KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kjell-Erik Karlsson (V):
Jag vill tacka ministern för svaret och för att jag fick ett så snabbt svar på min interpellation. Jordbruksministern och jag är tydligen överens om att olagligt fiske är ett allvarligt hot mot aktuella bestånd. Jag håller med om att olagligt fiske allvarligt hotar bestånden och är ett hot mot en ansvarsfull fiskeriförvaltning.
Vi närmar oss även frågan om var gränsen går för ansvarsfull fiskeriförvaltning som även lagligt brandskattar havsresursen på grund av den kohandel vi har vid kvotfördelningen i EU. Här kommer vi in på bestånd som fiskas - inte minst överfiskas - i första hand lagligt men även olagligt eller så kallat illegalt.
Interpellationen berör även den stulna fisken och försäljningen och häleriverksamheten kring den. Många i försäljningsledet och i distributionskedjan av fisk vet inte om deras fisk är laglig eller stulen, det vill säga illegalt fångad. Man vet alltså inte om man deltar i en häleriverksamhet eller inte.
Jag vill inte på mitt matbord ha fisk som är olagligt fångad och därmed stulen från havet och som har gått vidare i häleriverksamheten innan den hamnar på mitt matbord. Var kan jag få garanti för att min matfisk eller fiskprodukt är så kallad vit och inte svart? Det har återigen visat sig att kontrollen av införsel av fisk till EU-hamnar inte fungerar.
På ett enkelt sätt och med liten risk för att upptäckas distribueras från havet stulen olagligt fångad, fisk för miljarder kronor varje år in i EU. Typiskt för EU är att det på papperet finns en kontrollverksamhet, men att den i praktiken verkar vara obefintlig i vissa hamnar.
Givetvis hamnar även den omärkta från havet stulna eller illegalt fångade fisken på svenska konsumenters bord. Ministern svarar att illegalt fiske är ett internationellt uppmärksammat problem och hänvisar till FN:s fackorgan och dess handlingsplan mot olagligt fiske som antogs 2001. Ministern hänvisar också till EU:s motsvarande plan som antogs 2002.
Dessa planer har hittills inte hjälpt. Vad gör vi? Ska vi vänta ytterligare eller ska vi göra något även på hemmaplan? Även här i Sverige har vi rapporter om och förundersökningar på gång om så kallade felrapporterade eller svartfiskade landningar av torsk som ilandförs som bleka. Vi har även rapporter om danskt illegalt fiske i Öresund.
Ministern beskriver i svaret att bristande kontroll av tredjelandsfartyg i EU-hamnar är ett uppmärksammat problem. Ja, visst. Det är uppmärksammat. Men jag vill påstå att även kontrollen av förstalandsfartyg i EU är ett problem och hoppas att även det uppmärksammas. Det är bra att jordbruksministern lyfter fram frågan även till den norska fiskeministern.
Då kan ni ju den 17 februari gemensamt formulera svaret på den ställda frågan från vänstergruppen i Nordiska rådet som handlar just om svartfisket. När det gäller Danmark har jag själv kontakt med danska politiker i frågan. Här har nog även den svenska fiskeriansvariga ministern en hel del att göra i samarbetet med den danska fiskeministern då danska företag har visat sig vara djupt engagerade i svartfisket i Barents hav.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Torskbeståndets storlek och dess reproduktion är en het fråga och har varit det i många år hos myndigheter, fiskare och även hos konsumenter. Därför är det viktigt att få veta var torsken, eller fiskprodukten, kommer från, precis som ministern nämner.
Men jag förmodar att alla konsumenter inte känner till att torsk märkt Nordostatlanten kan vara fångad var som helst utanför Kullen vid Skånes kust och upp mot norr utanför norra Norge, alltså FAO-område 27. För de flesta uppfattas fångstmärkningen Nordostatlanten som att fisken kommer från haven utanför Nordnorge.
