KBLab/rixvox huggingface dataset:
Angelika Bengtsson (SD):
I dagarna har konflikten om den så kallade villkorstrappan blossat upp. Samtidigt som polisens resurser flyttas från arbetet mot matchfixning rapporteras det om flaggförbud för hängivna fotbollssupportrar. Ett långsiktigt arbete från fotbollsklubbarna har lett till att det är säkrare att gå på fotboll i dag än någonsin tidigare. Men vi har verkliga problem i Sverige i dag.
Polisen borde lägga mer av sin tid och energi på att bekämpa brott än på att bekämpa påhittade brott. Anser statsrådet Damberg att det är ett riktigt användande av polisens resurser och energi att förbjuda flaggor på svenska fotbollsläktare i stället för att agera kraftfullt mot den verkliga organiserade brottsligheten?
Angelika Bengtsson (SD):
Villkorstrappan har varit ifrågasatt redan före pandemin, och nu har frågan blossat upp igen i och med att man återigen kan gå och titta på fotboll. Det publiken har efterfrågat är att kunna heja fram sina lag - ingenting annat. Det vi ser i dag är en irriterad stämning.
Hur når vi en sund läktar- och supporterkultur när villkorstrappan bara skapar irritation?
Angelika Bengtsson (SD):
Många frågar sig hur läktarna kommer att se ut när Svenska Cupen i fotboll kör igång om några veckor. Säsongen avslutades med en hätsk stämning mellan delar av Fotbollssverige och polisen. Klubbar och supportrar upplevde sig vara utsatta för kollektiv bestraffning och orättvis behandling. Stök och bråk hör inte hemma inom idrotten; det skriver de flesta under på.
Frågan är vad regeringen gör för att säkerställa att polisen håller sig inom ramen för sin verksamhet och sitt regelverk. Hur säkerställs tryggheten på läktarna under 2022? Fru talman! Vad gör statsrådet Ygeman, som har ansvar för idrotten, för att säkerställa att vi får en nystart i läktar- och supporterkulturen?
Angelika Bengtsson (SD):
Guldet blev till sand. Så kan man beskriva hanteringen av de förslag som arbetats fram och som regeringen ignorerat gällande krisberedskap. Många av de problem vi stötte på under pandemikrisen hade kunnat förebyggas. Redan 2019 hade Nordiska rådets presidium tagit fram en stor strategi för samhällsberedskap och säkerhet.
Den antogs enhälligt av alla partier i samtliga länder, men den har än i dag inte implementerats. Sedan 2019 har vi fått Enestamrapporten och ett krisberedskapsförslag som presidiet lade fram i Malmö i början av denna vecka. Fru talman!
Med tanke på den stora verktygslåda som finns för att förebygga kommande kriser vill jag fråga statsrådet Hallberg: Varför har man inte implementerat de rekommendationer och rapporter som finns färdigbehandlade för att säkerställa vår krisberedskap? Vad har ministern gjort konkret sedan 2019?
Angelika Bengtsson (SD):
Jag tackar för frågan. Det var otydligt under pandemin när det gällde utdelningen av krisstöden. Vad är det som gäller? Det var många myndigheter som skulle fördela olika typer av krisstöd. Jag tror att en samordning av myndigheter och en sammanslagning av myndigheter hade tydliggjort den saken. Det är ingen hemlighet att det finns många myndigheter under vårt beredningsområde.
Det är många myndigheter som jag tror hade gjort större nytta och fått större effekt vid en sammanslagning. Jag tror att en myndighet behöver se över frågan. Jag kommer inte att stå i talarstolen i dag och berätta att just den här myndigheten ska läggas ned. Det är inte mitt ansvar, utan frågan ska beredas i en utredning.
Det är sant att det gjordes en hel del för att tydliggöra stöden, men det kanske inte hade behövts om det hade funnits färre och bättre samordnade myndigheter.
