KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag vet inte om Cecilie Tenfjord-Toftby är medveten om att ifall det i statsbudgeten finns en skrivning om att Vattenfalls planer på att förbereda för byggande av ny kärnkraft avbryts gäller det om budgeten går igenom. Det är inget fluff, utan det är skarpt läge. Det hade varit den aktiva statsbudgeten för 2015 om inte Sverigedemokraterna valt att rösta på Alliansens budget. Nu har regeringen bjudit in till en energiöverenskommelse - eller det kanske är Alliansen som gjort det; jag har inte koll på det.
Man ska i alla fall tala om energiförsörjningen i framtiden, och vad jag förstår är Sverigedemokraterna inte inbjudna. Det är lite synd. Det kunde vara på sin plats att även få vårt perspektiv på frågan. För Sveriges skull och för svensk basindustris skull får vi hoppas att det inte blir något tankeförbud i framtiden.
Kan jag få ett löfte av den moderata riksdagsgruppen, eller kanske framför allt av Cecilie Tenfjord-Toftby, att Moderaterna i näringsutskottet inte kommer att rösta för, eller lägga ned sina röster, och stå bakom ett tankeförbud om den frågan återkommer i en framtida budget under mandatperioden?
Sven-Olof Sällström (SD):
IMF gör, som sagt, inte samma bedömning som arbetsmarknadsministern och regeringen om att ni kommer att klara att i större omfattning än nu få de utsatta grupperna i sysselsättning. Tvärtom gör de bedömningen att den andel av de arbetslösa som tillhör de utsatta grupperna kommer att öka från 70 till 75 procent fram till slutet av nästa år. Denna bedömning kom i november.
Hur ser arbetsmarknadsministern på det? Sedan har jag en fråga när det gäller Arbetsförmedlingen. Jag har haft och har fortfarande förtroende för generaldirektören. Jag tycker att det har blivit ett lyft för Arbetsförmedlingen sedan man bytte generaldirektör. Men jag är lite oroad över de signaler som jag nu får. Jobbcoacher ringer och berättar att de har fått order om att de i princip bara ska bry sig om nyanlända - inga andra.
En kulturarbetare från Stockholm - en av Ali Esbatis väljare som alltid har röstat på Vänsterpartiet - ringde till mig för en vecka sedan och beklagade sig över att Arbetsförmedlingen har meddelat att han absolut inte kan få någon hjälp därifrån. De har bara tid med nyanlända. Detta oroar mig. Vilka signaler sänder det ut i det svenska samhället, och vilka slitningar ger det i det svenska samhället? Är detta i linje med hur regeringen tycker att Arbetsförmedlingen ska fungera?
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag tror inte att de personer som jag talar om och som är arbetslösa upplever sig själva som starka på arbetsmarknaden. De har naturligtvis rätt att få samma hjälp som alla andra. Jag tycker att det som arbetsmarknadsministern sa är rätt nonchalant. Sedan är det inte fråga om bara två tre telefonsamtal, utan det är dessa signaler vi får. Jag kan ta ett annat exempel.
När vi debatterade integrationspolitik här i förra veckan gav Centerpartiet ett mycket bra exempel från Åre om hur de där snabbt får in invandrare i arbete, och detta med den nuvarande regeringens arbetsmarknadspolitik. Det lät jättebra. Men vad innebär detta när man studerar det lite närmare? Jag har själv säsongsarbetat i Åre. Många ungdomar får sitt första jobb i Åre - både ungdomar från Jämtland och från övriga Sverige. Det är steget in på arbetsmarknaden. De kan jobba på hotell, i butiker och i restauranger med lite lättare jobb.
Det är det första jobbet för många ungdomar. Det som har hänt är att Åre för mindre än två år sedan började ta emot lite fler flyktingar och asylsökande. Nu är det instegsjobb som gäller. Det är 80 procents lönesubvention för dessa jobb. Det är städjobb, restaurangjobb och liknande som nu inte kommer ungdomarna till del. De kommer inte in på arbetsmarknaden. Det är inte bara ungdomar med svenskt ursprung utan alla ungdomar som finns i Jämtland och i övriga Sverige som söker dessa jobb och som inte kommer i fråga.
