KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Pehrson (L):
Jag har ju haft förmånen att före min nuvarande roll ha varit riksdagsledamot. Jag minns när jag satt ute i kammaren och Mona Sahlin stod här i talarstolen. Ämnet var: Ska vi prata svenska i Sverige? Mitt svar var: Självklart! Det var dock inte så att alla riksdagens partier då tyckte att det var självklart, utan det blev en väldigt lång debatt.
Jag är därför väldigt glad att vi nu förtydligar något som jag gärna vill trycka på i integrationspolitiken, nämligen att den som har rätt att komma till Sverige - och kommer till Sverige - ska vara välkommen och välkomnas med tydlighet. Det ska vara tydligt: Här jobbar vi, här pratar vi svenska och här sköter vi oss. Gör man inte det måste man möta tydliga drivkrafter att göra det ändå.
Min uppfattning är att detta i 99,9 procent av fallen även ligger i individens intresse. Vem kommer till ett land utan att vilja bli en del av landet? Vi gör stora förändringar på integrationsområdet, och det är jag glad för.
Johan Pehrson (L):
Tack, Jytte Guteland, för en viktig fråga! Vi bär ju tillsammans ett ansvar för hur vårt ordförandeskap går och framför allt för de beslut vi tar, som är viktiga för Europa och för vår framtid. Vi har sagt att vi samarbetar också i EU-frågor på de områden som berörs av det avtal som regeringen har med Sverigedemokraterna. Det är ju helt självklart.
Det kan ju vara en hel del kantbollar där som vi får döma av. Där det inte är så är det helt självklart att vi antingen måste söka stöd hos Sverigedemokraterna utanför avtalet eller från Socialdemokraterna i EU-nämnden. Därför är Socialdemokraterna i högsta grad delaktiga i hur det här går. Vi planerar och har fullt upp med att förbereda ordförandeskapet på olika ställen.
Vi kommer att försöka ta vid efter det tjeckiska ordförandeskapet och ta så mycket som det bara går i mål. Det är viktigt. Resten lämnar vi med varm hand över till spanjorerna efter oss, men det här är ett mycket viktigt halvår inte bara för regeringen utan också för Sverige och Europa.
Johan Pehrson (L):
Regeringen gör stora satsningar på utbildningsväsendet för att se till att fler unga människor söker sig till bland annat de utbildningar som ger jobb inom äldreomsorg med mera. Vi prioriterar detta.
Vi ser också till att människor som är föremål för den breda paletten av åtgärder inom Arbetsförmedlingen ska styras dit där det finns ett skriande behov av arbetskraft. Som jag inledde frågestunden med är 534 000 människor inskrivna på Arbetsförmedlingen - en effekt av de framgångsrika år frågeställaren refererade till.
Jag vill nu se till att man gör allt man kan för att dessa personer kommer i de arbeten som efterfrågas. Då kan de vara föremål för olika former av utbildningar eller omställning mitt i livet. Det är denna väg vi vill gå. Jobben finns, och vi måste stödja människor så att fler vågar söka sig till denna verksamhet.
Johan Pehrson (L):
Det märks på många sätt att det har varit ett regeringsskifte. Socialdemokraterna har glömt bort att de har regerat i åtta år. Minnesbilden av vad man har medverkat till har bleknat ganska snabbt, hör jag.
Vi i Liberalerna och regeringen menar att de åtgärder som har genomförts kommer att tjäna medborgarna väl för det fall att de drabbas av arbetslöshetens smärta. Mycket av kritiken handlar om att det finns åtgärder eller resurser som inte har använts under det innevarande året.
Det har inte varit ovanligt att man också under tidigare år har skickat tillbaka pengar till staten beroende på att regleringsbreven från den socialdemokratiska regeringen har varit för svaga och att fokus på jobb och på jobbskapande, nära insatser har varit för svagt. Detta kan vi prata mycket om. Jag vill påstå att de fantastiska medarbetarna på Arbetsförmedlingen är väl rustade och har bra program och garantier.
