KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Huruvida jag och Mattias Karlsson delar grundanalysen är väl en fråga om vad man menar med grundanalys. En anledning till att många elever inte klarar den svenska skolan är att eleverna kommer till Sverige under den tid som skolan pågår. Ju senare man kommer in i grundskolan, desto svårare blir det naturligtvis att lära sig det som man förväntas lära sig i grundskolan. Det är inte särskilt konstigt. Vi behöver inte göra någon skarp analys för att komma fram till den slutsatsen. Det handlar sedan om vad man gör i stället.
Hur bemöter man den där utmaningen? Om en person pratar om sin båt som läcker säger man att han inte bara ska ösa ur utan också ska plugga igen hålet. Men det Mattias Karlsson gör är att vända sig bort till en annan båt. Det vi måste göra här är att hitta varje elev, att se att det är en enskild människa som drabbas av en skola som inte lyckas få fler att lära sig svenska ordentligt och en skola som inte ser till att fler får de kunskaper som krävs i skolan.
Då är Mattias Karlssons huvudslutsats att man inte ska ta emot så många som man gör i dag. Men mitt huvuduppdrag, som jag har formulerat för mig själv, är: Hur ser jag till att de elever som verkligen finns i skolan i dag och inte får de kunskaper som de har rätt till får den kunskap som de behöver för att klara sig i samhället?
Det är en helt annan syn på hur man löser problematiken, även om vi identifierar samma problematik, att de som kommer sent till Sverige rakt in i grundskolan troligtvis har mycket svårare att lära sig det som man förväntas lära sig i grundskolan än vad de som börjar i förskoleklass har.
Christer Nylander (L):
Mattias Karlsson säger att han inte har hört någonting om vad Folkpartiet vill göra på skolområdet för att lösa de utmaningar som vi står inför. Då kan han inte ha lyssnat på den politiska debatten de senaste 10-15 åren. Är det någonting som vi blir beskyllda för är det att nästan bara prata om skolan. Är det någonting som vi blir beskyllda för är det att i vårt arbete lägga väldigt mycket kraft på att fundera på hur skolan blir bättre.
Det är inte säkert att vi gör allting rätt, men vi är i alla fall ganska övertygade om att det som behöver göras är att se till att skolan får ett tydligare kunskapsuppdrag, att uppvärdera lärarna så att rätt människor söker sig till läraryrket och att ha höga ambitioner på varje elev. Varje elev ska mötas av höga ambitioner och stora förväntningar. Jag tror att det är en politik som kommer att lyfta skolan och kommer att se till att fler elever lär sig det som man förväntas lära sig i skolan.
Men om man inte går nio eller tio år i svensk grundskola - beroende på om förskoleklassen räknas in eller inte - får man färre år på sig att lära sig det som man förväntas göra på de nio eller tio åren. Det måste vi möta genom att satsa mer resurser - ibland; det är inte alltid som mer resurser är den enda lösningen.
Skolorna kanske måste bli bättre på att arrangera förberedelseklasser under en kort period för att elever ska lära sig svenska språket och sedan gå in i den ordinarie grundskoleundervisningen så fort de kan. Det finns en lång rad saker som man kan göra, och det finns en lång rad saker som Folkpartiet och Alliansen har gjort. Det finns en lång rad saker som Folkpartiet nu föreslår för fortsatt skolpolitik som förbättrar integrationen men också, herr talman, eftersom vi ska hålla oss till ämnet, ser till att fler elever lär sig läsa ordentligt.
Att kunna läsa litteratur och kunna läsa ordentligt är något av det viktigaste människor måste kunna för att klara sig i vårt samhälle och klara de utmaningar som vi alla står inför.
Christer Nylander (L):
Om jag börjar bakifrån är det självklart viktigt att det är lika villkor för elever som går i fristående skolor och elever som går i kommunala skolor. Denna regering har bidragit till att villkoren för olika skolor har blivit mer lika, och det tror jag är viktigt. Det är också viktigt att man har höga ambitioner på detta område så att man, precis som Tina Ehn säger, inte nöjer sig med hur läget är inom skolbibliotekssfären i dag.
