Morgan Johansson (S):
Det som skiljer oss åt tror jag är att jag är stolt över Sverige, medan Tobias Andersson mest verkar skämmas över Sverige. Det är genomgående i Sverigedemokraternas retorik i nästan alla frågor. Efter ett inlägg är Tobias Andersson tillbaka igen på det tema som han hela tiden brukar ta upp och ägna sig åt, nämligen paradgrenen att hetsa mot invandrare och ställa grupper mot varandra.
Allt detta bygger ofta på lögner, förvrängningar av fakta, fördomar och illa underbyggda påståenden. Jag ska börja med de papperslösa. I interpellationen påstås det att papperslösa är en särskilt prioriterad grupp för att få vaccin. Nej, det är de inte. De fanns med som ett exempel på en utsatt grupp i det som Folkhälsomyndigheten gick ut med i början. Men det togs bort efter bara några timmar.
De är alltså inte en särskilt prioriterad grupp för att få vaccin. Nej, papperslösa har inte heller tillgång till hälso- och sjukvård rakt upp och ned gratis. De har tillgång till vård som inte kan anstå, som det heter, det vill säga vårdinsatser för att man inte ska dö eller för att man inte ska få väldigt allvarliga men.
Då är frågan: Är det rimligt att papperslösa har rätt till vård som inte kan anstå, så att de inte ska dö eller få allvarliga men för livet? Är det rimligt eller orimligt? Jag tycker faktiskt att det är rimligt. Det kallas för medmänsklighet. Tobias Andersson borde kanske bekanta sig med begreppet medmänsklighet.
Diskussionen om medborgarskap utgår också från - det hör man om man lyssnar mellan raderna på det som Tobias Andersson säger - Sverigedemokraternas syn på svenskhet som är exkluderande. Den kommer kanske tydligast till uttryck i Björn Söders uttalande om att judar och samer inte kan vara svenskar. Det baseras på Sverigedemokraternas sätt att se på just svenskhet.
Vem är svensk, och vem är inte svensk? För mig är det så att den som är svensk medborgare är också svensk på lika villkor som alla vi andra. Det spelar ingen roll vilken hårfärg man har, vilken hudfärg man har, vilken religion man har, vilka högtider man firar; man är svensk på lika villkor som alla andra. Man kan då fortfarande tillhöra en minoritet men ändå vara svensk. Man kan alltså våra både jude och svensk. Man kan vara muslim och svensk.
Man kan faktiskt vara skåning och svensk också. Det inkluderande medborgarskapet och den inkluderande svenskheten är det som jag står för, medan Sverigedemokraterna står för någonting helt annat, nämligen det exkluderande och det som ska vara förbehållet bara vissa.
För några år sedan hade ni ju ett resonemang i ert principprogram om nedärvd essens, Tobias Andersson, det vill säga det som på något sätt präglar vissa grupper och på något sätt går i arv. Samma gammaldags högerextrema blodsmystik som ni då hade i era principprogram går igen i den här debatten. Återigen: För mig är medborgarskapet och svenskheten inkluderande.
Det handlar om att skapa en gemenskap mellan alla oss som bor i det här landet och att den gemenskapen ska vara lika för alla och bygga på lika villkor.
Det innebär inte att man inte ställer krav på dem som söker medborgarskap, utan snarare tvärtom - för att vi ska kunna fungera som medborgare på lika villkor bör alla ha grundläggande kunskaper om hur det svenska samhället fungerar och även grundläggande kunskaper i det svenska språket. Den som väl erövrat det och är svensk medborgare ska dock ses som precis som alla andra människor.
Då gäller det att också leva upp till både rättigheter och skyldigheter, vilket alla i vårt land ska göra.