KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig om jag avser att verka för att tjänstedirektivet utvidgas till nya områden. Det är en mycket intressant fråga, och jag vill tacka för att jag får möjlighet att svara på den. I tider av ekonomiska svårigheter är det mycket viktigt att lyfta blicken och se framåt. En stark och väl fungerande inre marknad är nödvändig för att skapa tillväxt och arbetstillfällen.
Tjänster är den sektor som ökar mest, och det är där som framtidens jobb finns. Tjänstehandeln inom EU har alltså en betydande potential. Regeringen arbetar för att förenkla för företag att tillhandahålla sina tjänster på den inre marknaden. Ett ökat utbud av tjänster ger även större valmöjligheter och lägre priser för konsumenterna. En stort steg på vägen är genomförandet av tjänstedirektivet, och det är i dag endast tio dagar kvar tills det ska vara genomfört.
Under det svenska ordförandeskapet har jag på EU-nivå vid flera tillfällen understrukit vikten av ett korrekt och i tid genomfört tjänstedirektiv inom hela EU. Vid det informella ministermötet om konkurrenskraft i Umeå diskuterade jag framtidens inre marknad tillsammans med mina europeiska kolleger. Inför mötet hade jag bett dem reflektera över ett antal frågor, som sedan utgjorde grunden för diskussionen på mötet.
Bland annat diskuterades vad som kan göras, utöver tjänstedirektivet, för att främja handeln med tjänster i Europa. I många frågor finns en samsyn, inte minst om tjänstesektorns vikt för den europeiska ekonomin. Diskussionerna på mötet har sedan legat till grund för det fortsatta arbetet under hösten, och den 4 december antogs rådsslutsatser om framtidens inre marknad. Dessa slutsatser betonar tjänstesektorns betydelse för EU:s tillväxt och sysselsättning.
Vid mötet i Umeå var det samtidigt tydligt att det bland EU:s medlemsstater finns väldigt olika åsikter om hur man bör gå vidare med tjänstesektorn efter tjänstedirektivets genomförande. Som Sven-Erik Österberg redan påpekat krävdes det mycket kompromissande innan direktivet kunde antas. Det är inte aktuellt att i närtid förvänta sig någon utvidgning av tjänstedirektivet. Alla medlemsstater är eniga om att direktivet ska genomföras på ett så bra sätt som möjligt.
Därför kommer fokus de närmaste åren att ligga på genomförande och tillämpning. Efter den ömsesidiga utvärderingen av EU:s medlemsstater under 2010 kommer EU-kommissionen med en rapport med slutsatser och förslag till vidare åtgärder för tjänstedirektivet i december nästa år. Enligt en bestämmelse i tjänstedirektivet kommer kommissionen att regelbundet göra en översyn av direktivet.
Då kommer behovet av ytterligare åtgärder gällande frågor som faller utanför direktivets tillämpningsområde i dag att utredas. Vi kan dock redan nu börja fundera på vilka tjänsteområden som EU bör satsa på i nästa steg för att stimulera handeln över gränserna inom EU ytterligare. Jag tycker att det finns viktiga tillväxtsektorer där rörligheten kan behöva stimuleras ytterligare.
Regeringen ser gärna att företagare och konsumenter inom fler sektorer än i dag ska få ta del av de möjligheter som tjänstedirektivet ger.
Ewa Björling (M):
Till att börja med vill jag säga till Sven-Erik Österberg att just nu handlar det om att implementera tjänstedirektivet och se till att det också fungerar i praktiken i alla medlemsländer, vilket naturligtvis kommer att ta sin tid. Jag tycker också att det är viktigt att agera med framtidsinriktning. Därav har jag lyft fram frågan om det finns fler sektorer som skulle kunna omfattas av tjänstedirektivet.
Jag tycker nämligen att det är viktigt att vi ser målet med EU och varför vi är medlemmar i EU, att det ska vara fri rörlighet för tjänster, varor, kapital, människor och även innovationer. Där framme är vi inte ännu. Men likafullt som vi implementerar tjänstedirektivet måste vi redan nu kunna tänka på framtiden.
