KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Strandman (SD):
Tack, ministern, för dina svar hittills! Jag blev väldigt förvånad när jag hörde uttalandet. Jag blev också förvånad över att du inte fick några kritiska frågor av journalisten på Aftonbladet. Ditt uttalande kan ju egentligen bara tolkas på två sätt. Antingen krattar ministern manegen för att eventuellt införa kvotering i Sverige, eller så är det mer av en moralisk ståndpunkt som ministern uttalar, att det är någonting som borde göras.
Från de rödgröna får vi ofta höra att svenskarna inte riktigt har någon egen kultur, att det inte finns någonting som är riktigt svenskt och så vidare. Jag hävdar motsatsen. Är det någonting som verkligen utmärker vår kultur så är det att vi är känsliga för hyckleri, särskilt offentligt hyckleri när någon i princip blir stående med brallorna neddragna. Jag undrar en sak.
Jag har tittat på hur Miljöpartiets riksdagsgrupp ser ut. Det finns inte en enda ledamot som har ett annat pigment i ansiktet. Jo, det finns en, men den kom in genom personval, inte genom den ordinarie lista som Miljöpartiet hade gjort. Den personen stod på icke valbar plats och drev en personvalskampanj för att komma in.
Jag tänkte att det kanske var en slump och tittade på språkrören ända sedan partiet bildades. Jag har inte hittat något av språkrören som har ett annat pigment i ansiktet. För några år sedan fanns det ett miljöpartistiskt statsråd med utländsk bakgrund som fick avgå på grund av deltagande i en middag med ett fascistparti, men annars har jag inte sett någonting. Jag gick vidare och tittade på Miljöpartiets tjänstemän i Regeringskansliet. Det var samma sak där - rena Emil i Lönneberga.
Då tänkte jag att det i alla fall måste finnas någon i regionerna och gick in och tittade på Region Uppsala, Region Stockholm och Region Västmanland; sedan orkade jag inte mer. Jag hittade ingenting. Jag förstår inte riktigt. Om det är en moralisk ståndpunkt som ni har, ska den gälla alla andra utom er själva? Det finns inget annat parti som är så etniskt rent svenskt som ert parti är.
Jag skulle vilja få ett uppriktigt svar och att du ser mig i ögonen och förklarar hur det här kan komma sig.
Mikael Strandman (SD):
Tack, ministern, för dina svar! Jag vill återigen fråga en sak. Ministern säger att de utsätts för så mycket hat och att det är därför de inte vill ställa upp så att vi får in dem. Det lät så. Men är det verkligen så? Miljöpartiet är ändå ett riksdagsparti. Ni har uppenbarligen tusentals väljare och sympatisörer.
Hur kommer det sig att ni inte bland några av dessa har hittat någon med ett annat pigment i ansiktet som ni vill anställa eller ha med i era fullmäktigegrupper? Jag förstår inte det. Jag kommer från transportbranschen. De chefer jag hade på både min förra och förrförra arbetsplats kom från utomeuropeiska länder. Jag har även jobbat på en hel del andra företag. Men jag har aldrig sett någon så etniskt homogent ren grupp som Miljöpartiet.
Ni har en hel del att förklara för svenska folket och era väljare när ni sitter på de här höga moraliska hästarna och förklarar hur alla andra ska göra. Är detta något som bara ska gälla andra och inte er själva? Ministern har fortfarande inte lämnat någon förklaring till varför det ser ut så här. Jag tycker visserligen inte att man ska ha kvotering. Jag tycker att man ska välja den person som är mest lämpad för jobbet. Det är det mest rättvisa, och det är något som alla kan acceptera, tror jag.
Så är det inom idrottsvärlden, och jag tycker att det även ska vara så inom näringslivet och offentlig sektor. Jag blev återigen väldigt förvånad när jag tittade på er sammansättning. Jag tycker faktiskt att ni borde skämmas.
Mikael Strandman (SD):
Tack, ministern, för dina svar! Jag skulle vilja ställa en fråga till ministern. Alla remissinstanser - från långt till vänster, långt till höger, mitt i, och upp och ned, överallt - har varit väldigt stora motståndare till detta. Anledningen till det är att man här går över en röd linje.
