Niklas Wykman (M):
Det gläder mig att finansministern vill förklara för mig hur man ska läsa tabeller. Jag tror inte att det är finansministerns huvudsakliga bekymmer, utan det består i att man inte på ett öppet och transparent sätt redovisar vad regeringens politik har för effekter. Det borde regeringen göra så att det tydligt framgår av de tabeller som finns.
Jag hänvisar till de uppgifter som har funnits i medierna och till att man valde att gå från att redovisa per hushåll till per individ. Sedan har man flyttat tabeller, tagit bort effekter och så vidare. Det föranledde att det blev den här typen av diskussion. Om regeringen väljer att vara öppen och transparent och inte politisera sina statsdokument kommer också den här typen av diskussioner att försvinna. Med det sagt har finansministern lämnat två väldigt positiva besked.
Det ena beskedet - som skiljer sig från de besked som lämnades i den debattartikel som finansministern har skrivit - är att det är Alliansens budget som har halverat underskotten. Det är ett välkommet besked till svenska folket. Jag ser fram emot att finansministern fortsätter att upprepa det när hon talar om de halverade underskotten, att det är tack vare den budget som Alliansen drev igenom i denna kammare. Det andra mycket positiva beskedet från finansministern är att utgiftstaken gäller som de har beslutats också för 2017 och 2018.
Det ger stabilitet för svensk ekonomi. Det skapar trygghet på marknader och det gör att man kan ha större tilltro till att svensk ekonomi ska återhämta sig på ett tryggt och hållbart sätt. Nu återstår det för finansministern att också leva upp till detta när Vänsterpartiet, Miljöpartiet och vänsterfalangen inom Socialdemokraterna ropar efter större utgifter. Det finns saker att ifrågasätta i det som finansministern säger.
Vi har nu en kris, sa finansministern, så vi lånar 11 miljarder kronor. Underskotten kan stiga mer än vad vi hade förväntat oss. År 2008 var det en mycket större kris i ekonomiska, inte i humanitära, termer. Det skedde ett mycket stort fall på världsmarknaden. Då lånade givetvis alliansregeringen en del pengar eftersom man hade underskott i de offentliga finanserna.
I början av 2006, 2007 och 2008 hade Alliansen mycket stora överskott, som tillsammans med de överskott som regeringen Persson hade gjorde att vi kunde möta lågkonjunkturen och krisen på ett effektivt sätt. Nu anklagar finansministern den borgerliga regeringen för att ha bedrivit en aktiv finanspolitik under krisen för att stötta jobb och tillväxt. Nu är det en annan typ av kris, och då ska man självklart låna pengar.
Den typen av politiserade resonemang gör givetvis att allmänheten tappar förtroendet för politiken, för politiker, för Finansdepartementet och för regeringen. Man politiserar ett resonemang så till den milda grad att ingen människa kan hålla det för troligt att det faktiskt är sant. Därför är min fråga till finansministern om hon utöver utgiftstaket kan göra en bedömning av när ekonomin kommer tillbaka till balans.
Eller när kommer ekonomin tillbaka till överskott? Den typen av redovisning saknas hos finansministern, och det skapar otrygghet. Då hjälper det inte att några av Miljöpartiets mest kostnadsdrivande satsningar får vänta eller kanske till och med helt utebli. Det säkrar inte svensk motståndskraft. Vi vet att den amerikanska ekonomin går bra, men bara ungefär hälften så bra som den brukar göra i en återhämtningsfas. Kina anpassar sin tillväxt till väsentligt lägre tal.
Vad det kan betyda för svenska företag, svensk export, världsmarknad, mineralmarknad, skogsindustri och bilindustri och annat är ännu oklart. Det finns starka skäl för att Sverige ska ha skyddsvallar i ekonomin. Vi i Sverige är skuldsatta, men omvärlden är än mer skuldsatt. Vi är ett exportberoende land, och finansministern redovisar inte hur våra skyddsvallar ska hålla till nästa gång.