KBLab/rixvox huggingface dataset:
Saila Quicklund (M):
Tack, idrottsministern, för svaret! Jag hoppas på en bred samsyn i frågan om matchfixning. Jag tar också upp frågor om våldet både på och utanför läktarna. Våld och hot inkräktar på idrottens värdegrund. Det är viktigt att vi ser över och framhåller detta.
Uppgjorda eller manipulerade matcher, även kallat matchfixning, som jag framhåller i min interpellation, har ökat i Sverige de senaste åren och är ett växande hot mot svensk elitidrott. Vi är i nuläget här i landet relativt förskonade från illegalt spel och matchfixning i organiserad form, men som med annan brottslighet kan vi också räkna med ganska stort ett mörkertal.
Den nyligen inledda rättegången i Kristianstad är i sig unik. För första gången kan vi se åtalade i tre led: från spelare till mellanhand och framför allt till den person högre upp i hierarkin som initierat fixandet med matchen. Denna rättegång möjliggörs mycket tack vare av att en av spelarna har anmält dessa händelser.
De människor som organiserar spel i illegal form kring våra elitmatcher ställs nu äntligen till svars. Problemet kan vara att många spelare inte vågar ge sig till känna. Därför blir det ett mörkertal. Jag hoppas att denna rättegång kan leda till att man tydligt sätter ned foten, så att problemet med organiserat spel om våra elitmatcher inte blir för stort.
Brå släppte nyligen en rapport kring problemet med matchfixning. I den skriver man att utredningar kopplade till matchfixning är tidskrävande och komplexa. Det krävs många gånger kartläggningar av transaktioner och internationell rättshjälp för att bevisa mutbrott. Rapporten framhåller det som jag tidigare nämnde, nämligen att det är svårt att få personer att vittna. Det är väldigt tydligt. Fru talman!
Vilka aktörer är det som agerar inom denna typ av brottslighet? Hur går man till väga med manipuleringen? Hur sker rekryteringen av spelare och domare, och vilka marknader existerar fusket på? I vilka spelformer, och hur finansieras det? Detta är viktiga frågor som också Brå framhåller och som vi har ett ansvar att hålla koll på.
Därför vill jag också fråga: Hur avser idrottsministern att gå vidare med de frågeställningar som Brå uttrycker i sin rapport?
Saila Quicklund (M):
Jag är också jätteglad över att det finns en samsyn. Jag tycker att det är viktigt att vi för ett resonemang kring frågorna för att tydliggöra att vi delar varandras åsikter och att det är väldigt viktigt för idrotten. Det är en förtroendefråga, om något. Jag tycker att det är väldigt bra att Riksidrottsförbundet, polisen, Svenska Spel och Åklagarmyndigheten redan nu har byggt upp ett bra samarbete.
Vi har också det här med att man kan ringa in och tipsa om man misstänker någon form av matchfixning och så vidare. Många insatser är på gång. Jag känner mig nöjd med ministerns svar. Vi går i samma riktning och så vidare. Jag tycker att debatten, om vi ska kalla den för det, var väldigt värdefull för många som undrar: Vad händer? Finns det skillnader i åsikterna kring det här?
Jag tackar ministern för interpellationsdebatten.
Saila Quicklund (M):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret. Det är ett förhållandevis otydligt svar, och därför uppskattar jag att vi kan ha denna interpellationsdebatt och tydliggöra vad vi menar från bägge håll.
SJ har aviserat att nattågstrafiken till Jämtlands län är olönsam, och från april månad går nattågen bara under högsäsong - med vissa undantag: en månad i sommar och på torsdagar till hösten. Självklart väcker detta enorma känslor i Jämtland och Härjedalen. 35 000 har skrivit på Svenska Turistföreningens protestlistor mot indragningen av nattågen.
Tågen är nödvändiga för turistnäringen, för näringslivet och för de privata resenärerna. Hela 1 000 personer arbetspendlar till Stockholm, och 250 till Västra Götaland. De är förstås helt beroende av välfungerande kommunikationer. Sämre kommunikationer försvårar och omöjliggör arbetspendling.