Jag tror att det är rätt att man har en tydlig lagstiftning som säger att det ska finnas tillgång till skolbibliotek och samtidigt ser till att det finns en skarp inspektion i form av Skolinspektionen, som har möjlighet att vidta åtgärder gentemot dem som inte upprätthåller kraven i skollagen.
Vi får följa detta ganska noga och fundera på vad den ordning som vi nu har innebär och hur ordet skolbibliotek definieras när Skolinspektionen gör sina analyser. För mig är ett bibliotek någonting annat än en samling böcker. Det är svårt att tänka sig ett bibliotek utan att det finns utbildad personal, om det ska definieras som ett bibliotek. Vi får återkomma till det.
När det gäller skolan och det estetiska innehållet tror jag, inte minst när vi pratar om skönlitteratur och läsande, att det som regeringen har gjort är centralt för att stärka den estetiska dimensionen i grundskolan, nämligen att satsa hårt på svenska i de tidiga årskurserna. Den läsa-skriva-räkna-satsning som regeringen har gjort under sina inledande år denna regeringsperiod är central av många skäl.
Den ser till dels att fler elever får de grundläggande kunskaper som krävs, dels att de får en god kunskap om svenska språket ur ett estetiskt perspektiv.
Christer Nylander (L):
Man måste fundera på vad som är socialt kapital. Socialt kapital är inte bara det som Mattias Karlsson tycker är bra. Socialt kapital är också hedersförtryck, det vill säga att en människa lever i en tradition där hon själv inte får formulera sitt liv. Här finns ett starkt socialt kapital, och det är jag emot. Man kan fundera på varför Mattias Karlsson väljer ut just en del av Putnams forskning och säger att det ska vi lära oss av och följa.
Varför vill han inte förbjuda televisionen som uppenbarligen också minskar det sociala kapitalet och som Putnam sade innebar att amerikaner började bowla ensamma i stället för i grupp? Varför ifrågasätter Mattias Karlsson just den typen av samhällsförändringar som påverkar socialt kapital som Mattias Karlsson redan tyckte illa om? Varför använder han just det i sin retorik om det sociala kapitalet? Socialt kapital är bra.
Det får människor att trivas och lita på varandra. Men socialt kapital kan också vara dåligt och begränsa individens möjlighet att formulera sig själv. Från politikens sida handlar det om att se till att individen är viktigare än gruppen. Det sociala kapitalet ska lyfta människor och inte begränsa dem, oavsett vad det sociala kapitalet beror på.
Christer Nylander (L):
Vi har talat om det civila samhället, och en liten del av det handlar naturligtvis om hur det sociala kapitalet fungerar. Vad det sociala kapitalet är måste man ställa som huvudfråga. Det är att människor känner varandra och litar på varandra och därför kan lägga delar av sitt liv i händerna på andra. Det är socialt kapital.
Ett extremt socialt kapital kan man uppnå genom att ha en liten isolerad by som det aldrig flyttar någon till eller från, för så fort det sker en flyttning av människor skadas det sociala kapital som ursprungligen fanns. Det är att människor rör sig till och från byn som förändrar det sociala kapitalet, inte att vi har en politik som gör att människor flyr från krig till Sverige för att få skydd.
Det påverkar inte det sociala kapitalet, utan det gör människors rörelse över huvud taget. Mattias Karlsson har rätt i att det inte går att förbjuda tv. Det går inte heller att förbjuda människors rörlighet. Det har Mattias inte insett, vilket är synd. Det sociala kapitalet är en viktig del i ett fungerande samhälle, men det kan också begränsa människors möjlighet att utvecklas. Det sociala kapitalet vill jag inte ha mer av.
