Karin Enström (M):
Jag vill inleda med att jag många gånger i den här kammaren har understrukit, och jag gör det igen, att personalen är Försvarsmaktens viktigaste resurs. Utan en fungerande personalförsörjning spelar det ingen roll hur fin materielen än är eller hur väl utarbetade planerna är, för har vi inte människor som kan göra jobbet står vi oss slätt.
En av utgångspunkterna för det nuvarande personalförsörjningssystemet, som fortfarande är väldigt nytt, var bland annat kraven på tillgänglighet på våra militära förband. Man ska kunna använda dem och de ska vara gripbara. En annan utgångspunkt var att vi har sett att kraven på kunskaper och kompetens hos våra soldater och sjömän har ökat, inte minst med tanke på att det i dag är helt andra avancerade tekniska system som våra förband använder.
Då räcker det inte med en kortare utbildning. Man måste få tid på sig att bli duktig i sin befattning. Vi ska också komma ihåg att det här systemet, som nu är i gång, egentligen har varit i gång helt och fullt i ungefär tre år. Det är förhållandevis kort tid.
Det var först 2013, det vill säga förra året, som Försvarsmakten började med grundläggande militär utbildning för soldater och sjömän som var rekryterade med målet att de skulle få tidvis anställning. Sammantaget har det sedan det här nya systemet infördes, alltså sedan 2011, inkommit mer än 90 000 ansökningar om att få göra frivillig grundläggande militär utbildning. År 2013 inkom över 33 000 ansökningar.
Det var en ökning med ungefär 60 procent från året innan. Det här är imponerande siffror som faktiskt visar att intresset är stort för Försvarsmakten. Försvarsmakten har, som jag sade i den förra debatten, sammanlagt anställt över 8 000 gruppbefäl, soldater och sjömän på heltid och som tidvis tjänstgörande. Av dem är det ungefär 5 400 soldater och sjömän som har anställts på heltid.
Här har alltså Försvarsmakten överträffat sina mål. När det gäller de tidvis tjänstgörande ser vi att rekryteringen går trögare. Det är också därför som Försvarsmakten satsar mer på den här kategorin. Det som är viktigt nu är inte bara att titta på rekryteringssiffrorna.
Jag håller med Peter Hultqvist och Johan Forssell om att Försvarsmakten självklart måste bli bättre på att ta ut dem som ska tjänstgöra och utbilda så att de inte går sönder eller tröttnar under tiden, och man måste bli bättre på att behålla personalen. Det allra viktigaste tror jag är att man har en bra verksamhet som gör att det går att känna sig stolt och det går att få personlig utveckling.
Det ska vara lätt att komma till Försvarsmakten, och det ska vara lätt att stanna kvar. Jag brukar säga att ens engagemang under yrkeslivet ska kunna variera, som heltidsanställd soldat, som deltidsanställd soldat, som hemvärnssoldat eller som engagerad i de frivilliga försvarsorganisationerna.
Det Försvarsmakten nu tillsammans med Rekryteringsmyndigheten verkligen noga måste titta på, vilket görs, är anledningarna till varför man säger upp sig. Många av dem som har sagt upp sig har varit anställda en längre tid och haft lite olika typer av kortare kontrakt, en del ända sedan den nordiska stridsgruppen 2008.
Vi har också sett att det nu faktiskt är 40 procent av dem som har lämnat en anställning som heltidsanställd soldat eller sjöman som kommer tillbaka och väljer att fortsätta sitt engagemang, främst som tidvis tjänstgörande soldat eller sjöman. Det här är också en ökning jämfört med föregående år, och det visar att vi måste ha tålamod och vara ödmjuka, för det här är en svår uppgift.