KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till kultur- och demokratiministern. Det finns mycket kvar att göra för att uppfylla de kulturpolitiska målen avseende tillgänglighet och delaktighet för personer med funktionsvariationer. Inte sällan finns det tekniska lösningar, men ofta är problemet vem som ska bära kostnaden. Låt mig ta ett exempel: syntolkning av film. För några år sedan gjordes ett antal appar för syntolkning.
Det var Svenska Filminstitutet som betalade för framtagandet av apparna i ett projekt. Men efter projektet har man slutat betala, och därmed uppstår problemet med att hålla apparna tekniskt uppdaterade. Det innebär en kostnad. Det hjälpmedlet fungerar inte längre. Jag utgår från att ministern anser att tillgänglig kultur är av största vikt för delaktighet, men vem äger frågan? Vem ska betala för till exempel syntolkning?
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar kultur- och demokratiministern för svaret. Projektet hade ett väldigt gott syfte. Men som alla projekt tog det slut. Sedan måste det finnas något som tar vid. Många av lösningarna utgår från att målgrupper är homogena. Men om till exempel en viss teaterpjäs, musikal eller konsert syntolkas blir det möjligen bara vid ett tillfälle, och då kanske inte den enskilde kan. Individuella lösningar efterfrågas. Skulle det vara möjligt?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till kultur- och demokratiministern. Regeringens beslut om förbud mot sammankomster med fler än 500 personer är ett klokt och nödvändigt beslut mot bakgrund av den snabba utbredningen av coronaviruset. I dag har jag mötts av frågor från arrangörer och evenemangsansvariga. De jobbar nu hårt för att säkerställa att beslutet följs. Det verkar finns ett visst utrymme för tolkning av siffran 500.
Då tänker jag att det är bra att passa på att här i kammaren vara mycket tydlig med det. Frågan är om medarbetare, artister etcetera ingår i de 500, det vill säga alla som finns under samma tak. Stora föreställningar och evenemang kan innefatta ett stort antal nyckelpersoner. Upp till 100 personer kan jobba med en föreställning för att den över huvud taget ska kunna genomföras. Jag vill alltså ha ett förtydligande om de 500, så att man slipper spekulera.
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till arbetsmarknadsministern. Snart sagt alla sektorer är mycket hårt drabbade på grund av covid-19, men jag vill lyfta upp krisen inom kultursektorn. Sverige har runt en halv miljon enskilda näringsidkare, varav många frilansare. Regeringen har dessutom uppmuntrat många att bli småföretagare. De flesta uppdragsgivare kräver i dag att man har till exempel F-skattsedel, just i denna bransch.
Dagens a-kassesystem är dåligt anpassat för den arbetsmarknad som råder i dag, utifrån dessa förutsättningar. Det är många enskilda firmor. När dagens frilansare tvingas lägga ned sina firmor eller göra dem vilande för att få ut a-kassa innebär det en tomhet för dem. Min fråga är: Skulle det vara möjligt för enskilda näringsidkare att kunna bedriva viss verksamhet under en vilandeperiod och ändå få a-kassa?
Det kan till exempel vara att ta uppdrag mot faktura, hålla kontakt med kunder samt marknadsföra sig.
Lotta Finstorp (M):
Jag vill bara förtydliga att vi har samma ram på detta område, men det är en ganska stor skillnad mellan anslagen. Då är det sagt. Jag vill lyfta upp friluftslivet, där vi för andra året i rad förstärker regeringens budget, så att säga. Om man utgår från den tillför vi 30 miljoner kronor extra. År 2021 är det Friluftslivets år.
Regeringen tillförde 3 miljoner förra året. Men i år, alltså inför 2021, finns det inte någon förstärkning för Friluftslivets år. Vi vet alla att det är friluftslivet som har ökat markant under pandemin. Människor har känt trygghet i att kunna gå ut i skogen. Människor som aldrig har gått på en vandringsled har gjort det.
