Annika Lillemets (MP):
Först vill jag tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Ett långsiktigt hållbart samhälle ställer nya krav på planeringen inom trafik- och transportsystemet. Fyrstegsprincipen är en planeringsmetod för att hushålla med resurser och minska vägtransportsystemets miljöpåverkan.
Den går ut på att steg för steg analysera hur ett trafikproblem bäst kan lösas, i första hand genom att minska behovet av transporter och val av transportsätt, i andra hand genom åtgärder som ger effektivare utnyttjande av befintlig infrastruktur och fordon, i tredje hand genom begränsade ombyggnadsåtgärder och i sista hand genom stora nybyggen eller större ombyggnadsåtgärder.
En viktig förutsättning för hållbart resande är alltså en aktiv och genomtänkt samhällsplanering så att onödiga resor kan undvikas. Det handlar också om att föra över transporter till mindre utrymmeskrävande, säkrare och miljövänligare färdmedel, i klartext till tåg från bil och flyg. I Sverige ska fyrstegsprincipen ligga till grund för trafikplaneringen.
Detta slås fast bland annat i regeringens direktiv till trafikverken inför framtagandet av Nationell plan för transportsystemet 2010-2021 och uttrycks så här i budgetpropositionen för 2011: "En viktig utgångspunkt vid planering av transportinfrastruktur är att det förhållningssätt som den s.k.
fyrstegsprincipen representerar ska vara lika självklart som att de transportpolitiska målen ska uppnås." Gott så, men i praktiken är det fortfarande fler vägar och mer biltrafik som gäller. Jordens Vänner har överklagat den nationella transportplanen till Regeringsrätten, bland annat därför att den inte leder till minskade utsläpp av vägtrafiken och att det ofta saknas alternativ, vilket är just det som fyrstegsprincipens första steg handlar om.
Massiva satsningar på nya bilvägar kommer att bidra till ökade koldioxidutsläpp. Det värsta aktuella exemplet är den sexfiliga motorvägen Förbifart Stockholm. Även ute i kommuner och regioner är man fast i ett föråldrat tänkande där nya bilvägar fortsatt ges högsta prioritet. I EU-kommissionens aktuella vitbok om den framtida europeiska transportpolitiken finns inslag som stämmer med fyrstegsprincipen.
Det konkreta målet att överföra transporter från väg till mer klimatsmarta transportlösningar tycker vi i Miljöpartiet, till skillnad mot regeringen, är utmärkt. Det är också bra att man framhåller vikten av att göra fordon mer energieffektiva och att övergå till förnybara bränslen.
Däremot är det allvarligt att kommissionen okritiskt förespråkar ökad trafik utan hänsyn till klimatpåverkan och oavsett om den är till glädje och nytta för människor eller ej. Det är nämligen nödvändigt att snabbt och dramatiskt minska trafikens klimatpåverkan om vi ska klara utmaningen att minska utsläppen av växthusgaser och koldioxid så mycket som krävs för att begränsa den globala temperaturökningen till under två grader.
Det räcker inte med teknisk utveckling, utan vägtrafiken behöver också minskas, enligt forskningen. Vitboken ger uttryck för åsikten att ökade transporter är gott i sig. Minskad rörlighet är inget alternativ, heter det. Ministern säger också i sitt svar att minskade transporter inte är något mål i sig och även att det är viktigt med en politik som ökar rörligheten och minskar utsläppen. Men det går inte ihop.
Om rörligheten ska öka och utsläppen minska, vad är det då för trollformel som ministern och EU-kommissionen har som inte vetenskapen har?