KBLab/rixvox huggingface dataset:
David Lindvall (S):
Tack, Penilla Gunther, för frågan! Vad gäller möjligheten att kunna regera efter nästa val har det gått alldeles utmärkt för Socialdemokraterna och Miljöpartiet att regera under denna period. Det gick också alldeles utmärkt när vi hade ett budgetsamarbete mellan 1998 och 2006. Jag kan lugna Penilla Gunthers oro. Det kommer att vara ordning och reda när den här regeringen fortsätter att regera även efter valet.
Den fråga som Penilla Gunther lyfter upp, och som tidigare även Hanif Bali tog upp, debatterade bland annat Penilla Gunthers allianskollega Helena Lindahl förtjänstfullt tidigare. Det är av vikt att vi får en långsiktig reglering av möjligheterna att bryta uran på plats för att den ska hålla över tid. Framför allt är det många i de kommuner där det finns stora uranfyndigheter som vill se ett sådant förbud, eftersom de vill ha långsiktiga och stabila villkor i frågan.
De vill få garantier att det heller inte i framtiden kommer att ske någon brytning av uran. Jag vill säga samma sak som jag sa tidigare. Naturvårdsverket konstaterar i sitt förslag om ett uranförbud att det är fullt möjligt att bryta andra mineraler samtidigt som man inför en begränsning för att utvinna uran. Jag har läst den utredningen och är fullt medveten om att Sverige importerar uran i dag. Jag skulle råda Penilla Gunther och alla andra kollegor i Alliansen att också läsa utredningen.
Där står det klart och tydligt att brytningen av andra mineraler inte påverkas av ett eventuellt uranförbud så som det utformas i Naturvårdsverkets utredning.
David Lindvall (S):
Tack, Penilla Gunther, för upplysningen! Det är tydligt att detta är ett komplext område. Det konstaterar såväl Naturvårdsverket som SGU och de som är verksamma inom detta område. Det krävs en viss finkänslighet för att kunna få till stånd en reglering som är effektiv och ändamålsmässig. Många olika lagar berörs på området. Det här är komplext helt enkelt.
Jag har absolut fullt förtroende - till hundra procent - för de svenska myndigheterna och att de besitter den kompetens som är nödvändig för att de ska kunna göra utredningar av saker som faller inom deras ämnesområden. En sak tycker jag är särskilt intressant. Det finns personer som är betydligt mer kompetenta än jag på att bedöma hur man hanterar det gruvavfall som exempelvis skulle kunna komma ut från en utvinning av uran. Där får jag nog bli Penilla Gunther svaret skyldig.
Det finns skarpa hjärnor som kan titta på en sådan lösning.
David Lindvall (S):
Min fråga riktar sig till närings- och innovationsminister Mikael Damberg, och den handlar om våra svenska småföretag. De finns, som bekant, i alla branscher och i alla delar av landet. Jag kan exempelvis nämna besöksnäringen. Den ligger mig, som gotlänning, varmt om hjärtat. Det är en bransch som helt och hållet bärs upp av småföretag. Samtidigt vet vi att vi har betydande utmaningar, särskilt när det gäller trygghet, förenkling och möjligheter att anställa.
Vi kan titta på besöksnäringen som bransch. 98 procent av restaurangföretagarna har färre än 20 anställda. Och det är de små företagen som skapar nya arbetstillfällen. Min fråga till närings- och innovationsministern blir därför: Vilka initiativ har regeringen tagit för att de små företagen i alla branscher runt om i hela landet ska kunna växa och utvecklas?
David Lindvall (S):
Min fråga riktar sig till statsrådet Ibrahim Baylan. För lite mindre än ett år sedan gav regeringen i uppdrag till Energimyndigheten att undersöka förutsättningarna för mitt hemlän Gotland att bli pilotlän för ett förnybart energisystem. Det här ligger såklart helt i linje med ambitionen att Sverige ska ha en helt förnybar energiproduktion till 2040, vilket fem partier i den här kammaren kommit överens om.
