KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Stina Bergström ser inte problemet med att kommunerna väljer att handla just ekologiskt. Ett problem belystes just i Kaliber . Jag har för mig att Göteborg var ett exempel. Där har man ställt kraven på ett sådant sätt att svensk produktion inte kan leverera. Då blir man tvungen att köpa produkterna utifrån. Det riskerar att bli kontraproduktivt. Det relevanta borde vara att ställa rätt miljökrav, inte att ställa krav på ekologiskt.
Det vi vill säkerställa är att miljön ska kunna förbättras. Det är de kraven vi ska ställa. När det gäller växtskyddsmedlen har vi nämnt tre konkreta fall. Det mest tydliga av dem handlar om lökodlingen och ogräsmedlet Stomp. Det är tillåtet att använda i övriga EU-länder men inte i Sverige. Här får det inte längre dispens. Då försvinner stora delar av den svenska lökodlingen.
Man kan inte odla lök om man inte får använda det växtskyddsmedlet. Konsekvensen blir att vi i stället importerar löken eftersom svenska konsumenter inte längre kan köpa lök från Sverige. Den importeras då från andra länder, från Holland och Frankrike, där man använder fem gånger så mycket av samma växtskyddsmedel som svenska odlare gör. Svenska odlare är duktiga på att inte använda mycket växtskyddsmedel. Det är som med antibiotikan.
Vi använder inte medlen i förebyggande syfte, utan de används när de behövs. Och vi använder väldigt lite i Sverige. På vilket sätt är det då bra för miljön att vi importerar produkter där man har använt mycket mer medel? Även här riskerar det att bli kontraproduktivt. Det är Miljöpartiet som ansvarar för de frågorna. Kemikalieinspektionen ligger inom Åsa Romsons ansvarsområde.
Vad är Miljöpartiet beredda att göra för att hjälpa svenskt jordbruk så att vi inte slår ut jordbruket och får importera produkterna från länder med lägre krav?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tackar Jens Holm, som bjuder upp till dans. Men han hade inte behövt vara orolig - jag tror att jag tryckte på replikknappen redan innan han gick igång. Jens Holm inleder sitt anförande med en rätt lång harang om allt som Vänsterpartiet och han själv tycker är negativt med EU-medlemskapet. Jag måste invända lite mot den beskrivningen, som jag tycker blir väl ensidig och enkelspårig.
Det är klart att Sverige, som är ett litet, öppet och handelsberoende land, har haft en väldig nytta av att vara en del av denna stora marknad. Att det är en gemensam marknad med gemensamma spelregler innebär också en rad utmaningar. Men visst finns det också fantastiska möjligheter. Svenska producenter har fått en möjlighet att komma ut på en marknad som är mycket större än vad som annars skulle vara fallet. Det här går inte bara åt ena hållet utan åt andra också.
Detta understryker såklart vikten av att man måste ha någorlunda likvärdiga regler på en gemensam marknad. Det blir väldigt svårt att få det här att fungera om Sverige ensidigt ska ha helt andra krav och regler. Jag har tidigare pekat på problemet med växtskyddsmedlen. Det blir problematiskt om vi i Sverige säger att ett antal växtskyddsmedel som man får använda i andra länder inte ska vara tillåtna här. Det slår ut svenskt jordbruk.
Jag tror inte riktigt att det är det Jens Holm vill, men man måste se att det är det som blir konsekvensen om man säger att man ensidigt ska ha väldigt tuffa och annorlunda krav i Sverige. Jens Holm tar upp frågan om självförsörjningsgraden. Jag delar inte helt beskrivningen att just självförsörjningsgrad är det relevanta måttet. Vi vill gärna se mer produktion i Sverige. Vi vill också gärna se mer export.
