KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Wegendal (S):
Jäv - alla typer av jäv - är som kulturministern håller med om en oerhört viktig fråga. Det är ingen fråga som man endast kan vifta undan med att säga att man förutsätter att Statens kulturråd och övriga myndigheter följer de regler som finns och att man tillämpar reglerna på ett korrekt sätt.
Det krävs naturligtvis mycket, mycket mer omfattande utbildningsinsatser som kulturministern måste ta initiativ till.
Det är svårt att förvänta sig att de personer som man utser till en styrelse inom kultursektorn, och säkerligen även inom andra sektorer, har en kunskap om jäv och i vilka situationer de själva ska hävda jäv.
Kulturministern skriver i sitt svar att en person som blir invald på en så viktig post som ledamot i Statens kulturråd ska representera en kompetens och en erfarenhet och att det är fullt rimligt att personer från kultursektorn måste kunna komma i fråga för denna typ av uppdrag. Det är en rimlig ståndpunkt.
Men har man väl sagt det finns det en medvetenhet om att det faktiskt kan inträffa situationer som är ytterst problematiska. Detta med Färgfabriken och Statens kulturråds generösa bidrag till denna verksamhet är just ett exempel på en sådan situation.
När jag läser kulturministerns svar där hon lägger hela beskrivningen av att detta är en besvärlig situation i knät på Margareta Israelsson känns det som om ministern marginaliserar problemet och inte riktigt vill kännas vid att det faktiskt finns ett politiskt ansvar i frågan.
För visst finns det en politisk dimension även i denna frågeställning, ministern?
Lars Wegendal (S):
Om jag har förstått det hela rätt menar kulturministern att frågan om jäv ska undvikas genom att personen i fråga inte deltar i de beslut där jäv kan förekomma. Att så är fallet i de beslut där bidrag ska delas ut till det företag där styrelseledamoten var vd upplever jag att vi kan vara överens om. Men hur ser kulturministern på alla andra bidragsbeslut?
Finns det inte ansökningar som avslås? Och ger inte de avslagen ett ökat utrymme för andra sökande att få bidrag? Blir inte därför en person som är vd i ett företag som får bidrag automatiskt jävig i alla andra bidragsbeslut oavsett om de rör den egna verksamheten eller ej? Har kulturministern en uppfattning i just den frågan?
Vilket ansvar ämnar kulturministern ta när det gäller att hennes utnämningar faktiskt kan skada Statens kulturråd som institution och dess oväld som bidragsgivare? Avslutningsvis, fru talman och kulturministern, vill jag gärna önska er en riktigt god jul och ett gott nytt år.
Lars Wegendal (S):
Tack, Göran Montan, för svaret när det gäller skatteutredningarna och momsutredningen! Det innebär alltså att regeringens svar på dessa frågor kommer att vara hemliga fram till valet.
Då hoppas jag att även Göran Montan förstår att inte heller vi kommer att ge någon fingervisning på vad vi tänker inta för ställning i dessa frågor. Det Göran Montan möjligtvis inte svarade på var frågan om de internationella idrottsevenemangen.
Nu har man i budgeten lagt in 8-10 miljoner av det lägre statsbidrag som idrotten har fått för att finansiera ett kompetenscentrum kring internationella idrottsevenemang i Sverige. Är Göran Montan nöjd med den ordning som nu beslutas?
Tycker ni att det är bra att det är idrotten själv som ska hålla i detta? Når ni den nationella samlingen som oftast är en förutsättning för att få de stora internationella evenemangen?
Lars Wegendal (S):
Vi kan säkerligen ha en jättediskussion om olika evenemang som har fått nej av den här regeringen. Jag är väldigt ledsen för den näst intill nonchalanta hållning som regeringen har haft gentemot alla de idrottsförbund som har velat ansöka om internationella evenemang och i vissa fall fått nej, i andra fall inte fått något svar över huvud taget.
Förhoppningsvis kan det bli en förbättring i framtiden, men jag tror inte att idrotten själv kan hålla i detta. För att få de breda lösningar där hela nationen är med för att lyfta fram i varje fall de allra största evenemangen måste vi ha en annan lösning.
Jag tror att idrottsrörelsen är klok nog att förstå detta och själv bildar den plattformen för kommande beslut.
När det gäller jämställdhetsfrågorna har jag bara under de senaste veckorna sett många fall där olika idrottsföreningar fullständigt nonchalerar det som regeringen säger i sin bidragsgivning och som Riksidrottsförbundet och specialidrottsförbunden säger, att jämställdhet är oerhört viktig.
