KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Vi är tacksamma för att Socialdemokraterna lyfter upp denna fråga. Det är viktigt att problematisera, precis som Mikael Damberg försöker göra i interpellationsdebatten. Man undrar ibland när man sitter och lyssnar på Mikael Damberg om syftet med interpellationen är att fokusera på kvaliteten och arbetsmarknadskopplingen eller det han efterfrågar när det gäller ansökningar till yrkesprogrammen.
När man skrapar lite på ytan och lyssnar "mellan raderna" kan man notera att kritiken riktas mot att de här programmen inte ger högskolebehörighet. Det är i alla fall så jag tolkar det första anförandet som Mikael Damberg håller. Låt mig ta några exempel för att illustrera. Jag tycker att Mikael Damberg drar för hastiga slutsatser. Det var precis som när vi hösten 2008 införde försöket med lärlingsutbildningar.
Vi fick frågor direkt, från första dagen: Oj, varför är det så få sökande till lärlingsutbildningarna? I försöksverksamheten söker man till ett vanligt program, och termin 2 söker man till lärlingsutbildningen. Det som sägs är ett sätt att underminera reformen. Jag menar att Mikael Damberg inte har några andra motiv här än att underminera gymnasiereformen. Vi vill lyfta yrkesprogrammen. Vi vill införa riktiga lärlingsutbildningar som har koppling och aktualitet till arbetsmarknaden.
Så har ju inte yrkesutbildningarna varit. Det är därför den här reformen behövs. Hela interpellationen andas negativitet gentemot yrkesutbildningarna när Damberg säger att det kommer att bli betydligt svårare att studera vidare efter studentexamen. Jag delar inte den uppfattningen. Ta exempelvis Barn och fritid.
De som förut ville läsa beteendevetenskap läste Barn och fritid, men i den nya gymnasieskolan söker man samhällsvetenskapligt program för att läsa beteendevetenskap. Ett annat exempel är från min hemkommun Västerås. På ABB-gymnasiet hette förut ett program Industriprogrammet. I den nya gymnasiereformen heter det Teknikprogrammet, för utbildningen ansågs vara för teoretisk.
I det gamla systemet räknades de som yrkesinriktade utbildningar och i det nya systemet blir de studieförberedande. Jag tycker att det är viktigt att beakta denna typ av förändringar som sker i och med den nya gymnasiereformen.
Roger Haddad (L):
Det viktigaste budskapet, och det är vår ambition, är kvaliteten i gymnasieskolan. Jag hoppas att vi kan vara eniga om det. Jag konstaterar att vi har haft bekymmer med avhopp och IV-programmets utveckling. Vissa program har tyvärr inte haft så bra kvalitet, till exempel medieprogrammet och handelsprogrammet. Det har varit dåliga genomströmningstider, inte tre år utan fyra och fem år, vilket samhällsekonomiskt inte är försvarbart.
Många har gått över till vuxenutbildningsinsatser och arbetsmarknadspolitiska insatser. Låt oss i stället fokusera på gymnasiet, intaget till gymnasiet och kvaliteten under gymnasietiden. Fru talman! För en vecka sedan hade vi en debatt där vi sade att vi vill fokusera på hela gymnasietiden och se till att eleverna faktiskt får ett slutbetyg.
Min erfarenhet av till exempel fordonsprogrammet var att många ungdomar gick programmet utan att få slutbetyg, det vill säga en fullständig godkänd gymnasieutbildning. Men 90-95 procent gick direkt ut i arbete efter fordonsprogrammet.
Hur kan vi göra om fordonsprogrammets komponenter, moment, tillsammans med arbetslivet så att eleverna går ut med en fullständig godkänd utbildning och att det står så också på papper för eleven att visa sin arbetsgivare? Jag hoppas att de nya gymnasieprogrammens konstruktion underlättar det. Det ska vara bättre kvalitet, bättre genomströmning och därefter ett arbete. Därmed är inte det viktigaste att få högskolebehörighet.
Jag läste i VLT, vår lokala tidning, i förra veckan att lokala S-politiker kritiserade och målade upp att det var för få sökande. De hävdade att de kommer att göra allt som står i deras makt för att se till att ungdomarna får högskolebehörighet. Men det är inte det viktigaste. Den enskilda ska välja om man vill ha sådan behörighet eller inte.