Men samtidigt ska vi tänka på att jordbruksmark, skog med mera kanske behöver användas till andra ändamål också. Vi behöver mer biobränslen och annat. Det är inte självklart att vi i varje givet läge ska producera en viss procent av de livsmedel vi konsumerar. Däremot vill vi att produktionen ska öka, och där tror jag att vi egentligen är ganska överens.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Ja, Jens Holm, vi vill ha tuffare straff för matfusk och livsmedelsbedrägerier. Det är vi väldigt tydliga med, och det har vi sagt under en längre tid. När det gäller frågan om växtskyddsmedlen beskriver Jens Holm det som att detta skulle kunna vara en konkurrensfördel därför att vi i så fall kommer att ha miljövänligare odling i Sverige. Men så är det redan. Svenska bönder använder betydligt mindre växtskyddsmedel än vad man gör i andra länder.
Denna konkurrensfördel vänds dock snabbt till en enorm nackdel om vi helt slår ut den svenska odlingen. Om vi med ett förbud mot att använda medlen totalt, vilket nu gäller till exempel inom lökodlingen, helt slår ut den svenska odlingen kommer svenska konsumenter inte att kunna köpa exempelvis den relativt sett miljövänliga svenska löken utan vara tvungna att handla produkter från Holland, Frankrike och andra länder där man använder mycket mer av dessa medel. Jag har väldigt svårt att se på vilket sätt detta skulle vara bra för miljön, men Jens Holm får gärna förklara det för mig.
Vi är helt överens om att man behöver forska fram bättre medel, och det pågår också ett sådant arbete. Men medan det här arbetet pågår kan vi inte slå undan förutsättningarna för den odling som i dag bedrivs. Den måste kunna finnas under tiden. Det bedrivs ett väldigt ambitiöst arbete med att hålla nere mängden växtskyddsmedel i Sverige. Jag tror inte att någon svensk odlare är intresserad av att använda mer sådana här medel än vad som är absolut nödvändigt.
Jens Holm tog i ett tidigare anförande upp det här med att upphandla svenskt och närproducerat. Det vet vi att vi inte kan, uttryckt på det viset, enligt upphandlingsreglerna. Men det är fullt möjligt att ställa miljökrav. Man kan ställa tuffa miljökrav när man gör offentliga upphandlingar. Här tror jag att låsningen vid det ekologiska riskerar att bli kontraproduktiv, som jag sa till Miljöpartiet tidigare.
Det relevanta måste vara att offentliga aktörer ställer miljökrav som gör att man uppnår så stor miljönytta som möjligt, inte att man låser sig vid någon viss typ av ekologisk produktion och kanske blir tvungen att handla på import i stället.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Jag vill börja med att säga att det självklart är så att regeringen har utnämningsmakten här, och man kan naturligtvis välja att byta generaldirektör om man vill. Just den delen har jag egentligen inga synpunkter på.
Det jag uppfattar som lite avvikande i detta handlar mer om processen, hur det här har gått till och det sätt som man har valt för att hitta en tillfällig lösning tills man får en ny generaldirektör på plats. Det är nämligen så att det finns en ställföreträdande generaldirektör på plats, här som i andra myndigheter, som i normalfallet borde vara den som går in i ett sådant här läge.
Men i stället för att använda den personen har regeringen alltså valt att rekrytera en tillförordnad generaldirektör utifrån, i det här fallet från Forum Syd. Då måste jag ändå fråga statsrådet: Är det vanligt att man gör så här, det vill säga att man plockar in en tillförordnad generaldirektör utifrån i stället för att använda den ställföreträdande generaldirektören som finns på plats?
Vad menar statsrådet i så fall är syftet med att över huvud taget ha ställföreträdande generaldirektörer om de ändå inte ska användas för att ersätta en generaldirektör när vederbörande av något skäl inte längre kan fullfölja eller fortsätta sitt uppdrag? Ministern skriver i sitt svar att regeringen nu kommer att inleda arbetet med att rekrytera en ordinarie generaldirektör för Livsmedelsverket. Det är bra. Jag tror att det är utmärkt.
Det är väldigt angeläget att en viktig myndighet som Livsmedelsverket så snabbt som möjligt får en fungerande ordning och en tydlig och långsiktigt inriktad ledning. Med anledning av detta vill jag fråga landsbygdsministern: Hur kommer denna rekryteringsprocess att se ut? Kommer det att ske i ett öppet förfarande med möjlighet för flera personer att söka? När tänker landsbygdsministern att tjänsten ska vara tillsatt?
