KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vad som är grunden till att regeringens skattereduktion för ROT-arbete riktar sig bara till villor och bostadsrätter. Hon har också frågat mig om jag och regeringen avser att återkomma med andra typer av förslag för att stimulera till klimat- och miljösmarta ombyggnader i miljonprogramsområden och i offentliga byggnader. Ett viktigt skäl till att regeringen nu föreslår en skattereduktion också för utgifter för ROT-arbeten är förstås att svensk ekonomi befinner sig i en konjunkturnedgång.
Nedgången märks tydligt i byggsektorn. Med en skattereduktion för ROT-arbete ökar efterfrågan på sådana tjänster, vilket bidrar till att upprätthålla kapaciteten i byggsektorn. Minst lika viktigt är de långsiktiga strukturella skäl som ligger bakom dagens system med skattereduktion för hushållsarbete. På samma sätt som för hushållsarbete syftar skattereduktionen för ROT-arbete till att minska svartarbetet och att öka arbetsutbudet genom mindre eget arbete.
Eftersom skattereduktionen har den här inriktningen både vad gäller hushållsarbete och ROT-arbete är det naturligt att den bara ges till hushållen. Det är också därför som skattereduktionen inte bör vara tidsbegränsad. Det är mot denna bakgrund som regeringen föreslår att ROT-arbeten ska in i det system med skattereduktion för hushållsarbete som vi införde 2007. Att välja den här vägen, det vill säga att lägga till ROT i dagens system med skattereduktion för hushållsarbete, innebär att bostadsföretag och andra ägare av flerbostadshus inte kommer att omfattas.
Det är den avgränsning som görs, och jag anser att det är en rimlig avvägning. Det här är alltså, kortfattat, grunden till regeringens förslag om en skattereduktion för ROT-arbete. Om hyresrätter kan stödjas på något annat sätt är en fråga som måste övervägas vidare.
Anders Borg (M):
Låt mig återigen återkomma till detta: Skälet till att vi väljer ROT-avdrag är att vi därmed, nu när lågkonjunkturen kommer, sänker skatterna så att människor får mer pengar kvar i plånboken och följaktligen har större möjligheter att konsumera. Samtidigt betyder åtgärden att vi förbättrar svensk ekonomis funktionssätt. Vi minskar svartarbete och gör-det-själv så att fler människor kan arbeta med det de är tränade och skolade till och där de gör mest nytta i ekonomin.
Vi skapar därmed också en långsiktig sysselsättning i byggsektorn. Skulle vi i stället, som Monica Green förordar, ha permanenta bostadssubventioner generellt eller generella investeringssubventioner för byggsektorn skulle det leda till att vi drev upp kostnaderna inom byggsektorn, precis på samma sätt som under de år vi hade detta. Det skulle leda till att vi i stället fick en något högre prisstegringstakt och ungefär samma bygginvesteringar som tidigare.
Låt mig sedan försöka vara väldigt tydlig när det gäller hyreslägenheter: Det är väl alldeles självklart att hyreslägenheter är en viktig del av en fungerande ekonomi. Det är viktigt eftersom vi vet att när människor kommer in som unga på arbetsmarknaden och lämnar sitt föräldrahem är det ofta hyresrätt de bor i. Det är viktigt för att vi ska ha rörlighet på arbetsmarknaden. Det är viktigt för att människor själva ska kunna välja vilken boendeform de vill ha. Det kan vara attraktivt och bekvämt att bo i hyresrätt jämfört med att bo i villa.
Alla vi som har bott i hyresrätt vet att det kan vara en utomordentligt bra boendeform. Det tycker jag är självklart. Det är också självklart att vi ska ha rimliga skattevillkor för hyresboende kontra ägt boende. Men det är en separat frågeställning till hur vi ser på vad som mer effektivt ska åtgärda konjunkturen. Vi har krav från byggindustrin. Vi har krav från bankerna. Vi har Svenskt Näringsliv som vill ta bort värnskatten.
Företagarna vill ta bort arbetsgivaravgifterna, och kommunerna vill ha mer pengar. Det är nya krav varje dag. Vi måste väga av detta i god ordning utifrån vad som har störst effekt. Annars hamnar vi i det som vi ser i alltför många europeiska länder i dag. Det är viktigt för mig att varna för en budgetpolitisk slapphänthet. Det slutar i ekonomiskt moras.
