KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Eneroth (S):
Det är intressant. Jag är en stor fan av Exportrådets verksamhet och just därför så bekymrad över att regeringen gör återkommande besparingar på verksamheten. Vi vet nämligen vilken utväxling resurserna ger inte minst i det konjunkturläge vi nu befinner oss i. I det kompetensläge som just miljöteknikbranschen befinner sig i vore det verkligen rätt läge att göra stora satsningar. Exportrådet har dock tvärtom fått dra ned på sina egna ambitioner.
De skulle vilja göra mer, och de skulle behöva vara mer synliga och tydliga. De skulle dessutom kunna se till att regionalt ge ett ökat exportstöd för de olika kluster som finns runt omkring. Men det kan de inte göra eftersom ni har valt att lägga de resurserna på skattesänkningar i stället, vilket knappast har gett några nya jobb. Det har ni gjort i stället för att just nu satsa på ett exportstöd. Låt mig sedan komma till hållbara städer. Jag tycker att Hammarby Sjöstad är ett alldeles utmärkt exempel.
Låt oss se till att inte bara i Helsingborg utan också på andra ställen bygga nya lösningar som är både ekologiskt och socialt hållbara. Att ha det som en viktig exportnäring vore en utmaning för Sveriges arkitekter och stadsplanerare, men om det ska vara möjligt krävs också att vi skapar förutsättningar för att göra dessa satsningar i Sverige. Det är därför vi konsekvent följer upp med miljardprogram för miljonprogramsområdet. Regeringen gör ingenting.
Det är inga investeringsprogram i bostadsbyggande, utan bostadsbyggandet har tvärtom minskat kraftigt. Vill vi att denna bransch ska kunna växa behövs det i den ena delen exportstöd, och där drar ni ned resurserna. I den andra delen behövs en stark hemmamarknad, och där minskar insatserna. Det hjälper inte att göra små skyltfönster om man inte gör ordentliga investeringar på hemmaplan.
Det skulle ge både goda bostäder, jobb här hemma och framför allt en stark hemmamarknad för export inte minst inom både arkitektområdet och miljöteknikområdet. Varför tvekar ni? Varför vill ni inte lägga resurser på detta när ni kan lägga 100 miljarder kronor på skattesänkningar som inte har gett några nya jobb?
Tomas Eneroth (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Historien upprepar sig. Det är en påfallande nöjd näringsminister som inte ser några bekymmer och tycker att allt är frid och fröjd, inte minst eftersom hon enligt egen utsago träffar globala företrädare för läkemedelsindustrin. Det är intressant att se vilka de är. Det är också intressant att konstatera att alla de små företag där framtidens jobb ska skapas inom medicinteknikbranschen och läkemedelsbranschen uppenbarligen inte får besök av näringsministern.
De som jobbar på nationell nivå med ambitionen att växa i Sverige får uppenbarligen inte heller besök. Det är fråga om globala kontakter med stora multinationella företag. Det är nog så viktigt, även om jag kan konstatera att det vi behöver satsa på i Sverige är att skapa förutsättningar för det som kan bli nästa Astra Zeneca eller nästa stora företag. Det kommer kanske inte att anställas fler i de stora företagen, men det kommer definitivt att anställas fler i de mindre och medelstora företagen.
De har nu möjlighet att växa om vi satsar tillräckligt mycket på forskning, utveckling och innovationer. Det är den oron som Naturvetareförbundet och vd:n för Medicon Valley vädrar - över huvud taget från alla branschorganisationer.
Tidigare har vi sett att den spridning som kan ske av forskning och innovation med hjälp av en stark koncentration, kluster, av läkemedelsforskning och medicinteknisk forskning ger fler företag och fler möjligheter att utvecklas i Sverige.
Den missar vi när regeringen så tydligt minskar ambitionsnivån och inte vill bidra till att öka satsningarna vare sig regionalt i Lund- eller Göteborgsregionen eller nationellt när det gäller att skapa branschprogram med en strategisk utveckling. Det är skillnaden med till exempel Storbritannien där Office for Life Sciences har skapats.
