KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag är inte helt säker på att Lise Nordin sett hur de olika länderna inom EU ställer sig när det gäller önskan om bindande mål för förnybar energi. Det finns nämligen stor oenighet inom EU där stora länder inte ställer sig bakom förslaget om bindande mål för förnybar energi.
Jag vill påpeka att vi i dag diskuterar EU:s grönbok om energin för 2030, inte den inhemska svenska energipolitiken. När det gäller den inhemska svenska energipolitiken är jag helt övertygad om att alliansregeringens strävan att få mer förnybart in i systemet kommer att fortsätta. Här visar regeringen att den är medveten om att det i Europa inte finns enighet.
Tvärtom råder stor oenighet kring målen om mer förnybart i nätet. Att gå fram den vägen tror jag är det bästa. Genom att vara öppna och se hur vi bäst når fram till det mest kostnadseffektiva sättet att få förnybart i nätet blir det mindre motstånd från de länder som i dag är uttalat motståndare till det bindande målet.
Det är den rätta vägen att gå framåt. När det gäller mer förnybart i nätet tror jag att danskarna förra veckan fick en smärre chock när de insåg att det skulle kosta 88 kronor att tvätta kläder och torka dem i torktumlare beroende på att de just nu har mer förnybart i nätet än vad deras bas- och reglerkraft klarar av.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Svaret på Jens Holms första fråga är enkelt. Det är inte den svenska regeringen som ska utreda. I skrivelsen säger regeringen följande: "Regeringen uppmanar kommissionen att utreda för- och nackdelar med energipolitiska mål." Det är alltså kommissionen som ska utreda detta.
Som jag påpekade i replikskiftet med Lise Nordin står vi i denna kammare i dag för att diskutera EU:s grönbok, och det handlar om samtliga medlemsländer i Europeiska unionen, inte enbart om den svenska energipolitiken. När det gäller den svenska energipolitiken har vi ett tydligt ställningstagande: Vi vill ha mer förnybart i nätet och mer förnybar energiproduktion.
Genom vårt elcertifikatssystem sker en ständigt ökande produktion av förnybart i det svenska elnätet, och så kommer det också att vara. Men jag upprepar att vi är här i dag för att diskutera EU:s grönbok för målen för 2030.
Det är klart att den svenska regeringen skulle ha kunnat utreda hur EU:s 2030-mål ska kunna uppnås när det gäller de energipolitiska målen, men jag tror att kommissionen är det rätta stället för att utreda målen, så att man kan få tydliga riktlinjer som kan gälla i samtliga europeiska länder.
Frågan om vad mina kolleger i Europaparlamentet har för åsikter tänker jag ta upp med dem när jag själv har blivit Europaparlamentariker.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jens Holm har varit politiker i rätt många år mer än jag, och jag tror att han är medveten om att det inom politiken handlar om att hitta den möjliga vägen framåt. I dag finns ett väldigt starkt motstånd mot bindande mål när det gäller förnybart. EU-kommissionen lyfter i grönboken fram att förutsättningarna i dag ser betydligt annorlunda ut än de gjorde 2008-2009.
Jag tycker att det är positivt att regeringen genom sitt ställningstagande visar att vi är medvetna om att förutsättningarna ser annorlunda ut. Jag hoppas att den väg som EU-kommissionen väljer att ta när man nu går in i nästa skede i förhandlingarna blir att försöka se vilka förutsättningar de olika länderna har.
Jag har suttit med i en arbetsgrupp i BSPC där vi haft med medlemmar från samtliga Östersjöländer, inklusive Ryssland, och även Norge. Jag har sett att det finns en stor vilja, men också en stor insikt om att vi måste ha med oss människorna i våra länder; just nu är de flesta människor mer oroliga för att de ska bli arbetslösa eller för att välfärden ska minska.
Jag tror att det är väldigt viktigt att man nu väljer rätt verktyg, så att vi faktiskt kommer framåt när det gäller förnybart i nätet och ny förnybar elproduktion. Man ska inte gå in och säga: Så här ska det vara - det ska vara bindande mål, och om inte ni följer det blir det bittert för era olika länder!
