KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Vi har i dag 89 000 personer som är aktiva i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är mycket, och det är just den typen av riktade insatser som Sven-Erik Österberg efterlyser. Mer än 10 000 personer av dem som har passerat jobb- och utvecklingsgarantin har gått vidare till ett arbete. Det är ett oerhört bra resultat, och jag hoppas naturligtvis att det blir än fler när verktygen förbättras.
Sven Otto Littorin (M):
Sven-Erik Österberg har frågat mig om jag är beredd att initiera förändringar av hur regeringen redovisar effekterna av arbetsmarknadspolitiken och, om så är fallet, vilka initiativ jag kommer att ta och när i tid dessa kan aktualiseras samt om jag avser att involvera fler departement än Arbetsmarknadsdepartementet i detta arbete. Sedan regeringen tillträdde i september 2006 har arbetsmarknadspolitiken utformats på grundval av existerande forskning och erfarenhet.
Den litteratur som politiken baseras på är väl känd av alla arbetsmarknadsforskare, men det innebär naturligtvis inte att den inte bör göras tillgänglig även för andra. Regeringen håller med Riksrevisionen om att förtroendet för regeringens ekonomiska politik ökar om analysen som ligger till grund för den aktuella politiken redovisas tydligare. Den nuvarande regeringen arbetar med att förbättra redovisningsformatet.
Vi har, sedan regeringsskiftet, arbetat för att i ökad utsträckning se till att så sker, och Arbetsmarknadsdepartementet och Finansdepartementet samarbetar redan i dag intimt kring dessa frågor. Regeringen kommer att fortsätta detta arbete, vilket kommer att avspeglas i de kommande ekonomiska propositionerna.
Sven Otto Littorin (M):
Jag håller med Sven-Erik Österberg om att det naturligtvis är bra att ha material och underlag på bordet, så att alla kan ta del av detta. Formen för budgetpropositioner och andra propositioner ser likadan ut nu som den gjorde under den socialdemokratiska regeringen. Det är klart att vi inte har några fotnoter i budgetpropositionen. Men trots allt kan jag försäkra Sven-Erik Österberg att jag gärna arbetar med dessa frågor just för att vi ska kunna ta del av en gemensam utgångspunkt för olika diskussioner.
Vi arbetar, som sagt, intensivt med detta. Det kommer att synas i budgeten i höst. Det är min absoluta övertygelse. Vi har från Arbetsmarknadsdepartementets sida också försökt arbeta med olika typer av medieseminarier där vi just har försökt belysa den forskning och de erfarenheter som har varit utgångspunkten för det arbete som vi har gjort. Det har vi gjort halvårsvis, och vi kommer att fortsätta med det just för att öka tydligheten och informationsutbytet i dessa frågor.
Vi får all anledning att återkomma - det är jag helt säker på.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vad jag avser att göra för att alla personer som är bosatta i Sverige ska få arbeta i Danmark. Frågan är ställd mot bakgrund av den deklaration som undertecknades i våras om integration i Öresundsregionen av de svenska och danska arbetsmarknadsministrarna. Frågan som Luciano Astudillo ställer avseende det faktum att personer som är tredjelandsmedborgare och bosatta i Sverige inte kan få arbetstillstånd i Danmark ligger dock utanför arbetsgruppens område.
Danmark omfattas inte av direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rättsliga ställning. Direktivet reglerar bland annat rätten för varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare inom EU att ta ett avlönat arbete. Från svensk sida måste vi respektera detta undantag som framförhandlats av en folkvald regering i vårt grannland. Den arbetsgrupp som bildats har med utgångspunkt från bland annat Öresundskommitténs synpunkter identifierat en mängd andra problem som i varierande grad kan uppfattas som gränshinder.
Arbetsgruppen fouserar på att lösa de gränshinder som rör arbetslöshetsförsäkringen, socialförsäkringen och skattelagstiftningen. Många av gränshindren rör individens osäkerhet, till exempel huruvida man är försäkrad vid en eventuell anställning i det andra landet. Ett av de främsta gränshindren är individers bristande tillgång till relevant information om gällande regler. På detta område kan såväl svenska som danska myndigheter och organisationer bli betydligt bättre.
Sven Otto Littorin (M):
Passivitet - det var andra gången jag blev anklagad för det. Jag kan konstatera att den förra socialdemokratiska regeringen under de tidigare tolv åren förhandlade sig fram till ett skatteavtal med Danmark som i mycket är roten till de problem vi nu har att hantera. Jag kan bara beklaga att Danmark inte omfattas av direktivet om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rättsliga ställning. Man kan onekligen ha både en och annan synpunkt på dansk integrationspolitik, men det är dansk integrationspolitik.
