KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Hela samhället längtar efter en covid-19-fri värld, och vi kommer att få det efter vaccinationerna. I Europa, i USA och på andra platser hade man inte förutsett en sådan här häftig andra våg. Det fanns inga indicier på det. Därför vet vi inte exakt hur vi ska bete oss. Vi vet så lite om detta virus, som har funnits i tio månader.
Det är dock helt uppenbart att viruset anpassar sig efter väderlek. Vår lagstiftning funkar inte speciellt bra i denna typ av kris. Detta har vi nu lärt oss något av och insett att vi måste ha en nationell krishantering där man kan peka med hela handen och få alla med sig. Den lagstiftningen har vi inte i dag, men den ska vi skaffa oss tillsammans.
Jag hoppas att vi kan fortsätta vårt konstruktiva arbete i socialutskottet med att föra fram sakpolitik och inte ägna oss åt ryktesspridning och vulgopolitik, så som vissa partier tenderar göra. Jag välkomnar enigheten, för det behövs en pandemilag. Jag konstaterar att en sådan är på väg.
Givetvis hade det varit bra om vi hade haft lagen i oktober, för då hade vi haft ett bättre fungerande system nu. Denna lag behövs verkligen. Många har undrat varför Astrid Lindgrens Värld stängde medan Skansen var öppet, eller varför Eriksdalsbadet i Stockholm med sina gigantiska ytor är stängt medan det privata gymmet mittemot med väldigt begränsande ytor är öppet.
Nu har regeringen en lag på gång, och utskottsinitiativet - tack till Centerpartiet - har spelat in. Det är jättebra. Det finns verkligen behov av att kunna reglera hur människor kan träffas och vara ute på stan. Jag ser framför mig att vi måste kunna öppna upp och stänga ned lika effektivt och lika snabbt, och det kan vi göra med en pandemilag.
Det ska synas tydligt i regelverket, fru talman, hur trängsel i det offentliga rummet kan hanteras. Det är smittan vi ska få bort - det är det vi jobbar efter. Smittan och folkhälsan ska vi ta hänsyn till. Det måste finnas en legitimitet och förståelse hos allmänheten när det gäller varför man stänger ned och varför man öppnar upp.
Det behövs en lagstiftning som på ett likvärdigt sätt omfattar delar av det offentliga rummet och som kan bidra med snabba åtgärder mot smittspridningen, och man måste utgå från en riskbedömning. Det är så vi jobbar i Sverige. Det måste vara väldigt transparent helt enkelt. De myndigheter som ligger bakom vår strategi måste ta hänsyn till hela folkhälsan. Det är så vi jobbar i Sverige.
Fru talman! Det är viktigt att grundlagsskyddade rättigheter som demonstrationsfrihet, mötesfrihet och så vidare inte inskränks. Alla förslag till inskränkningar måste vara proportionerliga och tidsbegränsade i förhållande till sitt syfte. Och tillämpningen av lagen - jag säger det en gång till - måste vara transparent och tydlig. De ekonomiska kompensationerna anser jag vara en angelägen fråga.
Förutom företag riskerar också civilsamhället, kultursamhället, frivilligorganisationer och löntagare att drabbas hårt. Jag är glad över att vi kan anta förslaget i dag. Jag är också glad över att regeringen nu ska jobba fram en lag.
Karin Rågsjö (V):
Jag tror att vi måste göra det. Vi har i och med covid-19 fått ett väldigt snabbt uppvaknande vad gäller hur det ser ut. Vänsterpartiet vill absolut ha en krishantering. När det gäller kriser ska staten ha ett fast ansvar. Det måste finnas en nationell krishantering vid nationella kriser som handlar om just pandemier. Jag tror också att vi måste titta över strukturen. Vänsterpartiet hade velat ha sex stora regioner.
Det vore ett sätt för att se till att det blir ett lite bättre flyt i det hela. Vi kommer att titta på frågan. Vänsterpartiet tycker inte att det är funktionellt så som det är nu. Det handlar om riktlinjer som inte följs. Det handlar om väldigt mycket inom vården. Vi kan inte ha 21 olika delar i Sverige som gör helt olika saker. Jag tror att det kommer att sluta i en katastrof. Vi kommer som sagt att se över frågan, som vi tycker är väldigt viktig.