Det var kö upp på fjället i somras. Detta är otroligt glädjande, men det ställer också krav. Jag hörde att man på Sörmlandsleden aldrig har plockat så många cigarettfimpar och snusbusar som i år. Ideell verksamhet kan till viss del sköta detta, men man behöver också förstärka mycket på dessa leder.
Jag är förvånad över att regeringen inte har tillfört dessa extrapengar, framför allt till kommande år när det är Friluftslivets år, som vi har vetat om väldigt länge. Min fråga är alltså: Varför har inte regeringen tillfört mer pengar till Svenskt Friluftsliv?
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för anförandet! Under pandemin har det blivit tydligt hur tvärsektoriell kulturen är. Den går in i alla olika pelare: vård, skola och omsorg. Det gör att systemen för stöd inte alltid riktigt passar in.
Det oroar mig mycket att kulturens ekosystem håller på att gå sönder, helt enkelt krackelera. Arbetslösheten inom kulturbranschen har enligt en studie av Stockholms handelskammare i september ökat med 80 procent sedan pandemin startade.
Ändå når krisstöden bara fram till ungefär av hälften av de drabbade på grund av krångliga regler som dessutom inte är anpassade till verksamheter med ojämna inkomster, som ju är väldigt vanligt inom kultursektorn. Det finns enskilda individer inom kultursektorn som under snart nio månader fått leva på eller under existensminimum. Och den psykiska ohälsan ökar.
Det som jag ofta får frågor om handlar om småföretag inom kultursektorn som kanske hade bra inkomster 2019 och gjorde en mindre utdelning i mars. Då har de ju inte rätt att få något stöd resten av året.
Man skulle kunna göra en proportionalitetsbedömning i varje enskilt fall så att de kanske kunde få stöd men med avdrag för det som de faktiskt har tagit ut ur sitt företag. Min fråga till ministern är om regeringen diskuterar hur man kan hjälpa dem, för vi har ju väldigt många småföretagare i olika associationsformer inom kultursektorn.
Lotta Finstorp (M):
Finland gjorde ett undantag just för a-kassa för företagare redan från dag ett i mars månad. Jag tror att det är viktigt.
Många av oss har under pandemin lärt oss att det finns så enormt många småföretagare i olika associationsformer som den som arbetar med arbetsmarknadsfrågor kanske inte har kunskap om. Jag vill passa på att uttrycka min oro över bedrägerierna hos studieförbunden och oron för tilliten till dem.
Då har jag en fråga till ministern som det kanske inte finns ett enkelt svar på: Hur ska tilliten till studieförbunden kunna komma tillbaka igen? Vi har ju den senaste tiden hört så många rapporter om dessa bedrägerier.
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till näringsminister Baylan. Som sörmlänning är jag bekymrad över de ekonomiska problem som vår flygplats, Stockholm Skavsta Flygplats, brottas med. Den är väldigt viktig för vår arbetsmarknad, eftersom den ger ett stort antal arbetstillfällen på själva flygplatsen men också inom andra näringar i regionen. Skavsta är dessutom Sveriges tredje största flygplats.
I juni 2020 presenterade den svenska regeringen flera statsstöd till flygsektorn, bland annat till Swedavia, 3 miljarder. Skavsta har drabbats minst lika mycket som Swedavias flygplatser av coronapandemin. Trots den mycket allvarliga situationen för Skavsta har flygplatsen inte erhållit något stöd. Företrädarna har inte ens fått träffa ministern.
Varför har Stockholm Skavsta Flygplats inte fått ta del av det statliga stöd som alla andra jämförbara flygplatser har fått ta del av?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till infrastrukturministern. Swedavias flygplatser erhöll i juni 3 miljarder i statsstöd. Stockholm Skavsta fick noll. Flygplatsen har drabbats precis lika hårt som Swedavias flygplatser under coronakrisen men har inte fått ta del av stödet. Flygplatsen är hotad, här och nu, och har dessutom en viktig samhällsfunktion, vilket ministern tidigare nämnde avseende Arlanda, för ambulansflyg, sjöräddning och kustbevakning.