Ministern sa här att vissa mätpunkter som används i presstödet baseras på prenumererade papperstidningars förutsättningar och inte är anpassade till det nya medielandskapet. För att stöd ska kunna lämnas till ett brett spektrum av nyhetsmedier oberoende av medieslag och spridningsform krävs därför andra avgränsningar.
När man tänker sig att man måste ha lite andra parametrar, varför har man då inte hållit fast vid att det ska vara kvantitativa, objektiva, parametrar? Det är sådant som utgivningsfrekvens, hur många tittare och läsare det har, hur stor del redaktionellt innehåll det har. Varför har man varit tvungen att gå in och införa ett subjektivt kriterium?
Det är då det passerar den röda linjen och frångår det som är intentionerna i våra grundlagar och så som det var tidigare.
Mikael Strandman (SD):
Jag tackar ministern för hennes svar. Men förstår ministern vilken fara det är när man bygger in sådant här i ett system, alltså att man låter en statlig myndighet under regeringen sanningspröva medierna? Egentligen är det helt bisarrt. Det är ju medierna som ska granska staten, inte staten som ska granska medierna. Det är klart att det kanske inte är lika enkelt att mäta digitala medier som pappersmedier. Det håller jag med om.
Jag har själv jobbat på både Tidningsstatistik och Sifo Media och vet hur man mäter medier. Men bara för att det inte är lika enkelt är det inte ett skäl att passera denna röda linje och lägga in ett subjektivt kriterium för vad medierna innehållsmässigt ska skriva om. Det man hade kunnat göra är att lägga mer tid på att titta på detta. Det kommer säkert att vara fler ansökningar än vad det finns medel till.
Men då blir det ännu viktigare att det inte finns subjektiva kriterier som skapar en obalans, så att en viss typ av medier ska få stöd därför att de skriver någonting som kanske passar makten bättre. Det är en oerhört farlig väg. Ministern och regeringen pratar ju väldigt ofta om utvecklingen i Ungern och Polen, men ni går ju själva i den riktningen när ni gör detta.
Lukasjenko skulle tycka att det här var jättebra, även Nordkorea och ayatollorna i Iran. De har säkert sådana här system med en myndighet som ska sanningspröva deras medier. Jag tycker inte att vi ska gå den vägen. Jag tycker också att ministern borde ha lyssnat mer på remissinstanserna. Om alla dessa instanser från höger till vänster varnar på det här sättet borde det vara en väckarklocka.
Regeringen har ändå det yttersta ansvaret och kan faktiskt styra sina myndigheter när de passerar en sådan här viktig gräns på det sätt som de har gjort.
Mikael Strandman (SD):
Min fråga går till finansminister Magdalena Andersson. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, är en så kallad beredskapsmyndighet. Med beredskapsmyndighet avses en myndighet vars verksamhet har stor betydelse för totalförsvaret. MSB ska hjälpa den offentliga sektorn, privata företag, föreningar och allmänhet med information vid en krishändelse. Det är med andra ord dit folk vänder sig vid en katastrof.
En nyligen publicerad undersökning från Demoskop visar att mindre än en tredjedel av folket har förtroende för myndigheten. Orsakerna till detta är naturligtvis flera, men den generella bilden är att myndigheten hittills inte har klarat av att hantera krishändelser särskilt bra, vare sig skogsbränderna eller coronapandemin. Att ha en generaldirektör som inte mindre än tre gånger under hösten har åkt till Las Palmas har inte gjort saken bättre. Att folket inte litar på den myndighet de ska vända sig till vid en katastrof är mycket oroande.
Har ministern någon plan för hur myndigheten ska få tillbaka förtroendet från medborgarna?
Mikael Strandman (SD):
Först måste man ställa sig frågan vad syftet är. Om man inte förstår själva syftet är det också svårt att komma fram till en lösning. När det kommer till det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel syns det inte alltid på samma sätt som i ett brottmål. Det är mer fråga om en helhetsbedömning och en annan typ av straffskala.
