KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Enström (M):
Agneta Gille har frågat mig hur jag tänker agera för att bevara det viktiga kulturarv som Marinens Musikkår utgör. Den 23 oktober i år besvarade jag en fråga om Marinens Musikkår av Agneta Gilles partikamrat Peter Jeppsson . Regeringen styr Försvarsmaktens verksamhet genom myndighetens instruktion och regleringsbrevet samt enskilda regeringsbeslut.
Försvarsmakten ska enligt sin instruktion - förordningen med instruktion för Försvarsmakten - medverka i statsceremonier. Detta innebär bland annat att försvarets musikkårer ska spela vid högvaktsavlösningen och annan statsceremoniell verksamhet. Ett annat exempel är vid riksdagens öppnande. Regeringen har på detta sätt fastställt ramen för försvarsmusikens verksamhet.
Inom denna ram är det Försvarsmakten som bestämmer hur verksamheten ska bedrivas.
Karin Enström (M):
Jag kan börja med att understryka den mängd av brev och olika typer av opinionsyttringar som har kommit in med anledning av de här uppgifterna. Det visar att det finns ett stort intresse och ett starkt engagemang, inte bara i Karlskrona utan i hela landet och utanför våra gränser. Jag har tagit emot många brev, och vi försöker svara på dem efter hand.
Jag vill också understryka att alla våra tre musikkårer som vi har är mycket duktiga, och deras insatser och musiken man spelar vid statsceremonier, andra ceremonier och konserter är mycket uppskattade.
Men med anledning av den här interpellationen måste jag redogöra för hur styrningen av Försvarsmakten och myndighetens olika enheter sker, för det är egentligen det som ligger i frågan. Försvarsmaktens grundorganisation består av 35 organisationsenheter som finns i Försvarsmaktens instruktion.
I den här instruktionen anges att Försvarsmakten själv bestämmer sin grundorganisation i den mån den inte är reglerad i instruktionen. Av detta följer att det är Försvarsmakten som beslutar om försvarsmusiken och förvarsmusikens innehåll. Myndigheten ska uppfylla de krav som regeringen ställer om att medverka i statsceremonier.
För den här styrningen gäller att regeringen uppdrar åt Försvarsmakten att genomföra viss verksamhet. Samma sak gäller för alla andra statliga myndigheter. Sedan är det myndighetens chef, i det här fallet överbefälhavaren, som ska se till att verksamheten genomförs.
Den ordning som råder nu, i och med den senaste organisationsförändringen, innebär att det är via chefen för Högkvarterets produktionsledning som överbefälhavaren uppdrar åt Livgardet vilken verksamhet, i det här fallet den statsceremoniella verksamheten, som Livgardet ska bedriva. Sedan är det chefen för Livgardet som uppdrar åt sina enheter, till exempel försvarsmusiken, att bedriva den här verksamheten.
Det må låta lite formellt och tråkigt, men det är så som ordningen är. Försvarsmusiken ska sammantaget bedriva den musikverksamhet som Livgardet och ytterst Högkvarteret bestämmer. Verksamhetsuppdragen beslutas efter en dialog mellan den beslutande och den utförande nivån.
Sedan återredovisar överbefälhavaren det här till regeringen i myndighetens årsredovisning. Regeringen kräver att Försvarsmakten ska medverka i statsceremonier. Det står i instruktionen, och det är en uppgift för myndigheten.
Inom ramen ska alltså Försvarsmakten, genom försvarsmusiken och musikkårerna, stödja statsledningen och den egna verksamheten med musik. Det kan till exempel vara vid utländska besök, och det kan vara vid nationella högtider, vaktparader och kungliga audienser. Varför säger jag då allt detta? Jo, för att jag vill beskriva den ordning som finns för styrningen av Försvarsmaktens organisation och vilka uppgifter de ska utföra.
