KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Till att börja med är det ju inte bara budgeten som reglerar hur verksamheten ska se ut. Vi ska kanske vara ärliga och i stället diskutera vad som har gjort att det blivit som det har blivit. Vi kan inte sticka under stol med att det regleringsbrev som regeringen skickade till Försäkringskassan innehöll sparkrav som att man skulle hålla igen på antalet timmar.
Det gör såklart att verksamheten har fått se över vad man har kunnat dra ned på. Vad som gjort att dessa domar har börjat tillämpas i ett så här sent skede är ganska uppenbart. Jag säger inte att det har påbörjats nu, men sedan 2015 då det regleringsbrevet kom har det skett en kraftig försämring. Det tror jag inte att någon kan sticka under stol med.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Nej, jag har inte heller påstått att det varit nedskärningar just i budgeten, även om det säkerligen går att hitta också sådana. Däremot är det ganska intressant att ledamoten står i talarstolen och kritiserar min historiebeskrivning.
Det får mig osökt att tänka på att det har hänt förr att någon har kritiserat min historiebeskrivning, till exempel när Magdalena Andersson stod här och påstod att min historiebeskrivning kring hennes uttalande om att man skulle stoppa kostnadsutvecklingen gällande sjukförsäkring och personlig assistans för att bekosta andra områden inte stämde. I slutänden visade den sig vara sann.
Det är alltså inte första gången jag blir beskylld för att ha en felaktig historiebeskrivning som sedan i slutänden har visat sig vara alldeles korrekt. Sedan kan jag hålla med ledamoten om att det är mycket som görs just nu som är på rätt väg. Men det är fortfarande en bit därhän, och det är väl bra att man någonstans ändå tar ansvar för de misslyckanden, i någon mening, som jag tycker att man har gjort.
Jag tycker absolut att man ska följa lagarna. Jag tyckte redan då att regeringen skulle ta tag i detta och försöka få en ändring av lagen till stånd. Det finns ju aktuella ärenden uppe just nu som visar att man kan sätta sig över lagar om man verkligen vill.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Tack, ledamoten Dahlqvist, för frågan! Jag vet inte riktigt vad ledamoten syftar på när han säger att jag skulle säga en sak och göra en annan. Sverigedemokraterna är faktiskt det parti som historiskt sett har satsat mest på LSS-frågorna, på den personliga assistansen och på att höja schablonersättningen. Det finns inget som jag pratar om här som vi inte har backat upp i budget. Vi har drivit detta under många, många år.
Det är inte ärligt att påstå något annat. När det gäller den reform som finns nu är det klart att det är regeringen som måste lägga fram en budget för att kunna finansiera sina förslag. Detta är era förslag. Det är inte våra. Jag kan inte se att det är fel att ha högre ambitioner än vad regeringen har och att tycka att detta är ett bra förslag. Det är så pass bra att vi borde genomföra det snabbare. Jag kan inte se något konstigt i det.
Däremot vill jag säkerställa att man faktiskt utvärderar det och ser till att det verkligen landar rätt, men det vill inte ledamoten Dahlqvist.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Jag tackar återigen Dahlqvist. Jo, men det är precis det ledamoten gör. Ledamoten står i talarstolen och påstår att jag säger en sak och gör en annan. Så är inte fallet. Jag har alltid stått upp för den här gruppen. Jag har alltid stått upp för de här frågorna, och jag kommer att fortsätta att göra det. Självklart är inte jag den som förhandlar någon budget. Att jag har högre ambitioner än ledamoten Dahlqvist är kanske inte jättekonstigt. Jag vill mycket mer med detta.
Jag har absolut inga problem med att lägga fram och försöka förhandla fram en budget där man vill gå längre än i den budget som finns här. Men ni lägger fram ett förslag. Ni finansierar det. Jag tycker att det är bra. Jag vill att det ska gå fortare. Jag förstår inte varför man har en invändning mot att jag vill att det ska finnas en plan så att man verkar för att detta ska kunna få genomslag snabbare. Jag kan inte se att det är oansvarigt. Jag kan bara se att det är det bästa och det mest humana man kan göra.
