KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Kristersson (M):
Jag vet inte om det är så stor idé, ärligt talat. Ni är emot hela det nuvarande pensionssystemet; det framgår. Ni tycker inte om fonderade inslag; det framgår. Ni är missnöjda med att ni inte får bestämma hur vi som gjorde överenskommelsen utvecklar den. Ja, så är det. Jag tänker inte ändra på den saken. Jag tycker att du slår in helt öppna dörrar i de seriösa frågor du tar upp.
Tydligheten, transparensen, kunskaperna - allt detta är precis den sortens frågor som vi de senaste månaderna har lyft fram för att vi tycker att det inte räcker. För 15 år sedan var det orangea kuvertet en unik insats. Staten tydliggjorde den enskildes upparbetade pensionsrättigheter. I dag har det blivit en årlig påminnelse om att man inte vet tillräckligt mycket om vilken pension man kommer att få i framtiden. Så kan vi inte ha det.
Det är därför vi arbetar med att se till att alla pensionsinstitut - för privat pension, avtalspension och allmän pension - går in på samma ställe och att vi gör allt vi kan för att tillgodose att var och en ska få full tillgång till information om sina egna pensionstillgodohavanden. Det vore världsunikt i så fall, men det är nödvändigt i ett läge där vi menar att var och en har ett väsentligt eget ansvar att ta för sin framtida pension.
Men det här är bara meningsfulla synpunkter om man i grund och botten menar att vi ska ha ett pensionssystem av ungefär det slag vi har. Om man egentligen vill gå tillbaka till ett gammaldags fördelningssystem som bara bygger på förmånsbaserade rättigheter har det ingen betydelse. Då kan man bara taxera ut den pension man vill ha för den generation som är aktuell. Det fanns goda skäl för oss att överge det systemet. Och det fanns säkert goda skäl för er att inte vilja vara med i den överenskommelsen.
Ulf Kristersson (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta snabba åtgärder, exempelvis moratorium mot utförsäkringar, i avvaktan på konkreta förändringsförslag avseende sjukförsäkringen. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde i oktober 2006 var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden, som till stor del bestod av sjukfrånvaro. Det är min bedömning att rehabiliteringskedjan och de andra reformer som har genomförts sedan 2006 kraftfullt har bidragit till att den svenska sjukförsäkringen nu i de flesta avseenden fungerar mycket bättre.
Under de senaste åren har den totala sjukfrånvaron, liksom de regionala skillnaderna, minskat kraftigt. Flera utvärderingar har visat att rehabiliteringskedjans tidsgränser bidragit till en mer aktiv sjukförsäkring och till att människor snabbare kan komma tillbaka i arbete. Samtidigt finns det alltid en risk att stora förändringar kan leda till att enskilda drabbas av orimliga och icke avsedda konsekvenser.
En översyn har därför gjorts av regelverket, och en promemoria med förslag till vissa förändringar och justeringar av sjukförsäkringsreformen har nu remitterats till myndigheter och organisationer. Vi kommer därefter att utarbeta våra slutliga förslag.
Ulf Kristersson (M):
Vi tycker antagligen olika. Det är lite svårt att utläsa vad ni egentligen tycker. Att ni är mot allt vi har gjort har jag förstått. Det brukar ni påpeka från talarstolen. Det hade varit roligare att ha en diskussion om ni på allvar sade vad ni själva tyckte i stället nu när ni inte längre tycker vad ni tyckte förr. Ni tycker inte att de problem som fanns förr och som det då var angeläget att göra någonting åt längre är viktiga. Ni tycker att de som har gjort ungefär det som ni i era recept föreslog då men som ni inte längre får göra har fel.
Men ni har ingen annan ståndpunkt i stället. Man kan hålla på med en sådan pingpongsmatch om man tycker att det är roligt. Det hade varit meningsfullare att ha en diskussion där ni beskrev exakt vilka förändringar ni vill se, exakt vilka människor ni tycker ska ställas bredvid och inte inkluderas, exakt vilka tidsgränser ni vill ta bort och exakt vilka människor som ska förtidspensioneras trots att de kan arbeta. Den debatten kan jag inte föra utan medsamtalare.
Interpellationen handlar inte om detta; den handlar om ordningsfrågor. Den handlar om: När har vi kommit tillbaka med vad? Jag trodde att det hade blivit ganska klart. Men jag kan rekapitulera vad vi har sagt. Vi sade ungefär den 6 oktober att vi kommer att återkomma i närtid med förslag till justeringar inom ramen för genomförd reform. Vi sade kanske någon vecka senare att vi räknar med att det sker under våren 2011.