Flytt från regionen kan vara en av konsekvenserna, och vi behöver fler invånare, inte färre. Låt mig säga något kort om förutsättningarna och hur det ser ut i Jämtland och Härjedalen. Jag vet att ministern kommer från Göteborg. Vi är åtta kommuner på 12 procent av Sveriges yta. Vi är 127 000 invånare, och det blir mångdubbelt fler under perioder av högt turisttryck.
Vi har 7 000 företagare, de flesta små, inom bland annat turism, friluftsprodukter, skog, trä, mat, it och verkstad. Turismen omsätter närmare 4 miljarder kronor. Det ger en fantastiskt stor summa skattepengar till staten. Vi har Mittuniversitetet med campus i Östersund och 7 000 studenter.
Många studerar också på distans, vilket gör välfungerande kommunikation viktigt. År 2019 har vi två VM i Jämtland, skidskytte-VM och alpina VM, vilket också gör att vi behöver välfungerande infrastruktur. Jämtland med Härjedalen har en stark profil som ett småföretagarlän. Vi har ett starkt entreprenörskap och företagande, framför allt kvinnligt företagande.
I Åre kommun ökar det kvinnliga företagandet mest i landet. Vi har en bred tillverkningsindustri på internationell marknad och en stark skogsnäring, som är beroende av bra kommunikationer och transportsätt. Vi har en besöksnäring som är en basindustri och tillväxtmotor, och antalet utifrån kommande besök ökar.
Vi hade en tioprocentig ökning av antalet gästnätter, vilket är mest i hela landet. Det finns en enorm potential att öka detta ytterligare, och då är tillgängligheten direkt avgörande för en ännu större expansion. Regeringen är ansvarig för att vi har väl fungerande kommunikationer i hela landet.
I ett läge när SJ tycker att ekonomin är sämre tar regeringen ut 1,9 miljarder kronor från SJ AB. Kan ministern påstå att detta uttag på 1,9 miljarder inte påverkar SJ-trafiken?
Saila Quicklund (M):
Det är ett vanligt scenario att infrastrukturministern avhänder sig ansvaret. Vi ska dock påminna ministern om att hon har via sin infrastrukturministerpost ett helhetsansvar för att de svenska kommunikationerna är väl fungerande och att hela Sverige ska leva och ha samma förutsättningar. Ofta lägger ministern ansvaret på Trafikverket och SJ.
Självklart påverkar ett uttag på 1,9 miljarder även övriga satsningar. Om SJ fortsätter på det inslagna spåret och enbart skär i kostnaderna är det en tidsfråga innan SJ har monterat ned hela sin närvaro i Jämtland och Härjedalen och i Norrland i sin helhet. Undantaget är att vi skjutsar upp storstadsbor till fjällvärlden under några veckor per år.
De besked SJ har gett påverkar redan nu negativt. Människor tror inte längre att det går att åka tåg till Norrland eller Jämtland och Härjedalen. De påverkas också av negativa skriverier. Men det behöver inte bli så illa.
Jämtarna och andra kan lockas tillbaka till tågen via pålitlighet, fungerande bokningssystem, fungerande anslutningstider till annan kollektivtrafik, internetuppkoppling, en bra image, rena vagnar och inte minst att SJ och regeringen lyssnar på kunden. Så har det absolut inte varit hittills. Självklart har regeringen huvudansvaret - det vill jag komma tillbaka till - för landets kommunikationer.
Jag vet att vi inte styr på detaljnivå. Det handlar om ett övergripande ansvar som ministern måste ta. Hela Sverige ska leva. Just nu agerar regeringen på många olika plan i motsatt riktning. Det oroar mig, och det oroar också många andra. Jag får tacka för debatten så här långt. Vi lär återkomma till samma fråga.
Saila Quicklund (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag har som sagt frågat ministern vilka åtgärder han avser att vidta för att stävja förekomsten av otillåtna substanser i kosttillskott. Det finns i dag enorma brister i kosttillskottsbranschen och även en svaghet vad gäller regleringen och samverkan mellan de olika myndigheterna. Jag tycker att det är positivt att vi delar oron.