Angelika Bengtsson (SD):
Det är intressant när man pratar om konstnärers villkor. Jag har i flera år motionerat om att se över kulturskaparnas villkor. Miljöpartiet och övriga partier har röstat ned motionerna. Först i augusti presenterades en utredning om de kulturella och kreativa näringarnas villkor - gott så.
Men det var först i augusti. I åtta år hade ni möjlighet att tillsätta en utredning, men först under pandemin, när det uppdagades hur dåliga villkor konstnärer och kulturskapare hade, när de stod på knäna och grät inför oss, tillsatte ni en utredning, Amanda Lind. Jag menar att mycket måste göras för att stärka deras villkor.
Nu har vi en ny regering som jag hoppas tar till sig utredningen, precis som jag nämnde i mitt anförande. Det var ju så många problem som uppdagades under pandemin. Regeringen har suttit i ungefär sex veckor, och vi måste ge den tid att tillsätta en utredning efter att remissinstanserna har fått säga sitt. Jag ser fram emot att komma tillbaka till debatten.
Det lär vi säkerligen göra.
Angelika Bengtsson (SD):
Den så kallade 51-procentsregeln skapade stor debatt förra veckan. Ska politiken förändra regeln? Kan politiken förändra regeln, och vad tycker de olika politiska partierna i frågan? Vi som parti tydliggjorde att vi varken kan eller vill förändra 51-procentsregeln.
Den är en viktig grundbult i vårt föreningsliv och när det gäller vem som ska äga våra klubbar. I Tidöavtalet står det att projekt ska genomföras för att stärka de högsta ligornas konkurrenskraft. Är det 51-procentsregeln som åsyftas? Om inte, vad ska vi göra för att förbättra konkurrensen när det gäller just elitfotbollen och elithockeyn?
Bengt Eliasson (L):
Det är ganska enkelt att besvara Aron Emilssons frågor.
Med de statsrådsposter som mitt parti har innehaft och den politiska historia som mitt parti har är det inte så svårt att förstå att integration, inkludering och ett välkomnande samhälle är någonting som i grund och botten är mitt partis ståndpunkter och det vi har arbetat med allra mest.
Att lösa dagens problem med gårdagens lösningar tror vi inte på. Vi håller på med ett utvecklingsarbete som är ganska kraftfullt när det gäller alla de här frågorna och de frågeställningar som faktiskt ligger framför oss, mitt ibland oss, just nu.
Vi har i den här kammaren, tror jag, ett gemensamt och ganska hårt arbete och gemensamma utmaningar att ta oss an för att lösa de problem som vi står inför.
Bengt Eliasson (L):
Jag understryker återigen att det här inte är tidpunkten för snabba svar. Vi har mycket arbete framför oss för att väva samman vårt samhälle och få den utveckling som alla strävar efter.
Min partikamrat Roger Haddad i justitieutskottet, som är ansvarig för dessa frågor, reser runt i Sverige till de allra mest utsatta områdena och möter de allra mest utsatta människorna.
Roger Haddad försöker skapa sig en egen bild av polisens arbete och frågor om no go-zoner och så vidare för att kunna utveckla den politik som efterfrågas och den politik som samhället behöver för att öka öppenheten och tillgängligheten för alla.
Roger Haddad har i alla fall inte till mig berättat att han har mött någon delegation från Sverigedemokraterna på resorna till dessa områden. Det är just den lyhördheten som behövs för att utveckla politiken.
Bengt Eliasson (L):
Jag sade också att det är ett vällovligt initiativ. Men det måste breddas. Det kan inte behållas bara för vissa åldersgrupper och bara i Stockholms innerstad. Genom kulturpåsarna har vi från statens sida, och från utskottets sida, goda möjligheter att påverka vad som sker i resten av landet och skicka ut stimulansmedel till detta.
Att dessutom tro att 80 miljoner skulle räcka, när alla andra instanser säger att det bara för den statliga sidan behövs minst 300 miljoner, och ännu mer i stimulansmedel. Då behöver den här delen breddas. Men jag påpekade också att det är ett vällovligt initiativ och att fri entré är ett bra mål på lång sikt.
