KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Margareta Cederfelt har frågat mig hur regeringen och jag arbetar för att de mänskliga rättigheterna ska förbättras på Krimhalvön. Som jag tidigare framfört i denna kammare utgör den ryska aggressionen mot Ukraina den största utmaningen mot europeisk fred och säkerhet sedan kalla krigets slut. Rysslands olagliga annektering av Krim har medfört att människorättsläget kraftigt försämrats överlag och att minoriteter har farit illa. I hundratals år utgjorde krimtatarerna majoritetsbefolkningen på halvön.
I dag är de en minoritet som inte åtnjuter ens de mest grundläggande mänskliga rättigheter. Under rysk annektering har krimtatarernas religiösa institutioner och det civila samhället systematiskt strypts, pressfriheten och rörelsefriheten minimerats och det krimtatariska språkets ställning kraftigt försvagats. Senast i april stängdes den tidigare fristående krimtatariska tv-kanalen ATR helt ned av de nya ryska myndigheterna.
Det ryska agerandet innebär att internationella observatörer och organisationer inte får tillträde till Krimhalvön och inte kan verka där. Ukrainsk lagstiftning kan inte tillämpas för att garantera de mänskliga rättigheterna på Krim, då halvön i praktiken kontrolleras av Ryssland. Enligt Europadomstolens praxis har Ryssland rättsligt ansvar för att de mänskliga rättigheterna upprätthålls på Krim - ett ansvar som Ryssland inte tar.
Bristerna i det ansvarstagandet är något som Sverige vid upprepade tillfällen har uppmärksammat i OSSE, Europarådet och FN liksom bilateralt till Ryssland. Regeringen vill möta denna utmaning tillsammans med våra partner inom Europeiska unionen för att stå upp för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter, på Krimhalvön. Sida undersöker för närvarande möjligheterna att ge stöd till krimtatarerna inom ramen för Sveriges reformstöd till Ukraina.
EU har som en konsekvens av den olagliga annekteringen infört importförbud och investeringsförbud samt begränsningar av export och turismrelaterade tjänster vad gäller Krim och staden Sevastopol. De så kallade restriktiva åtgärderna riktade mot Krim är en del av EU:s icke-erkännandepolitik och kommer att kvarstå så länge den olagliga annekteringen fortgår. Tillsammans står vi bakom de diplomatiska ansträngningarna att säkra Ukrainas territoriella integritet och suveränitet.
Tillsammans ska vi också upprätthålla trycket på Ryssland att respektera gjorda åtaganden och leva upp till folkrättens förpliktelser. Låt mig avslutningsvis, fru talman, försäkra Margareta Cederfelt om att Sverige kommer att vara fortsatt pådrivande i utformningen av EU:s politik avseende Ryssland och Ukraina. Detta avser även EU:s hantering av den olagligt annekterade Krimhalvön.
Margot Wallström (S):
Det finns anledning, tycker jag, att säga ytterligare några saker om den mycket svåra situationen för mänskliga rättigheter. Sedan annekteringen inleddes i mars förra året har personer som tagit ställning för Ukraina och krimtatariska aktivister försvunnit eller blivit utsatta för tortyr och misshandel.
Det finns illegala paramilitära grupper som Krims självförsvar och kosackförband som har tagit sig rätten att uppträda som ordningsmakt. I juni förra året antog Krims parlament en lag som syftade till att legalisera dessa så kallade självförsvarsgrupper. De gavs då rätten att samverka med lokal polis för att kontrollera legitimationer och på väldigt lösa grunder anhålla personer.
De patrullerar och gör genomsökningar av tåg och järnvägsstationer, och rysk säkerhetstjänst och de här frivilliga patrullerna genomför förhör, husrannsakningar och frihetsberövanden av proukrainska och krimtatariska aktivister. Personer som är aktiva på sociala medier har blivit förhörda utan möjligheter till telefonsamtal eller advokathjälp. Privat egendom som datorer och annat har beslagtagits.
