Hillevi Engström (M):
När man lyssnar på oppositionen kan man lätt få intrycket att det finns en enkel lösning på de problem som har ackumulerats under så många år. Det är de problem som möter människor som har stått utanför arbetsmarknaden. I den senare fasen i jobb- och utvecklingsgarantin är genomsnittstiden åtta år, vilket är en mycket lång tid. Nästan var femte person har varit arbetslös och inskriven på Arbetsförmedlingen i mer än tio år.
Precis som Tomas Tobé tog upp har högkonjunkturer kommit och gått utan att någonting har hänt. Människor har låsts in i ganska meningslösa åtgärder som inte har lett till något resultat. Det finns inte några exakta siffror. Men det stora flertalet har fått en hel del utbildningar. Det är också någonting som vi tittar närmare på.
Vi hörde också en tidigare debattör nämna en person som hade mest utbildning av alla. Oppositionen vill ändå att en sådan person ska få en kortare arbetsmarknadsutbildning, vilket är ett slöseri med människors tid och möjligheter att få ett jobb. Jobb- och utvecklingsgarantin har flera olika delar. Under de första delarna är syftet att man ska ge alla insatser som kan krävas och är behövliga.
Förra året var det 70 000 personer som gick en utbildning genom Arbetsförmedlingens försorg. Enligt Långtidsutredningen är det en bra balans inom arbetsmarknadsutbildningen. Det var inte bra som det var tidigare under de socialdemokratiska regeringarnas tid. Det var enorma volymer inom arbetsmarknadsutbildningen. Det ledde inte till något bra resultat. Det ledde till en jobblös tillväxt. Människor blev fast i systemen. De blev inlåsta.
Det var stämpling, åtgärd, insats, stämpling - år ut och år in. Jag tror inte att det var bra för någon. När vi tittar på den senare fasen är det viktigt, vilket jag har poängterat i flera olika debatter i denna kammare, att det är en insats som håller en bra kvalitet och som upplevs som meningsfull. Det är A och O. Det är också av detta skäl som vi kan ställa krav på anordnare. De får en ersättning på 225 kronor per dag.
De ska tillhandahålla en god arbetsmiljö, handledarskap och möjligheter för den arbetssökande att söka jobb. Över tid lämnar 19 procent fas 3, vilket är bra för dem men inte tillräckligt bra förstås. Vi ser nu att chanserna till jobb ökar. Som Tomas Tobé var inne på lämnar många jobb- och utvecklingsgarantin innan de kommer in i den senare fasen.
Avslutningsvis vill jag säga följande: Det finns inga reformer som är så bra att man inte ständigt behöver se över dem för att se hur man kan trimma systemen. Vad kan vi göra? Vad säger arbetsförmedlarna, och vad säger deltagarna? Jag tror att en viktig del är att lyssna mer på deltagarna när man utser en fas 3-samordnare. Vad vill jag själv göra? Vad känns meningsfullt för mig som individ? Hur kan jag påverka den placeringen?
Återigen, som jag har sagt vid flera olika tillfällen: Känner man sig inte nöjd och det inte fungerar ska man ta kontakt med sin arbetsförmedlare. Jag ska svara på Eva-Lena Janssons konkreta fråga. Hon skriver att människor utnyttjas som gratis arbetskraft. Jag vill vara tydlig än en gång. Detta handlar inte om ordinarie arbete. I det fall man upplever det så ska man slå larm och kontakta sin arbetsförmedlare. Detta är inte fråga om att undantränga ordinarie arbete.
Så får det inte användas, och så är inte heller avtalet formulerat mellan Arbetsförmedlingen och anordnaren.