KBLab/rixvox huggingface dataset:
Raimo Pärssinen (S):
Tack, ministern! Det är bra att det inte finns något som berör ministern mer än dessa butiksrån och det våld och det hot som förekommer där. I Arbetsmiljöverkets inspektionssatsning år 2010, som ministern hänvisar till, var det bara 1 procent av arbetsgivarna som fick krav på sluten kontanthantering. Därför fortsätter rånnivån att vara hög.
I samrådet med departementet medgav dessutom Arbetsmiljöverkets representant att deras uppgift inte var att förhindra rån utan att förhindra ohälsa. Därför kan man inte säga att Arbetsmiljöverket anser sig jobba med rånprevention. Det är en realitet att verkets inspektörer sällan kräver slutet kassasystem förrän två eller fler rån har begåtts. Men då har skadan redan skett.
Tanken med slutna kassasystem är att förebyggande skapa bra arbetsmiljöer för alla butiksanställda. Tanken är också att detta ska vara framarbetat och förankrat och ge konkurrensneutralitet. Det gynnar dessutom vita affärer.
Handelsanställdas förbunds regionala skyddsombud vittnar om att det är svårt att få ut verkets inspektörer till arbetsplatserna vid behov. Det är tydligen en resursfråga och en konsekvens av att Hillevi Engström kraftigt har skurit ned verkets medel. Nuvarande lagar och föreskrifter har inte förmått att skapa en säkrare kontanthantering.
Ett av flera tecken på brister i regelverket är den dom från Göteborgs kammarrätt den 18 november 2011 som upphäver Arbetsmiljöverkets föreläggande mot företaget Netto Marknad i Malmö om att införskaffa ett slutet kontanthanteringssystem. Den domen har gjort Arbetsmiljöverket ännu mer tandlöst.
Om ministern förlitar sig på att det är tillräckligt med det vi har i dag stämmer inte det med verkligheten. En rånare söker sig dit där det är enklast att komma åt kontanter. När kontanterna försvann från bussarna och bankerna försvann också rånen. En satsning på slutna system blir på sikt en lönsam investering.
Coops beräkningar har visat att ett rån kostar ungefär 100 000 kronor, och då är bytet oräknat. I kalkylen ingår kostnader för sjukskrivningar, extrapersonal, krishantering och annat stöd till de anställda. Tappet i omsättning efter ett rån beräknas bli ungefär 200 000 kronor. Det är främst små butiker som tvingas i konkurs efter ett rån. Butiksägare har dödats vid rån men ännu ingen anställd.
Därför måste vi agera. Frågan blir återigen: Är arbetsmarknadsministern helt tillfreds med att Arbetsmiljöverket ska sköta dessa frågor? Det är frågor som spänner över flera departement. Det handlar rånprevention, själva kontanthanteringen och arbetsmiljön. Om det visar sig att annan rätt tar verktyget ur händerna på Arbetsmiljöverket, vad tänker ministern göra då?
Det är 1 procent som har fått föreläggande om slutna kontantsystem och verket hinner inte ut med sina inspektioner. Det sker dagligen, precis som Johan Andersson sade, rån. Men ministern säger att det går åt rätt håll. Frågan är: Har vi i dag verktygen?
Den slutliga frågan i den här rundan blir: Var någonstans står det i riksdagsordningen att regeringen kan strunta i riksdagens beslut?
Raimo Pärssinen (S):
Precis, ministern, det är det som är avsikten med att ge parterna i uppdrag att arbeta fram ett förslag, parterna som kan systemet, som kan verkligheten. Då står ministern här och raljerar över om vi i riksdagen ska hitta på det. Uppdraget till arbetsmarknadsministern och regeringen var: Var så god, kom tillbaka med ett förslag som parterna har arbetat igenom för att minska risken för rån!
Min fråga nu blir: Varför ska det vara så att kvinnor som jobbar i butik ska vara utlämnade till rån i mycket större omfattning än värdetransporter, där man faktiskt har arbetat fram ett regelsystem som kräver mycket skydd kring dem? Kvinnor som jobbar i småbutiker och hanterar pengar ska vara lätta offer, medan andra ska ha ett regelsystem som klarar det här.
