Tuve Skånberg (KD):
Jag vill börja med att tacka kansliet för det utomordentliga arbete som har gjorts för att vi skulle komma i hamn med det här betänkandet, liksom naturligtvis mina kollegor i utskottet. Detta är ett rejält arbete. Lägger man ihop betänkandet och bilagorna är det över 1 100 sidor. Vi tog tag i detta i början av februari.
Under våren kom pandemin, men arbetet låg inte helt nere. Under sommaren jobbade inte minst kansliet med underlaget. Under hösten har vi så arbetat intensivt. Vi är ett av de utskott som har fått dispens för att mötas fysiskt. Det har av olika skäl inte varit möjligt att göra detta via Skype och liknande digitala verktyg. Nu är vi i hamn.
Utifrån 30 anmälningar och den administrativa höstgranskningens arbete har vi nu kunnat enas om ett helt enigt betänkande. Det kan låta som om det är vardagsmat - så här har det varit för sjätte året i rad nu - men det är inte självklart.
Vi är åtta olika partier som är skolade och drillade i att vara partipolitiska, men nu har vi fått uppdraget att göra detta på strikt konstitutionell, juridisk grund. Vad andra gör med vårt resultat - om man gör ett politiskt ansvarsutkrävande eller om väljarna har synpunkter eller ställningstaganden - är inte vår sak. Vi har gjort vårt arbete utan att ta de hänsynen.
Detta har KU haft i uppdrag sedan 1809. I början, och långt in på vårt århundrade hette den här debatten dechargedebatten. Det betydde helt enkelt ansvarsfrihetsdebatten, och då var frågan om statsråden skulle bli ansvarsfria för den tid deras ämbete hade varat.
Nu heter det granskningsdebatt, och vi har andra ordningar om statsråden inte skulle sköta sig rent lagmässigt. Det har inkommit 30 anmälningar, och av dem har 12 lett till någon form av påpekande av brister, eller kritik, om man vill använda det uttrycket. Är det verkligen värt allt detta arbete?
Ja, det är nödvändigt. Också när vi friar pekar vi på vad som är en god konstitutionell ordning, vad som är lämpligt för framtida regeringar och hur KU vill se sakernas tillstånd i fortsättningen. Av de 30 ärendena och de 12 bristärendena är det tre som jag skulle vilja lyfta fram här.
De är allvarligast. Det är inte så att vi i år har allvarligare ärenden än annars - ingenting kommer i närheten av ärendet om Transportstyrelsen, som var något alldeles speciellt, men det finns flera andra saker i historien som har varit betydligt allvarligare - men de är allvarliga nog. Det är tillräckligt för att vi ska säga: Så här vill vi inte ha det i längden.
Två av ärendena handlar om utrikesministern och försvarsministern. KU har granskat hanteringen av uppgifter om Iraks försvarsminister.
Vi skriver att vi ställer oss frågande till bedömningen att varken utrikesminister Ann Linde eller försvarsminister Peter Hultqvist behövde informeras om situationen när det gällde den irakiske försvarsministern - detta mot bakgrund av att Sverige faktiskt hade militär personal i Irak och att frågan om att förlänga mandatet för den svenska insatsen låg på regeringens bord.
Regeringen och ansvariga ministrar har ett övergripande ansvar för att säkerställa att myndigheter informerar regeringen om den aktuella situationen inom respektive ansvarsområde. Informationshanteringen inom respektive departement ska leda till att ansvarig minister får relevant och nödvändig information. Det lärde KU sig den hårda vägen när det handlade om Transportstyrelsen.
Jag hade gärna sett att försvarsministern och utrikesministern också hade lärt sig det. Enligt regeringsformen ska utrikesministern hållas underrättad när en fråga av betydelse för förhållandet till en annan stat eller en mellanfolklig organisation uppstår hos en statlig myndighet.
I granskningsärendet har det kommit fram uppgifter som det bör ha funnits skäl att informera utrikesministern om, bland annat att en förundersökning om brott mot mänskligheten inletts mot den irakiske försvarsministern. Men det hade inte skett någon underrättelse. Sedan har vi fallet med den så kallade falske officeren.
Han bedömdes av Kustbevakningen som olämplig ur säkerhetssynpunkt. De gjorde en prövning, och de kom fram till att stora delar av hans cv var falska.
Mot bakgrund av bedömningen att personen i fråga var olämplig ur säkerhetssynpunkt hade det enligt konstitutionsutskottet varit naturligt att frågan följdes upp i kontakterna mellan Försvarsdepartementet och Försvarsmakten, eftersom han tidigare hade varit officer.
Om frågan hade följts upp hade Regeringskansliet fått information om personens tidigare uppdrag vid bland annat Natos militära högkvarter betydligt tidigare än i samband med medierapporteringen. Vi är tacksamma för en fri och oberoende press, men det är inte den vägen som utrikesministrar och försvarsministrar ska vara informerade i allvarliga frågor.
Det är enligt KU rimligt att såväl försvarsministern som utrikesministern snarast möjligt får kännedom om sådana uppgifter. Till sist, fru talman, har vi tillståndsärendet om utbyggnaden av raffinaderi i Lysekil. KU påpekar att ett beslut av regeringen om att kräva en tillåtlighetsprövning bör fattas så tidigt som möjligt i processen.
Men som vi har hört andra kolleger säga finns det inte något formellt hinder mot att fatta beslut i ett senare skede. Det kan komma nya omständigheter som gör att det prövas också i sista instans. Det är ändå viktigt att understryka att regeringen och myndigheterna måste sträva efter att frågor om att regeringen ska pröva tillåtligheten väcks redan i första instans.
I den här typen av ärenden finns det intresseavvägningar som kan motivera en prövning av regeringen. De bör som regel vara kända redan när en ansökan ligger hos en mark- och miljödomstol. Därför vill utskottet framhålla principen om domstolars självständighet enligt regeringsformen. Mot bakgrund av det bör regeringen vara försiktig med att ta över tillåtlighetsprövningen i ett sent skede.
Ju högre instans målet behandlas i, desto större bör försiktigheten vara. Kanske något mer allvarligt är det att det har framkommit att klimat- och miljöminister Isabella Lövin har uttalat sig om behovet av nya investeringar i fossila bränslen samtidigt som regeringen har berett frågan om tillåtlighetsprövningen.
KU påpekar att sådana uttalanden under en pågående prövning av regeringen kan ge upphov till tvivel om att prövningen är saklig och opartisk. KU pekar på att objektivitetsprincipen i regeringsformen gäller när regeringen prövar förvaltningsärenden, och det ska regeringen rätta sig efter.
KU tar också upp de kontakter som förekom mellan det aktuella bolaget och Regeringskansliet innan bolaget återkallade sin ansökan. En återkallelse av ansökan har inte diskuterats, men formen och innehållet i kontakterna och mejlväxlingen är så anmärkningsvärda att KU ifrågasätter lämpligheten i att kommunicera med enskilda på det sättet.
KU understryker vikten av en omdömesgill kommunikation i alla sammanhang, också detta.