Sedan noterar jag att ledamoten Dahlqvist inte vill svara på frågan, men den är naturligtvis retorisk. Jag tycker att det är märkligt att man inte kan ställa sig bakom ett förslag om att utvärdera detta och se till att det blir bra, att det landar rätt, att det inte förekommer fusk och att det inte leder till minskade förutsättningar. Att utskottet inte är enigt om att man ska utvärdera detta tycker jag är jättemärkligt.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
De här förslagen är, som jag sa i mitt anförande, mycket bra. De kommer dock att ställa större krav på de assistenter som faktiskt ska utföra denna egenvård. Det kommer att krävas utbildning, vidareutbildning och inte minst möjlighet för nya assistenter att sätta sig in i arbetet.
För detta krävs förutsättningar att gå bredvid befintliga assistenter innan man går sin första dag på jobbet; det är bara så vi kan skapa någonting som är tryggt och säkert av det här. Därför skulle det vara intressant, fru talman, att höra ledamoten Dahlqvist berätta om regeringens tankar kring utbildning och möjligheten att gå bredvid innan man gör sin första arbetsdag. I dag saknas ofta den möjligheten eller möjligheten att vidareutbilda sig.
Den saknas därför att assistansersättningen har urholkats under många år. Ersättningen har inte följt samhällets övriga kostnadsutveckling och löneutveckling, vilket har lett till att många arbetsgivare har tvingats att dra ned på just utbildning och möjligheten att gå bredvid.
Löner, administration, utbildning och möjligheten att gå bredvid ska tas från den låga schablonen för assistansersättning, som regeringen konsekvent har vägrat att höja. Vid den höjning man gjorde hänvisade man till ökade kostnader under coronapandemin, trots att man tidigare hävdat något annat. Man säger en sak och gör en annan. Hur tänker ledamoten om utbildning och möjligheten att gå bredvid?
Och kanske framför allt: Varför saknas det en plan för uppföljning och utvärdering?
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Tack, Mikael Dahlqvist, för svaret! När det gäller schablonersättningen och möjlighet att gå bredvid är det bara att läsa de rapporter som figurerat under säkert de tre fyra senaste åren. Där varnar assistansbolagen själva för att de inte kommer att kunna bedriva någon assistans om man inte gör någonting åt saken. Det är också tydligt i de rapporterna att man har fått dra ned på just utbildningar och möjligheten att gå bredvid. Man har till och med fått lägre ingångslöner.
Det gör inte yrket mer attraktivt utan snarare tvärtom. Att höja assistansersättningen är A och O för assistansens överlevnad, skulle jag vilja säga. När det gäller uppföljning och utvärdering, som jag tycker alltid ska göras, är det inte samma sak att ha gjort en gedigen beredning.
Detta i sig är ingen garanti för att det landar där det ska och att saker och ting blir precis som vi har tänkt oss. Det är trots allt så att det krävs utvärdering för att se att saker och ting landar rätt. Ledamoten säger här att man mer eller mindre förutsätter att myndigheterna gör det.
Men i januari 2021 lyfte Socialdemokraterna själva frågan i ett utskottsinitiativ när det gällde det ekonomiska stödet till äldreomsorgen. Då var det inte lika givet att man skulle göra en utvärdering, utan då lyfte ni själva fram att göra en utvärdering av ett förslag som ni själva hade lagt fram. Det blir lite märkligt.
Varför är det inte lika viktigt att utvärdera stärkt assistans som att utvärdera det ekonomiska stödet till äldreomsorgen? Är det möjligen så att vid en eventuell valseger kommer ambitionerna inte att ligga lika högt som de har gjort tidigare, så som vi har sett vid de senaste två valen? Den frågan borde varje väljare ställa.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Jag riktar min fråga till socialministern. Trots omprövningsstopp gällande personlig assistans tar Försäkringskassan varje tillfälle i akt att ompröva när någon söker fler timmar på grund av ökat behov. Många får då i stället färre timmar, och dessutom ändrar Försäkringskassan sitt beslut retroaktivt.