Det är en ishockeyförening som vägrar skicka sitt damlag till en kvalificeringsturnering. Senast i går fick jag veta att man i Stockholms kommun vägrar att skotta damernas konstgräsplaner, medan herrarnas planer är det inga som helst problem med att få spelbara.
Det måste få någon sorts konsekvenser när idrottsförbunden inte följer det man vill från regeringens sida när det gäller att främja jämställdheten.
Lars Wegendal (S):
Först vill jag naturligtvis tacka Marie Engström för att hon har skrivit den här interpellationen. Det är en interpellation som berör alla folkrörelser, ideella föreningar och idéburna organisationer. Det innebär att den berör i stort sett alla människor i det här landet.
Det är en riktigt bra interpellation, men för den skull var inte finansministerns svar något att jubla över för alla de här människorna. Förvisso var det ett svar som säkert är helt formellt riktigt, och det kanske finansministern är tvungen till för att svaret ska kunna passera alla de nålsögon som finns i samordningskansliet.
Men jag hade väntat mig ett svar som var mer talande från hjärtat och sade mer om vad finansministern och regeringen vill i denna fråga.
Jag hade nästan väntat mig att finansministern - för en gångs skull, höll jag på att säga - skulle uttrycka mer från hjärtat vad regeringen vill för denna stora breda massa av medborgare.
Jag är fullt medveten om att tidsschemat ser olika ut för de olika utredningarna och deras remissbehandling, men jag tror att det är viktigt att regeringen - den nuvarande eller den nya efter valet - tar ett samlat grepp om organisationernas villkor.
Här ingår alla stora samlande organisationer: friluftslivets organisationer, insamlingsorganisationerna, second hand-försäljning, kyrkliga organisationer och idrottens alla delar. Jag tror att vi alla vill att dessa organisationer ska ha bra och förutsägbara villkor för sina verksamheter.
Dessutom vill vi säkert också att de ska ha en så förutsägbar självfinansieringsgrad som möjligt. Fru talman! Jag tror aldrig att jag har varit med om en liknande storm kring några utredningsförslag som de här har åstadkommit i Folkrörelsesverige. Jag har full förståelse för detta.
När man ser på vad utredarna föreslår och vilka konsekvenser det får hamnar man i att organisationerna får en försämrad ekonomi. De kommer att tvingas minska sina verksamheter. Man kommer att få höja sina medlemsavgifter, och dessutom kommer livet för föreningskassörerna mer att likna helvetet än himmelriket i framtiden.
Jag har konstaterat att de här frågorna inte finns med i propositionslistan. Min enkla fråga till finansministern är: Kommer det något om dessa frågor i den stundande ekonomiska vårpropositionen som kan vara vägledande för hur regeringen ser på de här frågorna?
Min andra fråga handlar om synen i södra Europa på allmännyttigt ideellt arbete i den tappning vi har här uppe i norra Europa. Min erfarenhet som jag har från relationer med både politiker och organisationsaktiva i södra Europa är att man där inte riktigt förstår hur en allmännyttig ideell organisation i Sverige fungerar.
Därför är det inte heller konstigt att de krav som kommissionen nu riktar mot Sverige känns främmande och orättvisa. Hur ser finansministern på detta? Är finansministern beredd att kanske folkbilda Europas övriga finansministrar?
Carina Hägg (S):
Jag vill för klarhetens skull inledningsvis understryka att jag står bakom det Laila Freivalds som utrikesminister här har föredragit. Jag står också bakom de tydliga ställningstaganden som regeringen tidigare har gjort när det gäller falungong och dess verksamhet i Sverige och i Kina. Det är ingen tvekan om att Kina inte är någon demokrati. Mänskliga rättigheter åsidosätt. Man respekterar inte religionsfriheten. Vi vet att denna rörelse och andra som har uppfattningar som inte ligger i regimens linje undertrycks.
Människor har svårt att få uttrycka sig och blir i många fall förföljda. Dödsstraffet är i sin omfattning förfärande. Jag har följt Folkpartiets agerande när det gäller falungong under årens lopp.
Jag har blivit lite förvånad över att ett parti som så ofta hävdar rätten för homosexuella att leva det liv de själva har valt, rätten att uttrycka sig fritt, demonstrationsfrihet och så vidare så okritiskt blir rörelsens handgångna och dess redskap. Det är nu dags att tala om att vi ska hävda rörelsen falungongs rätt att utöva sin humbug och sitt hopkok av tro och vetenskap.