Då, fru talman, är jag rädd att vi kommer att få ett bakslag som vi i denna kammare, vi i Europa och det globala klimatet inte har råd med. Vi måste välja den möjliga vägen framåt i stället för att söka konfrontation.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag tror att det framkom tydligt i mitt anförande att vi är här i dag för att hjälpa kommissionen vidare i diskussionen om hur man kan ta fram mål och verktyg för att nå tvågradersmålet och målet om en minskning av utsläppen med 80-95 procent. Det är vi helt överens om i den här kammaren just nu. Det finns inget annat.
Ingemar Nilsson har helt rätt i att skiffergasens uppkomst, både inom EU och i USA, har ändrat den energipolitiska bilden i Europa. Ett jättestort problem just nu är att den billiga skiffergasen i USA gör att USA tjänar mer på att exportera kol till Europa.
Vi ser en väldigt stor ökning av andelen kol som används, kanske speciellt i Tyskland, vilket är mycket anmärkningsvärt.
Som jag sade i mitt anförande tror jag att motståndet mot bindande utsläppsmål, till exempel från Tysklands sida, i väldigt stor utsträckning beror på att de inser att de nu kommer att få en ökning av CO2-utsläppen i sin energiproduktion och inom industrin. Detta är mycket olyckligt, men det förklarar en del av Tysklands ståndpunkt när det gäller utsläppen.
Jag skulle inte ens tänka tanken att ge upp på grund av finanskris eller billig skiffergas. Men det handlar om att man måste se hur verkligheten ser ut i Europa just nu. Man måste sätta målen, men sedan måste man också fundera på vilka verktyg det är som leder framåt mot målen. Där tycker jag återigen att den svenska regeringens ståndpunkt är bra, för den låser inte in sig.
Den är öppen, men är tydlig med vilka mål som ska nås.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Ingemar Nilsson upprepar frågan, och då tänker jag upprepa svaret. Jag har samma ståndpunkt just nu och samma åsikter nu som jag hade för några minuter sedan. Jag vill börja med att upprepa det Ingemar Nilsson sade: Hur målen formuleras är viktigt. Det är oerhört viktigt hur målen formuleras och vilka verktyg man tar fram för att nå målen.
Kommissionen säger i grönboken att situationen såg helt annorlunda ut 2008-2009. Nu är vi i en situation där väldigt många länder är mer oroade för sin tillväxt och sin välfärd än de är för klimatutmaningarna. Vi i Sverige har ett lyxproblem. Vi har det väldigt bra i Sverige. Vi har, som Jens Holm sade i sitt anförande, redan mer än 50 procent förnybart i nätet.
Vi är i ett guldläge. Därför motsätter jag mig när man ibland från oppositionens sida försöker att framställa det som att Sverige är sämst i klassen. Sverige har 50 procent förnybart i nätet. Tyskland, som ibland lyfts fram som ett fantastiskt exempel, har drygt 20 procent. Vi har från Sveriges sida ingen orsak att inte ställa höga krav utifrån vår egen konkurrenskraft.
Utifrån vår egen konkurrenskraft står vi väldigt starka. När vi ska formulera en gemensam energipolitik måste vi ta hänsyn till samtliga medlemsländer i EU som inte har samma guldläge som vi har inför framtiden. Man måste ta hänsyn till deras förutsättningar. Det är solidariskt att visa att vi ser att de har problem.
Vi måste, som Ingemar Nilsson säger, vara varsamma med hur målen formuleras. Formulerar vi målen på fel sätt riskerar vi att få konflikt, och då nås de inte.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Lise Nordin säger i sin replik att jag har talat om kostnaderna för PFE-programmet. När jag talar om kostnader talar jag om det uppdrag som Riksrevisionen har fått där den ska titta på samtliga energieffektiviseringsåtgärder som både denna regering och den tidigare regeringen har beslutat om där även kostnadsaspekten måste komma in.