Men sanningen är ju att den torsk eller annan fisk som är märkt Nordostatlanten likväl kan vara fångad från bestånden i Nordsjön eller på västkusten, alltså en definition som är föga känd bland konsumenterna. Detta skapar problem även för konsumenten. Oavsett vilken definition som man har av olika namn sprids vilseledande information, och kunderna köper varor som de egentligen vill undvika.
Speciellt illa är det med de anonyma leveranserna av fisk och fiskprodukter som går till restauranger och storkök. Kriminella individer och företag utnyttjar detta och bidrar därmed till utrotandet av fiskarter och fiskbestånd. Som fiskeriminister och konsumentminister ligger det ett stort ansvar på jordbruksministern att snarast sjösätta radikala åtgärder både här hemma och på nordisk och europeisk nivå.
Det får inte vara så att det är mer lönsamt att ta straffen eller böterna och sedan sälja svartfångsten och kunna fortsätta som yrkesfiskare. När det gäller fiskindustrin i EU och Sverige som eventuellt köper den svarta fångsten måste polisen få i uppdrag att se om någon i Sverige kan ställas till svars för den omfattande häleriverksamheten med den stulna fisken som har hamnat i EU och även i Sverige.
För att kontrollen ska fungera när det gäller märkning och spårbarhet måste även landningskontrollen och kontrollen till havs fungera. Där vill jag påstå att det brister. Frågan är om den svenska kustbevakningen klarar av den kontrollen i dagens situation. Vi får väl se vad som kommer fram i den skrivelse som ska komma på detta område. Jag hoppas att vi får se att det blir förstärkningar.
Fiskbranschen, berörda myndigheter och handel sägs nu ha tillsatt en arbetsgrupp för att komma med förslag om hur man ska säkerställa att fisk som säljs är lagligt fångad. Det är jättebra, och det är nödvändigt att de gör detta. Men problemet är att de just nu har ett lågt förtroende i dessa frågor eftersom de inte har reagerat tidigare trots olika avslöjanden.
Grå fisk och svart fisk, ingen nyhet, även om det skulle vara bleka. Tror ministern att det finns ett samband mellan svartfisket och fiskeflottans kapacitet? Är det så att fiskeflottan just nu är för stor i förhållande till den lagliga havsresursen och att det därför pågår något som inte borde pågå?
Kjell-Erik Karlsson (V):
Jag får haka på direkt där: Jag tycker också att vi ska äta mer av den svenska lagligt fångade fisken - med betoning på lagligt fångade. Vi talar om kvoter, och för stora kvoter talar jag ofta om. Näringen tycker att man har för små kvoter för att man ska kunna leva. Men det är sällan man hör talas om dumpningen.
Man talar om det man landar, men hur mycket fångar man och hur mycket dumpar man? Det är en stor problematik. Hur stor dödlighet är det när det gäller fiskresursen? Jag tycker att det vore jättebra om vi kunde ta tag i märkningen ordentligt så att konsumenterna kan följa hela kedjan.
På den fjärde frågan i min interpellation om vad ministern avser att göra för att öka tillgången och utbudet av miljömärkt fisk och fiskprodukter svarar ministern att EU-kommissionen i somras presenterade ett meddelande för att initiera en debatt om miljömärkta produkter.
En debatt är helt okej och bra, men vilka konkreta idéer har Sverige med sig till den debatten och de rådsslutsatser som ska komma i sommar när det gäller miljömärkning av fiskeriprodukter? Det är viktigt att man har någonting med sig att stoppa in.
Mia Franzén (L):
Jag tackar statsrådet Gunnar Lund, som också är biträdande finansminister, om jag har förstått saken rätt. Jag vill framför allt tacka för denna trevliga skrift om tillgänglighet och öppenhet hos myndigheter. Men jag vill nog hävda att min interpellation rörde bemötandefrågorna och då framför allt det mänskliga bemötandet.
