KBLab/rixvox huggingface dataset:
Finn Bengtsson (M):
Jag är väldigt glad över att jag lyckades jaga upp mina röda kamrater i den här diskussionen ytterligare en runda, inte minst Karin Rågsjö, som är så genomtänkt och klok på alla sätt. I reservationen står det: "Jag anser också att apoteket bör erbjuda kunden expressleverans till hemmet om inte 24-timmarsregeln kan hållas."
Den meningen, herr talman, är mycket intressant, för just nu erkände Karin Rågsjö i sitt anförande att det inte är apotekens problem utan att det är grossisternas problem. Då borde väl lagtexten, om den nu ska skrivas in, handla om dem som bär ansvaret, nämligen grossisterna. Varför handlar den då om apoteken?
Jo, därför att Karin Rågsjö vill använda det här tillfället för att torgföra sin vansinniga idé om att återförstatliga apoteken, så att vi återgår till ett nordkoreanskt eller möjligtvis kubanskt eller halvdiktaturliknande tillstånd i någon sydamerikansk stat som jag inte känner till, där man fortfarande har apoteksmonopol. Herr talman!
Det som Karin Rågsjö nu framför förefaller vara en massiv kritik mot att allt har blivit sämre och att allt var bättre förr.
Då måste man, i en internationell, globaliserad värld, fråga sig om alla andra världens demokratier är så omåttligt korkade att de inte har sett det som Vänsterpartiet i Sverige har sett, ljuset i tunneln, att det hade varit bättre att återgå till ett monopol, eftersom det skulle innebära att alla dessa problem bara skulle försvinna från världens yta. Det kanske är så att andra länder har något att tillföra oss.
Det var det alliansregeringen tog fasta på när man gjorde en omreglering på ett mycket ansvarsfullt sätt, så att man behöll en statligt styrd del för att hantera de frågor som verkligen är av betydelse för staten att ha kontroll på. Men marknaden i sig är bättre för att öka tillgängligheten för kunden.
Finn Bengtsson (M):
Nu får det vara nog med osakligheterna! Uppföljning av apoteksomregleringen var en av de mer massiva insatser som den förra regeringen föreslog och som den nuvarande regeringen följer upp, så uppföljning av apoteksomregleringen sker, Karin Rågsjö. Problemet med Karin Rågsjös resonemang är att hon försöker att tala ur ett slags kundperspektiv. Jag försökte ge en annan dimension, tala om vad kunderna vill ha. Då är det viktigt att se vad som är den politiskt viktiga hierarki som vi ska titta på när det gäller läkemedel.
Det handlar om kanske en av de viktigaste behandlingsprinciperna i sjukvården alla kategorier i dag, varför socialutskottet måste engagera sig i detta och inte bara näringsutskottet. Det gäller att kunna utveckla nya läkemedel som kan ersätta de gamla som har många brister. Den utvecklingen kräver marknadsekonomi, något som jag ändå tror att Vänsterpartiet inte är särskilt förtjust i, trots att man har reformerat sig.
Det andra är att titta på läkemedelsförmånen, alltså att vissa läkemedel ingår i läkemedelsförmånen och att andra inte gör det, på ett i dag mycket nyckfullt sätt, eftersom man tittar på ett grupperspektiv. Det är klart att det kollektiva synsättet kanske tilltalar ett kollektivistiskt parti som Vänsterpartiet. Men det tilltalar inte mig som individualist. Det är just därför som jag är kundmedveten.
Jag nämnde också i ett tidigare inlägg att jag har förskrivit läkemedel till just kunder, individer, i över 35 års tid. Jag vet att deras intresse ofta gäller: Finns det något nytt läkemedel som jag kan ta, eftersom jag inte kan ta de gamla läkemedlen? Finns det möjligtvis ett läkemedel som är rabatterat som alla andra, så att jag rättvist kan få stöd av samhället för det? Någon enstaka gång handlar det om problem att leverera läkemedel på apoteket. Men det är den frågan som Vänsterpartiet fokuserar helt på.
Det gör man egentligen av en enda anledning: Man vill återföra diskussionen till det lite puttenuttiga och säga att det finns sämre kundnöjdhet, för då kan man föra fram förslaget att återförstatliga apoteken igen, gå till precis det som de totalitära regimerna har kvar som en reminiscens av ett gammalt kommunisttänkande. Jag säger inte att det är så för Karin Rågsjö - men det låter så.