Vi ska också hävda dess rätt att hävda sin uppfattning i Kina. Men vi måste också kunna våga granska den och dess målsättning. Vi vet inte vad den har för mål. De ljuger när man ställer frågor om det. De svarar undvikande. De har missbrukat bland annat mitt förtroende när jag har tagit emot dem här i riksdagen. Det är den enda organisation som jag har tagit hand om som har missbrukat det genom att försvinna i Riksdagshuset så att vi har haft problem att samla ihop dem, och så vidare.
Nu har de insett att man inte kan bete sig så om man ska kunna komma tillbaka till riksdagen. Men det finns en hel del att fundera över. Jag har också lagt märke till att de när andra grupper har demonstrationstillstånd gärna är där och på något sätt vill ta över andras demonstrationer och möten. Det finns en hel del att fundera över. Jag har diskuterat med dem och ställt frågan: Hur ser ni på homosexuella? Svaret blir då att jag inte har förstått.
Om jag är tillräckligt insatt i deras lära kommer jag att förstå att man inte kan vara homosexuell. Man kan heller inte ha några förhållanden över etniska gränser. De tror att det är rymdvarelser som har introducerat väldigt mycket av den teknik vi har i dag. Gång på gång finns det väldigt mycket man kan ifrågasätta. Vi får akta oss för att okritiskt bli ett redskap för rörelsen.
Samtidigt måste vi också säga att även om de har en konstig uppfattning, rentav en tokig uppfattning, ska de få hävda den. Vi måste ha båda ingångarna samtidigt om vi ska bli trovärdiga. Det finns oerhört lite granskning av falungong i dag i Sverige. Jag tror att det bara är Sydsvenskan som över huvud taget har skrivit en kritiskt granskande artikel.
Om någon är emot någonting som vi är kritiska till sväljer vi gärna det budskapet med hull och hår. Det gynnar inte utvecklingen i Kina, och det gynnar inte den svenska debatten.
Carina Hägg (S):
Jag konstaterar än en gång att jag tycker att regeringen är väldigt tydlig och väldigt klar i dessa frågor och har en hög profil. Det välkomnar jag. Samtidigt beklagar jag att Folkpartiet genom sin representant här inte medger att man har agerat på det här sättet vid upprepade tillfällen från Folkpartiets sida. Man har gjort sig till redskap för organisationen.
Man har okritiskt stått upp för dem utan att säga: Hur är det, gäller inte homosexuellas rättigheter när det handlar om falungong? Då är det inte viktigt. Det är heller inte viktigt att demonstrationsfriheten respekteras och att man respekterar andra organisationers mötesrätt. Man ska vara trovärdig. Det är viktigt att man är det i dessa frågor.
Ska man som Cecilia Wigström säger vara ett redskap för demokrati måste man också hävda den i alla dess delar och inte göra det selektivt när det passar en själv för något annat syfte. Vi blir mycket trovärdiga inför kineserna om vi också vågar granska rörelsen. Jag tror att vi vinner på det i det långa loppet, inte som Folkpartiet och Cecilia Wigström låta oss vara ett redskap för falungongs mycket märkliga och mystiska teorier.
Carina Hägg (S):
Utrikesminister Carl Bildt! Jag tycker att det känns positivt att vi så här långt ändå har varit ense om vad vi vill och vilka förändringar vi vill se. Vi välkomnar också, även om det bara är en person, en förstärkning på den enhet inom UD som jobbar med de här frågorna. Jag tror att man kommer att kräva mer framdeles från de föräldrar och anhöriga som kommer i den här situationen.
Så jag tror att kravet på UD och på oss politiker kommer att öka. Därför är det väldigt viktigt att vi tar oss an den här frågan och ser hur vi kan uppdatera vår politik. Jag satt i Vårdnadskommittén där vi tittade på tvister och de nationella gränserna. Det är väldigt svårt att hitta system som kan täcka upp de konflikter som så att säga går över riksgränserna, särskilt om de når över EU-området. Jag tycker att det är väldigt angeläget att vi fortsätter att se på de här frågorna.
Någon sade till mig en gång att Ikea är det som har räddat flest barn på så sätt att många kvinnor som annars inte hade kunnat vara kvar i den miljö där de befinner sig när det har uppstått en skilsmässa, eller som har tvingats att fly från mannen som slår dem, kan få jobb på Ikea. Då kan det lösa sig med tiden. Men det kan inte vara den ordningen, och Ikea finns ju inte överallt. Det är klart att det pekar på att den sociala situationen med en egen inkomst spelar roll.
Hädanefter får vi hoppas att vi får minst lika mycket hjälp från UD som från Ikea i de här fallen.
