KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Hillevi Engström måste vara alldeles ensam om att tycka att det här inte hör till frågorna om poliser, varför man har poliser och deras arbete. Framför allt när man hör vad poliser säger och ser hur de engagerar sig på olika sätt är det just de här frågorna som de tar upp. Det går naturligtvis inte att säga att det inte hör till ämnet. Nu svarade Hillevi Engström på den fråga jag ställde till Rolf Gunnarsson. Men Rolf Gunnarsson får en ny chans här. Om han nu tycker att det är så viktigt med poliser, vilka är till för att bekämpa brott, varför säger man då nej till någonting som man tidigare har sagt ja till?
Vad är skillnaden i dag jämfört med tidigare? Med risk för upprepning måste jag återigen säga att det är 50 fler anställda. Det är enligt de uppgifter som också nämns här 15 årsarbetskrafter. Det handlar återigen om det är bra eller dåligt. Det handlar om en ansvarsfördelning som Rolf Gunnarsson egentligen mycket väl känner till. Varför låtsas du som någonting annat? Du vet ju att det här inte är vår uppgift.
Det sade du till och med i ditt inlägg, samtidigt som du säger att jag inte vill tala om det för att det skulle vara dåligt. Det är inte dåligt att det är 50 fler i Dalarna. Men jag sade också att det inte är min förtjänst att det här har fördelats eftersom det inte är min uppgift. Nu var Rolf Gunnarsson på väg in i nästa interpellation. Den handlar om det som är regeringens och mitt ansvar. Vi kommer snart att få anledning att diskutera det, och jag tar gärna diskussionen med Rolf Gunnarsson i framtiden.
Jag hoppas att det gäller frågor som ligger på vårt ansvarsområde och inte det som vi båda mycket väl känner till ligger på andras ansvarsområden i framtiden.
Thomas Bodström (S):
Det är tråkigt, Rolf Gunnarsson, när du inte kan svara på en enkel fråga trots att jag upprepar den vid flera tillfällen. Vi talar ju nu ändå om polisen och vad polisen själv efterfrågar. Det blir liksom lite meningslöst att föra de här debatterna om man konsekvent vägrar. Nu ställde jag frågan två gånger, klart och tydligt. Man vägrar konsekvent att svara. Så kom inte och säg att vi inte svarar på frågor! Men det får vi ta i ett annat sammanhang. När det gäller civilanställda är det precis på samma sätt. Det handlar om fördelning mellan RPS och län. Kan du inte förstå det, Rolf Gunnarsson? Du gör ju det egentligen.
Du står här i riksdagens talarstol och låtsas som någonting annat. Det är inte min sak att fördela civilanställda till något enda län. Men det är mitt ansvar att se till att också civilanställda blir fler. Och vad är resultatet där? Jo, det är 600 flera civilanställda i Sverige än det var år 2000.
Det är en stor skillnad, trots att det naturligtvis med teknikens utveckling liksom på alla andra arbetsplatser innebär att man kan rationalisera. Det är 1 500 flera poliser och det är 600 flera civilanställda under den period som vi talar om. Jag tycker att Rolf Gunnarsson efter debatten ska åka upp till Rikspolisstyrelsen och fråga varför man där har fördelat resurserna på ett visst sätt till Dalarna.
Rolf Gunnarsson vet att det är Rikspolisstyrelsen som har gjort fördelningarna. Upplysningsvis är det alltså 50 flera som är anställda och 15 flera enligt RUT. Det är precis samma sak som vi har sagt tidigare. Det är alltså inte någon förändring på något sätt. Vi ska inte ge oss in i det som inte är våra frågor. Men nu väntar en interpellation som faktiskt berör regeringens arbete, så den ser jag fram emot.
Thomas Bodström (S):
Jan-Evert Rådhström har frågat mig om jag inom en snar framtid avser att föreslå en ändring vad gäller dagens regelsystem för att få använda ljuddämpare på jaktvapen i klass 1 utan licenstillstånd. I dag är möjligheterna att få tillstånd att använda ljuddämpare för jaktvapen begränsade. Den restriktiva hållningen till ljuddämpare bygger främst på rädslan för tjuvjakt, risken för personskador och risken för att ljuddämpare ska komma till kriminell användning.