Det är framför allt nyanlända som får dessa jobb. Detta är ytterligare ett exempel på hur denna riktade arbetsmarknadspolitik från den nuvarande regeringen sliter isär samhället. Det ger reaktioner. Jag tycker inte om den utvecklingen. Var och en har naturligtvis rätt att få den hjälp som de behöver för att ta sig ut på arbetsmarknaden. Det talas om svaga och starka grupper. Ja, det finns svaga och starka grupper.
Men jag tror inte att de personer som jag talade om upplever sig själva som starka på arbetsmarknaden när de har gått långtidsarbetslösa. Så är det i praktiken för många.
Sven-Olof Sällström (SD):
Den svenska modellen är att arbetsmarknadens parter kommer överens, Ali Esbati. Vi stiftar lagar för ramarna här i riksdagen. Men arbetsmarknadens parter tillsammans och gemensamt i kollektivavtal och andra överenskommelser bestämmer regelverket på svensk arbetsmarknad. De upprätthåller också regelverket genom förhandlingar och de mekanismer som de skapat för att se till att till exempel missbruk inte förekommer. Det finns ingenting när det gäller visstidsanställningar som motsäger detta.
Även där finns det i dag möjligheter för parterna att sluta avtal och upprätthålla regelverket gemensamt. Det vi debatterar i dag är en lagstiftning som helt och håller är beroende av EU-kommissionen. Där är jag lite förvånad över Vänsterpartiet. EU-kommissionen tycker att Sverige fullt ut ska implementera visstidsdirektivet, ingenting annat. Det Ali Esbati efterfrågar kan redan i dag upprätthållas. Det är lite symtomatiskt. Om jag skulle fråga alla partier i denna kammare: Står ni upp för den svenska modellen?
säger alla ja. Det är självklart. Den ena sidan springer till lagstiftaren för att försöka ändra regelverket. Det är inte så att arbetsmarknadens parter ska styra regelverket, utan de vill begränsa möjligheterna på olika sätt. Den andra siden springer till lagstiftaren för att de vill stifta lagar om lönerna. Jag är ledsen, men det är inte den svenska modellen. Den svenska modellen är det vi har nu.
Redan i dag har parterna möjlighet att upprätthålla exakt det Ali efterfrågar. Det är helt och hållet, fullt ut, en eftergift för EU-kommissionen och ingenting annat.
Sven-Olof Sällström (SD):
Vi ställer oss på den svenska modellens sida, Ali Esbati. Det är inte så att arbetsgivarna har fått något carte blanche när det gäller allmän visstidsanställning. Det är fortfarande så att arbetsmarknadens parter genom förhandlingar kan sluta avtal för svensk arbetsmarknad som går exakt i den riktning som propositionen och betänkandet nu gör. Det är inga konstigheter.
Det är precis det som är den svenska modellen, Ali Esbati, att arbetsmarknadens parter kommer överens om detta. Bägge parter använder sina förtrogna i riksdagen. Där finns den ena sidan som fackföreningsrörelsen går till och försöker förändra lagstiftningen för att de inte förmår att förhandla eller inte vill ta den förhandlingen. Det är samma sak på den andra sidan, precis som jag beskrev, när det gäller lönebildningen. Det är inte den svenska modellen. Menar ni allvar med att upprätthålla den svenska modellen ska ni låta parterna sköta detta. Det är bara att läsa betänkandet.
Det står inte en rad om någonting annat än visstidsdirektivet i förarbetet till propositionen och betänkandet. Det står bara om visstidsdirektivet och ingenting annat. Det är en eftergift för EU-kommissionen. Man förändrar inget problem som inte redan i dag kan lösas av parterna inom ramen för den svenska modellen.