Slutligen vill jag fråga vilken profil man söker på den här personen.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, landsbygdsministern, för svaret! Det låter positivt att det kommer att vara en öppen process och att kravprofilen arbetas fram i vederbörlig ordning. Allt detta låter bra. Jag tolkar det som att utnämningen inte redan är klar, det vill säga att regeringen inte på förhand har bestämt sig för vem som ska tillsättas utan att det verkligen är fråga om en öppen process. Det gläder mig, och jag tackar igen för svaret.
Jag ställde lite tidigare i mitt anförande en fråga som jag inte fick svar på. Min fråga gällde att en tillförordnad generaldirektör plockas in utifrån i stället för att använda ställföreträdaren. Menar landsbygdsministern att det är vanligt att göra så? Vad är i så fall syftet med att alls ha en ställföreträdande generaldirektör, om man ändå inte tänker använda denne i ett sådant läge? Jag tänkte inte säga något mer om den delen.
Det är självklart viktigt vilka som leder våra myndigheter. Men en annan sak som också är viktig är vilket uppdrag myndigheten har. Även här vill jag tacka landsbygdsministern för ett tydligt besked i hans interpellationssvar, nämligen att regeringen inte har ändrat eller avser att ändra Livsmedelsverkets uppdrag, inriktning eller arbetssätt. Det är viktigt att hålla fast vid den linjen, anser jag.
De förändringar som har skett när det gäller Livsmedelsverkets förhållningssätt och arbetsmetod gentemot livsmedelsbranschen i form av mer dialog och en strävan att arbeta mer konstruktivt än tidigare är viktigt. Det finns ett antal bra exempel på hur det har fungerat väl under senare tid, till exempel Förenklingsresan livsmedelsindustrin.
Livsmedelsverket tillsammans med Jordbruksverket och Tillväxtverket jobbar för att bättre förstå, förenkla och förbättra företagarnas vardag. Syftet är att åstadkomma tillväxt, utveckling och export.
Därför vore det olyckligt om regeringen skulle hamna i ett läge där ett ledningsskifte innebär att myndigheten återgår till en annan ordning med mer hårdför myndighetsaktivism. Vi ska inte behöva hamna där. Det gläder mig mycket att landsbygdsministern därför är tydlig i sitt svar. Inte minst arbetet med livsmedelsstrategin brukar regeringen lyfta fram som viktigt.
Då vore det olyckligt om Livsmedelsverket plötsligt ändrar förhållningssätt och i slutändan kommer att motverka eller i varje fall inte bidra till eller medverka konstruktivt till ökad tillväxt och export inom livsmedelsbranschen. Det är viktigt. Jag uppfattar att även landsbygdsministern tycker att det är viktigt.
Jag vill för säkerhets skull fråga landsbygdsministern om han är beredd att lova och på vilket sätt han i så fall är beredd att följa upp och kontrollera att uppdrag, inriktning och arbetssätt för Livsmedelsverket verkligen ligger fast framöver.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Det gläder mig att energiministern håller med mig om att det i grunden inte är en bra lösning. Jag delar dock inte bilden av att Svenska kraftnät riskerade böter. Det hade man kunnat få om man inte hade gjort något alls. Men det fanns som sagt andra alternativ, och jag tror att man, om man hade valt en annan modell, hade kunnat lösa detta på ett sätt som inte hade skapat dessa stora prisskillnader. Därav följer angelägenheten av att göra något just nu.
Jag är väl medveten om att den tidigare regeringen hade positionen att det var klokt att avvakta utbyggnaden av Sydvästlänken. Det byggde på att vi såg att prisskillnaderna inledningsvis inte alls var särskilt stora. Sedan skulle man göra en bedömning av om det behövde göras något mer.
Men jag tror att alla regeringar, oavsett partifärg, behöver vara beredda att göra omprövningar: Om läget i omvärlden förändras drastiskt måste politiken också våga förändras. Här ser vi avgörande och viktiga förändringar. Vi ser att elpriserna redan drar iväg och prisskillnaderna ökar. Vi ser att kärnkraftsreaktorer är på väg att avvecklas i närtid.