Energimyndigheten redovisade sitt uppdrag i början av april och presenterade en bred palett av tänkbara åtgärder för att Gotland skulle kunna gå före - och såklart också för att Sverige skulle kunna gå före i världen - med att visa upp ett helt förnybart energisystem. Några av de här åtgärderna ligger närmare i tiden än andra. Viss teknik har vi redan i dag. Annan behöver vi investera mer i för att kunna utveckla, bland annat genom innovation och forskning.
Min fråga till statsrådet blir därför: Hur kan vi gå vidare med arbetet för att Sverige och Gotland ska kunna ligga i framkant med att skapa ett förnybart energisystem?
David Lindvall (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Vi delar verkligen ambitionen om att både Gotland och Sverige måste kunna visa att det går att kombinera ett robust energisystem med förnybarhet och ansvar för kommande generationers levnadsmiljö. Vi gotlänningar är ju vana vid att gå före och visa vägen ganska ofta, men också göra saker i bred samverkan. Min uppföljande fråga gäller just det. Det här kommer ju att kräva att privata och offentliga aktörer och massvis med olika intressenter samverkar för att kunna skapa hållbara lösningar. Hur ser statsrådet på det?
David Lindvall (S):
Min fråga riktar sig till EU- och handelsminister Ann Linde. Statsrådet har i veckan besökt gränsen mellan Nordirland och Irland, som olyckligtvis ser ut att bli en gräns också mellan EU och Storbritannien. Det här kommer att bli en knäckfråga i det framtida avtal som EU och Storbritannien ska sluta när Storbritannien olyckligtvis lämnar vår union. Brexit är ju olyckligt för Sverige, olyckligt för unionen och olyckligt för Storbritannien.
65 miljoner kunder lämnar EU:s inre marknad, 100 000 svenskar som i dag bor i Storbritannien får en adress utanför EU och Sverige förlorar en nära allierad. Därför är det så viktigt att vi får ett avtal på plats, i tid dessutom. Min fråga till statsrådet är därför: Hur fortskrider arbetet med frågan om gränsen mellan Nordirland och Irland, som är så viktig för att avtalet mellan Storbritannien och EU ska kunna komma till stånd?
Karl Längberg (S):
Tack, Mattias, för frågan! Anledningen till att utsläppen från solcellerna är så höga är att solceller just nu är ganska energikrävande att tillverka. Huvuddelen av tillverkningen sker också i Kina och Tyskland, där man har en ganska stor del kolkraft i energimixen.
Potentiellt när det gäller solceller och ett elsystem som är 100 procent förnybart kommer produktionen av solceller i framtiden att minska utsläppen som den står för i dag. I den här församlingen är vi fem partier som står bakom energiöverenskommelsen, där vi säger att vi ska ha 100 procent förnybar elproduktion.
Jag kan notera att Sverigedemokraterna inte är med i överenskommelsen. Att driva igenom ett 100 procent förnybart elsystem, där vi i framtiden producerar mer solceller, är också ett sätt att lösa problemet med utsläppen från solceller. Jag måste gå tillbaka till vad Mattias sa innan han ställde sin fråga.
Han tog då upp mitt exempel med familjen i Halland som producerar 80 procent av sin energikonsumtion. Då måste min fråga till Mattias och Sverigedemokraterna bli: Är ni emot att svenska hushåll blir egenproducenter av el och sätter upp solceller på taken? Är det så jag ska uppfatta det?
Karl Längberg (S):
Jag tackar Mattias Bäckström Johansson. Mattias tar upp effektbristen. Den 15 juni kommer vi i kammaren att diskutera regeringens proposition om energipolitikens inriktning. Just effektbehovet och den utmaningen tas upp ganska mycket i den propositionen, så vi kommer att återkomma till den diskussionen.
Kort kan man säga att genom ett mer diversifierat elsystem kan olika tekniker komplettera varandra och därmed balansera upp och möta de utmaningar vi har inför framtiden vad gäller elproduktionen. Fru talman! Enligt SOM-institutet vill drygt 80 procent av svenska folket att Sverige ska satsa på mer solelsproduktion.
Intresset för att investera i solceller är stort i vårt land. Genom riktade satsningar skyndar vi på utbyggnaden för att få en ännu mer diversifierad energiproduktion. Det tycker vi i grunden är bra. Det är synd att Sverigedemokraterna inte tycker detsamma.