Bengt Eliasson (L):
Det är ingenting jag sticker under stol med. Men vi får inte glömma bort att vi också avslår 2,2-2,3 miljarder i riktade skattehöjningar just mot den här sektorn. Det skulle klippa väldigt hårt. Med vår budget är det riktiga pengar vi delar ut, som vi inte tar tillbaka i skattehöjningar.
Bengt Eliasson (L):
Om vi börjar med allianstyckandet om fristäder har jag inte varit med i debatten i Gävle, men jag tycker på sätt och vis att det är bra att saken prövas i högsta instans. Det blir ett klargörande av hur man ska tolka lagar och regler.
Kulturrådet har kommit med alldeles utmärkta riktlinjer för hur den kommunala beslutskompetensen kan används på ett riktigt sätt så att kommunen inte bryter mot lagen. Detta har nu prövats av domstolsväsendet, och det är jag glad för. Nu vet vi att detta är rätt och riktigt.
Men jag ska som sagt inte blanda mig i den lokala debatten i Gävle, för det har jag inte kompetens för. När det gäller den nationella biblioteksstrategin tycker jag personligen att det är en bra strategi, men den ska också inväva en strategi i sig. Det jag försökte säga i mitt anförande är att kulturpolitik aldrig får bli stuprörspolitik. Kultur är en hängränna i samhället som ska genomsyra alla politikområden.
Därför är det viktigt att strategierna är bredare än att bara titta ned igenom ett stuprör. Jag välkomnar alltså strategin i sig men vill se en tydligare tråd genom alla politikområden.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar Niclas Malmberg. Jag vill nämna kommunala beslut och kommunal kompetens. Det är viktigt att detta nu är utrett juridiskt. Det har varit diskussioner i många kommuner och även i regioner om fristadsfrågan. Ett antal regioner, inte minst Halland som jag kommer ifrån, har diskuterat att föra upp detta på ett regionalt plan och alltså dra med sig ett större geografiskt område och fler kommuner.
Diskussionen har dock ofta fastnat i vad juridiken säger, vad den kommunala beslutskompetensen är och om man får lov att stödja enskilda personer på det här sättet. Jag är därför glad att det har fått ta den lilla extra tiden så att vi nu har ett utrett och färdigt beslut från domstolsväsendet.
Det är varje kommuns och varje regions enskilda sak att fatta dessa beslut, och den politiken ska vi inte lägga oss i. Men vi ska öppna vägar och så att säga vara vägvisare i systemet när det gäller den här politiken. Det tycker jag är viktigt. Jag tycker samma sak i biblioteksdelen.
Även där är det i de allra flesta fall kommunal beslutskompetens som gäller. Jag tackar Niclas Malmberg för de glada tillropen om fristadsförfattarna.
Bengt Eliasson (L):
Först ska jag rikta ett tack till Mikael Dahlqvist som, tycker jag, på ett förtjänstfullt sätt gjorde en odyssé genom funktionshinderspolitiken och en stor del av den utveckling som faktiskt har skett sedan 2006 och framåt. Tack för det! Jag skulle vilja ställa två frågor på hjälpmedelsområdet.
Mikael Dahlqvist citerade regeringsförklaringens enda mening - möjligtvis är det två; jag plockar detta ur minnet - just om hjälpmedel. Där talas det om ett nationellt regelverk. Man vill samla hjälpmedelsförskrivningen i landet. Jag har tidigare frågat ansvarig minister om detta. Jag fick inget klart svar om vad detta faktiskt innebär.
Om vi återigen ska ha ett nationellt statligt system, som vi hade för väldigt många år sedan, både med upphandling och med förskrivning, kommer det att bli till förfång för väldigt många brukare. Det är jag helt övertygad om. Jag vill gärna ha ett förtydligande om vad den här enda meningen i regeringsförklaringen står för. Min andra fråga handlar också om hjälpmedelsområdet. Det handlar om hur man inskränker möjligheten för brukare att välja själva.