Men varken näringsministern eller infrastrukturministern har bemödat sig att träffa Nyköpings kommun och representanter för Skavsta. Medan vi står här och pratar håller Sveriges flygkapacitet på att kraftigt försämras, vilket kommer att vara oerhört negativt för svenskt näringsliv men också för alla andra som vill kunna resa utomlands med flyg. Vi kommer inte att sluta flyga, men vi kommer att flyga klimatsmart.
Jag får alltså signaler om att Stockholm Skavsta Flygplats - den tredje största flygplatsen i Sverige - hotas av nedläggning. Vad har infrastrukturministern för avsikt att göra med detta?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till statsrådet Damberg. Vi ser nu en ökning av pandemin, vilket kultur- och evenemangssektorn och idrottssektorn är mycket medvetna om. De har arbetat länge med fullt fokus på säkerheten mot smittspridning. De här sektorerna blöder kraftigt ekonomiskt; de har i princip fått näringsförbud. De tvingas ta ett stort ekonomiskt samhällsansvar för att hindra pandemins spridning, medan köpcentrum och kollektivtrafik är överfyllda med människor.
Regeringens saktfärdighet riskerar att för många år framöver slå sönder sektorernas ekosystem. Idrotten i Sverige har påtagliga problem med att undantaget från inreseförbudet inte omfattar elitidrottare. Minst 20 EU-medlemsstater har i praktiken undantag. Det får en mängd följdverkningar för Sverige, inte minst när det gäller möjligheterna att arrangera internationella evenemang framöver.
När kommer undantag i Sverige som nästan sista EU-land för elitidrottare avseende inreseförbudet?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till kultur- och demokratiministern. Våren 2019 kallade ministern till ett möte med Riksidrottsförbundet och SKR för att diskutera vad som kan göras för att få fler idrotts- och motionsanläggningar samt nytänkande avseende dessa. Boverket har sedan, enligt ministern, fått uppdraget att ta fram ett underlag för hur kunskap om anläggningar och utemiljöer för idrott och fritid kan utvecklas, samlas och förmedlas.
Detta uppdrag ska redovisas den 1 mars nästa år och genomföras i samråd med Folkhälsomyndigheten. Det är gott så - väldigt bra. Men det jag får med mig i möten med kommunföreträdare är oron över befintliga anläggningar. I många kommuner finns ishallar och simhallar från 70- och 80-talen. De skulle kräva enorma investeringar för att ens uppfylla i dag gällande lagkrav om tillgänglighet, säkerhet och arbetsmiljö. Kommer inte utredningen att innehålla denna problematik?
I så fall, varför inte?
Annika Lillemets (MP):
Jag noterar att de 300 miljoner som fanns i överskott skulle ha räckt till mycket. Det blir lite konstigt när man hänvisar till dem så många gånger.
Jag har en fråga när det gäller att det ska vara samma regler i Sverige och resten av världen till exempel när det gäller svavelutsläpp. Vill Malin Löfsjögård verka för skärpta regler utomlands eller för lite slappare regler i Sverige?
Jag undrar egentligen samma sak när det gäller det svenska internationella skeppsregistret, grundläggande mänskliga rättigheter och de lagar vi har för facklig verksamhet.
Tycker Malin Löfsjögård att det under några omständigheter skulle vara okej att göra som i Danmark och bryta mot ILO:s konventioner för att stärka konkurrenskraften för svensk sjöfart?
Annika Lillemets (MP):
Jag tolkar det som ett besked om att Malin Löfsjögård inte är beredd att stödja ett svenskt internationellt skeppsregister om det bryter om ILO:s kärnkonventioner och svensk lag. Det var i så fall ett bra besked. Jag hoppas att det gäller även för regeringen och för övriga borgerliga i trafikutskottet.
Är Malin Löfsjögård beredd att begära att regeringen ska ta initiativ för att EU-kommissionen och medlemsstaterna ska utveckla en handlingsplan som gör det möjligt att vidta åtgärder gentemot flaggstater som säljer bekvämlighetsflagg? Det handlar alltså om yrkandet i en fiskemotion som jag talade om förut och som inte bifölls i betänkandet.
