KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Olovsson (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret. Något besked om när ett beslut kan komma lyser dessvärre med sin frånvaro, och det är beklagligt att det inte heller finns någon tidtabell och att regeringen inte tydligt kan signalera att det kan fattas beslut snart.
En vindkraftsutbyggnad på svenska Kriegers flak kommer, om regeringen väl fattar beslut, att ha kapacitet att kraftfullt bidra till elproduktionen i södra Sverige. Att regeringen så snart som möjligt ger tillstånd är därför ett vitalt svenskt intresse. Sverige har förvisso elproduktion så det räcker, och den har ökat kraftigt under de senaste åren.
Sverige exporterar exempelvis el som aldrig förr. Nettoexporten har fördubblats på åtta år, från 15 terawattimmar 2014 till drygt 30 förra året. Det motsvarar ungefär 20 procent av all svensk elproduktion. Även om Sverige producerar mer el än vi använder kommer behoven att öka framöver.
Med alla nya industrietableringar som nu ligger i startgroparna, med den omställning av industriprocesser som planeras i viktiga svenska basindustrier, ökar också kraven på elleveranser framöver. Det är inte fråga om en avlägsen framtid, utan det här är i grunden besked som behövs nu och elleveranser som ska till de närmaste åren.
Det är investeringsbeslut som ska realiseras under 2020-talet. Om inte elproduktionen ökar snart riskerar investeringarna som nu planeras att inte bli av. Då hotas svenska jobb och i grunden svenskt välstånd.
Mot den bakgrunden är det förstås beklagligt med den lite vidare diskussionen att Sverigedemokraterna och regeringen har signalerat en broms för vindkraftsutbyggnaden, det vill säga att det ska bli svårare och dyrare och därmed att osäkerheten ökar för de investerare som nu står i startgroparna.
När så många stora beslut om vindkraft långt ute i havet nu kommer till regeringens bord, där Kriegers flak är det första, reser det en del frågetecken om hur regeringen kommer att agera i ärendena. Är det full fart framåt som gäller för statsrådet och regeringen, exempelvis i det ärende som min interpellation gäller?
Eller pågår det en annan diskussion i regeringen eller tillsammans med Sverigedemokraterna? Eftersom jag inte har fått svar på min konkreta fråga i interpellationen undrar jag om den här typen av ärenden också kommer att samordnas med Sverigedemokraterna i Regeringskansliet. Spelar det i så fall någon roll för hur ärendet handläggs?
Fredrik Olovsson (S):
När det handlar om tillståndsprocesserna är vi helt överens om att detta behöver gå mycket snabbare än i dag. Det finns också färdiga förslag hos regeringen att lägga i en proposition så att vi kan rösta igenom dem tillsammans här i kammaren. Det skulle förstås vara oerhört viktigt. Men det skulle också vara oerhört betydelsefullt för vindkraften om regeringen backade från de försämringar man vill genomföra när det gäller vindkraftsproduktion i vårt land.
Vindkraften är det energislag som har störst möjligheter att snabbt bidra med mer el till alla de växande industrier som behöver besked för att komma igång. Sverige ska inte missa den fantastiska möjlighet vi nu har att leda klimatomställningen men också få jobb och välstånd i den processen.
Här har vi alla möjligheter att vara världsledande, men då krävs en snabb hantering av regeringen och att man svänger från de beslut man vill fatta som kommer att försämra situationen för svensk elproduktion. Vi har stora överskott i dag och exporterar mycket. Men om det inte kommer besked av denna typ de kommande åren kommer vi i slutet av mandatperioden, eller i början av nästa, att vara beroende av import och inte kunna exportera.
Det vilar nu ett tungt ansvar på regeringen när det gäller att få dessa besked och beslut på plats. Annars kommer vi att missa den chans som så många hoppas så mycket på.
Fredrik Olovsson (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Någon egentlig grund för hennes uttalande om att det tidigare elstödet inte har kommit ut till konsumenterna finns uppenbarligen inte. I stället verkar det mera vara en teori - eller en konspirationsteori - som har lanserats. Det är i sig förvånande.
Men det är viktigare att regeringen, om regeringen på riktigt har indikationer eller tror att medborgare går miste om statliga pengar som skulle gå till stöd, agerar och gör något åt problemet.