Det är dock riktigt som Jan-Evert Rådhström påpekar att det under senare år har förekommit diskussioner om att tillåta användande av ljuddämpare på jaktvapen i syfte att förebygga hörselskador. Statens kriminaltekniska laboratorium har därför utfört provskjutningar med jaktvapen med och utan ljuddämpare. Provskjutningarna visar att ljuddämpare på vissa jaktvapen inte reducerar ljudet mer än till samma nivå som för andra jaktvapen utan ljuddämpare.
Resultatet av provskjutningarna ger alltså en delvis ny bild av möjligheterna att använda ljuddämpare. Regeringen har därför nyligen uttalat att det finns skäl att överväga en mindre restriktiv hållning till ljuddämpare som reducerar ljudet när det gäller vissa jaktvapen än som gäller i dag. Inom departementet arbetar vi med denna fråga. Ett förslag kommer att presenteras före sommaren.
Thomas Bodström (S):
Vi kan alltid diskutera vad som bedöms som senare år, men diskussionen har förekommit. Vi har också markerat allvaret inte bara genom att föra diskussioner, utan vi har också sett till att den här frågan har undersökts ordentligt. Det här är som bekant inte den enda frågan som handlar om vapen. Så sent som den 23 februari lade vi fram en proposition som riksdagen nu ska arbeta vidare med.
Det är tänkt att förslagen i den ska träda i kraft den 1 juli 2006. Det är väldigt omfattande frågor som rör vapen. Det handlar inte bara om frågor för ett stort antal jägare, utan det handlar också om andra frågor som rör vapen som också är väldigt viktiga. Precis som sades i propositionen ska det här arbetet omedelbart påbörjas.
Det har också skett, men det har inte slutförts på de här tre veckorna. Det tror jag inte heller att någon kan begära. Vi kommer alltså att gå i den riktning som vi har sagt. Vi kan inte ge exakta detaljer i dag. Det vore mycket märkligt. Jag tror som sagt inte heller att det krävs att vi kan svara exakt i alla delar efter bara några veckor. Tanken är inte heller att helt ta bort det men att gå i den riktning som vi har talat om.
För att förebygga hörselskador hos jägare ska vi se till så att man får använda ljuddämpare och kan använda vapen utan risker för att skadas själv. Vi tar gärna diskussioner om detaljerna i detta. Det dröjer några veckor till innan vi kan ge alla detaljer som då finns på plats.
Arbetet pågår, och vi avser alltså att allting ska vara klart redan om några veckor och senast den 1 juli 2006.
Thomas Bodström (S):
Som jag sade i mitt föregående inlägg kan vi inte svara detaljerat på alla frågor. Men skulle det behövas en proposition som skulle läggas fram senare skulle vi missa hela hösten. Då skulle det inte bli någon förändring till jakten under hela hösten, som ändå är den viktigaste delen av jaktsäsongen. Det tycker jag inte är att gå jägarna till mötes.
Då är det bättre att göra de förändringar som kan göras, till exempel förordningsvägen. Om det sedan skulle finnas behov av det, och jag utesluter inte på något sätt det nu när vi har dessa nya resultat, kan vi senare förverkliga detta i en lagändring. När vi har sagt detta och när vi har möjlighet att inför höstens jakt se till så att man kan få använda ljuddämpare tycker jag att det vore onödigt att försena det och inte gå jägarna till mötes på det sätt som vi talar om här.
Vi kommer att arbeta på så att detta kan träda i kraft så fort som möjligt. Sedan kan vi diskutera huruvida det ska vara en förordningsändring eller en lagändring. Jag tror att det allra viktigaste för jägarna är att man får den förbättring och förändring som många jägare själva önskar.
Thomas Bodström (S):
Tuve Skånberg har frågat mig om jag avser att utreda frågan om att införa en lag mot religionskränkning. Brottet trosfrid upphävdes 1970. Det var samtidigt som till exempel brottet sårande av tukt och sedlighet avkriminaliserades. Det främsta skälet för avkriminaliseringen var att det är viktigt med en fri och öppen debatt i religionsfrågor och att en sådan är till nytta för samhället, även om det medför att uttryck ibland kan vara stötande för vissa grupper.
