KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sylvia Lindgren (S):
Oppositionens roll och oppositionens verktyg är att ställa interpellationer till statsråd. Då förväntar man sig också att få hövliga svar. Det känns lite magstarkt - nej, inte lite, mycket magstarkt - när man bara skriver av tidigare svar och inte har något nytt att komma med när det gäller dessa ack så viktiga frågor.
När det gäller arbetsmiljötillsynen inom till exempel näringarna skogsbruk, jordbruk och trädgård vet vi att Arbetsmiljöverket planerar att drastiskt minska resurserna. Det är naturligtvis mycket oroande. Arbetsmiljöverkets plan är att enbart ha ett reducerat antal inspektörer i dessa näringar.
Man drar också ned på handläggning och central tillsyn. Herr talman! Det här är följder av regeringens prioriteringar och minskningen av anslagen till Arbetsmiljöverket. Skogsbruk, jordbruk och trädgård är näringar med hög frekvens av olyckor och belastningsskador.
Till detta kommer naturligtvis också exponering för kemiska ämnen, vibrationer och mycket varierande klimat. Jag tycker att det är lovvärt att folk ska ha jobb. Jag tycker att det är rätt. Det är alldeles utmärkt att vi får fler människor i arbete.
Men jag tycker att det är bedrövligt att man i nästa andetag minskar resurserna till Arbetsmiljöverket, de regionala skyddsombuden och inspektörerna och det förebyggande olycksfalls- och hälsoarbetet. Då kan man långt ifrån säga att man står för arbetsmarknadens positiva arbete när det gäller friskvård och arbetsmiljö.
Det här är ett trepartsarbete. Samhället har ansvar när det gäller hälsoarbetet.
Sylvia Lindgren (S):
Jag vill först tacka för svaret. Arbetsmarknadsministern säger i interpellationssvaret: "Arbetslivsinstitutets avveckling bygger på en grundläggande uppfattning om att forskning utvecklas bäst i konkurrens." Jag ställer mig frågan: Har ministern inte tagit del av den verksamhet som ALI bedriver?
Den forskning som bedrivs på Arbetslivsinstitutet och den forskningsmiljö som där finns saknar enligt mången expert, många uttalanden, många fackföreningsmedlemmar, skyddsombud, regionala skyddsombud, hälsovård, läkare med flera motstycke i Sverige. Den är också unik ur ett europeiskt och internationellt perspektiv.
Arbetslivsinstitutets internationella publiceringar, vilka också är viktiga som indikatorer på forskningens kvalitet, ligger på en väldigt hög nivå. Man ligger till exempel 10 % bättre än genomsnittet i världen. Samarbetet med andra länder är också mycket omfattande.
Det tyder väl ändå på att forskningen har utvecklats mycket bra och framgångsrikt i denna form? Varför då slå sönder den?
Det framkommer ingenstans att regeringen har för avsikt att säkra att svensk arbetsmiljöforskning efter en nedläggning bevarar sin starka nationella och internationella ställning och i förlängningen förebygger ohälsa i samhället och återför arbetsskadade till arbetslivet. Vem ska betala verksamheten framöver? FAS finns det inga medel till ytterligare. Finns det någon annan myndighet som verksamheten ska in på?
I så fall måste det till betydligt mer pengar för att det ska kunna komma arbetslivsforskningen till del. Att lägga ned Arbetslivsinstitutet utan att flytta över forskningsmiljöerna i sammanhållet skick till universiteten kommer också att innebära att kunskapsmiljöerna i ett nafs kommer att försvinna.
Inte är det väl så man tar till vara och utvecklar framgångsrik forskning med internationell konkurrenskraft? Ministern säger att verksamheten är bra, och han vet att den har fått ett gott omdöme internationellt. Då verkar det närmast som att vi pratar om en princip.
Eller är det prestige som gör att man bara skakar av sig alla de här farhågorna, den oro som presenteras och uttalas från olika håll? Man lyssnar inte på det. Det är en rad forskningsprojekt som är på gång och som kommer att avbrytas vid en avveckling av verksamheten.
