KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Berg (V):
Jag vill tacka för ett entusiastiskt och entusiasmerande inlägg. Skapande skola är givetvis av godo. Samtidigt finns det mycket annat som också är av godo. Finns inte det ena så finns Skapande skola, och då får man göra det bästa av det, vilket säkert också sker. Det jag då och då lite grann ifrågasätter är den så kallade ansökningskulturen, projektkulturen.
Det är svårt att få långsiktighet i det hela. Man kanske drar in på bidrag som är mer fortlöpande. Vi fick veta att 99 procent, tror jag att det var, av landets skolor hade sökt, och det tyder på att man hoppas mycket ute i landet. Men väl så intressant är hur många som har fått bidraget.
Min frågeställning tangerar det som Isak From berörde, nämligen att en skola som har kreativa lärare och en bra kulturmiljö givetvis får både bättre ansökningar och mer av kakan så att säga.
Därför skulle jag vilja veta om det finns någon medveten strategi för att försöka lyfta upp dem som kanske inte är med på första tåget. Där kulturen behövs mest kanske den finns minst. Jag tänker på förorterna och den avlägsna landsbygden. Det kan i de miljöerna vara långt till de rätta formuleringarna.
Bengt Berg (V):
För oss som engagerar oss i kultur hör biblioteken till våra absolut nödvändigaste oaser. Också skolbiblioteken är viktiga så att man lär sig umgås med böcker, får tala om böcker och tidigt får en bro byggd.
Jag har ställt frågan förut, och jag vill gärna veta hur ni, Anne Marie Brodén, brottas med problematiken att friskolorna ligger långt efter när det gäller att ha bra bemannade bibliotek, med kunnig personal.
Jag känner en hel del bibliotekarier och har fått bilden att det ibland kan komma en hel skara elever från en friskola till det kommunala biblioteket och arbeta med ett specialarbete. Friskolorna har sina kommunala bidrag, men de används kanske inte till skolbibliotek.
Därför vill jag gärna veta om ni ser på det som ett bekymmer eller som en bagatell.
Bengt Berg (V):
När det gäller det mörka och det ljusa kan jag eventuellt trösta Christer Nylander med att jag inte odlar någon svartsyn för dess egen skull. Jag vill bara folkbilda lite. Den som har varit under isen vintertid märker ju att isen är vit och vaken svart. Det bygger på en fantastisk kunskap som en dikt av Lars Gustafsson kan förmedla.
Ibland kan det vara bra att inte se allt i vitt eller rosenrött. Man kan se det som det är och försöka göra något åt det. Vi har flera gånger berört frågan om en ny bibliotekslag.
Jag vill fråga Christer Nylander: Vilken är Folkpartiets övergripande syn på bibliotekens mål? I bibliotekslagsdiskussionen är det mest medlen som diskuteras. Vad är målet eller funktionen med biblioteken?
Bengt Berg (V):
Det gläder mig att vi är helt överens om bibliotekariernas roll. Jag delar Christer Nylanders uppfattning att det är individer som läser. Det finns stora grupper som består av individer som inte läser. Olika kulturutredningar och undersökningar här i Stockholm till exempel visar att det är djupnande klyftor mellan förorterna och innerstaden. Man bör därför satsa konkret och specifikt.
Christer Nylander nämnde att skolbiblioteken eller bemanningen av dem är ett folkpartistiskt förslag, om jag fattade det rätt.
Efter så lång regeringstid är det enligt Karin Linder på DIK-förbundet fortfarande 100 000 elever som inte har tillgång till ett fungerande, bemannat eller bekvinnligat skolbibliotek. Vilken är Christer Nylanders kommentar till det? Vad tänker ni göra för att specifikt rikta bokinsatser och läsinspiration till dem som inte läser?
Rent statistiskt kan det mycket väl vara så att läsningen totalt sett kan öka i landet, men att det bara betyder att de som redan läser läser tre gånger så mycket och att de som inte läser alls blir fler och fler.
Bengt Berg (V):
Tack, Roland Utbult! Det är ju inte svårt att hålla med om att Tranströmer är en god poet, och vi trivs båda i gläntorna. Jag är glad över att poesin då och då kan spela en roll här i riksdagen. Du sade något som jag också håller med om. Du talade nämligen om kultur som motkraft och motstånd.