Det som min interpellation egentligen tar upp är inte en tillgänglighetsfråga. Det handlar om svårigheter i kontakten med myndigheterna. Det efterfrågas allt oftare ombudsmannafunktioner som kan föra gruppers talan gentemot myndigheter i statlig, regional, kommunal och landstingskommunal regi.
Dessa ombud - barnombud, äldreombud, medborgarkontor och andra ombud - påpekar något som känns igen av många men tydligen inte av statsrådet. Det saknas på myndigheterna både tid och resurser för att lyssna och ta sig tid att verkligen förstå den enskilde medborgaren och dess problem.
Jag vill göra detta extra tydligt och också påpeka att jag inte alls är emot teknisk utveckling som komplement. Det är en viktig del i en effektivare service. Men det kan aldrig ersätta den personliga kontakten. Det är vad bemötande handlar om från min sida i denna interpellation.
Gunnar Lunds svar belyser ännu en problematik med den högteknologiska lavinartade utvecklingen på just myndighetsområdet. Det visar på ännu ett problem. Det vill jag åskådliggöra med en liten annorlunda variant. Jag vill välkomna statsrådet till riksdagens interpellationssvararservice.
Om statsrådet tycker att telefonsvararservice är ett värdigt, medmänskligt bemötande - tryck 1. Om statsrådet föredrar ett förtryckt standardformulär - tryck 2. Om statsrådet hellre önskar mejla en medmänniska - tryck 3. Om statsrådet inte har knappsvarsmun - dröj kvar så kopplas du vidare.
Det är många som vill svara just nu, var god återkom senare. Detta illustrerar att det lämnar väldigt lite utrymme för individuella svar och ett mänskligt bemötande.
Därför vill jag återigen fråga statsrådet: Kommer statsrådet att verka för att fler medborgare ska kunna hävda sina rättigheter utan ombud i den offentliga servicen?
Borde man inte också vidta åtgärder för att uppvärdera omtanken och värdet av det mänskliga bemötandet i offentlig service och inte bara värdesätta högteknologisk utrustning och teknikkunskaper?
Mia Franzén (L):
Jag får främst tacka Gunnar Lund för ett väldigt trevligt bemötande här i debatten. Jag har dock aldrig hört talas en anställd inom vårdsektorn som har fått höjd lön på grund av sin hjärteomsorg.
Det är många som har gett upp inom vårdyrkena och de sociala serviceyrkena därför att de känner att man inte får engagera sig med omtanke, själ och hjärta, det som gjorde att man en gång valde den banan i livet. Det är många som har gett upp och har valt en mer teknisk inriktning.
Då passar det alldeles utmärkt att den varianten också finns inom den offentliga servicen, att det finns datateknik inom den och att man kan prägla den nya teknologin och den utvecklingen med omtanke och ha med perspektivet med värdigt bemötande även via datateknik och telefonsvararservice.
Men jag inser att även om vi tillsammans är på väg till paradiset och även om det är en positiv utveckling med ökad service till invånarna är det trots allt så att människor många gånger upplever sig maktlösa i förhållande till sociala myndigheter och offentlig service.
Därav kommer dessa medborgarkontors vädjanden om att vi måste göra någonting lagstiftningsmässigt. Det är trots allt så att riksdagen har stiftat en massa knepiga lagar som gör att dokumentation, statistik och de formella lagreglerade reglerna blir de viktigaste inom offentlig service.
Det viktigaste blir att man betar av köerna, att blanketterna är rätt ifyllda, att det blir så få bidragstagare som möjligt och så få hjälpsökande som möjligt. Jag vill nog fortfarande hävda att det finns en hel del brister vad gäller det mänskliga bemötandet.
Även om tekniken och utvecklingen går framåt är det trots allt så att just inom offentlig sektor växer också den psykiska ohälsan. Detta tror jag har sin grund i att människor känner att de inte får göra det de var ämnade till, utan de får ägna sig åt helt andra saker.