Nu sprids den här uppgiften, men några initiativ för att hjälpa dem som påstås utsättas för missförhållanden har statsrådet inte redovisat. Den stora frågan är varför man över huvud taget har ett behov av att slänga ur sig ett sådant påstående.
Svaret är antagligen att det handlar om någon form av krishantering - det är min teori - av de vallöftessvek som regeringen och Sverigedemokraterna fortsätter att göra sig skyldiga till när det handlar om elstödet. Det var inte på plats den 1 november, och det räddade inte heller hushållen i god tid före jul, för att citera statsministerns löfte.
En anledning till att några pengar ännu inte har betalats ut är att det är regeringens val att låta Försäkringskassan stå för utbetalningarna. Man har bytt modell. Det har inte bara tagit tid utan är också dyrt. Modellen som Ebba Busch har beslutat sig för kan samlat kosta staten uppemot 1,3 miljarder kronor. Det är mycket pengar.
1,3 miljarder skulle exempelvis räcka för att höja barnbidraget med närmare 200 kronor per barn under januari, februari och mars. Det är inga små belopp det handlar om. Ska regeringen förklara varför man gör något långsamt, men också dyrt, kanske det är det här argumentet som statsrådet har hittat.
Nu återstår ändå den stora frågan, nämligen om Ebba Busch vidhåller att det finns risk att konsumenter inte kommer att få det elstöd de har rätt till från förra vintern. Då måste hon faktiskt agera. I sitt interpellationssvar redovisade hon för hur den gällande förordningen ser ut och hur lång tid elnätsföretagen har på sig. Men den skulle i så fall riskera att vara otillräcklig. Då behövs helt enkelt initiativ för att säkerställa en korrekt hantering.
När kommer de initiativen, eller ska bristen på aktivitet i frågan snarast ses som intäkt för att inte heller Ebba Busch tror på vad hon har sagt?
Fredrik Olovsson (S):
Jag har vänt mig mot att statsrådet försökt skapa frågetecken kring om det förra stödet verkligen betalats ut. Det är i sig märkligt att man vill lyfta en sådan fråga när man inte har någon som helst grund för det.
Det är ju inte så att Kammarkollegiet har sagt att det är något problem med stödet, som jag uppfattat saken, utan det har statsrådet gjort helt på egen hand. Ännu konstigare blir det när man nu vet att regeringen använder samma modell för sitt gasstöd.
Alldeles nyligen remitterades ju förslaget till förordning för ett gasstöd riktat till de konsumenter som har gas till uppvärmning. Det är jättebra. När jag efterfrågade ett sådant i december sa statsrådet att något sådant inte var på gång. Det är jättebra att det är det nu. Men hur ska gaspengarna komma ut till konsumenterna?
Ska det ske genom Försäkringskassan och den modell som Ebba Busch nu talat sig varm för som rättssäker och stabil - om än med mitt tillägg att den är hemlig och sekretessbelagd - eller blir det enligt samma modell som det tidigare elstödet, som hon påstår är rättsosäker och där hon sprider en teori att man inte kan veta om någon verkligen får pengarna? Fru talman! Ebba Busch använder samma modell som hon nyss kallat rättsosäker.
Modellen för utbetalningar är i princip densamma, nästan paragraf för paragraf, i förordningen. Det hänger förstås inte riktigt ihop. Statsrådet får gärna reda ut argumenten i sitt nästa anförande.
Fredrik Olovsson (S):
Jag tycker ändå att det är beklagligt att man väljer att sprida den typ av påståenden som kan leda till att man får uppfattningen att saker och ting inte sköts på rätt sätt, att det kan vara så att man missgynnats och att det finns grupper av hushåll som inte får det de har rätt till i ett väldigt svårt läge. Det är dåligt att den typen av yttranden sprids när det inte finns någon grund för dem.
Jag hoppas verkligen att statsrådet ser till att vara helt övertygad om, och vet, att det hon säger framöver stämmer när hon sprider den typen av uppfattningar.
Det finns heller ingen fristående granskning av hur det nya elstödet kommer att skötas i den meningen att det finns möjlighet till en fri, offentlig debatt och insyn i alla detaljer. Det är i stället en sekretessbelagd verksamhet under de kommande 20 åren. Det är naturligtvis också en brist om man vill ha rättssäkerhet.