Jan-Evert Rådhström (M):
Jag har tidigare debatterat frågan om eftersupning med justitieministern, närmare bestämt den 4 april 2003. I den debatten var justitieministern helt oförstående till att ens utreda frågan om att införa en lagstiftning om eftersupning.
Det ställningstagande som justitieministern då gjorde var allt annat än att främja möjligheter till att få ett ytterligare instrument för att stävja rattfylleri på våra vägar. Ministern sade i den debatten: "Jag är därför inte beredd att nu överväga en kriminalisering av efterförtäring."
Att jag än en gång begärt en interpellationsdebatt i frågan beror på att jag tycker att jag skönjer en attitydförändring hos ministern. Det var en tidningsartikel i Östgöta-Correspondenten den 23 oktober där ministern citerades med att han vill se över reglerna kring den så kallade eftersupningen, vilket jag tyckte var glädjande.
Den artikeln gav mig visst hopp om att någonting nu kanske kommer att ske. När jag dessutom fick se att det hade utsetts en särskild utredare om rattfylleri- och sjöfyllerifrågor kändes det faktiskt som en framgång. De positiva tankar jag har haft, att nu kommer det att hända saker på det här området, har liksom höstmörker blivit allt svartare.
Utredaren ska vara klar senast den 16 december 2005. Nästan två år får vi befara att det dröjer innan ens ett förslag läggs fram. Än värre är vad det kan bli för ett förslag. I direktiven står det tydligt att frågan har utretts tidigare och inte föranlett några nya ställningstaganden.
Jag konstaterar redan nu att om ministern tydligt här i dag talar om sin vilja att få en lagstiftning om eftersupning så kommer inte denna utredning att ha några som helst förutsättningar att lägga fram någonting nytt.
Det blir en utredning i raden som försenar och gömmer en viktig fråga, för att sedan inte resultera i någonting nytt konkret. Mina frågor till justitieministern blir med anledning av detta: Vad föranleder att ministern vill att det ska utredas igen? Det framgår inte av direktiven.
Borde inte direktiven ha öppnat för nya frågeställningar, i stället för att man kort konstaterar att det redan är utrett?
Jag vill även fråga justitieministern om han känner till att när det handlar om eftersupning, som är ett av de reella problemen i de här fallen, krävs det urinprov för att man ska kunna döma en person för eftersupning - helst två, för att kunna fälla. Men dessa urinprov kan inte tas om den misstänkte vägrar.
Det är ett av de väldigt reella problemen i den här frågan.
Jan-Evert Rådhström (M):
Justitieministern läste upp en mängd olika saker som finns i det här direktivet. Men det var väldigt få saker som handlade om frågan om eftersupning. Det är alltså den lagstiftningen som jag vill komma åt. Jag vill tydligt att vi ska ha en lagstiftning, som kanske är i likhet med den norska lagstiftningen om eftersupning.
Det som jag tycker är problemet med direktivet är att man där hänvisar till att det har gjorts tidigare utredningar och att de har behandlat frågan och inte funnit något skäl för att det ska införas en eftersupningslag i Sverige. Men direktivet öppnar inte för några nya tankar. Det är det som jag tycker är ett problem.
Justitieministern inledde sitt andra inlägg något underligt, och jag skulle vilja få ett förtydligande om det. Jag vet inte om jag var ouppmärksam eller inte, men justitieministern sade att vi i Sverige är "förskonade" internationellt sett.
40-50 % av våra dödsolyckor på väg är alkohol- och drogrelaterade. Justitieministern antyder i siffror att det skulle vara 150 stycken. Det är 150 för många. Det är bara att konstatera. Men vi kommer inte åt problemet.
Det hävdar jag, och jag kommer med en dåres envishet att fortsätta att försöka få justitieministern på andra tankar i den här frågan. Problemet med eftersupningen är att det är näst intill omöjligt att klara kontrollverksamheten, som jag sade, med urinprov och så vidare. Detta är underligt.
