Bodil Ceballos (MP):
Jag tänker börja med ett citat från betänkandet: "Arbetet med att främja demokrati, mänskliga rättigheter och hållbar utveckling genomsyrar den svenska utrikespolitiken. Sverige ska vara en tydlig röst i världen för de mänskliga rättigheterna och ska agera bilateralt, genom Europeiska unionen och multilateralt för att de mänskliga rättigheterna ska genomföras och efterlevas fullt ut i alla världens länder. Svensk utrikespolitik ska främja respekten för de mänskliga rättigheterna.
Omsorgen om och försvaret av de mänskliga rättigheterna är en integrerad och central del av den svenska utrikespolitiken. Den präglar Sveriges agerande i globala och regionala forum och genomsyrar de bilaterala kontakterna med andra länder. Sveriges stora engagemang för de mänskliga rättigheterna, vår utrikespolitik och vårt utvecklingssamarbete speglar våra förhoppningar om en värld där människor kan leva fria, utan fruktan och nöd.
De mänskliga rättigheterna värnar individens grundläggande behov och syftar till att garantera friheter och ge förutsättningar för ett drägligt liv för alla. Det är legitimt att reagera och påtala kränkningar av dessa rättigheter då förtryckta människor - just därför att de är förtryckta - sällan har möjlighet att själva hävda sina intressen." Så inleds betänkandet om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik.
Det är riksdagsledamöternas text - inte regeringens. Det är inte utan att man undrar om alliansledamöterna och regeringen har samma uppfattning. Det verkar inte så om man tänker på alla de skandaler som omgärdar regeringens utrikespolitik. Och det är ju regeringen, inte riksdagen, som ansvarar för utrikespolitiken.
Vi har en utrikesminister med kopplingar till ett oljebolag som utreds för folkrättsbrott, brott mot mänskligheten, begångna i Sudan under den tid han själv var ledamot i bolagets styrelse. Själv har han slingrat sig som en ål och ägnat sig åt desinformation som svar på frågor från oss och från medier. Vi har också en utrikesminister som satt stopp för sanktioner mot telekombolag vars utrustning kan användas för att punktmarkera oppositionella i Syrien.
Vi har en försvarsminister som precis avgått för att vi säljer vapen, eller tjänster, som kan hjälpa regimer att förtrycka sin egen befolkning och som sålts genom att fuska sig runt de svenska reglerna för vapenexport. Vi har en statsminister som inte kommer att darra på manschetten när det gäller att värna svenska jobb - även om det innebär att kringgå vapenexportlagstiftningen och därmed kränka mänskliga rättigheter i något annat land.
Vi har en handelsminister som mycket aktivt rest runt i olika diktaturer för att hjälpa till att sälja svensk övervakningsutrustning för att stoppa flyktingar men också oppositionella. Vi har en biståndsminister som ändrar riktlinjer och förutsättningar för biståndets aktörer lika ofta som andra byter skjortor och som på så sätt omöjliggör ett långsiktigt arbete för mänskliga rättigheter och demokrati.
Vi har i dag också fått höra att samtliga av Telia Soneras bolag i östdiktaturer samarbetar med säkerhetstjänsterna i regimernas jakt på kritiker och oliktänkande. Om handelsministern varit inblandad i säljfrämjandet även i de fallen har jag inga uppgifter om i nuläget, men det är väl inte helt omöjligt med tanke på alla hennes resor till diktaturer och Sveriges vurm för att sälja in svensk telekomteknik.
Min första reaktion på det avslöjandet är för övrigt att jag skulle vilja att riksdagen väljer en annan teleleverantör till oss ledamöter. Jag vill inte att vi ledamöter ska stötta ett bolag som deltar i att hjälpa diktaturer spana efter regimkritiker. Regeringens ledstjärna för utrikespolitiken är inte mänskliga rättigheter och demokrati. Ledstjärnan är handel och business.
Jag vill därför åter upprepa att den svenska utrikespolitiken stavas dubbelmoral - inte mänskliga rättigheter. Och den är i gott sällskap med ett antal andra europeiska makthavare, tyvärr. Fru talman! Jag skrev under allmänna motionstiden en motion som jag har valt att inte lyfta fram, eftersom den redan är överspelad. Den handlar om de två så kallade Etiopiensvenskarna. Jag och mina kolleger ville att mer skulle göras redan innan det kom så långt som till rättegång.
