KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Det har blivit mycket diskussion i debatten i dag om hur man uppträder i kammaren. Jag kräver en ursäkt från Mats Odell och hans medarbetare. Jag tycker att det är ytterst pinsamt när man sitter i kammaren och flinar under debatten. Det tillhör inte god debattsed. Det tycker jag tillhör sådant som man brukade ägna sig åt i småskolan. Jag förväntar mig en ursäkt av Mats Odell. Jag tycker dessutom att talarna har hållit sig ganska väl till vad vi har debatterat.
Vi har från oppositionens sida ställt ett antal frågor. Jag lyssnade på en debatt tidigare och ni sade fortfarande "vi vet inte". Vi vet inte vad som kommer att hända. Vi ska koppla in konsulter.
Vi vet inte vad det kommer att kosta, vi vet inte vad det kommer att inbringa, vi vet inte hur det kommer att gå med konkurrensen och vi vet inte det och vi vet inte det och vi vet inte det. Men snälla Mats Odell! Ni har presenterat en proposition och vet ingenting. Allt ska läggas på några konsulter eller på någonting annat som man faktiskt vet väldigt lite om när det gäller SBAB och andra utförsäljningar.
Det är möjligt att vi har olika utgångspunkter i politiken, Mats Odell. Det är kanske så. Men jag tycker inte att det inte är en viktig samhällsuppgift att se till att hushållen har råd och möjlighet att betala räntorna på sina bostäder.
Jag tycker ärligt talat att det är en viktig samhällsuppgift. Det grundläggande är att den största utgiften ofta är just hyran. Jag förstår inte resonemanget, Mats Odell.
Börje Vestlund (S):
Låt mig först klargöra en sak. Team Lines tar inte avstånd från Norvik. De deltar faktiskt i planeringen av Norvik. De vill fortsätta att vara kunder i Stockholms Hamn. Så kan vi få den saken bort från den här debatten i alla fall för den här gången. Jag är väldigt konfunderad över regeringens sätt att bedriva hamnpolitik.
Jag trodde faktiskt, fru talman, att vi hade kommit överens om att vi skulle sätta i gång och be förhandlingsmannen som blir Birgersson att titta på vilka naven var som skulle utses från den svenska staten. Det var det man skulle göra i det sammanhanget. Han har fortfarande detta uppdrag.
Varför fick inte han jobba klart? Varför har man prioriterat Karlskrona-Gdynia, Karlshamn-Klaipeda, Ystad-Swinoujscie och Trelleborg-Sassnitz? Varför ska man inte ha någon sjömotorväg mellan Ryssland och Sverige? Varför ska man inte ha någon sjömotorväg mellan Finland och Sverige? Det är frågorna man bör ställa sig i de här sammanhangen.
Regeringen struntar i detta. När man hör Jörgen Johansson och Mats Pertoft kan man konstatera att detta inte handlar om något annat än en förlängning av en kommunalpolitisk debatt. Det är väldigt tydligt. Jag kan argumenten sedan min tid i trafikutskottet. Västerås hamn och Mälarhamnarna slogs hårt för detta.
Detta innebär inte att jag i något sammanhang skulle säga att vi inte skulle vara för en utbyggnad av Södertälje sluss. Det har inte ett dugg med det att göra. Detta är möjligen ett hjärnspöke hos några i denna kammare. Södertälje hamn har hela tiden ansett att man kan bli den nya hamnen i Stockholm. Det är heller inget nytt. Hade det varit en östgöte här hade man pratat om Norrköpings hamn. Hade vi pratat med andra hade det varit Gävle hamn.
Det här är ingenting nytt för oss som har sysslat med transportpolitik under flera år. Det är fortfarande obegripligt att regeringen inte är intresserad av detta nav mellan Stockholmsregionen - vi kan strunta i var, men det är Norvik som har planerna - och Finland respektive Ryssland.
Alla de hamnar jag har nämnt här, förutom dem i södra Sverige, säger så här: Vart ska godset någonstans? Jo, godset ska i huvudsak till Stockholmsregionen. Man vill avlasta vägarna och järnvägarna genom att komma så nära Stockholmsregionen som möjligt.