Finn Bengtsson (M):
Efter detta spirituella anförande kan vi inte gå hem utan att åtminstone ha haft en dialog. Det är uppenbart att Vänsterpartiet tillhör dem som väldigt tydligt vill återförstatliga apoteksväsendet. Jag har en reflexion som jag vill delge Karin Rågsjö.
Man säger att alliansregeringen omreglerade apoteksmarknaden, som varit monopoliserad, av ideologiska skäl. Men naturligtvis vill man också återförstatliga den av ideologiska skäl. Av socialistiska skäl vill man ha monopol. Socialister har en fäbless för att få fler monopol, i Karin Rågsjös fall kanske snarast så många som möjligt.
Men låt oss titta på omvärlden! När vi började omreglera vår apoteksmarknad fanns det mig veterligt fyra länder som hade apoteksmonopol. Vid sidan av Sverige var det Kuba, Nordkorea och något sydamerikanskt land. Det skulle inte förvåna mig om det var Hugo Chávez land.
Då får man ställa sig frågan: Är det så att de i resten av världen, som också är i behov av läkemedel, är så urbota korkade att de inte har en monopoliserad apoteksmarknad, som fungerar så mycket bättre? Kundnöjdheten är enligt Karin Rågsjö mycket bättre när man har ett monopol. Det är bättre för Sverige att ha ett monopol, men uppenbarligen är det inte bättre för andra länder.
Alternativt är det så att de i resten av världen i all sin vishet inte har förstått att det som Vänsterpartiet yrkar på är bättre, att vi skulle återgå till en monopolmarknad på apoteksområdet. Det skulle vara intressant att höra Karin Rågsjös reflexioner om just den frågeställningen.
Finn Bengtsson (M):
Att Vänsterpartiet tycker illa om att folk tjänar pengar vet vi alldeles uppenbarligen. Vi kan titta på de argument som här kastas fram om att det nu har blivit sämre. Vi får nog gå tillbaka och titta lite grann. Det har gjorts och finns väldigt många pågående utredningar för att följa upp reformen. Det har man varit väldigt noga med från alliansregeringen. Jag är säker på att inte heller vänsterregeringen kommer att undvika att göra en sådan uppföljning. Låt oss avvakta och se de faktiska siffrorna.
Det vi vet är att antalet utleveransställen är betydligt fler efter omregleringen. Tittar vi historiskt måste vi ändå fundera på: Vad var anledningen till att man ville omreglera apoteksmarknaden? Socialister vill gärna behålla monopol som finns. De ser aldrig någon anledning att fundera: Kan detta göras bättre på ett annat sätt? Som jag sa ger en omvärldsanalys omedelbart vid handen att en omreglerad apoteksmarknad är vad de i resten av världen föredrar och uppenbarligen klarar sig väldigt bra med.
Jag tror att människorna i alla dessa länder kräver kvalitet och kundnöjdhet och uppenbarligen också får det. Det var nämligen så att vi från början hade ett helt fritt apoteksväsen, det vill säga att apotekarna var nästan autonoma. Sedan införde man ett apoteksmonopol mycket på grund av beredskapsskäl.
Vi hade det kalla kriget och kände ett krav på att vi måste ha kontroll över en marknad så att vi även i riktiga kristider kan ge svenska folket möjlighet att få mediciner om vi skulle hamna i en krigssituation. Det argumentet blev tunnare och tunnare. Det var huvudargumentet för att omreglera apoteksmarknaden och likna resten av världen. Det som förespråkas från Vänsterpartiet i det här sammanhanget görs med lösa rykten om dålig kvalitet.
Jag som har förmånen att förskriva en hel del läkemedel kan säga att de patienter som får mina recept inte har gett den feedback som Karin Rågsjö uppenbarligen har fått. Jag tycker att det är att backa in i framtiden att ens föreslå att återgå till en monopolmarknad på det här området. Det görs i strid mot bättre vetande om man bedömer att de i resten av världen har ett sådant vetande.