Annika Lillemets (MP):
Jag vill i all korthet fråga lite grann hur Anders Åkesson ser på mänskliga rättigheter, i det här fallet ILO:s konvention om arbete, som Sverige har ratificerat. Anders Åkesson sade att det inte var skumraskländer eller något utan talade om goda grannar som Danmark där de svenska skeppen nu flaggas i deras internationella register.
Jag tycker inte att Danmark är en särskilt god granne om de bryter mot FN:s konvention om mänskliga rättigheter. Då undrar jag: Är Anders Åkesson verkligen beredd att säga ja till ett svenskt internationellt skeppsregister om det innebär att vi ska förbryta oss mot ILO:s konventioner?
Annika Lillemets (MP):
Jag vill påminna om att Danmark upprepade gånger har fått kritik för att deras internationella skeppsregister har inneburit att man har brutit mot ILO:s konventioner. Jag vet inte riktigt hur Centern ser på fackliga rättigheter. Det kanske inte är någon jätteviktig fråga för Centern. Jag vill ställa en motfråga. Man kan jobba lite positivt.
Är ni i Centern beredda att driva på internationellt, som vi har föreslagit, för att få bort otyget med bekvämlighetsflagg? Det är en alternativ väg att gå i stället för att säga att vi måste acceptera ett sluttande plan och en kappsegling till botten för att kunna konkurrera.
Annika Lillemets (MP):
Jag råkade yrka fel. Jag yrkade bifall till reservation 1, och det vill jag inte göra. Jag vill ta tillbaka det yrkandet. Jag menade att yrka bifall till reservation 2 som handlar om spärrtjänster, bindningstider och liknande.
För att det ska komma i protokollet ordentligt yrkar jag nu bifall till reservation 2 och 3 och absolut inte till reservation 1.
Annika Lillemets (MP):
Jag har många frågor till Edward Riedl. Anser Edward Riedl att det är god resurshushållning att använda så mycket mark till en flygplats som inte är alldeles nödvändig om man med lite god vilja satsar på tågtransporter och överflytt av en del flygtransporter till Arlanda?
Är det god resurshushållning att inte bygga bostäder på Bromma? Jag undrar också hur Edward Riedl ser på hänsynen till Södermalmsborna och andra som drabbas av buller från flyget. Bor man granne med flygplatsen kan man kanske sätta in treglasfönster eller liknande.
Blir det trivsamt, är det bra och är det värt priset? Hur mycket ska flyget få öka? När är vi nöjda och när är det nog? Till skillnad från Edward Riedl delar forskarna i hög grad min oro.
Allt fler rapporter visar att flyget är ett stort problem ur klimatsynpunkt. 1 procent gäller bara om man inte räknar in effekten av vatten och kväveoxider på hög höjd samt utrikes flyg.
Men låt oss lämna procentsiffrorna därhän och konstatera att flyget ökar mycket och att svenskarnas utrikesflygande - och även inrikesflygande, som ju inte är nödvändigt - är ett stort problem. Hur mycket ska vi flyga? Är det någonsin nog?
Annika Lillemets (MP):
Jag föreslog aldrig att vi skulle sluta resa. Jag undrade bara hur mycket vi ska resa. Nej, forskarna applåderar inte Miljöpartiet, och det ska de inte göra. Men vi politiker ska hålla oss ajour med vad forskningen kommer fram till. Det försöker vi göra, och flyget är ett problem ur klimatsynpunkt. Det växer eftersom människor reser mer och mer.
Edward Riedl tog upp energieffektivisering, bättre inflygningar med mera. Det är alldeles utmärkta åtgärder, men effekten äts upp av det ökade resandet. Skulle dessutom vårt resmönster tas över av stora grupper i världen blir det problematiskt.
Det är inte något jag har hittat på utan något vi måste förhålla oss till. Då kan man fråga sig: Hur mycket ska vi resa? Är det rimligt att tänka sig ett ständigt ökat resande? Blir vi gladare av det? Jag undrar hur Edward Riedl ser på bränslefrågan.