Som det låter har också ministern fått de stora problem som finns beskrivna för sig. Det handlar egentligen om fem olika myndigheter, eller om fyra myndigheter och en kommun, som ska verka i detta med ett delat ansvar. Vi har Livsmedelsverket, som reglerar via lag en hög skyddsnivå för hälsa, och miljö- och hälsoskyddsnämnderna som har det egentliga tillsynsansvaret ute i kommunerna.
Vi vet hur ansträngda de är i sin gärning och att de har svårt att prioritera just kosttillskotten och tillsynen när det gäller dessa. Vi har Läkemedelsverket, som möjliggör klassificeringen av läkemedelsnära substanser. Vi har Konsumentverket, som agerar vid vilseledande marknadsföring. Lägg därtill Folkhälsomyndigheten, som svarar för tillsynen när det gäller förbud mot vissa hälsofarliga varor.
Detta är komplext, och jag känner en oro för att de två åtgärder för Livsmedelsverket som ministern föreslår inte räcker till. Det är viktigt att vi lyfter blicken utanför elitidrotten och den professionella delen. Enligt SVT dopar sig 30 000 personer regelbundet.
Det sker inte främst inom elitidrotten, utan vi ser den stora frekvensen hos gymbesökarna. Mycket av detta kommer naturligtvis från den kroppsfixering som vi ser blir allt starkare i samhället. Det hela går ned i åldrarna.
Vi ser beskrivningar av att friidrottstränare för barn och ungdomar tycker att barnen ska äta kosttillskott. Angående kroppsfixeringen kunde vi i dag läsa om ett plastikspel i en av kvällstidningarna. Barn och ungdomar kan alltså via ett spel omforma kroppen och ansiktet och så vidare.
Många människor tar dessa preparat omedvetet på grund av att innehållsdeklarationen inte är så tydlig som den borde vara. I en studie i Köln såg man att 15 procent av de kosttillskott som undersöktes innehöll otillåtna substanser - även läkemedelsliknande substanser. Det är klart oroande.
Det är dock bara 10 procent av de 3 000 tester som görs som landar i just den grupp som jag talar om nu. Det finns också ett stort mörkertal. Under 2011 tog alliansregeringen fram en utredning som hette Antidopning Sverige - En ny väg för arbetet mot dopning. Där föreslog man också en nationell oberoende antidopningsorganisation eller ett centrum.
Jag har frågat ministern tidigare om detta, och jag vill ha ännu mer förtydliganden än i interpellationssvaret om när ministern avser att öppna eller införa denna oberoende dopningsorganisation.
Saila Quicklund (M):
Ministern! Det som är den stora problematiken när det gäller det vi pratar om är att kommunerna är ansvariga för tillsynen och att deras arbetsbördor gör att de inte just nu kan prioritera kontrollen av kosttillskott. Det är också så att varje kommun arbetar isolerat för sig.
Där kan inte Livsmedelsverket gå in och styra, utan landets alla kommuner måste agera gemensamt kring ett kosttillskott för att vi ska kunna få till ett förbud eller liknande. Detta är klart bekymmersamt i och med de resurser som finns i kommunerna just nu. Det är också bekymmersamt att vi har idrotter som undgår de statligt understödda antidopningsprogrammen. Det är de som inte är RF-anslutna.
Det är därför det är så viktigt att vi liksom Norge och Danmark inför en nationell oberoende antidopningsorganisation. Det är jätteviktigt. Jag ska nämna några exempel på hur horribelt det är när det gäller kosttillskotten. Livsmedelsverket kom med en rapport 2011 - och mycket har hänt sedan dess - där man granskade 43 olika kosttillskott.
Endast 2 av 43 uppfyllde märkningskravet. 30 av 43 innehöll hälsofarliga växter. Vi kan då påminna oss om att man i dag rekommenderar barn och ungdomar att ta kosttillskott. 28 kunde ge biverkningar. 8 skulle klassas som läkemedel. Det är anmärkningsvärt. Det visar också att det kanske är ett större problem för folkhälsan än vad vi har förstått.