Sven-Olof Sällström (SD):
Då har jag även fått uppleva detta. Jag trodde faktiskt inte att jag under mina år här i riksdagen skulle träffa en ledande socialdemokrat som inte vet vad den svenska modellen är. Den svenska modellen är inte att vi sitter här och lagstiftar om regelverk, lönenivåer eller något annat. Den svenska modellen är att vi sätter ramarna och sedan låter arbetsmarknadens parter sköta detta. Arbetsmarknadens parter - inte lagstiftarna.
Precis som jag beskrev i mitt replikskifte med Ali Esbati är det precis det som händer nu när att ni till vänster kommer till lagstiftarna och säger att nu klarar inte fackföreningsrörelsen av eller så vill de inte ta den här förhandlingen med arbetsgivarsidan för att sköta regelverket, så nu går vi till lagstiftarna i stället. På den andra sidan vill man sätta löner via lagstiftarna, precis som Helén Pettersson mycket riktigt anmärkte på. Men hon ser inte bjälken i sitt eget öga.
Hon förstår inte att det hon själv förespråkar är exakt samma sak fast från andra hållet. Låt arbetsmarknadens parter sköta detta! Förklara gärna för mig, Helén Pettersson, vad i det nuvarande regelverket som förhindrar arbetsmarknadens parter att få fram exakt samma resultat som det här förslaget som ni kommer att besluta om i eftermiddag innebär.
På vilket sätt kan vi lagstiftare besluta om någonting som arbetsmarknadens parter inte gemensamt, enligt den svenska modellen, kan besluta om i avtal? Förklara gärna det för mig!
Sven-Olof Sällström (SD):
Det är exakt det som är min argumentation: att parterna har den möjligheten redan i dag enligt den svenska modellen. Det är ju inte så att vi måste lagstifta om regelverk eller minimilöner i den här kammaren.
Rätta mig om jag har fel, men finns det inte kollektivavtal så har väl fackföreningar möjlighet att skriva kollektivavtal och hävda att man ska ha rätt att skriva kollektivavtal om regler, lagar, förordningar och bestämmelser om gränser och ramar missbrukas. Den striden kan man ta med arbetsgivarsidan. Ni kanske har fel.
Det är precis det som är frågan här: På vilket sätt förändrar den här lagstiftningen svensk arbetsmarknad? Inte på något sätt alls, därför att allting som uppkommer i och med dagens beslut kan gemensamt, enligt den svenska modellen, beslutas av arbetsmarknadens parter. Allting - 100 procent.
Det enda vi åstadkommer i dag är att EU och kommissionen får förändra svensk arbetsmarknad och stifta lagar i Sverige. Det är bara att läsa betänkandet! Det är precis därför vi har dagens betänkande, och det är av den anledningen som ni i eftermiddag kommer att rösta för lagförslaget. Ingenting annat. Vi inskränker alltså den svenska modellen till förmån för EU-kommissionen och visstidsdirektivet.
Allt det Helén Pettersson efterfrågar kan vi redan i dag upprätthålla genom att parterna kommer överens på den svenska arbetsmarknaden.
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag kan konstatera att Ylva Johansson inte har förstått någonting av vår kritik. Det är jag inte förvånad över. Om Ylva Johansson hade bemödat sig att läsa vår reservation och lyssna på mitt anförande hade hon förstått att den majoritet som kommer att finnas i eftermiddag inte finns för att majoriteten här i kammaren anser att det är en nödvändighet att förändra lagstiftningen för att förändra situationen på svensk arbetsmarknad.
Det finns en majoritet just därför att EU har ett visstidsdirektiv och har sagt till Sverige att vi måste implementera vårt visstidsdirektiv fullt ut i svensk lagstiftning. Det är anledningen.
Det är också så att visstidsdirektivet inte är anpassat efter den svenska modellen eller efter hur vi är vana att sköta regelverk, förhandlingar och kollektivavtal på svensk arbetsmarknad. Det är ju konstruerat efter någonting helt annat. Det gör att det vi kommer att besluta om i eftermiddag kommer att inskränka den svenska modellen, Ylva Johansson. Vi är inte mot regelverk på svensk arbetsmarknad.