Anders Borg (M):
Patrik Björck och Monica Green har frågat mig om jag tänker ta initiativ till förändringar i arbetslöshetsförsäkringen och vilka åtgärder jag därutöver tänker vidta samt vad jag tänker göra för att öka köpkraften i de svenska hushållen. Därutöver har Eva-Lena Jansson frågat arbetsmarknadsminister Sven Otto Littorin om det finns avsikt att genomföra några förändringar av a-kassan under 2009. Interpellationen har överlämnats till mig. Samtliga interpellationer har att göra med förändringar i arbetslöshetsförsäkringen.
Jag väljer därför att avge ett gemensamt svar på interpellationerna. Huvudförklaringen till att utanförskapet under de senaste decennierna har vuxit sig så stort är att det har lönat sig för dåligt att arbeta. Den viktigaste uppgiften för regeringen är därför att öka drivkrafterna till arbete. Reformeringen av a-kassan har tillsammans med lägre inkomstskatt för låg- och medelinkomsttagare varit några av de viktigaste åtgärderna för att nå målen om full sysselsättning och minskat utanförskap. Det är problematiskt att många har lämnat arbetslöshetsförsäkringen.
Det är viktigt att människor som arbetar har ett gott skydd mot arbetslöshet. Det får fler att våga pröva nya arbeten. Därför stimulerar vi nu ny- och återinträde till arbetslöshetskassorna genom generösare villkor och lägre avgift. Arbetslöshetsavgiften sänks med ca 50 kronor per sysselsatt medlem och månad från och med den 1 juli 2009. Jobbskatteavdraget, som särskilt riktas till låg- och medelinkomsttagare, gör det mer lönsamt att arbeta.
Dess tredje steg har nu trätt i kraft och kommer att märkas i löneutbetalningarna i slutet av januari. Det i sin tur ökar köpkraften hos de svenska hushållen och bidrar till att hålla uppe efterfrågan i ekonomin.
Anders Borg (M):
Jag vill tacka Monica Green för det tydliga beskedet: Hela det socialdemokratiska partiet står bakom Socialdemokraternas budgetmotion. Jag förstår att det var ett klargörande som var på sin plats. Låt mig gå tillbaka till Patrik Björck som vill att vi lyfter näsan från böckerna. Det är precis det vi inte ska tänka på. Vi ska tänka på vad vi gått igenom de senaste 30 åren, vad som är den framkondenserade erfarenheten av ekonomisk politik under de senaste 30 åren.
När vi följde Patrik Björcks inflationslinje och arbetsmarknadslinje på 70-, 80- och 90-talet fick vi inflation. Vi hade konflikter på arbetsmarknaden. Vi hade en lönebildning som inte fungerade. Vi hade upprepade kriser som följd av att vi fick en lägre sysselsättning och en högre arbetslöshet. Sysselsättning och låg arbetslöshet får vi inte fram genom hög inflation. Det får vi fram genom låg inflation och en väl fungerande ekonomi.
Det var därför den socialdemokratiska regeringen under Göran Persson och även tidigare under Ingvar Carlsson och Kjell-Olof Feldt lade om politiken i en riktning som förbättrade arbetsmarknadens funktionssätt. Vi har drivit det arbetet vidare. Vi ska inte lyssna på högerliberalerna och marknadsliberalerna.
Tony Blair och Gordon Brown i Storbritannien, Gerhard Schröder i Tyskland, Wouter Bos i Holland och Göran Persson i Sverige - det är de som har gjort förändringar av arbetslöshetsförsäkringen för att ersättningsnivån ska ha en mer rimlig utformning, så att den är mer förenlig med en låg arbetslöshet. Låt oss också konstatera när Eva-Lena Jansson är inne på nivån på ersättningen att det är samma regler som tidigare som gäller i det avseendet.
Arbetslöshetsersättningen fastställs med kontanta belopp, vilket gör att när lönerna stiger får det den effekten, precis som det tidigare hade. Vi har inte i den meningen tak i arbetslöshetsförsäkringen som är satta som andel av en sjukpenninggrundande inkomst, utan som kontanta belopp. Det är det som får denna effekt. Herr talman! Min tid tog därmed slut. Det blev något kort. Vi får väl återkomma till denna spännande diskussion.