Det blir också ganska avslöjande att när regeringen konstruerar ett stöd för gaskonsumenter blir det exakt likadant som det som redan ifrågasätts.
Det vore bra om de eventuella svagheter som finns i stödet som regeringen skickat på remiss, om det finns brister och det är uppfattningen på departementet, ändå åtgärdas så att man inte behöver höra att gaskunder går miste om sina stöd framöver. Det skulle vara djupt olyckligt.
Fredrik Olovsson (S):
Energipolitiken är ett område som kräver långsiktighet och förutsägbarhet. Näringslivet är tydliga med att om de ska göra dessa mycket stora investeringar i ny elproduktion krävs det stabila villkor, och dessa garanteras ytterst av en bred parlamentarisk enighet.
Utan en sådan riskeras inte bara den elproduktion som vi behöver här och nu utan också de tiotusentals jobb som det nu planeras för inom svenskt näringsliv över hela landet. Då är frågan till Ebba Busch om hon är beredd att bjuda in till just det som näringslivet vill ha: breda samtal för en överenskommelse om svensk energipolitik.
Stefan Hagfeldt (M):
Per Erik Granström sade att Sverige har blivit ett föregångsland med sin energipolitik. Den energipolitik som regeringen styr och ställer med var fördelningspolitiskt mycket bra. Jag visar här en kopia av en sida i dagens Expressen.
Där står det att Brita och Stig Nordström, båda 74 år, hellre fryser än betalar för elen. Läser man artikeln så är det inte riktigt så, därför att de anser sig helt enkelt inte ha råd. De har tvingats sänka värmen till 14 grader inomhus, och så har de haft det hela vintern. Det hemska är att det inte är ett fåtal äldre par som har hamnat i den här situationen. Elpriserna har ju gått upp med raketfart.
Visst, vi kan med all rätt gå på elproducenterna - de har del i det här. De säger då å sin sida att elpriserna har gått upp därför att vattentillgångarna inte är tillräckligt stora, och den förtida avvecklingen av kärnkraften ger signaler om att vi inte kommer att kunna producera energi lika billigt längre i Sverige. Det Brita och Stig går till storms emot nu här är skatten. Jag läser innantill: "Det är skatten jag opponerar mig mot. Hälften vore nog, säger hon." Och det är riktigt.
I dag utgörs elpriset till 50 % av skatt. Det är alltså den som är väldigt tung för människorna. Samtidigt kan man tala om det här med energiskatter och grön skatteväxling. Ja, vilka är det som drabbas av till exempel att bensinpriset och dieselpriset stiger till 11-12 kr? Nu skriver tidningarna att priset kanske blir 14 kr i sommar.
Ja, det är naturligtvis de som inte har så stora ekonomiska muskler och resurser. Det som Per Erik var så stolt över drabbar helt enkelt fördelningspolitiskt just dem som är svaga: pensionärspar, barnfamiljer och dem som fortsättningsvis alltså inte kan köra sina barn längre utan kanske får flytta till tätort.
Stefan Hagfeldt (M):
Det här är nog en bild som det här pensionärsparet inte alls känner igen. Per Erik Granström, du har ju chansen här nu att säga direkt till dem - jag kan skicka över protokollet till det här paret, för det går väl att få tag i Brita och Stig Nordström genom Expressen - att ditt svar alltså är att riksdagens utredningstjänst anser att det här är fel.
De har inga problem med att betala sin skatt, utan de sänker värmen därför att de tycker att det är trevligt när det är 14 grader, och det har de gjort hela vintern. Nej, det håller inte. Barnfamiljer tvingas nu flytta från glesbygd till tätorter därför att de inte längre har råd att köra sina barn till olika aktiviteter och inte har råd att åka till sitt arbete. Man har alltså slagit i taket för sådana här energikostnader. Det är därför vi är emot det här med grön skatteväxling.
Jag vill tydliggöra en sak. Du sade i ditt anförande att vi är emot förnybara energikällor. Vi är mycket positiva till detta. Däremot är vi emot elcertifikaten som de är utformade nu. Jag kommer från Norrköping. Holmen Paper bygger en ny pappersmaskin, och det vägde väldigt jämnt mellan Norrköping och Madrid. Efter mycket om och men blev det Madrid. De kommer att inviga den i juni månad.