Ofta är det fleråriga projekt och program som det inte kommer att finnas medel till, vilket är ett slöseri med resurser och kompetens. Om man nu från regeringens sida säger sig värna om verksamheten undrar jag: Kommer man att ge medel till andra verksamheter, ge extra anslag, så att projekten kommer att slutföras på högskola eller universitet?
Finns det över huvud taget någon miljö att söka pengar ifrån?
Sylvia Lindgren (S):
Med tanke på de inlägg som har varit här tycker jag ändå att jag hör från Sven Otto Littorin att det är en hög kvalitet på forskningen i ALI:s verksamhet. Det står även i interpellationssvaret.
Det får väl också vara ett svar till Carl B Hamilton: Den här forskningen har ett mycket gott renommé och det inte enbart bland doktorander och forskarstuderande och dylikt som jobbar i verksamheten.
Den här verksamheten är också oerhört viktig för dem som finns ute på arbetsplatserna, de lokala och regionala skyddsombuden och för arbetstagarna. Den är även viktig för utvecklingen av ett gott och säkert arbetsliv här i Sverige. Detta har i sin tur resulterat i goda internationella kontakter, erfarenheter, spridningseffekter och kunskapsöverföring.
I detta har institutet varit viktigt och delaktigt. I samtliga EU-länder bedrivs forskning inom arbetsmiljöområdet och i arbetslivet i någorlunda samlad form. Institutionsmodellen finns i flera länder, och finansieringen sker på ett eller annat sätt med offentliga medel.
Forskningen är viktig för att stödja att politiska beslut fattas i en bra riktning och att dessa beslut är verkningsfulla för framtiden. Därför är det också oerhört viktigt att verksamheten är långsiktig. Det går att skapa större möjligheter och att få bredare analyser av problemen eftersom man har kompetens från skilda discipliner.
Det är inte svårt att argumentera för verksamheten inom ALI: för den utbildning som bedrivs och för vidareutbildning av arbetsledare och skyddsombud. Där finns också vetenskapliga tidskrifter och expertgrupper med mera.
Tanken slår en dock, och jag måste få uttala den: Är det ändå så att den borgerliga alliansen med arbetsmarknadsministern i spetsen inte gillar ALI:s kamp för den goda arbetsmiljön, individens rehabiliteringsbehov och de partsmedel som också finns för kvalificerade vidareutbildningar av främst skyddsombud?
Denna tanke slår en självklart när man tycker sig kunna skönja ett mönster. Arbetslivsinstitutet avvecklas, Arbetsmiljöverket får kraftigt neddragna resurser och Invandrarinstitutet läggs ned. Hur verksamheten ska drivas vidare finns det inga som helst besked om, bara att detta ska bort. Verksamheten är ju bra, men hur ska den vidareutvecklas?
Vad säger vi till dem som jobbar inom verksamheten? Hur kan vi vidareutveckla den? Det finns det inga som helst svar på. Det tycker jag är en oansvarig politik för denna oerhört viktiga verksamhet. Vi får ofta höra att fyra femtedelar av forskningen i dag äger rum ute på universitet och högskolor.
Det är klart att här finns ett samarbete i mångt och mycket. Det jobbar vi med i annan institutsverksamhet, inte minst när det gäller industriforskningsinstituten. Vi måste hitta verktyg för att klara av att utveckla detta samarbete mellan näringsliv och universitet och högskolor. Därför behövs institutssektorn på speciella områden.
För mig och för oss socialdemokrater är verksamheten när det gäller arbetsmiljö, hälsa och utveckling oerhört viktig. Därför kan vi inte skrota och avveckla en sådan viktig verksamhet.
Sylvia Lindgren (S):
Det framkommer under en sådan här debatt många frågor och funderingar och inte minst uttalanden som gör att man sannerligen tar sig för pannan.