PFE-programmet är en del av de energieffektiviseringsåtgärder som tidigare regeringar har satt i kraft och som också denna regering har stöttat. PFE-programmet är lyckat. Som jag sade avslutningsvis i mitt anförande hoppas jag innerligen att även Riksrevisionen kommer fram till det vi i dag står här i kammaren och förutsätter, nämligen att PFE-programmet har varit en lyckosam satsning även ekonomiskt.
När det gäller Sveriges energieffektiviseringsarbete hade vi en avvikande syn i förhållande till det danska ordförandeskapets förslag. Det föreslog en energieffektivisering av primärenergianvändandet. Där vill vi i stället se på hur energin används. Sverige har en stor andel elintensiva industrier. Vi har industrier som använder väldigt mycket el.
När de växer så växer också energianvändandet. Det som är viktigt är att vi använder energi på rätt sätt. Vi ska använda ren energi, och vi ska använda energi effektivt. När man jämför med andra länder räcker det inte med att titta på papperet och se hur många kilowattimmar som används per invånare. Det man måste se på är: Hur ser strukturen ut i de olika länderna?
Vad används energin för i de olika länderna? Sverige har annat sätt att använda energi på. Vår välfärd är till stor del uppbyggd på elintensiv industri. Den industrin vill vi ha kvar. Vi vill också se till att den blir energieffektivare för att stå sig bättre i konkurrensen i framtiden. Därför är det viktigt att vi fortsätter arbetet med att energieffektivisera.
Men vi ska göra det på rätt sätt så att vi inte riskerar den svenska välfärden.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Lise Nordin säger i sin replik att det går åt mer energi för svenska än för utländska produkter. Det är klart en konkurrensnackdel. Som jag tror att Lise Nordin och i varje fall representanterna för Socialdemokraterna och Vänsterpartiet påpekade i sina anföranden har PFE-programmet om någonting visat på lönsamheten för industrin att energieffektivisera.
Som Lise Nordin också sade i sin replik har Volvo insett att det lönar sig att energieffektivisera och genom eget arbete sett hur det ska åstadkommas. PFE-programmet har varit en succé. I dag är 90 företag fortfarande inne i PFE-programmet. PFE-programmet kommer inte att avvecklas den sista december 2012.
Det kommer att fortsätta till 2017 med de företag som redan är inne i programmet. Som jag sade i mitt anförande kommer vi att komma fram med nya förslag när det gäller energieffektivisering. Men vi anser att det är mycket klokt att invänta Riksrevisionens granskning. Det kan vara så att det även finns andra energieffektiviseringsåtgärder som borde finnas i Sverige.
Jag är helt övertygad om att industrin kommer att driva på utvecklingen när det gäller energieffektivisering. Bland annat PFE-programmet har uppmärksammat den på vinsterna och lönsamheten med att vidta dessa åtgärder. När det gäller regeringens satsningar på energieffektivisering kommer vi att återkomma i budgeten. Jag vill påminna om att vi har 140 miljoner till energirådgivare. Vi har 80 miljoner för insatser för uthållig energianvändning.
Vi har 1,3 miljarder för energiforskning där även energieffektiviseringsåtgärder kommer att ingå. Vi har 170 miljoner för energiteknik som självklart också kommer att åstadkomma energieffektiviseringar. Vi har 270 miljoner som ligger inom energieffektiviseringsprogrammet. Att påstå att alliansregeringen inte satsar på energieffektivisering är att tala osanning.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag uppfattade Kent Perssons inlägg mer som ett konstaterande av sitt eget tidigare anförande. När det gäller när vi har för avsikt att återkomma till kommaren med ett nytt program är det klokt att vänta.
Riksrevisionen har efter ett flertal påtryckningar från oppositionen i kammaren där den har efterfrågat en översyn av de energieffektiviseringsåtgärder som finns i Sverige beslutat sig för att granska samtliga energieffektiviseringsåtgärder.