Jag har naturligtvis framfört en del av dessa synpunkter och kommer att fortsätta att göra det av det enkla skälet att jag tycker att det vore alldeles naturligt att man följde de regler som gäller alla andra vad beträffar möjligheten att arbeta också i Danmark när man råkar vara tredjelandsmedborgare och har uppehållstillstånd i Sverige. Förhandlingar innebär alltid att det krävs två som vill förhandla.
När vi satte oss ned och diskuterade dagordningen utgick vi naturligtvis från Öresundskommitténs lista på jag tror att det var ett 25-tal punkter som kunde förbättras. Vi försöker beta av dem och kommer i mitten av december att redovisa hur långt vi hittills kommit. Det arbetet kommer inte att avslutas i december, utan det fortsätter givetvis.
Nu har vi efter valet häromdagen ett nytt Folketing i Danmark. Vi vet ännu inte riktigt hur regeringsunderlaget och en ny regering i Danmark kommer att se ut, men jag tror att det finns all anledning att återuppta diskussionen och se om det går att på något vis påverka dem. Å andra sidan är frågan hur stora förhoppningarna för att lyckas skulle kunna vara.
Detta är ett framförhandlat undantag från ett EU-direktiv, och jag vet inte hur pass stor tyngd jag skulle ha i en sådan diskussion. Jag är i grunden helt överens med Luciano Astudillo om målsättningen och syftet med att försöka underlätta för att få en ordentlig integration i Öresundsregionen. Därom råder ingen tvekan.
Sven Otto Littorin (M):
Den senaste siffran jag såg visade att över 20 000 personer nu pendlar över Sundet för att arbeta i något av länderna. Det finns prognoser som säger att den kanske stiger uppemot 40 000 inom fem år.
Det är en veritabel framgångshistoria, och som Luciano Astudillo säger är det en oerhört positiv utveckling för både Sverige och Danmark, för både Köpenhamnsregionen och i stort sett hela Skåne skulle jag nog säga. Det har förstås stor betydelse framöver eftersom det kommer att underlätta för variationer i de båda ländernas arbetsmarknader.
Precis som Luciano Astudillo säger finns det överhettningstendenser - på riktigt, höll jag på att säga - i Köpenhamnsregionen. Därför är det för mig en gåta att man uppfattar sig ha råd att säga nej till arbetskraft som vill komma och jobba, och som dessutom, som Luciano Astudillo nämner, faktiskt fått arbete. Jag håller helt med om detta.
Förslaget om tillfälliga arbetstillstånd för tredjelandsmedborgare är ett bra förslag som skulle kunna underlätta för Danmark att hantera problemet och även underlätta för oss att gemensamt kunna hantera det hela. Jag tar det till mig. Sedan får vi se om vi har en ny arbetsmarknadsminister i Danmark när vi ska träffas i mitten av december. Då ska jag ta upp detta.
Sven Otto Littorin (M):
Mitt slutanförande blir inte särskilt långt. Det har slagit också mig att en del av våra vänner i den danska politiken är oerhört bra på att formulera saker i press och medier, men inte alltid har varit lika bra i förhandlingar. Det beror naturligtvis också på det motstånd de har fått i förhandlingarna - eller "medstånd" eller hur man nu kallar det. Vi ska försöka göra saker när det gäller den här arbetsgruppen och se till att vi får en så väl fungerande integration som möjligt. Jag håller helt med Luciano Astudillo.
De här möjligheterna måste utnyttjas. Vi måste ta vara på potentialen, så att inte bara Luciano Astudillo eller jag eller andra som råkar vara svenska medborgare har möjlighet att utnyttja detta, utan också Loraine och hennes vänner och andra i hennes situation. Min mamma var från Malmö, och jag pluggade och bodde tre år i Lund, så jag har åtminstone en doft av skånskt perspektiv i detta. Jag försöker förstå potentialen.
Det är, som Luciano Astudillo säger, en tillväxtmotor i Sverige. Det vore idiotiskt att inte utnyttja den kapacitet som finns. Jag kan bara hålla med.
Sven Otto Littorin (M):
Torbjörn Björlund har frågat mig om jag avser att ta initiativ som får till effekt att regelverket kring det förebyggande arbetsmiljöarbetet urholkas. Det direkta svaret på frågan är nej. Björlund har i ett antal punkter angett vad han anser att regeringen har gjort på arbetsmiljöområdet. Jag har tidigare i ett antal interpellations- och frågesvar redovisat de åtgärder som vidtagits på arbetsmiljöområdet och skälen för dem samt det arbete som pågår med att utforma den framtida arbetsmiljöpolitiken.
