KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joar Forssell (L):
För mig räcker det inte att bekämpa förtryck och fattigdom för att det ska räknas som demokrati. Till exempel tycker jag att fria val och respekt för människors fri- och rättigheter är en grundläggande princip. Problemet med bistånd är att det kan vara ett både indirekt och direkt stöttande av organisationer eller aktörer som inte värnar om demokratin. Jag har en annan fråga till statsrådet. Den handlar om det som Sverigedemokraterna kallar återvandringsmiljard.
De har kallat den för det i medier och på sina landsdagar, tror jag att det heter. Vi har också hört Moderaterna och Kristdemokraterna här i talarstolen i dag förneka att det är en återvandringsmiljard. Men statsrådet sitter ju på alla resurser på Regeringskansliet och vet hur regeringen ser på den här budgeten. Statsrådet har ju valt att regera med den. Min fråga är helt enkelt: Är det så som det verkar i den här debatten att Sverigedemokraterna helt enkelt ljuger för sina väljare när de kallar det för en återvandringsmiljard?
Ryms det här redan inom det vanliga utvecklingsbiståndet?
Joar Forssell (L):
Men Moderaterna vill inte diskutera en stor biståndsbudget. Moderaterna vill diskutera en sänkning av biståndsbudgeten. Det är liksom grunden för Moderaternas politik på detta område. Ledamoten Storckenfeldt pratar om att vi måste fokusera på målet. Ja, men alla är överens. Alla är överens om att vi skulle vilja ha en värld där människor lever i fred och frihet, där alla lever i rikedom och där det finns välstånd och välfärd varthän man än reser. Men så är inte verkligheten.
Så ser inte verkligheten ut. Och så länge inte verkligheten ser ut så behöver vi diskutera hur vi gör biståndet bättre, inte hur vi gör biståndet mindre. Vi behöver se till att biståndet blir effektivare - det håller jag helt med om. Och en sådan sak - och där är jag kritisk också mot regeringen och Socialdemokraterna - är att jag tror att det är effektivt att låta biståndet gå genom civilsamhället, våra civilsamhällesorganisationer.
De är nämligen duktiga på att se till att pengarna används på ett bra sätt. Det är inte så att behoven är så små i världen att man måste få ut biståndet bara till onödiga projekt för att det inte finns något bra att lägga biståndspengar på. Tvärtom är biståndsbehoven i världen enorma. Då kan man inte svara på det med att sänka biståndet.
Då måste man svara med en offensiv biståndspolitik där man också prioriterar det som är viktigast. Jag tycker att vi ska prioritera just demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer och låta civilsamhället vara en stor och viktig del i detta och inte tappa bort den hållbara utvecklingen, som jag sa i mitt anförande.
Men, fru talman, jag skulle vilja veta hur Moderaterna menar att det är enklare att uppnå välstånd på hela jorden genom att sänka biståndet. Det tycker jag är väldigt märkligt.
Joar Forssell (L):
Argumentationen från Moderaterna är lite märklig, tycker jag. Moderaterna ställer upp på, precis som alla partier, att biståndet ska vara effektivt. Och Moderaterna ställer upp på, precis som alla partier, att vi helst vill ha en värld där biståndet inte behövs för att människor redan lever i välstånd, frihet och fred. Sedan säger Moderaterna att biståndet inte fungerar perfekt i dag. Det tror jag faktiskt också att alla ställer upp på. Jag tror att alla - alla partier och förmodligen också alla medborgare - ställer upp på att biståndet inte fungerar perfekt i dag.
Men då ska man leverera förslag om hur man ska se till att systemet funkar bättre, inte förslag om hur man ska skära ned. Om man ställer upp på de två första punkterna, alltså att vi behöver bistånd därför att världen inte har nått upp till de mål vi har satt upp och därför att vi inte har en hållbar värld, behöver vi fortsätta att ha ett generöst bistånd från Sverige. Men visst finns det problem, och visst finns det saker som ska åtgärdas. Vi behöver bli mer effektiva.
