KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Jakobsson (S):
Billström har varit ansvarig minister i över tre år. Då är det lite patetiskt att höra honom berätta om gamla regeringar och gamla riksdagsbeslut. Det är situationen här och nu vi måste ta tag i och lösa. Det som har uppstått har uppstått nu. Oppositionen har lagt fram konkreta förslag. En del verkar nu också bli regeringens förslag. Det är bra så långt.
Det är en kvalitativ skillnad mellan de argument som fördes fram i Vellinge och de som alltför många kommuner krystar fram för att inte vilja ta sitt ansvar. Det kan handla om att det kostar för mycket, att man inte får ersättning, att man inte har bostäder och att man inte har arbete. Allt det har vi hört som argument, oavsett partitillhörighet. Det som stod på Vellinge kommuns hemsida var något helt annat.
Det handlade om att ifrågasätta motiven, barnen och var de kom ifrån. Man spred fördomar och spelade på fördomar. Det är det som jag tycker är så annorlunda. Vi har ett gemensamt intresse av att flyktingmottagandet ska bli bra i Sverige. Därför är det viktigt att vi säger att sådant här inte är okej. Det är inte förenligt med politiskt ledarskap i Sverige.
Den viktigaste delen av en lagstiftning handlar inte om att placera ut flyktingar mot kommuners goda argument. Det handlar om normbildning. Det handlar om att det är ett nationellt ansvar att delta i flyktingmottagandet oavsett kommun. Myndigheter kan förhandla med kommuner och se hur man löser det på bästa sätt. Det är det viktiga. Vad skulle annars hända?
Vad skulle hända om en kommun hade använt liknande argument och sagt: Vi kan inte ta emot funktionshindrade i vår kommun. Vi måste faktiskt stå upp för alla människors lika värde, oavsett om man är i regeringsställning eller i opposition.
Leif Jakobsson (S):
Tack för svaret, även om frågan var vad ministern avsåg att göra. Den fick jag inget som helst svar på. Det är bra att vi är oroade över signalerna från den danska regeringen.
Innan jag går vidare får jag ändå ta lite tid i anspråk för en dansk-svensk hembygdskunskapslektion. Det känns som att det behövs. Den uppfattningen är väldigt spridd i Öresundsregionen numera efter den debatt vi hade innan jul om Öresundstågen, synen på skatteavtalen och annat.
När vi talar om Öresundstågen talar vi om ett tågsystem som förbinder Göteborg med Öresundsregionen, Karlskrona med Öresundsregionen och Växjö med Öresundsregionen. Det är ett avancerat trafiksystem. Det är framför allt huvudpulsådern i Öresundsregionen med över tre miljoner människor.
Det är den kollektivtrafikpulsåder som ser till att arbetsresor och andra resor fungerar i en region som är större än Stockholmsregionen. Det är av absolut största intresse för Sverige som helhet att det fungerar.
Det som nu har hänt är att eftersom systemen är integrerade går även trafiken på den danska sidan mellan Helsingborg och Köpenhamn som en del av resten av Öresundstrafiken som går på svenska sidan.
De förseningar som har kommit på den svenska sidan har varit så frekventa att det inneburit att det interna danska pendlingssystemet har påverkats på kraftigt att den danska trafikministern har fått gå ut med detta väldigt dramatiska utspel. Vi är överens om att detta inte får ske.
Vi får inte avbryta samarbetet. Tvärtom måste det bli bättre. Det betyder att Sverige snabbt måste visa att man kan skärpa sin järnvägstrafik så att vi inte förstör för de danska pendlarna och ska behöva höra dessa resonemang. Nu kommer frågan: Vad gör man då? Den första frågan är: Har ministern haft kontakt med sin danska kollega?
Vad har ni i så fall kommit fram till i den frågan? Det är så pass alarmerande att det är rätt naturligt att ta en direktkontakt för att snabbt lösa det. Det andra är att ministern svarar att Trafikverket har ett ansvar. Det är självklart. Men är det så att ministern uppfattar att Trafikverket borde göra mer?