Det ska naturligtvis beslutas i den här kammaren om de lagar och regelverk som ska gälla som ramar för arbetsmarknadens parter, men det ska ju vara efter svenska förhållanden och de behov vi ser. Det ska inte vara efter EU-direktiv. Det är inget konstigt att vi sverigedemokrater genuint ogillar att EU lägger sig i svensk arbetsmarknad. Vi vet båda två att det är så, även i det här fallet. Jag säger det igen: Det är bara att läsa propositionen och betänkandet.
Varför beslutar vi om den här lagstiftningen i dag? Det är inte för att upprätthålla någon lagstiftning för svenska förhållanden. Det är för att implementera ett EU-direktiv fullt ut, ingenting annat.
Sven-Olof Sällström (SD):
Det är förvånande att en arbetsmarknadsminister kommer med detta ytterst förvirrade inlägg. Allt du räknade upp alldeles nyss, Ylva Johansson, är sådant som parterna redan i dag kan besluta om gemensamt i avtal inom ramen för den svenska modellen. Snälla Ylva! Eller hur? Är det någonting av det du räknade upp som parterna inte kan komma överens om i dag i avtal, i kollektivavtal?
Tala om det för mig! När det gäller majoritetsförhållandena här sa Katarina Brännström klart och tydligt att den enda anledningen till att de har svängt är EU, ingenting annat. Det är just därför majoritetsförhållandet här i kammaren har svängt i den här frågan. Vi har inga problem med att stifta regelverk eller ramar för parterna i den här kammaren. Det gör vi mer än gärna.
Men vi har problem med att låta EU ytterligare inskränka den svenska modellen och inskränka våra möjligheter och parternas möjligheter att verka på den svenska arbetsmarknaden.
Sven-Olof Sällström (SD):
Angående det som statsministern tidigare sa till Mattias Karlsson vill jag påminna om att den enda högt uppsatta politiker som mig veterligen har dömts för att i berusat tillstånd ha misshandlat invandrare och skrikit rasistiska glåpord är den före detta SSU-ordföranden Anna Sjödin. Jag kan efter Paula Bielers fråga till statsministern konstatera att regeringen inte ens googlar tilltänkta statsråd och inte ens funderar på att göra det i framtiden, vilket för mig är skrämmande. Men det var inte detta som min fråga gällde. Fru talman!
Med tanke på cirkus Miljöpartiet och det uppenbart bristande omdömet hos Miljöpartiets ledning är min fråga: Har statsministern fullt förtroende för samtliga statsråd, inklusive de miljöpartistiska statsråden Gustav Fridolin och Åsa Romson? Det är en mycket enkel fråga, och den måste en statsminister kunna svara på.
Sven-Olof Sällström (SD):
Min fråga går till utbildningsminister Gustav Fridolin. Regeringen slår sig gärna för bröstet när det gäller sysselsättningen och arbetslösheten. En granskning som DN publicerade för några dagar sedan visar att antalet kommuner där arbetslösheten för utrikes födda är högre än 30 procent har ökat från 33 kommuner 2011 till 108 kommuner i år. I 108 kommuner är arbetslösheten alltså högre än 30 procent för utrikes födda. I tolv kommuner är arbetslösheten för utrikes födda över 50 procent.
Samtidigt har vi ca 150 000 asylsökande i mottagningssystemet. De syns fortfarande inte i den statistiken. Vad avser regeringen att göra för att fler utrikes födda ska kunna gå till ett riktigt, ej kraftigt skattesubventionerat, jobb och i stället bidra till vår gemensamma välfärd?
Sven-Olof Sällström (SD):
Ett uppmärksammat problem är, precis som utbildningsministern nämner, den låga utbildningsnivån bland asylsökande. I Sverige hade vi 2009 en läkartäthet på en läkare på 277 invånare. Bland de asylsökande som kom 2014 och 2015 skulle vi behöva 880 läkare för att kunna hålla den läkartätheten. I etableringsuppdraget i maj 2015 ingick endast 41 personer med adekvat läkarutbildning till exempel.
Hur avser regeringen att, mot den bakgrunden, klara kompetensförsörjningen i svensk sjukvård?