Då är det ju smått fantastiskt att man säger nej till det enda alternativ som verkligen kan sluka detta gods. I verkligheten är det både en miljö- och Stockholmsfientlig politik när regeringen säger att den här hamnen inte är intressant.
I stället minskar man möjligheten för stockholmarna genom att säga nej till sjömotorvägarna. Sjömotorvägarna skulle ju binda samman de olika stråken för att man skulle slippa ha transporter på flyg, vägar och järnvägar. Man vill använda dem och göra sjöfarten attraktiv.
På det här sättet säger man att det bara är den södra delen av Östersjön som är viktig. Den norra delen av Östersjötrafiken är oviktig. Detta är en signal som heter duga, fru talman, och det tycker jag är helt oacceptabelt från regeringens sida.
Börje Vestlund (S):
Om man ska bygga Norvik eller inte ska inte den här debatten handla om. Där delar jag statsrådets bedömning. Hamnen ska uppenbarligen byggas. Jag delar den uppfattningen. Däremot måste detta vara en regering som har näst intill världsrekord i hyckleri, åtminstone som jag någonsin har hört talas om: Vi ska avvakta Bengt Owe Birgerssons utredning, sedan får vi se.
Samtidigt, fru talman, skickar man in en ansökan som avser Karlshamn, Karlskrona, Ystad och Trelleborg. Är inte detta att faktiskt säga att man redan har fattat ett beslut om att detta är någonting som den här regeringen verkligen vill?
Är inte detta ett sätt att säga att de här hamnarna i varje fall är prioriterade från regeringens sida? Man har ju redan bestämt sig för att de här fyra hamnarna är viktiga. Man har bestämt sig för att den södra delen av Östersjön är viktig. Den norra delen av Östersjön är inte viktig. Det kallar jag för ett stort hyckleri och ingenting annat.
Låt mig också säga, fru talman, att det som är viktigt när det gäller sjömotorvägarna ju är att vi ska få ett nät av just snabba transporter på sjön över hela EU. På det här sättet skär man bort den norra delen av Östersjön, för man är inte intresserad från regeringens sida. Slutligen, fru talman, får vi väl se hur mycket till infrastruktursatsningar det blir från Stockholm.
Hittills har jag inte sett en enda krona. Man har tillsatt förhandlingsmän, och man diskuterar och diskuterar. Jag tänker inte göra någon bedömning av det förrän jag ser resultatet, för det är väl det som räknas, fru talman, inte vad som diskuteras i några slags hemliga rum med ett antal kommunpolitiker och Carl Cederschiöld.
Börje Vestlund (S):
Jag har också en stund ägnat mig åt att titta på hur det ser ut i Stockholms län. Där ser det ut ungefär så som Fredrik Lundh beskriver. Det är ganska kvalificerad arbetskraft man söker, och det är inte precis de jobb som jag utgår från att både jag själv och arbetsmarknadsministern hade när vi hade sommarlov, det vill säga enklare jobb på diverse ställen.
Det krävs utbildning. Det krävs körkort. Det krävs yrkeserfarenhet. Inte minst krävs det kanske också lite större livserfarenhet om man ska jobba till exempel i behandlingssvängen. Kanske är det inte sådant som man vill sätta sin 16-åriga son eller dotter på.
Ja, visst är det så att de 100 miljonerna kan vara ett sådant bidrag som man valt att prioritera bort. Men, arbetsmarknadsministern, kom inte och säg att det inte var möjligt att göra en annan prioritering!
Problemet i sammanhanget är väl att vi skulle kunna ha en mycket lång och intressant debatt om hur regeringen har prioriterat just sådant som kanske till och med går emot regeringens principer när det handlar om att skapa arbeten. Båstads kommun nämndes.
Jag tror att vi skulle kunna rabbla upp en lång rad kommuner, inte minst sådana som bytt politisk ledning, som har slutat med att anvisa jobb. Inte minst min egen kommun, Stockholms kommun, har slutat med det arbetet.
