KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kent Persson (V):
Jag tackar statsrådet men vänder mig först till Staffan Anger. Jag delar Staffan Angers uppfattning om att Svensk Exportkredit har en väldigt viktig roll för att stötta svenska exportföretag internationellt. Om detta råder det ingen tveksamhet.
Däremot ska de också uppfylla de krav och beslut som har fattats här i riksdagen samt de internationella överenskommelser vi har tecknat, och det går faktiskt att ifrågasätta delar av detta.
Enligt Diakonia och Amnesty International går 24 miljarder att härleda till insatser eller export med stöd av Svensk Exportkredit till "grova diktaturer", som de säger. Det är i sådana fall väldigt uppseendeväckande. Jag vänder mig sedan till statsrådet angående intressekonflikten och huruvida detta har hanterats bra eller inte.
Det är hanterat, och det ska rulla på nu. En utredning är tillsatt, och även Finansinspektionen ska granska det hela. Det är dock inte första gången detta uppdagas - Riksrevisionen riktade kraftig kritik mot Svensk Exportkredit för ett par år sedan, där man också gick in på den dåliga styrningen och de affärer som bedrevs.
De var ganska vidlyftiga och inte kopplade direkt till det uppdrag man hade. Frågan är: Vilken roll har man egentligen som styrelseordförande när affärer görs upp och när man tar in konsulter? Detta skulle inte kunna förekomma i en kommun; det skulle bli avgång direkt.
Det har visat sig bli fallet i vissa kommuner där man har haft anställda som via egna, bröders eller familjers företag har fått uppdrag. Det är faktiskt att likna vid detta. Då måste kritiken från mig som riksdagsledamot givetvis riktas mot regeringen, och regeringen bör agera gentemot styrelsen. Det är den ordning som behöver vara.
Jag tycker att det är uppseendeväckande att man inte har kunskap om hur saker och ting förhåller sig i en så viktig verksamhet som Aktiebolaget Svensk Exportkredit. Det är möjligt att man behöver ha en grundkurs i etik och moral innan man får en tjänst inom de statliga bolagen. När det gäller ersättningarna - ja, de är mycket höga.
De är utmanande höga om man ser till vad som har hänt på svensk arbetsmarknad tidigare. Det blir också uppseendeväckande när det är ett statligt företag som har denna typ av ersättningar. Vad jag förstår, om jag uppfattar detta rätt, fanns det ett stopp. Svensk Exportkredit hade också infört att intjänade bonusar inte skulle betalas ut, vilket man gjorde före 2008.
Det blev dock en ny styrelse, och den nya styrelsen gjorde en omtolkning och betalade ut dem 2009. Det var sammanlagt 5,8 miljoner kronor, om jag minns rätt. Vad är det då som gäller?
Lever man verkligen upp till de riktlinjer som regeringen har satt upp när det gäller bonusar? Detta skedde i efterhand. Det är inte heller första gången det uppdagas, utan vi har sett det inte bara i statliga bolag utan tyvärr också några gånger inom en rad statliga myndigheter.
Kent Persson (V):
Jag tackar statsrådet för debatten om SEK. Det är ingen tvekan om att vi i Vänsterpartiet tycker att det här är en viktig verksamhet som behöver all uppskattning för det som fungerar bra. Men det finns anledning att följa upp var någonstans och hur SEK beviljar krediter och exportstöd.
Där menar jag att om det beviljas krediter för export till länder som är grova diktaturer så att vi med skattemedel ska hjälpa till med export till dessa länder kan det ifrågasättas. Jag ifrågasätter inte enskilda företags affärer - det är inte min uppgift - men när det kommer till skattemedel är det min uppgift att ifrågasätta det.
Det har funnits affärer där jag tycker att man kan ifrågasätta detta. När jag pratar om grova diktaturer menar jag de exceptionellt grova. Det finns en hel del i Mellanöstern som man med rätta kan ifrågasätta.
När det gäller om staten styr bra eller inte finns det anledning att fundera på hur man rekryterar folk till styrelserna. De måste förstå sitt uppdrag och sin roll. De företräder inte bara bolaget utan också det svenska folket. De har att agera utifrån de beslut som riksdagen och regeringen har fattat.