Finn Bengtsson (M):
Det är en intressant debatt vi för. Den visar att man från socialdemokratiskt håll - det var Suzanne Svensson som nämnde det - tycker att det svar som infrastrukturministern ger är väldigt klargörande. Jag tycker att det andas en vånda inför att vara i lag med tillväxtfientliga partier, som tidigare försökte kväsa flygtrafiken i Sverige genom att låta den gå mot sotdöden.
När man nu kommer i regeringsställning blir det mycket starkare uttalanden. Vice statsministern uttalar tydligt att ett antal flygplatser, däribland den som Mathias Sundin har värnat om för Sveriges femte stad och en helt central del i kärnan av vår verksamhet, nämligen Linköping City Airport, hotas av nedläggning. Jag kan inte för mitt liv förstå att vi ska vara fria från oro för det.
I så fall är den enda garantin att Folkpartiet, glädjande nog, råkar sitta i kommunledningen och kan stå emot framför allt Miljöpartiet men även Socialdemokraterna. När de lokalt går i lag med Socialdemokraterna i regeringsställning garanterar det inte på något sätt att vi ska känna oss trygga i att den här frågan inte kan landa väldigt snett.
Nu hoppas jag inte att den påtryckning som Miljöpartiet där kan utöva tillsammans med Vänsterpartiet kommer att ha det genomslaget, utan där tror jag att Folkpartiet i så fall kan vara en garant för detta i Linköpings kommun, tillsammans med de övriga i oppositionen som tycker samma sak. Eftersom vi tycker att detta är så allvarligt har vi tre moderater från Östergötland, på samma tema som Mathias Sundin nu har interpellerat på i dag, väckt en motion i riksdagen för att få upp frågan till diskussion bland de folkvalda.
Vi vill även här försöka vaccinera oss mot att regeringens ambivalenta uttryck får ett genomslag till ett negativt utfall för Linköping. Det är helt vitalt för både regionens och landets framtid.
Finn Bengtsson (M):
Ja, det var det här med ladorna, finansministern, om de är fulla eller tomma. Om ladan är tom kan man inte betala ut pensioner. Man tvingas permittera folk som är offentliganställda. Länder typ Grekland och Italien och andra länder som har vanskött sin ekonomi har tomma lador. Sverige har fulla lador i så måtto att vi från Alliansen lägger en ansvarsfull budget för ett reformutrymme på 10 miljarder.
Vi säger samtidigt att den ska vara finansierad för att vi ska ha trygghet att också kunna bevaka överskottsmålet. Vad gör då Socialdemokraterna med draghjälp av Vänsterpartiet? De ställer ut löften om allt till alla, och vips har man 25 miljarder. Det är klart att 25 miljarder är mer än 10 miljarder. Då kan man ju beskriva det som att ladan var tom, om man hade förväntat sig att ha 25 miljarder. Men hur tillskapas de 25 miljarderna genom de jobbskapande åtgärder som finansministern talar om i sitt svar? Man ska ta bort den bortre parentesen i sjukförsäkringen.
På vilket sätt är det jobbskapande? På vilket sätt har höjningen av a-kassan med statliga medel, som annars kan lösas av parterna själva, en jobbskapande effekt? Den ökar ju trösklarna in på arbetsmarknaden. Det är ställt utom allt tvivel att så är fallet; det har historien visat. Då är faktiskt frågan: Hur kan det komma sig att man kan bedriva en så pass ansvarslös politik? Man säger att det är jobbskapande när det handlar om skattehöjningar.
De dämpar bland annat människors möjligheter att råda mer över sin egen inkomst, vare sig man är löneanställd eller pensionär. Företagen har lättare att anställa folk om man sänker arbetsgivaravgifter och tar ansvar på det sättet. Jag förstår inte hur man kan få ihop detta från finansministerns sida. Jag tycker att det är högst anmärkningsvärt att sätta upp en bild av en tom lada i det land som kanske har klarat den globala finanskrisen allra bäst.
Däremot måste vi blicka framåt. Då handlar det om att redan nu, när vi ser en gryende konjunkturförändring, driva en ansvarsfull politik som gör att vi kan rusta för framtiden. Vi vet tyvärr att det kommer att komma fler situationer likt den vi har gått igenom. Vi är ännu inte igenom detta, vilket gör att ett litet, exportberoende land är beroende av att de andra länderna i Europa reser sig. Det verkar tyvärr inte vara så att de går lika bra som Sverige har gått.