Jag måste också fråga: Vilka signaler tror arbetsmarknadsministern att det här ger till de ungdomar som i dag inte får arbete, och vad blir resultatet av att en lång rad ungdomar under en hel sommar inte kommer att få någon som helst sysselsättning?
Det finns liksom dubbla skäl till att man tagit fram den här möjligheten i kommunerna, tillsammans med staten, för att administrera detta.
Så har det varit just för att sysselsätta ungdomarna men också för att se till att man inte har det som jag är ganska säker på att inte bara jag utan också arbetsmarknadsministern till och med deltagit i, upplevt och - framför allt kanske i vuxen ålder - allt oftare läst om, nämligen de sociala problem som nästan varje sommar uppstår därför att man har ungdomar.
Vilka resultat tror alltså arbetsmarknadsministern att det blir om man inte är beredd att satsa på att ungdomarna ska få arbete under sommaren?
Börje Vestlund (S):
Det är återigen fråga om riksdagens kontrollmakt. Då tycker jag att man ska svara på de frågor man får.
Det är helt riktigt att ekonomin växer, att antalet arbetsplatser växer och att arbetsmarknaden utvecklas, och då växer också antalet feriejobb. Men fortfarande finns det problem. Frågan är om det inte beror lite grann på hur man uttrycker det.
Att det behövs semestervikarier i största allmänhet är inte detsamma som en möjlighet för de ungdomar som kommer från skolorna, framför allt från gymnasieskolorna och i vissa sammanhang också grundskolorna, att söka de jobben. Det har de oftast inte kvalifikationer till, och det har man i värsta fall inte ens om man har en ganska avancerad högskoleutbildning. Det är just detta som är poängen i hela vårt resonemang i det här sammanhanget.
Det handlar om jobb som vi normalt sett har kunnat ta fram i kommuner och landsting där man har kunnat ha enkla uppgifter som man inte har behövt någon utbildning för, och där man har kunnat gå in ganska fort. Det andra som jag skulle vilja säga handlar om dem som står längst från arbetsmarknaden. Risken är ju, herr talman, att vi får en grupp som går sysslolös hela sommaren.
Vi vet också att det därigenom finns en risk att problemen på våra gator och torg från norr till söder ökar. Det är detta jag tycker att man ska lägga fokus på i den här debatten, och det är också därför jag ställer dessa frågor.
Börje Vestlund (S):
Vi vet hur det brukar vara med regeringens beredningar. Riksrevisionen konstaterade att det egentligen inte finns någon analys, så i det här fallet finns det anledning att ifrågasätta vad det är för form av beredning som sker.
Statsrådet är väl en av dem i regeringen som har den längsta erfarenheten och vet att när man tittar i backspegeln kan man ibland konstatera att man kunde ha gjort saker och ting på ett annorlunda sätt. En sådan sak hände i allra högsta grad under 90-talet, då stora delar av det som tidigare hade varit vår gemensamma sektor avreglerades. Det gick snabbt, det skulle gå undan och det blev inte alltid rätt.
Det var ett av skälen till att man tillsatte Regelutredningen. Det är därför så viktigt när man fortsätter att sälja ut de gemensamma tillgångarna att det inte sker snabbt utan att det går rätt till. I det här fallet har regeringen uppenbarligen valt att sälja ut snabbt. Det finns anledning till eftertanke när det gäller de 57 procenten som den socialdemokratiska regeringen sålde ut.
Vi vet att det var en del problem med konkurrenssituationen när det gällde inte minst mobiltelefoni. Statsrådet kunde ha sagt: Vi stoppar upp när det gäller Telia. Vi väntar tills vi får fram analyser.
Vi kan faktiskt återkomma till detta kanske framåt höstkanten när vi har fått klart för oss hur det är med den vertikala eller strukturella separationen. Det är viktigt att betona att vi socialdemokrater tycker att det är en strukturell separation, men det viktigaste är att det blir en separation och att vi för ett resonemang kring detta.
Men varför inte vänta tills detta är klart, så att vi inte behöver stå här om tio år och gräla om huruvida den här försäljningen gick snabbt eller om den gick rätt till? En annan sak som jag vill ta upp i det här sammanhanget är att detta med försvaret komplicerar det hela ytterligare en hel del.