Krimtatariska och religiösa institutioner har trakasserats på liknande vis. Det är alltså ett mycket omfattande övergrepp - för att inte tala om trycket på medierna i form av till exempel förhör av oberoende journalister, vilket har blivit en systematisk form av kränkningar. Rörelsefriheten har begränsats, och krimtatarernas ledare är båda två förbjudna att återvända till Krim under de närmaste fem åren.
Precis som jag sa tidigare har Ryssland enligt Europadomstolens praxis ett rättsligt ansvar för att de mänskliga rättigheterna upprätthålls. Det ansvaret tar man inte. Därför påpekar vi det här och uppmärksammar det såväl i OSSE, Europarådet och FN som bilateralt till Ryssland.
Både statsministern och jag har vid besök i Ukraina tagit upp krimtatarernas situation i möten med presidenten och regeringen.
Men den situation som de facto råder på Krimhalvön i dag gör det mycket svårt - nästan omöjligt, kan jag väl säga - för både ukrainska och utländska organisationer att på plats verka för att förbättra MR-situationen där.
Men vi gör det multilateralt, och vi försöker förstås påverka Rysslands agerande via sanktionsregimen i EU. Vi försöker stödja civilrättsorganisationer på olika håll i världen men har förstås problem med att inte få tillträde eller kunna verka ens via civilsamhällesorganisationer.
Det fortsätter att vara ett mycket stort problem. Det är viktigt att medierna fortsätter att uppmärksamma situationen och beskriva den fullt ut och att vi upprätthåller trycket på Ryssland, inte minst via sanktionsregimen i EU-sammanhang.
Margot Wallström (S):
Jag tycker att Robert Hannah gör en gripande beskrivning av precis hur det ser ut just nu i dessa områden. Jag har själv träffat en ganska stor grupp yazidier i Borlänge och har förstått - om man nu kan förstå när man inte har funnits där på plats.
De hade bland annat en läkare som besökt området och kan vittna om den fasansfulla situationen för människor där. Våra möjligheter att agera - det är det viktigaste att säga - avgörs inte av hur Isils övergrepp i Irak och Syrien definieras, vilket ord vi använder.
Vi ska inte vänta på ett juridiskt avgörande om det är folkmord innan vi reagerar på de massiva övergreppen. Det gör vi inte heller. Som jag har redogjort för agerar Sverige både för att hantera den akuta krisen och för att vi ska kunna nå en långsiktig politisk lösning. Regeringen följer förstås situationen väldigt noga, och vi kommer att fortsätta våra ansträngningar och insatser. I grunden handlar det här om mellanmänsklig solidaritet.
Låt mig säga någonting om begreppet folkmord. Folkmordskonventionen från 1948 definierar folkmord som handlingar begångna i avsikt att förinta, helt eller delvis, en nationell, etnisk, rasmässig eller religiös grupp som sådan. Kärnan i det juridiska folkmordsbegreppet är just denna avsikt.
Samtidigt är den juridiska definitionen av folkmord snäv, och i det ligger att också oerhörda brott inte nödvändigtvis behöver vara folkmord i detta begrepps rättsliga mening. Ett exempel på det är att inte ens Pol Pots härjningar och mord definieras som folkmord.
Isils avskyvärda handlingar riktade mot civilbefolkningen kan även utgöra brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Även de brotten, tillsammans med folkmord, hör till folkrättens allra allvarligaste och måste förstås fördömas.
Jag vill ändå understryka att det viktiga är vad vi gör, att vi agerar, att Sverige agerar humanitärt och politiskt. Vilken beteckning vi ger de ohyggligheter som nu sker har i den bemärkelsen inte någon praktisk betydelse för våra möjligheter eller förpliktelser att agera. Det är av yttersta vikt att den här situationen fortsatt ges också internationell uppmärksamhet.
Margot Wallström (S):
Precis som Robert Hannah beskriver visar rapporterna från detta område att Isil begår väldigt grova, systematiska och omfattande övergrepp mot de mänskliga rättigheterna och överträdelser av internationell humanitär rätt. FN-rapporterna har också talat om att det rör sig om brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser.