Roger Haddad (L):
Jag tycker att det är bra att Maria Stenberg i slutet av sitt anförande gav beskedet att man också delar uppfattningen att Arbetsförmedlingen ska ha ansvaret för etableringen av nyanlända. Det är någonting som vi från regeringen och Folkpartiet tycker är väldigt viktigt. Anledningen till att jag anmälde mig till debatten var Maria Stenbergs inledande text i interpellationen.
Där dras tydligt och klart slutsatsen att regeringens arbetsmarknadspolitik är både dyr och verkningslös. Då är det intressant att fråga hur man kan komma till en sådan slutsats när man välkomnar etableringsreformen och tycker att det är bra att Arbetsförmedlingen nu har ansvaret för de nyanlända.
Jag kan i alla fall inte dra den slutsatsen efter att lagstiftningen har varit i kraft i tre fyra månader, alltså att Arbetsförmedlingens insatser när det gäller specifikt lotsningsdelen varit verkningslösa. Däremot pågår det en diskussion som jag välkomnar om att kvaliteten ska vara bra. Det var precis det som Maria Stenberg efterfrågade.
Jag har också tagit del av information som gör att jag blir lite orolig för att lotsarna träffar den enskilda nyanlända alldeles för få timmar.
Men precis som arbetsmarknadsministern har sagt i sitt svar finns det incitament i modellen när det gäller ersättning, och det ligger tvärtom i lotsens intresse att faktiskt träffa den enskilda så mycket som möjligt så att man får dessa 40 000 kronor i slutet av kedjan då pengarna ska falla ut.
Frågan till Socialdemokraterna är egentligen: Var det bättre förr när socialtjänsten i kommunerna hade ansvar för detta? Vi har varit kritiska till att det har gått alldeles för lång tid från det att man kommer till Sverige, tills man klarar sfi-undervisningen, går in i vuxenutbildningen och så småningom tar en anställning eller startar ett eget företag.
En annan del som Maria Stenberg som tar upp och som jag också vänder mig lite grann emot är just oron för konsekvenserna och effekterna av etableringsreformen och att kommunerna har dragit sig tillbaka. Även jag möter det när jag är ute i min valkrets, i Västmanland, och nästan varje vecka diskuterar detta. Ja, det finns embryon till kommunernas engagemang.
Jag tycker att det tvärtom har blivit allt tydligare att kommunerna har ett viktigt ansvar, och många kommuner tar fortsatt ansvar. Man har ansvar för barnomsorg och skola, för samhällsinformation och för sfi och vuxenutbildning. Den största skillnaden när det gäller regeringens reform angående nyanlända tycker jag är att man nu på ett mer systematiskt sätt lovar aktiva insatser under de två första åren.
Jag hoppas att vartenda kommunalråd lyssnar in det, för tidigare har det inte varit så. Vi har haft ett minimiantal av insatser när det gäller rätten till studier inom sfi. Men det har varit väldigt olika i de olika kommunerna - om man över huvud taget på lokal nivå har satsat på arbetsmarknadsåtgärder, vuxenutbildning eller andra typer av stödinsatser. Det är faktiskt många partikolleger till Maria Stenberg som inte har tagit sitt ansvar.
Roger Haddad (L):
Ja, det här är en viktig reform, och det är viktigt att debattera den. Men jag saknar grund för att efter tre fyra månader dra samma slutsatser som Maria Stenberg. Jag har inget faktaunderlag för att kunna göra det. Det är lite orättvist med tanke på de ambitioner som finns i etableringsreformen för nyanlända att så hastigt dra slutsatser.
Jag vet att man på vissa arbetsförmedlingar runt om i landet kanske inte har kommit tillräckligt långt. Men det här ansvaret har i princip legat hos kommunerna i väldigt många år - tyvärr hos socialnämnden. Det tycker vi är helt fel. Integrationspolitik är inte en socialtjänstfråga. Det är en arbetsmarknadspolitisk och utbildningspolitisk fråga.
Det är en viktig signal som vi från regeringen och Folkpartiet ger genom denna etableringsreform. Det står ingenstans att man bara ska ha tre timmar i veckan när man träffar sin lots. Det är golvet. Vi ska i stället jämföra den nuvarande regeringens integrations- och arbetsmarknadspolitik med den förra socialdemokratiska regeringens.