Vi har en försvarsmakt som behöver ha en del av monopolet. Det är väl inte riktigt bra att vi får en situation där försvaret måste teckna avtal med en privat firma om rikets hemligheter, för det är faktiskt vad det handlar om. När det återigen gäller detta med konkurrensen på tele- och bredbandsmarknaden har inget svar lämnats.
Vad man hävdar hela tiden är att detta kommer att lösa sig. Man rycker lite grann på axlarna och har inga svar på de här frågorna. Det som är viktigast är att kränga Telia så snabbt som möjligt utan att stanna upp och vänta till dess att man har svaren på frågorna.
Det är därför för mig, herr talman, så underligt att inte den här regeringen kan göra det man hela tiden anklagat den socialdemokratiska regeringen för, att det gick lite för snabbt och lite för enkelt. Om det nu var så, varför gör man det då inte lättare för sig den här gången? Det kanske inte var på det sättet, utan det kanske som vanligt är statsrådets munväder vi får lyssna till.
Börje Vestlund (S):
Jag kan vänta till den 14 juni. Då ska man noga ta hänsyn till vad PTS säger.
Min fråga handlar om varför inte statsrådet kan vänta till den 14 juni innan man går vidare och tar denna ganska hårda ideologiska strid. Det kanske visar sig att man måste backa i denna affär eftersom det finns skäl att vänta. Det var ett bra besked att det inte blir någon ändring av huvudägarskapet så länge man inte har rett ut detta.
Det beskedet tackar jag för. Det var exakt det besked som också Thomas Östros med flera socialdemokratiska statsråd gav i frågor och interpellationer och som också stod i den socialdemokratiska budgeten, nämligen att man inte skulle lämna huvudägarskapet.
Den socialdemokratiska regeringens uppfattning är att man ska vara kvar som en stabil och långsiktig ägare. Kritiken att vi skulle vara rädda för Ryssland är inte riktig. Det har vi aldrig varit.
Däremot måste man tänka på att vart man än kommer i världen - USA, Sydamerika, Asien, Sverige, Stockholm eller Småland - kommer det alltid att finnas spekulanter som vi kanske inte uppfattar som helt seriösa. Var ska till exempel forskning och utveckling ligga?
Var ska vi ha huvudkontor och så vidare? Vi återkommer om det i senare debatter under dagen. Det viktigaste i det här sammanhanget är: Varför kunde man inte ha dragit tillbaka propositionen när det gäller den del som handlar om Telia Sonera eftersom det fanns sakinvändningar? Det är fortfarande min fråga.
Statsrådet säger ändå att man inte kommer att släppa huvudägarskapet. Det framgår inte av någon proposition. Det framgår inte av något annat än av vad statsrådet står här och säger i dag.
Börje Vestlund (S):
Jag reagerar lite grann på vad miljöministern säger. Han säger att man har kvantifierat målet för regelförenkling. Ja, det tycker jag är bra. Jag tycker mig känna igen metoden på något sätt. Det är väldigt lätt att kvantifiera.
Sedan har jag också suttit i denna kammare och lyssnat till föregående opposition och dess resonemang om att det här praktiskt taget var bara att genomföra. Det skulle gå väldigt snabbt och väldigt effektivt. Jag har också erfarenheter från EU-nämnden, där denna fråga dyker upp eftersom den också är en EU-fråga.
De debatterna handlade oftast om inrikespolitik snarare än om EU-politik på den tiden, dessvärre. Här tycker jag mig ytterligare en gång känna igen hur statsråden hanterar de här frågorna. Det är ett utredande, det är ett hummande, det är ett diskuterande och det är ett omprövande.
Men, herr talman, jag vill faktiskt veta lite mer konkret: När kommer förslagen? När kan vi förvänta oss att vi får de skarpa förslagen? Kvantifieringen har vi hört om. Jag är ganska säker på att vilken regering som helst av vilken kulör som helst hade fattat ett liknande beslut. Om det sedan hade gällt 25 procent, 15 procent, 30 procent eller vad det nu hade varit fråga om, det kan vi låta någon annan sia om.