Då skulle jag bara vilja ställa en ganska övergripande fråga, nämligen hur du, Kristdemokraterna och Alliansen ser på den utveckling i Sverige som går mot större och större monopolisering och makt över distributionskanalerna. Bonnierföretagen har en ifrågasatt makt.
Det är en stor diskussionsfråga som berör många, inte bara de rödgröna utan väldigt många i den kulturintresserade befolkningen. Varken du eller jag lever i Stockholms innerstad utan i det man kan kalla för det övriga Sverige. Risken är att vi får längre och längre till en bokhandel eller till en biograf som kan visa film.
Jag skulle därför vilja veta lite om hur man i Kristdemokraterna ser på dessa tendenser i samhället - att mångfalden skruvas ned och den monopolistiska enfalden breder ut sig.
Bengt Berg (V):
Jag tycker också att det är väldigt viktigt att det finns stabila och goda förlag som värnar om både tradition, samtidslitteratur och om den kommande litteraturen. I Bonniers utgivning finns det absolut många bra författare - Kerstin Ekman med flera. Problemet är dock att Bonniers köper upp olika företag: Pocket Shop, Pocketgrossisten och olika distributionsföretag.
På filmområdet finns samma tendens. Jag menar att det ur demokratisk yttrandefrihetssynpunkt finns en stor risk i detta. Jag trodde inte att tillväxttänkandet var så djupt rotat hos Kristdemokraterna.
Bengt Berg (V):
Värderade kollegan Per Lodenius! Det var många vällovliga tankar som framfördes när det gäller tillgänglighet och allas delaktighet i kulturarvet. När vi hörde Peder Wachtmeister förut tyckte jag mig förnimma en liten irritation över långsamheten hos Kulturarvslyftet. Det går helt enkelt långsamt.
I och med att projektet bara ska pågå i tre år kan inte startsträckan vara hur lång som helst. Det fanns också vissa betänkligheter från kritiker om hur det hela var uppbyggt. Personalen som ska utföra de här noggranna uppgifterna ska läras upp. Om jag har förstått det hela rätt byts dessa personer ut efter ett år, och då kommer det nya.
Då kan man ju tänka sig att det blir en lång startsträcka igen. Jag undrar hur Per Lodenius ser på att Kulturarvslyftet framskrider i ultrarapid och kanske inte får den maximala effekten.
Bengt Berg (V):
Det är gott och väl att människor som har stått utanför arbetsmarknaden och på olika sätt hamnat lite i kanten av samhället får arbetsuppgifter. Men om man ser det strikt som ett projekt för att lyfta kulturarvet kan man verkligen resa ett och annat frågetecken. Jag tänkte ta upp en delvis annan sak.
Enligt Svenska byggnadsvårdsföreningens gula lista finns det väldigt många byggnader som är värda att bevara som står och förfaller. Har Per Lodenius noterat att det är så under sina resor kors och tvärs i Sverige? Hur kan man råda bot på det?
Bengt Berg (V):
Vi här uppe i den höga nord har en speciell och för oss betydelsefull miljö, och det är skogen. Om jag förstod det hela rätt stod din vagga, Lars-Axel Nordell, i Sveg, kanske mitt i skogen - åtminstone ligger Sveg mitt i skogen. Det har länge förts en intensiv skogsdebatt i det här landet.
DN har publicerat fyra uppmärksammade artiklar av Maciej Zaremba. Jag och säkert många med mig skulle vilja veta hur ni ser på skogen. Det är en råvara men också någonting mycket mer. När man diskuterar skogen handlar det ofta om urskog eller gammelskog där några procent avsatts för just det.
Jag menar att skogsbrukets sätt att hugga ned och härja i naturen är värt att titta på och reagera mot. Jag skulle helt enkelt vilja veta hur du ser på skogen som en katedral.
Bengt Berg (V):
Jag tackar för svaret. Det var en norrman som sade: Jag äger inte ett enda träd och likafullt är skogen min. Skogen är alltså större än själva ägandet, och vi har ett ansvar för den. När det gäller kulturarvet är natur och kultur hopflätade i varandra.
Jag menar inte att man måste vara expert för att delta i en debatt om skogen som miljö- och kulturarv. Sveg ligger i skogen, och jag kan rekommendera Närke. Där finns ett mycket trevligt sommararrangemang med Rädda skogen som presenterar hur man kan se på skogen och hantera den varsamt. Det är ett semestertips.