Jag tycker att det vore klokt, och det tycker även regeringen, att man avvaktar de slutsatser som Riksrevisionen kommer fram till. PFE-programmet avslutas inte. Det är i dag nästan 90 företag som är inne i programmet. I den första programperioden var det 100 företag som var inne.
Vi har framför oss en situation där lika många företag som redan har gått ur PFE-programmet finns där i dag. De kommer att kunna fortsätta arbeta med sina energieffektiviseringsåtgärder fram till och med 2017. Kent Persson säger att det inte var någon förhandling i kommissionen.
Det berodde väl också på att den svenska regeringen lämnade in en anmälan där man bad att få fortsätta med de företag som redan var inne i programmet. Det visar att även kommissionen ibland kan fatta kloka beslut. Personligen skulle jag hellre se att hela EU införde PFE-program när Sverige behövde avveckla det.
Jag hoppas att vi i riksdagen ska kunna komma tillbaka till förslag på ett program där vi även kan få med oss övriga EU-länder, för Sverige är duktigt när det gäller energieffektivisering. Vi har mycket att lära ut till övriga EU-länder på samma sätt som Volvo har tagit åt sig lärdomen från Gent i sin verksamhet.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Inget är gratis, säger Kent Persson. Just det! Därför är det bra att man får en granskning av de åtgärder som vidtas så att man säkrar att de i alla fall är kostnadseffektiva. Någon måste alltid betala för det vi gör, säger Kent Persson i sin replik. Energieffektivisering är väl värt de pengar som man satsar.
Men det måste göras på det mest kostnadseffektiva sättet. Därför välkomnar jag - och jag vet att i alla fall delar av oppositionen också gör det - den granskning som just nu pågår. Jag vill att varje skattekrona som vi använder på energieffektiviseringsåtgärder ska vara så lönsam som möjligt. Jag är helt övertygad om att den svenska industrin är av precis samma uppfattning.
Varje krona som de investerar i energieffektiviseringsåtgärder ska löna sig. Jag vet att vi har duktiga och drivande företag i Sverige som jobbar med energieffektivisering även utan PFE-programmet. Kent Persson frågar: När kommer ni med ett helhetsgrepp på energieffektivisering och ett strategiskt energieffektiviseringsprogram?
Jag kan tyvärr inte ge något datum för det, men jag är helt övertygad om att även energieffektiviseringsåtgärder måste ses i ett helhetsperspektiv, precis som Kent Persson sade. De måste vara hållbara inte bara när det gäller att spara kilowatt, utan det handlar också om hållbarheten för hela det svenska samhället.
Vi ska ha en total energipolitik som åstadkommer både klimatmål och mål om fortsatt stärkt konkurrenskraft för att säkra den svenska vården, den svenska välfärden och den svenska framtiden.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Återigen hör vi att Socialdemokraternas svar på de utmaningar som vi har här och nu är Energikommissionen, som enligt sitt uppdrag ska ta fram lösningar för Sverige efter 2025.
Jag blir väldigt orolig när Socialdemokraterna och Ingemar Nilsson åter lämnar detta besked nu när vi ser att vi står inför utmaningar som behöver få ett svar här och nu.
Om vi ska göra som Ingemar Nilsson föreslår och vänta med att göra något över huvud taget tills Energikommissionen har lämnat sitt betänkande om vad som ska hända efter 2025 kommer vi att leva i ett vakuum, herr ålderspresident. Detta vakuum kommer att leda till höga elpriser. Det är, som Ingemar Nilsson sa, oroande för effektbalansen i Sverige. Vi kommer att få se den elintensiva industrin flytta ut.
Jag måste därför fråga Ingemar Nilsson: Har inte de rödgröna för avsikt att göra någonting nu åt den uppkomna situationen, som föranletts av de rödgröna regeringspartiernas politik? Om de rödgröna har för avsikt att göra något, vilket de förhoppningsvis har, kommer de då, som de själva bett om så länge, att söka en bred överenskommelse i Sveriges riksdag?
