Lotta Finstorp (M):
Tack för en bra debatt i det här stora och svåra ämnet, ministern. Det är faktiskt en tredjedel av statens budget vi talar om, och förstås mycket mänskligt lidande. Rehabkoordinatorer tror jag absolut på. I Södermanland hade vi ett Finsamprojekt som nu är permanentat hos landstinget. Det hette Rehabskelettet. Det är ett ganska obehagligt namn, men det var väldigt bra och framgångsrikt - otroligt bra.
Jag tror att Finsam kan vara en viktig aktör i detta arbete för dem som är långtidssjukskrivna och kanske dessutom inte har en arbetsgivare som blir den fjärde parten i dialogen. Synen på och nyttan av sjukskrivningar är jag väldigt glad att ministern tar upp. Vi måste prata om det intressanta i sjukskrivning som behandling.
Jag tror att det många gånger är där man hamnar, och det finns en stor del av detta i de sjukskrivningstal vi ser. Det handlar om attityden till sjukskrivning. Vi kan också titta på de stora regionala skillnaderna i sjukskrivningar, som inte går att förklara med en sämre hälsa.
Man kan se att vissa län har betydligt högre sjukskrivningstal än vad framför allt storstäder har. Stad och land gör stor skillnad. Detta skulle man behöva göra en större utredning om och analysera tydligt. Samverkan är oerhört viktig.
Låt oss titta på aktörerna: patienten, arbetsgivaren, Försäkringskassan och hälso- och sjukvården. En av aktörerna, hälso- och sjukvården, har i dag inte uppdraget att vårda och behandla för återgång till arbete. Det tror jag att man måste titta på.
Om alla fyra nu ska samverka och dra åt samma håll för återgång till arbete när så är möjligt måste man få in en arbetsfokuserad hälso- och sjukvård i hälso- och sjukvårdens lagstiftning. Jag tittade på portalparagrafen i hälso- och sjukvårdslagen och funderade verkligen på detta med återgång till arbete.
Som första paragraf står: Med hälso- och sjukvård avses i denna lag åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Det finns ingenting om att man ska vårda och behandla för att människor ska komma tillbaka till det liv de hade tidigare. I den andra paragrafen står: Den som har störst behov av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården.
Om vi tänker på blåljus, till exempel, ska den som har den svåraste problematiken komma först. Om man skulle få in detta med återgång till arbete - hur ska då triageringen se ut? I dag jobbar alla med triagering inom hälso- och sjukvården. Man prioriterar och sorterar utifrån behov, smärta, diagnos och så vidare. Hur ser ministern på detta?
Om det är önskvärt att få in återgång till arbete - hur ska man kunna få in det i lagstiftningen utan att man på så sätt säger att den som har ont i ryggen ska gå före den som kommer in med hjärtinfarkt? Så kommer det ju aldrig att bli, men ändå. Detta är en jätteintressant problematik. Jag vet att det finns ett sådant förslag i socialförsäkringsutredningen.
Det finns mycket kritik från läkarkåren och hälso- och sjukvården till detta, och det är klart att om man ställer det på sin spets blir det absurt. Jag tror ändå att det är oerhört viktigt att få in det här på något sätt. Vård och behandling ska sträva mot att man kan komma tillbaka till jobb eller studier.