Bengt Berg (V):
Jag skulle vilja få en liten kommentar från Anne Marie Brodén. Skattesänkningarna framjublades ju som en enorm kulturreform. Det skulle ge folk så otroligt mycket mer pengar att konsumera kultur för, och det är möjligt att de som tjänade på skattesänkningarna också gick på operan en och annan gång.
När det gäller skatter för kulturskaparna och kulturarbetarna vet jag att det har varit ett väldigt krångel. Om en kulturarbetare har ett litet rum och där råkar ha en säng diskvalificeras det hela till arbetsrum.
Det är bara ett exempel på hur man letar efter en nål i en höstack. I Irland var det ett väldigt stort experiment med skattebefrielse för konstnärer, kanske mest bildkonstnärer.
Men det har upphört därför att det visade sig gynna grupper som U2 och liknande som ändå tjänade ganska mycket. Finns det några tankar om en typ av särskild behandling för kulturskapare när det gäller just skatterna?
Bengt Berg (V):
Jag ska växla spår lite grann och ställa en ny fråga. I betänkandet står det om Litteraturutredningens förslag om en revidering av förordningen för att förenkla systemet med biblioteksersättningen och för att minska behoven av detaljstyrning från regeringens sida.
Då vill jag veta hur det här systemet ska förenklas. Mig veterligen har det varit ganska enkelt och välfungerande i decennier. Vad är det som man kan förenkla? Det har dessutom tillkommit datahantering så att man snabbt och säkert ser hur många utlån det gäller. Det var det ena.
Sedan handlade det om att minska behoven av detaljstyrning från regeringens sida. Då undrar jag: Är detta ett problem objektivt sett, eller har regeringen specifika behov av detaljstyrning som man nu befriar regeringen från?
Bengt Berg (V):
Förvisso utförs det större och mindre bragder ute i landet. Regeringen har dock tagit bort stödet för sådant som LO-anställdas läsande och Läs för mig, pappa! Samtidigt vill regeringen skapa läsfrämjande insatser.
Jag tycker att det är slöseri med erfarenheter, resurser och uppbyggda organisationer när regeringen tar bort och sedan eventuellt skapar något nytt. Det här med bibliotek och frivillighet är också vällovligt, och vi vet att ni moderater inte har någon som helst skepsis inför entreprenad.
Samtidigt har kommunerna huvudansvaret för kvaliteten. Om entreprenaden säckar ihop eller inte håller önskvärd och begärd kvalitet är det ändå det offentliga som får gripa in. Det blir en sorts överförmynderi, som jag ser det.
Jag undrar lite över er tilltro till frivillighet. Det finns ju också en stor frivillighet i att vi gemensamt och var och en betalar våra skatter som går till dessa ändamål. Men er frivillighet kommer ned på en sorts välgörenhetsnivå. Det vill jag ha din kommentar till.
Bengt Berg (V):
Utan bröd kan man leva i tre dagar, utan poesi aldrig. Det skrev den poetiske häxmästaren Charles Baudelaire någon gång på 1800-talet. Det är ingen slump att den svenska barnboken har ett så gott renommé ute i världen.
Det är följden av en mångårig tradition i fotspåren av Astrid Lindgren, Barbro Lindgren, Lennart Hellsing, Maria Gripe och alla andra fantastiska skapare av berättelser i ord och bild.
Det är också resultatet av en biblioteksverksamhet som inte bara spridit bra och spännande böcker till alla barn utan också gett sina upphovsmän betalt för sitt arbete i form av den så kallade biblioteksersättningen. Detta gäller givetvis också för vuxenlitteraturen. Jag har några frågor.
Avser kulturministern att förändra sin principiella syn på begreppet ersättning, det vill säga ersättning för utfört arbete, och i stället införa begreppet bidrag? Om det är bidrag finns det en väldigt dålig förhandlingssits för dem som har skapat böcker i ord och bild.
Avser kulturministern att ta bort bokskaparna som en respekterad motpart i samband med förhandlingarna? Den senaste medlingen avbröts, som bekant. Det enda resultat som framkom var ett enda öre i höjning av biblioteksersättningen, som nu ligger på 1:37 kronor per utlån.