Det är en etablerad och noga styrd ordning. Därför måste min motfråga bli om interpellanten, och kanske även Kerstin Haglö, tycker att den ordningen ska frångås.
Karin Enström (M):
För att vi ska få perspektiv på detta tar jag min utgångspunkt i den försvarsreform som nu genomförs. Det är en försvarsreform som det beslutades om i denna kammare 2009 och vars syfte är att stärka Sveriges försvarsförmåga. Jag tar väldigt kort upp varför den reformen var nödvändig och hur läget såg ut.
Vi kan historien och vet att det var en organisation som hade låg beredskap. Den samlade försvarsplaneringen hade upphört och krigsförbandsövningar genomfördes inte. Vi hade också en liten utbildningsvolym. Med den reform som nu pågår är Försvarsmakten på väg tillbaka. Man stärker försvarsförmågan. Försvarsmakten bygger nu upp en insatsorganisation med tillgängliga och användbara förband.
För att säkerställa att den pågående försvarsreformen verkligen kan genomföras, i den takt som jag hoppas att vi alla vill att den ska göra, satsar regeringen också 1,4 miljarder kronor över fyra år i höstens budget. De pengarna ska gå till förbandsverksamheten och främst till anställning och utbildning av personal och till att genomföra övningar.
Samtidigt som detta pågår tittar Försvarsmakten naturligtvis på hur man kan effektivisera och bygga försvarsförmåga så effektivt som möjligt. Därför pågår nu ett omfattande arbete med att inta den insatsorganisation som vi har beslutat om i den här kammaren. Den processen tar tid och är någonting som myndigheten både ska och måste genomföra.
När myndigheten har gjort sina överväganden och vidtagit nödvändiga åtgärder kommer de att redovisa det för regeringen. Det är viktigt att vi upprätthåller vårt konstitutionella system och ordningen för styrningen av statliga myndigheter. Regeringen ger myndigheten en uppgift. Myndigheten hanterar självständigt uppgiften och återredovisar därefter resultatet till regeringen.
Det är myndighetens chef, i det här fallet överbefälhavaren, som ansvarar för att det sker. Försvarsmakten, med sin chef i spetsen, har inte redovisat några förslag eller liknande om Marinens Musikkår eller försvarsmusiken till regeringen. Därför finns det ingenting för regeringen att ta ställning till.
Jag måste också säga att jag som statsråd generellt inte ska tala om för en myndighet hur den ska bereda en viss fråga. Jag måste ställa en fråga tillbaka till Agneta Gille och Kerstin Haglö om de kan tala om för Försvarsmakten hur myndigheten ska hantera frågan.
Karin Enström (M):
Jag vill understryka det som jag sade i mitt förra inlägg, att något förslag eller någon inlaga från myndigheten inte har inkommit till regeringen.
Som jag sagt tidigare består Försvarsmaktens organisation i fred, grundorganisationen, av 35 organisationsenheter, vilket är beslutat. De som följt den här frågan under många år vet att försvarsmusiken tidigare var organiserad i en egen organisationsenhet, Försvarsmusikcentrum.
Förvarsmusikcentrum lades ned vid utgången av 2009, och i stället inordnades försvarsmusiken i Livgardet. Regeringen går inte in i enskilda organisationsenheter och talar om hur myndigheten ska genomföra verksamheten. Det är, som jag sade, Försvarsmakten som har fått uppgiften.
Sedan är det Försvarsmakten som löser den uppgiften - och inte bara löser den utan redovisar för regeringen hur man avser att lösa den. Det känner ledamöterna väl till. Samtidigt vet vi att det här är en fråga som engagerar många, och jag vill avslutningsvis återigen understryka att alla tre musikkårer är mycket duktiga, och det är en uppskattad verksamhet som genomförs.
Det gäller också de 26 hemvärnsmusikkårer som bidrar till att genomföra viss statsceremoniell verksamhet. Därmed, herr talman, vill jag än en gång bekräfta det stora intresse som finns och säga att alla som skrivit till mig kommer självklart att få svar.