Mer specifikt angående filiallagen vill jag säga att kritiken mot att Sverige ställer krav på att ett företag ska ha en representant boende i landet är ingen ny fråga med anledning av tjänstedirektivets genomförande. Det är kommissionens uppfattning att Sverige bryter mot Europeiska unionens fördrag och att Sverige hindrar företag att fritt etablera sig.
Tjänstedirektivets bestämmelser förtydligar bara EU-rättens likabehandlingsprincip i den här frågan. Det är alltså inte på grund av bestämmelserna i tjänstedirektivet som kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande mot Sverige. Vilka effekter den här förändringen får på andra områden måste naturligtvis utredas väldigt grundligt och eventuella problem lösas på bästa sätt för parterna. Regeringen har också beslutat att tillsätta en utredning som ska arbeta skyndsamt med det här.
Det är tydligt att direktivet inte tillåter krav på att en företagare måste ha föreståndare bosatt i landet där verksamheten utförs eller att ett krav på filial kan ställas upp. Det är något som vi måste acceptera och anpassa vår lagstiftning till innan genomförandefristen har gått ut. Vi måste vänja oss vid tanken på att företagsamhet i Sverige som inte har sitt säte här ständigt ökar.
Vi måste också vänja oss vid tanken på att i ökad utsträckning kommunicera utanför Sveriges gränser. Det gäller både företag, konsumenter och arbetstagarorganisationer. Det innebär ändå inte att vi gör avkall på svenska arbetsmarknadsregler. Arbetstagarorganisationerna kommer att ha samma rätt att förhandla med ett utländskt företag som med ett svenskt.
I enlighet med den inre marknadens grundidé ska det inte spela någon roll om ett företag är baserat i Kiruna eller i Rom. Att hela den inre marknaden nu är vår hemmamarknad är syftet med EU.
Ewa Björling (M):
Jag tackar Sven-Erik Österberg för att han säger att han är för den fria rörligheten. Vi behöver stor majoritet för det i Sveriges riksdag om vi också fortsatt ska kunna vara framtidsinriktade och se på EU:s utvidgning på ett positivt sätt. Vad gäller utredningen vill jag inte föregripa den i dag.
Frågor rörande arbetsrätt och den svenska arbetsmarknadsmodellen är inte mitt ansvarsområde utan arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorins. Jag vill dock särskilt understryka att tjänstedirektivet inte ska påverka den nationella arbetsrätten utan tvärtom undantar det som redan regleras av utstationeringsdirektivet.
Direktivet utvecklar dock de krav som fördraget ställer på medlemsstaterna när det gäller att undanröja hinder för etableringsfrihet och fri rörlighet för tillfällig tjänsteverksamhet. Sven-Erik Österbergs interpellation handlade också om sjukvårdstjänster.
Jag tog upp det för att jag ser att det är ett viktigt område framåt där Sverige har stor potential för export, inte minst inom EU men även utanför.
Hur ser Socialdemokraterna på att ha fler sektorer och områden inom tjänstedirektivet för att underlätta för tjänster att röra sig fritt inom EU?
Ewa Björling (M):
Jag tackar för Sven-Erik Österbergs kommentarer. Vi skiljer oss åt lite, även om vi båda naturligtvis står bakom tjänstedirektivet. Det var den socialdemokratiska regeringen som arbetade mycket med det innan den borgerliga regeringen tillträdde. Jag är glad att vi kommer att kunna implementera detta den 28 december. Jag hoppas verkligen att alla medlemsstater kommer att kunna fullfölja det i tid.
Ännu viktigare är det att kontaktpunkten sedan verkligen fungerar, den plats dit företagare och konsumenter ska kunna vända sig för att få tillstånd enkelt och snabbt. Dit ska man också kunna vända sig om det uppstår problem. Tyngdpunkten ligger naturligtvis på att det här blir genomfört och att vi ser att det fungerar.