Återigen: Vad är det som säger, vem är det som säger och var står det skrivet att regeringen fullständigt kan strunta i vad riksdagen säger? Det är allvarligt. Det går inte att prata bort. Det blir förmodligen en fråga för statsministern att svara på, eftersom det händer gång efter gång. Varför ska butikspersonal, ofta kvinnor, stå ensamma utan såväl fysiskt som lagrättsligt skydd?
Varför är det lättare för ministern att se behoven och tillfredsställa dem i en manlig bransch än i en kvinnlig? Det behövdes inte så många rån som butiksbranschen har innan transportsidan fick gehör för sina krav på skarpare lagstiftning. I det här fallet händer ingenting. Ministern vägrar att göra någonting. En kommentar till Katarina Brännström är att jag kan notera att hon inte riktigt förstår frågan.
Återigen kommer vi fram till att Arbetsmiljöverket inte har verktyg och regler så att det räcker. Arbetsmarknadsministern är inte beredd att göra någonting. Hon låter rån, våld och hot fortgå i våra butiker.
Raimo Pärssinen (S):
I går var vi på ett möte med Svenskt Näringsliv i Gävle. Då var det mycket diskussion om läget i länet. Det gällde alltifrån den låga utbildningsnivån i Gävleborg till den dåliga matchning som råder mellan arbetslösa och lediga arbeten, som Svenskt Näringsliv hade starka synpunkter på.
Men diskussionen handlar naturligtvis inte bara om utbildningens betydelse utan även om högskolans roll i Gävleborg. Alla i den här kammaren är helt överens med minister Björklund om att den spelar en oerhört stor roll. Men om man flyttar frågan till Gävleborg verkar det som att alla är överens om det utom utbildningsminister Björklund.
Det är väldigt märkligt att vi inte hittar några som ställer upp på regeringens idé att man i ett län med den högsta arbetslösheten och den lägsta utbildningsnivån, i ett län som är väldigt beroende av alla utbildningssatsningar och kvalitet, gör tvärtom. Där går alltså Björklund in och skär ned. Hans motivering är: Det är dålig kvalitet, och då skär vi ned.
Finns det motsvarande resonemang när det gäller andra viktiga funktioner i samhället? Om polisen utreder för få brott, föreslår ministern att vi ska skära ned? Om Arbetsförmedlingen inte fungerar i tillräcklig omfattning, skär vi ned resurserna där? Är det ett sätt att möta utveckling? Är det också ett sätt att se till att det kan bli en bra utveckling?
Nej, det tror vi inte. Jag är helt övertygad om att Björklund håller med om det.
När vi träffade Svenskt Näringsliv i går pratade vi också om en generationsväxling, och vi fick reda på att det finns ungefär 4 200 små företag, rent av soloföretag, i Gävleborg som nu blir satta under lupp därför att man förhoppningsvis kan klara av en generationsväxling. Det krävs också insatser om man ska klara detta.
Det krävs insatser i kunskap. Här har också högskolan en väldigt viktig roll att spela. Då duger det inte, Jan Björklund, att säga: Nej, vi satsar bara på kvalitet. Det finns ett akademiskt tänk i det, inte för att det finns något som helst förakt för akademin, men det finns en verklighet som måste mötas och ett stort behov.
Visst kan man dra på smilbanden när man pratar om detta, men det är oerhört allvarligt. Frågan är alltså: Hur får vi i Gävleborg bättre fart på ekonomisk verksamhet, företagsamhet, bättre välfärd och så vidare? Och vilken roll spelar högskolan i detta? Då är Jan Björklund överens med mig och alla andra om att högskolan är oerhört viktig.
Men varför i det läget vända på resonemanget och med en von oben-attityd säga: Det är för dålig kvalitet, och därför drar vi ned ännu mer hos er. Det förstår inte vi i Gävleborg.
Det skulle vara väldigt bra att få ett konkret svar som är byggt på sunt förnuft och logik, eftersom alla vet att det finns ett starkt samband mellan bra utbildning, högre utbildning och låg arbetslöshet. Nu har vi hög arbetslöshet och låg utbildningsnivå, och i det läget väljer Jan Björklund att skära ned.
Raimo Pärssinen (S):
Tack, ministern, för svaret! Jag tänkte att jag skulle lägga en lite annan dimension till det hela. Jag utgår från frågan vad ministern egentligen menar när hon skriver: "Regeringen har genomfört en rad reformer för att upprätta arbetslinjen, bland annat har arbetslöshetsförsäkringen reformerats till en omställningsförsäkring mellan två jobb."
