KBLab/rixvox huggingface dataset:
Caroline Szyber (KD):
Att komma sist i debatten gör att det ibland känns som om allting har blivit sagt, men det jag vill säga är att jag tycker att det finns vissa saker som det behöver tryckas lite mer på. Det verkar ha varit så att alla inte riktigt har läst utskottsbetänkandet. Först och främst vill jag trycka på att jag tycker att det är bra att Riksrevisionen gör sådana här genomlysningar. Det är för oss väldigt viktigt att vi får ett rättsväsen som fungerar på ett bra sätt och att vi kan ta vår uppgift på allvar och försöka förbättra det.
Det finns en stor uppslutning kring att systemet inte funkar på ett optimalt sätt. Det står också tydligt i vårt utskottsbetänkande att både utskottet och regeringen instämmer i att det finns problem i nuvarande ordning och att mycket kan förbättras. Därför blir jag lite förvånad när oppositionen sedan kommer till slutsatsen att det inte görs någonting, för regeringen har agerat på olika sätt.
Bland annat har det tillsatts en utredning 2008 vars utlåtande hette Lätt att göra rätt och som handlade just om förmedling av brottsskadestånd. Den bereds för närvarande. I september 2010 tillsatte regeringen en brottsskadeutredning. Den har mina allianskolleger varit inne på. Den kommer i april i år. Den ser jag fram emot väldigt mycket. Vi har också tillsatt en utredning som heter Målsägandebiträdet - ett aktivt stöd i rättsprocessen.
Avslutningsvis tillsattes i juli 2010 Straffprocessutredningen, vars syfte är att skapa ett mer ändamålsenligt brottmålsförfarande. Allt det här bereds, allt det här pågår. Då undrar jag lite, precis som min kollega Johan Linander var inne på: Vad mer behövs i så fall? Jag håller med om att många upplever att reglerna för skadestånd och brottsskadeersättning är svåra att förstå.
Därför har vi kristdemokrater länge velat utreda brottsskadelagstiftningen. Det är inte meningen att man ska vara tvungen att vänta i flera år på att få den ersättning man har rätt till och inte heller att man ska vara tvungen att ta personlig kontakt med förövaren.
Det finns otroligt mycket mer att göra och vi kristdemokrater har även varit inne på att det kanske är dags att höja den symboliska summan på 500 kronor som man betalar in till Brottsofferfonden för att brottsutsatta i större utsträckning ska få hjälp och stöd. Det finns mycket att göra, men jag känner mig säker på att de utredningar och processer som är i gång också kommer att behandlas väl. Är oppositionen osäker får ni gärna konkretisera vad det är ni är osäkra på.
Caroline Szyber (KD):
Jag får väl använda det gamla uttrycket bättre sent än aldrig. Jag ska använda min talartid till att läsa ur det domslut som Svea hovrätt skrev. Det är väldigt tydligt vad lagstiftaren gjorde för fel och vad ni skulle ha tänkt på 2005 när ni hade möjligheten.
Det står: "Lagstiftaren har, som tingsrätten anmärkt, nyligen uttryckligen avstått från att genomföra ett förslag att utvidga det straffbara området genom att göra våldtäktsbestämmelsens andra stycke tillämpligt även i fall där en person befinner sig i en särskilt utsatt situation.
Särskilt mot denna bakgrund kan begreppet hjälplöst tillstånd inte anses ha en så vidsträckt innebörd att det är tillämpligt i en situation som den förevarande. Att de tilltalade agerat med ett stort mått av hänsynslöshet och bristande respekt för målsäganden medför inte någon annan bedömning." Den enda jag kan känna när jag läser detta är att det var mycket diskussioner. Vi har hört mycket vad olika remissinstanser har sagt och inte.
Men det var väldigt tydligt 2005 vad som skulle täckas in och inte. Som du talar om kan man läsa mycket vad som stod i förarbetena. Men det var också väldigt tydligt när domen kom lite senare att inte heller den lagstiftningen var tillräcklig. Det kunde vara väldigt mycket hänsynslöshet och väldigt mycket bristande respekt och ändå skulle personen i fråga kunna gå fri. Det är mycket positivt att vi har kommit så här långt.
