KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Tolgfors (M):
Håkan Juholt har frågat mig hur jag anser att Försvarsberedningen under de senaste 23 månaderna har utfört de uppgifter regeringen anser att beredningen har. Försvarsberedningen är ett viktigt instrument för blocköverskridande och framåtblickande analyser, och den har under min tid som försvarsminister lämnat bidrag till försvars- och säkerhetspolitikens utformning. Beredningen har i huvudsak fokuserat på två rapporter.
Försvarsberedningens omvärldsanalys återfinns i rapporten Säkerhet i samverkan från den 4 december 2007. Denna rapport, som alla sju partier ställde sig bakom, lade grunden för den försvarspolitiska inriktningen. Särskilt viktig var analysen av Ryssland, strategiska relationer, USA och Kinas roll globalt samt Östersjöperspektivet.
Rapporten slog också fast att "Sverige inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas." Omvärldsanalysen följdes av rapporten Försvar i användning från den 13 juni 2008.
Rapporten fokuserade på att öka Försvarsmaktens operativa nytta och användbarhet genom att föreslå ett nytt personalförsörjningssystem baserat på frivillighet, en reformerad materielförsörjning och rationalisering av stödstrukturer till förmån för ökad operativ förmåga. Den rapporten låg till grund för regeringens försvarspolitiska inriktningsbeslut. Den analys och de förslag som beredningen presenterat har präglats av stor enighet mellan ledamöterna.
Försvarsberedningen legitimeras av två saker: 1. Förmåga till långsiktig förnyelse. 2. Förmåga till breda överenskommelser. Det bygger på att deltagande partier verkligen står fast vid ingångna överenskommelser. Jag förutsätter att så blir fallet i framtiden, annars devalverar beredningen sin egen betydelse och användbarhet.
Försvarsberedningen överlämnade sin rapport i juni 2008, och därefter följde Försvarsdepartementets arbete med inriktningspropositionen och dess genomförande. Jag har därför inte gett Försvarsberedningen ett nytt uppdrag under denna tidsperiod.
Sten Tolgfors (M):
Jag tycker inte att det är det minsta kul att se det försvarspolitiska haveriet inom Socialdemokraterna. Jag tror i grunden att Håkan Juholt ville rätt och hade rätt, men man har sedan i riksdagen röstat emot inte genomförandet i detalj utan varje princip som Juholt gjorde upp med mig och de andra partierna om i Försvarsberedningen. Ökade internationella insatser: Nu har man återfallit i endast en nationalistisk syn på försvaret.
Övergången till frivillig rekrytering, stående förband, kontrakterade förband, hemvärnets utveckling - varenda princip har Socialdemokraterna gått emot som Juholt stod bakom i beredningen. Han hade rätt, och hans parti hade fel. Dessutom - jag har verkligen sett att Socialdemokraterna inte förstår det - representerar jag en majoritetsregering. Det har inte Socialdemokraterna gjort i regeringsställning på länge.
Breda överenskommelser är jättebra när man kan träffa dem och när partierna står för ingångna överenskommelser. Jag hade gärna sett det. Vi hade två sjupartiöverenskommelser i beredningen och ytterligare en i Pliktutredningen. Socialdemokraterna har lämnat dem alla. Då är jag i ett sådant läge att jag levererar resultat i alla fall. Jag har fått igenom vartenda förslag jag har lagt på riksdagens bord i den mest omfattande försvarsreformen på många decennier därför att vi är en majoritetsregering.
Titta på hur partierna har tryckt på knapparna så ser Håkan Juholt det! Moderaterna, Folkpartiet, Kristdemokraterna och Centern har hållit ihop och levererat rakt igenom. Socialdemokraterna har fallit tillbaka, tyvärr. Ett tag pratade Björn von Sydow om ökade försvarsutgifter, kanske 10-12 miljarder per år, och hävdade att han hade förankrat det hos Sahlin. Det havererade.
