Eskil Erlandsson (C):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att ta för initiativ för att förhindra sexuella övergrepp på djur och om jag avser att ta initiativ till att föreslå en lagändring så att tidelag förbjuds i Sverige igen. Att använda ett djur för sexuella ändamål är en fullständigt oacceptabel handling, och det är svårt att hitta ord som på ett bra sätt beskriver den avsky som jag känner inför sådana handlingar.
Tack och lov är dessa företeelser ändå förhållandevis sällsynta. Det visar de utredningar som Djurskyddsmyndigheten på senare år har genomfört i syfte att kartlägga förekomsten av användning av djur för sexuella ändamål.
Sedan 1970-talet har myndigheten fått kännedom om 227 fall som kan misstänkas utgöra handlingar av sådan karaktär att de är förenade med någon form av sexuellt motiv. Det är svårt att föreställa sig dessa handlingar, och det är ännu svårare att smälta vad de faktiskt handlar om i praktiken.
De ovan nämnda rapporterna visar nämligen att den absoluta majoriteten av de fall som myndigheten känner till inkluderar ett mycket allvarligt våld mot djuren. De ston på Jutagården i Skövde som Monica Green nämner i sin interpellation utgör ett typfall av den sortens handlingar som det främst gäller.
Det handlar om skär- och sticksår i och omkring djurs könsorgan och ibland även på andra delar av djurens kropp. Det handlar om krosskador som tillfogats djur genom att man slagit dem med hårda föremål. Det handlar om djur som avlidit eller måst avlivas till följd av det våld och de skador som åsamkats dem.
Förekomsten av detta våld är så överväldigande att det sexuella motivet känns perifert. Precis som Monica Green nämner handlar det om misshandel av djur. Handlingar av denna karaktär är fullständigt och helt uppenbart förbjudna.
Varför sådana handlingar åberopas som ett stöd för införandet av ett tidelagsförbud förstår jag därför inte riktigt. Monica Green nämner också i sin interpellation att nuvarande djurskyddslag inte omfattar sexuella övergrepp som inte kan kopplas till en fysisk skada på djuret. Detta är inte sant. Djurskyddslagen omfattar också handlingar som innebär ett psykiskt lidande för djuret.
Jag tror att mycket skulle vara vunnet om debatten kring detta svåra ämne inte kretsar kring sådana fall som redan i dag är förbjudna. Jag skulle vilja vädja till er - mina kolleger - att hjälpa till att såväl i denna debatt som i andra samtal och debatter kring detta ämne lyfta fram de omständigheter som är betydelsefulla.
Det är i detta sammanhang bland annat viktigt att skilja på vad som är straffbart, det vill säga kriminaliserat, och om rättssystemet lyckas identifiera, fånga och straffa dem som begått brott. Det är i dag tyvärr få personer som blir åtalade för denna typ av brott. Det framgår om man granskar de uppgifter som Djurskyddsmyndigheten redovisat.
Av myndighetens rapporter framgår att under perioden 2000-2005 polisanmäldes 115 fall som rörde misstankar om användning av djur för sexuella ändamål. Endast i ett fåtal fall - som mest tio - har polisen gjort bedömningen att den handling som är aktuell kanske inte är straffbar.
I övriga fall har polisen angett att spaningsuppslag eller spaningsresultat saknas och att brotten uppenbart inte går att utreda. I den absoluta majoriteten av fallen har det alltså rört sig om svårigheter att utreda vad som har hänt eller vem som har gjort något. Att utöka det kriminaliserade området hjälper ju knappast i dessa fall.
Mot bakgrund av att det tycks oklart för många vad som är tillåtet och vad som är förbjudet överväger jag om det möjligen finns ett behov av åtgärder för att förtydliga de bestämmelser som vi i dag har, så att såväl potentiella gärningsmän som allmänheten är informerade om vad som faktiskt gäller.