Därför är det viktigt med en ansvarsfull finanspolitik.
Finn Bengtsson (M):
Eftersom statsrådet inte kommenterade mitt förslag om gruppklassificering vill jag inskärpa betydelsen av att man ser över detta fastän utredningar har stupat på att de inte lyckats komma fram med förslag. Jag tror att det finns en öppning här. Det blir ett sisyfosarbete om man hela tiden ska skynda på nuvarande lagstiftning när det gäller att kriminalisera substanser för att de är narkotiska om man inte på något sätt har en verkansbaserad definition.
Det är intressant att titta på den svenska lagstiftningen när det gäller exempelvis skjutvapen, sprängmedel och till och med dopning. Där har vi en verkansbaserad ingång i fråga om att kunna kriminalisera detta. Det måste rimligen gå att få fram det också kring narkotiska preparat.
Mitt ingångsvärde var som sagt att man skulle försöka hitta en lösning där man undantar de legala narkotiska substanser vi har och de substanser som vi av annan anledning inte vill ska falla inom ramen för en narkotikaklassificering för att de regleras av andra lagrum, som alkohollagen, tobakslagen och så vidare. Detta är trots allt ett viktigt medskick i debatten till Morgan Johansson.
När det gäller straffskärpningen är jag glad både över att Anders Hansson lyfter fram detta och över att statsrådet inte är negativ till att se över det. Det finns ett utredningsförslag också. Vi vill ju inte med en straffskärpning i fråga om narkotikalagstiftningen lägga sten på bördan för de människor som redan lider under ett missbruk, utan det handlar om att låta polisen och andra myndigheter prioritera bekämpandet av den typen av brottslighet. Det är ett missförstånd som tyvärr ofta finns.
När man höjer straffvärdet gör man det också som en viktig signal: Det här accepterar vi inte. Och då är det inte missbrukarna vi inte accepterar, utan det är langarna, producenterna och de som gör grova pengar på detta, helt enkelt grova organiserade brottslingar. För att komma åt dem och minimera deras utrymme behöver vi på områden där grov organiserad brottslighet existerar, inte minst inom narkotikasfären, alltid ha ett högt straffvärde för att motivera myndigheter, inte minst de rättsvårdande myndigheterna, att beivra den typen av brottslighet.
Finn Bengtsson (M):
Så här är det med det demokratiska spelet när man inte kommer väl förberedd. Då blir det andra möjligheter att sköta interpellationsinstrumentet. Jag hade tänkt ställa en fråga till finansministern eftersom hon hela tiden, inom ramen för den här interpellationen, upprepade sitt mantra att den tidigare regeringen lånade till skattesänkningar.
Jag har tidigare frågat hur man, om man har världens högsta skattetryck, kan förutsätta att det inte finns någon möjlighet att sänka skatten. I stället blir man anklagad för att låna till det hela. I så fall finns det bara en väg, och det är att fortsätta att höja skatten. Det ligger lite grann implicit i den retorik som säger att alliansregeringen lånat till skattesänkningar.
Jag har tidigare frågat finansministern hur det kan komma sig att man när Sverige under tidigare regerings maktinnehav har amorterat rätt rejält på sin statsskuld samtidigt kan påstå att vi lånat till skattesänkningar. Det är ju inte sant. Vi har faktiskt lägre statsskuld nu än när vi tog över regeringsmakten 2006. Det är någonting som den nuvarande regeringen har glädje av att administrera.
Då säger finansministern att det beror på att vi har sålt ut statlig egendom. Men finns det något egenvärde i att äga en spritfabrik värd kanske 60 miljarder kronor? Varför ska svenska folket äga en spritfabrik? Varför ska vi äga ett kommersiellt flygföretag? Varför ska vi äga delar av Vattenfall som ger sig ut på en internationell marknad med mycket tveksamma miljöinvesteringar?
Man måste väl kunna amortera eller sänka utgifterna för staten genom att bli av med sådan verksamhet som inte bör bedrivas i staten, såvida inte motiven finns. Då har man heller inte lånat till skattesänkningar. Det var det jag ville ta upp, men nu får jag inget svar av finansministern.
