Gunilla Carlsson (M):
Anne-Marie Pålsson har frågat mig om lämpligheten av att ge biståndsmedel i form av budgetstöd till länder med korruptionsproblem och om jag har för avsikt att ta initiativ till att stärka vår kontroll av hur medlen används. Jag kan på flera sätt dela Anne-Marie Pålssons oro när det gäller de problem som är förknippade med budgetstöd som biståndsform. De granskningar som gjorts av i första hand OECD/Dac och den brittiska riksrevisionen av budgetstödets effekter visar att det är en form av bistånd som har betydande fördelar.
Men det finns, som Anne-Marie Pålsson också påpekat, risker. Inte minst gäller dessa korruption. När jag för egen del vägt samman argumenten, och prövat andra till buds stående biståndsformer, har jag kommit fram till att budgetstödet har betydande förtjänster. Detta förutsätter att vi på ett tillfredsställande och medvetet sätt hanterar riskerna, vilket jag anser att vi nu blivit bättre på. Jag anser därför att vi bör fortsätta att använda budgetstöd i vårt bistånd.
I stort sett alla involverade parter i utvecklingssamarbetet, givare, samarbetsländer och internationella organisationer, enades år 2005 om Parisdeklarationen om effektivitet i biståndet. Regeringen tar deklarationen på största allvar. Detta innebär bland annat att Sverige förbundit sig att öka andelen så kallade programstöd, till vilka bland annat budgetstödet räknas. I september arrangeras en stor internationell konferens i Accra som har till ändamål att följa upp Parisdeklarationens utfästelser.
Redan nu kan vi dock konstatera att målet om att två tredjedelar av biståndet ska kanaliseras som programstöd inte kommer att uppnås till år 2010. Budgetstöd ger oss som biståndsgivare, såväl som samarbetsländerna, flera fördelar i förhållande till användningen av traditionella projektstöd. För det första ger vi budgetstöd bara till länder som har en väl ge-nomarbetad och politiskt förankrad plan för hur fattigdomsproblemen ska hanteras. Dessa planer granskas även av andra givare och internationella organisationer, bland annat Internationella valutafonden .
För det andra ger oss budgetstödet en rätt, och skyldighet, att föra en kontinuerlig dialog med landets högsta politiska ledning om hur den lyckas i sin hantering av fattigdomsfrågorna och om hur den utövar sin styrning. Budgetstöd kan därmed fungera som morot för att genomföra reformer, till exempel att förbättra offentliga system och institutioner, särskilt vad gäller korruption. Uppföljningar av budgetstödet sker regelbundet och tillsammans med samarbetslandets regering och andra givare.
För det tredje är vi aldrig ensamma som givare av budgetstöd till ett visst land. Minst två givare deltar alltid i ett budgetstödsprogram och bygger sina insatser på överväganden som i hög grad liknar våra. Sådana gemensamma och vanligen relativt långsiktiga åtaganden gör att de tidigare vanliga problemen med fragmentering av biståndet minskar. Detta ökar även förutsägbarheten för samarbetslandet och minskar även belastningen på landets administration.
När budgetstödet fungerar som bäst kan det bidra till att öka samarbetslandets ansvarstagande för landets utveckling, öka kontrollen över budgeten och bidra till ett mer effektivt utnyttjande av statens resurser för fattigdomsbekämpning. För det fjärde kopplas budgetstödet vanligen ihop med andra typer av insatser. Det kan gälla stöd till utveckling av statens budget- och ekonomisystem, den statliga revisionen eller till stärkande av de statsanställdas kompetens.
Regeringen beslutade den 10 april om en revidering av de riktlinjer som gäller för budgetstödet. Detta gjordes bland annat mot bakgrund av den granskning Riksrevisionen redovisade i fjol. Genom de nya riktlinjerna höjer regeringen ribban för de länder till vilka vi kan ge budgetstöd, för att därmed öka effektiviteten. Vi gör detta genom att ytterligare skärpa våra krav på ett demokratiskt fungerande samhälle, respekt för mänskliga rättigheter och kraftfulla åtgärder mot korruption.
När det gäller korruption kräver vi ett tydligt åtagande samt vidtagna åtgärder från landets regerings sida i syfte att bekämpa korruptionen i den offentliga verksamheten. I jämförelse med andra biståndsgivare ser jag våra riktlinjer i dessa avseenden som tydligare såväl som mer effektiva vad gäller att hantera riskerna. De reviderade riktlinjerna har redan börjat tillämpas av UD och Sida.
Sedan tidigare innehåller våra riktlinjer krav på samarbetslandets strategi för fattigdomsbekämpning, dess makroekonomiska politik och formerna för dess offentliga styrning, det vill säga statens förmåga att styra den offentliga verksamheten. Inom UD har nyligen inletts en översyn av riktlinjerna för programstöd, det vill säga förutom av budgetstödet även av olika former av sektorsbudgetstöd. Regeringen kommer före årets slut att ta ställning till de förslag som kommer ut av detta arbete.
Jag hoppas att vi då kommer att vara ännu bättre skickade att hantera de problem Anne-Marie Pålsson lyft fram.