KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Regeringen har alltså tillfört den peng som tidigare fanns hos kommunerna för att säkerställa att vi får en likvärdig och hög nivå i alla olika delar av vårt land beträffande djurskyddskontrollen. Tidigare fanns det nämligen i snitt två tredjedels tjänst per kommun.
Det gjorde, fru talman, att det vid uttagande av barnledighet, vid semestrar och vid byte av personal ofta inte fanns någon i ett område som kunde ta sig an de ärenden som kom in - ibland genom anmälningar.
Det innebar också att vi fick kritik från Europeiska unionen för att vi inte kunde garantera samhällets kontroll och överinseende beträffande djurskyddet i alla delar av landet.
Den omorganisation som nu är genomförd innebär att personalen, som jag säger i mitt svar till interpellanten, jobbar tillsammans. De är flera stycken och kan täcka upp för varandra vid ledigheter och när människor byter tjänster och tar ut barnledighetsdagar och liknande.
Tidigare var det i praktiken omöjligt. Dessutom kan man specialisera sig. I vårt samhälle har vi nu många olika typer av djur, både djur i lantbrukets tjänst och sällskapsdjur. Ibland krävs det speciella kunskaper för att kunna kontrollera att också djur som inte är särskilt vanliga i vårt land har det bra.
Innan var det fullkomligt omöjligt med de trekvartstjänster som fanns i de allra flesta kommuner. Låt mig därtill konstatera att det på länsstyrelsenivån sedan tidigare finns ett stort kontrollansvar beträffande lantbruket och lantbrukets djur.
Eftersom de allra flesta lantbruksföretag söker någon typ av EU-stöd ska de sakerna kontrolleras. I detta ingår också att kontrollera att djuren har det bra. Det har alltså med samordning att göra. På länsstyrelsenivån ligger också att kontrollera att lantbrukets byggnader uppfyller de krav som vi från samhällets sida ställer på byggnader för lantbrukets djur, den så kallade förprövningen.
Därtill finns också den juridiska funktionen på länsstyrelserna. Detta kallar jag, fru talman, för att effektivisera en verksamhet så att vi får en likvärdig nivå på kontrollen i alla olika delar av landet, därtill på en hög nivå.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tvingas att repetera det jag redan har sagt. För det första ska vi följa upp den här verksamheten, det har vi lovat i 2009 års budget. Men jag ser faktiskt ingen mening med att efter två och en halv månad följa upp en verksamhet. Organisationen måste, fru talman, få sätta sig.
I denna uppföljning ingår självklart att se över om vi har fördelat pengarna rätt över landet. Samma sak är det där - en organisation måste få sätta sig innan det är någon mening med att se om huruvida de medel som finns tillgängliga för ändamålet ska användas på ett annorlunda sätt.
För det andra måste jag korrigera interpellanten. De här pengarna är inte på något sätt öronmärkta utan är en del av de medel som förs till landets länsstyrelser i form av ett förvaltningsanslag.
Sedan är det upp till länsledningen i respektive län att prioritera utifrån de pengar som finns tillgängliga vilken verksamhet man vill använda dem till i sitt län så att man bäst fullgör de uppgifter som man har att fullgöra i enlighet med de regleringsbrev och den lagstiftning som finns och som man har att följa.
Där har jag kunnat notera, fru talman, att det skiljer sig avsevärt mellan landets länsstyrelser hur man använder de pengar som tilldelas. Man prioriterar lite olika ute i länen.
Det är så, och jag tycker att det ska vara på det sättet, för jag vill inte leva i ett totalt statskontrollerat samhälle där riksdag och regering styr allting ned på detaljnivå.
För det tredje skulle jag därutöver vilja säga att det som krävs i EU-lagstiftningssammanhang är att vi har en riskbaserad kontroll. Det säger mig att man rimligen gör mest rätt om man prioriterar utifrån anmälningar och följer upp dem.
Där måste nämligen risken vara störst. För det fjärde, fru talman, vill jag repetera att länsstyrelserna har sedan vi trädde in i Europeiska unionen ett ansvar för att kontrollera de jordbruksföretag som söker någon typ av EU-stöd.