Man uppger också från Livsmedelsverket att det saknas en reglering. Det finns inte ett godkännande av Livsmedelsverket, vilket det borde finnas, för det här. Jag tror att det tar ungefär tio år för ett läkemedel att komma ut på marknaden, med alla kontroller som finns. Men vi har en helt fri marknad vad gäller kosttillskotten. Det är anmärkningsvärt. Vi är sämst i Norden inom det här området. Det är, som sagt, sällan kontroller av innehållet.
Och det blir bara förbud i den kommun där kontrollen utförs. Det var det som Livsmedelsverket framhöll i den här rapporten. Malmö stad gjorde också en undersökning. Den gjordes 2010. 21 av 85 granskade kosttillskott var att betrakta som läkemedel och borde aldrig få säljas. 78 procent var felmärkta.
Det här är sådant som vi i dag ser i stora annonser i tidningarna. Det handlar om att snabbt bli starkare och förbränna fett. Det attraherar också motionärer i dag som vill få snabba resultat av sin träning. Självklart är jag orolig för det här. Jag är också orolig för om vi ska uppnå effekter med de insatser som regeringen nu gör.
Jag tycker att det låter tunt att man ger Livsmedelsverket två uppdrag som ska ha bäring på det här kontrollområdet. Jag tycker att vi måste agera betydligt snabbare och mer kraftfullt just för att det är en stor problematik med att kommunerna är tillsynsmyndigheter eller tillsynsorgan och att vi har fyra andra myndigheter som borde agera samstämmigt i fråga om det här.
Men ministern får gärna vidareutveckla detta och bemöta min oro med sina egna ord.
Saila Quicklund (M):
Ministern! Ministern har varit ute i olika sammanhang och kommenterat och varit orolig för stillasittandet och rökandet. Här har vi en helt oreglerad marknad där barn och ungdomar får i sig direkt skadliga läkemedelssubstanser eller dopningsklassade substanser. Det tycker jag är anmärkningsvärt.
Det borde göra att takten ökar när det gäller genomförandet av de uppdrag som man nu har gett till Livsmedelsverket, så att de snabbt kommer med förslag på hur vi kan åtgärda det här. Tullverket har i år beslagtagit åtta gånger fler dopningstabletter än förra året. Vi pratar om 800 000 tabletter som kommer in.
Högriskområdena är Asien och Ryssland, och det är framför allt näthandeln som är den stora delen. Jag tycker att det här är väldigt allvarligt. Vår debattid är alldeles strax slut. Men jag vill poängtera igen - det blir mitt medskick till regeringen och folkhälsoministern - att jag verkligen vill att vi agerar kraftfullt och väldigt skyndsamt i den här frågan.
Vi har haft den här debatten tidigare, i och med en skriftlig fråga. Jag kommer att följa debatten och se hur regeringen agerar i en mycket angelägen fråga för folkhälsan.
Saila Quicklund (M):
Min fråga går till idrottsminister Gabriel Wikström. Samma dag som idrottsgalan gick av stapeln öppnade idrottsministern för en fristående antidopningsorganisation. De senaste händelserna inom idrotten med bland annat avstängningen av det ryska friidrottslandslaget har återigen satt ljuset på antidopningsarbetet.
Trots det förekommer problemet alltmer inom den vanliga motionsidrotten, vilket gör att vi bör lyfta blicken utanför elitidrottens ramar. Användning av anabola steroider förekommer nu alltmer bland vanliga motionärer, och det gör dopningsfrågan mer till ett folkhälsoproblem än ett idrottsproblem. Det är dags att man tar ett bredare grepp inom antidopningsarbetet.
Jag vet att ministern tidigare har svarat att det pågår en beredning i den här frågan. Jag önskar ändå att få veta lite mer om ministerns tankar kring den här mycket viktiga frågan.
Saila Quicklund (M):
Jag saknar tydlighet i processgången. Men jag vill ändå poängtera att det är oerhört viktigt att Sverige kan leva upp till Europarådskonventionen mot dopning som pekar på att all organiserad idrott omfattas av antidopningskonventionen. Det handlar om idrottens trovärdighet, men det handlar också om människors hälsa.
Det är därför som jag tycker att det är så viktigt att vi nu går vidare med den här frågan om ett nationellt antidopningsinstitut.