Det jag vill säga är att vi inte ska låta vårt agerande styras av huruvida vi definierar det som folkmord eller ej. Vi har en skyldighet att agera. Det räcker väl att det är övergrepp mot de mänskliga rättigheterna.
Det är tydligt för regeringen att det pågår oerhörda övergrepp, och därför har vi en skyldighet att agera för att minska lidandet och för att bidra till en långsiktig lösning. Det sker med stor försiktighet, eftersom den här konventionen är juridiskt ganska knepigt skriven och inte är så användbar.
Det märkte nog den tidigare regeringen också, och i så fall hade Birgitta Ohlsson själv kunnat deklarera vad den tidigare regeringen stod för eftersom hon ingick i den. Det visar bara att konventionerna ibland inte är till särskilt stor hjälp. Det ska också juridiskt fastställas att det är på detta sätt, och det kan ibland vara knepigt.
Det leder oss fel, för det viktiga är: Vad gör vi i denna situation för att minska lidandet och för att komma åt Isil och stoppa Isils härjningar? Hur ser vi till att vi bidrar till en långsiktig lösning? Jag har inga andra intryck av den allvarliga situationen än de som Robert Hannah här beskriver.
Jag har själv sett hur övergreppen begås mot framför allt flickor och unga kvinnor runt om i världen, så jag vet att värdet på just kvinnor och flickor dessvärre inte är särskilt högt. Vi måste göra allt för att stoppa det här. Vi ska bidra oavsett vad den juridiska beteckningen är av det som pågår.
Det vi har sett räcker för att agera kraftfullt och med mellanmänsklig solidaritet.
Margot Wallström (S):
Jag tolkar Robert Hannahs inlägg som ett uttryck för den desperation som jag tror att väldigt många känner. Räcker det som världssamfundet gör? Om vi verkar via EU och FN och svarar mot de FN-resolutioner som världssamfundet antar har vi trots allt större möjlighet att bli effektiva. Vi har även accepterat att det pågår en militär insats.
Vi har sett att Sveriges viktigaste bidrag är att fortsätta att agera humanitärt. Vi har ett stort humanitärt bistånd. Vi har bidragit med över 1,3 miljarder kronor från svenskt håll, och senast i år fattade vi beslut om ytterligare 150 miljoner kronor för att förbättra den humanitära situationen i Irak.
Vi är också en av de allra största givarna av icke-öronmärkt stöd till FN:s humanitära organisationers insatser i området. Vi ger förstås även bidrag på alla sätt vi kan för att få en politisk lösning.
Vi svarar positivt på FN:s vädjan, nämligen att inte bidra genom att skicka stridande till de olika konflikter som finns.
Det gäller alltså frivilliga och enskilda individer som dessvärre ofta kanske bara ställer till med problem och som heller inte har det skydd vi vill se till att man får när man gör en insats. Samtidigt kan man förstå detta rent mänskligt, därför att man känner att situationen på marken är desperat.
Men det är FN:s vädjan, och den försöker vi att svara upp mot, i första hand när det gäller att stoppa dem som ansluter sig till Isil. Vi kan ha stor sympati, men det är viktigt att hålla sig till regelverket.
Margot Wallström (S):
Det gläder mig att vi är överens om vikten av att driva på i EU för en bättre efterlevnad av rättsstaten. Jag är den första att ge en eloge till Birgitta Ohlsson för hennes arbete och för att hon har drivit på för att detta ska bli verklighet och för att man inrättar en mekanism och en ordning för att göra detta. Det tycker jag att Birgitta Ohlsson och Folkpartiet absolut ska ha en eloge för.
Detta arbete inom EU för att stärka rättsstaten tycker jag har fått ny energi under hösten. Jag kommer från ett möte med allmänna rådet och förstås med utrikesministrarna i måndags. Hittills har jag varit där på mötena och tänker fortsätta att vara närvarande.