I det sammanhanget ingår att man kontrollerar djurskyddet på de gårdar och lantbruksföretag som har djur. Interpellanten vet lika väl som jag att den kontrollfrekvensen är ganska hög. Det ska läggas ovanpå den beräkning som interpellanten gjorde i sitt inlägg.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för interpellationen, Tina Ehn! Jag tycker att djurskyddet är viktigt. Av det skälet har regeringen till riksdagen lagt fram förslag om en förändrad organisation av djurskyddet i landet. Vi har gjort det därför att vi vill ha ett bra, gott och likvärdigt djurskydd i olika och alla delar av landet. Vi hade, fru talman, inte det tidigare.
Det berodde bland annat på att det var nästan 300 myndigheter som hade ansvaret tidigare. Deras möjlighet att ha en mängd människor som var kunniga och utbildade på det här området var begränsad just därför att kontrollmyndigheterna var så många.
Nu kan vi, fru talman, få en organisation där man dels kan specialisera sig, dels stötta och hjälpa varandra. Det är en organisation där vi undviker jävsproblematiken och en organisation som kan täcka semestrar och andra ledigheter, personalomsättningssituationer och liknande.
Vi undviker då den kritik som vi har fått - för det har vi faktiskt fått - i och med att ett antal kommuner inte hade möjlighet att fullfölja den uppgift som vi som land har en skyldighet gentemot Europeiska unionen att fullfölja. Men det är inte det viktigaste.
Det viktigaste för mig är att vi har en hög nivå på vår djurskyddskontroll i det här landet, och jag är alldeles övertygad om att vi kommer att få det när den här organisationen har satt sig. För att garantera detta kommer regeringen att göra en uppföljning av hur förändringen har skett.
Eskil Erlandsson (C):
Wiwi-Anne Johansson har frågat mig om jag avser att - när frågan kommer upp i ministerrådet - verka för att stoppa ett ändringsförslag som Europaparlamentet röstat för och som skulle innebära att enskilda medlemsländer inte längre skulle kunna ha bestämmelser om att djur ovillkorligen ska vara bedövade före slakt.
Det finns olika slag av beslutsprocesser inom EU, och Europaparlamentets inflytande varierar beroende på vilken beslutsprocess som ska användas. När beslut som rör bland annat jordbrukspolitiken ska fattas används det så kallade samrådsförfarandet, och parlamentet fungerar endast som rådgivande organ till ministerrådet.
När det gäller kommissionens förslag om skydd av djur vid tidpunkten för avlivning är det samrådsförfarandet som gäller och ministerrådet som beslutar. Djurskydd är en mycket viktig fråga för mig och jag kommer självklart att verka för att enskilda medlemsländer fortsatt ska kunna ha bestämmelser om att djur ovillkorligen ska vara bedövade före slakt.
Eskil Erlandsson (C):
Processen är nu inne i ett skede där det är omöjligt för mig att uttala mig i den fråga som framställs av interpellanten. Det beror på att varje ord som sägs i de här sammanhangen självklart kommer att vägas av dem som har åsikter i frågan.
Därför avstår jag från att göra en värdering av vilka som är möjliga att få med på det tyckande som vi har i den här frågan och vilka som möjligen kan vara på den andra sidan.
Eskil Erlandsson (C):
Helén Pettersson i Umeå har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att garantera en hög nivå för smittskyddsberedskapen hos veterinärer. Staten har sedan länge påtagit sig ett ansvar för djurens hälso- och sjukvård och därmed även för organisationen av veterinär service och vid utbrott av smittsamma djursjukdomar.
I detta ligger att hålla en god beredskap inför eventuella utbrott av smittsamma djursjukdomar som kan orsaka stor ekonomisk skada, djurlidande och i vissa fall även hota människors hälsa. Ett gott smittskydd kräver förebyggande djurhälsovård, tidig upptäckt av smitta samt en effektiv beredskapsorganisation för bekämpande när ett sjukdomsutbrott är ett faktum.