I så fall borde ministern se till att Trafikverket gjorde mer så att vi blev av med förseningarna. Det finns en hänvisning till de regionala huvudmännen när det gäller fordonen. Men ingenstans framgår det av svaret: Är det den ena eller den andra som är att lasta?
Oavsett om det är regionala huvudmän som driver det på statens uppdrag eller Trafikverket som orsakar det hela har vi bara en infrastrukturminister i Sverige och en regering som företräder Sverige gentemot andra länder. Det är Catharina Elmsäter-Svärd som ansvarar för det. Därför menar jag att ansvaret ligger där oavsett hur man har fördelat de olika delarna.
Leif Jakobsson (S):
Begränsad tid - det är nog så att de som pendlar inte riktigt har den uppfattningen. Det här har varit ett samtalsämne under i alla fall tre fyra år. Man kan ställa sig en fråga efter alla de inlägg vi har hört under denna kväll när det här har diskuterats. Det har talats om de enorma satsningar som har gjorts på underhåll, utbyggnad och allt annat.
Hur kan det då komma sig att det är under de senare åren som förseningarna har uppträtt? Det är underligt, måste jag säga. Jag bryr mig som riksdagspolitiker inte så mycket om vilken huvudman som kör. Jag är ingen huvudmanskramare på det sättet.
Men jag hävdar med bestämdhet att när det handlar om vår relation till ett annat land är det regeringen som företräder Sverige och som måste agera. Den kan inte bara svara att det vore olämpligt att regeringen blandade sig i. Det är snarare tvärtom.
Vi har hört i debatten här tidigare om hur Sveriges rykte som järnvägsnation svärtas ned på kontinenten därför att våra exportföretag har sådana problem med att leverera sina varor. Vi har precis samma situation här. De svenska järnvägarna är ett allmänt skämt i Danmark numera. Och det är inte bara i Danmark.
Den 10 mars kunde man läsa i Sydsvenska Dagbladet om en tysk operatör som har sålt framför allt skidresor till Sverige och som nu slutar med det. Detour heter företaget. Man vågar inte längre sälja resor till Sverige eftersom det är så många kunder i Tyskland och Österrike som reklamerar och som inte kommer till sina resmål därför att tågen ställs in.
Företaget fortsätter med resor till Finland, för där kör man trafiken när den tydligen är omöjlig att köra i Sverige. På område efter område får vi se hur den svenska järnvägstrafiken får ett allt sämre rykte. Det är mycket allvarligt, och det borde göra att regeringen tog detta på riktigt ordentligt allvar.
Jag tycker alltså inte att huvudmannafrågan är den viktiga. Men det enda svar man ger när jag frågar vad ministern tänker göra är att man ska utvärdera om de nuvarande huvudmännen sköter sig. När man svarar så i detta sammanhang får jag lite grann känslan av något slags hot. Diskussionen pågår rätt rejält.
Det är mycket mummel nere i Skåne, inte minst bland borgerliga politiker, om att det på något vis kommer surt tillbaka av nederlaget att chockhöja priserna på Öresundsbron. Jag har lite svårt att förstå formuleringen som den är gjord här. Jag tycker att regeringen mycket väl kan utvärdera. Men varför inte i stället ta tag i själva problemet, det vill säga förseningarna?
Gör det i stället för att säga att ni ska utreda om de regionala huvudmännen ska få lov att fortsätta! Om vi nu ska fortsätta med hembygdskunskapen menar jag att om vi ska kunna klara sysselsättningen och arbetslösheten nere i södra Sverige är Öresundsregionens sammankoppling och integrering oerhört viktig.
Det är genom regionförstoring som vi klarar framtiden. Då måste vi få en kollektivtrafik som fungerar hundraprocentigt och som folk vågar lita på så att de vågar säga upp sitt jobb och söka sig någon annanstans. Då måste man satsa på trafiken, och då måste regeringen förstå att kollektivtrafik inte är ett utgiftsområde utan ett tillväxtområde.
Leif Jakobsson (S):
Nu frångår ministern den del som handlar om Trafikverket, själva banorna och tillförlitligheten där. Det ligger ju inte på de regionala huvudmännen, utan de ska köra själva trafiken. Man kan konstatera följande.