Christer Nylander (L):
Låt mig börja bakifrån. Jag tycker att det är en konstig åsikt att globaliseringen inte skulle påverka de utmaningar som Sverige står inför. Svensk ekonomi är en av de ekonomier i världen som är mest beroende av omvärlden. Det är det vi märker; när det går dåligt i Europa, i USA och i Kina slår det hårt mot svensk tillväxt och svenska jobb. Det är klart att om Sverige ska lyckas ha ett högt välstånd måste vi fortsätta på vägen att vara ett öppet land som är skickligt på att konkurrera med omvärlden.
Det är min analys av samhället att detta innebär att vi kommer att få se större krav på omställning av företag, av politik och av den enskilde. Man kan vara mot detta och tycka att det verkar hemskt, men jag väljer i stället att se det och fundera på vad jag kan göra åt det.
För mig är det då viktigt att se till att Sverige kan behålla välstånd och jobb genom att vi har bra företagsklimat och att företag kan ställa om sig i en tid när produkter snabbare försvinner ur sortimenten och kunskap som ena dagen är top of the top helt plötsligt kan bli obsolet. I en tid då ett företag som väldigt framgångsrikt på en marknad helt plötsligt kan klappa ihop är det viktigt att Sverige behåller förmågan att ställa om, skapa nya jobb och behålla välståndet.
I detta funderar jag som liberal mycket på hur individen påverkas. För mig är det centralt att fundera på individens trygghet. Precis som Folkpartiet gjorde på 70-talet måste jag i dag fundera på hur individens trygghet kan säkras, men mina lösningar är inte desamma som på 70-talet.
Jag funderar mycket på hur man kan få trygghet i omställningen, dels genom att nya jobb hela tiden skapas, dels genom att man får stöd i omställningen och också har en bra, fungerande a-kassa under tiden då man söker jobb. Men det innebär inte att en politik för trygghet handlar om att se till att de jobb som finns i dag till varje pris bevaras.
Christer Nylander (L):
Det är min bedömning att det företag som vill lyckas i den framtida konkurrensen måste fundera ganska mycket på hur man ackumulerar humankapital. De företag som enligt Ali Esbati finns och använder sig av slit-och-släng-kultur och är oseriösa arbetsgivare kommer på lång sikt att förlora på en fungerande marknad. Den ekonomiska framtiden tror jag handlar mycket om att vårda människan och humankapitalet.
Det är så man på lång sikt bygger värde i en ekonomi. Vi har en arbetsmarknad som sedan mitten på 1990-talet har haft ungefär 15 procent visstidsanställda. En stor del av dem är ungdomar som har fått en första fot in på arbetsmarknaden, är väldigt glada för det och ganska snart går vidare till en tillsvidareanställning. Till stor del handlar visstidsjobben om just detta, alltså om ett första steg in på arbetsmarknaden.
En annan del av visstidsanställningarna handlar om att man under säsonger har behov av en stor mängd arbetskraft som man inte har behov av under andra delar av året. Då fungerar också det som ett sätt att skapa flexibilitet för det enskilda företaget och branschen. Jag tror att vi kommer att få leva med ungefär 15 procent visstidsanställda, vilket vi har haft sedan mitten av 1990-talet i svensk ekonomi.
Det är dock ett problem, och här delar jag Ali Esbatis oro, att många av de människor som fastnar i visstidsanställningar under lång tid inte får det stöd de behöver till vidareutveckling av sin kompetens eller den trygghet de behöver när det gäller att söka andra jobb, att köpa fastighet eller liknande. Det är ett bekymmer. Därför är det bra att människor ganska sällan fastnar i visstidsanställningar.
En visstidsanställning funkar som en språngbräda in på fullt jobb. Risken är att om man skulle krångla till det för visstidsanställningar skulle lösningen inte bli att fler ungdomar fick fast tjänst under 40 år framåt, utan förmodligen skulle effekten bli att färre ungdomar får jobb över huvud taget.
