Fredrik Malm (L):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 15 i socialförsäkringsutskottets betänkande 20. Detta är Liberalernas reservation som rör Europeiska unionens migrationspolitik. Jag vill också yrka bifall till reservation 7 i betänkande 22 om arbetskraftsinvandring.
Jag är inte född i Sverige därför att jag är extra stark, smart, snygg eller någonting annat. Jag är född i Sverige för att jag har haft tur. Jag har haft turen att födas i ett land som är demokratiskt och fritt och som ger mig stora möjligheter - i ett land med välstånd.
Om man är så lyckligt lottad att man är född att leva här innebär det samtidigt, tycker jag, att man har ett ansvar att ställa upp för människor som inte har haft den möjligheten eller den turen i livets lotteri.
Det är klart att vi, i ett litet land som Sverige, inte kan bära hela jordens orättvisor på våra egna axlar; det finns förstås begränsningar för vad vi klarar av. Men jag tycker att detta perspektiv är väldigt viktigt. Det är viktigt att se att vi har ett ansvar att bidra till att lindra nöden för människor runt om i världen. Detta kan man göra på många olika sätt.
Vi kan till exempel göra det genom vår biståndspolitik och humanitär nödhjälp till människor som flyr från konfliktområden eller sitter fast i flyktingläger. Vi kan göra det genom att ha en frihandel och en marknadsekonomi i världen som innebär att man investerar mer i länder som är fattiga och att man till exempel ger mer möjligheter för människor att jobba.
Vi gör det också genom vår arbetskraftsinvandring. Den är egentligen dubbel. Den är i grund och botten förstås någonting som är viktigt för Sverige, för vårt näringsliv och för vår ekonomi. Vi behöver arbetskraft. Men vi ger också möjlighet till människor att skicka tillbaka pengar hem till anhöriga - så kallade remitteringar, vilket är en enormt viktig inkomstkälla för många fattiga länder i världen. Vi gör det givetvis även genom att vi ställer upp för människor som flyr.
Jag är väldigt oroad över att så många länder i dag - rikare och friare länder - har kraftigt växande och högljudda opinioner som helt och hållet vill stänga gränserna.
Fru talman! Det jag känner som liberal politiker är att jag vill att Sverige på lång sikt ska fortsätta att vara ett land som är öppet för invandring. Jag är orolig för att vårt land inte kommer att vara det om denna utveckling fortsätter.
Det handlar om att vi har haft en politik i Sverige som inte har varit långsiktigt hållbar och som har skapat mycket stora problem med segregation, utanförskap och så vidare. I den andra änden har det kommit en motreaktion mot denna politik som kräver i praktiken stängda gränser.
Jag är lika oroad för båda dessa utvecklingar, och när de på något sätt tvinnas samman, samexisterar och förstärker varandra blir det ännu värre. Sverige måste långsiktigt vara ett land som är öppet för invandring.
Det innebär att vi måste formulera en politik som innebär att vi ställer upp för människor som kommer till Sverige, och vi ska göra det på ett sätt som vårt samhälle klarar av. Det här är svårare än vad man kan tro.
Det är klart att en sådan tillvaro i Sverige är bättre än att leva mitt i en krigszon - det förstår vi alla - men det är ju inte en hållbar politik som ger människor möjligheter att långsiktigt få ett gott liv i Sverige. Nu har vi en migrationspolitisk kommitté.
Där sitter jag för Liberalerna, och flera av mina kollegor i denna debatt sitter i den kommittén för sina respektive partier. I denna kommitté har vi nu ett viktigt uppdrag.
Det gäller att alla partier är beredda att ta ansvar och är beredda att hitta en långsiktig lösning som innebär att Sverige fortsättningsvis kan ställa upp och hjälpa människor på flykt och människor i nöd och att vi gör det på ett sätt som är hållbart för vårt land och som innebär att vi också klarar av detta åtagande. Det handlar ju inte bara om att låta en person stanna i Sverige. Om människor bor i Sverige resten av sina liv måste de ju ha möjlighet att få ett gott liv.
Det betyder att migrationspolitiken inte bara kan reduceras till att bestämma vem som får ja och vem som får nej, utan detta måste också integreras i ett helt samhällsprojekt som gör att vi förstår att Sverige tar ett ansvar genom att låta människor bo här. Detta är ett ansvar som sträcker sig årtionden framöver.
Vi kan inte välkomna människor med kalla kramar och en stängd arbetsmarknad och bostadsbrist. Det är inte en bra väg för vårt land. I det perspektivet, fru talman, kan jag kort beröra de krav som nu förs fram på särskilda särlösningar för vissa grupper i form av till exempel kollektiva amnestier. Från Liberalernas sida är vi väldigt skeptiska till detta.
Vi menar att det inte är rimligt i en migrationspolitik som ska vara rättssäker och bygga på asylrätt och individuell prövning att man väljer ut en grupp och ger den gruppen ett helt annat regelverk än alla andra asylgrupper. Det bygger in en sorts motsättning om man ställer olika grupper mot varandra och som vi tycker är väldigt besvärlig.
Vi har därför sagt nej till sådana amnestier. Sedan finns, fru talman, givetvis en rad frågor som jag inte har berört i det här anförandet. Det handlar till exempel om frågan om återvändande för människor som får anslag. Det handlar om vilka regler som ska gälla om man vill ta hit anhöriga till Sverige, hur mycket man ska kunna försörja och så vidare.
Hur ska ett system med tillfälliga respektive permanenta uppehållstillstånd se ut? Vad är det för regler som gäller för arbetskraftsinvandring? Det finns en rad olika frågor som vi kontinuerligt behöver diskutera och debattera mer. En hel del av dem finns i den migrationspolitiska kommitté som nu jobbar, och några frågor ligger i andra utredningar.