Carina Hägg (S):
Jag vill understryka för Nyamko Sabuni att vår tanke är att det arbete som riksdagen kommer att göra ska grundas på erfarenhet och ska vara en del av handlingsplanen. Vi ska bidra med kunskap. Alla partier kanske inte kommer att landa på samma slutsatser, men så får det vara och så är det självfallet i ett parlament.
Det viktiga är att var och en bidrar med det man tycker är viktigt, med de kunskaper som man samlar på sig och som man utifrån de olika utskotten har anledning att prioritera. Det är klart att handlingsplanen är i centrum för oss, och det är också en del av det som Europarådet har pekat på, vikten av att vi får en handlingsplan.
Jag tror också att det är viktigt att man till exempel ger direktiv till länsstyrelsernas jämställdhetsenheter, talar med myndigheter och får i gång de här processerna ute, för frågan är inte löst. Som jag sade tidigare är lagstiftningen ganska bra, men fortfarande sker det, som Amnesty pekar på, kränkningar av mänskliga rättigheter.
Människor berövas möjligheten att fullt ut leva och verka i samhället. Man begränsas demokratiskt. Jag har fått information från utsatta kvinnor som har berättat att de inte kunde gå och rösta i höstens val. Antingen fungerade inte spärrmarkeringarna, på så sätt att de helt enkelt inte fick tillgång till sina handlingar och information om sin vallokal, eller också vågade de inte ens gå och rösta. Det är en konsekvens. Det finns också andra konsekvenser.
En kvinna jag träffade förra hösten hade flytt till en kvinnojour tillsammans med sina barn, och på något underligt sätt hade mannen spårat dem. Han hade inte hittat hennes boende, men på något sätt fanns han i samma kommun. Det var en tidsfråga när han skulle hitta henne. Polisen sade: Vi klarar inte att skydda henne i längden. Hon måste flyttas utomlands. Känner hon någon?
Nej, det är inte så lätt om man inte har något kontaktnät utanför landet, om man inte kan språket i en väldigt svår situation där man inte har kraft och ork att ta sina barn och ge sig i väg till en okänd verklighet. Då känner jag som svensk politiker att jag skäms för att vi som land inte kan ta detta ansvar att skydda våra medborgare, utan man ska behöva vara flykting på grund av sitt kön. Det är den yttersta konsekvensen.
Det är viktigt att vi tidigt identifierar ett beteende.
Carina Hägg (S):
Jag tycker egentligen att det är ganska beklagligt att vi behöver stå här och debattera det här i dag. Det handlar egentligen om att en solidarisk feministisk politik står mot en gammaldags överklasspolitik. Det signalerar ju att vi här i dag försöker slå vakt om det som vi redan har uppnått, medan vi samtidigt känner rädslan för att vi kommer att backa.
Men jag hoppas fortfarande att regeringen och statsrådet Nyamko Sabuni ska lära sig i den post hon nu befinner sig hur verkligheten ser ut, att hon känner ansvar för att den titel hon har som statsråd ska förplikta, att hon tar nya tag och tänker över nuvarande ställningstagande och förbättrar politiken så att vi i slutet av den här mandatperioden inte hamnar i det läge som jag i dag känner stor oro för.
Jag blir inte mindre orolig när hon upprepar att hon, som är statsråd, inte är feminist. Därmed säger hon att hon inte ser könsmaktsordningen och de patriarkala strukturerna. Hon ser inte varför kvinnor i dag har lägre löner och en svårare situation på arbetsmarknaden, varför de oftare jobbar deltid, varför de har svårare att göra karriär och varför de ofta har de tristaste arbetena på sin arbetsplats. Vad kan det bero på?
Det beror inte på att de har lägre utbildning; de har ofta högre utbildning än sina manliga kolleger. Ändå har de en sämre utveckling när det gäller karriär och löner. Det beror ju på någonting. Det är inte bara det individuella valet. Hon säger också att hon inte benämner sig demokrat. Jag måste säga att man häpnar när man hör en medlem av den svenska regeringen säga att hon inte benämner sig demokrat.
Jag hoppas att vi får ett tillrättaläggande, för den ordningen kan vi inte ha. Det kan vi inte acceptera som riksdag. Jag har heller inte hört om statsrådet har tänkt sig att de hushållsnära tjänsterna också ska kunna locka till sig män. Jag vill ju se att detta är företag som fungerar väl. Det finns företag i dag som jobbar på den här marknaden och som har utvecklats i en positiv riktning när det gäller antalet anställda och antalet uppdrag.
Men ska det bli en arbetsmarknad bara för kvinnor, eller ska det bli en arbetsmarknad för både kvinnor och män? Det måste man fundera på när man sjösätter en sådan här subventionerad reform.