Vi har förslag om det från Liberalernas sida. Vårt svar är inte att vi ska skära ned för att någonting inte funkar. Så gör vi inte på något annat politikområde heller, om man ska vara ärlig. Moderaterna säger inte så här: Vi ser att skolresultaten inte är perfekta över hela landet. Därför skär vi ned på skolorna över hela landet. Vi ser att sjukvården inte funkar. Därför ska vi skära ned på sjukvården över hela landet. Det kan också gälla försvaret.
Att vi inte är tillräckligt duktiga på att försvara vårt land tror jag att många ställer upp på, men svaret är inte att vi därför ska skära ned på försvaret. Svaret är att vi ska se till att sjukvården funkar bättre, att skolan funkar bättre och att vi får en bättre försvarspolitik. Vi är överens om Natomedlemskap. Men det ska såklart också vara så att biståndet ska funka bättre och bli mer effektivt. Det ställer vi alla upp på.
Men Moderaterna försöker måla upp denna falska konflikt för att man inte är intresserad av att prata om hur biståndet ska bli bättre. Man är inte intresserad av detta, för egentligen är den viktigaste kärnan i Moderaternas politik att biståndet ska sänkas. Och det beklagar jag.
Joar Forssell (L):
Tack för en god debatt. Mycket har sagts. Jag ska försöka hålla mig kort. Det är känt sedan tidigare att Liberalerna anser att vi behöver ha en vapenexport. Industrins behov har lyfts fram här. Det är klart att den är en del av det. Men det huvudsakliga skälet är att vi behöver ha vapen i världen för att skydda oss mot onda människor som har vapen.
Då behöver Sverige och demokratier i andra länder kunna skydda sig från angripare. Det är huvudskälet till att vi behöver ha vapenexport. Därför är vi positiva till det. Det är också känt att Liberalerna anser att exportlagstiftningen stundtals är för svag. Vi anser att den har varit för svag. Vi har drivit demokratikriteriet under mycket lång tid.
Vi drev faktiskt tillsammans med Vänsterpartiet frågan om vapenembargo mot Turkiet. Detta är kända ståndpunkter. Jag tror att vi kommer att behöva återkomma flera gånger till den här lagstiftningen, precis som vi gör med detta.
Vi kommer att behöva skruva, se till, följa upp och kolla vad som har fungerat och vad som inte har fungerat för att vi ska kunna behålla en stor vapenexport men se till att de vapen vi exporterar hamnar i rätt händer.
Det ligger lite utanför ärendet - jag är medveten om det - men jag tror också att vi kommer att behöva återkomma till frågan om hur vi på samma tema ser till att investeringar Sverige och svenska företag gör i andra länder och investeringar som företag från andra länder gör i Sverige inte bidrar till osäkerhet. Det finns lagstiftning som vi behöver skärpa också på detta område.
Jag har ingenting mer att tillägga än det som redan har sagts i debatten, så jag ber att få tacka för mig.
Joar Forssell (L):
Tack, ledamoten Riazat, för de viktiga frågorna! Det vill jag verkligen säga. Jag kan börja med att konstatera att jag tycker att barn och vuxna ska få klä sig hur de vill. Detta tycker jag är en rimlig hållning, oavsett vilken skola vi pratar om. Om jag var talman eller ålderspresident hade jag faktiskt ändrat klädkoden även i kammaren. Jag tycker att vi kan få klä oss lite hur vi vill också här. Jag tycker inte att detta är något som politiker ska bestämma i något sammanhang.
Herr ålderspresident! Jag noterar att Vänsterpartiet gör två stycken fel, som de ofta gör. Det första är att de blandar ihop likvärdigt med lika, men det är faktiskt inte samma sak.
Det är klart att en skola som har ett tuffare elevunderlag måste kunna få mer resurser. Det är kanske inte lika, men det är likvärdigt. Det är ett problem att Vänsterpartiet inte kan skilja på detta. Det andra som Vänsterpartiet gör, som vanligt, är att de inte tycker att elever ska få välja skola. Det är inte eleverna som är i fokus, utan de tycker att det är politiker som ska välja skola åt eleverna. Jag tror inte att det är en bra politik.
Jag tror att elever och föräldrar måste få välja skola och att det är bra att det finns en mångfald. Men jag tycker att dåliga skolor ska sluta bedriva verksamhet.