Det handlar om hur det hela ska styras. Frågan är inte lätt.
Karin Rågsjö (V):
Kristina Nilsson! Antalet vårdcentraler som drivs specifikt i privat regi ökade med 82 procent mellan 2006 och 2017. Det motsvarar ungefär 43 procent av det sammanlagda antalet vårdcentraler.
Välfärdsutredningen, som överlämnade betänkandet Ordning och reda i väl färden , föreslog att den nuvarande lagen om valfrihet skulle upphävas och ersättas med en ny lag om ett valfrihetssystem. Utredningen föreslog bland annat att det i den lagen skulle anges att kommuner och regioner ska se till att avtal som ingås inom ramen för valfrihetssystem innehåller villkor som gör det möjligt att avsluta valfrihetssystemet.
Utredningens förslag har i det här fallet inte lett till något som helst förslag från regeringen. Min fråga, herr talman, är: Varför det?
Karin Rågsjö (V):
Jag kanske var lite otydlig. Det handlade om ökningen av antalet vårdcentraler i privat regi. Det antalet ökade med 82 procent mellan 2006 och 2017. Visst vill vi alla kunna välja vårdcentral. Men nu är det ju så att inte alla kan göra det.
Det kan exempelvis bli så på vissa ställen att det bara finns privata vårdcentraler, att det finns vårdcentraler som inte är funktionella eller att det finns få vårdcentraler. Etableringsfriheten tycker vi är intressant. Den borde gå efter folkhälsan.
I de stadsdelar och kommuner där det är väldigt hög sjuklighet ska man förstås kunna styra etableringen av vårdcentraler. Det tycker vi är en viktig fråga. Annars blir det inte riktigt valfrihet för patienterna utan snarare valfrihet för bolagen.
Hela valfrihetssystemet och lagen om valfrihet framstår också som något väldigt problematiskt, herr talman, när vi tittar på nätläkarnas etablering i vissa stadsdelar, kommuner och så vidare.
Det blir ett problem med lagen om valfrihet när så många företag väljer att etablera sig på platser där hälsan är god, där patienterna inte är så sjuka och där pengarna kan flöda in på ett annat sätt. Så är det tyvärr.
Det som jag frågade och fortfarande frågar, herr talman, är varför man inte har granskat utredningens förslag i betänkandet Ordning och reda i välfärden . Det var en väldigt bra utredning som inte har glidit vidare in i något som helst omhändertagande på Socialdepartementet, vad jag kan se.
Karin Rågsjö (V):
Under perioden 2006-2019 ökade dödligheten i läkemedels- och narkotikaförgiftning med 79 procent. Det är en ganska maffig siffra. Vi anser att narkotikapolitiken inte håller ihop längre och tycker därför att vi ska utvärdera hela narkotikapolitiken, inklusive kriminaliseringen av eget bruk.
Både Sveriges Kommuner och Regioner och Folkhälsomyndigheten har ställt sig bakom detta, liksom ganska många forskare. Men, fru talman, vad jag förstår vill Kristdemokraterna inte utreda kriminaliseringen av eget bruk.
För oss är det så här: Om en utredning skulle visa att kriminalisering av eget bruk är en toppenidé och verkligen leder framåt släpper vi, fru talman, vår ståndpunkt. Jag måste dock ställa en fråga Kristdemokraterna. Varför vill inte ni utreda det här?
Karin Rågsjö (V):
Sverige är ganska ensamt om sin narkotikapolitik. Vi har fått väldigt mycket kritik från FN och andra länder. Norge försöker lansera det här. De ska rösta om sitt förslag om avkriminalisering. Portugal gör massor av andra saker. Vänsterpartiet har ju inte detta som sin enda fråga. Vi har hundra andra olika förslag om narkotikapolitiken. Det här är dock förvånande för mig.
Jag har svårt att tyda Kristdemokraternas svar, fru talman. Om man ska utreda narkotikapolitiken ska man enligt mig titta på allt, till exempel vad kriminaliseringen leder till. Är den bra eller dålig för de beroende? Sedan finns det ett vitt fält av andra åtgärder.