Det har blivit en ohållbar situation med återbetalningskrav så långt som tio år tillbaka i tiden trots att mottagaren inte har gjort något fel, trots att behovet har funnits och trots att assistans har utförts. I dag skickas det ut kortfattade och bristfälliga beslut om återkrav på väldigt stora summor, och det är tydligt att dessa inte är tillräckligt underbyggda.
Det visar inte minst ett aktuellt fall från Eskilstuna där Försäkringskassan krävde en privatperson på 10 miljoner kronor, något som sedan underkändes av tingsrätten. Ministern ansvarar inte för Försäkringskassan men väl för de drabbade. Därför är min fråga om ministern är beredd att utifrån sitt ansvarsområde verka för att tillsätta en översyn av Försäkringskassans arbete med återkrav.
Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Min fråga går till socialförsäkringsminister Anna Tenje. Efter en lagändring i socialförsäkringsbalken 2013 kan Försäkringskassan rikta återkrav till assistansanordnare. För det krävs att anordnaren insett eller skäligen borde ha insett att ersättningen utbetalats felaktigt eller med ett för stort belopp. Det är en del av lagen som inte följs i dag. I praktiken ser det ut så här: En person blir beviljad personlig assistans enligt beslut från Försäkringskassan och anlitar en anordnare.
Anordnaren i sin tur anställer och avlönar en assistent och redovisar för Försäkringskassan tiden assistenten jobbat. Ersättning betalas ut. Flera år senare gör Försäkringskassan en helt ny bedömning och anser att dess tidigare beslut var felaktigt. Då beslutar man att retroaktivt kräva in ersättning flera år tillbaka i tiden, trots att anordnaren inte gjort något fel.
Har ministern några tankar på att i framtiden införa någon form av preskriptionstid för återkrav? Hur tänker hon säkerställa att lagen verkligen följs?
Ola Johansson (C):
Katarina Köhler inleder med att fråga hur vi ska kunna övertyga människor om att vi tror på hyresrätten. Man gör inte det genom att föra den typen av argumentation som vi har hört från talarstolen både från dig, Katarina, och från dina kamrater i Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Man pratar om fastighetsägare som är giriga och om hyresslaveri.
Det är inte att skapa den positiva bild av hyresrätten som jag vet ändå finns. Jag är helt övertygad - jag talar av egen erfarenhet - om att vi genom en aktiv kommunal planering med överenskommelser med fastighetsägare kan skapa den utveckling som gör att det byggs även hyresrätter. Jag kommer själv från en kommun som växer snabbt och där bristen på bostäder är stor. Det påstås att vi har 8 000 i bostadskön.
Det stämmer nog inte; det kanske är 1 500-2 000. Men vi åstadkommer ändå ett bostadsbyggande där vi bygger 30 procent hyresrätter. Det är inte möjligt i många socialdemokratiskt styrda kommuner. Med den bilden med mig vet jag att det är möjligt. Jag vet att det är möjligt utan statliga subventioner. Det är det som är ert förslag - skattekollektivet ska stå för bostadsbyggandet.
Om man säger att det är politiker som bygger bostäder och inte marknaden, om man säger att det inte är marknaden och bostadsföretagen som bygger hyresrätterna, vem är det då som gör det? Katarina nämnde också ROT-avdraget.
Anti Avsan var inne på det och berättade att ROT-avdraget är ett sätt att få bort svarta hantverkare från en marknad och att dessutom skapa arbeten i en tid när det är ont om jobb. Det är en annan typ av åtgärd än det som ni föreslår när ni talar om ROT-avdrag.
Ola Johansson (C):
Om det är förvärvslagen du, Katarina Köhler, talar om skulle jag vilja veta - nu har du inte möjlighet att svara mig - på vilket sätt den fungerade tidigare när det innebär att den juridiska person som förvärvar en fastighet lätt kan byta ägarbild. Plötsligt finns det andra ägare som har ett annat syfte med sitt ägande.
Hur väl fungerade det när det krävde ett kommunalt initiativ med en kommunal beslutsprocess för att komma fram till att hyresnämnden skulle pröva ärendet? Det skulle vara intressant att se först huruvida den nya lagen är bättre än den andra innan vi diskuterar vad som har varit en bra eller en dålig åtgärd. Jag trodde inte på den tidigare förvärvslagen.