Poliskåren, den medicinska expertisen i Linköping, våra åklagare och människor i stora delar av vårt land som kan denna fråga är mycket bekymrade och kan inte förstå varför vi inte kan ta ett steg ytterligare och få en sådan lagstiftning.
Vår justitieminister har förvisso varit många dagar i rättssalar, men det har varit på den andra sidan, där man försvarar olika typer av människor. På åklagarsidan är detta ett mycket stort problem, och jag hoppas att justitieministern kommer till insikt.
Jan-Evert Rådhström (M):
Vi får vänta till december 2005 på att denna utredare ska konstatera om det är ett problem med bevisföring och det som justitieministern sade. Vi kommer att få ett svar på detta, och då kan man se bilden framför sig.
När vi har fått detta om två år ska justitieministern ånyo börja fundera på om det kanske ska införas en lagstiftning. Åren går. Människor dör på våra vägar, och problemet blir allt större. Det borde gå att komma till handling när det gäller det här.
Jag hävdar fortfarande att direktiven inte ger utrymme för konkreta förslag om en lagstiftning om eftersupning, utan man ska se på de kringeffekter som dagens problem ger. Det är sorgligt, tycker jag.
Jag frågade i mitt inledningsanförande om justitieministern kunde ge någon indikation i fråga om intresset av att ha en sådan lagstiftning. Jag vet att justitieministern tog direkt avstånd från lagstiftning den 4 april 2003 när vi hade en debatt. Men nu ligger ändå direktiven, och direktiven är enligt min mening för svaga.
Kan justitieministern då se en fördel med en lagstiftning i Sverige mot eftersupning eller inte?
Jan-Evert Rådhström (M):
Björn Hamilton, som har huvudansvaret för luftfartsfrågor, kommer att redovisa de moderata ställningstagandena. Jag vill gå upp i en detalj. Starten på dagens debatt gick väldigt hastigt, så det blev lite ovanligt. Jag vill med tillfredsställelse konstatera att vår motion om stickprovskontroller av flygbesättningar har blivit tillgodosedd.
Jag vill passa på att rikta ett speciellt tack till polisman Alf Molin från Kristinehamn, som har uppmärksammat oss på detta problem. Jag kan rikta ett tack, eftersom jag vet att Alf Molin finns här på läktaren i dag och lyssnar på debatten.
Min förhoppning och tro är att det inte är något jättestort problem i dag med flygbesättningar som är påverkade av droger och alkohol. Men en ändrad lagstiftning ger en tydlig signal om att risken finns att de kan bli upptäckta om det skulle förekomma.
Krister Örnfjäder sade i sitt inlägg att regeringen ska se på om det här är ett problem med dagens regler. Jag kan bara säga att det är ett problem med dagens regler.
Jag förutsätter därför att regeringen inte kommer att fundera på om det är nödvändigt eller inte utan att regeringen med kraft och handling snabbt återkommer till riksdagen med ett lagstiftningsförslag. Vi vet alla att detta förekommer, särskilt när det gäller utländska besättningar.
När vi hade vår diskussion i utskottet och vi kom fram till ett tillkännagivande var det ungefär samtidigt ett fall i Malmö med en besättning som kom från ett östland, och det var problem med droger. Det var tur att ingenting hände då.
Med det tillkännagivande som vi i dag ger till regeringen och följdverkningarna av detta kommer vi inte att kunna utläsa i siffror vad vi kan åstadkomma i räddade liv med den kommande lagstiftningen.
Men en sak kan vi känna oss nöjda och stolta över, och det är att vi kanske bidrar till att en katastrof förhindras i framtiden och att det dessutom har en starkt brottsförebyggande effekt. Det är inte alltid som vi har möjligheter att komma med lagstiftning före katastrofer, men nu gör vi det den här gången.
Jag har egentligen en enda önskan i samband med den här frågan, och det är att vi samfällt nu ska se till att regeringen inte drar frågan i långbänk. Jag hoppas att alla känner sitt ansvar för att det snarast kommer tillbaka ett lagstiftningsförslag i frågan. Det är först då som vår polis kan börja agera och utföra stickprovskontroller. Herr talman!