Vi pratar inte om fängelse eller böter, utan där finns till exempel suspension. Om en chef är oaktsam och skattebetalarna i kommunen förlorar tiotals miljoner finns det en rimlighet i att denne får ta konsekvenserna och inte får en fallskärm i stället.
Jag håller med om att den här lagstiftningen är väldigt svår, tekniskt sett, och kommer att ta tid och kräva mycket. Men jag tror att vinsten med den är stor, och den är nödvändig med tanke på den utveckling vi har. Sverige blir ju mer och mer globaliserat. Vi slår oss ofta för bröstet och säger att vi inte har någon korruption i Sverige. Men vi vet alla att det finns korruption; den är bara av en annan typ. Det är vänskapskorruption med tjänster och gentjänster.
Vi måste komma fram till någon form av lösning där det faktiskt blir konsekvenser. Säg att jag som beslutsfattare i en kommun eller region säljer ut egendom som kommunen eller regionen har. Det finns ingen lagstiftning kring det på samma sätt som det gör med lagen om offentlig upphandling.
Om jag då säljer ut en vårdcentral långt under marknadspris till en kompis, om jag sätter ett värde enbart på inventarierna och inte på varumärket, ska jag inte kunna straffas för det?
Mikael Strandman (SD):
Jag tror att ledamoten blandar ihop straffrättsligt ansvar för myndighetsutövning med det som går utöver myndighetsutövning. När det gäller själva myndighetsutövningen är det mycket enklare, för där har vi klara och tydliga regler. Men när det gäller det som går utöver det, sådant i den offentliga sektorn som inte är myndighetsutövning, håller jag med - det kommer att bli mycket svårare att få till den lagstiftningen. Men den är helt nödvändig.
När det gäller ringa tjänstefel säger jag det igen: Syftet är inte att sätta dit lägre tjänstemän som under stress gör något slarvfel, utan vi ska göra som man gör i Finland och titta på syftet med gärningen. Var det att tillskansa sig ekonomiska medel, uppnå personliga fördelar, bedriva politisk aktivism? Sådana syften måste vi se som mycket allvarligare än om det skulle vara rent slarv.
Det har vi i dag lagstiftning för att komma till rätta med.
Återigen: Jag tror att man måste förstå vikten av att i ett samhälle som det svenska, där hälften av bnp är i offentlig sektor, ha någon form av ansvarsutkrävande för grov oaktsamhet hos höga beslutfattare, för vänskapskorruption och för politisk aktivism. Vi har lyckats skicka människor till månen.
Jag tror nog att vi skulle kunna skapa en sådan här lagstiftning, för den är absolut nödvändig. Vi vill inte att vår offentliga sektor ska plundras genom korruption av olika slag, av välfärdsbedragare eller av oaktsamma höga beslutsfattare som skapar förluster för samhället. Allt det här måste vi ha en reglering av.
Det finns inte i dag, men som jag nämnde tidigare finns det per automatik inom det privata näringslivet.
Mikael Strandman (SD):
I debatten om betänkandet KU30 Författningsfrågor tänkte jag ta upp punkt 41, Budgetram om 2 procent. Jag passar på att redan nu yrka bifall till vår reservation nummer 35 i detta ärende. Herr ålderspresident! Den senaste veckans förfärliga eskalering av situationen i Ukraina har ritat om spelplanen helt i vårt närområde.
Även om underrättelsetjänster och satellitbilder visade på en förestående invasion kom denna fullskaliga attack mot Europas näst största land som en känslomässig chock för oss alla.
Med näst intill total enighet har världens fria länder nu slutit upp bakom Ukraina, och i måndags röstade samtliga partier i kammaren utom Vänsterpartiet för att skicka krigsmateriel till landet - någonting som skulle ha varit osannolikt för bara några år sedan. Medvetenheten om denna nya situation skapar förutsättningar för ett nyktrare sätt att se på vår försvarsförmåga.
Tiden efter andra världskriget har, med undantag för Sovjetunionens dödsryckningar i början av 1990-talet, i vår del av världen präglats av avspänning, välståndsökning och framtidstro, detta ända fram till för några år sedan.