Socialstyrelsen har haft ett uppdrag att ta fram ett stöd till landsting och regioner som har infört eller vill införa fritt val av hjälpmedel. Man kan peka på vägar och hur man löser frågor om service, förskrivning och annat. Det är inte många brukare som använder sig av systemet med fritt val av hjälpmedel, men det är ohyggligt viktigt för dem som vill göra det. Det är en väg att gå i ett diversifierat system, där den personliga friheten blir väldigt stor.
Hur ser Mikael Dahlqvist på att regeringen nu faktiskt försvårar för brukare att ta hand om sin egen hjälpmedelsdel?
Bengt Eliasson (L):
Tack, Mikael Dahlqvist, för ärligt svar! Låt oss återkomma till det här med nationella regelverk när det gäller hjälpmedelsförskrivning.
Min utgångspunkt är att den lokala friheten i regionala parlament är väldigt viktig för att de utefter lokala förutsättningar ska kunna tillgodose, så att säga, sin del av befolkningen och de behövande med den vård, den omsorg, de hjälpmedel med mera som finns inom deras jurisdiktion, så att säga. Den andra delen gör mig mer bekymrad.
Jag vill bara påpeka det igen. Vad som sker nu är att man drar in möjligheten till det system som vuxit fram, som heter fritt val av hjälpmedel och som är grundläggande viktigt. Anders W Jonsson var inne på detta med assistansen och möjligheten att välja. Det är också väldigt viktigt att man kan välja de personliga hjälpmedlen.
Vi har ju levt i ett system där landstingsgrått har varit ett paradigm, den väg som har funnits att gå. Det som har funnits på landstingens hyllor är det enda som har fått lov att väljas. Några få har valt systemet med ett friare val. Det har betytt att de i sin vardag kan ta del av de hjälpmedel som de tycker passar dem, med stöd av hjälpmedelsförskrivare.
Jag vill bara trycka på hur viktigt det är att det här stödet får fortsätta att finnas, att det inte dras in och att Socialstyrelsen tillåts att fortsätta med sitt arbete med stöd till landsting och regioner som vill stödja sina brukare med detta.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar för svaret, statsrådet. Utnämningsmakten är ett viktigt medel för regeringen att styra statsförvaltningen, myndighetsstyrelse, bolagsstyrelse med mera. I ett land som Sverige med en omfattande offentlig sektor är det av yttersta vikt för välfärden, för förvaltningen och för institutioner att de präglas av både hög kvalitet och effektivitet. Om detta råder inget tvivel.
Jag kan utläsa av statsrådets svar att vi är helt eniga om dessa fundamenta i utnämningsmakten. Frågan om vem som blir utnämnd till olika uppdrag från tid till annan har varit föremål för en ganska omfattande debatt, oavsett färg på regering.
Mycket av diskussionerna har kretsat kring om tjänsterna tillsätts utifrån det som regeringsformen anger som förtjänst och skicklighet, eller om det finns andra mer politiska motiv bakom olika utnämningar. Min oro och min fråga grundar sig på det som statsrådet enligt olika medier har utryckt. Jag citerar: "Det är ett nytt läge i svensk politik. Men jag har utnämningsmakt, 400 personer under fyra år kan jag utse.
Vi kommer att göra skillnad, vi har en annan politik." Om ministern är rätt citerad stämmer det naturligtvis att utnämningsmakten är ett maktredskap som är mycket effektivt. För landets långsiktiga bästa behöver vi väl fungerande myndigheter och institutioner.
Dessa två motpoler motverkar ibland varandra i sitt synsätt och syfte. I Sverige har man ett professionellt sätt att utse personer till höga statliga uppdrag. Regeringen har självklart, som ministern påpekar, ett slutligt avgörande och ansvar för utnämningar. Men syftet måste väl ändå vara att underlätta för utomstående att lämna bidrag till och i processerna.