Anders Borg (M):
Mikaela Valtersson har frågat mig om jag avser att verka för att regeringen upphör med att använda begreppet utanförskap på ett missvisande och missledande sätt. Vidare frågar Mikaela Valtersson om jag kommer att verka för att regeringen återkommer med definierade och rimliga målsättningar för sysselsättningspolitiken som gör att riksdagen och allmänheten har möjligheter att utvärdera och ställa regeringen till svars för den förda politiken. Regeringens övergripande mål för politiken är full sysselsättning.
Full sysselsättning har varit ett mål som politiker i Sverige och andra länder strävat mot i decennier. Det saknar, liksom många andra övergripande mål för politiken som jämställdhet och biologisk mångfald, en exakt kvantitativ definition. Att en exakt kvantitativ definition saknas ska dock inte hindra politiker från att sträva mot dessa mål. Målen kan i stället behöva kvantifieras av olika indikatorer som visar om riktningen är den rätta.
Utanförskapet är ett samlingsbegrepp för ett allvarligt samhällsproblem som belyser att betydligt fler än de som är arbetslösa har arbetsmarknadsrelaterade problem. Utvecklingen på arbetsmarknaden måste därför bevakas med en bred uppsättning av indikatorer som beskriver arbetsmarknadssituationen för hela befolkningen i arbetsför ålder. Regeringen har i budgetpropositionen för 2009 presenterat ett ramverk för sysselsättningspolitiken.
Ramverket syftar till att identifiera, styra åtgärderna till och följa upp de mest väsentliga problemen på arbetsmarknaden. Ett av de viktigaste beslutsunderlagen för detta är Statistiska centralbyråns arbetskraftsundersökning, AKU. Sedan ett år tillbaka pågår på regeringens initiativ ett arbete med att vidareutveckla statistiken och statistikredovisningen baserad på AKU.
Under hösten har de första resultaten av detta arbete sett sitt ljus och SCB kommer successivt att publicera nya och bättre indikatorer som underlättar riksdagens och regeringens möjligheter att följa utvecklingen på arbetsmarknaden.
Anders Borg (M):
Jag ska inte försöka ge Mikaela Valterssons svar till Carl B Hamilton. De får återkomma till varandra i den diskussionen. Mikaela Valtersson värjer sig mot min kritik, men jag har svårt att riktigt ta det på allvar. Hon ifrågasätter varje mått på utanförskapet för att det kommer att innehålla personer som inte är i utanförskap, till exempel korttidssjukskrivna.
Det är ju inte annat än en indikation på om vi är på väg mot full sysselsättning eller inte. Hon ifrågasätter alltså själva måttet, men jag tror att det handlar om att hon egentligen vill ifrågasätta själva problemet. Varför tror jag då det? Jo, om vi vill ha fler i arbete måste vi få in fler på arbetsmarknaden. Då måste det löna sig bättre att arbeta så att fler vill delta. Då måste vi ha bättre utbildning så att fler har en säker grund att stå på när de är på arbetsmarknaden.
Då måste vi se till att ha en lönebildning som gör att vi inte får inflation så snart arbetslösheten börjar minska. Finns det en röd tråd i Miljöpartiets ekonomiska politik, med medborgarlön, försvagat jobbavdrag, höjd a-kassa och annat som man föreslår, är det att man systematiskt har åtgärder som leder till lägre arbetskraftsdeltagande och en sämre fungerande lönebildning.
Det vill säga att fler människor skulle fastna i utanförskap och att fler människor av arbetsmarknadsskäl skulle stå utanför arbetsmarknaden. Vi kan titta på hur siffrorna ser ut. Sedan den här regeringen tillträdde har vi haft en kraftig minskning av utanförskapet. Det är en av de starkaste vi har upplevt under de senaste tre decennierna. Antalet personer i sjuk- och aktivitetsersättning har minskat kraftigt.