Vi har Anders Karlsson, som går emot frivillig rekrytering och röstar emot inriktningspropositionen, övriga internationella insatser och internationell solidaritet. Och vi har Håkan Juholt, som i grunden vill sunda saker, dessutom samma saker som regeringen. Jag beklagar att han inte tagits bättre till vara, för jag delar hans grundläggande inställning.
Sten Tolgfors (M):
Ja, just samverkan är en väldigt viktig del i all krisberedskap. Det har vi också understrukit med en proposition till riksdagen, då vi bildade MSB och förtydligade ansvarsprincipen, att den också inkluderar samverkan. Där var det tyvärr igen så att Socialdemokraterna inte var med på det utan gick emot. Jag vill också nämna att denna nya myndighet har fått i uppdrag att arbeta med översvämningskartering, dels för hundraårsflödet, dels för ett beräknat högsta flöde ur ett värsta-fall-scenario.
Tanken med de här översvämningskarteringarna är att de kan vara ett översiktligt underlag vid kommunernas fysiska planering. Man får en indikation på eventuella översvämningsproblem. Sedan krävs det för detaljplanering på lokal nivå att de här karteringarna uppdateras med bättre höjddata, höjder på vägbankar och vallar och liknande.
Det står då kommunerna fritt att låna de hydrauliska modeller som finns för att göra egna mer detaljerade karteringar. MSB har hittills karterat 850 mil strand efter prioriteringar som är gjorda i samråd med länsstyrelser och SMHI.
Det är en väldigt viktig sak för att kommunerna sedan ska kunna se till att klimatsäkra sig själva, så att säga. Jag vill också fästa kammarens uppmärksamhet på att det finns en översvämningsförordning från 2009 som implementerar EU:s översvämningsdirektiv i svensk lag.
Syftet är att skapa en ram för bedömning och hantering av översvämningsrisker, och det är ett arbete som ska genomföras i tre steg: en preliminär riskbedömning, en kartering av hotade områden och framtagande av riskhanteringsplaner. MSB gör den preliminära bedömningen av översvämningsrisker för landet och gör sedan karteringar. Sedan kommer i nästa led en viktig roll för länsstyrelser i vårt land.
Men man måste naturligtvis också understryka det kommunala ansvaret för den egna kommunen och risken för översvämningar.
Sten Tolgfors (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att ingen soldat och officerare ska hamna mellan stolarna och för att alla ska få den bästa rehabiliteringen efter traumatiska upplevelser. Jag känner stor stolthet över de män och kvinnor som under årens lopp tjänstgjort i internationella krishanteringsinsatser. De har gjort betydelsefulla insatser för människor i utsatta områden och för freden och de förtjänar stor erkänsla för sin insats.
Några har fått betala ett högt pris genom att de skadats under tjänstgöringen. Sedan 1948 har 76 svenskar förlorat livet, varav 15 i strid. För att få ett underlag för att kunna utveckla vårt omhändertagande av veteransoldater tillsatte regeringen 2007 Veteransoldatutredningen.
Den skulle lämna förslag till en svensk veteranpolitik, det vill säga ansvaret för personalen före, under och efter internationella militära insatser. I sitt slutbetänkande hösten 2008 lämnade utredningen förslag på en rad områden .
Det gällde bland annat rekrytering och insatsfrekvens, arbetsmiljö och risker, det medicinska omhändertagandet, Försvarsmaktens ansvar att följa upp dem som deltagit i internationella insatser, ansvaret för rehabilitering, stödet till anhöriga och statens erkännande till dem som deltagit. Vidare föreslog utredningen att den nuvarande lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten ska ersättas med en ny lag.
Utredningens betänkande har remissbehandlats och remissinstanserna var i allmänhet positiva till förslagen. Regeringen kommer att lämna en proposition till riksdagen i början av 2010. Vissa av Veteransoldatutredningens förslag har emellertid redan genomförts. I det nya försvar som riksdagen har beslutat om kommer inte längre en särskild utlandsstyrka att behövas .
