Magdalena Streijffert (S):
Det var inte svar på hur frågorna är organiserade som jag ville ha av migrationsministern utan kanske mer vad migrationsministern faktiskt anser om hur den lagstiftning som han är ansvarig för egentligen ska tolkas när det kan vara två principer som står emot varandra. Migrationsministern hänvisar i sitt svar till en utvärderingsutredning som ska se över hur rättsbildning och praxis har utvecklats i den nya instans- och processordningen.
Det är ett ganska stort arbete. Det är ett viktigt arbete, det håller jag verkligen med om, där man kommer att se över ganska många olika delar av den nya instans- och processordningen som kom till stånd 2006. Jag ser fram emot att det arbetet kommer fram. Det är också en utredning som redan är framskjuten och som kommer att vara avslutad i slutet av juni. Det är klart att det under den tiden är människor som kommer att komma i kläm.
Tobias Billström är migrationsminister och när man är det har man faktiskt möjlighet, tro det eller ej, att lägga fram propositioner till Sveriges riksdag om man tycker att det är någonting i lagstiftningen som man vill förändra. I vissa delar kan det krävas utredningsarbete.
I andra delar kan jag tycka att när en lagstiftning är oklar, som den kanske är i denna del, kan det vara ganska viktigt att fråga lagstiftaren vilken intentionen egentligen är. Vad är det som ska gälla? I det här fallet är det två delar som står emot varandra.
Jag ska ta dem igen, och jag skulle gärna vilja ha svar på vad migrationsministern egentligen anser är det som är viktigast av de två principer som jag kommer att ta upp. Den första principen är den som migrationsministern anger i sitt svar. Man ska känna välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till viss samhällsgrupp.
Samtidigt säger han att den asylsökande anses vara flykting om han eller hon riskerar förföljelse mot bakgrund av de individuella omständigheterna i det enskilda fallet. Det är klart att alla personer som kommer och söker asyl i Sverige ska ha en individuell prövning.
Det är också klart att det finns många som lever i Afghanistan, Iran och Saudiarabien som inte har vågat gå ut med att de är homosexuella och öppet vara det eftersom det är förbjudet i deras hemländer. Därför har de tagit sig exempelvis till Sverige och sökt asyl. Men de kan inte i sin berättelse för Migrationsverket visa på att de i hemlandet har blivit förföljda på grund av sexuell läggning eftersom de inte har visat det.
Men i Sverige har de haft denna möjlighet, precis som personen från Afghanistan, som har levt som öppet homosexuell i sju års tid och sedan tvingats åka tillbaka. Då kan han inte vara öppet homosexuell i sitt hemland eftersom han riskerar att bli förföljd. Det är den ena principen.
Den andra principen är det som framkommit i socialförsäkringsutskottet och i förarbetena till den nya lagstiftningen och som Migrationsverkets rättschef i sitt vägledande beslut har kommit fram till. Han konstaterar att det aldrig får krävas av en asylsökande att denne ska göra avkall på en sådan grundläggande egenskap som sexuell läggning vid ett återvändande.
Det betyder att man kanske inte behöver bevisa att man har utsatts för förföljelse i sitt hemland tidigare. Det räcker med att man dels riskerar mycket när man åker tillbaka till sitt hemland, dels har levt som öppet homosexuell i Sverige och dels inte kan leva som öppet homosexuell i det land man återvänder till eftersom det är förbjudet.
Jag skulle vilja ha ett mer politiskt svar från Tobias Billström som är politiskt ansvarig i frågorna, inte hur arbetet är organiserat.