Där har det funnits anledning att rikta kritik. Jag är medveten om att statsrådet har agerat mycket kraftfullt i vissa fall och bytt styrelse. Jag hoppas också att det i samband med det har gått klara och tydliga direktiv till den nya styrelsen så att vi slipper att upprepa de här diskussionerna i kammaren i framtiden.
Kent Persson (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret på interpellationen. Den här interpellationen hade säkert kommit även utan artikeln i Ny Teknik som jag hänvisade till i interpellationen, eftersom Vattenfall är ett bolag av stor vikt för svensk elförsörjning med energiproduktion inte bara i Sverige utan också i övriga Europa.
Jag tycker mig ha sett en utveckling som jag inte är direkt nöjd med. Tittar man på vad som har hänt sedan 2006, vilket jag tar upp i interpellationen, kan vi se att andelen förnybar energi i Sverige är försvinnande liten. Den ligger kvar på ungefär samma nivå som 2006. Den har ökat med 0,5 terawattimmar.
Det är vad som har skett under de här sex åren. Dessutom ska man se till vad som har hänt totalt sett. Av den totala elproduktionen i Norden på 380 terawattimmar kom 54 terawattimmar från kol och naturgas. Så pass stor är den andelen fossil energi i den nordiska elmixen.
Det är riktigt att Vattenfall både säljer och investerar i ny kolkraft i dag. Ett sätt att minska sin andel av utsläppen är att göra sig av med kolkraften, vilket man har gjort också. Men man ska också komma ihåg att i Tyskland investeras det i dag i kolkraft, och nya anläggningar tas i bruk.
De kommer att ha en årsproduktion som överstiger produktionskapaciteten från all vindkraft som Vattenfall byggt de senaste åren. Det är så det ser ut i dag i Vattenfall. Man säger i de kommande investeringsplanerna, som ligger på 147 miljarder om jag uppfattar det hela rätt, att det inte kommer att investeras i någon ny kolkraft.
Det är riktigt. Men man säger ingenting om gaskraftverk i de planerna. På den extra bolagsstämman i november i år sade man dessutom att Vattenfalls nuvarande investeringsplaner indikerar en produktionsnivå på 15 terawattimmar från vindkraft och biomassa. Man säger "indikerar" och har alltså inte ens ett mål längre när det gäller detta.
Det känns oroväckande när regeringen också har sagt att Vattenfall ska reducera sina CO2-utsläpp ganska rejält för att nå upp till 20-20-20-målen som är fastställda och som även är regeringens inriktning.
Därför kvarstår min fråga om vad regeringen tycker och tänker.
I svaret från statsrådet står det att ni vid den senaste bolagsstämman tydliggjorde att det på sikt bör ske en reduktion av de delar av produktionen som släpper ut störst mängd koldioxid. Statsrådet påpekade än en gång vikten av att Vattenfall lever upp till vad riksdagen har fattat beslut om.
Jag tycker att det är lite märkligt att det inte har framgått tidigare för Vattenfall att det här är allvar och att besluten som riksdagen har fattat ska verkställas, och det är märkligt att man från regeringens sida är tvungen att än en gång påpeka det för Vattenfall.
Kent Persson (V):
Jag hänger nog inte riktigt med i de här matematiska övningarna när det gäller att det stora kassaflödet genereras från kol- och gaskolkraft. Nuon var den största investeringen som Vattenfall har gjort, på 100 miljarder när bolaget hade ett bokfört värde på 50 miljarder. Så såg köpet ut.
Dessutom går Nuon inte riktigt runt, utan de visar på förluster. Det innebär att man är tvungen att skriva ned värdet på Nuon, vilket man kallar för goodwill i balansräkningen. Det här är en affär som kommer att belasta de svenska skattebetalarna framöver.
Min bild av det hela är att billig svensk vattenkraft och kärnkraft håller uppe ekonomin i Vattenfall totalt sett och täcker underskotten på kontinenten, framför allt Nuons förluster. En annan del är att Vattenfall står för stora investeringar i Tyskland och har gjort stora investeringar i kärnkraften i där.
Tyskland har på ett demokratiskt sätt bestämt att det här ska avvecklas. Det gläder mig att statsrådet kontinuerligt har kontakterna med Vattenfalls ledning. Det är mycket bra.
