Christina Höj Larsen (V):
Sedan pandemin drabbade Sverige har breda politiska samarbeten ingåtts för att människor i vårt samhälle ska drabbas så lite som möjligt. Vår samhällsgemenenskap har behövt visa uthållighet och styrka i att skapa trygghet för dem av oss som behöver det, oavsett om det gäller att få omvårdnad i det akuta insjuknandet, att hindra smittspridning eller att hantera de många ekonomiska och strukturella konsekvenser pandemin leder till.
Som alla kriser slår coronakrisen hårdast mot dem som redan är utsatta, alltså dem med små eller inga marginaler. Bland dessa finns de som är nyanlända till Sverige och då i synnerhet de barn och unga som kommit till Sverige utan föräldrar för att söka skydd undan krig och förföljelse. Fru talman!
Vi kommer i kammaren kanske återigen höra riksdagsledamöter kalla barn och unga som sökt asyl i Sverige utan föräldrar för vuxna män utan asylskäl. Att en lögn upprepas ofta gör den inte sann. Men tyvärr får den fäste, och vi hör den allt oftare. Jag vill därför återigen vända mig mycket skarpt mot denna beskrivning.
De ensamkommande kom till Sverige som barn och sökte skydd här undan krig, förföljelse och förtryck. När migrationspolitiken stramades åt lovade statsministern att barnen skulle undantas. Men så blev det inte. Det löftet bröts. Migrationsverket ändrade sin praxis, med följden att 18-årsdagen betydde utvisning för många i gruppen. Andra barn och unga drabbas av rättsosäkra åldersbedömningar.
Vissa var rena gissningar av en handläggare, och andra var så kallade medicinska åldersbedömningar med metoder som är starkt ifrågasatta från vetenskapligt håll. En dom från Migrationsöverdomstolen 2017 slog fast att en stor del av dem som var under 18 år egentligen skulle bedömas som alternativt skyddsbehövande och få uppehållstillstånd, men de långa handläggningstiderna gjorde att många hann fylla 18 år innan asylbeslutet togs.
Därmed var cirkeln sluten, fru talman. Genom denna Kafkalika situation har barn fråntagits sin asylrätt. Att de nu är vuxna gör inte denna orättvisa mindre allvarlig. Det finns ett politiskt ansvar i detta som väger tungt och som man inte kan komma undan genom att nu ständigt upprepa lögner om den grupp som har utsatts för orättvisan.
En del av de unga som behandlats på detta helt orimliga sätt har i sin desperation återigen tvingats fly - denna gång vidare ut i Europa för att där försöka få det skydd de söker. Bakom sig har de lämnat förtvivlade fosterfamiljer, klasskompisar och lagkamrater. Om det verkligen var så att dessa barn och unga inte hade asylskäl skulle de väl också nekas skydd i till exempel Frankrike dit många flytt vidare? Men nej, fru talman, så har det ju inte varit.
Det är mycket svårt att hitta ordentliga siffror på detta, men jag har kontakt med en person som försöker sammanställa en överblick över hur många av dem som flytt vidare till Frankrike som har beviljats uppehållstillstånd där. Hittills har min kontakt gått igenom minst 60 bekräftade, identifierade ärenden, där unga ensamkommande har lämnat Sverige för att söka skydd i Frankrike.
Av dessa har drygt 20 procent fått flyktingstatus och tioåriga uppehållstillstånd. Övriga har fått fyraåriga uppehållstillstånd på en grund som kan liknas vid det som är alternativt skyddsbehövande här. Dessa 60 fall är bara de man ser när man skrapar på ytan. Det finns många fler.
Det finns naturligtvis flera skäl till skillnaden i bedömning mellan Sverige och Frankrike, varav den viktigaste är att Frankrike inte bedömer att det finns möjlighet till internflykt inom Afghanistan. Men hur kan man inte, fru talman, se detta som ett oerhört misslyckande? Att minst 60 unga, som var barn när de kom till Sverige, inte fick sin asylrätt tillgodosedd? Att de var tvungna att fly vidare från Sverige?
Att ett annat europeiskt land flera år senare ger dem den skyddsstatus de borde ha fått för länge sedan? Och hur kan man, i ljuset av detta, anse att den svenska lagstiftningen bör stramas åt ytterligare? Fru talman! Av alla dessa skäl hade Vänsterpartiet allra helst sett en helhetslösning med permanenta uppehållstillstånd för de ensamkommande.