Här krävs att man upprättar en etableringsplan och träffar Arbetsförmedlingen i stället för kommunens socialsekreterare. Det är fråga om en heldagsverksamhet, glöm inte det. Vissa kommuner har fattat beslutet att om du inte kommer på vuxenutbildningen eller på sfi drar de ned på ersättningen. Men man har inte systematiskt kunnat matcha heldagsverksamheten med kraftfulla insatser.
Verksamheten sker på heldagsbasis, naturligtvis utifrån den nyanländes förutsättningar. Är man nyanländ och kommer från krig är det sociala insatser som krävs, därefter utbildningsinsatser och så småningom jobb. Frågan kvarstår: Hur kan Maria Stenberg i sitt inlägg utgå ifrån att denna reform är dyr och verkningslös?
Roger Haddad (L):
Jag vill tacka migrationsminister Tobias Billström för svaret på den här interpellationen och på den fråga som jag ställde i samma ärende. Fru talman! För två veckor sedan samlades närmare 8 000 personer i Kungsträdgården för att manifestera mot våldet i Irak och i synnerhet ta avstånd från dödandet av de kristna i Irak.
Tillsammans med kolleger från andra riksdagspartier följde vi en kort föreställning över hur själmordsbombarna för drygt en månad sedan sprang in i en kyrka och mördade ett sextiotal civila oskyldiga personer. Ingen av oss närvarande lämnades oberörd. En efter en tog vi avstånd från denna terrorism. Om en så kort scen gav oss en klump i halsen, hur var det då på riktigt, när attentatet ägde rum? Avvisningarna till Irak måste stoppas.
Migrationsverkets besked om ett tillfälligt stopp är endast en väntan på ett beslut från Europadomstolen. Jag utgår ifrån att regeringen som är stark anhängare av Europadomstolen och dess arbete för mänskliga rättigheter följer de rekommendationer som rådet redan gett: Avvisa inte till Irak. Även om jag tycker att Sverige ska ha en reglerad invandring vill jag att Sverige ska ha en generös asyl- och flyktingpolitik.
Jag står också upp för principen att enskild som inte har asylskäl ska lämna landet. Det är de regler som Sveriges riksdag har fattat beslut om. Låt mig jämföra med situationen i Libanon 2006 då personer fick uppehållstillstånd på grund av oroligheterna. Situationen i Irak är ännu mer bekymmersam och har varit det under en mycket längre period. Flera MR-instanser visar att just kristna irakier som minoritet är särskilt utsatta.
Sverige bör ta sitt ansvar och fatta ett beslut utifrån humanitära skäl. Jag vill påminna migrationsministern om det avtal som Sveriges ambassadör Trouvé undertecknade med Irak 2008 och dess artikel 4: Iraks regering ska vidta åtgärder för att se till att irakier utomlands kan återvända utan att behöva befara trakasserier, hotelser, förföljelser, diskriminering, åtal eller några andra former av straffåtgärder.
Till skillnad från Migrationsverkets höga företrädare anser jag inte att Irak är ett blomstrande samhälle, åtminstone inte för landets kristna minoriteter. Till skillnad från migrationsministern anser jag utifrån denna överenskommelse att regeringen faktiskt kan vidta åtgärder om man vill.
Roger Haddad (L):
Jag är mycket besviken på migrationsministerns svar: Regeringen kan inte ge direktiv. Nej, det är möjligt att regeringen och statsrådet inte kan gå in i enskilda fall. Men vad jag har lärt mig under fyra år med statsvetenskapliga studier är att regeringen styr sina myndigheter med så kallade regleringsbrev. Det gör man varje år, efter det att statsbudgeten är antagen i riksdagen.
Migrationsministern verkar uppenbarligen inte dela vår problembild, utan han går på Migrationsverkets problembild. Som jag sade i mitt förra inlägg, fru talman: En hög tjänsteman sade att Irak var ett framgångsrikt samhälle. Men de kristna minoritetsgrupperna kommer faktiskt från områden där säkerheten är dålig.
De erbjuds visserligen att resa till de kurdiska delarna, de norra delarna. Men jag vet inte om den lösningen är så bra. Vad kan regeringen göra? Jag nämnde den överenskommelse som man slöt 2008. Både i artikel 4 och i artikel 8 står det om särskilda åtgärder för utsatta grupper.