Karin Enström (M):
Peter Jeppsson har frågat mig när beslut från regeringen avseende HMS Gävle och HMS Sundsvall kommer samt när beslut från regeringen avseende HMS Göteborg och HMS Kalmar kommer. I bakgrunden finns Försvarsmaktens hemställan till regeringen om att få bygga om korvetterna Göteborg och Kalmar till vedettbåtar samt att få genomföra en generalöversyn och modifiering av korvetterna Gävle och Sundsvall.
Framställningarna i dessa ärenden inkom till Regeringskansliet i mars i år. Den 30 oktober och den 13 november i år besvarade jag likartade frågor från Peter Jeppsson angående marinens personal- och rustningsplan respektive modifiering av korvetterna HMS Gävle och HMS Sundsvall .
Den 4 december besvarade jag ännu en likartad fråga från Åsa Lindestam angående behoven av nyanskaffning och vidmakthållande av försvarsmateriel . Herr talman! Omsättningen av Försvarsmaktens materiel sker fortlöpande. Över tiden förändras därför den materiel som tillsammans med utbildad och övad personal utgör grundförutsättningen för effektiva förband.
Därför är det naturligt att antalet korvetter i insatsorganisationen inte har beslutats av vare sig regeringen eller riksdagen. Antalet kan variera över tiden beroende på Försvarsmaktens ekonomiska förutsättningar och vilka resurser som krävs för att tillgodose de sammantagna operativa behoven. I år och under nästa år levereras de fem beställda korvetterna av Visbyklass i version 5 med bland annat sjömålsrobot.
Det innebär att marinstridskrafternas förmåga till ytstrid nu ökar. Efter Visbykorvetternas leverans 2014 kommer Försvarsmakten att ha fler kvalificerade fartyg i drift än i dag. Det, i kombination med fartygens ökade kapacitet jämfört med sina föregångare, ger sammantaget förutsättningar för en stärkt operativ förmåga. När regeringen har att ta ställning till Försvarsmaktens förslag till materielinvesteringar ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas.
Regeringen svarar inför riksdagen i enlighet med regeringsformens beredningskrav. Först när förutsättningarna för ett beslut är uppfyllda fattar regeringen beslut.
För att långsiktigt åstadkomma en mer ändamålsenlig ordning för styrningen av Försvarsmaktens materielinvesteringar har regeringen tillsatt en särskild utredare med uppdraget att lämna förslag till förändringar av processen för hur regeringen styr investeringar i försvarsmateriel .
Karin Enström (M):
Jag skulle vilja inleda med att peka på några felaktigheter i den uppkomna debatten om framför allt korvetterna. Först handlar det om antalet korvetter. Jag vill påminna alla som lyssnar, inklusive dem i denna kammare, om att inget beslut har fattats av vare sig riksdagen eller regeringen om antalet korvetter.
Det som vi har föreslagit från regeringens sida och som riksdagen har beslutat om är att det i Försvarsmaktens insatsorganisation ska ingå två korvettdivisioner. Sedan vill jag säga, herr talman, att hela debatten andas att Försvarsmakten skulle ha fått vänta i flera år på att få besked eller beslut från regeringen om de förslag som myndigheten lagt fram. Det är inte sant.
Försvarsmakten inkom med två framställningar i mars i år, den ena om att få bygga om korvetterna Göteborg och Kalmar till vedettbåtar, den andra om att få genomföra en generalöversyn och modifiering av korvetterna Gävle och Sundsvall. Dessa förslag bereds i Regeringskansliet, precis som andra förslag som kommer från Försvarsmakten, inte minst på materielsidan.
Det har också andats att det finns en risk för en försämring av Sveriges beredskap, bevakning och försvarsförmåga inom en snar framtid. Detta stämmer inte heller. Här har nu Försvarsmakten tillförts fem nya Visbykorvetter med högre kapacitet än vad som funnits tidigare.