Jag ställer en fråga: Vad avser ministern att göra för att det här inte ska eskalera och vi i allra värsta fall skulle få ett avbrytande av Öresundstågstrafiken? Då får jag svaret att ministern tycker att det är olämpligt att agera.
Däremot, säger hon, beslöt regeringen den 3 mars att låta utvärdera bland annat Öresundstågstrafiken, som formellt är ett tidsbegränsat försök med trafikhuvudmannaansvar för trafiken. Då får man intrycket att det ministern tänker göra konkret är att utreda huruvida de här huvudmännen ska få lov att fortsätta med det i stället för att ta tag i själva sakfrågorna.
Ja, det görs många insatser för att försöka lösa de här problemen, men i grunden handlar förseningsproblemen om kapacitetsproblem över huvud taget i järnvägssystemet i södra Sverige och inte minst i passagen i Lund.
Det är ingenting som de regionala trafikhuvudmännen kan lösa, utan det kräver faktiskt rejäla investeringar och underhållsåtgärder från statens sida. Det är sådant som vi har pratat om här hela kvällen i interpellationsdebatterna.
Leif Jakobsson (S):
Tack för svaret! Ibland gör det nytta att skriva en interpellation. Jag ställde två frågor, och bägge frågorna har hanterats från det att interpellationen skrevs fram till i dag - i alla fall delvis. Justitieministern har besökt Malmö och gjort utfästelser när det gäller att skärpa vapenlagstiftningen, och Polisstyrelsen i Skåne har fått ett svar på skrivelsen om vapenamnesti.
Det är bra. Det är riksdagens kontrollmakt och möjlighet att driva på utvecklingen. Anledningen till att jag skrev interpellationen uppstod när jag hörde Eva-Gun Westford, informatör vid Malmöpolisen, säga i P1-morgon att de vet att det är hur lätt som helst att få tag på illegala vapen. De beslagtar vapen i Malmö nästan dagligen.
Det är naturligtvis bra att vapen beslagtas, men det innebär samtidigt att det finns många fler vapen. Ministern refererar till att det finns en stark vapenlagstiftning i grunden. Så är det, naturligtvis.
Men samtidigt går det inte att komma ifrån att öppnare gränser och nedskurna resurser för tullen innebär att illegala vapen flödar in framför allt över Öresundsbron och med de färjor som går till kontinenten. Det här oroar i allra högsta grad människor i vardagen.
Det är så enkelt att få tag på handeldvapen och visa upp dem som en del av sin styrka eller roll. Det är förödande. Vi måste försöka slå tillbaka innan utvecklingen har gått för långt.
Ministern redovisar insatser som i huvudsak handlar om att täppa till läckaget från den legala vapenhandeln in i den illegala. Det ska ske med hjälp av märkning och kontroll av dem som handlar med vapen på legal grund och naturligtvis med hjälp av de internationella överenskommelser som finns.
Men tyvärr sker långt ifrån all vapentillverkning och vapenhandel enligt internationella överenskommelser, utan det här är en ännu mycket större marknad som är svart och grå.
Där hjälper inga märkningar, och där hjälper inga kontroller av seriösa vapenhandlare, utan där måste det till ordentliga och bra resurser för tullen och ett uppdrag för tullen att koncentrera sig på detta.
Annars är risken att vi koncentrerar oss på det som kanske är lite lättare att ta tag i. Den illegala införseln av vapen till Sverige i dag är i huvudsak inte ett problem på grund av att det sker misstag i den legala vapenhandeln, utan den är en del av den organiserade brottsligheten.
Den organiserade brottsligheten är dubbel, för vapenhandeln är dels en inkomstkälla för att förse andra brottslingar med vapen, dels en förutsättning för den organiserade brottsligheten i sig. Att angripa den illegala vapenhandeln kan faktiskt vara en nyckel till att ge sig på den organiserade brottsligheten på ett mer strukturerat och effektivt sätt.
Jag kommer tillbaka till lite idéer.
Leif Jakobsson (S):
Vi har fått höra lite grann hur olika villkoren är i olika delar av vårt land. Jag har full respekt för min partikollegas krav på att man lätt ska kunna ta sig över gränsen med ett vapen mellan Haparanda och Torneå. Vi vill nog inte att det ska vara lika lätt att knalla över Öresundsbron med ett laddat vapen.