På vilket sätt gagnar det upphovsmännens villkor om Litteraturutredningens förslag om slopad förhandlingsrätt till förmån för överläggningar om en klumpsumma blir verklighet? I stället för ett specifikt registrerat antal lån och 1:37 kronor för varje lån finns tanken om en klumpsumma.
Vem bestämmer dess storlek? Jag tycker precis som Tina Ehn från Miljöpartiet att svaren är synnerligen substanslösa och skulle gärna vilja ha lite mer konkretion.
Sedan mitten på 50-talet har svenska författare, litterära översättare och bildmakare fått ersättning för sitt arbete genom utlåningsstatistiken. Denna ordning har inneburit att författarorganisationerna och staten i Författarfonden genom decennier skött detta på ett väldigt enkelt, smidigt och harmoniskt sätt.
Även om kulturministern nu säger att Författarfonden inte är i fara finns det ändå väldigt stora frågetecken inför den utfästelsen. I svävande och substanslösa formuleringar som motiv för omdaningen av ett väl fungerande ersättningssystem plockar kulturministern in ett begrepp som "modernt och transparent system".
Jag skulle gärna vilja veta vilka fördelarna är med detta moderna och transparenta system. Vad består de av i den konkreta verkligheten?
Bengt Berg (V):
Det gläder mig att kulturministern också tar ordet "ersättning" som ett ganska självklart begrepp i de här sammanhangen.
Det är kanske delvis en annan debatt än just denna när det handlar om Litteraturutredningen och Läsandets kultur . Vi har redan tidigare framfört kritik till regeringen för att man tidigare har tagit bort sådana aktiviteter som har haft just ett läsfrämjande syfte. Det handlar till exempel om Läs för mig, pappa, arbetsplatsbibliotek och min käpphäst, En bok för alla.
Jag erkänner att det är en käpphäst, men jag tycker att är en väldigt bra käpphäst. Jag är också glad över att kulturutskottets nye vice ordförande, Ulf Nilsson, uttrycker sitt stöd för biblioteksersättningen. Hans föregångare Christer Nylander lämnade sitt uppdrag, delvis i protest mot den förda kulturpolitiken, såvitt jag kan förstå.
Det vore också intressant att veta hur Centerpartiet, som är ett folkrörelseparti och var med och ägde En bok för alla, ser på dessa frågor liksom Kristdemokraterna som säger sig vilja värna de humanistiska värdena. Den nya myndigheten Myndigheten för kulturanalys har också lämnat en rapport.
Där visar det sig hur den ekonomistiska enögdheten tar över mycket när det gäller att sätta i fokus olika kulturyttringar i samhället. Jag ska ställa ytterligare några frågor: Vem ska i framtiden fördela och bestämma ersättningarna till upphovsmännen?
På vilket sätt kan man trygga återväxten i författarleden, där stipendier och medel från Författarfonden spelat en omvittnat stor roll?
Om nu en viktig utgångspunkt för regeringens kulturpolitik är förbättrade villkor för kulturskapare, varför är digitalisering och e-böcker ett skäl till att regeringen gav Litteraturutredningen i uppdrag att se över formerna för hur biblioteksersättningen fastställs när Litteraturutredningen i själva verket föreslår att e-böckerna ska undantas från biblioteksersättning?
Jag erkänner att detta var en något lång mening som gärna kan få ett något kortare svar.
Bengt Berg (V):
En bibliotekslag tycker jag låter väldigt spännande. Jag hoppas innerligen att den ska omfatta hela Sverige, att alla barn i detta långa land ska kunna ha tillgång till bra och goda bibliotek, så att detta inte bara ersätts med något som man kan kalla biblioteksservice eller olika andra begrepp som har florerat. Måndagen den 25 mars kl.
2 inviger kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth världens största barnboksmässa i Bologna, där Sverige i år är hedersgäst. Varför? Jo, därför att barnboken i Sverige har haft en unik position.
Här har inte bilarna kört mitt i vägen bara för att man ska kunna sälja till länder med både höger- och vänstertrafik, utan här har det varit ett medvetet konstnärligt skapande och en medveten kulturpolitik. Temat för mässan i Bologna är barns och ungas rätt till kultur. Jag skulle själv vilja lägga till ett "alla" framför "barns", så att det blir alla barns och ungas rätt till kultur.