Om några år kommer problemet att förvärras genom att vi har ännu mindre elproduktion i södra Sverige. Vi vet också att den kabel som ansluts till Baltikum kommer att göra att mer effekt riskerar att försvinna ut ur landet, och då kommer prisskillnaderna sannolikt att öka - även när Sydvästlänken kopplas in. Min enkla uppmaning till energiministern är: Se läget för vad det är! Läget har förändrats. Det är annorlunda än vad det var under den förra regeringen.
Det gör att det är mer angeläget att agera nu än vad det har varit tidigare. Jag skulle önska att energiministern gick hem och än en gång gick igenom förslagen och en gång till överväger om det kanske inte är lämpligt att agera med det snaraste.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Landsbygdsministern fortsätter att anklaga mig för svartmålning. Jag vill bara påminna landsbygdsministern om att det inte var vi som försökte sprida bilden att något håller på att gå sönder i Sverige. Det var ett annat parti som ägnade sig åt den typen av beskrivningar. Jag håller med om att det är mycket som går bra i Sverige just nu. Vi har haft alliansbudgetar under många år, och det är bara några få månader sedan vi slutade med den trevliga vanan.
Det betyder att det på många sätt faktiskt går ganska bra för Sverige. Jag vill dock understryka att det också finns betydande nedåtrisker, inte bara generellt för hela den svenska ekonomin utan även specifikt när det gäller svenskt jordbruk. Det förvånar mig ganska mycket att landsbygdsministern inte kan se det. Landsbygdsministern frågar vad den förra regeringen gjorde. Ja, den gjorde en hel del, skulle jag säga. Konkurrenskraftsutredningen är ett exempel på ett grepp den förra regeringen tog för att komma till rätta med det här på lång sikt. Men man gjorde också en del annat.
I till exempel instruktionen till Kemikalieinspektionen, som vi har berört här, finns det ett uppdrag att samverka med andra. Min bild är att detta inte riktigt fungerar, och jag undrar vad regeringen gör för att följa upp det. Ett av mina förslag är att man ska tydliggöra detta och vässa formuleringen ytterligare; det tror jag kanske krävs. Jag blir lite bekymrad när jag hör landsbygdsministern prata om att det som behövs i Sverige är mer av lagstiftning kring arbetsrätt, arbetsmiljö och annat.
Jag har lite svårt att se på vilket sätt det skulle göra att konkurrenskraften för svenskt jordbruk förbättras och kostnaderna blir lägre. Det lär snarare bli tvärtom. Jag är fullt medveten om att landsbygdsministern inte kan gå in i enskilda ärenden. De exempel jag tog upp var just exempel, men mina krav och förslag på vad regeringen borde göra är inte att gå in i enskilda ärenden. Det är generella regler för, instruktioner till och krav på myndigheten. Det kan regeringen göra.
Är landsbygdsministern beredd att driva frågorna i den riktningen?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Låt oss börja med att reda ut det här med dieselskatten. Landsbygdsministern konstaterar att en kraftig höjning av dieselskatten gjordes under den förra regeringen. Det stämmer, men den röstade ni ju för. Alla partier röstade för den höjningen av dieselskatten. Det blir lite märkligt att anklaga andra för att höja en skatt när man själv har röstat för höjningen. Jag kan konstatera att det är problematiskt med skattehöjningar generellt och kanske med denna i synnerhet.
Men det som är viktigt i det här fallet är vad nettoeffekten blir för bönderna. Den nuvarande regeringen har höjt dieselskatten och ger sedan en kompensation med andra handen, men nettoeffekten för bönderna blir noll. Det vi gjorde var att vi i vårt budgetalternativ sa nej till er skattehöjning och samtidigt ändå ökade vår kompensation till bönderna, vilket gav en positiv nettoeffekt för bönderna. Då har vi rett ut det.
När det gäller strategin är jag lite bekymrad över var det här ska landa. Landsbygdsministern anger här i sitt svar att mycket inte är klart. Men en sak verkar vara klar, och det är att ett mål som ska finnas med är att andelen ekologisk produktion och konsumtion av ekologiska livsmedel ska öka. Jag tycker att detta är märkligt och ofokuserat. Ekologisk produktion är en produktionsform bland många andra.
