Cecilia Dalman Eek (S):
Frågan om skydd för dricksvattentäkter är viktig för framtiden. Vid några tillfällen de senaste åren har vi i Sverige råkat ut för omfattande vattenburna sjukdomsutbrott. När ett samhälle drabbas av det blir effekten att tusentals människor blir magsjuka, att samhällsviktig service stannar upp och att människor tvingas stanna hemma från jobbet. Det påverkar såväl näringslivet som individen och samhällets alla service- och skyddsverksamheter.
Barn, sjuka och äldre blir ännu mer allvarligt påverkade. Vattenburna sjukdomsutbrott är tack och lov sällsynta än så länge, men de riskerar att bli vanligare i framtiden om man inte hanterar de mikrobiologiska risker som följer med de klimatförändringar vi ser. När regnen blir häftigare blir avrinningen från markområden och vattendrag större. Enskilda avlopp blir större riskfaktorer, och de kommunala reningsverken bräddar ut ofullständigt renat vatten.
Alla Sveriges kommuner arbetar för en hållbar framtid. I alla kommuner som har ytvattentäkter eller infiltrationsområden som dricksvattentäkter använder man mycket energi åt att arbeta fram bra åtgärder för att motverka riskerna för ett sämre råvatten. En värdefull åtgärd som regeringen redan hade kunnat göra är att ge dricksvattentäkterna skydd som riksintressen.
Det skulle ha inneburit att de värderas på samma sätt som andra skyddsvärda intressen i samhället, och det skulle ha förenklat en hållbar samhällsbyggnad. Regeringen har tyvärr låtit bli att ge dricksvattentäkter samma skydd som till exempel grustäkter, vägbyggen, friluftsområden och, som vi har hört, militära skjutfält. Det innebär att sjöfarten i Göta älv är ett riksintresse, men inte det vatten som älven utgörs av.
Strandängarna längs älven är skyddade, men inte det vatten som rinner av dem och hamnar i älven. Militära skjutfält över sjöar och vattendrag kan vara riksintressen, men inte det vatten som ammunitionen hamnar i. Om ytvattentäkter och infiltrationsområden hade kunnat pekas ut som riksintressen skulle de kunna värderas mot andra riksintressen på samma villkor. Eftersom regeringen inte har agerat kommer dricksvattenintresset alltid efter de andra skyddsvärda intressena.
I sitt interpellationssvar hänvisar miljöministern till Miljöprocessutredningen. Det är rätt. Utredaren ansåg sig inte ha tillräckliga direktiv. I stället tog Naturvårdsverket fram förslag som man lämnade i en skrivelse till regeringen 2008.
År 2009 lämnade Naturvårdsverket egna förslag på ändringar i lagtexten för att möjliggöra att grundvattentäkter, ytvattentäkter och infiltrationsområden skulle kunna bli riksintressen. Herr talman! Ett starkare skydd för dricksvattentäkter krävs. Det är vi uppenbarligen eniga om.
Det hade varit möjligt att redan göra detta för att underlätta för kommunerna att bygga samhället hållbart för framtiden, särskilt när det gäller områden som förser många människor med dricksvatten. De ändringar som krävs har regeringen redan fått förslag på. Förslagen till ändringar i miljöbalken har redan lagts fram av en utredning och en myndighet. Ändå har inte regeringen lämnat några förslag till riksdagen. I stället vill man gräva ned frågan i ytterligare en utredning.
Vad krävs för att miljöministern ska agera och inte bara stoppa huvudet i sanden?