Men det är egentligen bara två av EU-länderna som nu har kvar institutioner med en EU-minister. Det har blivit en anomali i EU-kretsen att ha EU-ministrar. Det är i själva verket så att alla ministrar måste vara EU-ministrar. Vi har redan upptäckt att det är så.
Våra frågor är ständigt på dagordningen; vi måste vara alla engagerade och tänka på hur vi ska påverka i EU-kretsen samt hur vi ska använda vårt EU-samarbete och EU-medlemskap på bästa sätt för att driva våra frågor. Det här är ett bra exempel. Vi tycker att det kom ett bra förslag till allmänna rådet. Det diskuterades i förrgår.
Det italienska ordförandeskapet har lagt fram förslag om hur rådet ska kunna utveckla en egen roll, vid sidan av att kommissionen förstås har ansvar som väktare av fördragen. Jag tror också att vi kommer att se att vice ordförande Frans Timmermans lyfter fram de här frågorna på ett nytt sätt.
Det är positiva signaler, och det blev en bra och konstruktiv debatt där de flesta medlemsländer välkomnade möjligheten att till exempel varje år ha en tematisk debatt om en viss fråga.
Det kan gälla pressfrihet eller någonting annat - civilsamhällets organisationer, eller vad man nu väljer - och det syftar till att kunna ta sig an frågorna mer grundligt, som tillägg till det som ska vara kommissionens roll.
Vi var också överens om att vi ska utarbeta former för de återkommande diskussionerna i rådet och för hur man ska öka förståelsen för hur viktigt det är att debatten hålls levande och att vi återkommer regelbundet. Jag tror alltså att de dialoger rådet har kan bli ett bra redskap för att sätta fokus på EU:s gemensamma värderingar och hur vi lever upp till dem.
Jag tycker samtidigt inte att man ska göra dubbelarbete. Vi har nämligen Europarådet och en rad organ som redan granskar, och då ska inte kommissionen göra det ovanpå allt som redan bedrivs. Vi kan i stället använda oss av det material, den granskning och de rapporter som presenteras regelbundet.
De kan mycket väl ligga till grund för debatter och diskussioner både i rådet och i kommissionen.
Margot Wallström (S):
Jag kan bara hålla med Maria Weimer om det. Det kommer säkert inte att bli lätt alla gånger, utan vi kommer att möta motstånd från ett antal länder som upplever att detta är alldeles för känsligt och att det är att lägga sig i deras inre angelägenheter. Det är helt enkelt kontroversiella frågor, så det kommer säkert att vara uppförsbacke många gånger. Då är det viktigt att det finns en kärna av medlemsländer som driver den här frågan.
Sverige kommer fortsatt att tillhöra den grupp som ställer sig i spetsen och hävdar principerna om öppenhet, insyn och respekt för mänskliga rättigheter i alla olika former. Vi tycker att vi får bra material, och vi kommer att få det både inom ramen för FN:s råd för mänskliga rättigheter och genom Europarådet och EU:s byrå för grundläggande rättigheter. Vi får lov att ta det stegvis.
Det är ju ofta så om det är 28 medlemsländer som ska enas, för enhällighet och enighet är väldigt viktigt för att få detta på plats. Sedan tror jag inte att det finns någon väg tillbaka, utan då kan det bara bli mer öppet och mer angeläget. Jag tror även att det här arbetet kommer att föra oss närmare EU:s medborgare.
De kommer att se att detta är någonting vi står upp för i EU-kretsen och någonting som diskuteras lika livligt - förhoppningsvis - och lika konstruktivt som handelsregler eller vad det nu kan vara.
Margot Wallström (S):
I den här frågan finns det inga skillnader mellan den här regeringen och den tidigare, där Folkpartiet ingick - det vill jag gärna framhålla. Så några ord om situationen för mänskliga rättigheter, som tas upp. Enligt de rapporter som vi har fått har ett antal MR-aktivister gripits i Kina för att ha uttryckt sympatier med demonstranterna i Hongkong.