Det tolkas på många håll som att om man gör en försäkring riktigt dålig med sämre villkor och dessutom gör den dyrare kommer det att bli mer av en omställningsförsäkring. Jag hoppas att ministern lyssnar nu eftersom det här är en konkret fråga!
På vilket sätt innebär det här med sänkta nivåer att det blir en omställningsförsäkring? Beror det på synen som regeringen har på människan? Om man har synen att arbetslöshetsförsäkringen ska vara ganska rimlig så att det går att ha en tillvaro mellan två jobb utan att bli fattig vill vi ha besked om det.
Nu har regeringen efter sina ekonomiska teorier genomfört att vi ska förändra vårt beteende. Jag som är riksdagsledamot har gått in på Moderaternas hemsida och tittat på den så kallade jobbskatteavdragssnurran. Där kan jag läsa att jag har fått 108 312 kronor mer att röra mig med sedan regeringen genomförde de här förändringarna.
Om jag registrerar mig med IF Metall som fackförening eller tittar på hur det ser ut för en lågavlönad person inom hotell- och restaurangbranschen ser jag att en person med de förutsättningarna har fått 31 969 kronor. Det är alltså väldigt stor skillnad mellan vad jag har fått och vad den som jobbar inom hotell- och restaurangbranschen har fått. Om jag går in och tittar på hur det ser ut för den som har varit arbetslös under den här tiden ser jag att den personen inte har fått någonting, bara sämre villkor.
Om vi utgår från samma teori och gör arbetslöshetsförsäkringen usel, skulle det driva folk till jobb? Är det er teori? Betyder det också att det kommer att driva oss riksdagsledamöter eller höginkomsttagare till mycket mer arbete? Är det vad ni utgår från?
Det som är så slående mer er politik är att ni verkar tycka att en arbetslöshetsförsäkring, en omställningsförsäkring, som gör att det är rimligt för den enskilde och för dennes familj att klara sig mellan två jobb, kanske börja studera och så vidare inte är bra. Om ni tycker att a-kassan förr gav högre arbetslöshet för att folk är lata, så säg det!
Annars måste vi få en annan förklaring till vad som menas med att ni har reformerat arbetslöshetsförsäkringen till en omställningsförsäkring. Det handlar om villkor - sämre villkor - och det handlar om ekonomi och sämre nivåer. Jag vill avslutningsvis återigen påminna ministern om när vi hade en debatt om fas 3 och jag ställde två frågor: Varför göra dem fattiga?
Och varför inte ge dem möjlighet till utbildning? På den första frågan svarade ministern - ni kan se det i riksdagsprotokollet - att det är för att regeringen tar ansvar för landets ekonomi. Därför ska det vara låga nivåer. På den andra frågan svarade hon att de har varit arbetslösa länge, så det är kanske inte lönt att ge dem utbildning. Är det den synen ni har på människor?
Raimo Pärssinen (S):
Vi kan konstatera att ni lever efter era teorier. Det gör Carl B Hamilton och regeringen. Inser ni inte att teorierna blir fel i verkligheten? Vi ser verkligheten. Ni kan hänvisa till experter hit eller dit. Vi vet att jämviktsarbetslösheten har vuxit och ligger på 7-8 procent. Ungdomar går utan jobb.
Samtidigt ser vi en stor brist inom näringslivet när de säger att de inte får den personal de behöver och vill anställa eftersom personalen inte har rätt kunskaper. Ert svar, efter era teorier, blir att sänka momsen på krogen.
Det måste vara några fantastiska teorier ni följer eftersom teorierna ska ge jobb, samtidigt som arbetsgivarna konkret säger att de behöver ungdomar med rätt kompetens, kunskaper och utbildning. Det finns behov av arbetskraft, och arbetsgivarna vill anställa. Men ni följer era teorier om att en usel a-kassa kommer att driva folk till jobb. Varför tittar ni inte på efterfrågesidan?
Arbetsgivarna efterfrågar arbetskraft med kunskap och utbildning. Det är precis vad som behövs. Ni svarar med en momssänkning. I stället för att gå till ett jobb lämnar man a-kassan. Det är resultatet av era försök att omsätta era teorier. Varför ser ni inte verkligheten?