Vi menade att det var större chans att "prata ut dem" på diplomatisk väg innan rättegången inleddes. Nu vet vi hur det gick, och vi kan bara vänta. Det betyder inte att vi har glömt Martin och Johan eller att vi inte kommer att fortsätta att engagera oss i deras öde - jag tror att jag kan tala för alla partier i den frågan. Både de och deras familjer kan känna sig förvissade om att vi inte kommer att sluta följa upp vad som händer dem och att vi kommer att göra vad vi kan för att hjälpa dem.
Hur vi bäst agerar för att få dem att komma hem igen vet jag inte. Risken är att alltför högljudda protester får motsatt verkan. Detsamma gäller naturligtvis Dawit Isaak. Han är självklart inte glömd. Fru talman! Det är inte bara svenska journalister som lever farligt. Under förra året dödades sammanlagt 67 journalister och 2 medieassistenter.
I år har hittills 23 journalister dödats, 162 journalister fängslats och 121 nätskribenter fängslats. Pressfrihet och yttrandefrihet är grundläggande element i det demokratiska samhället. I Sverige är därtill meddelarfriheten en självklarhet, om än ibland ifrågasatt. En meddelarfrihet kombinerad med efterforskningsförbud är vad som har skyddat oss mot många former av korruption och maktmissbruk.
Det som för oss är självklart är brott i andra länder. Bland annat sitter nu Bradley Manning fängslad i USA för att han har använt sig av det som i Sverige skulle vara en rättighet, det vill säga rätten att informera om missförhållanden i offentliga myndigheter.
Att Bradley Manning läckte uppgifter till omvärlden om vad som faktiskt hände i Irak under ledning av amerikanska soldater är viktigt både för historieskrivningen och för att medborgare runt om i världen ska få veta sanningen om det krig som så många var indragna i. Han betalar dock ett mycket högt pris - ett alldeles för högt pris.
Jag kommer inte att prata mer om Bradley Manning i det här anförandet, eftersom min kollega Annika Lillemets kommer att ta upp vår motion i sitt anförande lite senare i debatten. Jag nöjer mig därför nu med att yrka bifall till reservation 1. Fru talman! Kina är komplext. Världens inställning till landet har ändrats i takt med att Kina alltmer blir en viktig ekonomisk partner på många områden.
Kina räddar våra arbetstillfällen när de köper svenska fabriker som går i konkurs, kinesiska företag etablerar sig på många håll i Sverige, svenska kommuner har samarbeten med kinesiska kommuner etcetera. Det leder till att vi gärna blundar för situationen för de mänskliga rättigheterna. Ändå har inte mycket förändrats. Lika många avrättas årligen, och yttrandefrihet existerar inte.
Vi beter oss mot Kina ungefär som vi har betett oss mot länderna i Nordafrika och Mellanöstern, det vill säga vi låter ekonomiska relationer gå före respekten för mänskliga rättigheter. Det är inte acceptabelt. Vi måste fortsätta att föra fram vår ståndpunkt om mänskliga rättigheter och demokrati som grund för våra relationer. På E4:an vid Älvkarleby ligger Dragon Gate. Det är ett kinesiskt bygge som nu har varit under uppförande i rätt många år.
I början, när det byggdes av arbetstagare som hade kommit hit från Kina, följdes vare sig byggnormer, miljölagstiftning eller kollektivavtal. När sopor, bland annat bildäck, eldades upp på gårdsplanen och vi protesterade i bygg- och miljönämnden fick vi höra att man måste ha överseende eftersom de var utlänningar. Lite mindre förståelse fanns det för de byggställningar i bambu som restes upp och för de dåliga arbetsvillkoren för arbetstagarna.
Efter en hel del om och men tvingades företaget följa de svenska reglerna. Jag brukar tala om vikten av att svenska och europeiska företag följer miljölagstiftningen och respekterar de mänskliga rättigheterna och sociala rättigheter när de är verksamma i andra länder. Jag lägger då ribban mycket högre än vad som var fallet i början vid Dragon Gate, där man följde det som var brukligt i Kina. Det räcker inte för mig att företag följer den lagstiftning som finns i landet i fråga.
Det är ju väldigt beroende av var nivån på den lagstiftningen ligger, och det är inte okej att vi av ekonomiska eller andra skäl exporterar miljöstörande verksamhet till ett land där miljölagstiftningen är obefintlig eller dålig. Det är inte heller okej att exportera verksamhet till ett land därför att det finns arbetskraft där vars mänskliga rättigheter inte respekteras och som därmed är billigare.
Det är därför det behövs bindande regelverk för vad som är acceptabelt, både när det gäller miljö, arbetsmiljö och respekt för olika rättigheter, inte minst fackliga rättigheter. Det gäller både när företag kommer hit till Sverige och när svenska företag är verksamma i andra länder. Jag yrkar därför bifall till reservation 8.