Vi är nog många här i kammaren - kanske inte för tillfället, men som har säte här - som har lagt ned många timmar på att arbeta i olika valberedningar, och jag är säker på att ministern också har gjort det. Vi vet därför hur viktigt det är med många olika inspel och vinklar i diskussionerna för att kunna göra ett gott arbete och lämna bra förslag. Herr talman!
Min fråga kvarstår: På vilket sätt kommer politiska överväganden att inverka, som statsrådet ger uttryck för i olika intervjuer, vid utnämningar till statliga kulturmyndigheter och kulturinstitutioner?
Bengt Eliasson (L):
Det gläder mig oerhört, statsrådet, att vi är helt överens om det fundamentala i synen på vad olika kompetenser kan bidra med. Oaktat vilket funktionshinder, vilken bakgrund eller någonting annat man har är det inte styrande för vad man har innanför pannbenet. Om det är vi helt överens.
Jag menar att alliansregeringen under sina åtta år vid makten jobbade ganska mycket med att avpolitisera processerna, vilket lett till öppnare rekryteringsprocesser och bredare representation. Vi kan konstatera, precis som statsrådet gör, att man inte nådde ända fram, men man har trots allt slagit in på en god väg. Jag tror att det är viktigt att fortsätta på den vägen.
En ökad öppenhet kring processerna borde kunna vara ett första steg mot ett i mitt tyckte mer professionellt tillvägagångssätt när det gäller tillsättningen av de högsta tjänsterna och uppdragen i staten.
Det är viktigt att i det jag kallar valberedningsprocessen eller utnämningsmakten inte luta sig åt endast ett håll utan lyssna på flera röster, att inte bara ha en röst hur viktig och relevant den rösten än är. Man ska alltid ha mer än ett rekryteringsbolag, om jag får uttrycka mig lite vulgärt. Det är mångfalden i urvalet och professionaliteten i processen som jag är ute efter. De är viktiga att diskutera.
En följdiskussion kan omfatta på vilket sätt myndighetsledningarna, styrelserna och de utnämnda utvärderas. Dessa utvärderingar är sedan ett utmärkt underlag för kommande utnämningar och för valberedningsarbetet. Vilket underlag tas fram för ett eventuellt omval eller ett nyval? Vilken roll har utvärderingsprocessen i det valet?
Vi måste komma ihåg att myndigheter, institutioner och organisationer i statens tjänst är till för befolkningens bästa, inte för att, som man ibland kanske önskar, vara ett partipolitiskt stöd för regeringen, oavsett färg. Det är viktigt att påpeka att genomförandet av politiken ligger i ledning, styrning och uppföljning, i alla fall enligt min ringa mening.
Frågan gäller de politiska övervägandena. Vid alla överväganden kommer förstås våra politiska ståndpunkter, våra ideologier och vår egen bakgrund, den så kallade ryggsäcken, in i utnämningsmakten.
Hur kommer statsrådet att inom sitt ansvarsområde verka för en öppnare process där många röster kommer till tals på ett konkret sätt?
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar återigen statsrådet för genomtänkta svar. Jag tänkte avsluta med att räkna upp mina tre huvudfrågor för en kommande debatt. Men låt mig först kommentera det som statsrådet sa om korrespondensen som hon fått sedan debatten rullade igång.
Möjligen ska statsrådet offentliggöra den så att vi får en offentlig debatt om hur man ser på personers olika uppdrag och hur en del känner att hotbilden vältrar sig över dem. Jag tror att det kan vara ett nyttigt sätt att lyfta upp frågor som är så viktiga, för egentligen är det grundläggande frågor om mänskliga rättigheter som ligger i botten. Herr talman!
När kommer de politiska övervägandena att leda till personer som i enlighet med förra regeringens avpolitisering, och den nuvarande regeringens arbete med det, kan komma i fråga för kulturmyndigheter och kulturinstitutioner? Vilka personer kan inte komma i fråga? Det är frågor som vi behöver fortsätta att debattera.