Jag tänker i stort sett inte nu upprepa det jag tidigare sagt. Björlund har nu tagit upp en fråga om Arbetsmiljöverkets föreskrifter inom ramen för regelförenklingsarbetet. Björlund anger felaktigt att regeringen skulle vilja att vissa krav tas bort ur verkets föreskrifter om systematiskt arbetsmiljöarbete. Faktum är att Arbetsmiljöverket självständigt gör en genomgång av sitt regelverk inom ramen för det regelförenklingsarbete som syftar till att minska de administrativa kostnaderna för företagen.
De medel på drygt 40 miljoner kronor för särskilda utbildningsinsatser med mera som fanns tidigare avsåg kostnader för bland annat styrelseutbildning och allmänna informationsinsatser inom arbetslivet samt viss EU-bevakning. Dessa medel var därmed inte särskilt avsedda för skyddsombud. Däremot stöder staten den regionala skyddsombudsverksamheten med drygt 100 miljoner kronor. Detta stöd är högre nu än i slutet av 1990-talet.
En del av detta stöd används av de fackliga organisationerna till utbildning av de regionala skyddsombuden. Det är riktigt att inriktningen på arbetet med den framtida arbetsmiljöpolitiken är att arbetsmiljöpolitiken ska bli mer proaktiv och mindre reaktiv. Sammanfattningsvis finns två huvudfokus för det fortsatta arbetet, nämligen att politiken ska bidra till den samlade jobbpolitiken samt att den ska lyfta fram arbetsmiljöns potential för ökad konkurrenskraft.
Det sistnämnda innebär att arbetsmiljöpolitiken måste ges en mer offensiv och positiv innebörd. Arbetet är i full gång, men det är viktigt att ha respekt för den breda diskussion om dessa frågor som måste ske bland annat genom samråd med arbetsmarknadens parter. Ett sådant samråd på högsta nivå ägde rum den 4 april. Jag och regeringen kommer att återkomma längre fram med mer konkreta åtgärder.
Nu ska vi vända på alla stenar för att hitta den arbetsmiljöpolitik och de styrmedel som kan fungera på ett effektivt sätt i dagens och morgondagens arbetsliv. Allting behöver därvid inte göras på samma sätt som det har gjorts tidigare.
Sven Otto Littorin (M):
Jag tar det som intäkt för att vi ska träffas i den här situationen också efter valet år 2010. Jag tackar för det. Jag hade önskat att jag hade kunnat vara mer konkret. Jag är också otålig på det sätt som Torbjörn Björlund är. Jag tror att det är bra att Björlund är så otålig. Hur den nationella arbetsmiljöstrategin ska utarbetas måste bestämmas tillsammans med parterna, forskare och andra som har intresse och kunskap.
Jag utgår från att när vi landar i den har vi ett så pass brett stöd för den att vi kan vara precis så konkreta som Torbjörn Björlund efterlyser. Den ska naturligtvis diskuteras i ljuset av EU:s arbetsmiljöstrategi. Vi ska också ta hänsyn till exempel från Danmark och andra länder där man har gjort olika bra saker. Det kommer jag att återkomma till när det blir dags.
Sven Otto Littorin (M):
Patrik Björck har frågat mig dels om jag avser att vidta åtgärder för att klargöra vad som är regeringens linje när det gäller arbetsrättsfrågor, dels om jag avser att ta initiativ till att förändra anställningsskyddet och i så fall i vilken riktning. Mitt svar är mycket enkelt, och jag har redan framfört det flera gånger: Det är min och regeringens uppfattning att den svenska arbetsmarknadsmodellen och arbetsrätten generellt sett fungerar bra. Modellen förutsätter att arbetsmarknadens parter uppträder på ett ansvarsfullt sätt.
Det ligger också i modellens natur att det i första hand är arbetsmarknadens parter som bör diskutera och komma överens om eventuella större förändringar på arbetsmarknaden. Vi har genomfört vissa ändringar avseende tidsbegränsade anställningar i syfte att skapa förutsättningar för fler jobb. Dessa regler har därmed blivit enklare och mer ändamålsenliga. I övrigt har regeringen inte för avsikt att föreslå några ändringar i den grundläggande arbetsrättsliga lagstiftningen.