Därför är det beklagligt att den här förmågan pekas ut som ett bristområde. Det som däremot är klart är att Försvarsmakten inte kan upprätthålla sin operativa förmåga eller utföra ålagda uppgifter utan en fungerande materielförsörjning. Det är förhoppningsvis vi alla överens om.
Det är regeringens ansvar att se till att vi har en materielförsörjningsprocess som fungerar på både kort och lång sikt. Regeringen prövar nogsamt de förslag som Försvarsmakten lägger fram. Jag har som minister naturligtvis också en god dialog med myndighetsledningarna för såväl Försvarsmakten som Försvarets materielverk, FMV.
Det är viktigt att de beslut som regeringen fattar är hållbara även på sikt. Vi ska hushålla med statens resurser och investera dem på rätt saker och på rätt sätt. Det är det som beredningen i Regeringskansliet syftar till. Enskildheter sätts in i ett större sammanhang och värderas mot Försvarsmaktens samlade behov.
Jag säger det inte som ett svar på den här frågan, men för att säkerställa detta på längre sikt vill vi åstadkomma en mer ändamålsenlig ordning för styrningen av Försvarsmaktens materielinvesteringar, så att vi kan ta långsiktiga beslut med tydlig spårbarhet till kraven på operativ förmåga.
Avslutningsvis vill jag vara väldigt tydlig med att det är Försvarsmaktens behov som är i mitt och regeringens fokus när det kommer till materielförsörjningen, inklusive försörjningen av fartyg och båtar.
Karin Enström (M):
Förmågan till bevakning och hävdande av territoriell integritet är mycket viktiga uppgifter. Det är självklart av mycket stor betydelse att de uppgifterna kan lösas både över tid och på ett tillfredsställande sätt. Det kräver åtgärder över tiden. Det handlar om se till att man har rätt fartyg och rätt bemanning.
Jag vill vara tydlig med att vi här tar ansvar för Sverige precis som på andra politikområden. När vi fattar beslut ska de vara noga övervägda och ekonomiskt ansvarsfulla. Med det säger jag inte att det inte ska fattas beslut. Vi fick framställan i mars. Den bereds nu för att vi ska kunna fatta så bra beslut som möjligt.
Det har vi gjort redan i år när det gäller andar delar av marinens utveckling. Vi har beslutat om att röjdykfartyget Spårö och HMS Sturkö ska modifieras och livstidsförlängas. Vi har också fattat beslut om att Försvarsmaktens stridsbåtar ska uppgraderas och att den ekonomiska ramen för anskaffningen av nästa signalspaningsfartyg ska ökas.
Regeringen har redan under året vidtagit ett antal åtgärder i syfte att säkerställa marinstridskrafternas och Försvarsmaktens operativa förmåga.
Jag är den förste att förstå att de förändringar som har genomförts i Förvarsmakten inte minst som en följd av reformen, som inte är färdiggenomförd, också gäller marinstridskrafterna och planeringen för deras utveckling. De har genomgått stora förändringar över tiden.
Jag har den största respekt för att sådana förändringar skapar och kan skapa osäkerhet i den berörda organisationen om den långsiktiga utvecklingen. I hela marinen har man systemet med anställda soldater och sjöman. Man har anställt över 1 000 sjömän och soldater om man räknar in amfibieregementet.
Detta i sig gör att i stället för att behöva nyutbilda fartygsbesättningar varje år kan man nu satsa på ett annat sätt att utbilda. Vid de besök som jag har gjort på olika ytstridsfartyg vittnar personalen där om att man i dag har en betydligt högre kompetens eftersom man får behålla personalen. Det gör att man inte behöver börja om varje år. Det innebär att vi har en högre kompetens.