Det handlar om 20 000 personer. Antalet personer som får sjukpenning har minskat. Det handlar om 70 000 personer. Sammantaget har den totala arbetslösheten sedan oktober 2006 minskat. Det ser vi i den statistik vi fick från SCB häromdagen. Detta är måttet på att vår politik, systematiskt inriktad med de indikatorer vi har, har bidragit till att minska utanförskapet.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att mildra arbetslösheten för ungdomar. Vidare ställer Monica Green frågan om jag anser att det finns någon gräns för hur långt skattelättnader och skillnader i inkomst kan drivas som motiv för att få folk i arbete. Regeringen har alltsedan den tillträdde haft som främsta mål att skapa förutsättningar för fler jobb, så att fler människor kan gå från utanförskap till arbete. Den enskilt viktigaste åtgärden är jobbskatteavdraget som ökar inkomsten för alla som arbetar.
Jobbskatteavdraget gör det mer lönsamt att arbeta och minskar trösklarna in i arbete för dem som i dag helt eller delvis lever på olika sociala ersättningar. När fler arbetar och färre försörjer sig på ersättningar och bidrag minskar gradvis inkomstskillnaderna i samhället. Den högkonjunktur som fortfarande pågick 2007 har, i kombination med de skattesänkningar som regeringen har genomfört, medfört en kraftig inkomstökning för hushållen.
Bara mellan 2006 och 2007 ökade den ekonomiska standarden för det typiska hushållet med 7 procent. Hushåll i alla inkomstlägen har gynnats av denna utveckling. Kraftigt stigande kapitalinkomster har dock gjort att inkomsterna ökat mer för de med höga inkomster än för de med låga. När Sverige nu går in i en lågkonjunktur är den naturliga utvecklingen att kapitalinkomsterna faller, vilket kan förväntas minska inkomstskillnaderna under de närmaste åren.
För ungdomar har den utbudsstimulerande politiken kompletterats med ytterligare åtgärder. Personer mellan 20 och 24 år kvalificerar sig till nystartsjobb redan efter sex månaders arbetslöshet. En nedsättning av socialavgifterna för unga har införts; i år förstärks och utvidgas den så att den omfattar alla som vid årets ingång inte fyllt 26 år.
En indikation på att politiken fungerar är att ungdomarnas relativa position på arbetsmarknaden förbättrades mer under konjunkturuppgången efter 2005 än under uppgången mellan 1999 och 2001. Det arbetsmarknadspaket som regeringen nyligen presenterade innehåller dessutom stärkt stöd för dem som har en svag position på arbetsmarknaden. Åtgärder i form av till exempel förstärkt förmedlingsverksamhet, coachning och utökad yrkesutbildning kommer att gynna bland annat ungdomar.
Anders Borg (M):
Låt oss börja med att titta på hur utanförskapssiffrorna - vi kan använda lite olika mått - har utvecklats. Vi kan lägga ihop öppen arbetslöshet och de som befinner sig i arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller av andra skäl söker jobb. Det antalet har minskat. Det har minskat sedan valet med i storleksordningen 31 000.
Dessutom har personerna med sjukpenning minskat med i storleksordningen 70 000 och antalet med förtidspension med ungefär 20 000. Det är så siffrorna ser ut i den statistik som redovisas senast i arbetskraftsundersökningen och i den månatliga avrapporteringen från Försäkringskassan. Sedan kan vi naturligtvis diskutera om detta beror på att det har skett en folkhälsorevolution i Sverige under de senaste två åren som gör att folk är mycket mindre sjuka eller inte.
Jag tror att det beror på att arbetsmarknaden fungerar lite bättre än den gjort tidigare. I Monica Greens interpellation ställs frågan: Hur långt är finansministern beredd att gå när det gäller att sänka skatterna för att få fler i arbete, för att öka skillnaden mellan att arbeta och att inte arbeta, för att vi ska få in fler på arbetsmarknaden? Jag är beredd att gå relativt långt där. Det är nämligen för liten skillnad mellan att arbeta och att inte arbeta. Det är en viktig del när det gäller hur många som deltar på arbetsmarknaden.