Carina Hägg (S):
Jag kan konstatera att de frågor jag ställde, inte minst de konkreta frågorna, inte ledde till något svar från näringsminister Maud Olofsson. Det tycker jag är bekymmersamt. Är tomten avdragsgill? Det ställer vi oss fortfarande frågande inför och inför småföretagens möjligheter till försäkringar. När det gäller sjukförsäkringen säger Maud Olofsson, vad jag förstår, att den ska vara flexibel.
Om man får ett oväntat behov av försäkringsuttag så får man stå sitt kast. Har man inte betalat in mer får man inte heller ut det man behöver för att täcka behovet. Det är ett helt nytt sätt att se på dessa frågor, som är mycket bekymmersamt. Det är ett ideologiskt beslut från regeringens sida som Maud Olofsson här för fram.
Det borde inte bara oroa småföretagarna utan även många andra grupper ute i samhället. Men det är bra att få klarlagt att det är ett ideologiskt skifte när det gäller hur man ser på socialförsäkringar och försäkringssystem och i vilken riktning man vill gå från regeringens sida. Jag har också fått svar på så sätt att jag har förstått att Maud Olofsson som partiledare, men också som näringsminister, inte längre lyssnar till Gnosjöupproret och dess ledare Stig Claesson.
Det var bara i opposition som det var intressant att lyssna på dem. Jag tycker tvärtom att det är viktigt att lyssna på människor oberoende av om man sitter i regeringsställning eller i opposition, att man tar till sig olika synsätt och perspektiv. Många företagare är i dag oroade över det ökade regelkrånglet. Det har ju ökat. Det har vi konstaterat, och det finns också utredningar som pekar på det, så det är inte bara vi socialdemokrater.
Och jag förstår kritiken. Företagen får det inte heller lättare när det införs regler som skapar gränsdragningsproblem, som fallet är med hushållsnära tjänster. Jag har träffat företag i den branschen som känner sig pressade av kunder att skriva fakturor på ett annorlunda sätt. Sedan är det svårt att förklara, för regelverket är krångligt.
Man försätter också en del småföretagare i en bekymmersam situation, för de måste hävda reglerna eller kanske gå över gränsen och lockas av det system som har införts att inte sköta sig som vi från samhällets sida förväntar oss. Hur tänker man stödja de småföretag som i dag befinner sig i en svår situation?
Carina Hägg (S):
Jag som har så mycket att säga att tiden inte räcker till. Jag hade velat ta upp många andra perspektiv. Jag beklagar att statsrådet känner att hon inte har mer att tillföra debatten, men jag respekterar hennes uppfattning.
Jag hade önskat att vi, som ytterligare ett skäl, under Europarådets år 2007, då vi fokuserar på arbetet mot mäns våld mot kvinnor, hade fått ett genomslag så att vi vågat utmana den traditionella bilden av dem som har hand om de finansiella frågorna inom politiken - vad deras mandat är, vad vi förväntar oss av dem och vad de ska inkludera i sitt arbete.
Tyvärr verkar vi inte få det, men året är inte slut ännu och jag avvaktar gärna till den 8 mars nästa år och hoppas att så ska ske. Jag hoppas också att finansutskottet i riksdagen ska känna ett större ansvar för denna fråga för att på så sätt få en dialog mellan finansutskottet och statsrådets kollega Anders Borg vid Finansdepartement.
Om regeringen tydligt visar att detta med pengar är viktigt kommer det att vara en förebild för landsting, kommuner och andra beslutande församlingar som tänker att de kanske kan ta in detta i sin kommunala budget eller i landstingsbudgeten för att visa vad det kostar den egna kommunen eller landstinget. Då kan de också fråga sig om det är rimligt att avsätta pengar för att därigenom minska kostnaderna.
Det gäller att på ett mycket tydligt sätt få in den ekonomiska drivkraften för att minska mäns våld mot kvinnor, öka kvinnors trygghet och få fler kvinnor att känna att deras mänskliga rättigheter respekteras. Det handlar alltså om att föra ut frågan. Våra exempel kan spela roll för Norden och Baltikum. Vi kan jobba med Finland, som har rätt mycket material. Norge är väldigt intresserat av det som pågår på denna arena. Vi kan föra ut det i Norden, Baltikum och Europa, och därefter även samverka med folk utanför Europa.
Men det handlar också om det nationella anslaget. Jag uppskattar det som gjorts så här långt. Jag har välkomnat regeringens handlingsplan, men jag vill fördjupa och bredda frågan genom att inkludera hela regeringen och alla politikområden.