Det är långt kvar tills vi har några stora mängder av till exempel biobränsle, så det verkar lite optimistiskt att förlita sig på att det ska kunna göra att flyget ständigt ska kunna öka. Ser Edward Riedl några problem med det?
Slutligen undrar jag hur Edward Riedl ser på att flyget är skattebefriat och inte betalar för sina klimatkostnader.
Annika Lillemets (MP):
Jag tackar Lars Tysklind för att han talade varmt för effektivisering och liknande för att det ska bli mindre miljöbelastande när man flyger. Du talade fint om att det ska vara hållbara transporter och så vidare. Jag undrar hur Lars Tysklind ser på det fenomen som uppstår, den så kallade rekyleffekten, alltså när man effektiviserar någonting och användningen ökar av det skälet.
Om till exempel bilar blir mer bränslesnåla men om bränslet inte blir dyrare leder det till att människor åker mer bil. Så har det visat sig vara i Sverige och i många andra länder. Då har miljöbelastningen inte minskat. I det fallet har det tvärtom blivit så att i och med att volymerna har ökat har miljöbelastningen ökat trots att det har blivit mer resurssnåla resor per kilometer.
Jag undrar hur Lars Tysklind ser på detta problem? Det var lite grann det som jag var ute efter när jag talade med Edward Riedl förut. Är det bra och ett självändamål att flyget hela tiden ökar? Jag undrar också hur Lars Tysklind ser på att bullerstörningarna ökar med anledning av Bromma flygplats. Det är ett allvarligt hälsoproblem att vara utsatt för buller, för att inte tala om att det är otrivsamt.
Detta drabbar, som sagt, stora delar av Stockholm och inte bara flygfältets grannar. I Berlin har man faktiskt lyckats befria sin innerstad från en centralt belägen flygplats, nämligen Tempelhof. Det kan därför inte vara helt omöjligt att lösa de praktiska problemen.
Annika Lillemets (MP):
Jag kan lika lite som någon annan se in i framtiden. Jag talar om vad som har visat sig hända när det gäller rekyleffekten. Vad som händer i framtiden kan man förstås inte veta. Vad vi gör är naturligtvis att skapa förutsättningar, som Lars Tysklind sade, och sätta upp ramverk som gör det mer eller mindre dyrt att resa till exempel eller mer eller mindre möjligt att resa. Finns det inga tåg utan bara flyg, då får man flyga om man vill resa.
Det är givetvis den typen av förutsättningar som vi skapar. Vi kan alltså styra mycket. Man måste också tänka på dem som kommer efter oss så att de har möjligheter att leva goda liv. Det handlar om ekologisk, social och ekonomisk hållbarhet i framtiden. Det var lite grann detta som jag var ute efter. Men då vet jag att det inte är något självändamål att transporterna ökar.
Det låter jättebra inför debatten om EU:s vitbok om transporter där man är tydlig med att detta är viktigt. Jag fick nog inget svar om hur Lars Tysklind ser på bullerstörningarna i Stockholm, på stockholmarnas möjligheter att få ha det lite trivsamt och slippa drabbas av stress och de hälsorisker som ett liv med ständigt buller medför.
Annika Lillemets (MP):
I september förklarade Trafikverket Södra stambanan genom Östergötland överbelastad de timmar då flest reser till och från jobb och skola. Det innebär att Trafikverket inte kunnat finna en lösning som accepteras av såväl Östgötatrafiken som ansvariga för Östgötapendeln och fjärrtågsoperatören SJ. I det läget beslutade Trafikverket, enligt sin manual, till fjärrtågets fördel. Nu bryts den styva tidtabellen för Östgötapendeln.
Styv tidtabell innebär att tågen går vid samma tidpunkt varje timme, till exempel hel timme, 20 över och 20 i. Det har stor betydelse för att resenärer ska välja att resa kollektivt. Om tågen eller bussarna går oftare än en gång i kvarten spelar tidtabellen ingen roll eftersom det är så ofta. Men pendeltågen går bara tre gånger i timmen, så där är det viktigt.