Jag blir frustrerad och besviken över att statsrådet är nöjd, och framför allt är jag starkt oroad över att vi inte ser att regeringen har någon som helst strategi för hur vi ska möta de kommande omstruktureringarna i läkemedelsbranschen som kommer att ske när patent går ut. Det behövs ett life science-program nu.
Tomas Eneroth (S):
Tack, Emma Carlsson Löfdahl, för anförandet och för ditt ställningstagande att också stå bakom det rödgröna initiativet. Det tycker jag är vällovligt. Men jag skulle gärna vilja ha svar på den fråga jag ställde i mitt anförande: Hur tänker ni nu säkerställa att regeringen skyndsamt återkommer och ser till att vi får en utveckling som inte innebär en nedläggning av servicekontoren utan säkerställer personliga möten, lokal närvaro och inte minst en väl fungerande ökad statligsamverkan?
Kan vi få ett besked om på vilket sätt ni har tänkt se till att regeringen kommer tillbaka till riksdagen?
Tomas Eneroth (S):
Samtidigt kan man säga att den som är ledamot för den del av riksdagen som stöder regeringen också har ett särskilt ansvar för att säkerställa att regeringen nu skyndsamt arbetar med att komma tillbaka med förslag. Det är som jag sade i mitt anförande. Det finns en oro från Försäkringskassan.
De anställda på Försäkringskassan och de fackliga organisationerna uttrycker att får man inte skyndsamt tydliga signaler från regeringen vet inte Skatteverket, Pensionsmyndigheten, Försäkringskassan och andra riktigt hur man ska förhålla sig. De får svårt att rekrytera medarbetare till servicekontoren och att säkerställa en fungerande bemanning. Det är viktigt att regeringen kommer tillbaka. Jag förutsätter att Emma Carlsson Löfdahl känner att hon har ett eget ansvar för det.
Min fråga går ännu en gång tillbaka: På vilket sätt kommer Emma Carlsson Löfdahl att ta initiativ för att säkerställa att vi inte får en successiv nedbantning och nedläggning av servicekontoren?
Tomas Eneroth (S):
Det blir lite underligt när man diskuterar vad en tjänsteman på Försäkringskassan har skrivit på hemsidan. Faktum är att generaldirektören har beslutat, och något annat beslut har vi inte sett. Det är det som gör att riksdagen nu tar ställning och ger regeringen i uppdrag att säga till om någonting annat. Därför är det viktigt att regeringen agerar skyndsamt. Det var inte så länge sedan regeringen tog bort den styrelse som Försäkringskassan hade.
Annars hade de förtroendevalda i Försäkringskassans ledning kunnat tycka till om någonting annat. Det fanns tidigare politiska företrädare och företrädare för näringsliv och arbetsmarknad som mycket väl hade kunnat bidra med den kompetens som vi besitter här i riksdagen och tala om att det är helt fel väg att gå. Men regeringen har tagit bort de sista förtroendevalda i Försäkringskassan, en inriktning som jag förstår att Solveig Zander dess värre ställer sig bakom.
Under mina år i riksdagen har jag sällan varit med om att man så entydigt lagt skulden på en myndighet som man nu gör. Det är generaldirektörens fel, har Solveig Zander uttalat i medier. Det är Försäkringskassans fel vare sig det handlar om hur sjukförsäkringen hanteras eller hur man administrerar sin organisation. Myndigheterna agerar på regeringens uppdrag.
Man hade en dialog med Regeringskansliet i flera veckor innan man tillkännagav beslutet att man skulle lägga ned servicekontoren. Det var inte så att socialförsäkringsminister Ulf Kristersson gick ut och sade att det är helt fel, så kan ni inte göra. Det var inte en signal från regeringen förrän vi rödgröna tog initiativ och lokala företrädare, pensionärsorganisationer och andra började agera. Till slut satte vi en press som ledde fram till ett beslut i riksdagen.
Ansvaret vilar tungt på regeringen naturligtvis men också på Solveig Zander. Hon har ett ansvar att säkerställa att regeringen nu skyndsamt återkommer. På vilket sätt kommer Centerpartiet och Solveig Zander att se till att ta det ansvaret? Det kan vara viktigt att redovisa, inte kräva generaldirektörens avgång utan ta ett politiskt ansvar för att rädda servicekontoren.