Vi menar självklart att det ska hända något mer om man tar bort kriminaliseringen när någon har narkotika i blodet. Kanske ska man träffa en läkare, psykolog eller liknande. Är du ung ska du få helt annan hjälp. I dag får du ingenting, om man ska vara ärlig. Vi har en lagstiftning som är helt inkonsekvent. Vi har vård och behandling som inte fungerar.
Enligt mig har vi en usel narkotikapolitik, och den har fått vara usel i år efter år oavsett vilken regering vi har haft. Det här är allas vårt ansvar. Man kan inte peka ut enskilda. Jag är väldigt sugen på att se en total utvärdering av hela narkotikapolitiken, inklusive kriminaliseringen.
Om det visar sig att kriminalisering är en fantastisk grej att bygga in i svensk narkotikapolitik och att det har inneburit otroligt mycket bra saker för de beroende, så fair. Då släpper vi vårt förslag. Men om man ska göra en utredning tycker jag att allt ska upp på bordet.
Karin Rågsjö (V):
Precis som ledamoten Lena Emilsson sa betyder en fungerande skola och förskola väldigt mycket. Och att man går ut med betyg från gymnasiet är nummer ett, så att säga, för att man ska klara sig i framtiden. Men det är väldigt många barn i dag som växer upp i hem där det finns beroende, specifikt av alkohol.
I Stockholm finns det en väldigt bra verksamhet som heter Vändpunkten, som har funnits i decennier, som just arbetar med barn utifrån specifika program. De arbetar med barn från sju år och upp till tonåringar. Detta är frivilligt, så att säga. Kommunen behöver inte arrangera det.
Borde man inte lagstifta om att utsatta barn, exempelvis barn till beroende, ska ha rätt till egen hjälp? Då är det inte frivilligt för kommuner att ge den hjälpen, som det är i dag. Det är väldigt många i dag som vill ha en utvärdering av narkotikapolitiken.
Det är inte bara riksdagens ledamöter, utan det är också Folkhälsomyndigheten, Sveriges Kommuner och Regioner, ett flertal forskare och så vidare som har arbetat med frågan. De vill också utreda och titta på kriminaliseringen av eget bruk. Då vill jag fråga ledamoten: Var är den utredning som ni har utlovat? Vad vill ni titta på?
Folkhälsomyndigheten och SKR är inte direkt kända för att vara legaliseringsivrare. Däremot vill man lyfta frågan och titta på om kriminalisering är bra eller dåligt. Vad hände med utredningen, och vad ska rymmas i den?
Karin Rågsjö (V):
När det gäller läkemedels- och narkotikaförgiftningar har dödligheten ökat med 79 procent mellan 2006 och 2019, så jag tror att det är en fråga vi behöver titta över. Då pratar vi om helheten. Vi är inte alls intresserade av att enbart titta på kriminaliseringen och lagar. Vi vill titta på hela narkotikapolitiken. Jag undrar verkligen vart den där utredningen tog vägen, även om jag har all förståelse för att regeringen har haft fullt upp med pandemin.
Jag har en annan fråga när jag ändå är i farten. Statsministern och Morgan Johansson sa, precis som ledamoten Anders W Jonsson sa tidigare, att det är överklassen som knarkar mest. Det stämmer inte alls, har det visat sig. Det är klart vanligare med narkotikaanvändning bland de 20 procent som tjänar minst än i resten av grupperna. Det är alltså de ungdomar som far mest illa som är mest beroende och som använder narkotika mest.
Fru talman! Jag undrar när Socialdemokraterna kommer att gå ut och tala om detta, för det är ganska viktigt. Man kan kanske inte stå i tv och prata om vad som helst utifrån magkänslan, utifrån vad som känns bäst för dagen och utifrån hur vinden blåser. Det går kanske hem i stugorna, men det går inte hem hos människor som har kompetens och som vet exakt hur det ser ut.
Med en sådan utsaga hamnar man helt snett i narkotikadebatten. Och då kanske man inte tittar på de områden som också har dåliga skolresultat och förskolor som inte funkar. Det är alltså en hel miljö där barn och unga tillåts fara ganska illa innan det händer saker och ting. Fru talman!