Ola Johansson (C):
Miljöpartiet föreslår ett moratorium, Jan Lindholm, det vill säga att några nya externetableringar inte ska få göras. Det är det som står emot mitt sätt att resonera. Miljöpartiet vill förbjuda och reglera kommunernas markanvändning i lag.
Det innebär att kommunerna fråntas rätten att i samråd med butikerna, näringsidkarna och kommuninvånarna planera för hur varuförsörjningen ska gå till på ett miljövänligt sätt, med minskat beroende av bilen och med ett tillvaratagande av näringslivsintressena.
Det är klart att förändringar i handelsstrukturen medför förändringar i var butiker är lokaliserade någonstans.
Men jag är inte alls säker på att det skräckscenario - elände, elände - som Jan Lindholm beskriver är resultatet om man ser till att exempelvis centrumhandeln, som jag tog som ett exempel, blir bättre på att samverka med fastighetsägarna i centrum och förbättra sitt utbud till kunderna.
Ola Johansson (C):
Jan Lindholm får nog visa mig den statistik som säger att butiker läggs ned till följd av externetablerade livsmedelsbutiker. Nu talar vi om en begränsad del av det hela. Min uppfattning är att där det finns ett kundunderlag för livsmedel och basvaror där finns det också butiker. Det gäller i bostadsområden även utanför tätorten och vid sidan av de stora externetableringarna. Jag talar gärna om annat än centrumutveckling.
Vad finns det då för intresse i bostadsområdena och bygderna att ha försäljning av tv-apparater, färg, tapeter, sportkläder, skor och annat? Det är ofta den typen av butiker som samlas i ett handelscentrum. Jag anser att det är viktigt att de samlas och görs tillgängliga på ett och samma ställe. Det utesluter inte mindre butiker i centrum.
Det är inte heller så att det skapar ett underlag för den typen av butiker i bostadsområdena. Det har heller aldrig funnits, åtminstone inte under lång tid.
Ola Johansson (C):
Amineh Kakabaveh undrade först vad Centerpartiet har gjort för att underlätta för studenter att snabbt få en bostad. I slutet av mitt anförande talade jag om vad vi har gjort. Vi har höjt schablonavdraget för uthyrning av bostad eller del av bostad till exempelvis studenter. Om Centerpartiet ensamt fick bestämma skulle vi gärna göra sådan uthyrning helt skattefri. Den frigör nämligen bostadsyta.
Många människor bor i lite för stora lägenheter därför att de har blivit änka eller änkling eller har fått plats över när barnen har flyttat ut. Det skapar möjligheter att använda för mycket bostadsyta till att hyra ut till en ung student. Det är det viktigaste förslaget. Det andra förslaget gäller ägarlägenheter.
Jag tror att många människor som äger lägenheter kommer att få möjlighet att hyra ut dessa på ett enklare sätt än att komma över en bostadsrätt eller för den delen en hyresrätt. Jag tror mycket på ägarlägenheter. Jag tog upp exempel på att genom att förenkla byggreglerna och skapa mer modulärt och prefabricerat byggande för studentlägenheter få fram fler bostäder för unga.
Jag tror att det finns en potential inte bara för att skapa fler ungdomslägenheter utan också för att få ett effektivare och billigare byggande av bostäder för alla. Jag anser att det här är ett område som man mycket väl kan utveckla, speciellt för student- och ungdomslägenheter.
Ola Johansson (C):
Både Amineh Kakabaveh och jag är överens om behovet av många studentlägenheter. Behoven är stora och starka. Det Amineh Kakabaveh efterlyser är en omorientering av bostadspolitiken.
Det kanhända att vi går ifrån mer beslutsfattande centralt, mer statlig reglering och skattesubventioner, eller så håller vi oss till den bostadspolitik som finns i dag som faktiskt har resulterat i att antalet byggda bostäder har ökat. Amineh Kakabaveh sade att vi styr över regelverket.
Samtidigt säger Amineh Kakabaveh att hon skulle vilja påverka regelverket så att kommuner fråntas ansvaret för sin egen bostadsförsörjning och reglera det genom lagstiftning eller andra typer av direktiv och stimulanser. Ursäkta mig, Amineh Kakabaveh, men jag tycker att det är en felaktig väg.
