Lena Ek (C):
Jag skulle vilja ärerädda våra svenska klimatförhandlare i det här inlägget. För det första har Sverige väldigt tuffa klimatmål: minus 40 procent till 2020, en fossiloberoende fordonsflotta till 2030 och att vi ska vara klimatneutrala till 2050.
EU:s gemensamma mål är minus 20 procent till 2020, och det har minsann inte varit lätt att få alla medlemsländer att ställa upp på den ambitionen. Jag satt själv och förhandlade bördefördelningen mellan de olika länderna när vi skulle nå målen i den handlande sektorn och i den icke-handlande sektorn. Jag satt också själv och förhandlade systemet med handel med utsläppsrätter inom EU.
Det var oerhört tufft att få bara dessa 20 procent på plats. Jag håller med Åsa Romson om att ambitionen behöver vara mycket högre. EU har satt ett mål på 80-85 procent till 2050. Vi har sagt att Sverige ska vara klimatneutralt. Det finns möjlighet till ambitionshöjning på en massa olika plattformar. Men i det här sammanhanget ska vi också titta på vad vi gör och vad vi har åstadkommit.
Då tänker jag främst på den stora tjänstemannagrupp som gör ett ofantligt arbete och som nu har varit i Bonn i två och en halv vecka dygnet runt. Jag har fått rapporter kvart över ett nästan varenda natt om hur det går, och då är de inte färdiga med dagens arbete. De sliter verkligen, för de inser vikten av att vi når ett bra resultat i klimatförhandlingarna.
Sedan vi mot alla odds i Durban i december i FN:s klimatförhandlingar lyckades få till en överenskommelse om Durbanplattformen som ska inkludera alla världens länder har vi också från svensk sida lagt mycket kraft på den tredjedel av klimateffekten som handlar om de kortlivade klimatgaserna, som finns i atmosfären ett par veckor eller ett par månader och inte blir liggande i decennier, som en del av de långlivade.
Vid planeringsmötet i Durban i december satt Bangladesh, Ghana, Mexiko, USA och Sverige i ett parkeringsgarage och förhandlade ihop en arbetsordning för hur vi skulle klara detta. Vi har fått med först sex länder från början, sedan sex länder till i samband med Stockholmskonferensen.
Vi har fått med Världsbanken och EU-kommissionen, så vi har fått en väldig finansiell styrka i detta initiativ. Förrförra helgen fick vi också med hela G8-gruppen, det vill säga Kina och Indien, som minsann inte har varit så lätta att få med i det här initiativet i andra klimatförhandlingar. Detta ska komplettera det oerhört viktiga jobbet med de långlivade klimatgaserna.
Men här har vi en tredjedel av växthuseffekten, de kortlivade klimatgaserna, där vi har fått med alla de riktigt stora aktörerna. Det finns pengar och åtgärdsplaner, och det finns ett annat arbetssätt som ska ge verkstad och resultat i detta sammanhang. Vi kommer att fortsätta arbetet nu när vi får besök av andra stora länder i fortsättningen. Redan i morgon ska jag diskutera det här med Polens miljöminister.
Detta är ett internationellt klimatarbete där jag tycker att vi på senaste tiden har nått väldigt goda resultat från svensk sida. I detta sammanhang, när vi förhandlar med de fattiga länderna, är den del av vår finansiering som vi lägger utomlands en oerhört viktig bas för diskussioner. Det finns fortfarande länder som väntar på fler klimatprojekt. Jag tycker att det är viktigt.