Samma förband kommer i stället att kunna användas i landet, i närområdet och i insatser utanför närområdet. Genom en ökad professionalism - i meningen rätt utbildning, övning och utrustning - kommer soldaterna att bli bättre förberedda för att lösa sina uppgifter i internationella insatser. Samtidigt kommer stödet efter insats att stärkas genom en bättre veteransoldatpolitik.
Sten Tolgfors (M):
Interpellationen handlade om en viktig aspekt i veteransoldatpolitiken, nämligen vård och uppföljning efter insats, efter att något har hänt. Det är såklart en viktig pusselbit. Jag har i den här debatten försökt lägga till två andra perspektiv också, nämligen förberedelserna inför insats och det stöd som sker under insats. De är lika viktiga. Det finns faktiskt ytterligare en aspekt.
I och med att det nya försvaret kommer att bygga på frivillig rekrytering handlar det väldigt mycket om att Försvarsmakten måste arbeta med att ständigt vara en attraktiv arbetsgivare med generellt bra och sunda villkor för män och kvinnor. Det är viktigt för att kunna attrahera rätt personer att söka sig till försvaret och de nya stående och kontrakterade förbanden.
Försvarsmakten blir då konkurrensutsatt bland alla andra arbetsgivare som också jobbar för att erbjuda goda villkor för sina anställda. En del i detta är omsorgen om de anställda, och det är mycket det vi har talat om i dag. Det är särskilt viktigt när det som i detta fall handlar om en per definition riskfylld och faktiskt ibland också farlig verksamhet.
Man måste från myndigheten Försvarsmaktens sida kunna visa dem som överväger att söka sig till Försvarsmakten att man verkligen gör allt för att kunna erbjuda de bästa förutsättningarna för att klara uppgifterna och också vad gäller stöd om någon blir sjuk eller skadad i nationell eller internationell verksamhet.
I den proposition som regeringen kommer att lämna i början av nästa år kommer vi att redovisa en samlad svensk veteransoldatpolitik. Den kommer att innehålla både förslag om förbättrad lagstiftning och en utökad helhetssyn för de enskilda soldaterna i alla perspektiv - före, under och efter internationella insatser.
Sten Tolgfors (M):
Jonas Sjöstedt har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att svensk militär inte sammanblandas med eller samverkar med Task Force 3-10. Task Force 3-10, TF 3-10, är baserad på Camp Marmal i provinsen Balkh. Marmalbasen tillhör ledningsnivån Regional Command North, det vill säga det norra regionala ISAF-kommandot.
Det är den tyske befälhavaren för RCN som ansvarar för Marmalbasen, inte det svenskledda PRT Mazar-e Sharif. Svenska enheter har enligt Försvarsmakten ingen samverkan av något slag med Task Force 3-10. Således sker inget informationsutbyte mellan svenska enheter och Task Force 3-10.
Svenska enheter, officerare och soldater har en direkt skyldighet att anmäla om folkrättsstridiga handlingar bevittnas. Detta sker både i ISAF:s kommandokedja och i den nationella ledningskedjan.
Sten Tolgfors (M):
Jonas Sjöstedt inleder med att säga: Vi har aldrig sagt att Sverige är delaktigt i några övergrepp. Sedan går han över till sin artikel där man anser att så är fallet, men han kan inte ge någon grund för påståendena. I artikeln i Aftonbladet i dag, som jag rekommenderar till läsning och som är så avslöjande för Vänsterpartiet, inleder man med att beskriva alla de övergrepp som man anser begås mot civila i Afghanistan. "Dessa övergrepp har skapat ett omänskligt lidande för civilbefolkningen - - -."
Men man säger ingenting om vare sig terrorism, extremism, talibaner, dem som tidigare utgjorde diktaturen i Afghanistan, dem som riktar sitt våld medvetet och med flit mot civila. Det är inte intressant för Vänsterpartiet. Förklaringen till det är bara inrikespolitik.