Jag tycker att det är ledsamt, för vi behöver arbetstillfällena här i Sverige. Vi har goda kontakter med Holmen. De säger bland annat att oron gäller energipolitiken. Just elcertifikaten slår väldigt hårt mot våra industrier. Det är väl inte en bra politik när vi tänker på att det nästan är en och en halv miljon svenskar i arbetsför ålder som inte går till något jobb. Vi behöver varenda arbetstillfälle här i Sverige.
Vi kan därför inte pressa upp energipriserna hur högt som helst. Kom också ihåg att vi bor i ett kallt klimat! Det har varit en ovanligt kall vinter.
Stefan Hagfeldt (M):
Jag vill börja med att tacka finansministern för svaret. Jag måste tyvärr samtidigt säga att jag är besviken. Finansministern talar mot bättre vetande när han säger att motiven för förmögenhetsskatten är dels fördelningspolitiska, dels statsfinansiella.
Mot finansministerns åsikter står en förkrossande majoritet av ekonomiska experter i landet som hävdar att förmögenhetsskatten driver kapital ut ur landet och missgynnar kapitalbildning, riskvillighet, investeringar och nyföretagande.
Svenskt Näringsliv har räknat, mycket försiktigt, på att om bara 10 % av de utflyttade 500 miljarderna återvänder till Sverige får staten in mer pengar i skatt än vad förmögenhetsskatten i sig beräknas inbringa. Det finns de som hävdar att över 1 000 miljarder kronor flyttats ut ur landet.
Skulle då 10 % återvända blir vinsten för staten över 10 miljarder kronor, vilket är ungefär dubbelt så mycket som fastighetsskatten beräknas ge. Skatteverkets generaldirektör Mats Skönstrand har uttalat sig i frågan och sagt att förmögenhetsskatten bör avskaffas.
Han redovisar att det normalt inte längre är de förmögna som beskattas utan att det numera är många vanliga människor som genom höga taxeringsvärden på sina hus råkar illa ut. Socialdemokraten P.-O. Edin, han med Skattebasutredningen, var en av dem som utfrågades av skatteutskottet för ett par år sedan.
Enligt protokollet redovisade han då att förmögenhetsskatten är en dålig skatt ur teknisk synpunkt. Han säger ordagrant: "Förmögenhetsskatten är till exempel så utomordentligt lätt att smita undan. Har du en förmögenhet som är beskattningsbar så stoppar du in den i en kapitalförsäkring, och då försvinner den. Eller så köper du olistade aktier för den.
Du kan belåna ditt förmögenhetsinnehav och ta pengarna från banken och gå och köpa olistade aktier. Då försvinner också förmögenheten. Man ska komma ihåg att detta skapar en väldig orättvisa." Han säger vidare: "Det skadar svensk ekonomi. Detta är ett typexempel på en skatt som gör mycket stor skada och har väldigt liten positiv effekt." Sådana skatter ska vi inte ha i Sverige, konstaterar han.
Herr talman! Jag har två frågor till finansministern. Varför envisas ni socialdemokrater med att behålla förmögenhetsskatten, som enligt expertisen gör mycket stor skada och dessutom medför att vi alla blir fattigare i Sverige? Den andra frågan handlar om att regeringen i nästa års budget räknar med ökade intäkter från förmögenhetsskatten.
Är inte det märkligt mot bakgrund av att arvs- och gåvoskatten har tagits bort och fribeloppet höjts? Ändå skrivs intäkterna från förmögenhetsskatten upp. Räknar Pär Nuder med att det är de höjda taxeringsvärdena, som drabbar vanliga inkomsttagare så hårt, som kommer att stå för de ökade intäkterna från förmögenhetsskatten?
Stefan Hagfeldt (M):
Finansministern får gärna uppmana folk att rösta på andra partier. Skillnaden kanske är att vi i alliansen har ett samlat paket för skatterna. Vi har någonting som vi kallar för arbetslinjen som tyvärr Socialdemokraterna har avvikit ifrån. Man kan närmast säga att ni nu slår vakt om bidragen.