Jag skulle vilja rekommendera alla att läsa protokollet och inte minst notera Centerns representants uttryck när det gäller rasbiologiska institut och när det gäller synen på arbetsmiljö, förebyggande hälsovård och så vidare.
För mig är det svårförståeligt att regeringen till synes planlöst och på så kort tid vill slå sönder de unika forskningsmiljöerna som finns på Arbetslivsinstitutet. Det har framkommit klart i den här debatten. Arbetsmarknadsministern upprepar ofta att forskningen bör vara fri från de politiska styrmekanismerna, och så hänvisar han till regleringsbreven.
Jag har också varit inne på detta i olika sammanhang. Hur ser man till exempel på Vinnovas roll? Vill verkligen arbetsmarknadsministern avhända sig inflytande när det gäller arbetsmiljö och arbetsliv? Här talar man om det nya arbetarpartiet, och sedan går man stenhårt åt de områdena.
Det måste ändå vara tanken när han hänvisar de frågorna till de övriga utbildnings- och forskningsfrågorna. De hamnar väl på Utbildningsdepartementet. Det tar lång tid att bygga upp en bra och riktig forskarmiljö, personalsammansättning, nätverk, kontakter och så vidare. Men allt ska ändå vara till gagn för bättre arbetsförhållanden.
Jag hade förväntat mig mer konkreta svar från ministern och en vilja att stödja verksamheten, det vill säga vetskapen om hur man kan utveckla innan man avvecklar. Men tyvärr har de svaren uteblivit.
Sylvia Lindgren (S):
Jag trodde i min arma enfald att vi år 2006 hade kommit så långt att vi inte ville vika en tum från visionen om ett jämställt samhälle. Trots detta har vi nu en debatt där vi har förslag som rör möjligheter att få göra skatteavdrag för städning i hemmen.
Många har uttryckt att denna reform skulle leda till att flera kvinnor - man har beräknat det till ca 88 % av det obetalda arbetet i hemmet - får mer tid att förverkliga sig själva. Men männens ansvar i hemmet då? Har det helt kommit bort i den debatten?
Vi har länge arbetat för en omfördelning av ansvaret för det obetalda arbetet i hemmet. De strukturella förhållanden som finns avspeglar hur makt och resurser fördelas. Med skattesubventionerade hushållsnära tjänster finns en risk att män inte längre har någon anledning att ta sitt ansvar i hemmet.
Med skattesubventionerade hushållstjänster får dessutom arbetarklassens kvinnor betala för att medelklassens kvinnor ska kunna förena karriär och familj. Jag tror att effekten blir ett steg bort från jämlikheten och en rättvis maktbalans när det gäller både kön och klass.
Det är inte heller så att det är den ensamma mamman, ofta ute i förorten, som ska vara med och bidra till att tvåbarnsfamiljens hemhjälp på till exempel Östermalm ska kunna gå med. Nej, det är mäns och kvinnors gemensamma ansvar. Vi måste fortfarande efterfråga ett rättvist samhälle med människors lika värde.
Visst är det så att om man vill köpa hushållsnära tjänster ska man kunna göra det. Men man ska betala för det och betala vad det kostar. Ministern! Om nu tjänsterna är så viktiga, varför ska man då inte betala vad det kostar? Varför ska man då se till att någon annan ska vara med och betala det, att samhället ska vara med och betala det?
Den som ofta har det sämst ställt i samhället är den som ska vara med och pröjsa dessa kostnader för att de som redan har det bra ska få det ännu bättre. Nej, ur ett jämställdhetsperspektiv och ur flera andra aspekter, inte minst när det gäller svartjobb och dylikt, är det viktigt att man ser till att verksamheter ska vara vita. Man ska betala vad det kostar.
En kampanj som går ut på att upplysa också dem som har det bäst om att man inte ska använda sig av svarta tjänster i den utsträckning som man gör kanske också borde vara på sin plats. Men, som sagt, ministern: Om tjänsterna nu är så viktiga, varför ska man inte betala vad det kostar?