Enligt Energimyndigheten behöver produktionen av solel öka till att utgöra 5-10 procent av den totala elanvändningen om den ska kunna bidra till målet om 100 procent förnybar elproduktion. Det är ett mål som fem av riksdagens partier har satt upp, och jag noterar åter att Sverigedemokraterna inte är med i denna överenskommelse. Vi anser att solel kommer att kunna bidra till att möta svensk energiproduktions framtida utmaningar.
Vi tycker att det är en bra satsning, och vi är stolta över den. Antagligen är vi lika stolta som den förra regeringen var när den införde sitt stöd. Vi är glada över att vi har höjt stödet och därigenom ger fler människor i Sverige möjlighet att bli egenproducenter av el genom solceller på sina tak.
Helena Bonnier (M):
Tack för redogörelsen för hur ni tänker arbeta med sjukförsäkringarna. Det är i varje fall en sak som vi gemensamt är överens om. Det är att vi vill förbättra för de sjukskrivna att komma tillbaka i arbete och få ett drägligt liv. Vi har dock helt olika syn på hur det ska gå till. Det finns en stor skiljelinje mellan oss, och det är den bortre tidsgränsen.
Det är ganska märkligt och ofattbart att ni inte ser sammanhanget - att de ökande långa sjukskrivningsperioderna som nu kommit sammanfaller med att ni tog bort den bortre tidsgränsen. Det finns så många utredningar som visar på det sammanhanget mellan bortre tidsgräns och långa sjukskrivningar.
Vi har hört flera här, Emma Carlsson Löfdahl och Aron Modig, som också har tagit upp bevisen för att det är en drivkraft att ha gränsen. Jag vill därför ställa en rak fråga till dig. Med facit i hand, när man ser hur den långa sjukskrivningen ökar dramatiskt, tänker ni återinföra den bortre tidsgränsen när ni nu ser resultatet av det ni har genomfört?
Helena Bonnier (M):
Dessa saker talar inte emot varandra. Självfallet vill vi alla göra insatser så att det inte blir långa sjukskrivningar, och alla insatser som kan göras där är verkligen bra. Försäkringskassan har själv konstaterat att antalet långa sjukfall minskade dramatiskt från en månad till nästa när tidsgränsen infördes. Det är inte så att människor blev friska. Det var att hela kedjan satte igång och arbetade på ett annorlunda sätt.
Det fick just den effekten att människor kom tillbaka i arbete. De blev inte friskare. Det var bara det att man såg möjligheterna på ett nytt sätt. Den effektiviteten innebar också enormt klirr i kassan för staten.
Helena Bonnier (M):
Regeringens proposition innebär förvisso en del förändringar som vi i dagsläget har valt att acceptera då de ligger under det nuvarande regelverket. Vi menar dock ändå att dagens system med underhållsstöd och underhållsbidrag behöver reformeras mer grundligt. Vi vill i stället se ett system som är mer förutsägbart och lätt att överblicka och som bättre tillvaratar barnens intresse och behov.
Föräldrar ska ta ett tydligt ansvar för sina barns ekonomi. Det nuvarande systemet för underhållsstöd försvårar detta, eftersom det genom sina två olika modeller - underhållsstöd och underhållsbidrag - skapar incitament för föräldrar att välja antingen det ena eller det andra. Reglerna om underhållsbidrag är relativt komplicerade.
För föräldrar som inte kan komma överens har alternativet ofta blivit att man får besluta om underhållet i domstol, vilket kan vara en dyr och ganska tidskrävande process. Många har därför valt underhållsstödet för att undkomma dessa hinder. Problemet har varit att den högsta nivån har uppfattats som normerande.
Det innebär att barn inte har fått det underhåll som de skulle ha fått om reglerna om underhållsbidrag hade följts. Det finns till exempel beräkningar som visar att så många som fyra av tio barn skulle ha fått mer i underhåll om reglerna för underhållsbidraget hade följts. Fru talman! Systemet har reformerats, och regeringen föreslår nu ytterligare förändringar.
