Jan Ertsborn (FP):
Jag yrkar bifall till utskottets förslag till riksdagsbeslut och avslag på samtliga reservationer i betänkandet. Jag tänkte inleda med att säga några ord om tomträttsinstitutet, som infördes i början av 1900-talet och som framför allt skapade mängder med tomträtter mellan 1940 och 1960.
Det var ett bostadspolitiskt instrument som gjorde det möjligt för i stort sett varje familj att bygga sig en villa eftersom man slapp köpa tomten och därmed kostnaden för denna. På den tiden sattes tomträttsavgälderna också till mycket låga belopp. Sedan dess har fastighetsförvaltningen och markvärdena förändrats mycket.
Tomträttsavgälderna har blivit ett mycket stort problem för många tomträttsinnehavare. Det finns exempel där man från ett år till ett annat har fått en höjd tomträttsavgäld från 5 000 kronor per år till 50 000 kronor per år. Det är förhoppningsvis det mest skrämmande exemplet. I dag finns det ungefär 50 000 tomträtter i Sverige.
För 20 år sedan fanns det ca 90 000. Detta beror i sin tur på att många kommuner har låtit villaägarna köpa in sina tomter. Nu har regeringen tillsatt en utredning för översyn av tomträttsinstitutet. Det är oerhört glädjande.
Utredningen ska inte bara titta på hur man ska fastställa tomträttsavgälden, utan den ska också titta på möjligheterna att lagstifta om eventuella friköp för dem som äger byggnaderna på mark som är upplåten med tomträtt. Detta ställer vi oss bakom, och vi hoppas med tiden få se ett förslag på området.
Jag vill betona att den motion som vi från Folkpartiet har lämnat in och det som jag nu har sagt avser tomträtter där det finns en en- eller tvåfamiljsvilla. Det finns också tomträtter både för hyreshus och för kommersiella byggnader, men de omfattas inte alls av vare sig det jag har sagt eller av vår motion.
Låt mig säga lite om fastighetsmäklarens roll. Det är inte mer än något år sedan en ny lagstiftning trädde i kraft.
Man gjorde på sedvanligt sätt i Sverige en omfattande utredning om fastighetsmäklarens ställning och vägde för- och nackdelar beträffande systemet att mäklaren är en opartisk mellanman. Det är en något annorlunda konstruktion, men vi har haft det så i Sverige så länge vi kan minnas, och det har fungerat.
Det finns skäl för en annan modell. Då blir dock fastighetsmäklaren ombud för säljaren, och köparen lämnas därhän. Även om köparen har möjlighet att skaffa sig ett eget ombud är det inte säkert att köparen gör det. Då uppstår med en gång en obalans i dessa viktiga frågor om köp och försäljning av villafastigheter.
De överväganden som både utredningen och regeringen gjorde och som riksdagen ställde sig bakom visade tydligt fördelarna med att fortsätta med systemet med mäklaren som en opartisk mellanman. Det var ett bra alternativ som var väl värt att fortsätta med och fullfölja. Man kan titta på hur det ser ut i mäklarkåren i dag.
Det tyckte i alla fall jag var intressant. Vid årsskiftet fanns det 6 772 mäklare. För att anknyta till den tidigare debatten var 42,5 procent kvinnor. I åldersgruppen under 30 år var andelen kvinnor 61 procent.
Mot dessa 6 772 mäklare kom det in 306 anmälningar till Fastighetsmäklarnämnden om att mäklare inte skött sitt uppdrag. Av dessa anmälningar resulterade 87 i en varning till den aktuella mäklaren. 87 av 6 772 mäklare varnades.
Det är ett bra bevis på att vi har ett system som fungerar med en tillfredsställande tillsyn från Fastighetsmäklarnämnden, som i fortsättningen ska heta Fastighetsmäklarinspektionen. Jag ser inte att det finns någon anledning att ifrågasätta vare sig mäklarens roll som opartisk mellanman eller mäklarens utbildning.
Därför yrkar vi avslag på de motionerna.