Jag tycker att det är viktigt att Sverige är framåtsträvande, inte bakåtsträvande. Vi ska inte agera som en broms, snarare som en gas för att EU ska fungera fullt ut på det sätt som vi alla avser. Jag är övertygad om att ju mer rörlighet vi får desto fler arbetstillfällen kommer att kunna skapas. Det skapar välfärd för människor i hela Europeiska unionen.
I dag är vi 500 miljoner människor, och det finns en massa företag. Om vi kan underlätta för dem genom kloka beslut är det väldigt bra. Jag ser framför mig att Sverige är ett av de länder som fortsatt är i framkant när det gäller att ha nya idéer för ytterligare fri rörlighet.
Ewa Björling (M):
Jag ska börja med att säga att det naturligtvis inte är min uppgift som handelsminister att ge mig in i någon fördjupad medicinsk diskussion även om den skulle kunna vara nog så intressant, inte minst med tanke på min egen bakgrund. Här handlar det för mig om den fria rörligheten. Det är det som är grundregeln.
Angående WHO:s ramkonvention måste jag också säga att syftet med konventionen primärt är att skydda människor från konsekvenserna av tobaksbruk genom en rad åtgärder där en kraftig minskning av själva bruket förutsätts kombineras med åtgärder som till exempel harm reduction.
Det finns många seriösa debattörer och forskare som menar att konventionens syfte att minska skadorna från tobaksbruk, tvärtemot vad interpellanten påstår, kan gynnas av att exportförbudet hävs genom möjliggörande av bättre harm reduction. Men det är inte min sak att ta ställning till om så är fallet eller inte.
Jag vill ändå säga detta eftersom bilden inte är så enkel som Gunvor G Ericson försöker ge sken av. Som statsråd är det min utgångspunkt att lyssna på riksdagen och dess ståndpunkt i frågan. Den linje som regeringen delar bekräftades återigen av ett enigt näringsutskott för bara några veckor sedan.
Regeringen följer den vetenskapliga diskussionen om tobak aktivt. Vi tar del av information från våra myndigheter likväl som vi följer forskning och utveckling från organisationer och andra aktörer. Här kan framför allt den forskning som kommer från WHO och EU genom den vetenskapliga kommittén Scenihr nämnas. För mig handlar det om en principiell ståndpunkt. Varför är svenskt snus diskriminerat inom EU?
Det är oproportionerligt. Det finns andra produkter som är långt mer skadliga som får säljas fritt inom EU men inte det svenska snuset. För mig handlar det om de fyra fria rörligheterna inom EU. De ska gälla fullt ut. Jag är väldigt glad över att vi har en enig riksdag som står bakom detta. Det är också därför som det är viktigt för mig att driva frågan.
Ewa Björling (M):
Jag ska börja med att väldigt tydligt återigen uttrycka att det inte finns någon motsättning mellan ett aktivt folkhälsoarbete med förebyggande arbete, information och så vidare och en normaliserad handel med snus. Vi kan jämföra med Sveriges alkoholpolitik. En restriktiv linje förutsätter inte protektionism och förbud. Vi ska självfallet ha en ansvarsfull produktreglering. Det har jag varit tydlig med hela tiden.
Jag ska också säga att jag inte är rätt minister att i detalj recensera vad Folkhälsoinstitutet har kommit fram till i en viss enkät, utan det här är frågor som i så fall gäller folkhälsa. Jag bygger inte mitt resonemang på något påstående om att snus är ofarlig hälsokost. Jag bygger det på att exportförbudet är principiellt helt fel.
Det har jag väldigt starkt stöd för hos svenska folket, hos riksdagen och från regeringen. Jag kan också säga att hade det här gällt en annan vara än snus hade det varit precis lika principiellt fel och precis lika viktigt att ta upp frågan. En av mina huvuduppgifter är ju, som jag sade i mitt svar från början, att verka som EU:s inre marknadsminister.
Då är det en prioriterad uppgift att se till att riva handelshinder så att vi fullt ut får fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och människor inom hela EU och att vi i stället för att ha en marknad på 9 miljoner för våra företag som vi har i Sverige får en marknad på 500 miljoner. Det är en avsevärd skillnad. Det kunde precis lika gärna ha handlat om hjortronsylt.