Ju tidigare ett sjukdomsutbrott upptäcks desto mer begränsad blir bekämpandeinsatsen. En grundläggande förutsättning för ett effektivt smittskydd är tillgång till veterinärer i hela landet dygnet runt. Den enskilt största aktören på veterinärmarknaden är Jordbruksverket genom distriktsveterinärerna. Det har framförts kritik mot den nuvarande veterinära organisationen.
Kritiken har framför allt handlat om den bristande konkurrenssituationen på veterinärmarknaden och det statliga stödet till distriktsveterinärsorganisationen. Till följd av kritiken har riksdagen gett regeringen till känna att organisationen bör utredas.
Frågan har utretts av Veterinärutredningen som bland annat föreslår att distriktsveterinärsorganisationen ska privatiseras, först i landets södra och djurtäta delar och i övrigt i den mån som marknadssituationen medger. Enligt regeringen går det inte att, såsom utredningen föreslår, säkerställa de höga målsättningarna om ett gott djurskydd och smittskydd utan en statlig veterinär basorganisation.
Regeringen finner därför att det även i fortsättningen kommer att finnas behov av den statliga distriktsveterinärsorganisationen. Regeringen anser dock att konkurrensen på veterinärmarknaden måste förbättras.
För att uppnå en effektivare organisation än i dag och komma till rätta med problemen på den veterinära marknaden bör privatpraktiserande veterinärer få möjlighet att delta i smittskydds- och jourberedskap samt erhålla statligt stöd för denna verksamhet.
Den stödberättigade verksamheten bör upphandlas, och såväl den statliga distriktsveterinärsorganisationen som privatpraktiserande veterinärer bör kunna delta i upphandlingen. Liksom i dag kommer Jordbruksverket att ha det övergripande ansvaret för smittskyddet. Det innebär bland annat att verket leder och samordnar bekämpandet av sjukdomsutbrott.
I ansvaret kommer också att ingå att se till att alla veterinärer som deltar i smittskyddsberedskapen, oavsett om de är distriktsveterinärer eller privatpraktiserande, genomgår fortbildning. Därutöver kommer den statliga distriktsveterinärsorganisationen att finnas kvar i de områden där den behövs för att säkerställa en god smittskyddsberedskap.
Jag anser sammanfattningsvis att vi med den nya organisationen får en effektivare och mer konkurrensneutral veterinärmarknad samtidigt som djurskyddet och smittskyddet kan säkerställas.
Eskil Erlandsson (C):
Ett första konstaterande jag gärna vill göra i den här debatten är att numerären, antalet veterinärer, på intet sätt minskar med den lagrådsremiss som sändes till Lagrådet för några veckor sedan.
Det andra konstaterandet är att redan i dag tar den statliga organisationen hjälp av dem som inte är statligt anställda. Med de båda konstaterandena vill jag hävda att det i praktiken inte blir någon förändring. Numerären är lika stor.
Redan i dag tar man därest det behövs hjälp av de icke-statligt anställda, eller låt oss kalla dem för privata veterinärer, när någonting inträffar som samhället anser att det måste göra någonting åt när en smitta bryter ut.
Denna organisation som har att bekämpa en smitta eller att ta hand om de många akutfallen kan man behöva bygga på. Då anställer man tillfälligtvis dem som inte är statligt anställda, nämligen privata veterinärer. Skillnaden är noll och ingen i det avseende som interpellanten frågar om.
Eskil Erlandsson (C):
Nu tror jag att vi måste börja tala allvar. Det har påtalats från olika håll en mängd problem med den organisation som gäller för närvarande. Låt mig räkna upp några av dem. Vi har varit inne på den bristande konkurrenssituationen. Konkurrensen på veterinärmarknaden är svag. Ett annat problem är att den statliga organisationen erhåller statligt stöd.
Det gör inte den privata organisationen som i omfång är större än vad den statliga är. Den statliga organisationen har dessutom utsatts för kritik för att den även tar hand om sällskapsdjur och häst som den primärt inte är ämnad för att göra.