Men det löser inte det grundläggande problemet med frånvarande föräldrar som inte tar sitt ekonomiska ansvar fullt ut. Vi menar att dagens modell riskerar att verka konfliktdrivande, vilket knappast kan anses gynna barnen i synnerhet.
Eftersom en stor del av barnen till separerade föräldrar bor hos mamman är det svårt att se att de nya regler som införs kommer att göra något för att lindra deras ekonomiska situation. Reglerna riskerar därmed, som de är utformade i dag, att slå främst mot kvinnor och barn.
Från Moderaternas håll vill vi därför i stället se att det nuvarande systemet ersätts med en modell som innebär att en viss bestämd procent av den frånvarande förälderns inkomst går till barnet. Det skulle skapa förutsägbarhet, minska risker för konflikter och stärka ekonomin för många ensamstående föräldrar och deras barn.
Då vårt förslag kräver viss utredning accepterar vi för närvarande förslaget i regeringens proposition, men vi hoppas att regeringen återkommer till riksdagen med ett bredare förslag som tar sikte på det nuvarande systemets stora brister. I vårt särskilda yttrande hänvisar vi även till vår motion 2017/18:3033.
Helena Bonnier (M):
Tack, Mikael Damberg, för svaret! Det är givetvis välkommet om arbetsmarknadens parter nu kan komma överens om att skapa möjligheter till fler jobb, även om det inte nödvändigtvis är enkla jobb. Men jag syftar hela tiden på lite enklare jobb, som inte kräver den utbildning som ni har kört fast i. Visst krävs det en viss utbildning för alla arbeten, men den höga nivå som jag tycker att ni ligger på är inte realistisk.
Vi måste också understryka att alla detaljer i den överenskommelse som nu diskuteras inte är klara. Det är därför lite för tidigt för regeringen att tillgodoräkna sig principöverenskommelsen som en seger. Lite smolk i bägaren borde det väl ändå vara att inte alla fackorganisationer har anslutit sig till detta. Innan den slutliga överenskommelsen finns på plats står det klart att vi ännu inte vet exakt vad den innehåller och kommer att innebära.
Av det skälet ser vi detta som lite tveksamt, och vi frågar fortfarande om enkla jobb som inte hela tiden bygger på subventioneringar. De etableringsjobb som regeringen nu inför anser vi moderater vara fel väg att gå. Vi vidhåller att inträdesjobb är den rätta vägen för att varaktigt nå balans på arbetsmarknaden.
Men vi måste också tala om förenklingar för företagande: skattelättnader, bidragssystemet, anställningskostnader. Vi måste titta på lagar och regler för att få en bra arbetsmarknad och bra möjligheter för just de enkla jobben, som jag återkommer till.
Vi ska inte heller glömma att Arbetsförmedlingen redan har ett uppdrag enligt lagen om etableringsinsatser för personer mellan 25 och 65 år som har uppehållstillstånd, och även för personer mellan 18 och 20 år som saknar föräldrar i Sverige.
Det kan i detta sammanhang vara intressant att ställa frågan hur samarbetet med arbetsförmedling, kommun och näringsliv kan förbättras och kanske rent av radikalt förändras så att man når de mål som vi alla förhoppningsvis har: att fler personer ska känna tillfredsställelsen i att ha ett jobb. Ett annat sätt att skapa bättre förutsättningar för fler enkla jobb vore att till exempel vidga RUT- och ROT-avdragen till att omfatta fler tjänster.
Det säger ni nu att ni redan har gjort - ja, men man skulle kunna utvidga dem ytterligare. Framför allt skulle fler tjänster kunna ingå, och då skulle antalet enkla jobb öka; det har vi sett tidigare.
När det gäller beredskapsjobben visar en nyligen publicerad rapport från Statskontoret att de flesta har fått jobb, men inte i den grupp som beredskapsjobben var avsedda för. Det skulle inom till exempel vårdsektorn vara en utmärkt insats att införa enkla jobb. Är det riktigt rätt att utnyttja en utbildad undersköterskas kompetens på så sätt att hon ska vattna blommor och diska?