Jag vet att Björn Hamilton kommer att redovisa de moderata reservationerna och de yrkanden som vi har, så jag kan redan nu säga att jag står bakom det som han kommer att yrka.
Jan-Evert Rådhström (M):
Brandin börjar med att läsa ur Taxitidningen där man skriver: Äntligen! Brandin sade att han själv hade tänkt använda ordet äntligen. Var det positivt, eller vad lägger du för värdering i ordet äntligen i detta hänseende?
Om man är skribent i en tidning måste man skriva äntligen om det börjar hända någonting efter fem, sex års hantering i en fråga. Vad annars skulle det stå?
Tror Brandin att han någon gång under sin tid här i riksdagen kommer att kunna få säga äntligen när det gäller ytterligare åtgärder för att stärka rättsdelen när det gäller taxiverksamhet? Vi får se. Tiden kommer att utvisa detta.
Jag är lite bekymrad när jag hör Brandin tala om att vi måste ha hårda regler för limousineservice. På det sätt som du redovisar det skrämmer det mig. Vi vill också ha hårda regler. Men för Brandin verkar det inte vara något problem att vi har olika tolkningar.
Jag vill att Brandin här i talarstolen i dag säger att han på intet sätt vill att vi ska ta bort den fungerande limousineservice som i dag finns på vissa orter. Det är viktigt. Vill Brandin att seriösa limousineföretag i andra delar av landet också ska få möjlighet? Det är viktigt om Brandin skulle kunna ge den signalen. Så ser inte länsstyrelserna att de kan tolka bestämmelserna.
Jag önskar att Brandin tog kontakt med länsstyrelsefolket som hanterar de här frågorna. Det är problemet. Men det behagar inte Brandin att sätta sig in i.
Jan-Evert Rådhström (M):
Jag tog upp frågan om tömningscentraler. Brandin ställer nu frågan till mig hur jag vill lösa det. Detta är bara ett tecken på att Brandin varken läser eller lyssnar. Han lyssnar inte på våra argumentationer, och han läser inte våra reservationer. Det behagar han inte göra. Vi menar att det ska finnas en möjlighet för limousineservice att köra förbokade resor. Det är tydligt vad vi tycker.
Det borde Brandin ha vetskap om. Brandin påstår att jag inte är som det väder som vi har i dag. Jag för min del och Moderata samlingspartiet har synpunkter oavsett om det är vackert väder eller dåligt väder. Vi för politik under årets 365 dagar.
Vi lägger oss inte ned och solar, som det tyvärr verkar att regeringsföreträdare gör. Oavsett om det är regn, snö eller blåst ligger ni still och tror att det är söndag.
Jan-Evert Rådhström (M):
Jag tyckte att det var lite svagt i argumentationen att säga att vi inom alliansen inte skulle ha någon synpunkt på om det är hundra ton eller vad vikten är på lastbilar. Vi har ett beslut i riksdagen om en 60-tonsgräns. Det som skiljer Peter Pedersen och alliansen och framför allt Moderaterna åt är att när vi tycker att vi kan ha en 60-tonsgräns anslår vi också pengar till vårt vägnät för drift och underhåll.
Vi vill att vi ska få ett vägnät som fungerar. Att Peter Pedersen vill minska totalvikten beror på - och det kan jag förstå - att ni inte har några pengar till våra vägar. Ni har inte pengar. Senast nu i februari såg vi att Vägverket fick gå ut och säga: Pengarna räcker inte. Vi måste minska underhållet ytterligare. Så det är väl ett skäl, förstår jag. I stället för att satsa på vägar måste ni göra någonting annat.
Peter kommenterade aldrig hur han ser på Danmarks och Hollands miljöarbete, att de faktiskt vill förlänga lastbilarna. Jag skulle vilja höra din fundering kring varför Danmark och Holland funderar på att förlänga sina lastbilar.