Christer Nylander (L):
Jag begärde ordet när Patrik Björck sade att Sverige är ett bakåtsträvande land och att Folkpartiet numera är en bromskloss. Det är ett mycket konstigt ställningstagande som också visar på den skevhet i debatten som Patrik Björck bidrar till. Man lyfter fram frågan om lagstiftad kvotering i de största aktiebolagens styrelser som den viktigaste jämställdhetsfrågan, egentligen den enda jämställdhetsfrågan.
Det är utifrån den som Sverige och Folkpartiet ska mätas. Det blir väldigt märkligt. Jag skulle vilja se ett Sverige som sjuder av framtidshopp, där unga tjejer och killar känner att det är ett land där de kan förverkliga sig själva och har stora chanser att nå sina livsmål, inte därför att de har låga mål eller låga ambitioner utan därför att möjligheterna är väldigt stora. Då måste man fundera på hur man kan förbättra skolan, så att fler lyckas där.
Man måste fundera på hur arbetsmarknaden kan fungera bättre, så att fler kan komma in på arbetsmarknaden och göra karriär. Men man måste också se de strukturer som finns och som håller tillbaka framför allt tjejer. Tjejer får lägre lön och sämre karriärmöjligheter trots att de pluggar mer och har bättre resultat i skolan. Det finns strukturer i vardagen som håller tillbaka tjejer och kvinnor och gör Sverige till ett land som inte är fullt jämställt.
Man ska identifiera de verkliga hindren i vardagen, inte leta efter symbolfrågor. Herr talman! I själva verket tror jag att fokuset på enskilda symbolfrågor, när vi väljer att identifiera några enstaka saker, ibland kommer att innebära att jämställdhetsarbetet försvåras. I det här fallet säger Patrik Björck att vi ska mätas utifrån om vi lagstiftar om kvotering till bolagsstyrelser eller inte. Gör man inte det är man en bakåtsträvare.
Han väljer att inte se allting annat som måste göras och allting annat som görs. Det är en viktig fråga att fler kvinnor tar plats på ledande positioner och att fler kvinnor tar plats i styrelsen i aktiebolagen, men den frågan får inte skymma allting som är ännu mycket viktigare, om tjejer och killar i det här landet ska ha lika möjlighet att forma sina egna liv.
Jag roade mig tidigare med att kolla vilka interpellationer Patrik Björck ställt i jämställdhetsfrågan under detta riksmöte. 100 procent av dessa två handlar om kvotering till bolagsstyrelser. Det visar också det skeva fokus som ibland kommer i jämställdhetsdebatten och som jag tror är skadligt för jämställdhetsarbetet på lång sikt.
Vi måste se vardagen på arbetsplatserna och i familjen, se de verkliga strukturer som innebär att tjejer och killar i det här landet inte har samma chans. Herr talman! Ansvarigt statsråd tog tidigare upp att hon diskuterar rätt mycket med arbetsmarknadens parter och näringslivet om andra verkningsfulla saker som kan göras. Jag tycker att det vore väldigt trevligt om delar av den här debatten kunde handla om annat, sådant som verkligen ger verkan i vardagen.
Därför skulle jag önska att statsrådet också använde någon sekund till att prata om sådant.
Christer Nylander (L):
Jabar Amin låter mer som om han beskriver den politik som Socialdemokraterna och Miljöpartiet har drivit under decennier i det här landet. Det är decennier av skolpolitik som har inneburit att resultaten i svensk skola har fallit. Det är ju inte bara under de gångna åtta åren som resultaten har fallit. De har fallit i decennier, och det är därför vi lägger om politiken. Det är därför vi vill satsa på mer kunskap, och det är därför vi också sätter in resurser där resurserna behövs mest.