Sedan kan man försöka vara akademisk och säga att det beror på det ena eller det andra. Men se på verkligheten. Det fungerar inte med momssänkningar, Carl B Hamilton. De ger inte jobb. Försök bevisa att de ger jobb. Varför kan inte ungdomarna ges kunskap så att de kan ta de jobb som efterfrågas?
Raimo Pärssinen (S):
Det gläder mig att statsrådet ser fram emot engagemang och samarbete. Gävleborg har sina utmaningar precis som många andra ställen. Men det var en klok utredare som en gång sade: Klarar ni omställningen och strukturomvandlingen i Gävleborg klarar vi den överallt i Sverige. Det har att göra med näringslivsstrukturen från basindustri till nya verksamheter.
Jag får tacka för svaret. Men ibland blir svaren mycket ordrika men inte så konkreta. Jag kan gå igenom några av de svar som jag har fått. Att det krävs kapital, riskkapital och finansiering är vi helt överens om. Sedan skriver statsrådet om regelförenklingar. Men hur går det med dem egentligen?
Jag har fått höra att 75 procent av företagarna upplever försämringar sedan 2006. Det kanske inte går så bra. Sedan är det oerhört viktigt med rätt kompetens. Det är alla överens om. Men varför kan vi inte få fler kurser inom yrkeshögskolan, där 80 procent av dem som har gått igenom den faktiskt har fått arbete?
Det får vi inte, och det är någonting som också näringslivet efterlyser. Men där ser vi inga satsningar. När det gäller rätt kompetens har vi en högskola i Gävle som vi är mycket stolta över. Men där skär ni ned. Ni tar bort 40 miljoner kronor från den. Det är också någonting som försvårar arbetet med de så kallade kompetensplattformarna.
Regionen har fått i uppdrag att göra kompetensplattformar, men det har inte följt med någon typ av finansiering. Den uppgiften har jag fått senast i dag. Ministern har infört något som hon kallar för dialogplattform. Det är detta jag menar med att det är mycket ordrikt men inte konkret. Vad är en dialogplattform?
Jag har för mig att det var någon annan i regeringen som inte tyckte om kafferep. Det kanske inte är det som man menar. Gävleborg har bland de högsta arbetslöshetstalen i landet. Vi har den lägsta utbildningsnivån. Det är ingenting som man är stolt över. Men å andra sidan är det någonting som borde åtgärdas. I spåret av att vi behöver mer kompetens har följande saker hänt: Regeringen skär ned på högskolan.
Man genomför en gymnasiereform som innebär att man tar bort resurser från gymnasieskolan. Vi får inte yrkeshögskoleplatser. Det finns inte på långa vägar tillräckligt med yrkesinriktade arbetsmarknadsutbildningsplatser. Det går tyvärr inte åt rätt håll, Annie Lööf. Det senaste är att Läkerol ska läggas ned.
Vi har sett ett antal industrier som har försvunnit. Gävle är i sig en stark kommun med en duktig kommunledning. Men med tanke på de första orden som jag sade, om att om Gävleborg klarar omställningen klarar hela landet det, tror jag att det är mycket viktigt att det finns en aktivitet också från regeringen och ministern. Det finns brister i fråga om matchningen.
Det är alltså brist på rätt kompetens bland företagen i Gävleborg också, trots en hög arbetslöshet. Det konstaterar ministern bara i svaret. Men frågan är: Vad gör man med Arbetsförmedlingen? Något som Centerpartiet, som ministern representerar, hela tiden driver är att man ska privatisera Arbetsförmedlingen. Är det detta svar som gäller i dag också?
Raimo Pärssinen (S):
Tack för svaren, ministern! Så är det: Om inte helheten plockas ihop blir det mycket mindre tillväxt. När det gäller infrastruktur i Gävleborg är en effekt av politiken att det ska gå mer gods på järnväg, och därför drar man ned på persontrafiken. Det är det råd man har fått från Kapacitetsutredningen för att klara av det hela. Det är inte heller någon tillväxt i detta, utan det är tvärtom.
Sedan är det bra att det finns gedigna lärlingsutbildningar, som ni säger, men generationsväxlingen sker ju nu. Då måste man göra andra saker också, inbillar jag mig i alla fall. Herr talman! Vi är snälla och ödmjuka så här alldeles inför midsommar, så jag ska inte bli för elak heller.