Den strafflagstiftning som ändå fanns och som samtidigt stärktes - framför allt bestämmelsen om hets mot folkgrupp - ansågs ge ett tillräckligt skydd mot kränkningar av religiösa värden. Den bestämmelsen har dessutom skärpts vid senare tillfällen. De skäl som motiverade avskaffandet av trosfridsbrottet är fortfarande i hög grad relevanta.
I ett öppet, demokratiskt och sekulariserat samhälle måste det finnas utrymme för åsiktsyttranden i religiösa frågor även om de skulle kunna upplevas som kränkande för andra. Sättet att bemöta sådana yttranden bör i stället vara att den som vill ge en motstående bild utnyttjar sin yttrandefrihet till att uttrycka sina åsikter och känslor. På så sätt ökar toleransen för människors olika uppfattningar och värderingar.
Det bör alltså inte återinföras straffbestämmelser för brott mot trosfrid eller någon annan lag mot religionskränkning.
Thomas Bodström (S):
Jag tror att det är väldigt viktigt att man i den här debatten inser att det gäller att hitta rätt avvägning. Om man bara skulle kunna ta till exempel det fall som nämnts - jag ska inte gå in och recensera enskilda tidningar - och bara kunde ha ett intresse vore det lätt, men man ska vara medveten om att om man inför straffbestämmelser på det här sättet så skulle det definitivt påverka den allmänna debatten.
Det är också väldigt viktigt att understryka att även om det inte är straffbart att trycka eller visa bilder så innebär det inte att tryckfriheten ska innebära att man skall trycka det som inte är straffbart.
Jag tycker att Sverige och svenska medier har hanterat den här frågan oerhört bra, faktiskt, därför att man har inte stirrat sig blind på vad som är straffbart eller inte, utan man har själv gjort en bedömning där man har tagit hänsyn till hur det här kan uppfattas på olika sätt, och jag tycker att det är väldigt positivt att man just har följt det att man inte ska trycka allt som inte är straffbart. Det gäller ju inte bara de här sakerna.
Det kan naturligtvis vara så i något enskilt fall att en sådan här straffbestämmelse skulle kunna vara till fördel, men man ska vara medveten om att det också skulle innebära nackdelar när det handlar om andra religiösa påfund som man verkligen skulle vilja kunna kritisera, alltså religiösa påfund som på olika sätt kanske till och med kränker enskilda människor.
Att man då inte skulle kunna använda den starka yttrande- och tryckfriheten - vi har ju ändå sådana fall i Sverige - skulle ju vara ett stort problem. Vi har liknande situationer när vi talar om det ska vara straffbart eller inte. Vi diskuterar de här sakerna i EU. Vi blir oerhört upprörda när vissa människor talar om till exempel att Auschwitz och andra koncentrationsläger inte har funnits. Diskussionen finns.
Förslag finns att straffbelägga det. Vi motsätter oss det, inte därför att vi inte tar frågan på allvar utan därför att vi anser att det är så viktigt att man i en öppen debatt ska kunna uttrycka det här. Vi har inga som helst problem att föra fram våra åsikter och se till så att de åsikter som jag nämnde som förs fram inte kommer att vara de som gäller.
Vi anser alltså i den här avvägningen, även om man alltid kan hitta enskilda exempel, att nackdelarna är så mycket större, och mot bakgrund av det anser vi inte att det bör införas en straffbestämmelse på det sätt som föreslås.
Thomas Bodström (S):
Jag är också troende, och jag är också mån om att kränkningar inte ska ske. Därmed inte sagt att jag anser att det ska vara straffrättsligt reglerat. Det finns en avvägning. Den avvägningen är gjord för att skydda människor. Bestämmelsen om hets mot folkgrupp skyddar just människor som tillhör en viss folkgrupp mot uttryck för hot eller missaktning på grund av deras trosbestämmelse. Det är den avvägningen som görs, och den tycker jag är rätt.