Återigen, som ett gammalt eko från tiden före världskrigen, definieras nu makten av somliga i form av yta, kuvade länder och militär förmåga i stället för ekonomiskt välstånd byggt på ett framgångsrikt näringsliv, högteknologisk konkurrenskraftig industri och internationell handel. Detta är inte en utveckling som vi har önskat men en verklighet som vi måste förhålla oss till.
Decennierna efter Berlinmurens fall, med avmilitarisering, globalisering och högkonjunktur, invaggades många av oss i en känsla av trygghet. De gamla krigen i Europa tillhörde det förgångna. Försvaret kom mer och mer att bli en portmonnä från vilken man kunde ta medel och täcka upp för annat. De senaste årens utveckling visar att man inte kan se på försvaret på detta sätt.
Försvaret är allt annat än ett särintresse, som statsminister Fredrik Reinfeldt en gång uttryckte det. Ett väl utbyggt försvar är den livförsäkring landet måste teckna för att i möjligaste mån undvika krig och behålla frihet, demokrati och välstånd. Att avveckla militära förmågor går snabbt. Att återta förlorade förmågor tar däremot lång tid och kräver stora resurser.
För att klara av att återuppbygga vårt totalförsvar, och för att säkerställa att Försvarsmakten inte kortsiktigt kan utnyttjas som en budgetregulator av framtida regeringar, bör det stadgas i grundlagen att anslagen till Försvarsmakten inte får understiga 2 procent av bruttonationalprodukten. Jag yrkar återigen bifall till vår reservation nummer 35.
Mikael Strandman (SD):
Jag kan direkt säga vad som är problemet med det arbete som pågår. Problemet är inte diskussionen om att ta bort sådant som är olagligt, för den diskussionen är jättebra. Men problemet är att det utöver detta talas om sådant som är skadligt. Vem avgör vad som är skadligt? Ska techjättarna avgöra det? Anta att någon till exempel säger att coronaviruset kommer från ett labb.
För ett och ett halvt år sedan var det en konspirationsteori. I dag är det en av de etablerade teorier man har: att coronaviruset kom från ett labb. Förstår ni inte vad det kommer att innebära för yttrandefriheten om man överlåter till de privata multinationella företagen eller till Tiktok, som styrs av det kinesiska kommunistpartiet i bakgrunden, att säga vad som är skadligt?
Det måste till skarp lagstiftning som talar om att det faktiskt är fritt fram att uttrycka sina åsikter så länge de inte är olagliga. Vi har en omfattande lagstiftning, om hets mot folkgrupp, förtal och annat, som tydligt talar om vad som är olagligt. Då ska de naturligtvis ta bort det.
Men alla mina varningsklockor ringer när jag ser att man lägger till ett uttryck om vad som är skadligt.
Mikael Strandman (SD):
Tack, Laila, för ditt svar! Först vill jag säga att det inte bara är vi sverigedemokrater som driver den här frågan. Jag antar att det är många runt om i hela världen som driver frågan. Men jag vill återigen återkomma till detta med att man talar om vad som är skadligt och att det är politiker och makten som ska avgöra det.
Det som inte ska få vara på plattformar är sådant som är olagligt. Det ska vara samma situation på medieplattformarna som det är på gator och torg. Vi har yttrandefrihet. Vi har åsiktsfrihet. Så länge som du håller dig till det och inte begår något olagligt ska du få komma fram. Annars kommer makten på olika sätt att definiera vad som är skadligt.
Oftast är det åsikter som oppositionen har som är skadliga, som är desinformation och som är osanna. Så har det varit hela tiden i historien. Vi har slagits för yttrandefriheten i århundraden. Låt oss inte ta bort den nu, Laila, genom att införa diffusa skrivningar om harmful och sådant! Låt oss hålla oss till det som är olagligt, som vi kan vara överens om.
Mikael Strandman (SD):
I den proposition som regeringen lagt fram föreslås att en ny lag om konsultation införs i ärenden av särskild betydelse för samerna. Propositionen är en omarbetad version av ett lagförslag som regeringen för ovanlighetens skull drog tillbaka i mars förra året.