Joar Forssell (L):
Jag vill börja med att konstatera att Daniel Riazat är vänsterpartist. Jag tror att man läser Aftonbladet då. Jag vet inte, men jag tror det. Då känner ledamoten säkert till att jag faktiskt har pluggat lite på lärarprogrammet. Mitt perspektiv på mobilförbud är att det är klart att det måste vara upp till läraren att bestämma vad som ska försiggå i klassrummet.
Det finns digitala verktyg som är jättebra, men det finns också stora problem med mobiltelefoner som stör runt om i Sveriges klassrum. En annan märklighet från Vänsterpartiet är att man verkar tro att det går att komma upp i talarstolen här utan att veta vem man debatterar emot och ändå bara köra med sin vanliga aggressiva vänsterretorik. Men det funkar inte, herr ålderspresident, för jag vet hur verkligheten ser ut.
Jag har bott i Tensta i många år, och jag har suttit i Rinkeby-Kistas stadsdelsnämnd i opposition mot bland annat Vänsterpartiet. I Stockholm har vi, när vi har styrt skolan, ökat den socioekonomiska omfördelningen till skolor i utsatta områden där man behöver mer stöd.
Jag har sett med egna ögon hur vi i Liberalerna, när vi har styrt skolan, har sett till att den socioekonomiska omfördelningen ökar. Det är också av detta skäl, herr ålderspresident, som vi vill att finansieringen av skolan ska vara statlig, för det skiljer sig mellan olika kommuner i landet när det gäller vilken möjlighet man har att göra detta. I Stockholm har vi haft goda möjligheter.
Jag har sett det, och jag är väldigt glad för att vi har kunnat göra en sådan socioekonomisk omfördelning i Stockholm när Liberalerna har styrt. Men man kan inte göra det i hela landet därför att man inte har resurser. Det är därför det är så viktigt att vi förstatligar skolan genom att se till att finansieringen av skolan blir mer jämlik över hela landet och kommer från staten.
Joar Forssell (L):
Jag tackar återigen statsrådet för hennes svar. Det är märkligt - en sak som jag sa väldigt tydligt i mitt förra anförande var att jag är glad för de åtgärder som redovisades i statsrådets interpellationssvar. Jag tycker att det är positivt att Sverige gör de här sakerna. Min fråga var: Om de inte fungerar, vad kommer Sverige då att göra ytterligare för att sätta press på diktaturen i Kina?
Om det inte fungerar att skicka fler arga brev vecka efter vecka, om det inte fungerar att gång på gång införa olika former av sanktioner som kanske inte träffar rätt, vad kommer regeringen att göra då för att ytterligare sätta press på Kina att avsluta de olika former av förtryck som den kinesiska diktaturen står för? Jag tycker att det är positivt att regeringen genomför saker. Jag tycker även att det är positivt att EU genomför saker. Det vet också statsrådet.
Vi har haft den här debatten flera gånger tidigare. De svenska företagen pratade statsrådet om i sitt senaste anförande, men i interpellationssvaret pratade hon faktiskt om företag generellt. Då nämndes inte svenska företag, utan det talades om företag i Sverige och världen. Det innebär alla företag. Vikgubbeanalogin handlade om att en sådan här gubbe förändras för varje vikning. Det var precis det som hände här.
Å ena sidan säger statsrådet att vi skickar många arga brev. Å andra sidan säger statsrådet att det inte funkar och att utrymmet för demokrati fortsätter att minska. Å ena sidan säger statsrådet: Vi förväntar oss att företag ska sköta sig. Å andra sidan säger statsrådet: Vi inför tuffare regler. Så fortsätter det. Interpellationssvaret motsäger sig självt på punkt efter punkt.
Tyvärr tycker jag mig se att Sveriges politik inte fungerar, även om den kläs i vackra ord och kan låta tuff. Förtrycket i Kina fortsätter. Men i verktygslådan har vi kvar verktyg som vi inte använder. Sverige bojkottar inte OS, som pågår just nu. Vi har inte infört tuffa sanktioner mot ett brett spektrum av ledare, byråkrater och andra som är ansvariga för det som händer i Kina.