Jabar Amin är duktig på ekonomi, har vi hört. Han är duktig på att räkna. Därför skulle jag vilja be honom göra en räkneövning. Det satsas i Sverige 240 miljarder offentliga kronor på barn- och ungdomsskolor. På det här utgiftsområdet satsas 64 miljarder kronor, och då inkluderas forskning och högskolan. Jabar Amin pratar om 500 miljoner kronor som om de skulle vara det viktiga. Hur många procent är 500 miljoner kronor av den totala offentliga satsningen på skolan?
Christer Nylander (L):
När vi kom till makten för åtta år sedan konstaterade vi - och det tror att jag många fler hade gjort innan dess - att det knappt fanns någon kompetensutveckling för lärare i det här landet. Kommunerna hade sjabblat bort det och valde hela tiden att satsa på annat. Det var därför alliansregeringen införde Lärarlyftet, och det var därför vi satsade miljon efter miljon och miljard efter miljard för att fler lärare skulle få kompetensutveckling.
Detta fortsätter vi med, och det kommer vi att fortsätta med om vi efter valet den 22 mars får fortsätta bestämma vilken budget som ska gälla för svensk skola. Lena Hallengren sa i sitt anförande att det inte är så stor skillnad mellan våra satsningar på lågstadiet och ert lågstadielyft. Det är ungefär 500 miljoner kronor; varför bråka om detta? Är det bara budgetteknik eller inte?
Jag konstaterar att här har vi under åtta år med alliansregeringen skjutit till mer och mer resurser, men allvarligt talat, Jabar Amin, man kan använda pengar fel också i skolväsendet. Det handlar inte bara om att skjuta till miljoner. Vi ska göra det, men vi måste också se till att dessa miljoner används rätt.
Vi ska använda pengarna så att fler elever ska nå kunskapsresultaten, för att uppvärdera läraryrkets status och för att se till att skolan och kunskapsresultaten i Sverige blir bland de allra bästa i världen.
Christer Nylander (L):
Jag tackar verkligen för de frågorna, för det var precis detta jag gärna skulle vilja prata om. Om man tittar på forskning och utvärdering av svenska resultat ser man rätt tydligt att vi är sämre på ett område, och det gäller ordningen. Vi är också sämre kunskapsmässigt. Men det är klart att det hänger samman. Om det inte finns studiero i klassrummet, hur ska man då kunna lära sig så mycket som möjligt? Är det någon motsättning mellan att ha studiero i klassrummet och studera i klassrummet?
Jag tror inte det, och därför måste vi göra mer för att få studiero i klassrummet och se till att de som behöver läsa lite extra och behöver lite lugn och ro faktiskt får det. Det är ju de som har det svårast i skolan som drabbas hårdast av bristande ordning i klassrummet, och det är därför detta är viktigt att genomföra. Varför vill vi ha betyg från årskurs 4? Jo, vi vill att skolan tidigt och tydligt ska fokusera på kunskap. Gör man det kommer också fler att lyckas lära sig mer i skolan.
Fler kommer att lyckas med skolan, och det är det vi vill. Under decennier har vi sett att kunskapsresultaten har sjunkit i svensk skola. Det är därför vi har gjort alla de här reformerna. Men reformer tar tid. Internationella undersökningar mäter ofta resultaten i årskurs 8. Ändrar man lågstadielärarutbildningen tar det några år innan lågstadieläraren kommer ut i klassrummet - fem år ungefär.
Sedan ska de undervisa dem som går i lågstadiet, och sedan går eleverna vidare till mellanstadiet och därefter till högstadiet. Där mäts de i PISA-undersökningen. De som nu har mätts i PISA är inte de som har mött Alliansens lågstadielärare. Det är inte de som har mött Alliansens betygssystem. Det är inte ens de som har mött särskilt många av de reformer som vi faktiskt har genomfört. PISA-undersökningen var en undersökning av den gamla regeringens politik.
Först om några år när nästa PISA-undersökning görs kan vi skönja resultaten av Alliansens politik. Hittills har PISA-undersökningen bara kunnat beskrivas som spiken i kistan för den rödgröna skolpolitiken.