Men jag är ganska säker på att något liknande, oaktat kulör på regering, skulle ha beslutats. Det är ju heller ingenting nytt i svensk politik. Det intressanta är då att när man väl har fattat det här beslutet så kommer praktiskt taget ingenting i detta sammanhang. Jag skulle också vilja ta upp en annan sak. Ibland gör man jämförelser, och i synnerhet i den här kammaren brukar man göra jämförelserna med andra nordiska länder. Då brukar det finnas andra hakar när man tittar på länderna.
Några sådana gånger har man också - även jag själv ska erkänna att jag har gjort det - sagt till exempel "Det är mycket bättre i Danmark" eller "Det är mycket bättre i Norge". Och så konstaterar man att det var så beträffande just den här lilla delen. Men totalt sett så var det kanske ännu värre i just det landet. Ibland kan det bli fel att jämföra länderna rakt över. Men som sagt: Min huvudfråga gäller fortfarande.
När kommer de skarpa förslagen - inte bara att man ska göra någonting utan att det verkligen ska göras någonting som är väldigt konkret?
Det finns ju trots allt ett antal organisationer - både arbetstagarorganisationer och näringslivsorganisationer - som har tagit fram en del förslag som går ganska lätt att lägga fram även på miljöns område, så det borde väl inte vara så svårt att få fram en proposition om detta, i synnerhet som vi hade en opposition förut som tyckte att vi i princip kunde lägga fram detta vid sittande bord.
Börje Vestlund (S):
Jag vill bara säga att miljöministern alltid är välkommen till Stockholm! Det jag ville säga i mitt anförande är att det här ju är en ambition som jag tror att vi är ganska eniga om, nämligen att vi ska minska regelverket i företagen. Det finns väl ingen som kan säga att inte ambitionerna funnits.
Sedan har det funnits problem i det här fallet liksom i många andra fall, och det är väl det som är lite talande. Ja, det är sant att det finns en del utredningar gjorda på området, men det kanske var mer komplicerat än när man bara såg regelverket. Man såg att det inte fungerade och kunde beskriva det på samma sätt som Ulla Löfgren gjort genom att konstatera att här finns ett uppenbart problem.
Sedan ska problemet lösas, men det visar sig kanske inte vara så enkelt som när man sitter i detta hus eller på andra sidan vattnet och tänker: Vi har ett problem, och det måste lösas snabbt. Då inser man att det faktiskt kan medföra en rad konsekvenser, vilket ju är problemet med en del av regelverket. Jag tycker att man har en del på fötterna. Jag skulle kunna dra upp många saker.
På miljöns område har det, precis som Ulla Löfgren säger, utretts länge eftersom det är en komplicerad materia där det gäller att ta hänsyn till många olika saker. Jag skulle kunna ge exempel från många områden där förenklingar gjorts. Det gäller hanteringen av skatteinbetalningar och mycket annat. Där har det faktiskt gjorts en lång rad förändringar.
OECD har granskat Sverige och konstaterat att det finns ett par brister. Det är dock inte takten i regelförenklingen som man kritiserat utan övervakningen av hur systemet fungerat sedan förändringen genomförts. Det har man alltså gjort. Det kanske är så att man helt enkelt sitter i samma båt när det gäller denna fråga. Det är mycket tal om att-satser, men mindre om när det hela ska genomföras.
Det var det jag efterfrågade.
Börje Vestlund (S):
Det som oroar mig i den här interpellationsdebatten är egentligen inte svaret. Det tror jag att man kan leva med. Jag tror också att jag kan instämma i det Hillevi Larsson säger. Det är kanske så att det krävs ännu starkare åtgärder. Det får man fundera över. Jag tycker att det är rimligt att man gör det. Men jag tror att man lever lite grann i olika världar här.
Det har pratats om spelberoende och ungdomar. Jag har också en gång varit ung och haft en väldigt låg inkomst. Jag tog ett sådant här lån som tog mig 15 år att riktigt bli av med. Det var väldigt jobbigt. Jag vill inte påstå att jag inte visste vad jag gjorde, men konsekvenserna blev denna enormt långa tid för en ganska låg kredit.