Det är ett dokument som regeringen har fattat beslut om i februari 2008.
Om regeringen får information och vi försöker ge en bild och Migrationsverket, Europarådet, UNHCR och andra påvisar att flera av artiklarna i överenskommelsen är kritiska, att det är en kritisk situation, bör då inte regeringen eller statsrådet göra något? Någonting kan väl regeringen göra!
Roger Haddad (L):
I denna debatt representerar jag Folkpartiets åsikter. Alliansen diskuterar detta och det pågår diskussioner i Regeringskansliet. Det är därför det inte finns något förslag. Annars skulle det ha kommit. Lena Olsson pekar själv på dålig polisiär närvaro och så vidare, och jag nämnde i mitt anförande svårigheten för vissa polisdistrikt och orter att över huvud taget få sökande.
Vi som sitter i styrelsen för Rikspolisstyrelsen får ta del av personalpolitiska föredragningar. Där finns starka synpunkter, och utöver den specialistkompetens och den utredningskompetens som finns efterfrågar man mer handledning och mer handfast erfarenhet. Folkpartiet tycker att vi borde överväga två olika inriktningar.
Den utbildning vi har i dag tycker vi inte ska akademiseras ytterligare. Eftersom jag också är utbildningspolitiker skulle jag gärna även titta på yrkeshögskolemyndigheten och den typen av spår för att se hur vi kan få in fler kategorier i polisyrket och därmed underlätta för kommuner som Kungsör, Arboga och Laxå att alls få poliser som vill vara ute på torget, tala med människor, gå till fritidsgårdarna.
De behöver inte alltid ha expert-, specialist-, utredningskompetens. Alla håller ju inte på med exempelvis narkotika- och mordärenden.
Roger Haddad (L):
Oavsett om man går på gymnasiet, yrkeshögskolan, vuxenutbildningen eller högskolan studerar man med andra. Det är sällan man sitter ensam på sin kammare. I så fall har Lena Olsson inte hängt med i utbildningspolitiken. Lena Olsson och Vänsterpartiet har sina kontakter, besöker sina polisdistrikt. Folkpartiet och de andra partierna gör sina besök och hör argument för och emot. Det finns problem med den nuvarande utbildningen. Den är inte hundraprocentig.
Ni har själva, Lena Olsson, sagt att den ska reformeras. Lika ofta som ni hör att den ska akademiseras ytterligare får vi höra att vi behöver mer yrkesinriktad kompetens i polisutbildningen. Antagningstrycket till polisutbildningen är jättehögt. Det är en av våra populäraste utbildningar.
Men det löser inte problemet för Laxå, Kungsör, Köping och Arboga. För de polischeferna spelar det ingen roll om man studerat tre år eller fem år. De vill ha stabila, sjysta tjejer och killar som är beredda att jobba på torget på dessa orter. Deras stora problem är att de har pengar men inga poliser, och det problemet löser vi inte med Vänsterpartiets förslag.
Roger Haddad (L):
Ni har själva, Elin Lundgren, sagt att polisutbildningen behöver reformeras. Det tycker vi också. Även jag har tagit del av remisserna och vet vad Polisförbundet tycker, men jag behöver inte alltid ansluta mig till exakt vad Polisförbundet tycker. Uppenbarligen gör Socialdemokraterna det.
Vi har inte diskuterat färdigt i Folkpartiet, men när vi besöker polisstationer är det inte fler år på högskolan och ännu mer specialistkompetens och expertkompetens de efterfrågar. Västerås rekryterar poliser, och de vill till Stockholm. Köping rekryterar poliser, och de vill till Västerås.
Kvar står ett antal kommuner utan poliser, och ni har inte ett enda förslag på hur Laxå, Kungsör och Arboga ska få det. Det spelar ingen roll hur långa utbildningarna är, det spelar ingen roll hur mycket pengar ni pumpar in i polisens budget, för ingen vill vara där ute. Och det absolut viktigaste är väl ändå att våra invånare i Västmanland, i min valkrets, får en lokal, permanent polis på plats.
Roger Haddad (L):
Det här bekräftar bara den bild som Socialdemokraterna generellt har haft av utbildningssystemet. Man har akademiserat yrkesutbildningen på gymnasiet. Uppenbarligen nedvärderar man tyvärr indirekt till exempel yrkeshögskolan, som är en av våra mest seriösa och acceptabla insatser.