Eller kommer de, som de har gjort det senaste halvåret, att köra solo med de negativa konsekvenser som resultat som vi nu ser? Jag tycker att Sveriges industrier och invånare förtjänar ett svar. Är det ett vakuum som väntar oss, med de problem det leder till, eller kommer ni att göra rätt och söka lösningar i en bred överenskommelse i Sveriges riksdag, Ingemar Nilsson?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Jag blir inte lugnare av det besked Ingemar Nilsson ger. 2025 och 2018 - år 2018 kan två reaktorer som i dag producerar 10 procent av Sveriges elförsörjning sättas ur produktion för gott.
Det är sju år mellan 2018 och 2025, sju år där vi inte har tillgång till 10 procent av den basproduktion som vi har i dag. Jag tycker att Socialdemokraterna borde vara lite oroliga för vad som kommer att hända med Sveriges elförsörjning och effektbalansen. Effektreserven, säger Ingemar Nilsson.
Det är klart att den kan lösa några av problemen, men vi kan inte basera det hela på att effektreserven ska gå in och producera de 10 procent som går förlorade. Jag undrar därför: Har Socialdemokraterna någon plan för hur man ska täcka upp för de 10 procent som kommer att försvinna?
Med tanke på att Ingemar Nilsson inte verkar orolig alls över Vattenfalls besked i förra veckan undrar jag också om Socialdemokraterna var beredda på beskedet.
Var ni medvetna om konsekvenserna av besluten om höjd kärnavfallsavgift, höjd effektskatt och höjd ambitionsnivå i elcertifikatssystemet, så att vi får in mer el i systemet som på kort sikt trycker ned priserna och försämrar konkurrenskraften för den övriga elproduktionen? Var ni beredda på att er politik skulle få dessa konsekvenser?
Om svaret är ja, vad har ni då för åtgärdsplan för att täcka upp för den förlust som väntas uppstå 2018? Energikommissionens uppdrag gäller 2025.
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Först vill jag rätta Lise Nordin. Hon har nog missuppfattat mig. Jag har inte sagt att jag vill ha en regering som inte agerar, men jag vill ha en regering som gör som den lär. Under hela förra mandatperioden, under hela valrörelsen har de rödgröna krävt att energibeslut ska fattas i bred enighet, eftersom de är så oerhört viktiga för Sveriges framtid.
Då undrar jag hur Lise Nordin ser på att regeringen har fattat ett antal beslut utan att söka den breda enigheten. Jag hoppas att få se flera beslut från regeringen gällande energipolitiken framöver, men då förväntar jag mig att ni faktiskt gör det som ni krävde att vi skulle göra, det som ni själva säger är så oerhört viktigt.
Lise Nordin säger i sitt anförande att det inte är något problem med bortfallet av 10 procent av Sveriges basproduktion av el därför att vi har ett överskott. Hon säger också att förra året producerade vindkraften 8 procent av den totala elproduktionen i Sverige. Det är sant, men om man tittar på när vindkraften produceras, produceras den när vi inte har behov av vindkraft.
Av den producerade vindkraftselen gick 2,4 procent till konsumtion i Sverige. Övrig el gick på export. Jag har ingenting emot export. Jag tycker att det är väldigt bra att det finns de möjligheterna, men vi kan inte ta den totala vindkraftsproduktionen till intäkt för att vi har en stabil elförsörjning i Sverige. Hur har Miljöpartiet tänkt att lösa utmaningarna under de dagar när vi inte har tillräckligt med el?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Låga elpriser är ett problem för elproducenterna, säger Lise Nordin i sin replik. Då är frågan: Varför väljer man då att föra in ännu mer el på en redan överhettad marknad?
Vi har tidigare hört från Ingemar Nilsson och från energiminister Baylan att de inte anser att regeringens beslut inom energipolitiken under det senaste halvåret har något att göra med Vattenfalls beslut om att stänga två reaktorer i förtid. Därför undrar jag om Lise Nordin är av samma uppfattning.
Har inte regeringens agerande det senaste halvåret någon påverkan på den förtida stängningen av Ringhals 1 och 2? Åsa Romson har varit ute i debatten och sagt raka motsatsen.