Den 4 maj står det här, men jag tror att det var den 11 maj som vi gjorde detta. Det kallar vi för våren. Tågordningen brukar vara sådan att man skickar saker på remiss om de innehåller viktiga förslag till förändringar. Därefter skriver regeringen en proposition som går till riksdagen för sedvanlig behandling innan en ny lag träder i kraft. Detta är ganska normalt. Jag vet inte vilket sätt interpellanten har tänkt att det ska gå till på i stället.
Att man skulle kringgå alla dessa regelverk, strunta i proposition, strunta i riksdagsbeslut, strunta i remissbehandling? Det är inte så vi driver frågorna framåt. I grund och botten handlar det dock inte om ordningsfrågor. Det handlar om att ni är missnöjda med den reform som vi har genomfört. Ni är missnöjda med de justeringar i reformen som vi har föreslagit. Men ni vill inte berätta vad ni vill göra i stället.
Diskussionen blir inte meningsfull förrän ni på allvar berättar om ni vill riva upp tidsgränserna och återgå till det gamla eller om ni har detaljerade förslag till förändringar av våra justeringar som vi kan diskutera här i kammaren och på andra ställen. Innan det händer kan vi naturligtvis diskutera ordningsfrågor i kammaren, men jag tror inte att det gör saker så mycket bättre.
Ulf Kristersson (M):
Om man har en tidsgräns som ytterst markerar att två och ett halvt år är maximal tid i sjukförsäkringen är det inte något misstag att det finns människor som lämnar sjukförsäkringen efter två och ett halvt år, om man inte därmed underkänner hela det arbete som Försäkringskassan gör att bedöma människors rätt till förtidspension. Det kan man göra och säga att människor automatiskt borde förtidspensioneras.
Men om man säger att det finns en seriös prövning för förtidspension och att det finns människor som nu inte kan arbeta men där det vore fel att avskriva varje möjlighet till senare arbete på någon del av den svenska arbetsmarknaden ska man inte förtidspensionera av den anledningen. Hela idén är att få hjälp av Arbetsförmedlingen att hitta någon form av väg som leder närmare arbetsmarknaden.
Om ni i grund och botten misstror idén och att människor inte får förtidspension fast de borde få det, säg då det åtminstone. Det kan man också diskutera.
Det är vad vi talar om. Vi talar inte om några fiktiva låtsasjobb någonstans i världen. Det står inte i någon instruktion någonstans. Det handlar om riktiga arbeten på den vanliga arbetsmarknaden med normalt förekommande arbeten i första hand och för det andra om människor som kan arbeta i ett skyddat arbete med speciella förutsättningar eller med lönesubventioner. Den möjligheten tycker inte jag ska underskattas.
Ulf Kristersson (M):
Jag inledde med att säga att jag upplever att vi är ganska exakt överens i sak innan vi vet vilka grundanalyser som kommer att komma från Statskontoret och Försäkringskassan. Då kanske man kan tycka olika. Det vore befriande att ha ett sakligt underlag för att tycka lite olika också. Men jag inledde med att säga att jag tror att vi i sak är överens om formerna för detta just nu. Just därför kändes kritiken mer symbolisk än verkligt grundad, om jag ska vara alldeles ärlig.
Det som ligger fast, för att vara övertydlig, är statens och regeringens uppfattning om myndigheters ansvar för att samverka i sitt fysiska möte med service till medborgarna. Jag kan säga det på fler sätt, så att det blir tydligt. Vi har inte bytt uppfattning i den frågan. Det var själva grunden till att vi gav uppdragen till Statskontoret.
Jag tror att det också var grunden till att utskottet bekräftade den uppfattningen i ett utskottsinitiativ, och det var definitivt grunden till att regeringen gav ett speciellt uppdrag när det ändå fortsatte att verka råda osäkerhet om Försäkringskassans aktuella planer. Nu verkar vi gemensamt ha skingrat denna osäkerhet.
Vi kan låta Statskontoret och Försäkringskassan göra sina analyser och sedan komma tillbaka och i bästa fall uppfatta att vi är på en väg som går framåt och som innebär ett mått av fysiska möten, en dynamisk teknologisk utveckling och god samverkan mellan myndigheter och effektiva former för detta - eller upptäcka att vi tycker helt olika och har helt olika budgetar, helt olika ekonomi och helt olika prioriteringar. Då kan vi fatta ett budgetbeslut som reglerar detta.