Det skulle man kunna göra på ett sätt som verkligen gör ont och sätter press. Vi har inte gjort som till exempel Taiwan och infört förbud mot kinesiska investeringar i Sverige inom strategiska områden. Det skulle kunna handla om infrastruktur, elförsörjning och andra viktiga strategiska områden.
Vi har inte heller stöttat vårt baltiska grannland Litauen tillräckligt när de har tagit ställning mot Kina.
Sveriges Kinapolitik är uppenbart inte tillräckligt kraftfull, och det är tråkigt när länder som Danmark, Kanada, Storbritannien, Australien, USA, Litauen och Japan väljer att bojkotta OS medan Sverige står utanför och säger "Nej, vi har skickat våra arga brev". Vi väntar passivt på att något ska hända, men inget händer ju.
Då måste vi agera tuffare och inte sälla oss till de länder som väljer att inte agera. Låt mig understryka att jag stöder en stor del av det arbete som regeringen gjort. Man har bara inte gjort tillräckligt.
Min fråga kvarstår därför: Vad kommer regeringen och statsrådet att göra utöver det man redan gjort och gör om förtrycket i Kina kvarstår och fortsätter att förvärras dag för dag?
Joar Forssell (L):
Jag sa att regeringen har skickat arga brev. Jag hoppas att breven är ganska arga och upprörda, för de brott som Kina begår är otroligt allvarliga. Jag konstaterar inte att jag är emot detta, vilket statsrådet får det att låta som, utan jag konstaterar att det inte verkar räcka. Min fråga är därför vad regeringen ska göra mer. Statsrådet sa i ett tidigare inlägg att jag har dissat det regeringen gjort. Det har jag inte gjort. Jag tycker att det är bra, och det har jag sagt i varje inlägg.
Men jag undrar vad regeringen ska göra mer om det visar sig att det inte räcker. Jag sa inte heller att Sverige inte har stöttat Litauen. Jag sa att vi inte har stöttat Litauen tillräckligt. Men det tog statsrådet som intäkt för att få ljuga om vad jag har sagt här i talarstolen. Det är klart att vi har stöttat Litauen, för det är vår förbannade plikt!
Men vi måste göra mer, och vi kan göra mer genom att ansluta oss till och vara pådrivande i den våg av länder i världen som nu har en tuffare politik mot Kina.
Det handlar om sanktioner mot enskilda personer och förbud mot olika former av investeringar, det vill säga åtgärder som faktiskt känns.
Jag är och förblir en stark supporter av denna regerings och alla andra regeringars arbete för att införa fler av de åtgärder statsrådet för fram. Men jag är inte en supporter av att regeringen frågar demokratirörelsen vad mer man kan göra men inte kan svara på min fråga här i riksdagen: Vad ska regeringen göra mer?
Joar Forssell (L):
Jag konstaterar att statsrådet fortsätter att beskriva vad regeringen har gjort. Det är bra, och det är en av statsrådets uppgifter. Den debatten har vi haft tidigare på debattsidor, i kammaren och så vidare. Men min fråga handlade om vilken politik regeringen vill föra framåt på området. Jag väntar fortfarande på svar vad gäller detta.
Jag kan också konstatera att vi delar uppfattningen att Sverige ska leva upp till enprocentsmålet, det vill säga att minst 1 procent av vår ekonomi ska gå till bistånd. Men sedan menar vi att det också därutöver kan krävas additionella bistånd, till exempel i fallet Ukraina där vi tidigare har föreslagit 10 miljarder ur beredskapskrediten i stöd till Ukraina i form av bistånd.
Vi har också föreslagit penningsummor i våra budgetar, och där har regeringen plockat upp våra förslag - och det är jag glad över. Men det är viktigt att komma ihåg att dessa saker kan göras additionellt utöver det reguljära biståndet. Det är "för att". Vi vet att det kommer att uppstå andra nya kriser.
Om historien lär oss någonting är det att vi hela tiden ställs inför oväntade kriser. Detsamma gäller på klimatområdet. Det är kanske inte så oväntat att det är klimatförändringar som vi har framför oss, men exakt hur de kommer att slå, på vilka platser och tider, känner vi inte till. Då behöver man vara beredd att addera bistånd utöver 1 procent. Herr talman!
