Anders Hansson (M):
Inledningsvis vill jag säga att Moderaterna och övriga partier inom Alliansen ställer sig bakom detta lagförslag. Därmed yrkar jag bifall till förslaget och avslag på reservationerna. Det är vår mening att det finns åtskilligt att vinna på att kunna erbjuda strafflindring till de misstänkta som aktivt medverkar till utredning av sin egen brottslighet.
I sammanhanget bör nämnas att processen med att ta fram detta lagförslag startade under den förra regeringens och justitieminister Beatrice Asks ledning. Jag är glad över att den nuvarande regeringen fortsatt arbetet och nu lagt fram det lagförslag som vi i dag debatterar. Fru talman! Innan jag fick förtroendet att bli riksdagsledamot arbetade jag som brottsutredare på tullkriminalen i Malmö.
Under ledning av åklagare genomförde vi förundersökningar gentemot personer som var misstänkta för olika typer av brott. Jag minns i dag speciellt en utredning som genomfördes mot en man från ett av våra grannländer kring Östersjön som var misstänkt. Han uppgav inledningsvis fel namn, därefter felaktig bostadsadress och sedan även felaktiga uppgifter om vilken körväg han använt för att komma till Sverige, med mera.
På varje fråga i förhöret hittade han helt sonika på uppgifter. Jag ställde då frågan varför han envisades med att tala osanning hela tiden. Då svarade han faktiskt för första gången ärligt att han inte hade någonting att vinna på att tala sanning över huvud taget. Följden av hans agerande blev att utredningen tog längre tid, att nya häktningsförhandlingar nödgades hållas och att kostnaderna för utredningen ökade.
Med den nya lag som vi i dag debatterar hade säkerligen den misstänktes försvarsadvokat erinrat mannen om att han kunde få strafflindring om han medverkade till att reda ut omständigheterna kring det brott han hade begått. Vad mannen då hade gjort kan vi naturligtvis bara gissa oss till, men onekligen hade incitament då funnits för ett annat förfarandesätt från mannens sida.
Den nya lagen kan ge oss bättre utredningar av brott, kortare häktningstider samt få oss att kunna använda brottsbekämpande myndigheters anslag på ett effektivare sätt. Därtill tycker jag att man ska beakta fördelarna med att en misstänkt aktivt medverkar till att klara upp sin egen brottslighet ur ett brottsofferperspektiv.
Ur den synvinkeln är inte bara en snabb utredning positivt utan även möjligheten att få svar på alla de frågor som vi tyvärr vet går genom ett brottsoffers huvud efter att ha blivit utsatt för brott. Closure kallas det på engelska. Avslutning vore kanske det bästa ordet på svenska. Fru talman! Vänsterpartiet tycker att införandet av möjlighet till strafflindring är dåligt.
Orsaken till ställningstagandet är bland annat att misstänkta skulle avge falska erkännanden och uppge oriktiga uppgifter. Då kan jag meddela att så är det redan med dagens lagstiftning. Det var också det som jag tog upp i inledningen av mitt anförande.
Det som är detsamma i nuvarande och den lagstiftning som vi i dag förhoppningsvis ska anta är att alla uppgifter som en misstänkt lämnar ska verifieras och styrkas genom bevisning i utredningen. Erkännanden är bra, men de ska också verifieras och styrkas genom bevisning. Varför?
Jo, därför att alla misstänkta nu och framgent har en ovillkorlig rätt att när som helst återta sitt erkännande. Faktisk bevisning måste således alltid ligga till grund i en förundersökning och för väckande av åtal.
Den kanske mest underliga grunden för Vänsterpartiets yrkande på avslag på förslaget i betänkandet är att systemet för strafflindring vid medverkan i utredning av egen brottslighet kan undergräva den rätt som en misstänkt har att inte uttala sig själv eller belasta sig själv. Min fråga blir då på vilket sätt Vänsterpartiet menar att detta vore ett problem. Vi tvingar ju ingen att samarbeta i en utredning.
Det är helt och hållet upp till den misstänkte. Påföljdsmässigt kan underlåtelse att medverka i utredning aldrig leda till strängare påföljder än vad som är föreskrivet för det aktuella brottet. Väljer den misstänkte dock att samarbeta i utredningsarbetet och lämna riktiga uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen ska strafflindring kunna erbjudas. Det tycker i alla fall jag är en logisk följd.
Jag får beklaga att Vänsterpartiet inte ser denna logik. Fru talman! För våra tittares och åhörares kännedom bör nämnas att detta betänkande inte tar upp frågan om införandet av ett så kallat kronvittnessystem. Ett sådant system hade inneburit att en misstänkt även hade kunnat få strafflindring om denne avslöjat sin uppdragsgivare, sina medbrottslingar eller andra brottslingar.
Den frågan må för min egen del vara tilltalande, men detta betänkande behandlar endast strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet och således inte frågan om ett eventuellt kronvittnessystem. Möjligen kommer vi att se ett sådant system i framtiden, men i dagens debatt förhåller vi oss endast till strafflindring för medverkan till utredning av egen brottslighet.
Fru talman! Införandet av dagens lagstiftning kan få en bra effekt på rättsväsendet. Möjligheten att utreda alla omständigheter vid ett brott är en del. Det gynnar såväl rättsväsendet som brottsoffren.
Såsom riksåklagaren anför i en rapport som presenterades förra året kan införandet av denna lagstiftning också få betydelse i form av kortare häktningstider, minskad användning av restriktioner och minskade kostnader för förundersökningar och inte minst för kriminalvården.
Det, fru talman, är effektiv användning av statens pengar och våra resurser inom rättsväsendet - pengar som därmed kan användas på ett mycket bättre sätt inom rättsväsendet och i slutändan förhoppningsvis ge oss alla ökad trygghet.