86 procent av dem som gått yrkeshögskolan - det är allt mellan sex månader och två år; undantagsvis finns även fyraåriga utbildningar - får jobb eller startar eget företag inom sex månader efter avslutade studier. Det finns väldigt kvalificerade yrkesutbildningar även i yrkeshögskolans regi.
Jag förstår inte varför man inte skulle kunna ha ett yrkeshögskolespår för poliser som aktivt vill jobba ute i tjänst på fritidsgårdar, skolor och så vidare, samtidigt som till exempel narkotikapolisen i Västerås behöver avancerade utredare och specialister. Då kan de väl gå den här två och ett halvt-åriga utbildningen, eller så har de kanske läst beteendevetenskap eller någon annan akademisk utbildning som förstärker den kompetensen.
Ni verkar ha tappat markkontakten helt och hållet. Ni går på lite remisser och Polisförbundets uttalanden, men uppenbarligen besöker ni inte så ofta polisstationer på mindre orter och pratar med polischefer om deras vardagliga utmaningar när de inte kan rekrytera. I storstäderna är det inga problem, men på de mindre orterna har socialdemokraten Elin Lundgren inte ett enda svar, och det beklagar jag.
Roger Haddad (L):
Jag konstaterar återigen att det här är den tredje amnestin som genomförs i Sverige, och som genomförs av borgerliga regeringar. Vi har varit pådrivande i frågan. Enligt justitieministerns svar handlar det om flera förberedande åtgärder. Det är hemliga tvångsmedel, det är tullens verksamhet, säkerhetspolisens verksamhet, rikskriminalpolisens verksamhet och signalspaningens verksamhet.
Det är ett batteri av åtgärder som planeras där vapenamnestin är en liten del. Som Agneta Börjesson också sade löser detta inte allt, men det är en viktig del. Det håller vi med om. När vi har ställt frågan varför det inte kan påskyndas har vi fått svaret att det handlar om praktiska frågor och förberedelser. Det får vi ha respekt för. Det är bättre att det införs 2013 än att det skjuts ännu längre fram. Agneta Börjesson efterfrågade snabba åtgärder och genomtänkta åtgärder.
Det här är en snabb åtgärd, men den ska skötas på ett bra sätt. När det gäller de andra delarna som ni efterfrågar hoppas jag att vi genom de utredningar som är på gång får tillbaka bra och genomtänkta förslag, inte minst när det kommer till hemliga tvångsmedel, signalspaning och andra typer av åtgärder av integritetskränkande karaktär. Det är bra att vi inte hastar fram allt detta.
Men det är viktigt att vi signalerar, och inte minst regeringen i denna proposition, att det finns fler åtgärder som är på gång, och det är det viktigaste.
Roger Haddad (L):
Jag tycker att det är bra att vi fokuserar på Tullverket. Flera av oss företrädare har också sagt att Tullverket har en viktig roll. Denna kartläggning är en del. Det som vi tar ställning till i denna proposition när det gäller anmälningsplikt är en annan del. Vi vet också efter våra samtal direkt med justitieminister Beatrice Ask att hon har haft fysiska möten med tullen och Tullverket för att bedöma vilka typer av stöd och vilka insatser som behövs. Det tycker jag är positivt.
Roger Haddad (L):
Faktum är att sänker man intagningskraven från tolv till åtta ämnen är det en sänkning av kraven - om inte har jag i skolan lärt mig att räkna fel. Varför ska det vara exakt samma krav? Ska du gå på ett yrkesprogram har du en viss programstruktur som är anpassad till arbetslivets och branschens behov.
Ska du gå vidare till Umeå universitet eller till Mittuniversitetet och läsa på ett samhällsvetenskapligt program krävs det viss teoretisk struktur på gymnasiet - helt olika vägar. Därmed krävs det olika förkunskaper redan från grundskolan. Det tycker jag är bra. Generellt sett är det fråga om en höjning jämfört med då ni styrde och det räckte med tre ämnen eller jämfört med vad ni gjorde i Västerås när ni tog bort tre ämnen och man kunde ha 0 poäng och ändå börja på ett nationellt program.