Några av de saker som statsrådet lyfte upp i sitt anförande är helt korrekta. Vi vet att det är en pågående livsmedelskris, och den kommer att bli värre. Vi vet att klimatkrisen kommer att bli värre. Vi vet att vi i framtiden förmodligen kommer att få se fler väpnade konflikter där människor tvingas på flykt.
Det vi vet från denna gång när regeringen föreslog en avräkning och från tidigare gånger när det har gjorts avräkningar är att det blir tufft för de organisationer, projekt och enskilda personer som jobbar längst ut i kapillärerna och gör bistånd på riktigt - hands-on.
För dem blir det tufft när avräkningarna görs med snabb hastighet och ofta på ett chockerande sätt. Det är svårt att anpassa sin verksamhet, och ofta är de i en utsatt situation. Vi ser att OECD-Dac-reglerna och det regelverk som vi följer, hur vi gör avräkningar inom ramen för dem, innebär problem.
Vissa saker som borde få räknas som bistånd får inte räknas som bistånd, och andra saker som i dag får räknas som bistånd kanske inte borde få göra det - åtminstone inte i lika hög grad eller inte alls.
Mot bakgrund av att vi ser att det kommer att finnas ett större behov i världen framöver, det finns många exempel där det behövs additionellt bistånd utöver 1 procent, och dagens system med avräkningar lämnar en hel del att önska.
Organisationer, projekt och enskilda hamnar lätt i kläm, och det är svårt att bedriva ett långsiktigt arbete för en hållbar utveckling med mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstaten i fokus. Herr talman! Vad vill regeringen och Socialdemokraterna göra? Vill de ändra någonting i reglerna, ta bort eller lägga till?
Joar Forssell (L):
Det var mycket i anförandet som inte handlade om Liberalernas politik - eller Socialdemokraternas, för den delen. För den som har lyssnat på biståndsdebatterna här i kammaren är det väl känt att liberaler tar replik på både sverigedemokrater och moderater i dessa debatter.
Det är inte en hemlighet att vi sticker ut bland de borgerliga partierna och skiljer oss från Sverigedemokraterna i det att vi står upp för ett generöst bistånd. Jag menar ändå att jag inte riktigt fått svar på mina frågor, herr talman.
Det är klart att det går att säga att man står upp för enprocentsmålet. Det går att säga att man var restriktiv med avräkningarna. Men vi ser att kriserna kommer att öka i omfattning - det gäller livsmedelsförsörjning, klimatet och konflikter, som vi har diskuterat här - och då måste man ändå vara beredd att säga att enprocentsmålet innebär minst 1 procent.
Sedan kan man ha additionellt bistånd, och jag har här redogjort för konkreta förslag kring additionellt bistånd vad gäller både Ukraina och klimatet. Det går även att tänka sig annat. Jag har också ställt frågor om vad Socialdemokraterna tycker om OECD-Dac-regelverket. Finns det några delar som socialdemokratin eller regeringen skulle vara kritiska mot, om jag uttrycker mig så?
Det är klart att man kan diskutera när det är rätt läge att förhandla, men vi kan ändå konstatera att regelverket som det ser ut i dag inte har gynnat biståndet tillräckligt mycket eftersom det blir så ansträngt för biståndsorganisationerna när man gör avräkningar på det sätt som görs.
Joar Forssell (L):
Jag har en fråga till EU-ministern. Sedan inträdet i EU har Sverige ett solidariskt ansvar gentemot de baltiska länderna avseende att hjälpa till med energiförsörjningen. Det här är viktigt för att de inte ska behöva vara beroende av energiförsörjning från grannen i öst, Ryssland. Det gäller såklart hela vår union men i synnerhet de länderna.
Med tanke på detta och med tanke på det offensiva arbete som Liberalerna välkomnar i EU för klimatet har jag en fråga. Vad gör Sverige konkret för att kärnkraften även i framtiden ska kunna vara en del av den europeiska energimixen och kunna tillgodose behovet av energi till exempel för de baltiska länderna men också såklart för Sverige och andra länder?