Även om det finns riktade insatser för läsfrämjande är det tyvärr så att de som kanske mest behöver det får minst del av satsningarna. Jag önskar verkligen att både förortens och landsbygdens barn kan omfattas av de olika kampanjerna.
När kulturministern likt en Tingeling svingar sitt gnistrande trollspö över församlingen i Bologna är det värt att påminna om att Sveriges bokmakare i Sveriges Författarförbund, Svenska Fotografers Förbund och Svenska Tecknare just nu protesterar mot tanken på att rasera den väl fungerande biblioteksersättningen.
Lycklig resa!
Bengt Berg (V):
Ärade landsbygdsminister! Det är första gången jag har möjlighet att diskutera denna för mig väldigt viktiga framtidsfråga för Sveriges landsbygd. Jag är själv född och uppvuxen i norra Värmland. Jag skulle lite överordigt kunna säga att jag är expert på att bo på landsbygden. Jag har gått i en gammal folkskola, en byskola med vedeldad kamin.
Under de decennier som gått har jag sett hur livet på landsbygden har förändrats fundamentalt. Det förvånar mig lite grann när det i svaret står antytt att landsbygdsbefolkningen i stort sett inte har förändrats så väldigt mycket. Möjligtvis har den blivit lite äldre, och det kan vi se som ett framtida problem. När de nu gamla dör är det inte så många kvar.
Jag tänker på ett begrepp som det inre stödområdet. Jag vet att det kommer från en regionalpolitisk tanke att man skulle jämna ut de skillnader som fanns mellan tillväxtregioner och den yttersta landsbygden. Jag kan också vända på steken och tanken. Vem är det som har bidragit till Sveriges exportindustri? Vem är det som har bidragit till välfärden?
Vem är det som har tillfört råvaror till exportindustrin och folkhemmets uppbyggnad? Jo, det har skett tack vare skogen, järnmalmen, vattenkraften och arbetskraften. Det är den arbetskraft som har kommit från landsbygden och hamnat i de större tillväxtregionerna.
Det är en högst rimlig tanke att kräva en någorlunda rättvis ordning när det gäller framtiden för Sverige. I svaret står också att vi ska tänka i ett större perspektiv och att det är en global trend att människor flyttar från landsbygden in mot stora städer. Jag vet vilka fruktansvärda problem det åstadkommer i Indien och i andra överbefolkade länder.
Jag tycker att vi i Sverige skulle kunna tjäna som en alternativ modell till ett annat sätt att leva och verka på än att hänvisa till en allmän tendens ute i den stora vida världen. Jag vet att man inte stoppar en flodvåg med två bara händer.
Men jag menar att vi i Sverige har möjlighet att skapa ett mycket mer rättvist och jämnt fördelat land med de resurser och de möjligheter vi har. Jag vill ställa en fråga till landsbygdsminister Erlandsson. Vad gör Centerpartiet för att bidra till det man kan kalla för skatt vid källan?
Kraftbolagen kan faktiskt betala åtminstone en liten del av vinsterna till de kommuner där vattendammarna finns. Skogsbolagen kan avkrävas mycket mer resurser när det gäller att dela med sig av vinsterna. De som äger skog och egendom bor ofta i helt andra kommuner än där skogarna växer och står. Det är en väldigt klen tröst.
I mångt och mycket kan man likna svensk landsbygd vid en råvarukoloni i tredje världen, om man ser på det väldigt instrumentellt eller upp och ned.
Bengt Berg (V):
Landsbygdsminister Erlandsson använder de för mig vanliga begreppen landsbygd, tätort och så vidare så att de framstår som mystifikationer. Om jag fattar det rätt har tätorterna problem genom befolkningsminskningen medan själva landsbygden inte skulle ha det. Den erfarenhet jag har från norra Värmland är att det är precis tvärtom.
Folk flyttar i första etappen in till tätorten Torsby och i andra etappen ned till länshuvudstaden Karlstad. Det är ungefär den befolkningsrörelse som jag kan se. Det är mycket vackra ord och paroller och en sorts projekttänkande i den politik som landsbygdsminister Erlandsson presenterar. Det är Skogsriket hit och Matlandet dit.