Jag skulle vilja veta om ledamotens parti kommer att återkomma med en rättelse om detta.
Karin Rågsjö (V):
Tack för att det blev en väldigt bra lag ändå! Det kan vi tycka, trots att vi har våra invändningar. Däremot hade vi varit glada om den hade kommit under hösten. Det hade varit enklare då, med den situation som vi befinner oss i just nu. Jag har egentligen två frågor.
I propositionen föreslår regeringen att föreskrifter ska kunna meddelas om förbud mot att samlas i ett sällskap, låt oss säga en park som Hagaparken, där man kan sitta med sin familj och sina vänner. Det står i propositionen att sådana föreskrifter inte ska innebära ett förbud som omfattar sällskap som tillhör samma hushåll. Detta innebär att någon måste gå runt i parken och kolla och undersöka vilka som är släkt och hur förbindelserna ser ut.
Jag undrar hur detta ska gå till. Vi har väldigt svårt att se det framför oss - om det ska vara parkvakter eller någon annan som ska titta på detta eller hur det är tänkt. Vi anser att det är väldigt integritetskränkande. Min andra fråga handlar om barnperspektivet och hur man ska kunna arbeta med det. Väldigt många barn som kanske far illa i sina hem kommer att få det svårare med den typen av nedstängningar.
Det gäller parklekar - badhusen är redan stängda här i Stockholm och i övriga landet. Hur ska man bevaka barnperspektivet? Väldigt många barn lever i dag i familjer som är dysfunktionella, och de kan helt enkelt bli fastlåsta där om lagstiftningen blir alltför inskränkande.
Karin Rågsjö (V):
Vi tycker fortfarande att § 12 är väldigt flummig. När en lagstiftning skrivs måste det som sedan kommer i olika förordningar vara väldigt tydligt när det gäller hur man ska gå till väga. Vi kan läsa den rakt upp och ned, och då kan det faktiskt se ut så här: Man kan sitta i låt oss säga Hagaparken med tio personer, varav fyra är släkt och fyra är vänner och två är random personer.
Då blir frågan: Vem ska kontrollera detta och ha koll? Jag tycker att det måste vara väldigt tydligt när en lagstiftning tas fram. Sedan tror jag att det är väldigt bra att, precis som statsrådet gör, lyfta fram barnperspektivet. Ibland kan det låta som att vi inte har haft några restriktioner här i Sverige. Detta tycker jag att man kan höra från andra kamrater i socialutskottet, men vi har haft många restriktioner här under våren.
Jag hoppas att smittspridningen ska minska till slut, och när man går vidare nu måste man ha pejl på just barn och unga. Det är de som eventuellt kan fara illa när man stänger ned, och jag tycker att man måste ha den pejlen nu när exempelvis alla aktiviteter i Stockholm har stängts ned. Jag bor, precis som Dag Larsson, i Stockholm. Badhusen är stängda, museerna är stängda och det mesta är stängt. Barnen blir då väldigt hänvisade till sina familjer.
Om detta fortsätter en mycket lång period och om skolorna och förskolorna skulle stänga måste man ha en väldigt noggrann uppföljning av barns och ungdomars situation. Forskning som har gjorts i Europa, där man har haft ständiga nedstängningar - man har öppnat upp och stängt ned - visar att barn har farit illa i sina hemmiljöer. Jag är därför glad över att regeringen och statsrådet ändå har tankar runt just detta.
Karin Rågsjö (V):
Om jag hörde rätt tyckte ledamoten Nicklas Attefjord att det skulle bli väldigt besvärligt med en utredning - det tar tid, det ska tillsättas en utredare och så vidare. Hörde jag rätt? Det kan ju ha varit någonting annat han sa. Vi har under dagen rabblat dödstal här i kammaren, och jag kan ta ett till exempel.
Det finns en vetenskaplig artikel som är publicerad i Scandinavian Journal of Public Health, och enligt den har den totala dödligheten för unga vuxna i Sverige legat på samma nivå mellan 2000 och 2017, det vill säga en ganska hög nivå - medan den i resten av Europa har sjunkit med 42 procent. Föranleder inte det vissa tankegångar hos ledamoten om att man kanske borde göra någonting, typ utreda? Det undrar jag.