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag har två relativt enkla frågor till Elisabeth Svantesson. På sistone har vi nästan dagligen sett moderater, kopplade till de två före detta alliansregeringarna, som tagit avstånd från migrationsuppgörelsen med Miljöpartiet och den migrationspolitik som man drev under åtta år. Det hedrar dem. Det är välkommet.
Tar ni samma avstånd från den integrationspolitik som Moderaterna och alliansregeringen drev under åtta år? Den ledde till fler utanförskapsområden, gjorde utanförskapet värre och försämrade nyanländas möjligheter att komma in i svenska samhället. Eller tycker ni att den fungerade?
Sven-Olof Sällström (SD):
Moderaternas och före detta alliansregeringens huvudnummer när det gäller att få ut nyanlända på arbetsmarknaden har varit sänkta trösklar - jag förväntade mig också att du skulle ta upp det i repliken - och enklare jobb. Sänkta trösklar för jobb betyder ofta lägre ingångslöner, nästan alltid lägre ingångslöner, och kanske också lägre löner på sikt. Hur pass låga ska lönerna vara? Ni har ju provat det. Instegsjobben innebar en rabatt på 85 procent.
Det har inte bara varit en misslyckad reform, som fortsatte med den nya regeringen, på så sätt att den skapar väldigt få varaktiga jobb. Det är också få arbetsgivare som över huvud taget vill använda sig av instegsjobben, fast de har haft en lönesubvention på 85 procent. Därför frågar jag återigen: Hur pass låga ska trösklarna vara, Elisabeth Svantesson?
Sven-Olof Sällström (SD):
Det är bra att Fredrik Malm lyfter fram det faktum att många av dem som kommer till Sverige inte är så pass högutbildade som det utmålats tidigare. Det som förvånar mig är att Liberalerna fortsätter att föra samma typ av integrationspolitiska projekt som den tidigare integrationsministern Erik Ullenhag stod för och som han hyllade här i kammaren. Jag debatterade just det ämnet med honom många gånger.
Det är fråga om särpolitiska och identitetspolitiska projekt riktade mot nyanlända. Dessa projekt har visat sig vara fullständigt verkningslösa. Precis som Fredrik Malm säger är det många som inte har en adekvat utbildning som ger möjlighet att klara sig på svensk arbetsmarknad. För att de ska komma in på arbetsmarknaden räcker det inte att erbjuda till exempel instegsjobb och annat som har varit Liberalernas lösningar historiskt. Man måste ta ett starkare grepp i frågan. Vi tror till exempel mycket starkt på lärlingsutbildningar.
Vi har frågat företagen: Varför är det så få lärlingsutbildningar just nu? Varför hoppar ni inte på regeringens förslag om lärlingsutbildningar? Det svar vi fått är att det beror på risk och pris. Det är för stor risk och för liten belöning. Detta har vi tagit fasta på. Vi tycker att man ska utöka lärlingsutbildningen till tre år.
Den ska gälla alla, inte bara dem som nu väljer att gå en gymnasieutbildning som ungdomar; de som tidigare inte har en gymnasieutbildning ska kunna kombinera utbildning på komvux med två tre dagar lärlingsutbildning i veckan. Det ska vara en utbildning på tre år som har en anställningsform ungefär som en nyanställning, det vill säga att man kan få sluta på en månad om man inte klarar uppgiften.
Men samtidigt finns det en belöning. Anordnaren får en premie när en person utbildats. Den som går lärlingsutbildningen får en "reward" och behåller dessutom eventuella bidrag. Vad tycker ni om den lösningen, Liberalerna?
Sven-Olof Sällström (SD):
Jag hade tydligen fel i talarstolen. Jag trodde inte att någon skulle ta avstånd från sin tidigare integrationspolitik, men det gjorde nu Fredrik Malm. Jag har många gånger debatterat med Erik Ullenhag som har försvarat instegsjobben. Det var Liberalernas, tidigare Folkpartiets, huvudnummer i den alliansregering man företrädde. Detta hedrar Fredrik Malm. Jag tycker också att det är en rätt värdelös reform.