Finn Bengtsson (M):
Jag måste säga att jag blir uppriktigt glad när jag hör anslaget i civilminister Ardalan Shekarabis svar på de frågor som både Per Åsling och jag ställde. Det borgar för att vi skulle kunna hitta en konstruktiv dialog när vi väl rett ut de möjliga värderingsmässiga åsikterna om hur privat serviceverksamhet kan bidra till allas väl.
Med detta sagt har, precis som Per Åsling sade, den gemensamma synen på vinst i välfärden, enligt den överenskommelse mellan regeringen och Vänsterpartiet som presenterades den 6 oktober, ett helt annat anslag.
Jag är naturligtvis väldigt rädd för att Vänsterpartiet genom den överenskommelse man gjort kommer att få ett stort inflytande, lite grann beroende på hur de hanterar situationen, och kan lägga in något slags veto eller utpressningskrav på att regeringen ska vara tuffare och ifrågasätta privat verksamhet inom välfärden, inte minst inom vård och omsorg.
Jag hoppas verkligen att civilministern står för det han nu har sagt och kommer att motverka den typen av, vill jag säga, råsocialistiska inslag som vill kväsa verksamheten. De särskilda aktiebolagen med särskild vinstutdelning har ju inte varit någon succé, och de lär knappast heller gå att utveckla. Det tror i alla fall inte de som vill bedriva den verksamheten.
Avslutningsvis ska jag säga att jag varit verksam i vården sedan slutet av 70-talet. Jag tillhör dem som trivs väldigt bra med att jobba i offentlig verksamhet, men många av mina kolleger inom verksamheten vill bedriva det hela efter eget huvud. Jag är övertygad om att många av dem kommer att tappa sugen om det drar ut på tiden vad gäller möjligheten att etablera sig inom ramen för, som statsrådet säger, den solidariska finansieringen för att bedriva hälso- och sjukvård.
Finn Bengtsson (M):
Denna interpellation handlar lite grann om en gissningslek när det gäller kalkyler för vad som skapar jobb och vad som inte skapar jobb. Jag sade i mitt förra inlägg att det också i grunden handlar om politiska värderingar om vad som skapar jobb. Finansministern nämnde före ajourneringen för gruppmöten att det handlar väldigt mycket om svårbedömda beteendeeffekter. Jag vill komma in lite grann på detta i mitt sista inlägg och kommentera beteendeeffekterna.
Om man höjer skatten på lönearbete och på företagande får man, utan att vara någon Einstein, fundera på om detta kommer att skapa bättre förutsättningar för att människor ska vilja betala mer skatt och kanske jobba ännu mer för att betala ännu mer skatt. Denna altruism kanske inte alltid finns i ett land som har bland världens högsta skatter. På samma sätt är det med företagande.
Om det blir dyrare och mer riskabelt att starta ett företag, vill man då expandera detta företag och ta ännu större risker till mindre förtjänst? Jag tycker att det är logiskt att det är mycket tveksamt. På samma sätt är det också med arbetsgivaravgiftshöjningar. Om man höjer arbetsgivaravgifterna, på vilket sätt tror man då att en arbetsgivare känner ännu större stimulans att ta in människor, naturligtvis med trygga villkor, till en högre kostnad?
Detta har vi diskuterat ganska mycket när det gäller den allvarliga situationen med ungdomsarbetslösheten. Om man inte stimulerar arbetsgivarna utan snarare höjer deras kostnader för att anställa unga, på vilket sätt tror man då att detta skapar jobb?
Detta är alltså beteendeeffekter som jag tycker att man kan analysera utifrån ett vanligt mänskligt perspektiv och sunt förnuft och som talar emot Socialdemokraternas resonemang om att deras politik och deras värderingar när det gäller människors beteende skulle skapa fler jobb. Jag tror att det riskerar att skapa färre jobb.
Finn Bengtsson (M):
Jag tackar Per Åsling för en mycket viktig interpellation och tackar finansministern för svaret. Detta med organiserad brottslighet är ett intressant kapitel. Organiserad brottslighet har en tendens att söka sig dit där man kan tjäna mycket pengar och har samtidigt ett lågt straffvärde.
Anledningen till att det har växt fram en storskalig och organiserad verksamhet av spritsmuggling till Sverige är att regelverket är i behov av en översyn. Innan dess är det naturligtvis viktigt, som regeringen har sagt, att ha en utredning om problemets storlek.