Det som jag tycker är viktigt och som Sveriges näringsliv ska ha reda på när det står en vänsterpartistisk företrädare här i talarstolen och predikar för denna motion är att man här hänvisar till vikter. Men, Peter Pedersen, oavsett om den håller vikten vill ni ju faktiskt göra lastbilen kortare.
Kan du tänka dig en lastbil som bara kör dun som inte väger speciellt mycket och ni likväl ska korta ned så att det krävs fler lastbilar för att köra detta dunekipage, då är det faktiskt något annat som ligger bakom än att ni vill ha ett fungerande transportsystem. Det är beklämmande.
Jan-Evert Rådhström (M):
Det ska bli intressant att läsa protokollet, framför allt för de i vårt land som är intresserade av infrastrukturfrågor. Man ska notera vad Peter Pedersen sade. Han tycker att det är bra om vi kan frigöra pengar från väganslagen. Det Peter Pedersen står och säger här är att han kan vara intresserad av att minska anslagen till våra vägar för att få till annan verksamhet.
Vänsterpartiet står alltså för att vi ska ha minskade anslag till vägnätet, om ni skulle få gehör för totalvikten. Det är en mycket intressant uppgift. Du ställde en fråga till mig förut om övervikten, om vi tycker att det är något problem. Det är givetvis ett problem, och det ska man vidta åtgärder mot. Men det är ju samma sak där.
Vänsterpartiet har ingen politik. Ni vill inte anslå pengar för att vi ska ha ett rättsväsende och en poliskår och för att vi ska kunna få resurser för att ha personal som kan sköta övervakningen i vårt land. Alltså är det enklare att minska totalvikten på lastbilar och minska längden så att de inte ska kunna lasta så mycket. Det är Vänsterpartiets politik.
Jag tycker att det är sorgligt för svenskt näringsliv och för våra transporter. Framför allt är det i slutändan för svenska konsumenter som våra varor blir dyrare med vänsterpolitiken.
Jan-Evert Rådhström (M):
Det är inte utan att jag är tvungen att le lite grann när jag hör Hans Stenberg tala om hur viktig chiptrimningen är för vårt land. Sedan säger han att han förväntar sig en fortsatt snabb behandling av ärendet. Jag skulle vilja att Hans Stenberg utvecklade det lite grann.
I betänkandet kan vi läsa att frågan faktiskt var uppe i miljö- och jordbruksutskottet redan 2001. Trafikutskottet har tidigare sagt att beredningsarbetet måste ske utan onödig tidsutdräkt, och nu anser Hans Stenberg att vi ska fortsätta att ha ett lika snabbt tempo som tidigare.
Är det så jag ska uppfatta det, eller kan vi konstatera att det tidigare inte hänt någonting? Jag hade en direkt fråga till Hans Stenberg i mitt anförande, nämligen: Hur resonerar ni när ni inte ens tar upp det som vi säger om teknikutveckling av fordon - ifall Vägverket inte har möjlighet att inom sitt regelverk ta sig an dessa frågor?
Jag exemplifierade detta med Segway. Ingenting sägs om detta i betänkandet. Ingenting sägs i Hans Stenbergs anförande. Det finns inga förslag, utan det gäller att ligga lågt och göra så lite som möjligt. Det är majoritetens ståndpunkt i trafikutskottet. Detsamma gäller våra förslag om klassning av EU-mopeder med mera. De är inte ens kommenterade.
Jag ska dock inte ge dig alltför många frågor, utan bara fråga hur du ser på detta. Om det inte ingår i Vägverkets regelsystem att se på teknikfrämjande fordon, vem ska då ta sig an dem?
Jan-Evert Rådhström (M):
Jag kan konstatera att Hans Stenberg ändrade sig i sitt andra inlägg beträffande det han sade om att han förväntade sig en fortsatt snabb behandling av frågan. Det tar sin tid, och tyvärr får vi konstatera att det tar alltför lång tid.
Jag blir lite förskräckt när jag tar upp teknikutvecklingen och Hans Stenberg säger att vi inte ska lägga oss i detaljfrågor och att det i dag inte ligger inom Vägverkets ram att fatta sådana beslut. Han förutsätter att myndigheterna vänder sig till oss. Vi ska utgå från att de gör det, säger han.