På vilket sätt utvärderas myndighetsledningarna, och då menar jag styrelser och institutioner? På vilket sätt kommer politiska överväganden att vägas in i utnämningsmakten inom statsrådets ansvarsområde och ideologiska grunder?
Bengt Eliasson (L):
Jag vill först och främst naturligtvis tacka näringsministern för svaret. Det är glädjande att vi verkar vara helt överens om värdet av den verksamhet som Terminologicentrum bedriver liksom om ambitionen att verksamheten ska kunna bedrivas långsiktigt och med stabilitet.
Det är också något som har manifesterats genom en namninsamling med ungefär 2 500 underskrifter och ett stort antal tidningsartiklar i ämnet. Alla verksamheter behöver ses över från tid till annan. Det gäller naturligtvis också TNC, Terminologicentrum, och deras offentliga uppdrag att arbeta med det svenska fackspråket.
Det är givetvis bra om detta nu kan ske under ordnade former med bibehållet anslag under 2016. Samtidigt skapas naturligtvis en fortsatt osäkerhet inom organisationen, något man har levt med sedan regeringens budgetförslag i höstas. Näringsministern pekar på behovet av att se över frågan hur svensk terminologi ska hanteras och hur synergier med liknande verksamheter kan uppnås.
Min fortsatta fråga är: Avses därmed att även se över verksamheten utifrån organisatoriska och ägarmässiga utgångspunkter? Jag ställer frågan utifrån att detta utreddes grundligt redan i samband med utredningen Mål i mun år 2002 och att det i propositionen Bästa språket från 2005 föreslogs att TNC fortsatt skulle vara en självständig enhet.
Den dåvarande socialdemokratiska regeringen ansåg således att nuvarande lösning var bra och att föredra. Är detta något näringsministern nu vill ompröva? Jag tror det är betydelsefullt för TNC:s ledning, personal och ägare att få ett klart besked från näringsministern i denna möjligtvis lilla men ack så viktiga fråga.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar återigen näringsministern för tydligheten. Det känns betryggande att få de här beskeden, men jag vill ändå komma med några synpunkter och medskick till det kommande arbetet.
Jag kan fortsatt känna någon form av oro för att en utredning av Terminologicentrum skulle kantra över till att bli en traditionell utredning avseende enbart organisation och ägarskap. Jag skulle se det som ytterst olyckligt.
TNC:s stora betydelse skulle förtvina om TNC skulle försvinna in i någon form av myndighetifiering, så att säga, Om TNC skulle stoppas in i en myndighet och bli en del av Myndighetssverige tror jag att vinsterna för TNC som fristående enhet skulle försvinna.
Det går inte att nog betona, som näringsministern är inne på, kopplingen till statsapparaten, till offentlig sektor och så vidare men också till den akademiska världen och näringslivet. Jag skulle vilja se en utredning som mer fokuserar på värdet av TNC i integrationsarbetet.
Vi vet hur svårt det är med validering av kunskaper och utbildning samt vägning av ord och begrepp, framför allt när det gäller människor som kommer från länder utanför Europa. Där blir gemensamma språktermer näringsdrivande.
Vi är helt överens om att det här är väldigt grundläggande och viktiga frågor. Jag skulle också vilja se en fortsatt utveckling av e-myndigheterna som alltmer kräver standardiserade termbanker och arbete med dessa.
Som gammal hälso- och sjukvårdspolitiker kan jag inte nog betona hur gräsligt svårt arbetet med gemensamma journaler över hela landet är och hur viktiga termerna och sökbarheten i databaser är. Det vore självfallet intressant med ett breddat ägarskap av TNC utan att göra en större organisationsförändring.
Varför inte med Sveriges Kommuner och Landsting, handelshögskolorna, medtech-branschen och kanske med ett aktivt aktieägande av staten? Jag tackar näringsministern för svaret och är glad och nöjd att vi kan återkomma till den här viktiga diskussionen i god anda.