Det vore dock bra om näringsministern blir mer känd för konkreta åtgärder som gör att regionen kan växa till sig - åtgärder som bygger ihop helheter - och kanske inte bara diskuterar regelförenklingar.
Framför allt ska man inte bli känd för att man vill ge sig på den arbetsmarknadsrättsliga lagstiftningen - lagen om anställningsskydd, till exempel - eller att man går in och pratar om det som löser regionens problem skulle vara sänkta ingångslöner. Det tror jag att ministern håller med om. Vi vill inte ha den så kallade stämpeln på regeringen att det är det som är lösningen. Lösningarna är i stället de kloka.
De handlar om att ge oss möjlighet att utbilda fler i Gävleborg, att ge oss möjlighet att höja nivån på utbildningen, att ge oss möjlighet att resa på ett lättare och enklare sätt och att ge oss möjlighet att forska mer i företagen. Gävleborg är ett starkt län, och Gävle är en stark kommun. Men så är det väl alltid - ensam är inte alltid stark.
Raimo Pärssinen (S):
Man blir lite förundrad när man från Moderaterna står här i kammaren och säger att vi ska jämföra med antalet olyckor som inträffade på 50-talet och att det faktiskt sker färre olyckor nu. Det är klart att det sker färre nu. Det har varit ett målmedvetet politiskt arbete att bygga upp arbetarskyddet i detta land, att bygga upp ett arbetsmiljöverk och att bygga upp en forskning som var världens främsta när det gäller arbetsmiljöproblem.
När Katarina Brännström tittar på lite nyare statistik jämför hon hur det var tio år bakåt i tiden. I början av 2000-talet tillförde vi resurser till Arbetsmiljöverket för att det fanns så stora behov och att de växte. Nu står man från regeringens och Moderaternas sida och talar med kluven tunga.
Man säger att vi ska vara så nöjda med att de får nya resurser, när det precis som Josefin Brink har sagt är mycket mindre nu och samtidigt mycket mer att göra. Då slår man sig för bröstet och säga att de har blivit effektivare - de gör ju fler inspektioner per inspektör. Ska vi jämföra det med att en lärare får mindre tid med varje elev? Är det också effektivt?
När jag pratar med inspektörerna ute på fältet säger de att det är väldigt lätt att gå in i en fabrik som har ett systematiskt arbetsmiljöarbete och göra en inspektion på sex minuter. Då är man effektiv. Man har dock inte tid att leta upp dem man verkligen behöver hitta, alltså de som erbjuder dåliga arbetsmiljöer. Det är därför jag höjer tonen lite grann, för att man talar med denna kluvna tunga.
Hur kan mindre resurser till Arbetsmiljöverket stärka arbetsmiljöarbetet i Sverige? Det kommer ni inte undan. Ta någon annan myndighet - polisen, till exempel. Blir polisen effektivare om vi minskar deras resurser?
Raimo Pärssinen (S):
Ja, det finns väl ingen generaldirektör som tycker att det är bra att få drastiskt sänkta anslag. Det är klart att alla generaldirektörer vill ha mer; de vill väl utveckla verksamheten. Det ligger i sakens natur - finns det någon generaldirektör som tycker att de har alldeles för mycket pengar? Är det så att arbetsmiljöproblemen minskar? Är det så att det inte uppstår nya saker? Vem är det som kollar dem som jobbar med innergårdarna i Stockholm när de ska renoveras?
Det kommer dit svart arbetskraft, och det är farliga arbeten. Det händer olyckor. Vad har Arbetsmiljöverket för möjlighet att kontrollera dem? Det är klart att de har mindre möjligheter när de hela tiden blir färre. Det ligger i sakens natur. Varenda intellektuellt tänkande människa förstår att det är så. Prata med skyddsombuden!
De har i dag svårare att komma i kontakt med Arbetsmiljöverket och kunna få dem till sin arbetsplats för att göra inspektioner när det händer farliga saker. I den stora ambitionen när det gäller regelförenklingsarbetet gör man föreskrifter som är ganska runda, och då krävs det också juridisk kompetens för att man ska kunna läsa och tolka dem.