Sylvia Lindgren (S):
Ett stort bekymmer i hela den här debatten är naturligtvis jämställdhetsaspekten och att man inte ser att det är behov som ska styra vart skattepengar ska gå. De som har mest pengar i samhället, de som har råd, ska få det ännu bättre.
Nyamko Sabuni sade i inledningen av den här debatten att det viktigaste för den nya borgerliga moderatstyrda alliansen var jobben. Jobben i politiken tycker hon är viktigast. Det tycker jag med. Jag tycker att det är oerhört viktigt med arbeten, men jag tycker att man har fel medicin från alliansen när det gäller detta.
Man sänker ambitionerna i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, man sänker a-kassan, försvårar inträdet till a-kassan och så vidare. Kvinnor jobbar i betydligt högre grad deltid än män. Kvinnor jobbar mer oregelbundna tider och så kallad förskjuten arbetstid än män. Varför gör de det?
Jo, de gör det för att också klara av det arbete i hemmet som behöver utföras. Där måste jämställdhetsarbetet sättas in. Vi måste se till att flera kvinnor kan få jobba heltid. Flera kvinnor ska slippa att jobba på oregelbundna och förskjutna arbetstider för att på så vis få samma ekonomiska möjligheter som männen.
Däri ligger mycket av jämställdhetsarbetet. Nyamko Sabuni, utan svarta arbetsgivare skulle det inte heller finnas någon svart arbetskraft. Moralen måste förbättras inom detta område. De som köper svarta tjänster borde hängas ut på ett helt annat sätt än vad som görs i dag. Man vill subventionera deras verksamhet i stället.
Sylvia Lindgren (S):
Den första frågan gällde hamburgerkedjorna och de anställda. Det är självklart att de är anställda av den här franchiseföretagaren. Men det finns också oerhört stora krav på franchisetagarna som måste ses över. Det är bland annat det som är skälet till att gå vidare.
Den lag som vi fick för två år sedan innebär endast en skyldighet för franchisegivaren att informera om avtalet innan det skrivs. Någon rätt att till exempel förhandla om avtalet finns inte. Det är lite grann take it or leave it . En rad problem återstår att lösa i det sammanhanget.
Det är därför som frågan om hur man ska gå till väga har kommit upp. Det finns ingen förhandlingsrätt för franchisetagare och franchisetagarnas organisation. Skiljeklausuler i avtalet, regler om uppsägning och ekonomisk ersättning i samband därmed samt oskäliga villkor i avtalen är andra viktiga komponenter.
Man har inga möjligheter till detta när man råkar illa ut. Därför är centrala krav på till exempel förhandlingsrätten för franchisetagare och deras organisationer så viktiga i den här typen av frågor. Här finns det jättemånga småföretagare som behöver ha hjälp och stöd.
Det är därför som vi måste gå vidare med frågan, och det vill inte den borgerliga regeringen och den borgerliga majoriteten i riksdagen göra.
Sylvia Lindgren (S):
Om man en gång har skrivit på det här avtalet som man trodde skulle vara jättebra kan man inte ändra sig. Har man gjort det en gång är man låst därvid. Det är just det som framkommer här. Det är därför som det är så viktigt med ett centralt krav på förhandlingsrätten för franchisetagare och deras organisation. Jag har lyssnat på många franchisetagare i den här frågan.
Vi vet också att skiljeklausul är en regel i franchiseavtalen. På grund av de här skiljeklausulerna har den redan mycket utsatta gruppen av småföretagare i praktiken ingen möjlighet att ta en process om det här avtalet, för det kostar oerhört mycket pengar.
Ett tillgodoseende av de här frågorna i liknande avtalssammanhang är självklara skyddsregler för den svagare avtalsparten. Jag hävdar att man inte fajtas gentemot varandra på lika villkor i de här frågorna. Det är därför som det är så himla viktigt att gå vidare med dem.