Det var en katastrof för gymnasieskolan. Beträffande detta med jämlikhet: Varför ska det vara så lika oavsett om jag vill bli målare, bilmekaniker eller läkare? Er politik hänger inte ihop. Den är inte anpassad till dessa förhållanden. När det gäller valmöjligheterna förstår jag att det, precis som tidigare talare varit inne på, funnits en osäkerhet.
Jag har aldrig sett maken till antikampanj från studievägledare och från en del lärare och också rödgröna politiker som varit ute och aktivt nästan drivit propaganda om att inte söka till yrkesprogram. Dessa möjligheter har kritiserats trots att ni själva inte lyckades med den gamla gymnasieskolan och med dem som skulle gå en yrkesutbildning eller lärlingsutbildning och sedan få jobb.
Ni misslyckades. IV-programmet blev det absolut största programmet under er tid. Har ni inte tagit till er detta, eller blundar ni bara och kritiserar?
Roger Haddad (L):
Jag tror att yrkesprogrammen och lärlingsutbildningarna kommer att vara kvar och att de så småningom - när ungdomar, föräldrar och branschen inser möjligheterna - lockar till sig fler elever. Glöm inte att många misslyckade lärlingsutbildningsförsök berott på skolan, på att man haft två elever i en egen klass i stället för att samordna med andra klasser. Man har inte gjort som i Leksand. Där är man ute fyra dagar i veckan.
På fredagar samlar man eleverna och har teoretiska ämnen med en större grupp. Det är ett mycket bra upplägg, med ett stort engagemang från branschen. Det beror alltså även på hur flexibel och villig den enskilda skolan velat vara i de här delarna. Med friheten är det precis tvärtom, för det är i den här gymnasieskolan man kan välja yrkesinriktning, lärlingsutbildning eller studieförberedande program.
I skollagen inför vi en rättighet att i efterhand - eller parallellt men definitivt i efterhand - kunna läsa in inom ramen för vuxenutbildningen. Den möjligheten har inte funnits tidigare. Man kan diskutera när ungdomarna ska få välja. I vissa länder måste ungdomarna göra de här valen ännu tidigare. Vi tycker att upplägget i fråga är bra.
Men ni ger inget svar om och gömmer er undan alla misslyckanden, alla avhopp och alla ungdomar som aldrig fick en chans i er gymnasieskola. Ni blundar bara för det här. Miljöpartiet kritiserar detta med kortare yrkeskurser och kortare gymnasieprogram. Ja, också det behöver vi åtgärda, för inte heller den här reformen kommer att nå de eleverna, tror jag.
Roger Haddad (L):
Det var ett långt inlägg som berörde nästan allt annat än sakfrågan, nämligen att vi skjuter fram beslutet om lärarlegitimationen ett år. Det är egentligen en teknisk fråga. Skolverket har hemställt hos regeringen om mer pengar. Det har man fått. Man har kommit till regeringen och sagt att man har bekymmer. Då har regeringen lyssnat. De gånger som Skolverket har uppmärksammat regeringen har regeringen inte slagit dövörat till.
I den meningen har man hållit på regeringsbeslut kontra uppdrag till de statliga myndigheterna. Därmed är det korrekt skött i den delen. Ibrahim Baylan vill gärna slå ett slag för sitt tilläggsdirektiv från januari 2006. Men vi som har följt skolpolitiken i över tio år vet att det var en eftergift efter förslag från dåvarande Skolverket men också från lärarfacken som under många år drivit frågan om lärarauktorisation.
Om jag inte minns helt fel skulle utredaren överväga om vi skulle ha lärarauktorisation. Baylan som då var ansvarigt statsråd hade en kommentar om att själva konstruktionen på lärarlegitimationsförslaget, det innehållet, skulle avgöras av parterna - Sveriges Kommuner och Landsting, arbetsgivarnas parter och staten. Det var otydligt och inte konkret.
Jag tycker att det förslag som alliansregeringen lagt fram om en statlig lärarlegitimation och om att statens Skolverk ska ta fram en definition och även hantera och besluta vilka som ska få lärarlegitimation är mer rättssäkert och kvalitetssäkrat. Sveriges Kommuner och Landsting, inte minst de socialdemokratiska kommunpolitikerna, har aktivt motarbetat det här förslaget och gör så än i dag.