Denna kompetens tillsammans med rätt materiel är vad som bildar förvarsförmågan. Där har jag ingen annan uppfattning än Peter Jeppsson. Vi ska självklart ha en förmåga till bevakning och hävdande av territoriell integritet. Vi får in anskaffningsframställningar. Vi bereder dem i Regeringskansliet.
Vi kommer också fortsättningsvis att fatta de beslut som är nödvändiga för att Försvarsmakten ska ha rätt materielresurser.
Karin Enström (M):
Stort tack detsamma till Peter Jeppsson när det gäller jul och nyår! Försvarsmakten är fortfarande inne i en stor omvandling. Det måste vi ha respekt för. Jag har också varit tydlig med här i kammaren att det är stora förändringar på många områden. Vi är på rätt väg. Men vi måste vara ödmjuka och följa hur reformen går i alla dess delar.
Vi måste också vara beredda att göra justeringar om så krävs. Det är också därför som regeringen i budgetpropositionen föreslår en successiv höjning av försvarsanslaget på förbandsanslagssidan på 1,4 miljarder kronor de närmaste fyra åren. Det gör vi för att kunna hålla uppe tempot i förvarsreformen.
Till detta kommer de satsningar och ökningar som gjordes redan i årets budget på materielsidan. Materiel är avgörande för försvarsförmågan, men materiel och materielplanering är också komplext och kostnadsdrivande. Det beslut som fattas nu får påverkan på förmåga både om fem år och om tio år.
Det är just därför som regeringen på sikt vill åstadkomma en mer ändamålsenlig styrning av hur Försvarsmakten ska göra sina materielinvesteringar.
Långsiktiga beslut, som har en tydlig spårbarhet tillbaka till den militära insatsorganisationens krav på operativ förmåga, skulle kunna göra att vi har bättre möjligheter - även här tillsammans i riksdagen - att fatta beslut där vi lägger mer kraft på den strategiska inriktningen, i stället för att det blir fokus på enskilda materielanskaffningar.
Självklart är det i de enskilda besluten som man återfinner dagens politik, men att få en mer långsiktig styrning tror jag att även riksdagen skulle uppskatta. Vi har försökt vara tydliga när det gäller redovisning av hur materielanskaffning går till, men även styrningen. Det är det som utredningen syftar till, men det är på lång sikt.
Karin Enström (M):
Anna-Lena Sörenson har frågat mig om det är min uppfattning att svenskbaserad försvarsindustri utgör en viktig del när det gäller att förse det svenska försvaret med adekvat materiel och att vidmakthålla god försvarsförmåga och om jag avser att presentera en strategi för hur väsentliga delar av materielförsörjning ska undantas från upphandlingsdirektivet.
Frågan innehåller flera aspekter; försvarsindustrins betydelse respektive strategi för väsentliga säkerhetsintressen. Den sistnämnda har behandlats ett flertal gånger det senaste året i försvarsutskottet och EU-nämnden. Den 31 januari 2012 besvarade min företrädare Sten Tolgfors en likartad interpellation angående nationella säkerhetsintressen .
Försvarsmaktens behov av materiel bestäms ytterst av kraven på operativ förmåga i olika avseenden. Materielförsörjningen är därmed att betrakta som ett medel för att förse insatsorganisationen med den materiel som behövs för att utrusta förbanden. De av regeringen fastslagna materielförsörjningsprinciperna syftar till att bidra till utvecklingen av ett användbart, tillgängligt och flexibelt försvar.
En del i detta är Sveriges strävan efter en öppnare och mer effektiv försvarsmaterielmarknad. Direktiv 2009/81/EG om försvars- och säkerhetsupphandlingar, som har genomförts i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet, syftar till att skapa en öppnare och mer effektiv försvarsmaterielmarknad.
Direktivet ger också möjligheter att tillvarata aspekter såsom försörjningstrygghet och informationssäkerhet. På så sätt minskar behovet av att göra undantag från EU:s regelverk av skäl som kan hänföras till nationell säkerhet. Möjlighet att göra undantag från direktivet med hänvisning till väsentliga säkerhetsintressen finns kvar även fortsättningsvis. Sverige har också framhållit betydelsen av det.