En kommun med en högskola inom sitt område är angelägen om att de studenter som söker sig dit får en bostad och tak över huvudet.
För inte så hemskt länge sedan var jag kommunpolitiker, och jag hyllar det kommunala planmonopolet på det sättet att man genom att använda det på ett aktivt sätt kan få fram den mix av bostäder som man önskar sig och som kommuninvånarna eller de som tillfälligt vistas i kommunen - om de är studenter eller tar tillfälliga jobb - efterfrågar. Jag är för en ökad flexibilitet på bostadsmarknaden.
Den flexibiliteten får du genom att addera fler upplåtelseformer till hyresrätten, bostadsrätten och den traditionella villabebyggelsen. Då talar vi om ägarlägenheter och möjligheten till andrahandsuthyrning. Vi talar om möjligheten att dela upp en bostad i mindre delar där man kan hyra ut ett rum eller ett pentry utan att betala alltför mycket i skatt för detta. Det har vi möjliggjort i alliansregeringen.
Ola Johansson (C):
I betänkandet TU12, Väg-, fordons- och trafikfrågor , behandlas motioner och yrkanden om förnybara drivmedel, åtgärder inom taxibranschen, fordonsbesiktning, registreringsskyltar, digitala färdskrivare, övergivna fordon och parkeringsfrågor. Många för fram förslag om olika miljöåtgärder inom trafikområdet.
Utskottet betonar i betänkandet att omställningen till ett långsiktigt hållbart transportsystem är en av de största utmaningarna inom transportpolitiken. En rad strategiska insatser har gjorts, och ytterligare betydelsefulla åtgärder har aviserats.
Rörande riksdagens tidigare tillkännagivande om att regeringen borde se över de konsekvenser som lagen om skyldighet att tillhandahålla förnybara drivmedel har för mindre tankställen i glesbygd ser utskottet med tillfredsställelse på att regeringen meddelat sin avsikt att inom en snar framtid återkomma till riksdagen med förslag som innebär att dispenserna från pumplagens sista steg ska permanentas.
När det gäller taxitrafiken betonar utskottet att en sund konkurrens ska råda inom taxinäringen. Utskottet konstaterar att ett införande av redovisningscentraler för taxinäringen skulle kunna vara en verksam åtgärd för att främja taxibranschens utveckling. Därför utgår utskottet från att regeringen skyndsamt bereder de aktuella taxifrågorna och återkommer till riksdagen med sin bedömning.
Med hänvisning till sina ställningstaganden och pågående beredningsarbeten avstyrker utskottet samtliga 47 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Det finns 14 reservationer i betänkandet, vilket utskottet här överlämnar till riksdagen för debatt och ställningstagande.
Ola Johansson (C):
Nej, Désirée Liljevall, det var inte på den nivån. Det är inte nere på golvet vi ska befinna oss. Det är inte vår roll att befinna oss på golvet och småfördela en god kaka till de smulor som Socialdemokraterna i den här debatten vill göra ett bra betänkande till.
Det finns ingenting i betänkandet och det finns ingenting i propositionen som hindrar att vi får den utveckling som vi vill när det gäller en lösning av er så kallade huvudfråga, frågan om cookies. Tvärtom visar Socialdemokraterna och Vänsterpartiet väldigt liten tilltro och väldigt liten respekt för branschens möjlighet att lösa problem.
Är det någonting som IT- och telekombranschen är duktig på är det just detta - om det här är ett problem, vilket jag anser att det inte är.
Ola Johansson (C):
Jag menar att jag har ganska bra koll på kakburken, Désirée Liljevall, från den position där jag befinner mig. Frågan är om Socialdemokraterna ser den ens en gång. I den här kakburken finns också alla de duktiga företag som har möjlighet att reda ut de här bekymren.
Ola Johansson (C):
Siv Holma slår in vidöppna dörrar. Vi diskuterar den digitala agendan. Den finns med i utkanten av det som den här sakdebatten handlar om. Det är naturligtvis väldigt angeläget att alla människor får tillgång till Internet och de tjänster som finns. Det finns flera olika saker att tala om.