Jag och min riksdagskollega Andreas Norlén tog ett initiativ eftersom man i Östergötland var väldigt framsynta från både polis- och åklagarmyndighet för att i ett projekt som heter Bus Stop försöka stoppa dessa stora illegala transporter som företrädesvis skedde med buss från utlandet.
Det ledde fram till att vi i en allmän förslagsframställan till dåvarande justitieminister Beatrice Ask hade ett 22-punktsprogram för hur man skulle kunna attackera den organiserade brottsligheten. På ett antal av punkterna var det ett visst fokus på just den illegala alkoholsmugglingen.
Glädjande nog var justitieminister Beatrice Ask väldigt snabbfotad och tog genast till sig ett av våra förslag, nämligen att ge Tullverket möjlighet att väga bussar som hade en övervikt. Man kunde då redan vid gränsen attackera problemet i stället för att försöka beslå dem längre in i landet, när väl smugglingen var mycket närmare försäljning och brukare eller konsumenter.
Jag tycker att frågeställningen, som Per Åsling skärpte i sin nya önskan om att få ett svar av ministern, är intressant. Jag skulle också vilja fråga finansministern något om hur hon ser på vad storskalig och frekvent illegal införsel av alkohol avser. Finns det från regeringen någon ingång i den här diskussionen redan nu? Hur mycket är det vi talar om?
Ett problem som åklagarsidan har belyst är nämligen att domstolspraxis i Sverige har utvecklats så att det är lätt att få det att glida i väg när det gäller vilken volym som anses vara acceptabel för egen konsumtion. En annan fråga som inställer sig, som har mer med finansministerns ansvar att göra, är detta när Sverige höjer sina spritskatter och andra närliggande länder sänker sina spritskatter.
Tycker finansministern att det kan finnas ett problem i att ta in resurser till statskassan på det sättet om det underlättar för grovt organiserade brottslingar att öka sin alkoholsmuggling, emedan marginalen för vinst naturligtvis ökar? Detta är ett stort problem för de ofta yngre brukarna, det vill säga ungdomar, som kommer i kontakt med olovlig sprit.
Det är även ett riskmoment för folkhälsan på sikt. Det är positivt att finansministern tar upp frågan på det sätt hon gör i sitt svar och att man är beredd att komma vidare, men jag skulle också gärna vilja ha svar på de två frågor jag ställde.
Finn Bengtsson (M):
Jag är glad att finansministern inser det innovativa i det myndighetsövergripande sättet att arbeta i bland annat Östergötland, där projektet Bus Stop har varit banbrytande. Jag tror att det kommer att kunna vara en hjälp för regeringen att komma med ytterligare hjälpmedel för att underlätta myndighetssamverkan. Man ska även kunna kriminalisera. Ett nyckelbegrepp är herrelös alkohol.
Människor som redan har det svårt och kanske är långtidssjukskrivna eller förtidspensionerade lockas tyvärr att åka med bussarna för att sitta och försvara en del av de enorma laster med smuggelsprit som tas in. Den återstående delen som ingen vill kännas vid kallas herrelös alkohol. Man skulle kunna komma åt detta via finansministerns ansvar för att punktbeskatta den herrelösa alkoholen.
Tyvärr har det liggande beslutet från dåvarande Regeringsrätten - det som nu är Högsta förvaltningsdomstolen - inte medgivit att man beskattar denna alkohol. Man måste hitta sätt att minska vinstmarginalen. Ett sätt, utöver att tala om alkoholskatterna i Sverige, är att göra det olönsamt för den grova organiserade brottsligheten.
Exempelvis bussförarnas ansvar för att frakta godset är något för justitieministern att bita i. Ren alkohol är ganska farligt, eftersom det är både tungt och eldfängt. När man fraktar farligt gods har bussförarna ett ansvar. När det gäller den herrelösa alkoholen kan inte ens bussbolagets ägare kommas åt straffrättsligt i dag. Även på Regeringskansliet måste man se en samverkan när man nu först genomför denna utredning för att sedan komma med konkreta förslag.
Jag noterar återigen att jag och min kollega Andreas Norlén har givit ett förslag med en hel del vettiga punkter som vi tycker att justitieministern kan titta noga på tillsammans med finansministern.