Därför undrar jag om statsrådet är informerad om att Vattenfall tänker stämma tyska staten för avtalsbrott när det gäller kärnkraften. Jag blev uppriktigt förvånad när jag fick uppgifterna att svenska Vattenfall som staten är ägare i stämmer en annan stat på det sättet.
Därför vill jag veta om statsrådet är informerad om den saken. Jag misstror inte alls statsrådet när det gäller viljan att styra. Man går ut och talar om att CO2-utsläppen ska reduceras dramatiskt.
Ett sätt som Vattenfall gjort det på, för så har skett under de senaste åren, är att sälja tillgångar, såsom kolkraften i Polen. Också i Danmark gör man sig av med den, liksom på andra håll. Det är ett sätt att minska kolkraften, men totalt sett blir det inte bättre i världen.
Därför behövs kraftiga investeringar i förnybart, och då är det viktigt att man följer upp att så verkligen sker.
Kent Persson (V):
Ja, det var närmast ett filosofiskt resonemang även från min sida beträffande att helheten inte förändras. Jag tycker att Vattenfall ska sälja. Det är bra om Vattenfall kan uppnå de mål och den inriktning som finns.
Det är också bra att vi har ett statsråd som kan stå här och vara öppen, ärlig och rak i sin kommunikation och som säger: Ja, jag är informerad om att Vattenfall har stämt tyska staten. Det är bra. Det är mer än vad Vattenfall har gjort, för de har sagt att de inte kommenterar det, att de inte tror att de har gjort det. Det är bra gjort av statsrådet, mycket bra. Det hela är verkligen märkligt.
Ett demokratiskt beslut har fattats i Tyskland. Vattenfall stämmer tyska staten för det. Det känns inte bra. I övrigt verkar det finnas ett genuint intresse från statsrådet att följa Vattenfalls verksamhet framöver, vilket jag tycker är väldigt, väldigt bra.
Det är ett viktigt företag, kronan bland svenska statens företag, och det har en viktig roll att spela även i framtiden. Det finns anledning att fråga sig om vi verkligen har en stark ledning. Hur har investeringarna skett?
Kommer de i framtiden att ske så som det är sagt, när ledningen säger att investeringsplanerna kommer att kunna revideras beroende på vad som händer? Att regeringen gått ut med ägardirektiv där avkastningskraven sänks är bra.
Vi har under flera år tyckt, vilket statsrådet känner till, att det är orimligt att ha dessa avkastningskrav. Det är mycket bra att direktiven kommer på plats.
Kent Persson (V):
Jag vill också tacka miljöministern för svaret på den interpellation som jag har skrivit med anledning av utvecklingen i Oskarshamn. När det gäller Oskarshamn handlar det inte om någon särskild eller enskild händelse. De senaste tio tolv åren har en rad incidenter inträffat på de svenska kärnkraftverken som har varit av mer eller mindre allvarlig karaktär.
År 2006 när jag kom in i riksdagen första gången var det en rad händelser på Forsmark som var väldigt allvarliga och hade kunnat sluta med en härdsmälta. Som tur var inträffade inte detta, men det visar på hur pass allvarligt det var. Under de sex år jag har suttit i riksdagen har det varit en rad händelser, till exempel bränder i Ringhals och flera stopp när det gäller Oskarshamn.
På Oskarshamn 1 var det 2011 fyra snabbstopp under loppet av 17 dagar. Det visar hur pass osäkert det är och vilka säkerhetsbrister det finns.
När sedan Strålsäkerhetsmyndigheten gjorde en kontroll av Oskarshamn 1 konstaterade man att det här hade kunnat undvikas om Oskarshamnsgruppen hade vidtagit åtgärder mot de brister som var kända sedan tidigare. Det är lite grann inom det som jag har skrivit interpellationen om just Oskarshamn.
För inte så länge sedan var det en intervju i Dagens eko där man intervjuade Oskarshamnsgruppen och Strålsäkerhetsmyndigheten. Det visade sig då att man från Strålsäkerhetsmyndigheten konstaterade att Oskarshamn inte har vidtagit de åtgärder som behövs för att slutföra de förbättrings- och säkerhetsåtgärder som behövs för att klara en säker drift av kärnkraften i Sverige.