Under senare tid har också möjligheterna att på kinesiska fastlandet få information om vad som sker i Hongkong begränsats ytterligare. Det har skett genom att tv-sändningar, webbsidor och annat som rapporterar om händelser har blockerats eller censurerats. Det är en mycket oroväckande utveckling. Sverige för en kontinuerlig dialog med Kina, både bilateralt och genom EU och FN. Jag hoppas att ni inte plötsligt tycker att vi inte ska agera via EU.
Vi får ändå en starkare röst om vi gör vad vi kan göra för att bidra men också verkar via EU och FN kring MR-situationen i landet. Bilateralt sker det genom en dialog mellan regeringsföreträdare på olika nivåer och i olika sammanhang. Som jag nämnde i mitt svar publicerar Sverige MR-rapporter. De bidrar till att öka uppmärksam-heten kring MR-situationen i både Kina och Hongkong.
Sverige har rapporter om både Kina och Hongkong. På EU-nivå har vi regelbundna kontakter med Kina. Ett av de viktigare formaten är den återkommande MR-dialogen mellan EU och Kina. Den ska äga rum inom kort.
Samarbetet inom FN, med regelbundna granskningar av situationen i Kina, bidrar också till att uppmärksamma situationen i Hongkong och försöka hitta vägar för att förbättra den. Här spelar Sverige en aktiv roll. Till sist vill jag säga att vi har Raoul Wallenberg-institutets utbildningsverksamhet i Kina, som Sverige stöder.
Den verksamheten är huvudsakligen inriktad på akademiska arbeten, samarbete med ett antal kinesiska universitet och samarbete med åklagarmyndigheter på central och lokal nivå. Där bidrar vi till ökad kunskap och kompetens på områdena folkrätt och mänskliga rättigheter. Generalkonsulatets uppdrag består av att främja Sverige och svenska intressen. Där ingår också att främja demokrati och mänskliga rättigheter.
Det sker genom en konstant dialog med regeringsföreträdare på olika nivåer och inom ramen för det lokala EU-samarbetet. Här ingår också kontakter med representanter för civilsamhället och olika organisationer. Det är ett mycket viktigt arbete som bedrivs.
Margot Wallström (S):
Det gjordes ett uttalande på EU-nivå, från EU:s utrikestjänst, den 2 oktober. Det står vi bakom. Jag utesluter inte att det kan behövas fler uttalanden. Vi följer förstås utvecklingen noga, och behövs det ska vi också säga ifrån. Vi bör välja att göra det samordnat, men vi är också villiga och beredda att göra det från svensk sida. Det är framför allt viktigt att man avstår från våld och att situationen utvecklas i helt fel riktning, mot mer av våldsamheter.
Margot Wallström (S):
Jag tycker att vi ska diskutera alla de här frågorna i EU-kretsen. Och vi ska förstås göra en bedömning: Är sanktionerna verkningsfulla, och hur ser man i så fall att nästa steg ska tas? Vad är det som krävs? Den utvärderingen ska vi göra gemensamt i EU-kretsen. Vi kommer att fortsätta med en mycket aktiv politik och en aktiv hållning, förstås, i EU-kretsen också i de här frågorna.
Det hoppas jag att det inte finns någon oklarhet kring. Och, som sagt, det viktiga är att jag förklarar att poängen var just att det behövs en ordentlig analys. Där brast det i EU, och där har resten av världen också brustit. Det handlar om förmågan att bedöma vad som kan bli de ryska reaktionerna, som sagt.
Det var nog mer av överraskning än att det var en ordentlig bedömning och en ordentlig hållning som EU kunde uppvisa och andra länder också kunde stå för. Det måste vara Ukrainas eget beslut om man vill söka medlemskap. Så måste det vara med alla länder.