Men i det här fallet har vi tyckt detta hela tiden och också sett möjligheten att detta är en väg framåt.
Caroline Szyber (KD):
Det är bra när man som politiker kan ta ett steg tillbaka, titta på det samhälle vi har framför oss och tänka: Den lagstiftning som vi hade ansvar för 2005 och lade fram var inte tillräcklig. Det är positivt att Socialdemokraterna har kommit så långt. Det är också väldigt viktigt för alla brottsoffer. Det är viktigt att få ett målsägandebiträde. Men en fällande dom är något helt annat. Väldigt många vill också ha en fällande dom. Man kan sitta och tala om man hoppas att lagstiftningen ändrar detta.
Jag hoppas verkligen det för alla som går igenom en process och i slutänden i princip får ett slag i ansiktet när de suttit och öppnat sig och berättat allting och domstolen inte tror på dem. När vi ser att man i domsluten säger att lagstiftningen inte är tillräcklig är det vad vi ska ha fokus på.
Vi hoppas att de som vågar anmäla och vågar gå igenom processer också får ett stöd och att vi har en tydlighet med en tydlig bevisvärdering. Det står jag fast vid. Jag tror att ändringen är viktig, och det var synd för alla dem som har genomgått målen tidigare, då lagstiftningen inte var fullödig, att den inte hade gjorts då. I Jordbrofallen hade utgången blivit helt annorlunda om man 2005 hade vågat trycka på detta med "särskilt utsatt situation".
Caroline Szyber (KD):
Jag tackar för frågan. Som jag sade räcker det inte med enbart en ändrad lagstiftning. Jag kan tycka att det är olyckligt att ett nej inte är ett nej i dag. Hur mycket vi än försöker, hur vi än gör och hur höga rekvisit man än säger att det ska vara - vi har haft många diskussioner i vårt parti om huruvida det ska finnas en samtyckesklausul eller inte - tror jag tyvärr inte att vi får ett läge där ett nej är ett nej. Det är olyckligt. I dessa fall står ofta ord mot ord.
I vissa fall räcker det inte ens med att man har sagt nej, som Agneta Börjesson säger. I vissa fall kanske man har sagt ja men menade nej. Det finns så många tolkningsfrågor i detta. Jag hoppas att vi ska kunna få en bredare diskussion. Jag tror att många behöver fundera lite på detta, som vi har varit inne på tidigare. Utredaren fick på presskonferensen frågan om hur man på något sätt skulle kunna manifestera ett samtycke.
Han sade efter många om och men att ett exempel skulle kunna vara en ökad grad av intimitet. Journalisterna ställde då 25 följdfrågor, och han hade ibland ganska svårt att berätta vad han menade. Det är detta jag försöker säga här: Frågorna är svåra. Jag tycker att även om man har sagt ja, ja och ja så är det ett nej den gång man säger nej. Det är detta som är så komplext med lagstiftningen, och det kommer att kvarstå hur man än gör.
Jag kan bara tycka att det är synd, och vi behöver därför fler utvärderingar av lagen framöver. Den kommer definitivt att ses om ett antal gånger framöver.
Caroline Szyber (KD):
Det är precis det jag försöker säga. Det handlar om tydligheten, till och med när alla är överens. Problemet är att i denna situation i en domstol är man inte överens. Det är ord mot ord. Även om personen i fråga mycket väl vet att det skedde en våldtäkt på plats är det fortfarande så i rätten att ord står mot ord om man förnekar detta. Då gäller fortfarande denna bevisvärdering.
Tyvärr får vi säga att hur man än gör kommer aldrig ett nej att bli ett nej. Så är det. Jag har varit målsägandebiträde i ett antal rättegångar, och jag känner verkligen att det är tungt. Många känner sig otroligt ifrågasatta, och jag kan förstå att folk i vissa fall till och med låter bli att anmäla om de skulle utsättas för detta igen. Det är hemskt att man kan känna så när man bara har suttit på bänken bredvid och inte själv har varit berörd.
