Elin Lundgren (S):
Skälet till att jag ville ha den här interpellationsdebatten om polisen är att människor har hört av sig till mig om det, främst kommunpolitiker och anställda inom polisen men också bekymrade medborgare. Det som justitieministern säger stämmer. Vi har fler poliser nu än tidigare. Därför är det väldigt märkligt att känslan av att det inte finns tillräckligt med poliser består i glesbygden.
Det verkar som om antalet poliser kommer att minska igen, åtminstone inom vissa polismyndigheter. Det känns verkligen som helt fel väg att gå. Justitieministern får gärna kommentera det. Tyvärr har inte satsningen på nya poliser betytt särskilt mycket för alla polismyndigheter. Mitt hemlän Gävleborg till exempel har fått lägst ökning i landet. Det handlar om ett tiotal poliser, om ens det. Andra polismyndigheter, till exempel Östergötland, har fått nästan 150 poliser.
Procentuellt skiljer sig denna ökning med över 20 procentenheter mellan olika myndigheter. Det är klart att det resulterar i funderingar. Det borde det göra också hos justitieministern. Justitieministern får gärna utveckla sitt resonemang om hur arbetet skiljer sig åt i det som hon kallar storstaden och i landsbygden. Det är också ett problem i sig att använda brottslighet och befolkningsmängd som räknegrund.
Ponera att någon får stryk en lördagskväll, vilket inte är helt ovanligt i Sverige med den alkoholkultur som vi har här. Denna person kommer att vara mycket mindre benägen att göra en anmälan om det inte finns någon polis närvarande när detta händer eller om det inte kommer någon mycket snabbt. Ett annat exempel på när polisnärvaro spelar roll är till exempel vid narkotikabrott när det handlar om narkotika för eget bruk.
För att hitta det krävs det att gärningsmannen ertappas av polisen. Finns det ingen polis på orten eller i närheten kommer det aldrig att ske, och brottet kommer aldrig att räknas. När jag talar med människor som väljer att inte ringa till polisen när brott sker - det kan gälla stölder eller rattfylla på byn - och undrar varför de inte ringer och anmäler detta säger de att det inte är någon idé och att polisen ändå inte kommer. Då registreras inte heller detta brott.
Det är naturligtvis ännu värre att brottslingar kommer undan och att känslan av trygghet minskar hos de drabbade. Men på detta sätt blir det en ond cirkel för landsbygdens del och därför också ett litet problem när man räknar antalet brott. Polismyndigheterna ser olika ut och har olika behov. Att ha långa avstånd är något som man måste ta särskild hänsyn till när man ser över bemanningen. Jag åkte med polisen i norra Hälsingland förra helgen, fredag natt mellan 17 och 03.
Den första utryckningen som vi hade tog 45 minuter enkel resa. De poliser som jobbar i dessa områden vet att utryckningstiderna är mycket långa. Då blir pressen extra stor när de vet att det är svårt att upprätthålla den service som medborgarna med rätta förväntar sig. En skillnad mellan stad och landsbygd är att det många gånger är svårt att få förstärkning. Närmaste polisbil kan befinna sig en timme bort. Detta kan jämföras med Stockholm.
Det är en arbetsmiljöfråga att ta i beaktande när det gäller polisen, men det är naturligtvis också en viktig trygghetsfråga för medborgarna. Fru talman! Jag vill gärna att justitieministern utvecklar sitt resonemang om polisens olika förutsättningar i storstaden och på landsbygden utifrån det som jag har framfört.