Allians för Sverige gick till val på att det skulle bli billigare och enklare att anställa - inte lättare att säga upp eller svårare att hävda sina rättigheter. Detta innebär dock inte att en diskussion om arbetsrättens funktion och utformning inte kan eller bör föras.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig först säga för protokollet att jag inte kommer att bemöta Patrik Björcks inlägg i dag. Jag har inte någon som helst avsikt att debattera - åtminstone inte i dag - med någon som i den här kammaren anklagar mig för att vara odemokratisk. Då är det sagt. Socialdemokraterna sprider en myt om att det inte finns någon aktiv arbetsmarknadspolitik. Den har vi hört, och den hördes säkert på jobbtoppmötet i dag. Men det är inte sant bara för att det upprepas flera gånger.
Vi har i dag 90 000 personer i jobb- och utvecklingsgarantin, i jobbgarantin för unga och i övriga arbetsmarknadspolitiska utbildningar som tillsammans belöper sig till 12,6 miljarder på ett budgetår. Vad vi har gjort är att vi har viktat om detta. Det är sant att vi har dragit ned på resurserna för dem som har varit kort tid i arbetslöshet och i stället lagt mer på dem som har varit borta länge från arbetsmarknaden.
Skälet till det var precis det som vi har hört här i debatten förut, nämligen att vi framför allt i det starka läge som var förra året och också delvis i år inte velat låsa fast personer som borde ha ett jobb att gå till i arbetsmarknadspolitiska utbildningar. I stället har vi velat lägga mer resurser på dem som har sett en och annan högkonjunktur passera utan att komma tillbaka. Exakt hur denna avvägning ska kunna ske kan man naturligtvis diskutera - om den skulle ha skett på det ena sättet eller på det andra sättet.
Men jag kan samtidigt konstatera att vad som har hänt är att vi har gått från ett läge hösten 2006 då vi hade 3 procent av arbetskraften i olika aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder till ett läge i dag när vi har 1,8 procent av arbetskraften i aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är trots den här neddragningen en av de högsta nivåerna i hela världen. Jag tror att det är bara Danmark och Holland som ligger högre än Sverige i detta avseende. Men denna omviktning har fungerat.
Redan efter ett år har 10 000 personer lämnat jobb- och utvecklingsgarantin för att återinträda på arbetsmarknaden. Det visar att just denna politik fungerar. Sedan blir man lite brydd, och jag vet inte riktigt hur man ska tolka detta. Å ena sidan säger ni nu att allt är högkonjunkturens förtjänst, att högkonjunkturen nu är över, att arbetslösheten nu ökar, att allt går åt pipsvängen, vilket är förfärligt, och att vi borde ha mer jobbpolitik.
Å andra sidan fortsätter ni med en dåres envishet att kräva bristutbildningar som just är tecken på det omvända. Någonstans undrar jag lite grann: Var tror ni själva att ni befinner er i konjunkturläget? Och vad är svaret på den frågan som ni då får svar på om ni ställer er den frågan, det vill säga: Vad ska man då göra? Av det jobbtoppmöte som vi har hört talas om i dag är det uppenbarligen ett antal tusen Amsplatser till som ska lösa hela problemet.
Det måste då tyda på att det finns en bristsituation som ni vill åtgärda och att högkonjunkturen består. Och jag är väldigt glad och tacksam för att Socialdemokraterna är så positiva i sin bild av hur svensk ekonomi och svensk arbetsmarknad fungerar i framtiden. Jag tackar särskilt för det.
Sven Otto Littorin (M):
Maryam Yazdanfar undrar om jag är nyfrälst. Det var nog att ta i. Men jag kanske har skådat lite ljus, i alla fall. Det tycker jag att man gör när man ser den statistik som finns på bordet. Maryam Yazdanfar återupprepar med en dåres envishet att den öppna långtidsarbetslösheten har ökat.
Men då glömmer hon - för att travestera en tidigare socialdemokratisk partiledare - att den som är satt i en åtgärd inte har ett jobb. Det är precis så det är. Den som är satt i en åtgärd har inte ett jobb. Den är faktiskt också arbetslös. Poängen måste ändå vara att man ska ha ett jobb att gå till, en lön att leva på, en arbetsgemenskap att känna trygghet i och en framtid att se fram emot. Jag håller med Luciano Astudillo; det är alltid bättre med aktivitet än passivitet.