Det är inte det skyddsombuden behöver, utan skyddsombuden behöver handfast hjälp, kompetens och tillgängliga inspektörer. I dag kan ett företag i Sverige förvänta sig en inspektion en gång vart tjugofemte år. Men det är klart - regeringen, och Folkpartiet, Centern och KD också, kanske tycker att man ska jobba effektivare. Då når vi längre. Varför kan ni inte förstå denna enkla sak?
Vi ska jobba längre, säger ni. Låt oss då ha möjligheter att ha en infrastruktur som gör att vi vet mer, kan kontrollera mer och hjälpa till mer, så att folk kan vara kvar på jobbet. Nej, ni blir effektivare - ni skär ned. Det är bak och fram.
Raimo Pärssinen (S):
Jag tänkte passa på att ställa några frågor till Folkpartiet och Ismail Kamil. Jag har besökt Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål i Malmö. De gör, som jag nämnde tidigare, ett alldeles utmärkt arbete. De får in ärenden om företagsbot. De har specialiserade åklagare, och de jobbar med de här frågorna tillsammans med fem regioner i Sverige. Det fungerar ganska bra.
Men man skulle kunna få ut så mycket mer om man kunde förmå de olika polismyndigheterna att prioritera dessa frågor. Det skulle också kunna skrivas in i regleringsbrevet till Rikspolisstyrelsen. Det är ingen svår fråga. Det kräver inte mycket resurser. Vi vet att det ger mycket bra genomslag.
I dag har utredare inom de olika polismyndigheterna i en del fall placerats där för att det kanske inte fanns andra platser att placera dem på, om jag uttrycker mig slarvigt. Eller så har man kanske engagerade utredare som inte kan fullgöra sitt jobb med just arbetsmiljöbrotten, utan de rycks och slits mellan andra brott som ska hanteras.
Min fråga till Ismail blir: Hur ser Folkpartiet på den idé som Socialdemokraterna försökt lansera om att låta Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål ha till sig knutna särskilda utredare som sitter i de olika regionerna i landet? Man kan alltså få en större koncentration och därmed också nå ut bättre. Jag och många med mig är helt övertygade om att man i sådana fall kan lagföra fler arbetsmiljöbrott.
Tycker Folkpartiet att det är en bra idé?
Raimo Pärssinen (S):
Jag har en fråga till. Den handlar om det nollvisionsarbete som jag tog upp i mitt anförande och som även Josefin Brink pekade på. Det är enkelt att förstå att det finns ett centralt arbete för att ingen ska förolyckas på jobbet. Vi är naturligtvis glada om det blir färre för varje år som förolyckas. Men det växlar ju. Varför då inte säga ja till nollvision?
Det är ett förslag som är enkelt att förstå, och det kostar inte särskilt mycket pengar. Samtidigt ger det en tydlig signal utåt om att vi inte accepterar dödsolyckor på arbetsplatserna. Vi vet att det finns byggnadsarbetare som dör varje år. Vi vet att det finns arbetare inom metallindustrin och tillverkningsindustrin som dör varje år. Det händer, och det är tydligt för allmänheten.
Ingen önskar ju att någon ska behöva dö. Tänk om vi skulle införa en nollvision - precis som vi har gjort för trafiken - och avsätta lite resurser för att kloka människor tillsammans med arbetsmarknadens parter, akademin och forskningen ska kunna påbörja ett sådant förebyggande arbete. Det är viktigt.
Då skulle det hela tiden bli en kunskapsuppbyggnad. Det tycker vi är en alldeles strålande idé som är lätt att förstå och som bör genomföras snarast. Vi förstår inte varför regeringen säger nej till det.
Raimo Pärssinen (S):
Jag har några frågor till Andreas Carlson och Kristdemokraterna. Den första är ganska enkel. Vilken är den viktigaste frågan för Kristdemokraterna att driva när det gäller arbetsmiljön på våra arbetsplatser i Sverige? Vilken fråga driver alltså Kristdemokraterna hårt och konsekvent i alliansregeringen?
Den andra frågan handlar om de regionala skyddsombuden som ofta rosas här i kammaren för att de gör ett gott arbete och går ut och träffar de mindre företagarna och hjälper till med bättre arbetsmiljö, bättre ordning och mindre risker. De har bra kunskaper, de ser problem som finns och de kan lotsa rätt.
Men varför hindrar Kristdemokraterna dessa regionala skyddsombud att besöka de mindre företagen där det finns ett kollektivavtal men inga medlemmar?