Kristina Nilsson (S):
Tack för svaret, miljöministern! När jag lyssnar till miljöministerns svar hör jag väldigt många ord, men jag vet inte om jag blir så mycket klokare. Jag tror att jag försöker ta det från början.
Vi är alla mycket väl medvetna om de problem som finns när det gäller tidigare utsläpp från våra tunga industrier. Längs Västernorrlands kust finns ansamlingar av ämnen som anses vara något av de giftigaste som människan har skapat. Det handlar bland annat om PCB och DDT. Det finns också tungmetaller som kvicksilver och bly och olika typer av dioxiner.
När jag läser om hur dessa ämnen kan påverka oss människor blir jag allvarligt bekymrad. Forskningen har visat att de aktuella ämnena är hormonstörande. De kan orsaka lägre födslovikt hos barn. Och nyligen har man också sett andra samband, till exempel mellan fetma och diabetes och miljögifter. Länsstyrelsen i Västernorrland har under ett antal år undersökt dessa fiberansamlingar på ett tjugotal platser längs kuststräckan.
Man har samverkat med SGU och hittat former för att använda deras undersökningsfartyg, och man har hittat gifter nästan överallt där man har letat. Halterna har varierat, och i vissa fall har man hittat gifter på helt oväntade platser. Experter har uttryckt förvåning över att de uppenbarligen har spridit sig mer och kanske på ett annat sätt än vi tidigare har trott.
Detta är naturligtvis oerhört bekymmersamt, för om dessa gifter finns i en mängd, i en omfattning och på platser som vi inte riktigt vet blir det oerhört svårt att motverka att de sprids och att vidta riktiga åtgärder. Dessutom har det nyligen visat sig att havsörnarna längs våra kuster bär på mycket högre halter av miljögifter än någon annanstans i landet. Det handlar i princip om nivåer som man såg för 40 år sedan när arten stod på gränsen till utrotning.
Det är inte svårt att se kopplingen mellan de giftiga fiberbankarna, där de fiskar och fåglar simmar som senare ska bli havsörnens mat. Även om människor inte konsumerar fisk i samma utsträckning som en havsörn tycker jag att det finns starka skäl att undersöka detta vidare. Vi behöver få svar på hur dessa gifter sprids i näringskedjan.
Blotta misstanken att detta skulle kunna påverka oss människor borde räcka för att det ska vara mycket högt prioriterat. Av den här anledningen blev jag oerhört förvånad i höstas när jag fick klart för mig att länsstyrelsen fått nej på sin ansökan om medel för att kunna utreda detta ytterligare.
Den enda rimliga förklaring jag kan tänka mig är att det finns någon annan strategi, möjligen mer omfattande, eftersom detta sannolikt inte enbart berör Västernorrland utan kanske hela Norrlandskusten. När miljöministern besökte Sundsvall uttryckte hon att hon var förfärad över situationen.
Det skulle vara intressant om miljöministern kunde redogöra för vilken strategi hon tänker sig för att vi snabbt och effektivt ska kunna få kunskaper om detta. Jag tror faktiskt inte att invånarna i Västernorrland är särskilt intresserade av att höra en debatt om hur medel flyttas mellan olika anslagsområden i en statsbudget och vilken myndighet som är ansvarig för det ena eller andra. Man vill helt enkelt veta vad miljöministern gör åt den här situationen.