Vi har väldigt olika erfarenheter av verkligheten. Som jag säger är det här någonting som verkligen berör människor och som gör att man är väldigt orolig i vardagen. Det var inte alls min avsikt att säga att insatserna för att skärpa den legala vapenhandeln skulle vara oviktiga - tvärtom är de viktiga.
Men vi måste också ta oss an den svåra frågan, som är långt ifrån vanlig import eller något annat: det som är ren smugglingsverksamhet och en del av den internationella organiserade brottsligheten.
Jag har själv motionerat här i riksdagen om att använda vapenlagstiftningen när brott är kopplade till organiserad brottslighet. Precis som när det gäller hatbrott skulle man kunna döma till straff i den högre delen av straffskalan om brottet är kopplat till organiserad brottslighet.
Vapenbrotten skulle vara alldeles utmärkta där, för de är verkligen en indikator på att någon är inblandad i organiserad brottslighet. Här måste vi ta till väldigt starka metoder för att stoppa den organiserade brottsligheten. Jag menar att den både livnär sig på och kräver illegala vapen för att kunna leva.
Koppla ihop de två delarna och låt oss göra någonting riktigt ordentligt av det! Nål i en höstack - javisst, mycket av tullens jobb är så. Men än så länge har inte tullen ett specifikt uppdrag att leta efter illegala vapen, och det vill vi att den ska ha. Vi vill att i alla fall tullen i Skåne får väldigt tydliga signaler om att det här är ett prioriterat område.
Jag tror nog att man kan utveckla teknik för att bli lite mer pricksäker än att bara se nålen i en höstack, för det är i så fall precis samma problem som man har när det gäller narkotikan.
Vi har från Socialdemokraternas sida sagt att vi är beredda att använda straffskalan på ett betydligt tuffare sätt när det gäller grova vapenbrott. Man kan se det så att det egentligen är förberedelse till mord att beväpna sig med ett skarpladdat vapen; det skulle kunna vara möjligt för den som gör det.
Det måste få genomslag. Jag vet att vi kommer att få en diskussion om alla de legala vapenägarna, om folk som jagar och är aktiva i sportskytte på olika sätt. Jag har hittills haft all respekt för dem, och det har jag fortfarande.
Men problemet är nu så stort att den obekvämhet som ett hårdare regelverk för legala vapen innebär får den som på legal grund vill ha ett vapen faktiskt underkasta sig. Detta kan annars göra vårt samhälle väldigt mycket osäkrare.
Leif Jakobsson (S):
Det är klart att man alltid kan hitta invändningar och säga att det blir byråkratiskt och konstigt. Men när det gäller hatbrott har vi en lagstiftning som gör att vi pekar på domstolarna och säger att om detta finns som ett motiv ska de döma på ett annat sätt och påföljden bli en annan. Jag tycker att man rejält borde pröva möjligheten att göra likadant med organiserad brottslighet.
Då blir det kanske inte lika kul att gå omkring med ett klubbmärke på västen eller något liknande, när man vet att vilken förseelse som helst kommer att straffas på annat sätt då. Detta är giftet i vårt samhälle - den organiserade brottsligheten. Vi måste pröva de olika metoderna. Jag har lämnat in en motion till riksdagen. Jag är varken jurist eller något annat, men jag har sagt: Tänk över och titta över den här möjligheten!
Det skulle kunna vara ett sätt att göra det mindre attraktivt att vara medlem i en sådan organisation och framför allt påverka nyrekryteringen till de kriminella organisationerna. Unga människor ska inte se det som en karriärväg utan något som är väldigt mycket farligare än allt annat. Jag vill sedan ägna den sista stunden åt amnestin. Det är bra att det kommer en amnesti.
När den görs skulle jag vilja se att den görs brett, så att det inte bara annonseras om att det går att lämna in vapen som man inte längre vill ha och som man inte har någon rätt att ha.