Jag vill verkligen påpeka att det handlar om att det är principiellt fel, inte något annat. Men jag vet också att resultatet från den enkät som Gunvor G Ericson hänvisar till har tolkats på olika sätt, både som försvar för snusets positiva sidor och som grund för kritik. Men den typen av detaljgranskande har väldigt lite med diskussionen om exportförbudet att göra. Vi talar här om två olika saker.
Det är två olika saker som jag inte ser är oförenliga, men mitt huvudansvar handlar om frihandelsprincipen och om att riva handelshinder. Jag ser detta som ett tydligt sådant hinder.
Ewa Björling (M):
Jag vill påpeka att vi när vi blev medlemmar i EU fick ett undantag för vårt svenska snus. Jag är ganska övertygad om att det var en väldigt viktig fråga för svenska folket för att kunna säga ja till EU. Det var en hjärtefråga, kort och gott.
Sedan dess har det här exportförbudet utökats från 15 länder till 27 länder av bara farten, det vill säga handelshindret ökar och blir ännu mycket större. Jag tycker också att det är väldigt viktigt att säga att jag inte vill tvinga på någon något.
Det är faktiskt de som stöder exportförbudet som tvingar på någon något, och det är något som strider mot EU:s grundläggande principer. Det har fortfarande inte kommit något svar på frågan som Jan R Andersson ställde, och jag tycker att det vore ytterst intressant att få veta var någonstans som vänsterexperimentet står i den här frågan.
Är det så att Miljöpartiet inte är med i en enig riksdag när det handlar om att stå upp för att häva exportförbudet mot snus? Är det så att ni i stället vill ägna er åt mer protektionism och att det ska fortsätta att se ut som det gör inom EU, det vill säga att det fortfarande finns en hel del saker kvar att göra innan vi fullt kan se en fri rörlighet på EU:s inre marknad? Den frågan har vi inte fått svar på i dag, och jag hoppas att vi får det innan det blir val.
Jag tror att det är flera väljare som vill veta, för väldigt många människor stöder en enig riksdag när det gäller att häva exportförbudet för snus.
Ewa Björling (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att regeringen inte ska medverka i handelsresor med företag vars produkter kan komma att användas så att mänskliga rättigheter kränks. Som handelsminister är en av mina viktigaste uppgifter att främja svensk export, bland annat genom att resa tillsammans med företagsdelegationer till olika länder runt om i världen.
Syftet med dessa resor är bland annat att agera dörröppnare för företagen och lösa upp handelspolitiska knutar, men även att föra en dialog kring mänskliga rättigheter och andra viktiga frågor med såväl företagare som politiker. Jag förväntar mig att de företag som deltar på resorna agerar i enlighet med erkända normer och principer för mänskliga rättigheter, arbetstagares rättigheter, hållbar utveckling och anti-korruption.
Såväl regeringen som Exportrådet uppmuntrar svenska företag att tillämpa OECD:s riktlinjer för multinationella företag, samt FN:s Global Compact. Det gör vi eftersom vi anser att socialt och miljömässigt ansvar är viktiga verktyg för att stärka konkurrenskraften och bygga internationellt förtroende. En grundläggande förutsättning för att handeln med ett visst land ska tillåtas är att det inte föreligger några sanktioner från EU eller FN.
Ett ytterligare krav är att erforderliga tillstånd när så är aktuellt erhållits från relevanta myndigheter, framför allt Inspektionen för strategiska produkter. Det är givetvis inte aktuellt för mig att främja exporten av produkter eller tjänster som inte får exporteras från Sverige eller produkter som med stor sannolikhet riskerar att bli till verktyg för dem som kränker mänskliga rättigheter eller internationell rätt.
Det förekommer allvarliga kränkningar av inte minst flyktingars mänskliga rättigheter i Libyen, som Eva-Lena Jansson specifikt nämner. Jag kan emellertid konstatera att varken FN, EU eller Sverige har några sanktioner riktade mot Libyen och att det därför inte finns några legala möjligheter att stoppa handeln med landet givet att erforderliga tillstånd kunnat inhämtas.
