Hillevi Engström (M):
Jag vill tacka för svaret som jag tycker andas en samsyn om att dessa frågor är viktiga. Jag kan också hålla med om att det sannolikt inte behövs flera undersökningar, utan det behövs andra åtgärder. Skriften Lite får man tåla kom ut för ett par sedan. Den handlade om situationen för kvinnor inom polisen.
Det kom ganska många rapporter som bekräftade att ett stort antal kvinnor var utsatta för en oacceptabel behandling, bland annat för sexuella trakasserier, vilket också kartlades i en stor undersökning som senare har följts upp. Det gjorde att också Försvarsmakten tog tag i dessa frågor några år senare.
Vid ett nätverksmöte som jag var med på med kvinnliga officerare och kvinnliga poliser fick jag intrycket att kvinnorna inom försvaret behandlades ännu sämre än kvinnorna inom polisen. De historier som jag då fick mig till livs var ganska chockerande. Att vara kvinna i en mansdominerad organisation när det gäller både antal och kultur är en mycket speciell omständighet. Den situationen ställer stora krav på organisation och ledning på olika nivåer, även ända ned på gruppchefsnivå.
Utöver att dessa trakasserier utgör en oacceptabel arbetsmiljösituation för de som drabbas är detta fenomen oroväckande och farligt ur andra aspekter. Det är inte långsökt att påstå att den eller de som kränker och förnedrar sina kolleger har närmare till hands att kränka, förnedra och trakassera även andra.
När de som utför trakasserierna är poliser eller militärer är risken för övertramp och grova kränkningar särskilt allvarlig. Samhället har ju gett dessa yrkesgrupper olika maktbefogenheter att utöva tvång och våld. Förekomsten av oetiska förhållningssätt kan leda till sådana grova och allvarliga fångövergrepp som vi helt nyligen har sett bilder på från krigets Irak.
Det är naivt att tro att det är särskilt onda människor som ägnar sig åt grova förbrytelser. Snarare rör det sig om en process som leder till att vissa personer under vissa omständigheter begår övergrepp - brott både mot krigets lagar och mot samhällets lagar i fredstid. Vi kan också läsa att sexhandeln ökar i Kosovo. Som en följd av den internationella närvaron har antalet bordeller ökat där.
1999 fanns det ett tjugotal bordeller i Kosovo och nu finns det fler än 200, och de befolkas av kvinnor - sexslavar - som är dittvingade från andra fattiga delar av Europa. Genom historien har vi sett otaliga exempel på vad vanliga män - ordinary men - kan göra i olika kritiska situationer.
Det är viktigt att de svenska officerarna håller en mycket hög etisk standard, både i Sverige och vid uppdrag utomlands. Det är därför förvånande när man läser vad personaldirektören inom Försvarsmakten, Gösta Sandgren, lär ha sagt: Det finns en grupp vi kallar legionärerna som har varit i väg utomlands många gånger. Det är inte alltid att de har svenska värderingar och familj och så. Äventyrslustan kan föra med sig en annan attityd.
Jag tycker att detta är oerhört allvarligt, och jag vill fråga försvarsministern: Vilka test och kontroller görs det innan man sänder i väg svenska officerare utomlands? Jag kan dra parallellen med polisens insatsstyrka. Innan sådana poliser rekryteras går de igenom väldigt noggranna personkontroller, psykologintervjuer och annat. En hel del personer, trots att de är kompetenta yrkesmässigt, blir då nekade att vara med i den styrkan.
Det finns också regler om att man inte skickar ut personer på nya utlandsuppdrag. Det ska gå en viss tid hemma i Sverige så att de hinner komma tillbaka till verkligheten. Jag undrar: Hur fungerar det här inom Försvarsmakten?