Vi kan tala om bredbandsstrategin som genomfördes under förra mandatperioden och om det som har funnits i landsbygdsprogrammet som har gjort det möjligt att bygga ut bredband i bygder som inte skulle ha nåtts av den här tjänsten om det enbart hade hängt på de kommersiella aktörerna och marknadskrafterna att förse landsbygden med detta.
Jag har själv en mängd exempel på bredbandsföreningar som har bildats enkom i syfte att möjliggöra en sådan satsning - egen insats och med stöd från Landsbygdsprogrammet. Det har lett till att det finns närmare 100 procents tillgänglighet till bredband i landet. Det finns 91 procent användare i åldrarna 16-74 år.
Säg inte att det är ett bekymmer att det finns ytterligare några människor som inte har tillgång till bredband. Alla krafter riktas mot att komma till rätta med den saken. Jag noterar också en glädjande svängning i Vänsterpartiets hållning när det gäller kakdebatten.
Jag har noterat att Siv Holma står bakom en formulering i reservationen om att man vill värna intäktsmöjligheterna för onlineföretagen. Det är glädjande att Vänsterpartiet ser möjligheterna som näringslivet ger när det gäller att skapa bra tjänstepaket åt människor och att det finns en möjlighet att tjäna lite pengar på det.
Däremot tror jag att frågan om cookies är ett sätt för dem att tjäna dessa pengar. Jag är helt övertygad om att jag som konsument skulle vilja ha lite kontroll över händelserna på området.
Ola Johansson (C):
Jag tror inte att Siv Holma lyssnade på hela mitt anförande. Det är möjligt att jag var otydlig någonstans på mitten, men jag var noga med att framhålla att Sveriges position som ledande i världen enligt World Economic Forum inte bara beror på insatser som har skett de senaste fyra åren. Det här härleds naturligtvis långt tillbaka. Vi hade till exempel en tidig utbyggnad av våra telenät.
De satsningar som gjordes då, någon gång i början av förra seklet, var säkert värdefulla. Dataålderns intrång var något som vi nappade på snabbt. Jag vet inte vilken hållning vi skulle ha haft till diskussionen om subventionen av hem-pc i dag, men det har med facit i hand varit värdefullt för vanliga människor med normala inkomster att få möjlighet att skaffa sig en, två eller tre persondatorer till hemmet.
Jag framhöll också betydelsen av ledande svenska företag. Jag pratar inte bara om civil användning av mobiltelefoni utan jag pratar även om försvarsindustrikoncernen Ericsson som tillverkar radiolänkar och andra instrument för elektronisk kommunikation. Det är lätt att i ett land som Sverige med kuperad terräng och mycket berg bygga ut bra länkar för att distribuera bredband med hög hastighet.
Jag håller med om att vad Siv Holma är inne på inte saknar betydelse. Det är också viktigt att påpeka att i den digitala agendan ingår satsningar på att nå de personer som står längst ifrån Internetanvändandet i dag.
Vi pratar om funktionshindrade personer, personer som inte behärskar språket fullt ut och personer med en utbildningsnivå som behöver stärkas. Det här är ett jätteområde. Det kan göras ännu större än vad det är. Det försöker Siv Holma göra. Det handlar till exempel om utbildningspolitik, sociala miljöer och bostadspolitik.
Ola Johansson (C):
Jag var med och lyssnade på Andreas Carlgren den gången, och jag kan hålla med Andreas Carlgren om att EU i sin vitbok möjligen har satt sin ambitionsnivå något lågt. Min tes i detta är dock att det är klimatmålen som ska styra åtgärderna. Generella kilometerskatter eller vägtrafikavgifter, som föreslås här, slår helt fel. Det vi ska jaga är inte transporterna i sig, utan utsläppen.
En sådan åtgärd som föreslås i EU:s vitbok och som vi i Alliansen är tveksamma till innebär att även de klimatsmarta transporterna drabbas, i den mån de utförs av fordon som transporterar de gröna varorna till hamnar samtidigt som det görs på ett klimatsmart, miljövänligt sätt med miljövänliga bränslen.