Vid en av avvägning mellan de här argumenten och det berättigade kravet på skydd för en svagare avtalspart väger naturligtvis skyddsaspekten tyngst. Det här har vi tagit upp i tidigare motioner.
Jag tycker att som frågan har behandlats av den borgerliga majoriteten i det här betänkandet visar på att man inte har någon stor tillit till franchisetagarna och deras organisation. Med anledning av den utveckling som är på arbetsmarknaden anser jag att det är himla viktigt att gå vidare med densamma.
Jag välkomnar i alla fall att Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet har kommit med ett särskilt yttrande. Men från borgerligt håll där man säger sig värna om företagarna finns inte en rad, snarare en hänvisning till regelverk. Det är det som jag tycker är en skymf.
Sylvia Lindgren (S):
Jag hade inte tänkt slänga mig in i den här debatten men vi har ju diskuterat arbetsmiljöfrågorna vid flera olika tillfällen. jag kan inte låta bli, för arbetsmarknadsministern sade i inledningen att det var väl känt vilka argument han har i de här frågorna.
Han var tydlig, för det har ju sagts vid flera tillfällen att de besparingar som genomförts, bland annat på Arbetsmiljöverket och med avvecklingen av Arbetslivsinstitutet, är viktiga förutsättningar för regeringens satsningar för flera i arbete. Det har varit grunden i det här, men vi socialdemokrater har en annan syn på arbetslivet.
Vi tycker att det logiska borde vara att satsa på fler i arbete och på förebyggande arbetsmiljöinsatser för att minska risken att människor slås ut från arbetslivet. Det är naturligtvis en viktig skiljelinje i våra ställningstaganden kring de här frågorna. Jag vet att arbetsmarknadsministern är intresserad av det här med statistik och siffror i olika sammanhang.
Det kom ju upp en liten diskussion om skyddsombuden tidigare. När det gäller funktionsutbildningarna för huvudskyddsombud är det ingen tvekan om att det här börjar få stora konsekvenser. År 2006 beställde förbunden platser för att utbilda 1 329 skyddsombud men det blev 1 146 deltagare som genomgick någon av arbetsmiljöutbildningarna.
Det betyder att ungefär 86 procent av den beställda kursverksamheten kunde genomföras. Tittar man på 2007 beställde förbunden långtifrån lika många platser. Man förbokade endast 618 deltagare. Till slut blev det 374 deltagare på någon av arbetsmiljöutbildningarna.
Det betyder att man fyllde 61 procent av den beställda kursverksamheten. 2007 beställdes det alltså mindre än hälften av tidigare års deltagarantal, och det deltog en tredjedel jämfört med tidigare års deltagarantal. Det är siffror som talar för sig själva. Det innebär att man har dragit ned på arbetsmiljöutbildningarna, inte minst när det gäller skyddsombuden.
Jag tycker att siffrorna talar för sig själva. Det är klart att det får konsekvenser för verksamheterna. Det har rapporterats här tidigare. Hillevi Larsson tog upp olika byggföretag. Eva-Lena Jansson tog upp situationer i Örebro när det gäller detta.
Vi kan se från industrin, framför allt Livs, som anser att man har en trend som mer och mer styrs av ett bundet arbete och att detta fortsätter. HTF och Sif har också haft negativa indikationer när det gäller det här arbetet. År 2006 gjorde verket 40 000 inspektionsbesök.
År 2010 räknar man med att klara av 28 000 inspektionsbesök. År 2006 gjorde verket 22 500 enskilda besök. Man beräknar att klara 16 000 besök 2010. Det är mycket statistik och siffror. Jag vet att det är sådant som Sven Otto Littorin gillar. Det är viktigt att ta vara på det för att se effekterna av skyddsombudsarbetet.
Mera jobb - ja, där är vi överens. Men se till att det också blir goda jobb. Det är en viktig förutsättning för folkhälsan.