Jag vill även nämna att Rymdbolaget i ett pressmeddelande redan den 3 februari meddelade att de inte har någon affär med Libyen. De konstaterade samtidigt att deras havsövervakningssystem är framtaget för miljöövervakning, fiskekontroll och sjöräddning, samt att det har sålts till ett flertal länder, bland annat Estland, Finland, Indien, Kanada, Norge, Polen och Portugal.
Ewa Björling (M):
Låt mig först instämma i den bild som Eva-Lena Jansson målar upp när det gäller kränkningar av flyktingars rättigheter. Det är fruktansvärt var det än sker i världen. Det är därför som det är viktigt att vi finns ute i världen för att påvisa goda regler och verka genom CSR, som svenska företag gör.
Låt mig fortsätta med att säga att jag tycker att det är viktigt att svenska företag finns representerade även på svåra marknader, inte minst eftersom det kan bidra positivt till utvecklingen i landet genom att vi får större insyn, det ger bredare kontaktytor och bättre förekomst av positiva exempel på hur företag kan och bör bete sig.
Vi ska inte handla med allt och med alla, men frågan om vad som är en lämplig produkt eller tjänst att sälja till en särskild aktör är inte alltid helt enkel att svara på. Det är viktigt att komma ihåg. Många produkter kan användas för såväl bra som dåliga syften.
Ett mobiltelefonsystem kan användas av en förtryckande regim för att kartlägga och trakassera oppositionella, men det kan också användas för att organisera och stärka krafter som kämpar för demokrati och MR. Det kan användas för att sprida information om vad som händer i landet till omvärlden och för att ta emot underrättelser från andra delar av världen.
Demokratiförespråkare i Kina har exempelvis vittnat om hur just bättre kommunikationsmöjligheter, som bland annat möjliggjorts av svenska företag, har gjort deras förmåga att verka väldigt mycket effektivare. På motsvarande sätt förhåller det sig med en rad produkter. De är inte goda eller onda i sig, vare sig moraliska eller omoraliska.
Och att handel rent allmänt tenderar att gynna utvecklingen mot en större respekt för mänskliga rättigheter är något som även ledande forskare kan bekräfta. Örjan Sjöberg, professor i ekonomisk geografi vid Handelshögskolan i Stockholm, har till exempel konstaterat att handeln i allmänhet skapar ett mycket större utrymme för människor i deras egen vardag att fatta beslut - någonting som han beskrivit som ett möjligt första steg på vägen mot demokrati.
Länder som handlar med andra bygger upp kontaktnät och kommunikationskanaler som går utöver det rent ekonomiska samarbetet. Det gör, återigen, att insynen i landet ökar och att befolkningens möjligheter att ta till vara influenser från omvärlden förbättras. Länder som också vill stå sig i den internationella konkurrensen kan i förlängningen inte låta bli att ta hänsyn till den bild som finns i omvärlden av det egna landet, om inte annat så av rent affärsmässiga skäl.
Frihandelsvänliga länder utvecklas dessutom bättre ekonomiskt jämfört med slutna länder. Och historien lär oss att det här förbättrar förutsättningarna för att människor ska resa krav på demokratiska reformer och mänskliga fri- och rättigheter. I det här specifika fallet föreligger det nu inte någon affär. Det är ju en rent hypotetisk fråga.
Jag vill ställa frågan: På vilket sätt vill vänsterpartierna verka för ökad respekt för mänskliga rättigheter i svåra länder? Vill ni ha handel eller vill ni ha bojkott?
Ewa Björling (M):
Som handelsminister är en av mina viktigaste uppgifter att främja svensk export tillsammans med att visa på en tydlig handelspolitisk linje från Sverige vid internationella handelsförhandlingar, och nu talar vi svensk export. Då ingår det att resa tillsammans med företagsdelegationer till olika länder.
