om detta när ni förhandlade om budgeten. Alla signaler och prognoser fanns när det gällde hur kommunernas ekonomi såg ut. Vi kan titta på er budget.
Emil Källström nämnde själv siffrorna 5 miljarder i generella statsbidrag, 6 miljarder till värnskatten och 13 miljarder netto till skattesänkningar. Vilken summa är störst? Vad var mest prioriterat - var det välfärden eller skattesänkningar? Skattesänkningar, skulle jag vilja säga, för 13 är större än 5.
I nästa års budget har ni redan ringat in ytterligare nästan 4 miljarder till skattesänkningar, men jag har inte sett er ringa in ytterligare pengar till välfärden.
Ulla Andersson (V):
När jag läste propositionen och remissvaren var det väldigt svårt att förutse vad som sedan skulle komma. När man tog del av remisssvaren verkade det rätt lugnt. Visst är propositionen tekniskt svår, och många delar är väldigt svåra att sätta sig in i. Men det verkade inte finnas något utbrett missnöje i remissvaren. Från Vänsterpartiets sida tänkte vi: Vi behöver inte motionera. Det här verkar lugnt.
För oss är det viktigt att parterna är med i sådana förändringar. Men sedan brakade det loss. Finansinspektionen ville egentligen att man skulle ta del av deras föreslagna regelverk i god tid så att lagstiftningen skulle finnas på plats.
Den hade gjort en tolkning av propositionen som gjorde att parterna på arbetsmarknaden gick samman och uttryckte sin oro och sitt missnöje och begärde att propositionen skulle dras tillbaka.
Som det har framkommit vid de träffar vi har haft med parterna var egentligen deras enda missnöje med propositionen att man inte fick fortsätta med egenföretagares försäkring på det sätt man tidigare hade gjort.
Det var Finansinspektionens tolkning av propositionen som gjorde att de lade fram missnöjet och krävde flera ändringar. Då vi liksom de flesta är en stark försvarare av den svenska modellen blev det självklart väldigt allvarligt när parterna gick ut och så starkt fördömde förslagen.
Det gällde inte längre enbart egenföretagarnas avtal om tjänstepension utan också informationsgivningen och kanske framför allt kapitaltäckningskraven. Det hade helt ändrat förutsättningarna för parternas arbete och för bolag med tjänstepensioner. Man menade att det skulle påverka löntagarnas tjänstepension i väldigt negativ riktning.
En process inleddes då både utanför och i utskottet för att kunna finna en lösning som parterna skulle känna sig trygga med och som framför allt handlar om att säkra ett bra utfall av tjänstepensionen. Det är 90 procent av landets löntagare som har tjänstepension genom kollektivavtal. Processen i utskottet har därför varit utöver det vanliga.
Precis som sas här tidigare tycker jag att vi har haft en väldigt bra process tillsammans för att finna lösningar. Vi har verkligen visat på att både utskottets arbete och demokratin fungerar väldigt väl. Att utskottet på detta sätt har flera utskottsinitiativ i ett betänkande är inte riktigt vanligt.
Att man från regeringens sida dessutom tar fram en förordning visar att man menar väldigt mycket allvar med de föreslagna förändringar som vi nu har att ta ställning till. Parterna har inför utskottet också förklarat sig nöjda med betänkandet, utskottsinitiativen och de utfästelser som regeringen har gjort. Självklart kommer utskottet att följa upp arbetet. Jag vill egentligen framföra två saker.
Utskottet har haft en väldigt bra process och lyckats lösa en väldigt svår situation. Jag vill också säga: Se till att era arbetsgivare har kollektivavtal. Det är den säkraste pensionsförsäkring ni någonsin kan få.