Det handlar om klimatet, men i det här fallet också om ett säkerhetspolitiskt perspektiv och det solidariska perspektiv som Sverige har gentemot framför allt de här länderna.
Joar Forssell (L):
Uppenbarligen var min fråga otydlig. För att kunna tillgodose det solidariska ansvar som Sverige har gentemot de baltiska länderna kommer Sverige att behöva kärnkraft i sin energiproduktion. Inom ramen för det arbete som EU gör för klimatet och inom ramen för EU:s arbete med energin är vi oroade för att kärnkraften tappas bort i energimixen. Vad gör Sveriges regering?
Vilka samarbetar vi med för att säkerställa att kärnkraften även fortsatt får vara med i energimixen, så att vi kan tillgodose det solidariska ansvaret gentemot de baltiska länderna?
Tony Haddou (V):
Enligt Sverigedemokraterna ska även tullen gå riktigt hårt ut när det gäller brott och straff. Man ska beväpna tulltjänstemännen och så vidare. Men när det gäller de värsta av brottslingarna, mångmiljardskurkarna som stjäl våra gemensamma skattemedel och placerar dem i skatteparadis, är Sverigedemokraterna väldigt veka och inte särskilt tough on crime.
De ger sig på människor på flykt som söker asyl, men när det gäller skatteflyktingarna som plundrar och tömmer vår välfärd har SD gång på gång lämnat walk over. De går ofta emot förslag för att förhindra skatteflykt och penningtvätt, och de ger fritt utrymme till skattesmitarna att planera och göra sina grova skatteupplägg.
Sedan formulerar ni problem att det är på grund av invandrare som våra äldre inte får lingon till potatisen på äldreboendet. I själva verket försvinner över 130 miljarder i skatteflykt, oftast planerat av välbeställda som tar från vår välfärd. Det är väldigt många kilo lingon. Varför vill inte SD göra något när det kommer till skatteflykt? Ni blockar varje förslag som gäller att motverka skatteflykt.
Tony Haddou (V):
Man ska kunna kräva lite hederlighet i debatten. Sverigedemokraterna säger att de ser det som är lite mer effektivt. För bara några veckor sedan kom propositionen om ett genomförande av till exempel CFC-regler i EU:s direktiv mot skatteundandragande. Då reserverade sig Sverigedemokraterna. Ni beskriver beskattning som ett trubbigt verktyg, David Lång.
Ni säger också att ni inte vill ge företag och näringsliv ökade administrativa kostnader. Näringslivet och kapitalet ska alltid gå före vår gemensamma välfärd och vanliga löntagare. Varför står ni alltid till näringslivets förfogande? Ni hittar alltid till deras organisationer men bryr er inte alls om vår välfärd. Varför?
Tony Haddou (V):
Cecilia vet mycket väl att övergångsbudgeten inte är politisk. Det är inte en V-MP-S-budget. När principerna togs fram var partierna överens om att det skulle bli en övergångsbudget. Moderaterna lämnade rummet. Vi vet vad ni har gjort. Ni har gjort er beroende av Sverigedemokraterna. Ni har anpassat och specialdesignat en budget så att Sverigedemokraterna skulle kunna rösta på den.
Det är så ni vill ta makten. Ni vill skapa oordning. Det tycker jag att ni ska stå för. När vi träffades på Finansdepartementet kallade Moderaterna det att utveckla praxis. Men ärligt talat har ni inte gjort annat än att inveckla praxis. Vad gäller det förebyggande arbetet finns ju ingenting i er budget. Det är genom förebyggande arbete vi vill motverka kriminalitet.
Framför allt handlar det om att det måste finnas en riktig skola där barn och unga kan gå och få den utbildning de har rätt till. På samma sätt är det med offentlig service och generell välfärd. Man ska ha alternativ i välfärden så att man kan få en god skolgång. Men ni tycker inte att det är det viktigaste, utan ni talar i stället direkt om de kriminella. Ja, de finns.
Vi stod bakom förslaget då regeringen gav Tullverket ökat anslag. Det ser vi som viktigt. Vi vill inte ha någon införsel av vapen eller droger till Sverige. Vi tycker dock att framför allt det förebyggande arbetet är väldigt viktigt. På det området är Moderaterna inte så starka.