Ulf Kristersson (M):
Suzanne Svensson har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att genomföra ett rättvisare karensavdrag. Den första dagen i en sjukperiod är en karensdag för vilken ingen sjuklön eller sjukpenning betalas till den försäkrade. Den som har en anställning har rätt till sjuklön enligt lagen om sjuklön . Anledningen till att nuvarande regler om karensdag ger upphov till vissa problem är att regleringen är utformad på så sätt att det är den första dagen i varje sjukperiod som ska utgöra karensdag.
Den arbetstagare som har koncentrerad arbetstid får därmed ett högt avdrag om karensdagen inträffar under en dag med lång arbetstid och en arbetstagare som har flera arbetsgivare riskerar att få avdrag för en karensdag hos flera arbetsgivare. Å andra sidan kan en arbetstagare som sjukanmäler sig sent på dagen minimera karensavdraget till en betydligt mindre del av dagsinkomsten. Rätten till sjuklön är inte förenad med något krav på att sjukfrånvaron ska ha varat minst ett visst antal timmar under en dag. Detta gäller även karensdagen.
Jag är medveten om att karensdagen i sin nuvarande utformning kan vara ett problem för vissa grupper på arbetsmarknaden, vilket givetvis inte har varit syftet. Dessa förhållanden har utretts tidigare, och det har då visat sig att det är en tekniskt och administrativt komplicerad process. Frågan om självrisk inom sjukförsäkringen är nu aktualiserad inom den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen, som kommer att titta vidare på frågan.
Ulf Kristersson (M):
Först och främst vill jag säga att jag i sak har stor respekt för problemställningen och frågeställningen och att jag i sak också delar ambitionen att lösa ett problem som har skapats och som det inte har varit avsikten att skapa. Det är viktigt att påpeka detta. Jag vill också säga att jag har läst Anna Hedborgs rediga rapport i det här ämnet, och jag har också träffat och samtalat med Kommunals relativt nya ordförande i precis det här ämnet.
Jag känner sympati för uppgiften att lösa detta. Uppenbarligen är frågan svårare än den i förstone låter som. Det visar redan det faktum att den var uppe 2003, och efter utredning 2004 valde den dåvarande regeringen att lägga frågan åt sidan så länge, för man kunde inte lösa den. Parterna har ett väsentligt ansvar, och i svensk tradition vill man ju i första hand att parterna löser detta själva innan man griper in med andra metoder. Frågan förefaller alltså komplicerad.
Vi har landat i slutsatsen att eftersom frågan en gång är utredd och det pågår samtal och diskussioner - oklart hur framgångsrika - mellan parterna i det här ämnet ska frågan läggas i Socialförsäkringsutredningen, där man i brett samförstånd kan hitta former om det visar sig omöjligt att lösa detta den vanliga avtalsvägen.
Jag räknar med att de kommer att komma fram med förslag som skulle kunna ha bred förankring i Sveriges riksdag och därmed skapa förutsättningar för en lösning om inte avtalsvägen visar sig framkomlig.
Ulf Kristersson (M):
Det är roligt att vara tillbaka i en interpellationsdebatt i riksdagens kammare så här tio år efter den senaste. Något får mig att tro att det inte kommer att dröja tio år till nästa gång. Patrik Björck har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att mildra verkningarna av sjukförsäkringsreformen. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde i oktober 2006 var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden som till stor del bestod av sjukfrånvaro.
Regeringen har under föregående mandatperiod genomfört en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete. Åtgärderna har stor bredd och omfattar såväl ändringar som rör regelverket för sjukskrivningsprocessen, exempelvis tidsgränser för bedömning av arbetsförmåga, som nya samverkans- och stödåtgärder för att underlätta för sjukskrivna att komma tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen har gett resultat. Sjukskrivningsprocessen har blivit mer aktiv.
Färre individer blir sjukskrivna, och sjukperioderna har blivit kortare. Sammantaget har den minskade ohälsan lett till en kraftig minskning av utanförskapet. Regeringen anser därför att den nuvarande inriktningen ska gälla även i fortsättningen.
Det är viktigt att säkerställa att avsikterna med reformen upprätthålls, exempelvis att den som är svårt sjuk och inte kan arbeta ska kunna få ersättning, samtidigt som reformen ska öka drivkrafterna och stödet till dem som kan komma tillbaka i arbete. Stora förändringar likt sjukförsäkringsreformen kan dock leda till att enskilda människor drabbas av orimliga och icke avsedda konsekvenser. Regeringen avser därför att fortsätta följa utvecklingen i detta avseende.
Det innebär att regeringen i närtid kommer att se över om regelverken och deras tillämpning har fått icke avsedda konsekvenser för enskilda individer.