Det kan bli ett tillfälle att stötta släktingar, föräldrar, vänner, arbetskamrater, föreningsledare och andra som vet att de i sin närhet har någon som de kanske misstänker eller vet har illegala vapen. Det ska vara ett brett arbete som engagerar många i att faktiskt få uppmärksamhet kring detta.
Det skulle kunna vara ett stöd för dem att säga: Under den här tiden kan du bli av men den där leksaken som du inte ska ha. Gör inte bara amnestin till en teknisk fråga om att man rent juridiskt kan bli av med ett vapen, utan se till att amnestin blir något som kan ge stöd åt alla runt omkring som vill hjälpa framför allt ungdomar!
Leif Jakobsson (S):
Tack, statsrådet, för svaret. Nu står vi här igen, och det är riktigt att det inte var länge sedan vi diskuterade den här frågan. Då handlade det om den massiva kritik som den danska trafikministern hade mot det svenska underhållet och punktligheten när det gäller Öresundstrafiken. Ministern säger i svaret att det har vidtagits åtgärder så att det har blivit mycket bättre.
Det är inte riktigt den erfarenhet som pendlarna har. Det är fortfarande stora problem. Det är inte huvudtemat i dag. Nu står vi här av en annan anledning. Det kommer tydliga signaler från den danska trafikministern om att vi nu är vid vägs ände.
Man har gett den danska trafikstyrelsen i uppdrag att förbereda för att avbryta. De planerna är långt gångna. Det innebär att man ersätter trafiken från Sydsverige till Roskilde och Helsingör med S-tåg på den danska sidan. De kan inte gå på bron vilket innebär att man måste byta tåg och att det blir olika biljettsystem.
Det är naturligtvis inga beslut fattade, men i danska medier har den danska trafikstyrelsen klart redogjort för hur det skulle fungera. Det vore hemskt olyckligt.
Frågan om upphandling och aktörer är ämne för en särskild debatt. Det här handlar om att det danska statliga järnvägsföretaget vann upphandlingen mot det tyska statliga järnvägsföretaget där huvuddelen av trafiken går på svensk mark.
Det svenska statliga järnvägsföretaget ville inte blanda sig i detta över huvud taget eftersom man misstänkte underprissättning. Så kan vi inte ha det. Trafiken är högst väsentlig för vår ekonomi och tillväxt.
Ministern svarar som förra gången att ministern utgår från att det är de regionala huvudmännens ansvar att sköta det här. Det slutar med att ministern inte tänker ta några initiativ. Jag menar att det här är något annat. Det handlar om två nationer. På den ena sidan agerar den danska staten och den danska regeringen väldigt högljutt.
Nästan varje dag kan man läsa uttalanden i den här frågan från den danska regeringen. Den svenska regeringen svarar inte på något sätt. Det regeringen säger är att ett regionråd i Skåne och några landstingspolitiker på andra håll ska matcha den danska regeringen. Det här börjar likna utrikespolitik. Region Skåne har dragit in Kastrups flygplats och vidtagit motåtgärder. Det är inte riktigt.
Sveriges förhållande till andra nationer är endast regeringens ansvar. Regeringen är skyldig att jobba med det. Vi socialdemokrater ser inte utvecklingen av Öresundsregionen som en regional fråga utan som en fråga av nationellt intresse. Därför säger vi: Nu måste regeringen agera.
Leif Jakobsson (S):
Statsrådet säger att den danska regeringen är en väldigt tuff motpart, och det är den. Då drar statsrådet slutsatsen att hon inte tänker några som helst initiativ och tänker lägga sig platt för den danska regeringen och hoppas att region- och landstingspolitiker i södra Sverige kan matcha den danska regeringen. Detta går inte ihop.
Jag talar inte om att ministern ska syssla med ministerstyre eller ta över de uppgifter som finns. Vad jag talar om är att det behövs ett nationellt politiskt stöd för det agerande som sker från trafikhuvudmännen där nere i form av tydliga uttalanden och att hon naturligtvis ska träffa den danska trafikministern.
Denna brist på engagemang leder mig naturligtvis till att den svenska regeringen inte vill störa den danska regeringen inför ett kommande val snart. Ett tydliggörande av den svenska positionen skulle störa den inrikespolitiska agenda som den danska regeringen har inför valet.