Saila Quicklund (M):
Min fråga går till statsrådet Ardalan Shekarabi. Regeringen avser nu med all tydlighet att tvinga fram ett antal storregioner i landet. Motivet är bland annat en bättre sjukvård. Sverige har en välfärd i världsklass. Jämförelser visar till exempel att Jönköpings och Hallands län har den bästa vården i Sverige. De är inte storregioner.
Det finns i dag heller inga belägg för att vårdkvalitet, patientsäkerhet eller effektiviseringsgrad skulle öka med större regioner. Vi moderater har uttalat att vi är skeptiska till den omfattande förändring som föreslås, då medborgarnytta och stark förankring hos människorna i dag saknas.
Min fråga till statsrådet är: På vilket sätt kommer sjukvården att förbättras för invånarna i Stornorrland, som för övrigt med sina stora avstånd täcker hela 58 procent av landets yta?
Saila Quicklund (M):
Tidigare har både regeringarna Persson och Reinfeldt avvisat förslag om att dela in Sverige i storregioner. Det saknas dessutom analyser som visar att storregioner skulle vara lösningen på Sveriges stora utmaningar. Ur ett vårdperspektiv leder också storregionerna till nedläggningar av både vårdcentraler och sjukhus, vilket självklart är förödande. Enligt Sifo anser endast två av tio personer att en regionbildning är bra.
Statsrådet får gärna kommentera de siffrorna.
Saila Quicklund (M):
Min fråga går till kulturminister Alice Bah Kuhnke. Alliansregeringen fastslog i sin proposition Tid för kultur kulturens stora betydelse för en bättre välfärd. Sjukvården och äldreomsorgen ingick. Forskning pekar på att människor som deltar i kulturlivet har en bättre hälsa och lever längre.
Statens kulturråd fick i uppdrag av regeringen att fördela ca 70 miljoner kronor till ett femtiotal fleråriga projekt för att främja äldre människors delaktighet i kulturlivet. Människans behov av upplevelser, kultur och bildning avtar ju inte med åren - tvärtom stiger det. De positiva resultaten lät inte vänta på sig.
Därför är det förvånande att den nuvarande regeringen har tagit bort den här viktiga satsningen, Kultur för äldre. Min fråga blir: Varför prioriterar inte regeringen en så viktig satsning som Kultur för äldre?
Saila Quicklund (M):
Jag tackar kulturministern för svaret. Det är viktigt med kontinuitet, inte minst när projekten och reformerna är mycket framgångsrika, vilket faktiskt Kultur för äldre var. Nya projekt gör också att man tappar tid och fart. Vi tycker att det är märkligt att regeringen inte har valt att prioritera en så framgångsrik reform. Det finns en oerhört stor frustration över regeringens agerande bland de äldre och bland personalen.
Denna frustration förmedlas nu från dem via mig vid denna frågestund.
Saila Quicklund (M):
Tack för svaret, ministern! Jag hade nog hoppats på lite mer tydlighet och en beskrivning av vad som är på gång från regeringens sida vad gäller en så kallad Nado, alltså en fristående nationell antidopningsorganisation. Dopningsfrågorna är tyvärr, måste vi säga, mer aktuella än någonsin i dag. Vi har nog alla följt medierapporteringen kring de här fallen och det arbete som pågår runt dem.
Jag tycker att vi kan vara tacksamma över att testerna har förfinats och att det är allt svårare för dem som brukar förbjudna preparat att klara testerna. Kanske är också idrotten renare än någonsin, trots allt. Det innebär ändå inte att arbetet kan stanna av, utan vi måste fortsätta med det här.
Det är en viktig förtroendefråga framöver för idrotten, som gör en fantastisk samhällsnytta. Jag och idrottsministern har debatterat frågan tidigare. Och jag sa i den förra debatten att jag skulle återkomma och följa upp frågan. En så kallad Nado är nödvändig ur många aspekter.
I den statliga utredningen, som alliansregeringen tog initiativ till, Antidopning Sverige - En ny väg för arbetet mot dopning föreslogs just en Nado. Utredningen hade många andra bra och konkreta förslag. Jag tycker att vi ska beakta dem när vi nu ska försöka genomföra det här, vilket jag hoppas att ministern kommer att göra.