Vi kan inte, så att säga, helt och hållet bestämma Ukrainas öde. Vi ska stödja Ukraina, ge det stöd som vi har påbörjat redan och se till att de kan uppfylla alla de kriterier som krävs om de vill söka medlemskap i EU. Det är också den diskussion som vi måste ha i EU-kretsen.
Margot Wallström (S):
Jag är intresserad av resultat, Jan Björklund. Jag tycker att EU också måste vara det. Det måste ständigt ske en granskning. Det räcker inte med tjusiga eller bombastiska uttalanden eller att påstå att man är pådrivande. Det handlar ju om vilka resultat vi ser. Vad är det som faktiskt verkar? Vad är det som fungerar i våra relationer gentemot både Ukraina och Ryssland och Rysslandspolitiken. Man kan påstå vad som helst, men det är i handling vi visar om vi är effektiva.
Självklart måste sanktioner ständigt granskas, vilka de är, hur de verkar och om de har gett goda resultat. Då får vi fundera över nästa steg, om sanktionerna ska förstärkas ytterligare, lägga till andra delar eller vad som är den viktiga vägen framåt. Det är så jag kommer att fungera också i EU-kretsen. Det är självklart att Ukraina är välkommet.
Om Ukraina ansöker och vill söka sig till EU ska landet vara välkommet. Sedan får EU förbereda landet, precis som man gör med alla andra länder. Jag har faktiskt inte ens läst artikeln. Jag har bara sett att man har ryckt ur ett citat ur en intervju, och sedan har man helt missat poängen - precis som Jan Björklund gör här. Han försöker tolka citatet på ett helt märkligt sätt.
Jag har fått chansen att förklara vad som är regeringens Rysslandspolitik. Den kommer att ligga fast. Vi kommer att fortsätta den linje som Sverige har haft både vad gäller stödet till Ukraina och att ha en fast och bestämd hållning gentemot Rysslands olagligheter och aggressioner.
Vi vill alla att Ryssland leds in på en väg som tar itu med de kortsiktiga problem vi ser nu, våldet och konflikten, och även den långsiktiga inriktningen. Tyvärr hjälpte ni inte till så mycket att bygga demokratistödet.
Margot Wallström (S):
Torbjörn Björlund har frågat mig hur jag tänker agera för att stödja hävandet av blockaden mot Kuba och vilka kontakter som tas eller är tagna för att stödja Kuba i den demokratiska utvecklingen. Att det amerikanska handelsembargot mot Kuba inte har främjat en utveckling i demokratisk riktning har länge varit uppenbart. Därför var närmandet i relationerna mellan USA och Kuba, som inleddes i december 2014, en välkommen historisk vändning.
Förhoppningsvis kan det utgöra ett steg på vägen mot ett avskaffande av det amerikanska embargot. Sedan omläggningen av Kubapolitiken har president Obama uppmanat kongressen att lyfta embargot, men i nuläget finns inte tillräckligt med stöd för en förändring. Den svenska regeringens syn att det amerikanska embargot bör lyftas delas av en överväldigande del av det internationella samfundet.
Detta har under en rad år bekräftats vid omröstningar i FN:s generalförsamling om resolutionen om det amerikanska Kubaembargot. Det amerikanska embargot får inte skymma det faktum att Kuba är en enpartistat och att det fortsatt finns stora utmaningar vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. Det amerikanska embargot har tydligt visat att isolering inte främjar en demokratisk utveckling. Denna regering sätter stort värde på dialog som diplomatiskt verktyg.
Kabinettssekreterare Annika Söder besökte Kuba den 7-9 maj i syfte att återupprätta den bilaterala dialogen med den kubanska regeringen och undersöka förutsättningarna för att inleda samarbete om reformer med en dialog om demokrati och mänskliga rättigheter. Vi ser möjligheter till samarbete inom bland annat bankmanagement och hållbar turism. Besöket var det första på politisk nivå sedan 1997.
Samtidigt är det viktigt att fortsatt ha kontakt med olika delar av det kubanska samhället. Det är en normal del av det diplomatiska arbetet och något som svenska representanter har både i och utanför Kuba.