Morgan Johansson (S):
Det känns bra när kulturministern försäkrar att man verkligen står fast vid presstödet och att det är en linje man tänker driva. Det finns inget syfte från regeringens sida att göra sig av med presstödet. Där har vi haft olika uppfattningar. Jag vet att Moderaterna tidigare har haft en negativ inställning till presstödet. Det var kanske den uppfattningen som jag läste in i besluten.
Nu säger Lena Adelsohn Liljeroth att det inte är så utan att här står regeringen fast. Det får vara bra med det. Det finns naturligtvis mycket kritik om hur ni har hanterat detta hittills. Jag behöver inte vara kritisk i överkant, men jag kan berätta vad vi hade gjort i samma situation.
När EU-kommissionen kommer med en framstöt, via ett enkelt telefonsamtal, hade det första vi hade gjort i ett sådant sammanhang varit att säga: "Stopp och belägg! Vi gör ingenting förrän vi har fått ett formellt beslut med ett ordentligt underlag att ta ställning till."
Det andra vi hade gjort hade varit att ta kontakt med riksdagens partier och sagt att det finns ett problem med EU-kommissionen och att vi gärna ser att de är med och följer detta. Inget av detta har den nya regeringen gjort utan man har gjort precis tvärtom. Man lade sig först platt för EU-kommissionen och sade att man inte kunde genomföra den förändring som var tänkt från början.
Man lade sig platt och skrev in detta i budgetpropositionen utan att egentligen begära något mer underlag än detta telefonsamtal. Sedan sade man inte ett ljud, inte ens till de egna riksdagsledamöterna. Bara det är uppseendeväckande. Nu vet jag att detta kan skrivas framför allt på det konto som hörde till den kulturminister vi hade i nio dagar, Cecilia Stegö Chilò, och inte på Lena Adelsohn Liljeroth.
Men nu har Lena Adelsohn Liljeroth chansen att reparera hennes misstag. Om vi nu ska se detta som historia och i stället försöka se framåt, vad är det då vi ska göra? Det första vi ska göra är förstås att ifrågasätta kommissionen. Det finns, som jag förstår det, inget formellt underlag för regeringsbeslutet att inte låta de nya reglerna träda i kraft.
Det enda som finns är ett telefonsamtal som EU-kommissionen inte ens vill bekräfta med skrivet material. Det är mycket egendomligt. Som vi tidigare har hört finns det heller inget rättsligt stöd för kommissionen att agera på det sätt som man har gjort, därför att detta är en nationell angelägenhet, inte en EU-angelägenhet. Det första vi ska göra är alltså att ifrågasätta kommissionen och sätta kraft bakom orden.
Det andra är att vi ska låta den reform som vi kom överens om i våras träda i kraft. Om EU-kommissionen ska se över hela principen med presstödet, hur den förhåller sig till statsstödsregler och konkurrensregler, kan det kvitta om det är de gamla eller de nya reglerna som gäller. Det är själva principen som EU-kommissionen, som det hävdas, ska granska.
Det tredje är att vi ska agera ganska snabbt. Det sades på en föredragning i konstitutionsutskottet att ni tänkte vänta till våren. Då skulle ni inleda en dialog med EU-kommissionen. Det tror jag ger helt fel signaler. Vi måste vara aktiva i den här situationen, inte passiva.
Min erfarenhet, efter att ha haft en hel del att göra med både EU-kommissionen och ministerrådet, är att ett land som inte står på sig och inte står fast vid sin linje snart kommer att blir fullständigt överkört. Här finns det all anledning för Lena Adelsohn Liljeroth att agera med kraft för de svenska intressena och att också samråda med partierna i riksdagen.
Om jag uppfattade det riktigt är det ett sådant samrådsförfarande som hon nu tänker sig att inleda med riksdagen, och det välkomnar jag.