Om Miljöpartiet anser att det är regeringens agerande det senaste halvåret som påverkat Vattenfalls beslut att tidigarelägga stängningen av Ringhals 1 och 2, har inte Miljöpartiet då kommunicerat detta med sin röda regeringspartner? Eller var det något som Miljöpartiet valde att hålla för sig självt?
Har ni olika mål med energipolitiken inom Regeringskansliet?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Nu har jag tyvärr inte miljöbalken och dess lagstiftning framför mig. Men jag kan informera ledamoten om att miljöbalken i dag ställer mycket hårda krav på gruvdrift i våra naturområden. Det är näst intill omöjligt att få tillstånd till gruvdrift, och det är jag väldigt glad för. Jag är mycket stolt över vår svenska miljölagstiftning. När det gäller prospektering är också kraven väldigt höga.
Jag är inte alls orolig för att man ska förstöra vår fantastiska svenska vackra natur, som jag självklart vill se bevarad. När Vänsterpartiet pratar om att vi inte skulle värna om människor på landsbygden vill jag säga att människor på landsbygden inte vill bo i ett museum. Människor på landsbygden vill bo och arbeta där de är.
Den svenska gruvdriften är i dag en förutsättning för utveckling i många samhällen, speciellt i Norrland, och för att människor ska kunna stanna kvar. Gruvan i Kiruna är kanske ett av de nyaste eller bästa exemplen på att någonting händer. Man har genom en lång process kommit överens med dem som bor där om att gruvan ska utvecklas, staden byggas och stora resurser satsas. Det är en förutsättning för att man ska kunna ha kvar gruvdriften.
Det är en förutsättning för att människor ska stanna kvar på landsbygden. Att skatta ihjäl företag leder inte till jobb. När Vänsterpartiet säger att det finns stora pengar i gruvbolagen hoppas jag att ni också kommer ihåg den senaste konkursen, LKAB:s uppsägningar och deras varsel av ytterligare 300 människor, som nu troligtvis blir utan jobb.
Hur hade det sett ut om de dessutom hade haft en 10-procentig mineralskatt ovanpå det? Hur många hade då blivit av med sina arbeten på den svenska landsbygden?
Cecilie Tenfjord Toftby (M):
Lagar ska följas. Jag förstår också på repliken från Håkan Svenneling att det egentligen inte är lagstiftningen i sig som han är orolig för, utan att man inte alltid följer lagen. Om det nu skulle visa sig att lagen inte följs ska de som brutit mot den straffas. Så är det. Moderaterna har ingen annan åsikt.
Jag har själv följt debatten i medierna, och jag blev orolig när landshövdingen i Norrbotten kommenterade just det här. Om det visar sig att något har skett som bryter mot den svenska miljölagstiftningen måste det fram i ljuset och straffas, och jag hoppas verkligen att det i så fall sker. Ingen, varken en privatperson eller ett bolag, ska bryta mot den svenska lagstiftningen.
Vår svenska miljölagstiftning är faktiskt förutsättningen för att vi även i framtiden ska ha en levande gruvnäring i Sverige. Börjar man nagga miljölagstiftningen i kanterna kommer det på sikt även att drabba gruvnäringen, och det hoppas jag att både de som företräder näringen och de som företräder myndigheterna förstår. På det sättet gör man sig själv en björntjänst.
Man gynnar ingen - inte bolagen, inte miljön, inte människorna som bor där. Där har jag ingen annan åsikt än Håkan Svenneling. Jag tror på den svenska lagstiftningen, och jag tror på den svenska gruvnäringen. Men jag skulle vilja att den nuvarande rödgröna regeringen med Vänsterpartiet som samarbetspartner ser till att bolagen i Sverige inte skattas ihjäl och ser till att vi har ett näringslivsklimat som gynnar arbetstillfällen.
Man måste inse att gruvnäringen är en förutsättning för arbetstillfällen och välmående på Sveriges landsbygd, kanske speciellt i den norra delen av vårt land.