Leif Pagrotsky (S):
Den fråga som ställdes till mig var baserad på att öron-näsa-hals-utbildningen vid Södersjukhuset skulle flytta till Huddinge och att där inte fanns tillräckliga personalutrymmen och lite andra bekymmer. Jag vidgar gärna debatten till den stora viktiga frågan om kvaliteten i läkarutbildningen. Det är en otroligt viktig fråga för hela Sveriges folk.
Frågan, som den nu preciseras, handlar om vem som fattar beslut om vad som ska ingå i läkarutbildningen. Kritiken mot hur den har utformats på vissa lärosäten riktas nu till mig. Frågan till mig gäller vad jag ska göra åt det. Dagens ordning grundar sig på ett beslut som fattades 1993 på förslag av Per Unckel.
Jag tycker att det var en bra förändring som innebär att sådana här beslut avpolitiserades och att man gav lärosätena skyldighet att själva ta ansvar för sin kursutformning. Politikernas styrning begränsades till att säkerställa att det finns ordentliga kvalitetskontroller inbyggda i systemet genom Högskoleverket och genom Socialstyrelsen.
På den vägen ska systemet främja utveckling, innovation i utbildningen, modernisering, förnyelse och också konkurrens, som ju är ett honnörsord för både dig och mig förmodar jag. Men nu tycker jag mig se ett trendbrott. Jag var med om en debatt i förrgår, och jag såg voteringen i går.
Jag har varit med om rätt många debatter under min tid som utbildningsminister där jag ständigt möter samma krav, nämligen att ministern ska gripa in och göra om det lärosätena gör för dåligt. Politiker måste bestämma. Utbildningsväsendet måste politiseras mer. Ministern måste ingripa för i Lund har man sagt att man inte behöver kunna psykiatri.
Det räcker om man fyller i multiple choice -uppgifter på en blankett, och sedan kan man koncentrera sig på andra enheter och strunta i psykiatri, eller om det var farmakologi. Vi politiker måste ta itu med dessa professorer som inte vet vårdens och utbildningens bästa. Jag har en annan syn. Jag tycker inte att vi ska politisera läkarutbildningens innehåll.
Jag tycker inte att du och jag ska sitta här i kammaren och säga att nu ska vi öka utbildning om knäet till två timmar och dra ned utbildningen om kindbenet med en och en halv timme. Jag tycker inte att det är vi politiker som ska bestämma detta. Jag har förtroende för att våra lärosäten leds av människor med god utbildning, gott omdöme och rejäla kvalifikationer för att lösa de här problemen till och med bättre än vad du och jag har.
Jag tycker dessutom att om det nu skulle vara så att jag har fel och de inte är bra nog ska vi ha två ytterligare skyddsmekanismer, nämligen Högskoleverkets mycket ambitiösa utvärderingar - ambitiösast i hela världen - som återkommer med jämna intervall och därutöver Socialstyrelsens granskning. Det är för mig en bättre ordning än att vi politiker ska bestämma hur många timmar som ska gå åt till knäna och hur många som ska gå åt till fötterna.
Jag tycker inte att det är den ordning som vi ska ha. Här står jag på den sida som jag ibland i retoriken hör från borgerligt håll. Vi ska avpolitisera. Det är för mycket politiskt inflytande. Jag tycker inte att det är för mycket politiskt inflytande, men jag vill inte öka det till att vi här i riksdagen ska bestämma att Lund måste har mer psykiatri, Umeå måste ha mer om knäna och Linköping måste ha lite mer farmakologi. Jag tycker faktiskt inte att det är den ordning vi bör ha.
Jag tror att det vore sämre för utbildningen, sämre för ansvarstagandet och sämre för förnyelse och modernisering. Jag tror dessutom att det vore sämre för oss i riksdagen att vi plötsligt skulle bli experter på det också.