Det är hemskt obehagligt om det skulle vara på det sättet att valtaktiska överväganden mellan borgerliga regeringar gör att man faktiskt inte tar sitt ansvar som minister, för det tycker jag inte att ministern gör.
Jag tycker att Catharina Elmsäter-Svärd ska bestämma en träff med sin danska kollega och se till att föra fram följande nationella svenska krav på den danska regeringen. Det första är att den danska regeringen har ansvar för att detta avtal ska fullföljas. Det är inte vilken aktör som helst.
Det är ett dotterbolag i huvudsak ägt av den danska staten, och den danska staten kan inte springa ifrån sina åtaganden med hänvisning till vilka som helst problem som man har haft i sin interna kontroll, i sitt interna regelverk och hur ekonomin ser ut.
I grunden har de fyra trafikhuvudmännen handlat upp en trafik av den danska staten, och Sveriges position gentemot Danmark måste vara att de måste fullfölja det som de har åtagit sig. Då talar jag inte om företaget, utan jag talar om den danska staten som ägare.
Det andra budskapet som den svenska regeringen borde föra fram till den danska regeringen är att Sverige inte accepterar steg tillbaka när det gäller den gränsöverskridande trafiken. Den är så viktig för att regionen ska kunna utvecklas i framtiden.
Rent politiskt måste Sverige och Danmark därför vara överens om att det är en gemensam uppgift att se till att denna trafik kan fortsätta utvecklas. Den är fortfarande inte färdig. Alla tåg är inte på plats och så vidare. Det ska bli ännu bättre i framtiden. Det måste vara Sveriges nationella uppfattning och inte en uppfattning bara från regionala politiska församlingar.
Eftersom man både ska ge och ta är det tredje budskapet att jag tycker att ministern ska säga att vi kanske inte har skött underhållet så bra på den svenska sidan men att vi ska ge allt för att några förseningar på den danska sidan inte ska uppkomma på grund av att vi i Sverige har snålat på underhållet.
Åk till Köpenhamn eller be trafikministern i Danmark att komma till Stockholm eller träffas hemskt gärna i Malmö och gör upp dessa saker och kom överens mellan Sverige och Danmark! Det skulle vara en insats av en regering som faktiskt bryr sig.
Leif Jakobsson (S):
Ministern gör detta till en fråga om att tolka ett avtal. För mig handlar det faktiskt om utrikes relationer. Jag kanske har ställt interpellationen till fel person. Den skulle kanske ha ställts till Carl Bildt i stället. Det kanske är Utrikesdepartementet som ska hantera detta framöver. Detta är betydligt väsentligare än att vara bara en fråga om hur man upprätthåller detta avtal.
Detta är inte bara en fråga om kommersiella relationer. Detta handlar om relationerna mellan Sverige och Danmark. Än mer oroad blir jag när regeringen säger att man inte tar något ansvar för detta utan låter aktörerna på regional nivå sköta detta helt och hållet.
Det som oroar mig är att man i debatten börjar ta till vapenskrammel på ett sätt som liknar vad två stater gör, när det gäller stödet till Kastrup och vilken betydelse Kastrup ska ha i framtiden. Det där är utrikespolitik, och det är regeringen som ansvarar för den.
Det är min huvudsakliga poäng: Det handlar inte om att gå in och ta över ansvaret från de regionala huvudmännen, utan det handlar om att ge dem det stöd som behövs när det är fråga om en annan nation och en nation, som ministern själv sade, som är väldigt duktig på att förhandla.
Det stödet kan vi ge genom att göra offentliga uttalanden och tala om var den svenska regeringen står, lämpligtvis enligt de tre punkter som jag föreslår. För oss socialdemokrater är den här utvecklingen av nationellt intresse. Vi kommer tillsammans med våra danska partivänner att växla upp de här frågorna rejält.
Vi ser en möjlighet till en utveckling av en kunskapsbaserad ekonomi i Öresundsregionen, ett nav i utvecklingen av riktiga jobb som ger bra löner och bra kvalitet, i stället för regeringens luftstickning i fas 3.