Det vi ser är just det som landsbygdsministern också tar upp, det vill säga att efterfrågan på ekologiskt ökar. Marknaden hanterar detta alldeles själv. Produktionen ökar när efterfrågan ökar. Vad är syftet med att sätta ett mål för någonting som marknaden själv kan klara av att hantera? Jag tror att risken är att det här blir ofokuserat. Det är viktigt att regeringen prioriterar, avgränsar och fokuserar så att livsmedelsstrategin blir tydlig. Målen ska vara tydliga, tidssatta och mätbara.
Samtidigt måste regeringen ta tag i de kortsiktiga problemen. Vad gör regeringen åt att Kemikalieinspektionen nu genom sina beslut riskerar att slå ut svensk odling?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Tack, finansministern! Jag tycker att det är lite tråkigt att finansministern försöker att få det här till att låta som att det finns olika syn på huruvida vi strävar efter att uppnå en giftfri miljö eller inte. Jag var ganska tydlig i mitt inledningsanförande. Jag sa att det är lätt att instämma i ambitionen att få bort farliga kemikalier från produkter som vi använder i vår vardag. Arbetet för en giftfri miljö är prioriterat.
Alliansregeringen prioriterade detta högt, och det var också ett skäl till att vi tillsatte den här utredningen. Vi ville se om en kemikalieskatt skulle kunna vara ett verktyg i det arbetet. Det innebär inte automatiskt att det förslag som utredningen har kommit fram till är bra och ändamålsenligt. Det är det som är min kritik av förslaget. Kemikalieskatt på det sätt som det föreslås här kommer inte att göra att vi uppnår den miljönytta som finansministern här talar sig varm för.
Effekten blir inte att vi blir av med dessa kemikalier, utan effekten riskerar i stället att bli att man blir av med jobben samtidigt som handeln flyttar utomlands och produkterna köps utifrån med samma mängd kemikalier som tidigare. Argumentet att EU inte skulle vara en tillräckligt stor marknad, utan att man skulle kunna använda sig av förevändningen att man vill ha en internationell marknad, håller inte, tycker jag. EU har 500 miljoner invånare, Sverige har 10 miljoner.
Det är klart att en tillverkare av elektronikprodukter eller golv ser det som en stor skillnad om man behöver anpassa sina produkter till 500 miljoner invånare eller om man behöver anpassa dem till 10 miljoner. Det handlar inte om vilken miljö som vi vill se. Jag tror att vi egentligen är ganska överens om att vi vill ha en giftfri miljö i vår vardag. Vi vill få bort skadliga ämnen. Frågan handlar om vilka verktyg som man ska använda och på vilket sätt vi ska utforma styrmedlen så att vi uppnår det som vi vill uppnå.
Jag tror att Magdalena Andersson vill någonting annat. Hon tror att det här är ett enkelt sätt att plocka in 2 miljarder kronor i ren konsumtionsskatt till statskassan. Det är det som är det egentliga motivet till finansministerns förslag.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tackar statsrådet. Jag tycker att statsrådet kommer med lite dubbla besked. Det är en viktig näring, säger Åsa Romson och talar sig varm för att det är viktigt med svenskt jordbruk inte bara för export utan också för att vi ska kunna konsumera produkterna här hemma.
Samtidigt verkar statsrådet beredd att stillatigande titta på när en av statens myndigheter, som regeringen faktiskt har kontroll över, slår undan benen för svensk odling av lök, vårraps, vårrybs, ärtor och så vidare. Jag har väldigt svårt att få ihop detta. Det finns verktyg. Vi har föreslagit fem konkreta åtgärder regeringen skulle kunna vidta. Man skulle kunna fatta beslut om detta i princip direkt.
Det är tydliga instruktioner och tydliga uppdrag till Kemikalieinspektionen om hur den skulle kunna hantera detta för att rädda svenskt jordbruk. Vi får återkomma, säger Åsa Romson. Jag tror att det är det som är problemet här, det vill säga att allting handlar om att vänta och se. Man sparkar iväg saker i långa utredningar som tar lång tid och förhoppningsvis kan landa i några förslag längre fram, men den här frågan är akut här och nu. Om vi inte agerar nu kommer vi inte att ha någon lökodling.