Att få så många som möjligt i arbete får komma lite i andra hand, vilket är mycket märkligt. Vi satsar alltså oerhörda belopp på att få in fler, hundratusentals nya jobb i Sverige. Det är väl det som är det viktiga. En sådan skadlig skatt som förmögenhetsskatten tar vi i två steg. Det kan man kritisera. Jag kan faktiskt säga att jag hellre hade velat ta det i ett steg. Men jag respekterar också att allting ska betalas.
Avslutningsvis säger finansministern att regeringen inte utesluter en diskussion om den framtida utformningen av förmögenhetsskatten. Han säger att regeringen förbereder en samlad översyn av skattesystemet och att bjuda in övriga partier till överläggningar om en bred skattereform. Det är bara det att efter valet 1998 kom det en liknande inbjudan.
Dåvarande finansministern åstadkom ingenting. Efter ett knappt år upplöstes det hela utan att ha åstadkommit en enda sak. Det gör mig lite skeptisk till hur det kommer att gå den här gången. Det säkraste för svenska folket är naturligtvis att rösta fram alliansen som är beredd att snabbt ta bort den här förmögenhetsskatten och framför allt få folk i arbete igen. Herr talman!
Avslutningsvis kan jag säga att jag inte har fått svar på mina två frågor. Finansministern har en chans ytterligare. Interpellationsdebatterna är mycket märkliga debatter om man inte får svar på en enda fråga.
Anne Marie Brodén (M):
Det är så att man studsar till lite i bänken när man förstår den syn som Vänsterpartiet har när det gäller privata vårdgivare. Det är givet, när man är med och samarbetar med regeringen, att det också påverkar den sjukvårdspolitik vi har i landet. Jag känner inte igen mycket av beskrivningarna.
Den bild som Elina Linna ger av att det skulle vara så katastrofalt delas inte av personalen och delas inte heller av oss som har erfarenhet. Jag har varit styrelseordförande i ett landsting, i Halland, som har mycket privat vård och mycket goda erfarenheter. Att Västmanland misslyckades så med sin upphandling beror på att man inte har varit beredd att ta till sig andra lösningar.
Jag pratade här om en sjukvårdspeng som följer med patienten när man väljer sin vårdgivare, där man oavsett privat eller offentligt får samma ersättning. Denna sjukvårdspeng, som i Halland går till närsjukvården i första hand, innebär just makt till patienterna. Elina Linna visar här att hon absolut är emot varje typ av privat vård. Jag är egentligen inte förvånad.
Möjligtvis är jag förvånad över att det är så kategoriskt att allt är mycket sämre. Samtidigt är det, om man läser reservationen från Vänsterpartiet, mycket beskrivningar av hur sjukvården fungerar i Sverige. Den är i huvudsak offentligt driven. Vad har Elina Linna för svar på frågan hur sjukvården kan förbättras när man inte vill ta till sig någonting av de privata alternativen?
Vad har Elina Linna egentligen för belägg för att göra ett så allvarligt påhopp på den privata vården?
Anne Marie Brodén (M):
Först och främst är väl motionen, gissar jag, lagd i landstinget i Stockholm. Jag tycker mycket väl att man kan utvärdera, och det har gjorts flera utvärderingar av privat vård. Min fråga blir väldigt tydlig tillbaks till Elina Linna. Varför vill man inte hitta olika lösningar på att förbättra för patienter och för personalen? Elina Linna har inte lyssnat mycket när hon beskriver vår sjukvårdspolitik på det sättet.
Vi har många bra förslag för den offentliga sjukvården, bland annat bra ersättningssystem, en nationell sjukvårdsskatt som vi tror är oerhört bra för hela sjukvården i Sverige. Man kan ta Halland som exempel och jämföra med ett landsting som drivs av Elina Linnas vänsterkartell och konstatera att personalen har dubbelt så höga sjukskrivningstal i landsting som drivs av Vänstern än vad det är i Halland.
Halland har en stor andel privat vård. Vi har verkligen utvärderat den och är mycket nöjda. Patienterna och medborgarna i Halland är bland de mest nöjda i landet. Vi har en oerhört god ekonomi. Jag undrar varför inte Elina Linna kan tänka att den typen av sjukvårdspolitik fungerar mycket bättre än dagens där vi vet att människor inte får vård i tid, där vi vet att det finns mycket bekymmer.