Så är det i Sverige, och även om man tittar internationellt ser man att det i dag tyvärr inte finns något land där lagstiftningen är så glasklar att ett nej är ett nej. Men vi kommer säkert att ta upp frågan i kammaren igen, och som jag tryckte på tidigare tror jag att det är viktigt med en utvärdering.
Caroline Szyber (KD):
Jag ska börja med den första frågan. Som det står i propositionen och även i betänkandet står det, som Lena Olsson sade, att man ska söka ett samtycke. Jag var ute en hel del och diskuterade dessa frågor tidigare. Då var det många som frågade vad jag menade. Jag fick skickat till mig från en vän som är åklagare en liten Youtubevideo där man raljerade lite över detta. Där ser man ett ungt collegepar som är på ett rum.
Innan det liksom är dags kommer var sin advokat in och säger: Hon går med på paragraf 3 f om du går med på paragraf 33 a. Och så går det fram och tillbaka. Först tyckte jag att man raljerade lite grann, men någonstans tror jag att det finns en liten poäng i detta också. Det handlar alltså om hur uttrycket manifesteras. Om man tittar på de riktigt extrema, svåra fallen tror jag tyvärr att det inte finns någon lyhördhet. Det är det som vi någonstans skulle vilja ha. Vi vill se den grundläggande respekten för varandra och att man ser varandra.
Det ska alltid finnas ett ömsesidigt samtycke; det ska vara naturligt. I de situationer där det inte är så är det svårt, för då är det en part som inte ens söker samtycke eller som inte heller försöker läsa av om det finns ett samtycker eller inte. Det är möjligt att vi kommer tillbaka och att det kommer att bli en samtyckesklausul framöver.
Men om man talar med åklagare och domstolar är det många som säger att de inte tror att det skulle bli lättare när det gäller bevisbördan eller beviskraven. Det är många som säger att brottsoffren antagligen skulle få fler frågor än vad de får i dag. Detta var uppe tidigare, och ni undrade hur det kunde bli större fokus. Jag tycker att boken Flickan och skulden visade vilka frågor som ställdes. Det har hänt lite grann på dessa tio år, och man ställer inte riktigt samma frågor.
Jag är bara orolig - och denna oro har också framförts av flera - för att vi skulle kunna hamna i ett tydligt fokus på vissa frågor som vad man hade på sig och vad man tidigare hade tackat ja till att göra. Då skulle det på något sätt vara okej att göra allt sådant framöver. Det som jag svarade på nu var alltså den första frågan.
Caroline Szyber (KD):
Vi har inte baserat det på en Youtubefilm. Jag försöker bara visa hur billigt det blir. Om raljerar åt ena hållet går det att raljera åt andra hållet. Vi har lyssnat på remissinstanserna, och de var alla tydliga. Framför allt tycker inte åklagarna, som ändå någonstans ska företräda brottsoffrets perspektiv, att detta skulle ge dem mer. Jag tycker att alla kvinnor är lika skyddsvärda. Vårt kvinnoförbund driver detta och skulle vilja att det skulle kriminaliseras även utomlands, likt Centerkvinnorna. Den här diskussionen kommer upp med jämna mellanrum.
Att vi nu tog steget att kriminalisera handlingar som görs mot barn utomlands tror jag är ett steg i den riktningen. Nu nämnde Lena Olsson abort. Det är en mänsklig rättighet. Men vi bråkar mycket om våra tryck- och yttrandefrihetslagar för att kunna värna dem, och vi känner ibland en stor osäkerhet inför hur det ska påverka svensk lagstiftning när vi skriver på EU-konventioner.
Därför måste vi också tänka på hur detta påverkar andra länders bild av oss. Jag tror att det som regeringen gör och har gjort under mycket lång tid, det vill säga att försöka tala mer om vår svenska sexköpslag och ta den på export, är det första steget. Vi måste få fler att tycka att kvinnor är skyddsvärda. Det är det största problemet i dag, inte att vi inte tycker det.
Men i vissa länder ser man inte att man utnyttjar andra personer och att man köper dem. Det tycker jag är det grundläggande problemet. När vi har tagit det första steget går vi kanske vidare till det andra.