Det hade varit det bästa, enklaste och mest realistiska både för de barn och unga som drabbats av de orimliga turer jag nu nämnt och för hela vårt samhälle. Detta borde även partier som ständigt pratar om skuggsamhället begripa. Tyvärr blev det inte en sådan helhetslösning som Vänsterpartiet hade önskat. I stället skulle en del av de unga få en ny möjlighet genom den nya gymnasielagen.
Men lagen var så dåligt konstruerad att det var uppenbart att ovisshet och oro skulle kvarstå och att det dessutom fanns stor risk för utnyttjande och utsatthet i lagens spår. Vänsterpartiet såg bristerna och försökte åtgärda dem. Regeringen var inte intresserad, och nu står vi här med konsekvenserna. Fru talman!
Pandemin har nu drabbat de ensamkommande som har klarat av att ta sig igenom gymnasielagens lilla nålsöga - återigen. Det är distansstudier, praktikplatser som uteblir och arbetsgivare som tvingats skära ned. Efter avklarade gymnasiestudier har man sex månader på sig att skaffa jobb, ett jobb som dessutom ska ha en "varaktighet" på mer än två år. Även i vanliga fall är det extremt svårt.
Trygga jobb är tyvärr inte vardag för unga på svensk arbetsmarknad. I dessa tider, när pandemin har slagit till, är det ännu svårare. Även andra nyanlända drabbas dubbelt upp när de genom arbetslöshet eller korttidsarbete inte längre lever upp till försörjningskraven. Fru talman! Regering och riksdag har ett ansvar för att se till att även nyanlända med tillfälliga tillstånd inte drabbas orimligt av pandemins konsekvenser.
Det var därför mycket bra att regeringen i slutet av förra året lade fram förslag om att det skulle räcka med ett års anställning för att uppfylla kraven. Tyvärr röstades förslaget ned, framför allt för att Centerpartiet valde att inte ta ansvar för den lagstiftning som man själv varit med och infört.
Nu har regeringen föreslagit att den som fullföljt sin utbildning ska få tolv i stället för sex månader på sig att etablera sig på arbetsmarknaden och kvalificera sig för ett permanent uppehållstillstånd. Det föreslås också att studiemedel för halvtidsstudier ska kunna beaktas när man bedömer om försörjningskravet är uppfyllt och att även yrkesintroduktionsanställning ska kunna ligga till grund för permanenta uppehållstillstånd. Fru talman!
Det verkar som att dessa viktiga ändringar inte bli av. Det är sorgligt och ärligt talat upprörande att nu konstatera att Centerpartiet återigen sviker de unga som de tidigare har sagt sig värna.
Centerpartiet verkar mena att regeringens förslag inte omfattar tillräckligt många i gruppen, att vissa riskerar att falla utanför, att man inte vill fortsätta att lappa och laga och att man i stället för tillfälliga lösningar vill se en humanitär grund som kan omfatta fler. Visst är det ett problem att många redan nu fallit utanför. Vänsterpartiet har upprepade gånger frågat migrationsministern vad regeringen tänker göra för att inte fler nya grupper ska hamna utanför.
Det behöver lösas. Centerpartiets argumentation är faktiskt obegriplig. Vi vet ju alla att den humanitära grund som föreslås fortsatt är oerhört snäv. Den kommer också att lämna stora grupper av dessa unga utanför.
Om Centerpartiet vill att så få unga som möjligt ska falla utanför borde man stödja både det förslag som rör anpassning till pandemins konsekvenser och möjligheten till en bred humanitär grund. Men Centerpartiet väljer alltså att alla - alla! - nyanlända med tillstånd enligt tillfälliga begränsningslagen eller den nya gymnasielagen ska utsättas för pandemins grymma konsekvenser.
Mer cynisk än så kan man knappast bli. Och mer slösaktig med samhällets resurser kan man knappast vara. Dessa unga har investerat sin tid och kraft i att leva upp till kraven och bli en del av Sverige. Sverige har investerat i dem, deras utbildning och livsmöjligheter.
Med sin kursändring, även om den är passiv, sällar Centerpartiet sig till det gäng som tydligen har som högsta prioritet att utvisa unga som nu är färdiga undersköterskor, rörmokare och lagerarbetare. Fru talman! Vi ser ett akut behov av att åtgärda några av bristerna i det lapptäcke av lagar som drabbar människor hårt.
Den majoritet som stod bakom nya gymnasielagen måste ta ansvar för att skapa trygghet så att nyanlända i allmänhet och ensamkommande i synnerhet inte återigen hamnar i kläm. Vår samhällsgemenskap, fru talman, ska även vara på deras sida. Med detta yrkar jag bifall till reservation 2.