Det har påtalats risken för krossubventionering, det vill säga att man använder statliga pengar som egentligen skulle vara till för lantbrukets djur och som de privatpraktiserande veterinärerna inte kan få del av. Det blir alltså en risk för krossubventionering.
Dessutom har man för oss påtalat problemen med huvudorganisationen Jordbruksverkets dubbla roller; man är både normgivare och verksamhetsutövare.
Det har varit kritik mot att det måste vara statligt anställda veterinärer vid hästtävlingar som den privatpraktiserande delen av kåren i dag inte äger tillträde till.
Vidare har den byråkrati påtalats som finns kring anställningsförfarandet och den veterinär som i vanliga fall är privatpraktiserande och som, vid något enstaka tillfälle, vill bli statligt anställd för att kunna vara ban- eller tävlingsveterinär exempelvis vid en hästtävling.
Vi kan nu konstatera att det med det förslag som föreligger blir fler som kan delta i det viktiga arbete som handlar om djurskydd och smittbekämpning, dessutom på lika och rättvisa villkor. Alla kan få del av den statliga peng som finns i sammanhanget.
Jag tycker att det är dubbla vinster med det förslag som föreligger.
Eskil Erlandsson (C):
Jag vill tacka för interpellationen. Det är en viktig frågeställning som där diskuteras, nämligen att vi ska ha en väl fungerande veterinärorganisation i alla delar av vårt stora och avlånga land - dessutom under dygnets alla timmar.
Avslutningsvis konstaterar jag att som jag ser detta blir vinsten att fler kunniga människor kan och får delta på lika villkor i djurhälsoarbetet och i smittbekämpningsarbetet. Så är det inte i dag.
Kvar blir en bottenplatta som utgörs av distriktsveterinärsorganisationen på samma sätt som i dag. Men nu bygger vi alltså på även med privatpraktiserande veterinärer som får delta i det här viktiga arbetet på lika villkor och med samma rätt till tillträde till arbetsuppgifterna men också till de ersättningar som utgår för de här viktiga arbetsuppgifterna.
Det kallar jag för rättvisa.
Eskil Erlandsson (C):
Göran Persson i Simrishamn har frågat mig vad mina rekommendationer är till livsmedelskedjor, skolkök, restauranger och allmänhet avseende svensk närfångad fisk. Jag kan börja med att konstatera att jag delar Göran Perssons syn att yrkesfiskarnas egen märkning Närfiskat är ett initiativ som ska uppmärksammas av flera skäl. Märkningen Närfiskat ger konsumenten viktig information om var och hur fisken är fångad.
Det är väl känt att långa transporter av mat bör undvikas av miljöskäl. Närfiskat är dessutom ett initiativ som kan gynna det lokala kustnära samhället, vilket är positivt. Större delen av fiskerinäringen är lokaliserad till landsbygden. Att verka för en fortlevnad och hållbar utveckling av fiskerinäringen är en del i att skapa en levande landsbygd.
Det är viktigt att vi har ett livskraftigt småskaligt kustnära fiske. Torsk är, från en kommersiell synpunkt, en av de viktigaste arterna i det svenska fisket. Torsk är god och nyttig mat, och det är inget fel i att äta lagligt fångad fisk. Torskbeståndet i östra Östersjön visar på en positiv utveckling. Även forskare och WWF påtalar att så är fallet.
Denna torsk är inte längre rödlistad enligt WWF:s egen listning. Det internationella havsforskningsrådet Ices rekommenderar att torskfisket där kan öka. Det är med glädje jag konstaterar att våra förvaltningsåtgärder och politiska beslut har bidragit till denna utveckling. Jag kommer att fortsätta verka för att torsken förvaltas på ett ansvarsfullt sätt för att nå en långsiktig hållbarhet.
Jag välkomnar näringens projekt Närfiskat och jag är positiv till att vi i Sverige äter svensk närfångad fisk.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tackar Göran Persson för interpellationen. Det är en viktig frågeställning som är under debatt. Jag tycker att det småskaliga kustnära fisket är speciellt viktigt. Det är viktigt för mig därför att det handlar om att värna men också utveckla en levande landsbygd i alla olika delar av Sverige.