Detta skulle vara klart 2012 eller i början av 2013. Oskarshamnsgruppen har dock inte gjort detta ännu utan begär ytterligare dispens för att få driva det här vidare. Detta är givetvis väldigt allvarligt, för om man går in och tittar och försöker förstå varför de inte åtgärdar det så visar det sig att de har prioriterat andra åtgärder före säkerheten.
Det handlar framför allt om att höja effekten på befintliga kärnreaktorer samt att förlänga livstiden på reaktorer. De har alltså satt ekonomiska intressen före säkerheten, och det visar med all tydlighet att vi i dag inte kan leva upp till de åtaganden som vi har när det gäller säkerheten i kärnkraftverk.
Det yttersta ansvaret vilar på regeringen. Det går inte att, som Lena Ek gör, säga att ansvaret vilar på reaktorinnehavaren och tillståndsmyndigheten, alltså Strålsäkerhetsmyndigheten.
Det håller inte, för när jag tittar på det svar som vi har fått går ju regeringen in och kräver analyser och svar av Strålsäkerhetsmyndigheten om vad som händer och vilka åtgärder som görs. Det visar med all tydlighet att ansvaret ytterst vilar på regeringen.
Nu har vi en situation när det gäller Oskarshamn där Strålsäkerhetsmyndigheten uttrycker sig såsom att de mer eller mindre blivit "ett rundningsmärke". Det är ett direktcitat från Strålsäkerhetsmyndighetens ansvariga när det gäller Oskarshamn.
Kent Persson (V):
Jag återkommer till en fundering om Oskarshamn och det som hände där. Miljöministern sade att ansvaret åvilar driftägarna, alltså tillståndsinnehavarna, och att de inte heller får smita undan det ansvaret.
Men faktum är ju - det är min tolkning och min bedömning - att reaktorinnehavarna och ägarna har smitit undan sitt ansvar. Vad har de prioriterat under den här perioden framför säkerheten?
När det gäller Oskarshamn 2, som jag har tagit upp i min interpellation, är det effekthöjningar och att förlänga livstiden på kärnreaktorerna som man har prioriterat framför säkerhetsaspekterna.
Då är min fråga: Är det miljöministerns uppfattning att kärnkraftsinnehavarna tar sitt fulla ansvar? När man går in och begär dispens gör man ju det utifrån att man anser att man inte kan uppfylla de krav som Strålsäkerhetsmyndigheten och tidigare Kärnkraftsinspektionen har ställt för att hålla de här reaktorerna i drift.
Då åvilar det faktiskt regeringen att agera, att sätta ned foten och tala om att det här inte är acceptabelt.
Någonstans säger också ministern i sitt svar att "myndighetens analys visar att säkerheten vid de svenska kärnkraftverken kan upprätthållas även långsiktigt förutsatt att kärnkraftverken genomför ytterligare säkerhetsförbättringar". Det är precis det de inte har gjort.
Det man har klarat av är ungefär 60 procent av de åtgärdsförslag som fastställdes 2004 och som skulle gälla från 2005 och framöver. 60 procent har man klarat av. Ändå får man dispens på dispens för att driva reaktorerna. Vem har då ansvaret ytterst? Ministern säger att det är Strålsäkerhetsmyndigheten som företräder svenska folket som myndighet.
Men de måste ju i sin tur ha klara och tydliga direktiv för vad som gäller. De kan inte, menar jag, år efter år, gång efter gång bevilja dispens. Senast i oktober skulle man ha yttrat sig slutgiltigt om ansökan från Oskarshamn. Nu har man flyttat fram det yttrandet till november.
Det är här som jag, och även Jens, menar att regeringen måste vara oerhört tydlig och inte bara säga att ansvaret ligger på reaktorinnehavarna. Det jag är intresserad av är hur regeringen och miljöministern ser på den uppkomna situationen, framför allt när det gäller Oskarshamnsreaktorerna.
Kent Persson (V):
Jag tackar också miljöministern för debatten. Jag misstror inte alls miljöministerns engagemang när det gäller säkerheten på de svenska kärnkraftverken. Centerpartiet är det parti som har varit involverat i svensk energipolitik längst av alla partier, faktiskt sedan 1997 när en överenskommelse gjordes mellan Centerpartiet, Socialdemokraterna och Vänsterpartiet.