Arne Ljungqvist - vi kan kalla honom antidopningslegend - har i många år kämpat mot dopning och så vidare. Hans koppling och närhet till forskningen måste också beaktas i arbetet framöver. Fru talman!
En bidragande anledning till att skilja antidopningsverksamheten från RF är just att Europarådskonventionen pekar på att all idrott ska omfattas av antidopningskonventionen. Det är inte fallet i Sverige. Här sticker vi ut. Idrotter där man i dag tävlar på nationell och internationell nivå ingår inte.
De är inte anslutna till RF, och då omfattas de inte heller av antidopningsverksamheten, alltså den statligt stödda verksamheten. Det är inte bra. Kosttillskottsintag ökar markant. Det är oroväckande. Till och med ungdomar talar om att de äter kosttillskott. Vi vet också att kosttillskotten strömmar in i landet helt okontrollerat.
Tillsynen av det måste verkligen stärkas omgående. Det är kommunerna som har tillsynsansvaret. De har dåliga resurser och hinner inte prioritera det här. Till exempel granskade Livsmedelsverket och Läkemedelsverket vid ett tillfälle 43 kosttillskott och fann flera kända biverkningar av dessa. De preparaten finns kvar på nätet och i butikerna.
Flera dopningsfall har också kommit fram. Det handlar om nya målgrupper. Nu fastnar också kvinnor i dopningskontrollerna. Det är oroväckande. Min fråga till statsrådet blir återigen: Hur ser statsrådet på utvecklingen i dag?
Kan han, mer ingående, beskriva den process som pågår när det gäller Nado? Han får gärna återkomma i fråga om det.
Saila Quicklund (M):
Jag upplever ändå att Riksidrottsförbundets ordförande är positiv till Nado. Det skulle underlätta processen, om det nu finns en vilja till det. Jag tror också att en rad olika åtgärder måste till, men Nado är en viktig variant. Jag vill ta tillfället i akt och lyfta upp en fråga.
I höstas föreslog statsrådet att man skulle dopningstesta gymbesökare. Jag tycker att skrivningen och det som uttalades när det presenterades var luddiga. Förslaget förvånar till viss del. Jag ska motivera varför.
Straffskalorna för dopningsbrott och narkotikabrott bör korrespondera. Har statsrådet en annan åsikt när det gäller det? Om regeringen eller statsrådet vill höja straffen för dopningsbrott bör motsvarande höjning ske när det gäller narkotikabrott.
Avser regeringen att göra det och i så fall när? Det vore inkonsekvent och orimligt att skärpa straffen när det gäller dopningsmedel samtidigt som synen på narkotika riskerar att röra sig i mildrande riktning. Förslaget innefattar också tvångsmedel. Det verkar inte rimligt att ge sådana befogenheter till en ny specialiserad myndighet.
Det jag tycker är märkligt är att polisen redan i dag kan ingripa med tvångsmedel mot personer som är skäligen misstänkta för dopningsbrott. Det görs i dag. Vad skulle skillnaden bli? Statsrådet får gärna förklara det för mig. Företrädare för staten kan använda sig av tvångsmedel som gripande, kroppsvisitering, kroppsbesiktning och husrannsakan.
De är bland de mest ingripande åtgärder ett demokratiskt samhälle kan använda mot sina medborgare. När det gäller polis och åklagare är användningen av sådana tvångsmedel en skör balansgång mellan kraven på att å ena sidan klara upp brotten och att å andra sidan respektera den enskildes integritet.
Just integritetsaspekten har varit uppe till diskussion mycket, särskilt kopplat till det här förslaget. Integritetsskyddskommittén har också kommit fram till att skyddet för den personliga integriteten inte är tillräckligt reglerat i svensk lagstiftning i dag. Förslaget framstår som sagt som otydligt för mig.
Det låter ogenomtänkt. Det måste ha tillkommit i en hast. Jag tycker inte heller att det står i proportion till brottet. Det är framför allt inte rättsligt analyserat, eftersom vi har två komponenter som bör följa varandra - dopning och narkotika. Jag skulle önska att statsrådet preciserade förslaget lite mer, utifrån de frågor som jag nu har ställt.
Återkom gärna med det!