Vi har alltså en regering och en majoritet i trafikutskottet som sitter med armarna i kors. Det kommer förslag från oppositionen, och därför vill jag fråga Hans Stenberg: Har du över huvud taget inte satt dig in i den problembild som vi beskrivit i vår motion och försökt ta ställning till om det är så som vi säger? Eller utgår du från att det som vi föreslår, när vi anmäler ett problem, är obetydligt?
Engagerar sig inte Hans Stenberg i problemet när han nu vill avstyrka motionen? Resultatet av det blir ju att strunta i frågan och vänta på att Vägverket kommer med förslag. Hans Stenberg måste ha mycket behagliga arbetsdagar om det inte finns någon vilja eller något intresse av att se ifall det ligger någonting i det som vi har skrivit. Vi har haft kontakter.
Vi har jobbat med den här frågan, och när vi skrev motionen förutsatte vi naturligtvis att Hans Stenberg och det socialdemokratiska partiet skulle engagera sig och försöka analysera vilka problem teknikutvecklingen i Sverige står inför. Men tydligen fanns det inget intresse av det.
I stället är beskedet: Sitt med armarna i kors och vänta på att Vägverket hör av sig till trafikutskottets socialdemokrater. Synd, säger jag.
Jan-Evert Rådhström (M):
Jag tackar justitieministern för svaret, men jag tror inte att statsrådet förväntar sig att jag ska vara speciellt nöjd. Jag vill kommentera lite grann av det justitieministern har sagt, bland annat att det "under senare år har förekommit diskussioner" om ljuddämpare - "under senare år"! Jag väckte min första motion i frågan 2000.
I sex års tid har jag drivit frågan - årligen. Det är inte "under senare år" för mig. Vi får hoppas att insikterna ska komma. Det sägs att Statens kriminaltekniska laboratorium har gjort provskjutningar, och det har konstaterats att det jag har hävdat i sex år stämmer.
Jag vill inte anklaga justitieministern, men det vore betydligt enklare att läsa i ett lexikon om vad naturlagarna säger. Naturlagarna säger att du inte kan få ett ljudlöst skott från ett klass 1-vapen. Det har med ljudhastigheter att göra.
Nu har man väl gjort det här noggrant, dels med hjälp av test, dels förhoppningsvis genom att man har läst lite naturvetenskap om vad det hela innebär.
Efter de sex år jag har drivit denna fråga finns det kanske en chans att få ett tydligt svar från justitieministern på vad hans syn är. Det kommer ett förslag före sommaren. Vad är det för förslag som kommer?
Innebär det en förändring i vapenlagen som gör att vi får använda ljuddämpare utan licens? Blir det en förändring i vapenförordningen som innebär att det fortfarande är Rikspolisstyrelsen som ska ha synpunkter på om jag behöver licens för att få använda ljuddämpare eller inte?
Det finns en möjlighet för justitieministern här i dag, nämligen att vara tydlig. Det behövs inga vapenlicenser, precis som ministern säger i svaret. Här finns en möjlighet att göra Sveriges jägarkår nöjd, framför allt alla de som inte vill få hörselskador. Det sitter ungdomar från Sunne här i dag.
Många av dem kanske en vacker dag kommer att bli jägare. Jag skulle vilja att de kan gå hem från denna debatt i dag och konstatera att vi har en justitieminister som inser att ungdomarna inte ska behöva få hörselskador utan kunna bedriva jakt utan den risken. Det finns stora möjligheter för justitieministern att göra dessa ungdomar, mig och Sveriges jägarkår riktigt nöjda i dag.
Jag vill avsluta med vad jag skrev i min fråga. Det är väl besynnerligt att vi har ett samhälle där vi i alla lägen försöker få bort bullerproblem - redan 1962 infördes en lag om ljuddämpare på mopeder och 1965 en lag om motorsågar - men här finns en lag som säger att vi inte får skydda oss. Chansen finns i dag, justitieministern.