Jag möter hundratals företag årligen på den här typen av resor, och naturligtvis recenserar jag inte varje enskild produkt eller tjänst som de säljer, även om jag givetvis försöker hålla mig så informerad som möjligt. Det viktiga här är fortfarande att svenska företag, oavsett om de är statliga eller privata, arbetar enligt de riktlinjer som vi har och att de arbetar aktivt med Corporate Social Responsibility, som står på fyra ben.
Det handlar om antikorruption, det handlar om miljöhänsyn, det handlar om arbetstagarens rättigheter och det handlar om mänskliga rättigheter. Det gör våra svenska företag. De är bland de bästa i världen på detta. Dessutom är vi väldigt aktiva i FN:s Global Compact. Vi följer också den lagstiftning som finns i Sverige när det handlar om utförsel av produkter.
Vi har ett system när det handlar om försvarsmaterielprodukter. Vi har ett annat system när det handlar om produkter för dubbel användning. Allt det här sker väl kontrollerat via Inspektionen för strategiska produkter. I Exportkontrollrådet finns också har representanter för alla riksdagspartier. Och besluten fattas av myndigheten om en produkt är lämplig att föra ut eller inte.
Naturligtvis tar man då också hänsyn till frågan om mänskliga rättigheter. Vi följer om det finns sanktioner från EU eller från FN. I det här specifika fallet finns inte några sanktioner. Jag tycker att det är väldigt viktigt att svenska företag finns på svåra marknader, för det är då vi kan göra skillnad.
Och jag vill återigen upprepa frågan som jag ställde till Eva-Lena Jansson: Hur tänker vänsterpartierna när det gäller att kunna göra skillnad för människor i länder där det förekommer allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter? Det finns en rad sådana länder i dag. Ska vi bedriva handel med dem eller ska vi idka bojkott?
Ewa Björling (M):
Det existerar fortfarande inte någon affär, och jag skrev redan i mitt skriftliga svar att Rymdbolaget har gått ut med ett meddelande om detta. Det är att springa händelserna lite grann i förväg att stå och diskutera någonting som är helt hypotetiskt. Jag tycker att vi ska försöka förhålla oss till mer generella termer, för det är egentligen det som det handlar om.
Ska vi finnas i den här typen av länder med våra företag? Ska vi ha företagsresor till länder där det sker kränkningar av mänskliga rättigheter eller inte? Det är egentligen det som grundproblemet handlar om. Jag är övertygad om att det är viktigt för svenska företag att finnas i den här typen av länder.
Det finns studier som visar att det är mycket bättre med handel än bojkott. Handel kan öppna upp och göra skillnad. Våra svenska företag är goda förebilder i den här typen av länder, inte minst för människor som blir lokalanställda i landet i fråga om vi väljer att starta ett företag där.
Flera svenska företag i svåra länder är goda exempel på hur man kan göra skillnad och hur man behandlar människor med respekt för mänskliga rättigheter.
Ewa Björling (M):
Kent Ekeroth har frågat mig om mitt deltagande i de shiamuslimska församlingarnas största årliga högtid, ashura. I mitt arbete med att främja Sverige i allmänhet och svenskt handelsutbyte i synnerhet har jag försökt tillvarata den dubbla språk- och kulturkompetensen hos svenskar med utländsk bakgrund, till exempel från länder med övervägande muslimsk kultur.
Genom mitt arbete har jag påmints om religionens ofta centrala roll för människors värderingar. Det är självklart för mig att visa respekt för det som troende människor håller heligt. För shiamuslimer är ashura lika viktig som påsken är för kristna.
Jag tackade med glädje ja till inbjudan att delta i ashurahögtiden för att på så sätt markera att den shiamuslimska minoriteten trots allt inte är osynlig för oss som tillhör majoritetssamhället. I Sverige har vi religionsfrihet, yttrandefrihet och mötesfrihet. Det gäller alla, även medlemmarna i religiösa samfund.
När Kent Ekeroth saxar uttalanden från mötet på Mynttorget är det inte mig han citerar. Det är viktigt att markera detta, eftersom Kent Ekeroths text är otydlig på den punkten också - medvetet eller omedvetet. I de anförda citaten talas det inte om att förvandla vårt land till en islamisk stat - Sverige nämns inte ens.