Därför är det viktigt att vi på sikt fortsätter att sänka skatterna i den takt som ekonomin tillåter. Det ska naturligtvis vägas av mot andra viktiga mål, att förbättra kvaliteten på sjukvård, höja kunskapsinnehållet i skolan eller för den delen förbättra kvaliteten i äldreomsorgen. Sedan gäller det klyftorna. Ja, vi har i olika debatter här diskuterat den frågeställningen, och vi ska fortsätta med det i dag även med Lars Johansson.
Jag kan konstatera att vi under de socialdemokratiska regeringsåren hade en bekymmersam utveckling vad gäller klyftorna i samhället. Vi hade en stigande förmögenhetskoncentration. Den ökade med 25 procent mellan 1997 och 2006. Vi hade stigande löneskillnader. På det sätt som det redovisats steg de med ungefär 8 procent under samma period. Under den perioden hade vi också en ökning av inkomstspridningen, mätt som den här Gini-koefficienten.
Det är klart att det hade sina randiga och rutiga skäl. Det grundläggande skälet var naturligtvis att Socialdemokraterna under de här åren misslyckades med den fulla sysselsättningen, att vi hade ett tilltagande utanförskap och att det var många människor som stod utanför arbetsmarknaden, som inte var i reguljär sysselsättning därför att svensk arbetsmarknad inte förmådde att producera tillräckligt många jobb.
Den här regeringens övergripande uppgift är att motverka utanförskap och sträva efter full sysselsättning, bland annat för att det minskar klyftorna i samhället, i den direkta meningen inkomstskillnader, men kanske ännu mer för att full sysselsättning lägger grunden för att människor aktivt deltar i samhället, har arbetskamrater och får den trygghet som kommer av detta. Det är därför full sysselsättning är en sådan central och viktig del av den svenska samhällsmodellen.
Anders Borg (M):
Den här debatten handlar om skillnaderna i ekonomisk standard för olika människor i Sverige. Monica Green försöker göra gällande att det under 2006 och 2007 har skett en dramatisk förändring som skulle vara exceptionell. Låt oss igen titta på detta. Förmögenhetskoncentrationen ökade med 25 procent från 1997 till 2006. Lönespridningen, löneskillnaderna, ökade med 8 procent från 1997 till 2006.
Inkomstspridningen, enligt det märkliga djur som Gini-koefficienten är, ökade med 15 procent. Andelen med svag ekonomi steg från 7,8 till 10 procent. Det är en ökning med 28 procent. Andelen ekonomiskt marginaliserade ökade. Det är praktiskt taget omöjligt att hitta ett mått på skillnader som inte indikerade att klyftorna under ett långt socialdemokratiskt regeringsinnehav ökade.
Man kan naturligtvis säga att det har med världsekonomin att göra, med globalisering och krafter man inte rår över att göra. Men det är inte så. Vi har byggt en ekonomi i Sverige med små skillnader, och den har haft flera olika ben. Ett är att de som kommer ut på arbetsmarknaden med lite lägre utbildningsnivå har en god utbildningsnivå. Vi har inte behövt några "MacJobb" i Sverige traditionellt, därför att alla har haft tillgång till en bra skolutbildning.
Vi vet att den andel som gick ut utan examen, utan fullgoda kunskaper, ökade under 90-talet. Det var ett skäl till att utanförskapet växte. Vi vet att hur många som är på arbetsmarknaden, hur många som jobbar relativt som är sjukskrivna, förtidspensionerade eller står utanför den normala arbetsmarknaden påverkar inkomstskillnaderna. Den andelen växte under hela den här tidsperioden, och den växte relativt kraftigt.
Det är för att återbygga små skillnader, där vi har råd att ge alla god sjukvård, bra äldreomsorg, god barnomsorg oavsett inkomst, som vi håller på med arbetet att återupprätta den svenska modellen och återupprätta arbetslinjen.
Anders Borg (M):
Lars Johansson har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att utjämna skatteskillnaden mellan yrkesaktiva och andra grupper. Han har också frågat mig om jag avser att ta initiativ till att hushållstjänst- och ROT-skatteavdraget enbart ska gälla i Sverige. När det gäller den skattepolitik som regeringen driver och då främst det jobbskatteavdrag som vi har infört vill jag inledningsvis understryka att regeringens politik är inriktad mot att fler ska kunna försörja sig på eget arbete.