Caroline Szyber (KD):
Sjukvården och domstolarna har svårt att få språktolkar av tillräckligt hög kvalitet. Det visar inte minst Sveriges Radio, som har gjort en granskning och konstaterat att vården lider brist på auktoriserade tolkar. Behovet av kvalificerade tolkar är stort när det gäller både utländska språk och teckenspråk. Enligt Domstolsverket förekommer det att förhandlingar måste ställas in på grund av bristande tillgång till kvalificerade språktolkar.
Det händer också att förhandlingar får göras om för att tolkningen inte varit tillräckligt bra. Var femte domstol anser att kvaliteten på de tolkar som inte är auktoriserade eller har en sammanhållen grundutbildning ofta är för låg. Alliansen föreslår att kompetenskraven skärps när det gäller tolkar och översättare som anlitas av domstolar och brottsutredande myndigheter. Och om det är möjligt ska alltid en auktoriserad tolk eller översättare anlitas.
Vidare föreslår Alliansen att tystnadsplikt införs för tolkar och översättare som inte är auktoriserade, som anlitas vid en överläggning mellan en misstänkt i brottmål och försvararen eller vid förberedande av den misstänktes försvar. Allt detta är steg i rätt riktning. Det är också mycket vanligt att barn används som språktolkar när deras föräldrar har kontakt med socialtjänst, sjukvård eller andra myndigheter.
Många forskare säger att det här är både oetiskt och problematiskt på alla sätt för alla parter och för barnen som tolkar åt sina föräldrar. Detta är, som sagt, steg i rätt riktning. Det finns väldigt mycket kvar att göra. Kristdemokraterna har talat om att det vore bra om det fanns en myndighet som fick ett sammanhållet ansvar när det gäller tolkning. Det gäller både utländska språk och teckenspråk.
Det ska inte spela någon roll vilken hemort man har, vilket hemspråk man har eller vilken funktionsnedsättning man har. Med ett statligt ansvar för tolkning till teckenspråk och utländska språk ser vi större möjligheter till en högre kvalitet för människor som behöver detta. Med det önskar jag glad sommar och yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Caroline Szyber (KD):
Först och främst har det aldrig i regleringsbrevet stått specifikt "vapen", så vi har inte tagit bort något. Som jag sade tidigare - det är ett citat: "Kontroller av in- och utförselrestriktioner ska särskilt inriktas på hot mot hälsa, miljö och säkerhet." I det känner Tullverket att det är deras uppgift att kontrollera vapen. Elin Lundgren sade i sitt anförande att det inte kan ha negativa effekter att förlänga.
Jag säger att det verkligen inte stämmer. En amnesti är ett avsteg, och därför ska det ske under en begränsad period. Det finns inget som tyder på att en längre period skulle ge större mängd vapen. En amnesti innebär också bevisproblem. Därför är det viktigt att man tydligt markerar att det är en speciell åtgärd.
Vi vill inte att personer ska kunna skylla på att man är på väg till en polisstation, dessutom inte när vi har skärpt straffen för att ha vapen på allmän plats. Jag skulle vilja att Elin Lundgren själv utvecklar att det inte skulle ha negativa konsekvenser, hur det skulle kunna påverka rättsväsendet. Dessutom säger både polis och åklagare att det är bra med en kort period, eftersom en längre period inte brukar ha nämnvärt större effekt.
Det visar också utvärderingarna från de två senaste vapenamnestierna. Sedan var det en tredje fråga som jag tar i nästa omgång.
Caroline Szyber (KD):
Tack för frågorna! Cigaretter handlar faktiskt om momsfrågor, så man får säga vad man vill om huruvida regleringsbreven ligger under vissa departement eller utskott. Men det är tydligt att det finns ett skattefokus i dem, och det är väl därför cigaretter nämns. Regeringen har visat stor lyhördhet för vad polismyndigheter och övriga rättsväsendet tycker. Man har kommit överens och sagt att tre månader är en bra period. Det är därför vi föreslår det. Så till frågan om jag tror att det kommer straffskärpningar. Jag tror det.