Men ansvaret åvilar givetvis hela regeringen, och nu är Centerpartiet en del av den. Det är bland annat reservkraften som saknas när det gäller Oskarshamn. Det har Strålsäkerhetsmyndigheten konstaterat.
Det är oerhört allvarligt med tanke på vad som har hänt på Oskarshamn tidigare med snabbstopp och andra incidenter. Enligt regeringen innebär detta att någon ytterligare dispens inte borde ges när det gäller Oskarshamn 2 eftersom de inte klarar av att uppfylla säkerhetsföreskrifterna.
Jag kan inte göra någon annan tolkning efter att ha hört miljöministerns anföranden i den här debatten. Säkerhetsföreskrifterna ska uppfyllas. Det borde innebära att man stänger ned Oskarshamn 2 eftersom de inte ens klarar av den mest basala delen i fråga om tillräcklig reservkraft om ordinarie kraftförsörjning slås ut.
Jag hoppas att den signalen går fram tydligt till Strålsäkerhetsmyndigheten också i fråga om Oskarshamn.
Kent Persson (V):
Jag tackar statsrådet för svaret. Detta är en fortsättning på den interpellationsdebatt som vi hade strax före jul och som också handlade om Vattenfall och Vattenfalls affärer, bland annat Nuon. Anledningen till denna interpellation är den bokslutskommuniké som Vattenfall presenterade i början av 2013 och som egentligen är en ganska dyster läsning.
Man kan kort sammanfatta denna bokslutskommuniké med att den handlar om vikande resultat och ökade utsläpp.
I min interpellation efterlyste jag vad regeringen tänker göra för att Vattenfall ska leva upp till det beslut som togs 2009, nämligen att affärsmässighet ska kompletteras med hållbar miljömässighet i Vattenfalls affärer.
Om vi tittar lite grann på vad som har hänt under de år som den borgerliga regeringen har styrt de statliga företagen och Vattenfall kan vi konstatera att regeringen 2007 tog ett beslut om att samtliga företag ska ha en hållbarhetsredovisning, Global Reporting Initiative.
Bland annat ska man inrapportera den ekonomiska påverkan och miljöpåverkan på sina affärer. Detta var bra. Det är frågor som Vänsterpartiet har drivit tidigare när det gäller de statliga företagen.
I samband med den verksamhetsberättelse som kom 2008 uttryckte sig Maud Olofsson på följande sätt i en kommentar till den: Arbete med hållbarhetsfrågor är viktigare än någonsin, och rapporteringen driver detta arbete framåt. Det är här som de statliga företagen är ett föredöme. Hösten 2008 köper Vattenfall den polska kraftkoncernen Enea.
Vi kunde läsa om det i Dagens Industri. I ett slag ökar man utsläppen ganska rejält. Vi kan också i dag konstatera att aktievärdet har sjunkit och halverats, från 4,6 miljarder kronor till 2 miljarder kronor.
Kravet på att kombinera affärsmässighet med hållbarhet uppfylls inte när det gäller köpet av Enea. År 2009 hyllade dåvarande näringsministern köpet av Nuon.
Även här kan vi konstatera att kraven på affärsmässighet och hållbarhet när det gäller miljöpåverkan inte uppfylls. Givetvis är detta ganska allvarligt när man ser på den fortsatta utvecklingen.
Därför blir det också synnerligen intressant att se hur regeringen och statsrådet tolkar det uppdrag som de har gett Vattenfall om att Vattenfall ska vara en av de ledande på de marknader där man finns när det gäller miljöpåverkan och utsläpp. Vad menas med en av de ledande, och hur mäter man egentligen det?
Handlar det om en av två, en av tre eller en av fyra, och vad är det egentligen för mål? EU:s 2020-mål är inte relevanta när det gäller Vattenfall. År 1990, som är referenspunkt, hade man i princip noll utsläpp. Hur ska man styra mot noll utsläpp om man inte är tvungen att fejka det på något sätt?
Kent Persson (V):
Jag tackar för det fortsatta svaret och för beskrivningen av att det fanns kolkraftsaffärer under 2000-talet. Det var i stort helt korrekt också.