Man skulle naturligtvis i enskilda fall kunna önska att det just i den specifika situationen fanns en straffbestämmelse. Men så fungerar inte lagstiftningen. Då måste man göra den här avvägningen. Även om det finns enskilda fall där det vore önskvärt med en bestämmelse är det inte sammantaget så att fördelarna skulle uppväga nackdelarna, utan det är tvärtom. Jag vill också kommentera situationen i Norge. Det är riktigt att man har den här paragrafen i Norge.
Men huruvida den fungerar eller inte blir närmast en akademisk fråga eftersom den inte har tillämpats sedan år 1933. Det är inte på något sätt så att den används i Norge. Det visar tvärtom att den inte är någonting som på något sätt är användbart. Det finns dessutom i Norge en pågående diskussion om att i stället göra som i Sverige, det vill säga att upphäva den bestämmelsen.
Det tycker jag också vore klokt om man gjorde i Norge, särskilt som man inte använt den på över 70 år.
Thomas Bodström (S):
Det finns skydd för människorna. Det ska vi också se till att det finns i andra situationer. Det exempel som nu har tagits om bilderna visar faktiskt att det inte är straffbestämmelsen som är avgörande. Svenska medier har också avstått utan den här bestämmelsen.
Det har de gjort just för att de har följt principen: Vi trycker inte allt även om det inte är straffrättsligt förbjudet. Det visar att det inte är en fråga om det är straffrättsligt förbjudet eller inte. Vi ska värna den tryckfrihet och yttrandefrihet vi har. Jag vill avslutningsvis säga att vi är helt överens om det lämpliga i att inte kränka andra människor på olika sätt även om det inte är straffrättsligt förbjudet.
Där tror jag att vi har precis samma åsikt och kommer att ha även i framtiden.
Thomas Bodström (S):
Alice Åström har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta dels för att Integritetsskyddsutredningen ska få möjlighet att uttala sig om planerade integritetskränkande lagförslag, dels för att förbättra den parlamentariska kontrollen över hemliga tvångsmedel, dels för att personer som felaktigt utsatts för hemliga tvångsmedel ska få kännedom om detta. Jag vill inledningsvis framhålla att regeringen anser att det finns ett påtagligt behov av de regler som nu föreslås om till exempel hemlig rumsavlyssning och åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott.
Vid denna bedömning, liksom i alla lagstiftningsärenden om straffprocessuella tvångsmedel, har en ingående avvägning gjorts mellan effektivitetsintressen och integritetsintressen. Det kan nämnas att tillämpningsområdena för dessa föreslagna åtgärder är snävt tilltagna, att beslut ska fattas av domstol och att enskildas integritetsintressen vid rättens prövning ska bevakas av ett offentligt ombud.
Förfarandet i samband med sådana beslut ska således enligt förslagen innehålla flera väsentliga rättssäkerhetsgarantier. Integritetsskyddskommittén har bland annat fått i uppdrag att kartlägga och analysera lagstiftningen som rör den personliga integriteten och överväga om det vid sidan av befintlig lagstiftning behövs generellt tillämpliga bestämmelser till skydd för den personliga integriteten.
Kommittén ska vidare analysera förhållandet mellan å ena sidan den totala verkan av befintliga tvångsmedel och övervakningsmetoder och å andra sidan skyddet för den personliga integriteten. Kommittén ska slutredovisa sitt arbete senast den 30 mars 2007, och jag välkomnar dess bedömning av hur integritetsintresset är beaktat i den samlade tvångsmedelslagstiftningen.
Det ingår däremot inte i kommitténs uppdrag att uttala sig om pågående lagstiftningsärenden och inte heller att lämna förslag på varje särskilt område inom lagstiftningen. Som nämnts i interpellationen har en utredare presenterat en promemoria med förslag till hur den parlamentariska kontrollen över användningen av hemliga tvångsmedel kan förstärkas. Regeringen avser att förstärka granskningen av användningen av hemliga tvångsmedel.
Inom kort kommer regeringen att presentera sin uppfattning om hur den förstärkta granskningen bör utformas. Jag anser att det finns goda skäl att införa en underrättelseskyldighet beträffande hemliga tvångsmedel. Det är enligt min mening rimligt att ytterligare förstärka skyddet för den som har varit föremål för ett integritetskränkande tvångsmedel genom att han eller hon om möjligt underrättas om det i efterhand. Regeringen avser att inom kort tillsätta en utredning med uppgift att lämna förslag på lagstiftning om underrättelseskyldighet vid användning av hemliga tvångsmedel.