I det nuvarande förslaget kvarstår dock i princip alla de problem som var anledningen till att det drogs tillbaka. Konsultationsskyldigheten riskerar att bli alltför omfattande och leda till mer administration, ökade kostnader samt förlängda handläggningstider. Det är alltså mycket sannolikt att förslaget resulterar i samhällsekonomiska kostnader.
Särskilt påtagligt blir det för de glesbygdsregioner som har både färre företag och en mer ansträngd välfärd. Denna farhåga lyfts även fram av flera remissinstanser, däribland de särskilt berörda länsstyrelserna i Västerbotten, Norrland och Jämtland. Förslagets syfte är att främja det samiska folkets inflytande i frågor som berör dess angelägenheter. Detta är självklart en utgångspunkt som Sverigedemokraterna delar.
Det samiska folket och dess kultur är en essentiell del av den svenska nationen och har varit så sedan urminnes tider. Därför har Sverigedemokraterna i sitt förslag till riksbudget anslagit ytterligare 1 miljon kronor till Sametinget utöver vad regeringen gjort. Självklart är det av stor vikt att värna det samiska folkets rätt till medbestämmande, men staten har även ett bredare ansvar för samtliga av landets invånare. Dessa två intressen måste balanseras och vägas mot varandra.
I praktiken misslyckas regeringens proposition med att göra detta. Vi yrkar därför avslag på propositionen.
Mikael Strandman (SD):
Jag tänkte ta upp det medialt uppmärksammade fallet med en våldtäktsman som fått ett skadestånd på 840 000 kronor. Mannen hade tillsammans med sin bror kidnappat en kvinna i en källare i Malmö. Där tvingade han henne att klä av sig och började sedan våldta henne tillsammans med andra män. Nästan ett dygn pågick övergreppen innan polisen befriade kvinnan. Våldtäktsmannen dömdes för denna och en tidigare brutal våldtäkt till tio års fängelse, men när alla av regeringen oförändrade straffrabatter var utdelade återstod bara fyra och ett halvt år.
Ändå överklagade mannen, och straffet landade till slut på två år då han plötsligt fått fram ett syriskt pass. Våldtäktsmannen fick då ett skadestånd på 840 000 kronor eftersom han kommit att sitta 14 månader för länge, allt skyddat från utmätning, även till hans tidigare brottsoffer, medan kvinnans skadestånd blev en bråkdel av detta. Likgiltigheten mot brottsoffer, till skillnad från den millimeterrättvisa som visas grovt kriminella, väcker stor anstöt. Vad är anledningen till att regeringen aldrig kommer med ny lagstiftning trots år efter år med utfästelser att lagarna ska ändras?
Daniel Andersson (S):
Jag uppfattade inte ledamoten Strandmans fråga, men utifrån hur vi har det i dag upplever jag att det är en bra rättsordning som vi har. Det är även tydligt reglerat hur det ska vara. Om jag skulle hamna i en situation där jag är i behov av rättsligt stöd ska jag få det stödet. Är det så att vi bekostar detta med allmänna medel är det den turordning vi valt att ha. Det är en del av de mänskliga rättigheterna och den ordning vi har. Jag upplever att ledamoten Strandman blandar in delar som jag inte ens tog upp i mitt anförande, fru talman.
Daniel Andersson (S):
Min fråga går till statsrådet Linde. Nyligen svors Joe Biden in som president i USA efter en så att säga intressant tid på olika sätt. De viktiga frågorna hamnar i nytt ljus, och framtiden känns aningen mer hoppfull. Det får mig att fundera på hur möjligheterna för Stockholmsinitiativet gällande kärnvapennedrustning kommer att arta sig med Biden som president.
Vilken förhoppning har statsrådet inför den NPT-konferens om icke-spridning och nedrustning som är planerad att hållas senare i år?
Daniel Andersson (S):
Årets granskning har likt andra år haft en stor bredd i områden och frågor. Alla områden väger lika tungt i vår granskning utifrån att stärka förtroendet för vår demokrati. Tidigare kunde vi höra ledamoten Skånberg säga att han fått frågan vad han gör i KU. Det är en fråga vi alla säkert får, och jag vill betona vikten i konstitutionsutskottets uppgift: att vara grindvakten för grunden till att från denna kammare kunna utveckla samhället med politik. Vi i KU har en tung roll.