Till Jonas Jacobsson Gjörtler vill jag bara säga att du glömmer bort att den borgerliga oppositionen 2006 KU-anmälde dåvarande näringsministern på grund av satsningen på 40 miljarder på förnybar energi inom Vattenfall. Så var det. Det ville ni inte ha.
Vad ni ville ha vet jag inte, men definitivt ingen förnybar energi. Vi börjar med avkastningskravet.
Det är korrekt att det också är sänkt, men när det gäller beskrivningen av varför man har sänkt avkastningskravet är min bild av det hela, när jag läser Vattenfalls bokslutskommuniké och det som har förevarit, att kolkraften inte har någon lysande framtid.
Det är billigt att bryta kol, ja, men det är oerhört dyrt att driva kolkraftverken. Dessutom har priserna pressats på elmarknaden, mycket tack vare mängden förnybar energi som har kommit in. Sedan har lågkonjunkturen också spelat en viss roll.
Detta är bakgrunden till att man sänker lönsamhetskraven, enligt mitt sätt att se det: att Vattenfall inte kan leva upp till de högt uppsatta målen. Då har man heller inget investeringsutrymme framöver.
Anledningen till att jag ställer frågan och tjatar om detta med hur man ska kombinera affärsmässighet med miljömässigt hållbar energiproduktion är två av de stora affärer man gjorde 2008 och 2009.
Jag menar att de på ett tydligt sätt visar att man inte har klarat av hållbarhetsfrågorna kontra affärsmässighet. Man har gjort dåliga affärer och släpper ut mer koldioxid än tidigare. Man är en av de största utsläppsbovarna i Europa. Det är det som är resultatet, och det är resultatet av en politik som förts under en borgerlig regering.
Även om man har planerat tidigare kan alla investeringsbeslut omprövas om det är så att verkligheten visar sig och om man vill leva upp till vad man har sagt. Jag menar att just de hållbarhetskriterier som finns och som man enligt regeringen ska leva efter har man inte klarat av.
Jag menar att det måste vara en viktig del när man gör upp verksamheten för Vattenfall. Jag ifrågasätter hur pass stor vikt Vattenfall egentligen har lagt vid just dessa delar.
Dessutom ska vi komma ihåg att det i samband med satsningarna på kolkraften öppnas fem nya gruvor som påverkar miljön på ett negativt sätt i Tyskland. Fem nya dagbrott kommer att öppnas. Det kommer att göra att utsläppen ökar ytterligare.
Vattenfall har en problematik och en historik som är belastande. Därför måste det till en kraftfull styrning från regeringens sida av Vattenfall och den ledning regeringen ansvarar för.
Kent Persson (V):
Det var befriande att höra statsrådets anförande. Jag och Vänsterpartiet delar uppfattningen att det måste finnas en strategi för hur man gör sig av med fossilanläggningarna, kolkraften.
Det måste finnas tid att göra det på ett klokt sätt, för annars realiseras de här vansinnesaffärerna Nuon och Enea. Eneaaktierna har tappat hälften av sitt värde, men det blir en förlust först den dag man avyttrar. Det är då man ser det i resultaträkningen. Nu finns det bara i balansräkningen, vad jag förstår. Det behövs alltså en strategi. Det är alldeles tydligt.
Det finns en skillnad mellan att vara en av de ledande och vara den ledande i det här, och det är givetvis en viktig signal man sänder till ledningen för Vattenfall om man ska vara en av de ledande eller den ledande. När det gäller avkastningskrav har jag ingen annan uppfattning. Jag tycker att det är rimligt att man sänker avkastningskraven, på samma sätt som jag och Vänsterpartiet tycker att det är rimligt att man sänker dem för SJ också.
Jag ser fram emot förändringar även när det gäller SJ framöver, så att man får utrymme för de nödvändiga investeringar som där behövs. Det var dock inte den delen som jag tog upp när jag kritiserade avkastningskraven, utan det handlade om att den ekonomiska situationen för Vattenfall har blivit så ansträngd. Därför har sänkningen forcerats fram.
Jag tycker att det är bra att den har gjorts, men jag tror inte att det handlade om att man skulle få ökat utrymme för investeringar, utan det var verkligheten som styrde det beslutet.