Tomas Eneroth (S):
Två saker: För det första det anmärkningsvärda påpekandet från Solveig Zander att vi inte kan ha förtroendevalda som tycker till och som inte kan något om lagar. Jag ska påminna om att för inte så många år sedan motionerade Centerpartiet om vikten av att bibehålla förtroendevalda i Försäkringskassan. Vi hade debatter om det i kammaren. Uppenbarligen har det arbetet i Centerpartiet försvunnit, och jag beklagar det. Jag tycker att det är viktigt att vi har förtroendevalda ledamöter.
Jag tror att de bidrog i Försäkringskassan, både under tidigare strukturer och under nuvarande. Det andra är frågan om Stig Orefjord: Vad han skriver på hemsidan är naturligtvis mindre relevant. Myndigheten har fattat ett beslut. Såvitt jag förstår har man inte fattat något annat beslut. Om regeringen inte agerar snabbt kommer detta att innebära att det inte finns några andra besked.
Nu tar vi i riksdagen ett initiativ och ålägger regeringen att agera för att förhindra nedläggningen av servicekontoren och därmed ge en tydlig signal till Skatteverket, Pensionsmyndigheten och Arbetsförmedlingen. Det ankommer inte på myndigheterna att kommunicera genom att någon tjänsteman i lägre delar av organisationen tycker till, utan det är myndigheten som måste besluta någonting annat.
Såvitt jag förstår har man inte gjort det. När det gäller kontakter med Regeringskansliet är det uppenbart att Solveig Zander inte har haft så goda kontakter med Regeringskansliet som jag förmodade. På utskottet fick vi bekräftat att det hade förekommit en dialog mellan myndigheten och Regeringskansliet under flera veckor. Man var inte oinformerad. Det var uppenbarligen de borgerliga ledamöterna, så den kontakten var kanske bristfällig. Men regeringen var inte oinformerad om den planerade nedläggningen av servicekontoren.
Regeringen agerade inte heller när beskedet om den planerade nedläggningen kom. Det var först när vi i riksdagen tog initiativ som vi nu äntligen kan se till att ändra den utvecklingen. Det måste ändå beskrivas i riksdagens protokoll.
Tomas Eneroth (S):
Jag är inte alldeles säker på att Finn Bengtsson förstår hur provocerande hans inlägg i talarstolen nyligen kan ha varit för väldigt många. När han från moderat sida säger att det var väldigt många som valde den frivilliga arbetslivsintroduktionen ska han vara medveten om att det för svårt sjuka människor var det enda alternativet för att garanteras någon form av rimlig ersättning.
Trots att man gjorde det innebar det att man ibland kom till en arbetsförmedlare som fick söka upp en mitt under en vårdsituation och erbjuda en att skriva ett cv i ett läge där man var svårt sjuk och mitt i en rehabilitering. Många upplevde detta som kränkande.
När dessutom erfarenheten nu visar, trots vad dåvarande regering sade, att många förlorade uppemot 5 000 kronor i månaden på den här prövningen för att sedan återkomma i sjukförsäkringen, tror jag att man måste förstå att Finn Bengtssons beskrivning att detta var något som man valde frivilligt kommer att upplevas som oerhört provocerande för många.
Tycker Finn Bengtsson verkligen att det är skäligt att man under en tids sjukdom, med den utförsäkring som de regler som Finn Bengtsson har röstat för innebär, ska förlora uppemot 5 000 kronor i månaden? Vad säger Finn Bengtsson om det faktum att majoriteten nu kommer tillbaka till sjukförsäkringen? De var ju sjuka. Det var inte så som regeringen tycktes tro, att de stod friska och glada och beredda att gå in på arbetsmarknaden.
Det är ju knappt 5 procent som återkommer till jobb. Finn Bengtsson noterar att regeringen gör ett tillskott i budgeten, men det är inte på grund av de nya sjukskrivningsreglerna eller den nya arbetsmarknadsprövningen, utan det är på grund av det faktum att sjuktalen nu ökar.
På tal om kostnader skulle jag också vilja höra Finn Bengtssons synpunkt på hans åsikt i riksdagen för mindre än ett år sedan, att det skulle kosta 2,4 miljarder kronor att genomföra den här reformen. Delar inte Finn Bengtsson den uppfattningen längre?
Tomas Eneroth (S):
Vi ska komma ihåg att man hamnar i en rundgång, i någon form av arbetsmarknadspolitisk åtgärd. I arbete är det mindre än 5 procent som hamnar. Det är ungefär i relation till den del som var i arbete redan innan. Dessa resultat stämmer ganska väl överens med de prövningar som gjordes tidigare, under 2002-2006, vad det innebär när man gör en fördjupad granskning.
Hade regeringen redan då lyssnat på oss hade man redan då också kunnat öppna möjligheten för en tidigare prövning av förmågan att kunna vara på arbetsmarknaden. Återigen: För Finn Bengtsson verkar det vara en petitess eller en mindre besvärlighet att förlora 5 000 kronor i månaden. Men för en undersköterska eller ett vårdbiträde är det en väsentlig del av inkomsten.
Och för alla de ytterligare som förlorar tusentals kronor i månaden på den utförsäkring och rundgång som ni har infört i sjukförsäkringen leder det knappast till förbättrade förutsättningar att komma in på arbetsmarknaden. Grundfrågan kvarstår: Hur mycket tycker Finn Bengtsson att det är rimligt att man ska förlora på att man råkar vara sjuk över den administrativa tidsgräns som regeringen har hittat på?
Det är inte rimligt att sätta en tidsgräns på en sjukdom, utan det måste ske en individuell prövning. Frågan om de 2,4 miljarderna återstår. För ett år sedan tyckte Finn Bengtsson och hans partikamrater att en sådan här reform var omöjlig att genomföra, och den skulle kosta 2,4 miljarder. Det var den bedömning som Socialdepartementet skickade till finansutskottet också.
Nu genomförs reformen, och det talas inte om 2,4 miljarder utan om marginella kostnader för genomförandet. Jag är nyfiken. Har Finn Bengtsson och Moderaterna någon uppfattning om vad detta kommer att leda till och vilka kostnader det handlar om? Delar Finn Bengtsson dagens åsikt eller står han kvar vid den åsikt han hade för ett år sedan?
Tomas Eneroth (S):
Jag noterar att Ulf Nilsson säger att beslutet om det vi diskuterar här i dag inte kommer att leda till någon skillnad. Det är fascinerande. Ulf Nilsson och hans allianskamrater har ju ägnat mer än ett år åt att ivrigt försöka förhindra det här beslutet, åt att obstruera och se till att vi kallas till en extra riksdag. Dessutom har det hävdats att det här kostar 2,4 miljarder. Det är dock inte det jag hade tänkt säga.
I förra replikskiftet sade Ulf Nilssons allianskollega Finn Bengtsson att man inte ska ha allmosor till de sjukskrivna med bidrag från politiker. Jag som tycker att sjukförsäkringen är en försäkring - det handlar om ersättningar, inte om bidrag; man avstår en del av lönen för att betala en social försäkring - finner det gjorda påståendet anmärkningsvärt.
Min fråga får därför bli: Delar Ulf Nilsson Finn Bengtssons uppfattning om att det här handlar om allmosor från politiker? I sammanhanget ska det påpekas att av de sociala avgifter till vilka vi avstår en del av vår lön för att finansiera vår gemensamma försäkring går nu mer än en tredjedel till annat än till vår sjukförsäkring. Sjukförsäkringen går nämligen med vinst, med ordentliga överskott.
Men de pengarna går inte till rehabilitering, inte till omställning eller till annat som hade varit rimligt för att upprätthålla en bra arbetslinje och en väl fungerande försäkring. Nej, de pengarna går till annat. Det har gjort att väldigt många, inte minst bland TCO:s medlemmar - lärare, sjuksköterskor och poliser - hamnar i ett läge där de måste ta kompletterande försäkringar. Det räcker alltså inte att bara ha en socialförsäkring som man betalar via lönen. Dessutom måste man betala en privat försäkring.
Ett sätt att komma ifrån detta vore att höja taken, någonting som Folkpartiet tidigare har tyckt vara ett väldigt viktigt förslag. Tycker ni i Folkpartiet fortfarande att taken i sjukförsäkringen ska höjas? Min sista fråga kan jag vänta med till min nästa replik.
Tomas Eneroth (S):
Jag vill tacka Ulf Nilsson för klargörandet här. Jag uppskattar att Folkpartiet står fast vid att det är fråga om försäkringsersättningar, inte bidrag, och att man ställer sig bakom kravet på 80 procents ersättningsnivå och att taken behöver höjas. Det vore bra om vi i en allmänpolitisk debatt kunde hitta ett debattklimat i Sverige där också Folkpartiet utåt skulle kunna tycka och argumentera för detta. Det är kanske så att blockpolitiken är på väg mot en upplösning och att vi då skulle hitta ett läge i riksdagen för att få en majoritet även för att höja taken. Vem vet?
Drömma kan man ibland göra. Men jag inser att Folkpartiets utrymme i alliansregeringen har varit relativt begränsat. Jag tänker uppehålla mig vid frågan om det medicinska arbetsmarknadsbegreppet eftersom det utredningsarbete som pågår inom Försäkringskassan förvisso är intressant.
Men det väcker också en del uppmärksamhet och förvåning när man väljer att helt och hållet exkludera arbetsmarknadsbegreppet från en försäkring som har som huvuduppgift att reglera förutsättningarna för att vara på arbetsmarknaden om man drabbas av sjukdom eller arbetslöshet.
Det har lett till att vi i första skedet tycker att det är väldigt angeläget att arbetsmarknadens parter involveras i det arbete som Försäkringskassan nu genomför.
Tomas Eneroth (S):
Det var en frän retorik från Solveig Zander, men den vittnar kanske om en viss okunskap om regelverket. För det första är det inte en reservation ni har, utan det är ett särskilt yttrande. Ni står helt bakom det förslag som ligger här. För det andra säkerställs rättssäkerheten i att återgå till "normalt förekommande arbete" genom att det finns en prejudicerande dom i Högsta förvaltningsdomstolen. Det finns det inte när det gäller det begrepp som Solveig Zander stöder och som hon uppenbarligen är nöjd med.
Det är till och med så att det finns hänvisningar till ett flertal praxisdomar och till förarbeten i betänkandet. Detta innebär snarare en ökad rättssäkerhet och en förutsägbarhet.
Det säger också juristerna på LO-TCO Rättskydd, företrädare för handikappförbunden och för många andra organisationer, till exempel TCO och andra, som känner att nu blir det äntligen någon ordning och reda till skillnad från den oreda som varit under tiden Alliansen experimenterat med sjukförsäkringen. Alliansen har återkommande kommit in med oskälighetsregler och förändringar som har gjort att ingen riktigt vetat om man omfattas av sjukförsäkringen eller inte.
Så fort det har varit en mediediskussion om att någon människa mitt i sin cellgiftsbehandling ställs på bar backe har några företrädare för Alliansen sagt att de här kantigheterna ska man absolut inte ställa upp på. Det måste man ändra. Sedan har man gjort en lite marginell förändring som inte har innefattat så många. Vi ser effekterna av detta, nämligen en brutal misstro mot dagens sjukförsäkring. Den ligger lägst ned i alla undersökningar.
I den senaste, välfärdsundersökningen, är förtroendet för sjukförsäkringen, och för den delen också för Försäkringskassan, oerhört lågt. Det ansvaret bär Solveig Zander och de borgerliga politikerna eftersom de inte har tagit ansvar för att ha en försäkring som man kan lita på. Snarare stärks nu rättssäkerheten, och snarare stärks också förutsättningarna att få förutsägbarhet. Det återstår att se om Försäkringskassans utredningsarbete sedan kommer att leda till en förändring.
Jag hoppas och tror att man skulle kunna göra ett bredare arbetsförmågebegrepp som vi alla kan ställa upp på, men dit har vi en lång väg att vandra. Är Solveig Zander verkligen nöjd med dagens sjukförsäkring? Det förvånar mig.
Tomas Eneroth (S):
Det är skillnad på olika domar. Det här är en dom i Högsta förvaltningsdomstolen som tolkar vad begreppet "normalt förekommande arbete" innebär. Det är det som gör att den är vägledande och prejudicerande. Den kommer att vara en mycket tydlig vägledning när man ska tillämpa lagstiftningen även framöver. Det tycker jag är glädjande. Man kan se detta med de cancersjuka på två olika sätt.
Men notera att formuleringen är: under den period i behandlingen då man mår bättre. Vad talar vi om? Vi talar om människor som drabbas av cancer och genomgår cellgiftsbehandling och under den lilla period då man mår bättre, då ska man inte prövas. Det är hårt och strikt, och det är inte en fungerande arbetslinje så som ni tillämpar sjukförsäkringen. Det sätter människor med svåra sjukdomar i en oerhört svår situation.
Jag tycker att man någon gång under de här åren måste ha tagit intryck av det när man ser hur inte bara enskilda individer utan deras företrädare och organisationer återkommande säger: Ni måste inse att ni har en felaktig tillämpning av sjukförsäkringen! Det här är ett område där jag trodde att det inte skulle vara någon politisk skillnad, för man kan tycka att det måste vara rent mänskligt att inse att människor som genomgår en cancerbehandling inte ska tvingas och förutsättas ta sig ut på arbetsmarknaden. Ändå har ni haft oerhört svårt att hantera detta.
Jag är förvånad över att Solveig Zander är så nöjd med sjukförsäkringen som har utförsäkrat 65 000 människor och sätter svårt sjuka människor både i en ekonomiskt bekymmersam situation och i en mycket svår situation när det gäller trygghet och möjlighet till rehabilitering.
Tomas Eneroth (S):
Jag tackar statsrådet. Jag tror att han bortser från en ganska avgörande skillnad: Våra sociala försäkringar finansieras genom att vi avstår löneutrymme. Vi betalar sociala avgifter, låt vara att vi nu egentligen betalar för mycket eftersom sjukförsäkringen går ordentligt med vinst. Men nåväl - de pengarna skulle väl kunna användas för rehabilitering, omställning eller andra insatser som man i dag inte får rätt till. Socialbidragen och försörjningsstöden är skattefinansierade.
Där ligger den grundläggande skillnaden. För mig är sociala försäkringar en viktig del av arbetsmarknadspolitiken och tillväxtpolitiken. Det är en väsentlig del för att se till att vi har en fungerande omställning på arbetsmarknaden så att man kan vara kvar där om man drabbas av ohälsa under en period och få rätten och stödet till omställningsinsatser. Det är också därför jag gillar och vill ha en utveckling där parterna i större utsträckning inbegrips genom omställningsavtal som inkluderar rehabilitering och kompetensutveckling.
Jag har till och med föreslagit att man skulle kunna tänka sig att minska eller ta bort sjuklöneperioden för att på det sättet stimulera parterna till ett tidigt initiativ och ansvarstagande för den omställning som behövs på arbetsmarknaden. Det hade varit en positiv utveckling i stället för en utveckling där man skjuter ifrån sig problemen på arbetsmarknaden och överlämnar dem till samhället och får en finansminister och en regering att ta fram regelverk och dra i handbromsen på ett sätt som gör att tusentals människor ställs utanför.
Jag vill upplysa om att vi inte lägger mindre pengar på rehabilitering i vår budgetmotion än regeringen, vilket Finn Bengtsson, och värsta fall också statsrådet, tycktes tro. Vi lägger 200 miljoner mer än regeringen på rehabilitering.
Det är totalt sett 1,3 miljarder kronor vi lägger på höjda tak, förbättrade ersättningar, borttagande av stupstocken, en förändring av ersättningen till nollklassade och framför allt på en ändring av 180-dagarsprövningen. I dag stängs människor av efter 180 dagar under cellgiftsbehandling, när man är ms-sjuk och när man är neurologiskt sjuk. Det är en oacceptabel utveckling. Det är en antiarbetslinje vi inte kan ställa upp på.
Korrigera detta, så kan vi prata sociala försäkringar långsiktigt sedan!