Vi har fått förtroendet av folket att granska våra yttersta makthavare. Jag är tveksam till om en verkligen kan ha ett mer njutbart uppdrag! Fru talman! Jag har tagit mig an detta uppdrag med tanken att se vad som skett och vad vi kan dra för lärdomar utifrån de olika anmälningar som hamnar på vårt bord.
Jag vill nog påstå att konstitutionsutskottets akrobatiska övningar, inte bara armbrytningen i de olika granskningarna, har skett utifrån att en stor del av mandatperiodens granskning skedde digitalt. Det var prövande, men det har nog varit en utvecklande resa inte bara för mig utan för hela utskottet att hantera och ta sig igenom. Fru talman! I granskningen finner vi ett antal ärenden i kapitel 4 som jag berör här.
Statsrådens tjänsteutövning omfattar en mängd granskningar som även lyfts av ledamöter före mig. I det här fallet handlar det om specifikt G1, G7, G11-12 samt G8.
Om vi djupdyker i G1, som handlar om Pisarapporten, kan vi se hur statsrådet vid ett flertal tillfällen försökt att försäkra sig om att den information och det underlag som skulle gälla kring Pisaundersökningen var grundade och korrekta eller om den högre exkluderingsgraden förtjänade någon mer kommentar.
I vår granskning har vi kunnat se att statsrådet Ekström ställde frågan till Skolverket kring Pisarapporten och dess tillförlitlighet och fått försäkran om att så var fallet. Fru talman! Utskottet fann inte i detta fall någon anledning till kritik mot statsrådet Ekströms hantering. Dock lyfte utskottet olika aspekter som skulle kunna ses som goda medskick framöver.
Det handlar ju om att ge en ledstång för att våra förtroendevalda ska kunna göra en så bra insats som möjligt. Ärendena G7, G11-12 och G8 som jag nämnde tidigare ger ingen anledning till något uttalande eller någon kritik från utskottet. Gransknings-betänkandeStatsråds tjänsteutöv-ning: vissa ärenden Jag vill ändå passa på att lyfta fram sista stycket i G7, en viktig del i ställningstagandet som är värd att lyfta här i kammaren.
"I övrigt vill utskottet uppmärksamma det grundläggande förhållandet att en fråga om att lämna ut en allmän handling eller en uppgift i en allmän handling inte är av sådan art att regeringen har befogenhet att ge direktiv till en myndighet utan sådana beslut fattar myndigheten självständigt."
Det här är inte bara en text i ett ställningstagande för den enskilda granskningen utan visar tydligt principen för, styrkan i och vikten av myndigheters självständighet.
Daniel Andersson (S):
Vår demokrati är sällan så tydligt manifesterad som när vi går till valurnan och avlägger vår röst. Den dagen handlar om en medborgare, en röst. Därför är det otroligt viktigt att vi är varsamma med vårt valsystem, som utgör grunden för den representativa demokrati som vi är så stolta över att ha. Herr talman! Att Sveriges medborgare känner till och är trygga med hur våra val går till bygger tillit och legitimitet.
Det är en otroligt viktig komponent som bidrar till stabilitet i vårt samhälle. Därför ska vi vara noggranna och försiktiga när vi gör förändringar. Bland motionerna lyfts sådant upp som har lyfts upp många gånger förut. Jag tänker på rösträttsålder, skilda valdagar, personval och information till dem som ska rösta. De är alla viktiga inlägg i en ständigt pågående debatt om hur vår demokrati kan förfinas.
Men förändringar i vårt valsystem ska göras med eftertanke och efter noggranna överväganden. Så sent som i december i fjol gjordes några justeringar som kommer att ge ett extra skydd till dem som röstar. Regeringen arbetar också med flera av de frågor som tas upp i motionerna. Det är en god och rimlig ordning. Herr talman!
Med de orden vill jag tacka konstitutionsutskottets ledamöter för ett gott arbete och yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet.