Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar ministern för svaret på min interpellation, fast det var en besvikelse. Nog förväntar jag mig större förståelse för landsbygdens problem av en centerpartistisk minister. Som jag skriver i min interpellation har vindkraften på kort tid utvecklats till en viktig gren inom den svenska energisektorn. Utbyggnaden av vindkraftsparker pågår i hög takt, inte minst i Norrland. Det är bra att vi kan ersätta fossila bränslen med miljövänlig energi.
Men allting har två sidor, och så även vindkraften. Vindkraften påverkar mycket påtagligt i bygder där vindkraftsparker byggs upp. Det är särskilt tydligt i fjällvärlden. Det är livsmiljön för de boende som påverkas på många olika sätt när stora vindkraftverk byggs upp i närheten. Till att börja med innebär alla transporter under byggperioden buller och trafikstörningar.
Det är ändå övergående problem, men när kraftverken är på plats har naturen och landskapet förändrats för alltid av nytillkomna vägar, ledningsgator och själva kraftverken. Höga vindkraftverk syns upp till en mil och ännu längre från parkerna, och ljudnivåerna är mycket besvärande på sina ställen. Mycket av naturupplevelserna för de boende har försvunnit och kommer aldrig tillbaka.
Detta påverkar också förutsättningarna för andra verksamheter, som till exempel rennäring och turism. Särskilt för turismen är det ett stort bakslag när vildmarken går förlorad. Vindkraftverk påverkar bygderna men ger väldigt lite tillbaka. Under uppbyggnadstiden tillkommer det knappast några arbetstillfällen eftersom kraftbolagen tar sina specialister med sig utifrån.
När kraftverket är klart är det ytterst få personer som behövs för tillsyn av det. Inte heller snöröjning, som ministern skriver i sitt svar, leder till särskilt många jobb, och snöröjarna behöver inte komma från den kommun där vindkraftverken finns. Vinsterna från energin går till bolagsägarna. Därför måste man söka alternativa vägar för att ersätta bygder för de förlorade värdena så att de får del av de stora vinster som vindkraften genererar.
Det är inte minst viktigt för att skapa den goda lokala förankring som ministern efterlyser. I länder som är jämförbara med Sverige är det självklart att den lokala nivån får del av vindkraftens vinster. Det är dessutom en princip som införs på allt fler ställen, både i länder där rätten till lokal ersättning är lagfäst och i länder där den är frivillig. I till exempel Norge, Skottland, Tyskland och Spanien är ersättningen avsevärt högre än vad kraftbolagen betalar i Sverige.
Där varierar summan från 1 procent till över 3 procent. I Sverige finns det avtal om 0,2 procent, men de berörda kommunerna i Sverige är överens om att nivån borde vara åtminstone 0,5 procent. När man tar naturresurser från en bygd är det självklart att bygden måste få något tillbaka. Det handlar om bygdens överlevnad. Den svenska landsbygden är i stort behov av investeringar för att kunna utvecklas. Bättre vägar, bredband med ordentlig kapacitet och telefoner som fungerar överallt är bara några exempel.
Till utbyggnad av infrastruktur och annat som skapar tillväxt behövs stora resurser, till exempel bygdemedel från vindkraftsvinster. Små orter har svårt att hävda sig mot storbolag. Därför måste deras rätt till bygdemedel garanteras i lag. Jag är mycket besviken över att ministern inte är beredd att föreslå en sådan lag.