I dagens läge skulle den nästan te sig löjligt låg, men det är ganska många år sedan. Jag tänker också på de människor med väldigt låga löner som jag träffade under alla mina år som ombudsman i Hotell- och restaurangfacket. Det kanske handlade om att man var tvungen att gå till tandläkaren. Det kostade lite mer. Man var kanske tvungen att pynta upp med 5 000 kronor direkt.
Man tog ett sådant här lån, och så var man fast, inte under ett halvår, inte under ett år utan kanske under fem sex år. Man kan inte bara säga att man ska ta ansvar för sin egen ekonomi, mina vänner. Det här måste vi ha skyddsvallar för i vårt samhälle, oaktat om man är fattig, ung eller spelberoende.
Jag tror att vi måste ha en gemensam uppfattning om detta. Jag tycker att det blir smått löjligt när det sägs i debatten att man blir trakasserad av konsumentmyndigheterna när de försöker utöva tillsyn över den verksamhet de ska utöva tillsyn över. Fru talman!
Myndigheter kan säkert överträda sina befogenheter ibland. Det ifrågasätter jag inte på något sätt. Men i nio fall av tio visar det sig att detta är den uppgift man har. Vi skyddar konsumenter på olika sätt genom vår lagstiftning. Det kan handla om att vi inte får sälja mat som är skämd. Det är ganska självklart.
Man får inte sälja leksaker som kan skada barn. Det är också sådant som är självklart. Här handlar det oftast om väldigt utsatta människor som inte har någon annan möjlighet än just detta. De kan inte knacka på dörren till banken. På banken tar det kanske två tre veckor innan man kan få sin kredit godkänd.
Jag tycker att den här debatten väcker en del tankar. Jag hoppas också att justitieministern tar de här frågorna på fullt allvar och är beredd att gå vidare inom det regelverk som finns i EU och även att skärpa det svenska regelverket ytterligare om det behövs.
Börje Vestlund (S):
Jag brukar säga att jag känner mig hemma när jag kommer till de bostadspolitiska debatterna. Jag hoppar in i dem ibland, och det är alltid lika trevligt. Låt mig till att börja med säga att när jag går runt i Stockholm och tittar, till exempel nu när jag själv kommer att byta bostad, ser jag att nyproduktionen består av sådant som jag var med och fattade beslut om.
Då har jag ändå suttit i denna kammare och inte haft ett dugg med Stockholms bostadsproduktion att göra på fem år. Det är de hus som nu börjar färdigställas. Det intressanta är, Anti Avsan, att vi inte kan säga att det som i dag byggs är sådant som denna regering kan ta åt sig äran av.
Däremot kan man säga att det kommer att visa sig om ett par år. Det är just det som är det intressanta. Man måste också titta på siffrorna lite längre fram. Vi tillförde nämligen mycket stimulans under den senaste mandatperioden.
Jag kan vara kritisk mot den socialdemokratiska bostadspolitik som fördes för några år sedan, men under den senaste mandatperioden tillförde vi mycket stimulans. En bostadsfinansieringsproposition var på gång, och den skulle också lösa en del av problemen och svara mot den kritik som fanns från såväl de privata fastighetsägarna som allmännyttan.
Jag vågar påstå att anledningen till att den borgerliga majoriteten i Stockholm förlorade 2002 mycket berodde på dess bostadspolitik. Det byggdes ingenting. Man sålde bara ut hyresrätter. Jag tror att det skulle gett en mycket dålig bild om man gjort samma sak nu.
Det skulle ha sett mycket underligt ut, Anti Avsan, om man dragit tillbaka de redan planerade bostadsprojekten. Det har man alltså inte gjort. Man måste också titta på annat än bara Boverket. Fastighetsägarna gör i dag bedömningen att man kommer att se en minskning av antalet uppförda hyresrätter.
Det är lite svårt att förstå varifrån glädjen kommer över att det byggs så många hyresrätter tack vare den borgerliga regeringens politik, detta med tanke på att man inte deltagit i den bostadspolitiska diskussionen särskilt länge. Jag trodde, ärligt talat, att statsrådet Odell med sin långa erfarenhet hade gjort det tidigare.