Ulf Kristersson (M):
Vi ska akta oss noga för att anklaga varandra för förbindlighet och orimliga vänligheter här inne. Jag har tre reflexioner här på slutet. För det första - och det är nästan så att det är trivialt att säga det - att förändringsarbete kräver lika delar beslutsamhet och ödmjukhet. Det är självklart när man säger det, men det är verkligen så. Man måste veta vad man vill åstadkomma och våga fatta de beslut som krävs för att nå dit.
Man måste också vara ödmjuk nog att inse att man inte är felfri, att processerna är svåra och att vi pratar om stora, komplexa system med väldigt många människor som påverkas av dem. För det andra kommer det alltid att finnas människor som upplever sig ha blivit felaktigt bemötta och felaktigt beslutade i våra offentliga system. Det gäller inte bara socialförsäkringssystemet.
Det är alltifrån människor som verkligen är felbehandlade till människor som upplever sig ha blivit dåligt bemötta och människor som inte gillar de regler besluten bygger på. Allt detta kräver mycket auktoritet och legitimitet i de institutioner som prövar, omprövar och beslutar. Dithän måste vi också komma när det gäller de viktiga trygghetsfrågorna i socialförsäkringen.
För det tredje gör vi nu varken mer eller mindre än den noggranna översyn som nämns i regeringsförklaringen. Jag är övertygad om att vi kommer att hitta saker och ting i regler och regelverk som har fått konsekvenser vi inte har avsett. Jag är lika övertygad om att vi har tagit några riktigt viktiga steg på vägen mot en mycket bättre svensk sjukförsäkring.
Ulf Kristersson (M):
Teres Lindberg har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av den nyligen presenterade statistiken från Socialstyrelsen och i så fall vilka. Sjukpenningförsäkring är en försäkring för inkomstbortfall på grund av sjukdom, och så har det alltid varit. För att en person ska kunna få sjukpenning krävs således att personen har en sjukpenninggrundande inkomst. För detta krävs i sin tur en viss arbetslivsanknytning. Sjukförsäkringsreformen har inte inneburit någon ändring i denna grundprincip.
För de personer som saknar sjukpenninggrundande inkomst vid insjuknande utgör försörjningsstödet det yttersta skyddsnätet. Så har det också alltid varit. Den statistik som hänvisas till i interpellationen undersöker inte de bakomliggande orsakerna till att personer inte har sjukpenning utan uppbär försörjningsstöd i stället. En sådan undersökning har däremot gjorts av Sveriges Kommuner och Landsting .
Resultaten av den undersökningen tyder på att endast en liten grupp personer har sökt försörjningsstöd på grund av den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen, knappt 1 procent av de totala kostnaderna för försörjningsstöd. SKL:s undersökning visar att ingen eller mycket svag arbetsmarknadsanknytning är den huvudsakliga förklaringen till att personer med arbetsoförmåga på grund av sjukdom uppbär försörjningsstöd i stället för sjukpenning.
Andra undersökningar som Försäkringskassan har gjort om de olika fasta tidsgränserna i sjukförsäkringen visar liknande resultat. Sjukförsäkringsreformen har i huvudsak fungerat bra. Många sjukskrivna möter nu mer aktivitet, tidigare insatser och tydligare spelregler på vägen tillbaka till arbetsförmåga. Detta har lett till färre sjukskrivna och kortare sjukskrivningsperioder. Jag vill dock inte alls neka till att det även har funnits problem med de nya sjukförsäkringsreglerna.
Trots reformens ambition att ge stöd på vägen tillbaka har en del drabbats av orimliga konsekvenser. Regeringen har också identifierat ett antal sådana situationer. För att åtgärda dessa har ett antal förslag till förbättringar nyligen lämnats till riksdagen i höstens budgetproposition.
Ulf Kristersson (M):
Med all respekt för problemets art vill jag säga att socialdemokratin har haft ett femtiotal år på sig att lösa den principiella frågan om man vill inkludera människor med alltför låg sjukpenninggrundande inkomst i sjukförsäkringen på ett sätt som Teres Lindberg nu antyder. Jag kan förstå den intellektuella orsaken till ett sådant resonemang och överge den svenska välfärdsmodellen, såsom vi känner den, för det är vad Teres Lindberg i praktiken är ute efter. Låt oss kolla siffrorna i detalj.
År 2010 hade riket 10 847 personer i åldersgruppen 60-64 år med försörjningsstöd, enligt Socialstyrelsen. Av dessa hade 155 individer otillräcklig sjukpenning, alltså sjukpenning på en mycket låg nivå så att de begärde och fick försörjningsstöd som komplement. 787 personer saknade helt sjukpenning, precis den grupp som vi tidigare talade om.