Det är inte så att Vänsterpartiet ger sig ut i världen bara i akt och mening för att stödja mänskliga fri- och rättigheter, för då hade man inte kunnat vara så blind i Afghanistan att man bortser från två tredjedelar av det dödliga våldet för att tala inte om nästa tredjedel utan om de 20 procent, enligt de senaste uppgifterna, som den internationella närvaron står för. Jag är den första att beklaga att det finns ett sådant våld.
Jag har tagit upp det på samtliga möten med ISAF-länder som jag har varit på, direkt med den afghanska regeringen och direkt med amerikanerna. Sådant våld måste upphöra. Men jag är inte så blind att jag bara ser en part. Jag är inte så blind som Sjöstedt att jag kan bortse från två tredjedelar av det dödliga våldet, av inrikespolitiska skäl. Sjöstedt har inte gett något exempel på sitt engagemang för alla människor i Afghanistan.
Var finns artiklarna, motionerna, interpellationerna och de skriftliga frågorna, pressmeddelanden som handlar om hela det afghanska folkets lidande? De finns inte. Därför klingar Sjöstedts engagemang i frågorna väldigt falskt. Med detta sagt är jag helt för att man för en debatt om den svenska närvaron i Afghanistan, som jag ansvarar för, och om vad vi uppnår där, för det är ganska mycket just nu både civilt och militärt.
Sten Tolgfors (M):
Eva Sonidsson har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att säkerställa att vi får samma övervakning och bevakning längs hela den svenska kusten. Åsa Lindestam har frågat mig vilket mitt ställningstagande är till förslaget från Kustbevakningen. De både interpellationerna ställs mot bakgrund av Kustbevakningens pågående interna översyn gällande myndighetens framtida regionala organisation som internt presenterades i januari 2011.
Jag besvarar därför interpellationerna i ett sammanhang. Under hösten 2009 presenterade KBV:s generaldirektör ett internt arbete med att se över myndighetens organisation och arbetssätt. I detta arbete ingår ett antal myndighetsinterna utredningsuppdrag, bland annat översynen av regionledningarna och ledningscentralerna.
Målet med inriktningsarbetet är enligt Kustbevakningen att skapa så mycket operativ förmåga som möjligt och att utväxlingen av kustbevakningsinsatserna ska vara optimal. Kustbevakningens inriktning för översynen har bland annat varit att skapa förutsättningar för att öka antalet anställda i den sjögående verksamheten. Kustbevakningen beräknar att kunna frigöra resurser för operativ verksamhet i storleksordningen 20 miljoner kronor.
Översynen av den regionala organisationen är inte föranledd av uppdrag från Försvarsdepartementet. Kustbevakningen är en självständig myndighet, och regeringen beslutar inte om Kustbevakningens interna organisation. Myndighetens interna organisation bestäms och fastställs av myndigheten genom beslut av dess generaldirektör. Några beslut rörande förändringar av Kustbevakningens regionala organisation har inte fattats av myndigheten.
Förslaget analyseras för närvarande av Kustbevakningen. Översynens förslag innebär att myndigheten kvarhåller strukturen med huvudkontor, regionledningar och kuststationer precis som i dag. Kustbevakningens huvudsakliga samverkanspunkt i den operativa verksamheten och regionala ledningen sker via marinens sjöcentral i Göteborg, där Kustbevakningen enligt översynens förslag kommer att finnas kvar och också förstärkas.
Kustbevakningen tillförs stora materiella förstärkningar i form av såväl flygplan som fartyg. Dessa förstärker myndighetens förmåga, och samtidigt har Kustbevakningen genomfört en rad omplaceringar av befintliga fartyg. Fartyg har omplacerats till såväl Umeå som Gävle. Dessa åtgärder stärker också den operativa förmågan i de norra delarna av Östersjön.
I och med Kustbevakningens resursförstärkningar i form av fartyg och flygplan, omplaceringar av existerande fartyg och den hjälp Sverige erhåller genom internationella samarbetsavtal finns en god beredskap för miljöräddningstjänst till sjöss längs hela den svenska kusten.