Det skulle faktiskt någon annan kunna göra. En ny yrkeskår inriktad på service inom vård och omsorg vore säkert välkommen. Vi talar om enkla jobb - inte om jobb för helt outbildade. Men det finns enkla jobb som inte kräver gymnasieutbildning. Staten kan inte skapa enkla jobb. Men staten ska skapa förutsättningar för att enkla jobb kan skapas i näringslivet, bland företag och i industrin.
Jag undrar om statsrådet kanske håller med mig om detta.
Helena Bonnier (M):
Det är helt uppenbart att vi inte har samma uppfattning i dessa frågor. Men de etableringsjobb som ni vill införa är utmanande för lönebildningen över huvud taget - att lågpresterande får lika mycket i lön som andra. Man öppnar också för eventuella bedrägerier. Det ska inte påstås att arbetsmarknaden är sådan, men det finns ändå en svajighet i det system man vill införa.
Jag vill också nämna detta med att man ska studera på arbetstid. Det är i och för sig bra med utbildning, men jag tycker att ni har kört fast lite för mycket i detta. Utbildningen ska alltså vara betald, medan andra på den svenska arbetsmarknaden får betala sin utbildning själva.
Det är dessutom bara vissa branscher som är med i överenskommelsen om etableringsjobb. Även där finns en skiljelinje som vi inte tycker är rätt. Det gäller även detta att arbetsplatser måste ha kollektivavtal för att vara med. Det finns alltså många frågetecken.
Det är mycket möjligt att de kan rätas ut i samarbete, men det måste ske innan vi kan säga att vi tycker att detta är ett bra sätt i stället för de inträdesjobb som vi har föreslagit.
Helena Bonnier (M):
Min fråga går till socialminister Strandhäll. Den höga sjukfrånvaron i landet är såväl en samhällsekonomisk fråga som en jämställdhetsfråga. Den är en jämställdhetsfråga eftersom kvinnor är sjukskrivna i betydligt högre och större utsträckning än män.
Eftersom regeringen gång på gång pekar på att man är världens första feministiska regering undrar jag vilka konkreta åtgärder man ämnar vidta för att minska det könsglapp som finns i sjukskrivningstalet.
Helena Bonnier (M):
Min fråga går till statsrådet Strandhäll. Den 14 december 2017 gav en majoritet i riksdagen uttryck för sin vilja att regeringen ska återinföra den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen som en del i arbetet att minska de långa sjukskrivningarna.
Regeringen tog den 1 februari 2016 bort den bortre tidsgränsen i strid mot samlad expertis och kompetens, och regeringen har vid ett flertal tillfällen med emfas uttryckt att man inte tänker återinföra tidsgränsen. Regeringen representerar dock inte folkets vilja, utan det gör riksdagen.
Eftersom en majoritet i riksdagen genom tillkännagivandet förklarat att den bortre tidsgränsen bör återinföras vill jag ställa följande fråga till ministern: Kommer regeringen att respektera riksdagens beslut och vidta åtgärder för att återinföra den bortre tidsgränsen?
Heléne Fritzon (S):
Jag tycker att Maria Ferm har besvarat den frågan på ett alldeles utmärkt sätt, men jag ska gärna försöka bidra med ytterligare svar. Regeringen ser de långa handläggningstiderna. Regeringen ser att man kom som ensamkommande hösten 2015. På grund av de långa handläggningstiderna har man blivit bedömd som vuxen. Regeringen vill då ta ansvar för den verklighet vi har.
Väldigt många av de här personerna är kvar i landet. Det gör att förslaget om att erbjuda utbildning är en oerhört viktig investering i unga människors liv. De är i Sverige och har blivit föremål för väldigt långa handläggningstider. Nu tar vi ansvar för det.
Men när jag lyssnar till debatten här i kammaren i dag måste jag säga att jag ändå blir lite förundrad över hur Johan Forssell kan bli lite smått irriterad på att regeringen nu samlar sig till tre konkreta förslag som är inspel i den verklighet som finns kring migrationsfrågorna ute i kommuner och landsting.
Johan Forssell står här och säger att det är viktigt med en borgerlig samling och en borgerlig regering. Men det har aldrig varit så splittrat som nu, att döma av debatten. Jag ser just nu tre block i migrationspolitiken när jag lyssnar på debatten här inne. Jag ser en väldigt tydlig uppställning.