Vi talar om nyanländas etablering, men när det gäller er övriga integrationspolitik har jag lite svårt att förstå den vurm för identitetspolitiken som fortfarande florerar hos Liberalerna och som innebär att man ger stöd till föreningar på etnisk grund.
Det kan vara föreningar som i närtid har uttalat sig starkt rasistiskt och som tar avstånd från att till exempel Fredrik Malm utifrån sin hudfärg och etnicitet ska kunna komma på deras möten, sitta i deras styrelser, vara med och fatta beslut eller på annat sätt delta i deras evenemang.
Detta, Fredrik Malm, är samma rasism som när Svenskarnas parti står på Sergels torg eller någon annanstans och pratar. Det är exakt samma rasism, det är bara det att mottagarna och de som förmedlar är ombytta så att det är Fredrik Malm och jag som drabbas. Hur kan ni försvara en identitetspolitik som bygger på rasism i sin renaste form?
Det är ju precis det som det handlar om i vissa av de föreningar som får statliga medel utifrån till exempel er identitetspolitik och era integrationssatsningar.
Sven-Olof Sällström (SD):
Désirée Pethrus nämnde i början av anförandet den stora flyktingkrisen i fjol och det stora mottagandet på 163 000 personer. Jag fick intrycket av att du vill lägga över alla de integrationsproblem vi ser i dagens samhälle på just den flyktingkrisen, vilket naturligtvis är fel att göra.
I princip alla integrationsproblem vi ser i dag i de svenska utanförskapsområdena härleds till flyktingmottagandet före 2015 och 2016, alltså i huvudsak den tid när Désirée Pethrus och Kristdemokraterna under åtta år satt i regeringsställning. Då kommer vi till eget ansvar.
Den första frågan är: Vilket ansvar har Kristdemokraterna för att det ser ut som det gör i svenska utanförskapsområden i dag? Det finns en mytbildning om att vi har stängt gränserna i Sverige: Nu kommer ingen in, nu är det bra, och nu kan vill till och med öka mottagandet. I år tar vi emot ungefär 30 000 asylsökande. Det är lika mycket som vi tog emot 2010 och 2011. Åren efter 2010 och 2011 har det varit betydligt fler.
Men de integrationsproblem vi ser och som finns i de svenska utanförskapsområdena runt om i Sverige kommer i huvudsak från de år då vi har tagit emot ungefär 30 000 personer eller mindre. Den totala effekten av mottagandet från 2012 och framåt har vi ännu inte sett, men den kommer.
Vilket ansvar har Kristdemokraterna för den här situationen, och är ni beredda, som man från Liberalerna nyss gjorde, att ta avstånd från den integrationspolitik - och alltså inte bara migrationspolitiken - som ni förde under åtta år i regeringsställning?
Sven-Olof Sällström (SD):
I år tar vi emot ungefär 30 000 asylsökande, och tidigare evidens bakåt i tiden visar att den siffran är för hög för att vi ska kunna integrera dem i tillräckligt stor omfattning. De problem vi ser i det svenska samhället i dag är i hög grad relaterade till mottagningen innan det blev större siffror än ungefär 30 000 per år. Sist vi i Sverige klarade av att integrera människor som kom till det här landet i en omfattning av 30 000 per år var under 1950- och 60-talen.
Det fungerade alldeles utmärkt, och det var för att de kom direkt ut i arbete, in på de svenska arbetsplatserna och in i det svenska samhället. De kom också från relativt närstående länder som hade ungefär samma syn på många av livets frågor och kunde därför integreras i det svenska samhället på ett annat sätt. Vi har en utmaning nu.
Om också Désirée Pethrus erkände att siffrorna även under alliansregeringen var alldeles för höga för att klara integrationen, för det var de - vad gör vi då när vi står inför att ta emot 30 000 även nu i den här situationen då vissa hävdar att vi har stängt gränserna? Det har ju visat sig vara för höga siffror för att vi ska klara av integrationen i Sverige. Vad gör vi då? Vad är Kristdemokraternas lösning på integrationsproblemen i den kontexten?