Sten Tolgfors (M):
Lång kust kräver flera och bättre fartyg. Det är grunden. Det är den operativa effekten som ger säkerhet. I det förslag som vi nu diskuterar men som ännu inte har dömts av ingår också att Kustbevakningen ska vara etablerad med personal som kan hantera samverkansbehovet på vissa orter i landet där det inte finns distriktsledningsstaber. Vilka?
Ja, Härnösand och Malmöregionen föreslås vara sådana områden där man har distriktsinspektörer stationerade. Där kom samverkansbehovet, och där kom också det förslag som finns för att hantera det. Det innebär inte att någon av dagens kustbevakningsstationer kommer att försvinna eller att den fastslagna fartygsplanen förändras.
Det innebär att Kustbevakningen planerar att ett av de nya fartygen i 031-klassen kommer att få Härnösand som hemmahamn och att myndighetens nya svävare, som kommer i februari i år, placeras i Luleå. Återigen: Det är den operativa förmågan som möter kraven som en lång kust ställer. Samverkansbehovet hade man alltså även i sin egen utredning ett förslag för att hantera.
Min inställning är fortsatt den att Kustbevakningen äger frågorna om sin utredning, hanteringen av den, diskussioner med anställda, parter, länsstyrelser och andra berörda, som kommuner. När det är klart kommer Kustbevakningens generaldirektör, som äger beslutet, att fatta ett beslut. Det är inte en fråga som ligger på Försvarsdepartementet.
Men jag vill säga att min allmänna inställning är att varje myndighet har i uppdrag att ha en trimmad organisation, så att man kan leverera den operativa effekt som gagnar Sveriges säkerhet. Därför är jag glad över att vi ökar förmågan också längs Norrlandskusten. Jag vill gärna beskriva för dem som bor i Härnösand att det kommer ny förmåga och nya fartyg som stärker säkerheten. Det är det allra viktigaste med Kustbevakningens uppdrag.
Sten Tolgfors (M):
Jag åker mer än gärna till Göteborgs både södra och norra skärgård, dock inte därför att det är jag som kan svara på de här frågorna. Jag tror att jag har gjort det tydligt under den här debatten att frågan om behov får Försvarsmakten svara på som självständig myndighet. Frågan om miljöprövning får Miljöprövningsdelegationen i Västra Götaland och miljödomstolen främst svara på.
Jag vill lugna kammaren med att det självklart var så att Hans Linde också var emot övningen Loyal Arrow utanför Luleå som gav grunden för att vi kan samverka i flyginsatser tillsammans med Natoländer, som den insats han själv i dag har röstat ja till och som gäller att skydda civila i Libyen. Det är nämligen så man bygger interoperabilitet, eller enklare uttryckt samverkansförmåga. Man kan inte tro att man bara åker i väg till ett annat land och där börjar fungera tillsammans.
Vi måste börja på hemmaplan. Är då Göteborg lämpligt för detta? Det är inte jag som avgör det. Det är nämligen så, återigen, att det är en självständig myndighet, Försvarsmakten, som bedömer militära behov, var det är bäst att öva, tillsammans med vem det är bäst att öva och hur ofta och hur stort man behöver öva. Sedan finns det en process att väga av Försvarsmaktens intresse gentemot andra samhällsintressen.
Jag har stor respekt för alla de aspekter som debattörerna har tagit upp i dag, som vikten av växt- och djurliv, turismens förutsättningar, förutsättningar för byggnation och för boende i alla delar av Göteborgs skärgård. Men detta är aspekter som inte jag har att väga av, utan det sker inom ramen för en miljöprövning.
Därmed ska heller ingen ställas inför fullbordat faktum, för man ska ha möjlighet att medverka med synpunkter i den processen. Summa summarum, fru talman, är detta en intressant debatt om ett viktigt ärende. Men det är inte jag som styr vare sig miljöprövningen i miljöprövningsdelegationen eller Försvarsmaktens behov. Det är processer de hanterar själva. Det är den ordning som är upprättad för att hantera sådana här saker och göra goda avvägningar.