Den här regeringen har, som jag sade i mitt anförande, tagit flera steg i rätt riktning. Vi har gjort flera förändringar. Utredningen kommer att presenteras under våren. Det sades från Vänsterpartiets sida att det var konstigt att frågan inte fanns med i listan över propositioner. Det är de facto så att ett förslag ska remitteras, och folk ska tycka till om det. Jag är helt övertygad om att den längre fram kommer att finnas med på listan över propositioner. Det är väldigt mycket som sker och är på gång.
Frågan om hemlig telefonavlyssning tog Elin Lundgren upp i sitt anförande. Jag kan säga att regeringen också tillsatte en utredning. Sten Heckscher var en mycket tydlig utredare. Det handlar om att man inte kan göra avsteg bara utifrån brottsrubriceringen utan att det snarare handlar om straffskalor.
När utredningen kommer och när det sedan blir en översyn och en straffskärpning för vissa av brotten, vilket vi alla verkar vara överens om, tror jag också att det innebär nya redskap och möjligheter för polisen.
Caroline Szyber (KD):
Tack, Lena Olsson, för frågorna! Som jag sade tidigare tror jag att det snart kommer att presenteras förslag. Sedan ska förslagen remitteras. Med tanke på hur viktig den här frågan är tror jag att den kommer att prioriteras. Jag hoppas att det skulle kunna ske något kanske redan under nästa höst. Framför allt är det en viktig markering att det pågår väldigt mycket, och det gör det.
Det har också tagits steg i rätt riktning, som jag redogjorde för i mitt anförande, där vi redan nu har tydliggjort vilka vapenbrott som ska bedömas som grova. Vi har varit tydliga med att man ska omhänderta inte bara vapen utan också tillståndsbevis och med att det också ska vara krav på anmälningsplikt när det förs mellan olika EU-länder. Visst har det hänt saker på senare år. Detta med den grova organiserade brottsligheten talade vi om redan förra året.
Vissa tror att folk skulle lämna in sina vapen bara för att vi har högre straff eller en vapenamnesti. De riktigt grova kriminella kommer att fortsätta ha vapen. Det man måste göra det är att anta ett helt paket för att motverka den grova organiserade brottsligheten, där skärpta straff för vapenbrott är en nyckeldel men inte alls hela lösningen. I dagens debatt låter det ibland som om det skulle vara hela lösningen på allting, och det är inte alls fallet.
Det är en viktig del och en markering, men det krävs väldigt mycket mer för att komma åt den grova organiserade brottsligheten. Sedan var det frågan om tillståndsplikt. Som du säger är det väldigt viktigt med lokal kännedom. I den nya polisorganisationen, när 21 polismyndigheter blir en, har vi också skrivit mycket om vikten av en lokal förankring.
I den kanske det är möjligt att man längre fram också tittar på hur tillståndsgivningen ska gå till, men som det ser ut i dag har vi inte fått några indikationer på problem i systemet som är så klara.
Caroline Szyber (KD):
Jag vill börja med att säga att det är positivt att Vänstern för en gångs skull är för straffskärpningar. Det är ganska ovanligt att ni över huvud taget ser att det kan ha någon sorts effekt, men det är bra att vi nu har en samsyn. Jag och kristdemokraterna är de första att tala just om vikten av det brottsförebyggande arbetet. Det är viktigt. Jag känner en stor oro för att brottsligheten går ned i åldrarna och för att väldigt många unga i dag känner en rotlöshet och försöker hitta en gemenskap.
När man inte hittar den i sin familj, sin skola eller i det civila samhället i övrigt är det lätt att man går in i ett kriminellt gäng i stället. Det handlar om hur kriminella gäng ibland utnyttjar personer för att begå brott och hur människor ibland kan begå väldigt allvarliga brott vid väldigt ung ålder. Det är klart att jag känner en stor oro för det. Det har tagits steg i rätt riktning, men mycket mer kan göras. Det som vi behöver visa är att alla alltid har rätt till en andra chans.
Begår man ett brott i väldigt unga år måste man ha rätt till en andra chans. Vi måste ha ett förebyggande arbete även inom kriminalvården när det gäller utslussning. Det är precis som Lena Olsson säger, att om man inte har gått i skola eller har någon bostad eller något jobb kanske incitamenten att gå tillbaka till det kriminella livet är väldigt stora. Finns det alternativa vägar kanske man också väljer att bryta den onda cirkeln.