Thomas Bodström (S):
Det är riktigt att man inte kunde förhindra de två dåden. Men det är massor av andra attacker som man har klarat av, och därigenom kanske det finns människor som lever i dag som annars inte hade levt. Det är väldigt viktigt att komma ihåg. Som jag sade har den här frågan utretts väldigt noga. Lagrådet var också kritiskt till det nuvarande förslaget.
Det är framför allt på två punkter vi inte delar Lagrådets synpunkter - annars är vi väldigt glada för de synpunkter vi har fått och har anpassat oss till dem - nämligen att vi vill kunna använda buggning även när det gäller grova sexuella brott, det vill säga koppleri och så vidare, och utpressningsbrott. Det är den avgörande frågan. Det har räknats upp remissinstanser. Här tycker vi likadant som den absoluta majoriteten av dessa.
Att vi på någon punkt går emot Lagrådet har faktiskt hänt förut. Det var inga protester från Vänsterpartiet när vi till exempel inrättade en ny instansordning för utlänningsärenden. Då var Lagrådet skarpt kritiskt och avstyrkte rakt av. Då var det inte så viktigt med Lagrådet. Vi har däremot lyssnat till det här förslaget. Vi har också varit väldigt noga med att se till att detta har utretts ordentligt, och det har det gjort. Vi är glada att det är så starkt demokratiskt förankrat.
Det brukar ju sägas att detta är en kontroversiell fråga. Så där oerhört kontroversiell tycker jag faktiskt inte att den är när omkring 90 % av de svenska medborgarna är för. Faktiskt anser också omkring 70 % av vänsterpartisterna att vi ska ha buggning. Det tycker jag också talar sitt tydliga språk. För den sakens skull ska vi dock inte glömma bort de viktiga aspekter som lyfts fram av er alla här. Vi är helt överens om att om man ökar tvångsmedlen måste man också öka kontrollmekanismerna.
Man kan inte bara luta sig bakåt och säga: Det här ordnar sig väl. Vi har väl så hederliga poliser. Det begås väl inga misstag. Nej, när vi ökar dessa tvångsmedel ska vi också öka kontrollen. Det gör vi också nu - med den här skrivelsen till riksdagen och med den särskilda parlamentariska nämnd som ska få till uppgift att just se till att detta används på rätt sätt och, inte minst, att det verkligen blir så effektivt som polis, åklagare och andra nu säger, både i Sverige och i andra länder.
Självklart måste vi följa upp detta; vi kan inte bara förlita oss på det. Detta arbete ska fortsätta hand i hand. Sedan ska Integritetsutredningen göra sitt, som alltså inte handlar om enskilda lagförslag utan om samhället i stort. Vi ska fortsätta att göra detta. Jag kan bara hoppas att vi kan fortsätta det fina samarbete som vi ändå har med Vänsterpartiet och Miljöpartiet i dessa viktiga frågor. Sedan kan det vara någon fråga där vi inte är överens. Jag tycker dock att vi under denna mandatperiod har lyft fram just integriteten och rättssäkerheten, och det har vi gjort tillsammans.
Tack ska ni ha!
Thomas Bodström (S):
Per Bill har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa småföretagares rätt så att de slipper betala falska fakturor mot bättre vetande. Jag skulle vilja börja med att hålla med Per Bill om att så kallade bluffakturor utgör ett stort problem i dagens samhälle. Sådana fakturor utgör inte bara ett problem för de företag, enskilda eller föreningar som får ta emot dem utan motverkar också den seriösa verksamheten i de branscher där bluffakturorna främst förekommer.
Både näringsidkare och konsumenter drabbas således av olika typer av besvär när de får krav på betalning avseende något som de aldrig har beställt. Att försöka komma till rätta med detta problem är en viktig fråga. Vad avser den grundläggande frågeställningen tycks jag och Per Bill vara helt överens. I sak är det viktigt att slå fast att ingen är skyldig att betala för en vara eller tjänst som inte har beställts. Och det är den som påstår att ett avtal har ingåtts som har bevisbördan för det.