Elina Linna säger i Vänsterns reservation, trots att man är med och är ansvarig för den sjukvårdspolitik som drivs, att det finns mycket bekymmer. Elina Linna säger att man vill ha vård på lika villkor i hela landet. Elina Linna vet att det inte är så. Vad har Vänstern för förslag utom att förbjuda privata vårdgivare? För det kan ju inte vara lösningen.
Anne Marie Brodén (M):
Jag får först tacka för berömmet, Conny Öhman! Vi har lagt ned en hel del tid på att fundera på det viktiga området hälso- och sjukvård. Vi har kommit fram till att vi bör ha en nationell sjukvårdsskatt, men framför allt en sjukvård som fungerar mycket bättre än den gör i dag. Conny berömmer och säger att det är bra i dag. Och det finns mycket som är bra; jag kan dela den synen. Men det finns också många saker som behöver förbättras.
Vi har haft med oss företrädare för sjukvårdens olika delar. Vi har haft med oss många människor som har sett de bekymmer som finns bland annat i tillgängligheten och i hopblandningen av finansiering och drift. Där har man politiken med och styr långt in i verksamheten. Där har man inte något bra ersättningssystem som fungerar väl och så vidare.
Det gäller kanske också vårdgarantin, som jag tänkte fråga Conny Öhman om. Johan Calltorp arbetar med den, som Conny så väl vet. Han beskriver i en artikel att det har hänt mycket sedan vårdgarantin äntligen infördes. Men han säger något speciellt på ett ställe, förutom att patienten får mer vård i dag tack vare vårdgarantin.
Journalisten frågar: När det var så lätt att avskaffa vårdköerna - varför har man då inte gjort det tidigare? Jo, i princip vande sig väl alla vid att det fanns köer, säger Johan Calltorp. Det bara är så! Jag frågar Conny Öhman: Varför tog det så lång tid för Socialdemokraterna och Vänstern att säga ja till en vårdgaranti? Varför sade man nej tolv gånger här i kammaren? Och varför backar man lite grann in i framtiden när det gäller sjukvårdsfrågorna?
Anne Marie Brodén (M):
Conny Öhman vet väldigt väl att Ansvarskommittén nu funderar över hur det ska organiseras i landet. Läkarförbundet och flera andra har landat på ungefär samma slutsats som vi moderater, nämligen att det vore bra att ha en gemensam sjukvårdsskatt där pengarna vore öronmärkta till sjukvården. 20 landsting är faktiskt många gånger ett bekymmer i stället för en möjlighet för både patienter och personal.
Vi har olika tillgång till vård, vi har olika avgifter och en väldig massa bekymmer. Det är Ansvarskommittén väldigt medveten om i dag. Vi får väl se vad som händer i fortsättningen. Jag är övertygad om att det blir en förändring, för i dag fungerar det inte tillräckligt bra. Vi vill alla ha en lika vård i landet, säger vi, men det är absolut inte så. Det viktiga är att vi har en gemensam solidarisk finansiering och att den kommer in via skatt, och det är vi överens om.
Jag vill fråga Conny Öhman om han är nöjd med sina samarbetspartier. Det ena samarbetspartiet, Vänstern, pratar om att privat vård är någonting som vi absolut inte ska ha. Det är inte bra, varken för patienter eller för personal. Och Miljöpartiets företrädare pratar ned valfriheten. Vårdgarantin är faktiskt en del i det här med valfrihet.
Här har vi hört väldigt negativa inställningar från de två samarbetspartier som regeringen lutar sig mot. Är det verkligen Socialdemokraternas uppfattning att både privat vård och valfrihet är någonting fult? Sedan kan jag konstatera att även om Conny Öhman inte just nu vill göra gällande att han har läst alliansens rapport för en bättre sjukvård är det ändå flera av de förslagen som Socialdemokraterna nu tar till sig.
Det här med IT är någonting som vi har med. Vi har pratat om vårdgarantin länge. En samlad patienträttighetslag har vi fått ett tillkännagivande om. Det är väl stopplagen och några andra saker kvar som Socialdemokraterna inte har kommit till ännu, men vi väntar väldigt gärna på er.