Morgondagens grova kriminella är, tror jag, många av de unga som i dag är med i ungdomsgäng. Jag ser väldigt allvarligt på den utvecklingen och vill verkligen att vi satsar mer på brottsförebyggande arbete och ser dagens ungdomar och ser till att de får en framtidstro som alla kanske inte har i dag.
Caroline Szyber (KD):
När man lyssnar på detta landar det igen mycket i vilja, fina ord och mäl. Det är inte fel att ha det. Men i slutänden ser vi det ideologiskt väldigt olika. Vi tror inte att man skapar en vilja genom byggsubventioner.
Är det enda sättet att få igång en fungerande bostadsmarknad enligt Socialdemokraterna och övriga regeringen att subventionera byggföretag? Jag återkommer lite grann till detta. Jag har alls inget emot att man rustar upp miljonprogramsområden eller satsar på skolor. Men tänk på alla de fastighetsägare som redan har gjort upprustningen. Vad händer för dem som gjorde det precis innan årsskiftet?
Ska man vara ärlig är det väldigt mycket ord. Det som skiljer regeringens budget från Alliansens budget är 301 miljoner. Är det de 301 miljonerna som ni tror leder till fler bostäder? Jag kan redan nu säga att de 301 miljoner som ni satsar inte är något som ni satsar på nya bostäder. Det satsar ni på att rusta upp redan befintliga. Min frågor är: Är byggsubventioner det enda sättet att få en bostadsmarknad?
Vad räcker 301 miljoner i upprustning egentligen till om man bryter ned det? Det är i princip en ny duschblandare per lägenhet. Är det verkligen riktig och sann energieffektivisering? Skulle inte det ha gjorts ändå? Hur ställer man sig till de fastighetsägare som redan tidigare har gjort detta och de som inte har skött sig? Är det verkligen de som i slutändan ska få pengarna?
Caroline Szyber (KD):
När det gäller byggsubventioner för att få en fungerande marknad måste ni nog titta lite på hur marknaden ser ut. Det sänder helt fel signaler till fastighetssektorn. Om det är någonting som är tydligt är det att det leder till en snedvriden konkurrens. Det är nog på tiden att ni uppdaterar er lite i förhållande till vad man kallar för en fungerande marknad via subventioner. Om man läser detta - och om pengarna inte ska gå till någon duschblandare - kanske man också ska vara lite tydlig i kraven.
Vi kommer återigen till att det är väldigt mycket fluff och väldigt mycket ord. Låt oss vara helt ärliga. Vad är det som detta ska leda till konkret? Om man vill ha en tydlighet och ett tydligt kravställande på fastighetsägarna måste man också peka med hela handen. Då kan man inte fluffa ut det, för det kommer att leda till en ny duschblandare. Om man ska vara helt ärlig är det bara det som pengarna räcker till; de räcker inte till så mycket mer.
Det jag är orolig för är att det leder till att man passar på att göra lite andra renoveringar och att detta sedan leder till en höjd hyra. Man måste någonstans vara mycket tydligare med vad det är som gäller och det ansvar som ligger i att vara fastighetsägare. Man har redan ett ansvar för att se till att alla lägenheter i ens fastighetsbestånd är i ett bra skick. Jag tycker att det är jättebra att vi går mot större fokus på klimatsmart tänk i allt byggande.
Det ska vi göra även när det gäller nybyggt. Men jag tror tyvärr att detta är alltför mycket av risktagande. Samma sak gäller för skollokaler. Jag vet själv från kommunpolitiken att det här är så lite pengar. Om man nu ska sätta sig ned med alla får man nog sätta sig ned även med några kommunpolitiker. De kommer att skratta, för pengarna räcker inte till någonting mer än en list i ett fönster. Är det detta som kallas för att göra någonting klimatsmart? Är det så vi ska se till att få Sveriges största arbetsplats att bli trevligare?
Det är inte så man rustar upp skolor om man ska göra det på riktigt.