Det är viktigt eftersom detta fiske ger möjlighet att ge liv åt Sveriges långa kust. Det är också i detta fiske som vi kan ha en stor del av vårt framtida fiske i Sverige. Vi vet en del om denna typ av fiske, dock ej tillräckligt.
Av det skälet har regeringen på regeringssammanträdet i torsdags bett ansvarig myndighet, Fiskeriverket, att komma med förslag på hur detta fiske ska kunna utvecklas - detta efter det att fisket har kartlagts och analyserats.
Det här är viktigt för mig, för jag vill öka det som är under fråga i interpellationen, det vill säga Närfiskat. Det ger nämligen fördelar ur miljösynpunkt. Det ger fördelar i form av ökad sysselsättning och det ger en ökad kunskap hos konsumenter om produktionskedjan. Det skapar också en viss trygghet hos oss konsumenter, tycker jag.
Därtill kan läggas att det borde ha en positiv inverkan på kvaliteten hos den goda fisken.
Eskil Erlandsson (C):
Jag är alltså glad över det initiativ som har tagits till projektet Närfiskat. Jag tycker därtill att det är upp till näringens organisationer att utveckla verksamheten så att fler ansluter sig till projektet.
Men det är också upp till näringens organisationer att göra reklam för sitt projekt bland oss konsumenter för att på så sätt ytterligare utveckla sin verksamhet. Som jag sade i mitt tidigare inlägg tycker jag att detta är en viktig frågeställning, och jag vill än en gång tacka för den interpellation som har avgivits.
Eskil Erlandsson (C):
Vi pratar här om två fullständigt olika situationer. Klagomålet mot Finland gäller att de som är bosatta i vissa kommuner i Finland har rätt att jaga på statens mark. Kommissionen har i svar på detta klagomål kommit fram till att utfärdandet av jaktlicenser inte utgör en sådan tjänst som avses i EG-fördraget.
Jag konstaterade i mitt interpellationssvar i dag, men också i interpellationssvar som jag har gett i andra sammanhang, till exempel förra våren: Nej, jakt är inte ett tillhandahållande av tjänst. Anmälningen mot Finland innebär därför inte att någon ny kunskap har tillförts oss eller någon annan, och det är inte heller någon möjlighet att ändra nuvarande upplåtelsesystem.
Vad är då skillnaden mot det svenska förhållandet? Anmälningarna mot Sverige gällde i stället att turistföretag här i Sverige inte hade möjlighet att tillhandahålla jakttjänster åt dem som var bosatta i Sverige i förhållande till dem som är bosatta någon annanstans, till exempel utomlands.
Bestämmelserna begränsade möjligheten att erbjuda tjänster inom jaktturismen, såsom transporter, inkvartering, logi och mat, på ett annat sätt än för människor som var bosatta i vårt land.
Sådana erbjudanden är tjänster och är, utan någon som helst tvekan, tjänster i EG-fördragets mening. Kommissionens behandling av klagomålet mot Finland har alltså inte alls berört den här aspekten. Hade vi då möjlighet att tycka någonting annat i det svenska fallet? Nej.
Men, Helén Pettersson! Staten brukar vara rädd om statens pengar. Vi har förlorat två fall som är avgjorda där vi har fått utge ganska stora ersättningar till de klagande. Fler fall finns på Justitiekanslerns bord.
Och ännu fler skulle det bli om vi ändrade tillbaka till det förhållande som gällde före 2007. Samtidigt vill jag återigen poängtera, på flera sätt, att det finns en möjlighet att av regionalpolitiska skäl behålla länsjaktkorten.
Men det är, som sades av Krister Hammarbergh, länsstyrelserna som har att med EU-fördragets bestämmelse i bakgrunden besluta om den möjlighet som jag anser är tillämpbar i respektive län och i så fall på vilket sätt.
Det är också att notera, som har påpekats i debatten, att jag har gett Statens jordbruksverk i uppdrag att övervaka effekterna av vårt upplåtelsesystem. Det har jag gjort bland annat mot bakgrunden att jag är rädd om miljön och viltvården. Avslutningsvis vill jag poängtera, fru talman, vilket jag också har gjort i någon tidigare debatt, att jag vill ha en allmän utveckling i den här delen av landet.