Jag ska också läsa upp följande: "En utredning av svensk narkotikapolitik bör undersöka vilka effekter kriminaliseringen av eget bruk tycks ha, och om det finns andra modeller som är mer i linje med en human narkotikapolitik. Det är i sammanhanget viktigt att poängtera att valet inte står mellan en kriminalisering och en total legalisering, där narkotikan släpps fri på en öppen marknad.
De flesta realistiska förslag handlar istället om en avkriminalisering, där drogbruk fortfarande är otillåtet men inte medför straffansvar utan leder till andra åtgärder så som råd och stöd till vårdsökande eller administrativa sanktioner. Det är viktigt att vi drar lärdom av erfarenheterna från andra länder för att utforma en modell som kan fungera i Sverige." En gång kände jag Miljöpartiet som ett parti som stod i framkant, i varje fall i Stockholms stad när vi stred för sprutbyte.
Jag vet inte var ni har hamnat i de här frågorna. Men jag vill väldigt gärna, fru talman, bli upplyst om det.
Karin Rågsjö (V):
Dödligheten har legat väldigt högt väldigt länge. Det är inte så att den plötsligt i går visade sig vara hög. Det har funnits stora möjligheter för regeringen, och också för andra regeringar, att göra någonting mer radikalt. Vi har från utskottets sida begärt en utredning. Man borde kunna göra flera saker samtidigt, inte sant? Om man samtidigt har en utredning som rullar kan man inte blåsa av allting annat, utan man kanske kan jobba.
Det viktiga är väl att se: Vad är det som har föranlett de höga dödstalen? Vad kan vi göra för att få ned dem? Jag tycker att det är alarmerande. Det är också alarmerande av en regering och av tidigare regeringar att ignorera alla de döda, deras familjemedlemmar och så vidare. Man skickar ut en signal. Man brukar tala om signalpolitik. Den signal den här regeringen skickar ut, och ni sitter i regeringen, är lite: So what?
Nu har ni klämt in en mening om nollvision när det gäller dödsfall. Vi hade gärna sett något lite mer. Vi har från utskottet begärt en utredning och en utvärdering. Det brev som vi fick i förra veckan från de mest prominenta forskarna i Sverige på området, som är absolut mest i framkant och de bästa personerna som jobbar med de här frågorna, tar upp den här typen av frågor.
Jag skulle önska att Miljöpartiet på olika sätt pushade för den här frågan, för den är viktig. Det har en gång i tiden varit Miljöpartiets fråga. Nu verkar den inte vara det. Vi måste få ned dödsfallen. Man måste se till att man har bra behandling i Sverige. Det har vi inte heller. Så mycket kan göras. Man kan göra bra saker utifrån en bra strategi som borde ha legat på bordet, och man kan samtidigt ha en utredning. Jag förstår inte riktigt problemet.
Både och skulle bli en alldeles underbar kombo, tror jag.
Karin Rågsjö (V):
Tack, Anders W Jonsson, för frågan! Vi är ju ofta väldigt aktiva i socialutskottet när det gäller att ta fram den här typen av initiativ på en mängd områden. Vi har också gått över gränserna, vilket jag faktiskt tycker har varit lite bra. Jag ser det som att när vi tar fram den här typen av initiativ ger vi också regeringen en liten knuff. Vi aktualiserar frågan. Det ska hända någonting.
Den typen av utskottsinitiativ har också Centerpartiet varit med på i ett antal sammanhang. Jag tror också att det här är viktigt för att ge någon sorts pinpointkänsla av att det är en viktig fråga generellt hur vi ska jobba med de olika systemen när det gäller journalföring. Jag tror att om man tittar på utskottsinitiativet, på betänkandet och på det som har gjorts kan det bli alldeles utmärkt.
Men vi ger en riktning till regeringen, fru talman, för vi har sett en mängd utredningar från regeringen som det inte har blivit något av. Jag påminner mig närmast ett initiativ om beroendepolitik som vi lämnade i februari förra året. Så här är det för mig: De här utredningarna kan samlas på hög, men jag vill se action.