Vi kommer inte att ha odling av raps och rybs, och vi kommer inte att ha någon odling av ärtor att tala om i Sverige. Jag tycker att det är ett märkligt sätt att slå vakt om konsumenternas tilltro till de svenska produkterna att göra det genom att slå undan benen för de svenska produkterna. Vad ska konsumenterna köpa då? Vi måste ha fungerande konkurrensförutsättningar. Vi kan inte ha en myndighet som gör helt andra tolkningar av regelverken än vad som görs i andra länder, och det är det Kemikalieinspektionen gör just nu.
Jag skulle önska att Åsa Romson tog frågan på lite större allvar och vågade ge lite tydligare besked om vad hon är beredd att göra för att komma till rätta med detta.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Denna interpellationsdebatt handlar om Sverigeförhandlingen, som från början hette Sverigebygget. Sverigeförhandlingen omfattar sex olika delar, där delen om storstadsåtgärderna är en.
Syftet med dessa åtgärder är att åstadkomma bättre kollektivtrafik, förbättrad tillgänglighet och ökat bostadsbyggande i Sveriges tre storstadsregioner: Stockholm, Göteborg och Öresundsregionen, eller snarare den svenska delen av Öresundsregionen, alltså Skåne. Staten ska här vara medfinansiär för kollektivtrafiksatsningar i utbyte mot att motparten åtar sig att bygga ett visst antal bostäder.
I de bud som nu finns från Sverigeförhandlingen får Stockholm satsningar i storleksordningen 25 miljarder. Ovanpå det kan man lägga vägprojektet Östlig förbindelse, och då handlar det om ytterligare 18-19 miljarder. För Skånes del är budet satsningar som motsvarar ungefär 6,5 miljarder för spårväg. Det är i och för sig välkomna satsningar i Lund, Malmö och Helsingborg.
Göteborgs bud är på omkring 6 miljarder, också för olika spårvägar. Man kan notera att de bud som rör Stockholmsregionen i runda slängar är åtminstone dubbelt så stora som för Göteborg och Skåne tillsammans. När det gäller Skåne specifikt heter vår - jag kommer själv från Skåne - motsvarighet till tunnelbanan pågatåg.
Skåne har en flerkärnig struktur. Det innebär att Skåne inte är centrerat kring en enda storstad, som fallet är med Stockholm och Göteborg. Vi har i stället flera större centrum, och arbetsmarknaden ser därmed lite annorlunda ut. Pendlingen sker på olika håll. Logiken blir lite annorlunda. I Skåne motsvarar alltså pågatågen tunnelbanan.
Därmed är det relevant att göra en jämförelse med Stockholmssatsningarna, där man väljer att prioritera tre olika tunnelbanelinjer samt spårväg. Avgörande i frågan är huruvida det i förhandlingarna finns möjligheter att göra pågatågssatsningar. Jag tycker att infrastrukturministern är lite otydlig om detta i sitt svar.
Å ena sidan anger ministern att det inte finns några begränsningar i mandatet. Å andra sidan påstås det i Sverigeförhandlingen att en sådan avgränsning finns. Ministern säger då att hon inte vill föregripa resultatet från förhandlingarna, för nya förslag kan tillkomma och prövas fram till att överenskommelser har träffats. Men om frågan om pågatågen inte ens får komma upp på förhandlingsbordet blir det lite svårt att förhandla om dessa projekt.
Jag tycker att det är angeläget att infrastrukturministern faktiskt tydliggör vad som gäller. Jag kan hålla med om att direktivet är tydligt. Men om den som arbetar med Sverigeförhandlingen inte uppfattar att det är tydligt och använder argumentet att detta slags statliga infrastruktur inte ska ingå i förhandlingen har vi ändå ett problem.
Om infrastrukturministern håller med mig har jag svårt att se varför det skulle vara ett problem för henne att tydliggöra detta.