1 994 personer hade en otillräcklig sjukersättningsnivå, sannolikt sjukersättning på deltid och oförmåga att arbeta i övrigt. Man behöver inte på minsta sätt negligera bekymret av ekonomiskt slag för den gruppen, men det är precis det som försörjningsstödssystemet också är till för att korrigera, alltså när människor inte får de pengar som de absolut behöver.
Sedan har vi, givet detta, alla goda skäl i världen att inkludera fler människor i arbetskraften, inkludera fler människor som verkligen har en egen inkomst, människor som blir försäkrade så att de slipper gå till socialtjänsten och begära försörjningsstöd.
Ulf Kristersson (M):
Det finns en undersökning som kartlägger kopplingen mellan människor som har lämnat försäkringen och försörjningsstöd. Den gjordes av SKL och kan säkert kompletteras av fler. Det finns också en liten undersökning gjord av kassan. Den antydde att 1 procent av de samlade kostnaderna för försörjningsstöd kommer av det faktum att människor efter två och ett halvt år har lämnat sjukförsäkringen. Det ska inte på något sätt förringas. Det är 1 procent. 99 procent har andra orsaker. Det andra jag vill säga är att vi har identifierat ett problem, och där tror jag att ni delar vår syn.
Det gäller en grupp människor som kallas nollklassade för att de har haft en tidsbegränsad sjukersättning och därför har haft en garantinivå som försvann när den tidsbegränsade sjukersättningen försvann. Denna ganska lilla men utsatta grupp människor försöker vi nu hjälpa till mer permanent försörjning genom ett speciellt försäkringsskydd i den proposition som vi just lagt fram.
Det tredje jag vill säga är att inte heller ni i er budgetmotion lägger fram några principiella förslag som ändrar på den svenska konstruktionen med inkomstförsäkring och yttersta skydd som skulle lösa de problem som du säger att du har identifierat. Antingen får man säga att detta är en konsekvens av en modell som vi båda står bakom eller så får ni göra er omaket att föreslå skarpa förslag som förändrar saken.
Ulf Kristersson (M):
Gunvor G Ericson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att tillgodose medborgarnas behov av Försäkringskassans tillgänglighet lokalt och av personliga möten som bidrar till ökad samverkan mellan statliga myndigheter. Gunvor G Ericson har samtidigt frågat mig om jag fortfarande drar slutsatsen att det inte behövs ytterligare ekonomiska medel till Försäkringskassan med anledning av riksdagens beslut om tillgänglighet lokalt. Frågan om tillgänglighet och service är viktig.
Personer som har behov av att komma i kontakt med statliga myndigheter ska ha goda förutsättningar att på ett effektivt vis kunna få den kontakt de behöver. Kontakter med myndigheter kan ske på flera olika sätt. Det personliga mötet är ett sådant sätt. Men det är också mycket viktigt att det finns goda möjligheter att kommunicera med myndigheter på andra sätt, till exempel via telefon och internet. Möjligheterna till dialog med myndigheterna via telefon eller internet utvecklas hela tiden, men det betyder inte att det personliga mötet spelat ut sin roll. För många är detta fortfarande av mycket stor vikt.
I interpellationsdebatten i april 2011 diskuterade vi dessa frågor. Att tillhandahålla service med en god tillgänglighet och kvalitet är ett ansvar som ligger på den enskilda myndigheten. Varje myndighet har ett ansvar att utforma service, produkter och tjänster som är användbara för alla och svarar mot olika villkor och behov.
Som jag också nämnde i debatten förra året har regeringen gett Försäkringskassan i uppdrag att genomföra en djupgående analys om hur myndighetens olika kundgruppers och medborgarnas servicebehov av Försäkringskassans tjänster kan tillgodoses ändamålsenligt och långsiktigt. Statskontoret har även fått i uppdrag att ta fram ett underlag om myndigheternas service i samverkan. I uppdraget ingår att kartlägga medborgares och företags behov av service i samverkan samt hur myndigheters service i dag uppfyller dessa behov i hela landet.
Regeringen avser att därefter återkomma i frågan om hur behovet av lokal närvaro kan tillgodoses långsiktigt. Vad avser frågan om ytterligare resurser till Försäkringskassan med anledning av riksdagens beslut om lokal tillgänglighet har Försäkringskassan fått 190 miljoner kronor för 2013 för att ges förutsättningar att kunna behålla befintliga servicekontor.
Vad gäller Försäkringskassans förvaltningsanslag i övrigt för kommande år avser regeringen att återkomma i budgetpropositionen för 2013.