De får inte ägna sig åt direkt patientarbete eller direkt medborgararbete, utan de får sitta och dokumentera och föra statistik. Slutligen vill jag ge biträdande finemangsministern à la Kalle Stropp ett litet tips.
Kramen kostar ingenting, Gunnar Lund, och leendet ännu mindre, men det är guld värt. Ska vi komma till rätta med den ökade psykiska ohälsan inom offentlig sektor måste man definitivt jobba mer med de riktiga mänskliga bemötandefrågorna framöver och inte med högteknologiska lösningar på mänskliga problem.
Mia Franzén (L):
Jag vill då säga att jag är väldigt glad över att Gunnar Lund har sluppit att uppleva den verkligheten. Det är en verklighet som består av telefonsvararservice på vårdcentralen, där du via knappval ska ange vilket vårdlag du vill bli kopplad till, vid vilken tid du vill bli uppringd, ditt telefonnummer, personnummer och så vidare.
Är man i en situation där man är svårt sjuk är det väldigt knepigt att hävda sin rätt. Jag vill också ge ett annat exempel. Eftersom det förra var från ett landstingssammanhang väljer jag nu i stället ett exempel från en statlig myndighet, nämligen CSN, som jag också nämner i min interpellation. Var och en som har studerat vet för det första hur svårt det är att komma i kontakt med CSN, Centrala studiestödsnämnden.
För det andra kan den som har tagit studielån och är småbarnsförälder till exempel hamna i en ekonomiskt knepig situation. Begär man då uppskov svarar CSN: Vi tar ingen hänsyn till försörjningsbörda. På socialkontoret i den kommunala regin svarar man: Vi tar ingen hänsyn till studieskulder. Hur ska vi under sådana förhållanden kunna uppmana våra ungdomar till vidare studier?
Jag kan förstå att detta kanske är väl detaljerat, men det är en verklighet som jag har upplevt. Jag känner det som en stark moralisk plikt att föra fram de här sakerna och belysa hur människor kan uppleva maktlöshet i sin vardag. Jag vill ändå tacka Gunnar Lund för hans svar. Vi får fortsätta att kämpa med detta, och vi är på god väg.
Morgan Johansson (S):
Tobias Billström har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att tillse att relevant information kring alkoholens roll vid kvinnomisshandel kommer berörda myndigheter och allmänheten till känna.
Våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem. Våld utgör ett konkret hot mot kvinnors liv och hälsa och är en prioriterad fråga för regeringen. Orsakerna till mäns våld mot kvinnor är av komplex karaktär, men allmänt kan man nog säga att kvinnans generellt underordnade ställning i samhället och våra invanda könsmönster är en del av förklaringen. Sammanställningar av olika forskningsresultat visar emellertid också att en viktig riskfaktor för partnerrelaterat våld är alkoholmissbruk. Därför får inte alkoholens roll i våldsproblematiken förringas.
I en rapport från Brottsförebyggande rådet redovisas en del uppgifter om de män som dömts för grov kvinnofridskränkning. Materialet är inte generaliserbart till alla män som misshandlar kvinnor i nära relationer, men det är dock värt att notera att en majoritet av männen hade någon form av missbruksproblem. En annan studie som bör uppmärksammas i sammanhanget är en studie av Mikael Rying om dödligt våld i Sverige 1990-1996, i vilken det framkommer att hälften av männen som brukade dödligt våld i en nära relation var påverkade av alkohol vid brottet.
Utbildning och kompetensutveckling är viktigt för att öka kunskapen hos personalen i kommuner och landsting om våld i nära relationer. En uppföljning av Socialstyrelsens fortbildningssatsning för personal inom socialtjänst och hälso- och sjukvård visar att ett stort antal anställda har genomgått utbildning samt att personalen genomgående tycks ha fått större kunskap, ökad kompetens och bättre beredskap att möta problemen. Socialstyrelsen har publicerat utbildningsmaterial om våldsutsatta kvinnor för såväl socialtjänstens som hälso- och sjukvårdens personal.