Därför är jobbskatteavdraget utformat så att utbytet av att arbeta blir högre. Fler i arbete är en förutsättning för att säkra välfärden för en befolkning med allt fler äldre. Med fler människor i arbete skapas således förutsättningar för att finansieringen av välfärden säkras långsiktigt. Fler i arbete är därför också av stor betydelse för att kunna tillhandahålla en god ekonomisk situation för bland annat arbetslösa, sjukskrivna och pensionärer.
Mot denna bakgrund avser jag inte att vidta några åtgärder för att ändra bestämmelserna på detta område. När det gäller skattereduktionen för så kallade ROT-arbeten, reparation, underhåll samt om- och tillbyggnad, innebär vårt förslag att sådana arbeten ska fogas in i dagens system med skattereduktion för hushållsarbete. Det regelverket är utformat för att uppfylla EU:s regler om fri rörlighet.
Regeringen har gjort bedömningen att det av EG-rättsliga skäl inte finns möjlighet att begränsa rätten till skattereduktion till att enbart omfatta tjänster som utförs inom Sverige. Detta gäller naturligtvis också tjänster i form av ROT-arbeten. Det är alltså inte särskilt anmärkningsvärt att regeringen har låtit bli att justera reglerna. Med hänsyn till EU:s regler om fri rörlighet har jag heller inte för avsikt att göra några ändringar på det här området.
Det kan i sammanhanget vara värt att poängtera att samma förutsättningar som gäller för skattereduktion för hushållsarbete också ska gälla för ROT-arbeten. En sådan förutsättning är att arbetet ska vara hänförligt till det egna hushållet eller till föräldrarnas hushåll. Det är alltså inte möjligt för en ägare av en semesterby, oavsett om den är belägen i Sverige eller utomlands, att tillgodoräkna sig skattereduktion för vare sig städning eller underhåll av densamma.
Anders Borg (M):
Lars Johansson vänder sig mot att jag anklagar honom för svartmåla. Det var Lars Johansson själv som stod i talarstolen bredvid mig, inte i den här talarstolen, och meddelade att han för utländska gäster berättade att det skett radikala försämringar i den svenska modellen och att det nu inte fanns någon ekonomisk trygghet. Då måste jag be att få påtala hur det är.
När vi tittar på Lars Johanssons partivänner i Storbritannien och Tyskland administrerar de system som ger väsentligt lägre ersättning under väsentligt kortare tid med väsentligt mindre inslag av en aktivare arbetsmarknadspolitik och med väsentligt sämre tillgång till viktiga välfärdstjänster. Det gör att de arbetslösa naturligtvis lever under tuffare ekonomiska villkor än i Sverige. Det är ändå viktigt att vi håller städat i debatten.
Vi ska inte beskriva den svenska modellen som ett fattighus där vi har rivit sönder tryggheten. Så är det inte när vi jämför oss med andra länder. Vi har en väl fungerande samhällsmodell med relativt begränsad långtidsarbetslöshet, relativt god tillgång till välfärdstjänster och en relativt hög sysselsättningsnivå. Det är någonting som vi naturligtvis ska försvara. Lars Johansson nämner nu siffran 680 kronor om dagen. Låt oss stanna upp där.
Det är en ersättning på 80 procent med 680 kronor om dagen. För 90 procent av de arbetslösa betyder det att de under tre månader får ut det beloppet. Det är precis samma belopp som de fick ut under den socialdemokratiska perioden. Den förlängda perioden med förhöjt tak tog vi bort. Men 680 kronor om dagen är exakt samma belopp som när Lars Johanssons partivänner innehade makten i Sverige.
Det kan inte ha varit så att 680 kronor för två år sedan var himmelriket, och i dag två år senare har det helt plötsligt förvandlats till ett veritabelt fattighus. Så kan det inte vara. Härvidlag är a-kassan under den första perioden fortfarande en god inkomsttrygghetsförsäkring, och så ska det vara. Det är någonting bra att vi har en god inkomsttrygghetsförsäkring. Men arbetslinjen säger att det också måste vara en omställningsförsäkring och en avvägning mellan trygghet och ekonomiska drivkrafter att komma tillbaka.
Där har vi olika hållning.