Trafikverkets grundläggande princip för att prioritera vid konflikt om ett tågläge är att välja att ge företräde åt det tåg som ger störst samhällsekonomisk nytta. Vad är då samhällsekonomisk nytta? Enligt Trafikverkets definition undervärderas pendeltågstrafik systematiskt jämfört med fjärrtrafik. Att biljetterna subventioneras i pendeltågstrafiken drar ned nyttan ytterligare.
Pendeltågssystem har ingen chans att hävda sig i årets och kommande års tilldelning av tåglägen när tågtrafik hanteras som en företagsekonomisk hellre än samhällsekonomisk fråga och den operatör som betalar mest ges förtur. Manualen föreskriver att prioriteringskategori ska väljas individuellt för varje enskilt tågläge och att kollektiv bedömning där ett helt trafiksystem värderas tillsammans inte får förekomma. Kort och gott: Ett fjärrtåg värderas alltid högre än ett pendeltåg.
Det blir ännu svårare när fler operatörer får slåss om tåglägen med början 2012. Ett sannolikt scenario är tyvärr att den påbörjade utträngningen av ett helt pendeltågssystem kommer att fortsätta tills det till slut blir ointressant att köra pendeltåg - så länge inte manualen justeras så att den skyddar och säkerställer pendeltåget och så länge inte mer kapacitet skapas. Hur nyttan av olika trafiktyper värderas är i högsta grad politiska beslut.
Enligt min mening är en successiv nedmontering av landets fjärde största pendeltågssystem inte en fråga som ska avgöras av en tekniskt utformad manual. Att passivt följa hur Trafikverket värderar olika trafiktyper räcker inte. Det var intressant att får höra lite grann hur infrastrukturministern tänker.
Jag hoppas att ministern kommer att verka för en lite annorlunda syn på hur olika trafiktyper bör prioriteras. Jag skulle gärna vilja veta om infrastrukturministern anser att Trafikverkets nuvarande prioritering uppfyller EG-direktivet om rättvis fördelning av tillgång till infrastruktur mellan samtliga användare och trafiktyper. Infrastrukturministern lyfter i svaret fram den nya kollektivtrafiklagen.
Den kan dock knappast bidra till att lösa problemet med undanträngning av pendeltågen. Att infrastrukturministern framhåller att arbetspendlingen är viktig och behöver värnas är bra. Jag hoppas att det leder till att ministern kommer att agera för att Trafikverkets prioriteringar ändras så att pendeltågen inte som nu konsekvent trängs undan.
Annika Lillemets (MP):
Sammanfattningsvis bekräftar svaret att regeringen inte inom överblickbar tid tänker bygga fler spår för att råda bot på kapacitetsfrågan. Det är inte papper utan det är spår vi behöver för att det ska fungera med pendeltågstrafiken och arbetspendlingen i Östergötland. Vi talar om många år framöver.
Detta leder under tiden med stor sannolikhet till svåra problem som fortsatt undermålig tillförlitlighet för tågtrafiken och fortlöpande och förvärrad utträngning av bland annat pendeltåget i Östergötland. Med regeringens politik hänvisas många människor till mindre bekväma, mer osäkra och klimatskadliga resor med bil - fast de hellre vill åka tåg.
Det är bra att ministern kommer att ge Trafikverket i uppdrag att se över prioriteringskriterierna, men vi kommer ändå inte ifrån att fler spår behövs. Människor behöver både arbetspendla inom sin region och resa långt. Även gods behöver transporteras. Mer spår behövs alltså.
Vi i Miljöpartiet är öppna för en bred politisk uppgörelse för att se till så att den svenska järnvägspolitiken kan bli ett föredöme och inte ett skräckexempel. Verkligheten talar sitt tydliga språk. Det behövs kraftfulla satsningar för att avhjälpa bristerna i järnvägssystemet på både kort och lång sikt och bygga ett modernt transportsystem för framtiden.
Jag hoppas att även ministern och regeringen snart kommer att inse detta till fullo och agera därefter. Innan jag tar tåget och förhoppningsvis kommer hem i tid i kväll vill jag önska ministern och alla andra en god jul och ett gott nytt år.