Sverigedemokrater och moderater ifrågasätter asylrätten och vill förlänga och permanenta den tillfälliga lagen. Jag ser ett block någonstans i mitten med liberaler och centerpartister. Och så ser jag en tydlighet från regeringens sida. Det är en indelning i tre väldigt tydliga block, även om jag tror att Kristdemokraterna har vänner i lite olika grupperingar.
Här tycker jag att Johan Forssell blir svaret skyldig.
Heléne Fritzon (S):
Jag har sagt flera gånger i debatter med Johan Forssell att regeringens tre konkreta förslag inte över huvud taget påverkar den gällande asylrätten. Jag vet inte om det är svårt att förstå för Johan Forssell att den tillfälliga regleringen riktar sig till dem som kom hösten 2015, det vill säga före den 24 november. Det är inte möjligt att komma i dag och säga: "Hej! Jag vill bli prövad utifrån den tillfälliga regleringen."
Detta hoppas jag har blivit tydligt. Även om inte alla partier har valt att delta i debatten har jag såklart läst budgetförslagen och vidhåller att det finns konkreta skillnader mellan de borgerliga partierna. Det är inget gemensamt förslag man lägger. Det är tydligt att Moderaterna vill omvandla asylrätten och att övriga partier på den borgerliga kanten inte delar den uppfattningen.
Frågan till Johan Forssell blir: Hur ska Moderaterna få igenom den politiken? Vilket stöd har Moderaterna för att ta bort den gällande asylrätten och omvandla den till kvotsystem? Dessutom vill jag säga att jag faktiskt har förberett mig på så sätt att jag lyssnat till förra årets debatt. Det var rätt intressant att höra att Johan Forssell där ger uttryck för ett par saker som inte finns med i debatten i dag.
Han säger att det byggs för lite i Sverige. Svaret på den frågan har vi i dag: Det byggs detta år 70 000 nya bostäder. Det gavs också i förra årets debatt en helt annan siffra över skuggsamhället. Den var högre än den siffra som nämns i dag. Då undrar man ju vilken verklighet Johan Forssell ser.
Heléne Fritzon (S):
Den svenska ståndpunkten, som förankrats i riksdagen, är väldigt tydlig. Den grundar sig på en gemensam människosyn i Sveriges riksdag. Det finns ett parti som inte delar den synen på människor. Grunden är att vi ska ha en solidarisk ansvarsfördelning, och det är också detta som Sverige driver i förhandlingarna.
Men även där möter vi politiska uttryck som dem som Paula Bieler företräder - inte bara från Ungern, Tjeckien och Polen, utan även från andra länder där det har blåst högervindar och där man i dag inte är lika mån om att sätta sig vid förhandlingsbordet och göra upp om en solidarisk ansvarsfördelning. En solidaritet kan aldrig någonsin vara valbar; den måste man mena på allvar.
Regeringens arbete kommer att fortsätta kraftfullt, och vi har nu stöd av kommissionen och väldigt många partier och länder i Europa. Jag är övertygad om att vi kan lösa uppgiften att komma fram till ett gemensamt asylsystem i Europa.
Den linje som Sverigedemokraterna företräder, att det finns någon sorts godhet i att agera runt om, utanför Europas gränser, håller inte om man har en människosyn där man står upp för alla människors lika värde.
Heléne Fritzon (S):
Jo, Paula Bieler, jag kommer att tala med dig om människosyn. Det är väldigt viktigt att vi gör det i vårt land och att vi faktiskt också i den debatten avslöjar det som Sverigedemokraterna står för. Du står här och talar om någon sorts godhet.
Vi hanterar en budget där Sverigedemokraterna gör enorma besparingar på kommuner och landsting, 13 miljarder, och inom det här området är beredda att ta bort nästan 6 miljarder. I Paula Bielers värld hade inte Sverige stått upp och välkomnat familjerna från Syrien. Detta är det svar som Paula Bieler och Sverigedemokraterna ger i debatten om migration.
Landet Sverige är inte berett att öppna för familjer från Syrien när det råder öppet krig. Detta kallar jag för Sverigedemokraternas människosyn.