Detta erbjuder ju möjligheter för turistföretagare att ta till vara de naturgivna förutsättningar och möjligheter som finns i denna del av landet.
Eskil Erlandsson (C):
De tidigare bestämmelserna om småviltsjakt innebar att personer i Sverige gynnades. Detta utgjorde indirekt ett handelshinder, bland annat genom att tjänster knutna till jakt inte på lika villkor kunde erbjudas personer bosatta utomlands.
Var detta ställningstagande rätt? Nej! Den socialdemokratiska regeringens ställningstagande innebär att alliansregeringen nu får leta upp pengar för att betala skadestånd därför att beslutet var felaktigt. Är det ett sådant beslut som var felaktigt? Nej, det är åtminstone två. Och flera är under avgörande.
Var det ställningstagande som den socialdemokratiska regeringen gjorde rätt? Nej, det var det inte. Staten får nu betala ersättning därför att man fattade ett felaktigt beslut i den tidigare regeringen. Har en minister rätt att styra en svensk förvaltningsmyndighet?
Nej, en minister som gör det hamnar i något av riksdagens kontrollorgan, och det vill åtminstone inte jag göra. Svenska myndigheter är per definition självständiga och har att fatta sina beslut. Har vi någon allmänning i det här området?
Nej, vi har ingen allmänning i det här området. Det är en som äger marken, och det är svenska staten. Det är alltså skillnad mellan en allmänning och att någon äger någonting, och i detta fall är det staten som äger marken. Det är alltså ingen allmänning som disponeras av hela svenska folket.
Det är en grundläggande definition som jag måste göra apropå Bengt-Anders Johanssons frågeställning. Har samerna några speciella rättigheter? Ja, under gällande jakttider har de den rätt som är tilldelad denna folkgrupp sedan mycket lång tid tillbaka.
Därtill är det inskrivet i olika förordningar att därest olägenheter för rennäringen uppstår har man från myndigheters sida att ta hänsyn till detta vid jakts utövande.
Handlingsfriheten, som kan ligga på det lokala eller regionala planet, är stor, men den måste ligga inom EU-fördragets ram. Även förvaltningsmyndigheter har ju att följa direktiv och fördrag men också svensk lag, självklart.
Men visst finns det en handlingsfrihet för myndigheter i det här sammanhanget och i andra sammanhang. Låt mig slutligen i den här rundan göra en jämförelse med fiskekort!
Har någon härvarande debattör hört talas om att den som tillhandahåller denna nyttighet vid försäljning av fiskekort frågar efter var den som vill köpa ett fiskekort är folkbokförd? Jag har inte gjort det. Det räknas som diskriminering.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för den här debatten, skulle jag vilja säga till mina meddebattörer. Frågan, som är prövad av tjänsteman vad gäller anmälan mot Finland, är prövad av tjänsteman på generaldirektoratet för den inre marknaden och tjänster.
Frågan är inte prövad av direktoratet som har hand om frågor om diskriminering. Det är möjligt att det i framtiden kommer att bli en sådan prövning. Jag hoppas emellertid inte att det är Sverige som är föremål för prövning.
Ett utslag som går någon emot i det här sammanhanget kan ju innebära att också beslutanderätten överförs till någon annan, och jag tycker inte att det vore bra om vi inte hade möjlighet att ta ställning till de här frågorna inom de ramar som är givna bland annat av EU-direktiv i den här kammaren eller i våra myndigheter.
Är det, fru talman, möjligt att göra undantag på något sätt? Ja, det är det. Man kan ta kulturella eller sociala hänsyn.
Som jag sagt flera gånger nu är det min bedömning att det i detta fall går, med tanke på att det är möjligt att ta kulturella och sociala hänsyn, att ta regionala hänsyn och göra undantag för människor som bor och verkar i aktuellt område.
Denna fråga måste dock, fru talman, prövas av behörig myndighet, som är aktuell länsstyrelse.