Materialet är mycket efterfrågat och har fått stor spridning bland den personal i landet som möter våldsutsatta kvinnor. Det innehåller allt från information om socialtjänstens och hälso- och sjukvårdens ansvar och arbete, kvinnans situation och roll i våldsrelationer till forskning kring bakomliggande faktorer till våldet. Socialstyrelsens kompetens på området är hög och materialet används i stor utsträckning. Jag kommer att fortsätta att stödja Socialstyrelsens arbete med utbildningsinsatser på området mäns våld mot kvinnor.
Morgan Johansson (S):
Anne-Marie Ekström har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta dels för att skynda på utredningen som pågår i Regeringskansliet, dels för att samordna problemet med andra länder. Ulf Sjösten har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att samhällets reaktion på nya droger ska bli snabbare och effektivare. Låt mig börja med att förklara min djupa oro över missbrukssituationen beträffande bland annat GBL och butandiol och min otillfredsställelse över att dessa ämnen efter det att beslag gjorts måste lämnas tillbaka. Situationen är inte godtagbar och åtgärder måste därför vidtas.
De händelser som Anne-Marie Ekström och Ulf Sjösten tar upp i sina interpellationer har medfört att arbetet intensifierats. Jag vill dock framhålla att Sverige har ett internationellt sett mycket väl fungerande system som möjliggör att preparat snabbt kan klassificeras som narkotika. I vissa fall är dock inte systemet med narkotikaklassificering möjligt att använda eller så anses det inte tillräckligt skyndsamt. Därför har lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor skapats. Lagen har ett något vidare tillämpningsområde än lagen om kontroll av narkotika.
Utredningar om substansers farlighet kan enligt lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor ofta utföras snabbare än utredningar om narkotikaklassificering. Inom EU har det byggts upp ett väl fungerande system där medlemsländerna rapporterar förekomsten av nya ämnen som inte tidigare är narkotikaklassade till EU:s narkotikacenter ECNN och Europol. Vid behov företas sedan en gemensam analys som därefter kan resultera i en rekommendation att alla medlemsländer bör kontrollera det aktuella ämnet.
På så sätt kan vi utnyttja EU:s samlade kompetens för att få till stånd en grundlig analys av nya ämnen som dyker upp på missbruksmarknaden. Jag vill framhålla att klassificering av ämnen är en fråga för de enskilda medlemsländerna - med iakttagande av de gemensamma regler till skydd för de fria rörelserna som kan vara aktuella. En för hela EU gemensam klassificering skulle också ta betydligt längre tid att genomföra än det tar för de enskilda länderna. Det är därför viktigt att denna behörighet även framgent är nationell.
Beträffande GBL har endast ett fåtal andra medlemsländer uppmärksammat att det förekommer i missbrukssammanhang. Beträffande butandiol har endast Sverige gjort det. En betydande svårighet är att båda ämnena har så stora och viktiga användningsområden som miljövänliga alternativ till andra kemikalier inom industrin och att en narkotikaklassificering av dem i dag skulle medföra att de förbjuds för industriell användning.
Lagstiftningen om förbud mot vissa hälsofarliga varor är inte heller anpassad för klassificering av varor som används i så stor utsträckning. Inom Regeringskansliet pågår därför för närvarande ett intensivt arbete med att lösa de juridiska problem som detta medför. Ett förslag till reglering kommer att presenteras under hösten.
Morgan Johansson (S):
Det sista kan jag mycket väl instämma i. Vi ser ju när vi diskuterar narkotikapolitik i EU-sammanhang att vi hela tiden hamnar i konflikten och spänningen mellan å ena sidan en restriktiv narkotikapolitik, som ju Sverige kanske är den främsta exponenten för, och å andra sidan en mer tillåtande attityd, som länder som Holland intar.