Ett väsentligt säkerhetsintresse innebär dock inte självklart undantag från upphandlingslagstiftningen. Varje undantag måste fortfarande prövas för sig. Försvarsindustrin i Sverige är betydelsefull för försvarets tillgång till adekvat materiel. Eftersom en stor del av omsättningen för den i Sverige verksamma försvars- och säkerhetsindustrin är exportrelaterad gynnas industrin av en större marknad.
Säkerhets- och försvarsföretagen, Soff, har uttalat att ökad europeisk konkurrens med lika spelregler för alla skulle gynna medlemsföretagen, enligt SvD Brännpunkt den 19 december 2013. Av dessa nämnda skäl stöder Sverige framväxten av en öppen och konkurrenskraftig försvarsmaterielmarknad.
Karin Enström (M):
Det här är naturligtvis helt avgörande frågor, och vikten av att ha en fungerande materielförsörjning kan inte nog betonas. Därför har vi behandlat de här frågorna noggrant. Redan i 2009 års försvarspolitiska inriktningsproposition presenterade regeringen de principer som i dag ligger till grund för materielförsörjning av försvaret.
Då kom vi överens om att vid nyanskaffningar bör i första hand befintlig, färdigutvecklad och beprövad materiel anskaffas om den fyller Försvarsmaktens behov. Syftet med hela materielförsörjningsinriktningen är att Försvarsmaktens krigsförband ska kunna förses med rätt materiel i rätt tid och till avtalat pris. Det är en grundläggande förutsättning för att bygga och stärka vår försvarsförmåga.
De här principerna bekräftades redan 2008 i rapporten från Försvarsberedningen, där Socialdemokraterna ingick. Huvuddragen lanserades av den socialdemokratiska regeringen under Göran Persson. Det är viktigt att ha klart för sig att det här är frågor som vi har diskuterat och som vi kommer att fortsätta att diskutera.
Det regeringen har gjort under innevarande mandatperiod är att vi har fattat en rad materielbeslut, varav beslutet om anskaffning och utveckling av nästa generation Gripen tillsammans med Schweiz är det mest omfattande. Att även Brasilien har bestämt sig för att anskaffa JAS Gripen är tillsammans med en rad exportframgångar för andra materielsystem ett bevis på att försvarsindustrin i Sverige står sig väl i den internationella konkurrensen.
När det gäller JAS Gripen har regeringen varit tydlig. Vi har sagt att bibehållandet av stridsflygsförmågan utgör ett väsentligt säkerhetsintresse för Sverige. Hur och varför har vi gjort det? Jo, därför att det här är ryggraden i vårt luftförsvar.
Det är upp till varje land i EU att definiera vad som är dess väsentliga säkerhetsintressen, men motiveringen måste vara väl underbyggd och spårbar i varje enskilt fall. Det går inte att hänvisa till att kompetensen behövs i landet utan att kunna motivera det väldigt väl.
Det kommer att krävas särskilt starka skäl för att frångå regelverket och göra undantag enligt EU:s försvars- och säkerhetsupphandlingsdirektiv. Jag och regeringen anser att en väl fungerande marknad för försvarsmateriel inom EU skapar väldigt bra förutsättningar för en effektiv försörjning av materiel till Försvarsmakten.
Då kan vi förse våra förband, våra soldater och sjömän med modern och ändamålsenlig materiel, och då kan vi fortsätta att stärka vårt försvar. Vi måste även ha klart för oss att förutsättningarna för den i Sverige baserade industrin kommer, är jag rädd för, att bli sämre om Sverige vill hävda väldigt stora undantag.
Det är egentligen en fråga tillbaka till Anna-Lena Sörenson: Hur tror Anna-Lena Sörenson att det kommer att stärka svensk försvarsindustrins förmåga att exportera?