Det är därför viktigt att den enskilde bestrider, det vill säga gör invändningar mot, så kallade bluffakturor. Jag vill också understryka att förfarandet att skicka fakturor för varor eller tjänster som inte har beställts kan vara straffbart. Under vissa förutsättningar kan det vara fråga om bedrägeri enligt brottsbalken. Därutöver är det enligt den marknadsrättsliga lagstiftningen förbjudet för en näringsidkare att skicka bluffakturor. En ansökan om betalningsföreläggande registreras hos kronofogdemyndigheterna i den så kallade betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen.
Men det är viktigt att framhålla att uppgifter om så kallade betalningsanmärkningar inte tillhandahålls av kronofogdemyndigheterna utan av privata kreditupplysningsföretag. Sådan verksamhet regleras i kreditupplysningslagen. Enligt den lagen ska uppgifter som är oriktiga eller vilseledande uteslutas ur kreditupplysningsregistren och kan därefter inte ligga till grund för betalningsanmärkningar. Det är Datainspektionen som har att övervaka att så sker.
Även om den grundläggande lagstiftningen på civilrättens, straffrättens och marknadsrättens områden redan i dag innehåller bestämmelser som kan tillämpas vid utsändande av bluffakturor räcker inte detta. Också andra initiativ måste tas. Här kan särskilt nämnas åtgärder som vidtas av Svenskt Näringsliv, Svensk Handel samt det arbete som Konsumentverket bedriver mot bluffakturor. Jag kommer noga att bevaka det arbete som bedrivs för att säkerställa tillämpningen av gällande regler.
Om det skulle visa sig nödvändigt med ytterligare lagstiftningsåtgärder kan jag komma att ta initiativ till sådana. Och här kan jag nämna att vi i Justitiedepartementet, med anledning av riksdagens tillkännagivande om fakturaskojeri förra året, har påbörjat ett arbete med inriktning på att obefogade ansökningar om betalningsförelägganden ska kunna leda till skadeståndsskyldighet för sökanden.
Thomas Bodström (S):
Vi ska inte behöva upprepa det vi är överens om. I den konkreta frågan är det så att uppgifterna i kronofogdemyndighetens databas om betalningsföreläggande som utgör betalningsanmärkning bara gäller en ansökan - det är inte en betalningsanmärkning. Det är uppgifter som finns i kreditupplysningsföretagens databas. Om det är klarlagt att det finns en sådan uppgift i ett kreditupplysningsregister som har sin grund i en bluffaktura ska den uppgiften rättas och raderas ur registret.
Därefter finns det ingen betalningsanmärkning kvar heller hos kreditupplysningsföretaget som kan ligga till grund för en betalningsanmärkning eller till en negativ kreditbedömning. Det finns alltså heller ingen betalningsanmärkning hos kronofogden där man kan gå in och se att någon har varit sen. Det är bara själva ansökan, inte en betalningsanmärkning.
Thomas Bodström (S):
Jag har försökt förklara hur systemet fungerar. Jag ska inte säga att det här är det absolut enda system som alltid ska finnas i alla tider. Det finns vissa rättsprinciper som vi alla har, men jag ska inte säga att det här är det allra viktigaste. Men det är så här som det fungerar i dag. Det är alltså inte en betalningsanmärkning, men det finns en uppgift om att en sådan har ansökts, på samma sätt som man ansöker om en stämning i en domstol. Där finns det också ett protokoll på att ett företag har stämts.
Men jag tänker inte låta det här framställas som att det vore en fullständigt omöjlig uppgift. Jag tänker inte heller stå och ge några löften i andra riktningen. Jag kan bara säga att jag har förståelse för det som Per Bill säger. Jag tycker att det finns goda grunder att fundera över den saken, men så här fungerar systemet i dag. Det viktigaste för mig är att det inte finns några betalningsanmärkningar som kan användas. Men låt oss inte låsa fast oss i positioner som ska gälla i alla tider. Låt oss i stället konstatera att det finns ett problem och se om vi kan lösa det.
Men inga löften ges som sagt härifrån nu.