Det försöker vi nu åstadkomma tillsammans med de andra i utskottet, och jag förväntar mig att regeringen agerar. Det kanske till och med blir ett bra lagförslag, fru talman, men vi har gett en knuff i rätt riktning.
Karin Rågsjö (V):
Med den inställningen skulle vi sitta på våra stolar och vänta och hoppas att regeringen gör kloka saker i alla frågor. Det är ju inte ett gäng rättshaverister som har seglat ut på sjön för att liksom göra whatever med de här förslagen, som är väldigt bra. Det här är att ge regeringen en knuff framåt och ingenting som på något sätt kommer att skrinlägga dessa bra förslag från utredningen.
Karin Rågsjö (V):
Vi är ett oppositionsparti och riktar oss åt olika håll. Vi tittar på vad regeringen gör. Vi tittar på vad andra oppositionspartier, främst M och KD, gör, som tidigare har haft ansvaret. De har också ansvaret för politiken i ett antal kommuner där det har gått riktigt dåligt under pandemin.
Det förslag som vi har tagit fram i finansutskottet, herr talman, bygger på långa diskussioner med exempelvis Kommunal. Vi har sett vilka brister som finns inom äldreomsorgen. Dessa brister har varit långvariga och är inget som bara dök upp under pandemin. Det här har pågått under decennier. Vi har "god spej" på vad som kommer att hända i kommunerna.
Vi står självklart fast vid vår starka kritik. Den kommer självklart att ligga som en matta över de marknadsliberala lösningar som exempelvis moderater och kristdemokrater ofta använder sig av i kommuner och regioner. Vi har vidare lagt fram en omfattande utbildningsplan. Vi måste självfallet ha en nationell utbildningsplan för de yrken som finns inom äldreomsorgen och hälso- och sjukvården.
Detta kan vi inte sitta och plottra med. Vi tycker att alla dessa beslut går ihop. När det finns möjligheter att som oppositionsparti göra större saker får man kroka arm, även med dem som man i vanliga fall skäller på och har kritik mot. Det är en självklarhet. Alternativet vore att vi som parti satt tysta i fyra år. Så funkar det inte riktigt.
Utan vi tar de möjligheter vi har att ta fram en politik som värnar välfärden, och vi kommer att följa detta. Vi kommer att vara - ursäkta, herr talman - a pain in the ass. Det är ett väldigt fult uttryck; jag kanske blir piskad här efteråt. Det kommer vi hur som helst att vara på de partier som skär i välfärden. Det är självklart.
Karin Rågsjö (V):
Den här uppgörelsen hostade vi inte fram på två timmar, utan det har självklart varit långa förhandlingar med Moderaterna och KD i finansutskottet. Annars hade vi inte kommit så pass långt. Vi satt och bollade med texter fram och tillbaka hur länge som helst.
När man träffar den här typen av uppgörelser om frågor som man tycker är otroligt akuta och viktiga måste man ibland göra det tillsammans med partier som man i vanliga fall inte stöder. Den rollen tycker jag att man har som opposition i olika frågor.
Vi kommer som vänsterparti att titta vidare på de kommuner och regioner - oftast moderatstyrda, och även sådana där KD sitter - som fortfarande framhåller marknadslösningar som en fantastisk grej när det gäller äldreomsorg och hälso- och sjukvård. Vi kommer självklart att lyfta fram de kommunerna på olika sätt, herr talman. Vi har sett det här under en lång period i Stockholm, men också exempelvis i Huddinge.
Utförsäljningarna fortsätter. Nu har kommuner och regioner en bra budget, så nu ska det satsas på välfärden. Det ska inte sparas i ladorna. Det ska inte slösas pengar på vinster i välfärden. Det ska inte göras upphandlingar som blir konstiga och kostsamma och inte gynnar äldreomsorgen. Detta kommer vi att titta på alldeles extra.
Som parti tittar vi hela tiden på vår politik för att se vad vi kan ompröva och hur vi ska ta oss fram. Exempelvis är äldreboenden en jättefråga som vi kommer att bolla vidare. Vi kanske inte har varit superoffensiva i att ta fram bra alternativ för äldreboenden, sådana som gynnar just äldre och i synnerhet äldre utan fet plånbok.