Ändå är jag inte säker på att det är det som ställer till bekymren i den här frågan, därför att här är det så, vilket jag säger i mitt svar, att vi själva äger lagstiftningen om narkotikaklassificering eller klassificering av hälsofarliga varor. Vad vi måste göra är att vi måste hålla oss inom reglerna för den inre marknaden.
Men det är egentligen inte heller något bekymmer i det här avseendet, utan bekymret är att vi har preparat som har ett väldigt stort legalt användningsområde och som faktiskt, när det används på rätt sätt, är ett miljövänligt alternativ vid till exempel klottersanering och också inom plastindustrin. Det är därför som våra bekymmer uppkommer.
Å ena sidan är det en vara som kan användas för att berusa sig och å andra sidan en vara som har ett stort legalt användningsområde. Vi har inte haft någon bra lagstiftning för att fånga in den gruppen. Vi har haft narkotikaklassificeringen och klassificeringen av hälsofarliga varor. Ingen av dem är tillämplig på det här området.
Det är därför som vi vill skapa en sådan reglering där syftet naturligtvis är, för att svara på Ulf Sjöstens fråga, att man aldrig ska få inneha butandiol och GBL om man säljer det vidare till ungdomar. Man ska aldrig ens behöva hamna i den situation som man haft i Borås, där man nu har lämnat tillbaka preparaten till dem som har langat dem vidare.
Det är mycket olyckligt att det är på det sättet. Lagstiftningen kan inte bli retroaktiv, utan den måste gälla från det datum som riksdagen fattar beslut om den. Men händelserna i Borås har gjort att jag har sett att här måste vi gå fram med största skyndsamhet.
Både butandiol och GBL kan på sikt bli väldigt besvärliga problem. Även om användningen hittills inte har spritts över landet, är det förmodligen inte det sista vi sett av det.
Samtidigt får man väl säga att den debatt som har varit i medierna kring detta nog har varit väldigt lyckosam på det sättet att det nu väl egentligen inte är någon ungdom som kan dra slutsatsen att butandiol eller GBL är ofarligt. Jag tror att debatten i sig har inneburit att medvetenheten om detta har växt väldigt.
Jag tror alltså att den diskussion som har varit i sig har varit positiv. Det är klart att man kan säga att den här lagstiftningen borde vi haft på plats för länge sedan. Vi borde kanske haft den på plats för fyra år sedan. Ja, vi kanske också borde haft den på plats för tio år sedan med den regering som satt då. Vi kanske borde haft den på plats för länge, länge sedan, därför att vi borde ha identifierat behovet av en sådan här lagstiftning för länge sedan.
Då kan man säga att det är bedrövligt att vi inte har den på plats nu. Men nu lägger vi fram ett lagförslag om detta och kommer också att se till att riksdagen får det för behandling så snabbt som det bara är möjligt.
Morgan Johansson (S):
Jag tycker också att diskussionen har varit bra. Man kan naturligtvis alltid träta om varför ingenting har skett tidigare, redan på 70-, 80- eller 90-talet. Självklart är det så.
Men vi har nu högsta fart för att ta fram en lagstiftning som täpper till det hål som ni har pekat på. Vad ska vi göra åt dessa 40 liter? Precis som Ulf Sjösten noterade har vi inte retroaktiv lagstiftning. Det måste vi förhålla oss till som regering.
Men det måste naturligtvis också Anne-Marie Ekström som riksdagsledamot förhålla sig till som i slutändan är den som stiftar lag och vakar över lagarna. Ingen av oss kan därför uppmana någon att begå lagbrott. Det vore fel. Däremot kan vi lova att se till att detta inte ska behöva hända igen. Och det är precis därför som vi behöver en ny lag på detta område. Jag vill också återigen tacka för debatten. Den har varit nyttig.