Christer Nylander (L):
Det är en bra fråga, men det är en fråga som tar sin grund i en felaktig analys av verkligheten. I Alliansens budgetmotion finns ett förslag om att läxhjälp ska bli obligatorisk för kommunerna. Nu kunde vi inte genomföra detta under det kommande året eftersom det tar tid att genomföra ändringar i lagstiftningen. Därför ligger de hundratals miljonerna i läxläsningshjälp i den allmänna påsen för kommunerna.
Dessutom finns miljoner till Skolverket och andra myndigheter som ska tillse att pengarna verkligen används till läxhjälp. Dessutom finns 10,4 miljoner kronor för en satsning på ideell läxhjälpsverksamhet. Om Daniel Riazat tycker att det är feminism att ge mer pengar till läxhjälp är det här en budget som präglas av feminism. Det finns också andra delar som är viktiga ur ett feministiskt perspektiv.
De ofta tysta tjejer som pluggar på i skolan och de unga killar som behöver skolan allra mest är de som drabbas hårdast av bristande ordning i klassrummet. Därför är det så viktigt att vi fortsätter att satsa på mer studiero och trygghet i skolan. Det är de som behöver skolan mest som annars drabbas hårdast. Det finns saker som svensk skola alltid har varit bra på och fortfarande är bra på.
Sverige är ett av de länder i världen som satsar mest pengar på skolan och utbildningssystemet. Men det visar också hur viktigt det är att använda pengarna rätt. Det räcker inte med mycket, utan pengarna måste användas med tydligt fokus på mer kunskap och att fler elever ska hänga med från början. Annars får man inte ut mer kunskap av mer pengar. Det är därför de sakerna måste gå ihop, och det är därför de går ihop i vår budget.
Mer pengar kombineras med reformer för mer kunskap.
Christer Nylander (L):
Det finns de som har högre ambitioner än så. Gustav Fridolin skulle vända resultaten på 100 dagar. Jag har inte sett mycket av det löftet än så länge - men det kanske kommer i hans anförande senare. Det är klart att man nu börjar skönja resultatet av Alliansens skolpolitik. Fler söker sig till läraryrket. Det är nyckeln för att på lång sikt lyfta skolresultaten.
Ju fler riktigt intresserade och duktiga ungdomar som söker sig till läraryrket, desto bättre kommer det att gå för svensk skola på lång sikt, desto bättre kommer svensk ekonomi och svenskt välstånd att utvecklas på lång sikt. Det är klart att vissa saker kan göras som får snabb effekt. De ska göras. Men vi måste samtidigt göra andra saker som strukturellt förändrar utvecklingen på lång sikt. Det gör vi också.
Men vi kommer inte ifrån att det inte finns något som kommer att lösa svenska skolproblem lika effektivt som ett trollspö. Vi måste jobba både med snabba effekter för att lösa de mest akuta problemen och på lång sikt så att fler duktiga ungdomar söker sig till läraryrket. Det är så vi får verklig effekt. Politik handlar inte bara om spel och är inte bara en tävling, Lena Hallengren.
Det är inte så att vi lägger resurser på skolan bara för att ni lägger resurser på skolan. Det går inte att lägga resurser på skolan om man inte sköter svensk ekonomi. Om inte alliansregeringen hade sett till att statsfinanserna hade kommit i ordning, att Sverige är ett av de länder som har bäst ekonomi i Europa och att Sverige klarade sig ur den tuffa ekonomiska krisen hade varken du eller jag kunnat lägga mer pengar på skolan. Saker och ting hänger samman.
Klarar man inte ekonomin och klarar man inte att satsa på ordning och reda i statsfinanserna klarar man inte heller skolan. Jag skäms inte för denna motion. Jag skäms inte för den politik som nu ska genomföras i Sverige. Det är bra om den gäller. Om andra sedan vill rösta på den är de välkomna att göra det.