Sten Tolgfors (M):
Anna-Lena Sörenson har frågat mig om jag gör bedömningen att ärendet inte brådskar eftersom försvarsministern och regeringen dröjer med att agera. Bakgrunden till hennes fråga är Försvarsmaktens bemyndigande att anskaffa en ny lätt torped. I den försvarspolitiska inriktningsproposition som lämnades till riksdagen den 19 mars 2009 anförde regeringen att den svenska undervattensförmågan ska vidmakthållas.
Marinstridskrafterna ska ha en kvalificerad förmåga att utföra sin verksamhet i hela skalan från lågintensiva till högintensiva konfliktnivåer. Regeringen har de senaste åren fattat ett antal investeringsbeslut som berör materiel till försvaret, bland annat om nya ubåtar. Avsikten är att stärka vår försvarsförmåga och säkerställa en effektiv och långsiktigt hållbar verksamhet som är väl avvägd för moderna förhållanden.
En central komponent av undervattensförmågan är tillgång till en lätt ubåtsjakttorped. Mot bakgrund av nuvarande och framtida taktiska krav samt begränsningen i systemets tekniska och taktiska livslängd behöver nuvarande torped 45 ersättas. Riksdagen bemyndigade i december 2010 regeringen att ersätta nuvarande torped.
Regeringen har också fattat beslut om att en ny torped ska anskaffas. Därmed var alla nödvändiga politiska beslut fattade för att en anskaffning skulle kunna påbörjas. FMV har i detta ärende sedan inkommit med hemställan om undantag i lagen om offentlig upphandling till regeringen vid ett tillfälle. Hemställan inkom den 24 januari 2011 och bereds för närvarande inom Regeringskansliet.
Regeringen anser undervattensförmågan vara central för svensk försvarsförmåga. Därför behandlas ärendet med hög prioritet. Materielanskaffning ska alltid utgå från Försvarsmaktens operativa behov. Insatsorganisationen ska förses med ändamålsenlig, beprövad och tillförlitlig materiel av god kvalitet och mängd i förhållande till ställda krav och behov.
Sten Tolgfors (M):
Först vill jag bara säga detta till Anna-Lena Sörenson: Nej, konkurrensupphandlingen av splitterskyddade hjulgående fordon innebar tvärtom sannolikt en miljardbesparing för staten, icke en fördyring. Sedan är materielförsörjningsstrategin just pragmatisk. Det handlar om att pröva från fall till fall gentemot en trappa av åtgärder: Kan vi anskaffa färdig materiel, kan vi utveckla tillsammans med andra eller måste vi utveckla själva?
Det ska prövas i varje enskilt fall för att se vilket som är bäst och mest pragmatiskt. Jag vill samtidigt passa på att ge Anna-Lena Sörenson en eloge, och även Åsa Lindestam för den delen: Den nyansering och det resonemang som finns i era inlägg gör att debatten blir intressant. I alla fall tycker jag det.
Precis de nyanseringar och resonemang som vi nu hörde från Anna-Lena Sörenson om materielförsörjningsstrategin har jag ibland saknat i debatten - det pragmatiska från fall till fall. Jag delar också hennes syn att mycket av debatten inte minst under förra mandatperioden var väldigt förenklad och ideologisk. Det blev svart mot vitt, eller möjligen blått mot rött.
Jag upplevde debatten så att varje gång vi gjorde en konkurrensupphandling blev den omedelbart ifrågasatt här i kammaren av Socialdemokraterna. Försvarspolitiken var väldigt mycket på väg att förvandlas till regional- och industripolitik. Sådana aspekter är förvisso viktiga - det anser jag också - men det är inte det som styr landets försvarsförmåga. Jag hoppas att Anna-Lena Sörensons resonemang på flera punkter här också ska förflytta hennes partis syn i de här frågorna några steg framåt.