Om man då ser under de vackra parollerna finns det en helt annan verklighet. Jag tänker också på skogen, hur vi hanterar skogen. Från 50-talet när motorsågen bröt mark i Värmland och till den tekniska skördarkultur som nu råder kan man se två diametralt olika kurvor.
Råvaruuttaget har gått uppåt hela tiden, och antalet sysselsatta inom skogsindustrin har minskat i ungefär samma grad.
Den tekniska utvecklingen är ingenting som man råder bort på, men däremot kan man stimulera ett ekologiskt skogsbruk, ett ansvar för de gamla skogarna, ett ansvar för hållbar ekologisk matframställning och gå mot strömmen i stället för att flyta med åt det håll som den så kallade utvecklingen går.
Anna Steele (FP):
Vad är kulturarv? Jag ber att få citera från Riksantikvarieämbetets hemsida, sista stycket något sammandraget: "Kulturarvet utgörs av vad tidigare generationer har skapat och hur vi i dag uppfattar, tolkar och för det vidare. Överallt finns spåren av det förflutna. Kulturmiljön är i princip hela den miljö som har formats av oss människor genom tiderna. Det kan vara alltifrån en enskild plats eller byggnad till hela landskap.
Kulturarv är ett vidare begrepp än kulturmiljö. Det innefattar inte bara föremål, byggnader och fornlämningar utan också berättelser, traditioner och andra immateriella värden som vi övertar från tidigare generationer. Kulturarv är inte något statiskt . utan något som ständigt förändras och omformuleras. Varje tid bildar sig en egen uppfattning om vad som är kulturarv och vad det betyder."
Vidare står det att begreppet kulturarv kan kopplas till frågor om demokrati och makt, tillhörighet och utanförskap samt kan ge perspektiv på nuet och framtiden. För Folkpartiet liberalerna är kulturarvet en mycket viktig fråga som har rötter långt tillbaka i historien och som sträcker sig in i en oändlig framtid. Vi tycker att det är viktigt att värna kulturarvet. För en vecka sedan dömdes fyra, enligt medierna, så kallade gravplundrare på Gotland för grovt fornminnesbrott.
Det är bra att de upptäcktes och bra att deras brott fick allvarliga påföljder. Det är ju så att de arkeologiska fynd som legat fördolda i marken och som hittas tillhör alla som verkar i nutiden och är något att se och lära av. I betänkandet behandlas flera motioner från ledamöter från olika partier och olika delar av landet som alla har gemensamt att de vill lyfta fram olika sfärer inom det svenska kulturarvet.
Det handlar om Visby ringmur, Kiruna, Uppåkra, Astrid Lindgrens Näs och mycket mer. Detta visar att det finns ett starkt engagemang i riksdagen för kulturarvsfrågorna. Denna breda politiska övertygelse märks också i utskottets hantering av en motion om stöd till länsmuseerna och det lokala kulturarvsarbetet.
Ett enigt utskott uppmanar regeringen att beakta såväl sysselsättningsbehovet bland kulturarbetare som behovet av fortsatta insatser inom museisektorn för att vårda och bevara kulturarvet. I detta betänkande behandlas även en proposition med förslag om att riksdagen godkänner 1995 års Unidroit-konvention om kulturföremål som stulits eller förts ut olagligt. Det lämnas också förslag om den lagstiftning som behövs för att Sverige ska uppfylla de åtaganden som konventionen medför.
Unidroit är en förkortning av den franska benämning vars svenska betydelse är Internationella institutet för harmonisering av privaträtten. I lagen om kulturminnen m.m. förs de nya bestämmelserna in i två nya kapitel. Eftersom olaglig handel med kulturföremål ökar behövs ett mer omfattande internationellt samarbete. Det är essentiellt att Sverige ansluter sig till konventionen för att kunna vara med och hejda denna olyckliga trend.
För övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag.
Anna Steele (FP):
Jag tackar Isak From för frågan som är extremt viktig för mig eftersom jag älskar musik. Jag vill se att musiken finns överallt i skolan och anser att kulturskolan skulle kunna ha en annan skolform, men det är en framtida fråga. Jag har också uppmärksammat det här med läroplanen och talat med lärare om det.
Det händer så mycket i skolan nu, och jag tror att vi måste följa detta och se att det verkligen inlemmas ordentligt i utbildningen.