Sylvia Lindgren (S):
När man drar ned på partsmedel och dylikt påverkar det naturligtvis skyddsombudsutbildningarna och register och dylikt som är på väg att försvinna. Med tanke på att allt fler med arbetsskador ska ut på arbetsmarknaden i så kallade utvecklingsgarantier eller nyfriskjobb krävs naturligtvis också kunskap och tillsyn när det gäller arbetsplatsanpassning för dessa människor så att de inte förvärrar sina skador.
Vem ska bevaka att det sker? Ingen hänsyn till den enskilde individens möjligheter och förutsättningar, neddragningar på arbetsmarknadsutbildningarna och arbetsmiljön och flyttningar kors och tvärs över landet och till och med över nationsgränserna - är det den utvecklingen av arbetslivet som vi har att se fram emot? Fru talman! Ytterst handlar detta om vilken människosyn man har.
Vi socialdemokrater anser att år 2007, när det går bra för Sverige, borde alla ha rätt till en positiv utveckling när det gäller arbetsmiljön och när det gäller ett förebyggande arbete för att förhindra ohälsa och utslagning. Frågorna som man kanske måste ställa sig i detta sammanhang är: Vad anser den borgerliga regeringen att arbetsmiljön är värd?
Med tanke på inledningen av diskussionen: Anser regeringen att dålig arbetsmiljö ger en ökad välfärd?
Sylvia Lindgren (S):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret. Det är egentligen ingen måtta på ministerns självförtroende och beröm över den egna insatsen här när det gäller hur mycket man har gjort. Frågan är vilka möjligheter man kunde göra bättre. Sven Otto Littorin! Statistik kan användas hur som helst - det är inget nytt.
Statistik kan vara bra för att förutse trender och förändringar. Men att som i det nu aktuella fallet helt och hållet säga att LO-rapportens statistik gäller endast fram till och med 2005, det vill säga innan den nu sittande regeringen tillträdde, är väl ändå väl magstarkt.
Om man tittar i rapporten ser man tydligt i underlaget från bland annat faktablad om lönebidrag för januari 2007 och Ams faktablad för januari 2006 med mera att det är lite dumt att bara sopa det under mattan.
Om nu ministern inte vill tro på LO:s rapport om de funktionshindrades situation på arbetsmarknaden, som visar att bara drygt hälften av alla funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga har jobb i dag, kan han väl ändå inte vara helt blind och döv för Riksrevisionens rapport.
Där framkommer tydligt att funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga har en fortsatt svag ställning på arbetsmarknaden. Låg sysselsättningsgrad, långa inskrivningstider och hög arbetslöshet kännetecknar den gruppen, vars ställning inte har stärkts under 2000-talet.
Det är nog rätt och riktigt som en av riksrevisorerna uttrycker sig: Regeringen lever helt enkelt inte upp till målet om att funktionshindrade ska ha samma möjligheter som övriga i samhället att delta i arbetslivet. Det är vad Riksrevisionens företrädare säger.
Riksrevisionen konstaterar att regeringen och även Ams har brustit i styrningen av det arbetsmarknadspolitiska stödet lönebidrag. Ams har inte vidtagit åtgärder för att öka arbetsgivarnas vilja att anställa funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga. Det förekommer brister i handläggning av lönebidragen.
Sven Otto Littorin och jag har fört en interpellationsdebatt om det här tidigare. Det kan klart konstateras att ute på våra arbetsförmedlingar har de som jobbar med förmedling många ärenden med funktionshindrade. Här i Stockholmsområdet är det inte ovanligt att en handläggare har upp till 100 ärenden.
Det råder ingen tvekan om att det fordras stora resurser för att kunna möta förhållandet mellan arbetsgivare och den funktionshindrade. Om man drar ned på arbetsmarknadens resurser får det naturligtvis konsekvenser.
Därför är min fråga till ministern fortfarande: Vilka åtgärder tänker ministern bidra med för att förbättra möjligheterna för de funktionshindrade att komma in på arbetsmarknaden?