Men över det målet ligger någonting annat: Det är alltid bättre med ett jobb än med en Amsutbildning. Problemet är att den gamla Amspolitiken är prövad och har visat sig inte fungera. Man fick intrycket av Maryam Yazdanfar att vi har lagt ned allting. Jag vill påminna om att 1,8 procent av arbetskraften i dag finns i olika typer av åtgärder.
Det är 90 000 personer, varav 12 000 ungdomar, som får just den hjälp och det stöd som man behöver för att kunna komma tillbaka till arbetsmarknaden när man har varit borta länge. Faktum kvarstår. När vi tog över lämnade ni 100 000 ungdomar efter er - den värsta ungdomsarbetslösheten i hela Europa. Det fanns totalt 29 003, för att vara exakt, långtidsarbetslösa ungdomar i oktober 2006.
Den siffran är nu 17 800. Den totala långtidsarbetslösheten för ungdomar har sjunkit med mer än en tredjedel. Luciano Astudillo säger att det är ett skämt. Jag tror inte att de över 11 000 långtidsarbetslösa ungdomar som har lämnat långtidsarbetslösheten och fått ett jobb att gå till tycker att det är ett skämt.
Sven Otto Littorin (M):
Det står naturligtvis Luciano Astudillo fritt att ställa samma frågor om och om igen. Jag skulle aldrig drömma om att på något sätt föreslå eller förstå det som att Luciano Astudillo inte förstår svaret. Jag tror att det snarare handlar om något annat. Kanske vill Luciano Astudillo bli bjuden på tårta igen, när vi passerat 200 interpellationsdebatter. Det kommer han att bli kan jag lova kammaren. Låt oss gå tillbaka till interpellationen och den frågeställning som ligger i botten.
Vi byggde ju vidare på de förslag som kommit i en proposition under 2006 och som vi drog tillbaka. Där ville vi, vilket Socialdemokraterna börjat med, lägga ihop de former av visstidsanställning som tidigare fanns. Det var ett gytter av olika regler. Det fanns många olika former. Vi ville, precis som Socialdemokraterna hade påbörjat, föra samman dem i en mer sammanhållen lagstiftning.
Det är en väl avvägd reform där - återigen - majoriteten av förslagen är oförändrade eller endast marginellt förändrade i förhållande till det som fanns i den proposition som riksdagen antog tidigare under 2006. Sedan kan man naturligtvis ställa sig frågan om det går att hoppa mellan olika former av korta anställningar. Ja, den möjligheten finns. Den har funnits också under socialdemokratiskt styre.
Den är nu mer begränsad än den var tidigare. Men det finns stora praktiska hinder om någon vill missbruka dessa regler, och de ligger i de olika typer av objektiva skäl som finns i lagstiftningen.
Om vi ser att det faktiskt förekommer kombinationer av säsongsanställningar, allmän visstidsanställning, vikariat och annat, som innebär att dessa olika former av tidsbegränsade anställningar förekommer hos samma arbetsgivare under avsevärd tid, kommer regeringen, som vi skrivit i propositionen, att på nytt överväga frågan om en yttersta gräns.
Den skyddsklausulen fanns alltså redan i den proposition som riksdagen godtog under förra riksdagsåret. I grunden handlar det naturligtvis om två saker. Det handlar om att rensa upp i antalet former för visstidsanställningar. Nu har vi allmän visstidsanställning. Man ska komma ihåg att LAS är dispositiv; den måste förhandlas om i olika kollektivavtal och så vidare. Den formen finns alltså.
Därmed har vi gjort det enklare för den enskilde att förstå hur regelverket fungerar. Vi har gjort det enklare för företagen att veta vad som gäller när de anställer på viss tid. Vi har också sett till att den som går på vikariatsanställningar nu har möjlighet att inom två år komma i en fast anställning, i stället för tre år som fallet var tidigare. Vi kan naturligtvis väga dessa för och emot.
Vi menar att det är en väl avvägd reform som handlar om att ordna upp de olika anställningsformerna till en mer överskådlig bild.
Sven Otto Littorin (M):
Det övergripande målet med regeringens politik är full sysselsättning. Alla som vill och kan arbeta ska ha möjlighet att vara med på arbetsmarknaden. I det ligger en lång rad olika saker som vi måste göra. En sådan sak har varit att förenkla formerna för visstidsanställning. Det var det vi gjorde. Vi byggde vidare på den proposition som Socialdemokraterna lade fram år 2006 och som aldrig hann träda i kraft. Vi följde den inte slaviskt.
Nej, det gjorde vi inte, utan vi tittade över en del saker och ändrade naturligtvis en del. När vi nu vill minska de otrygga anställningarna - det vill jag också - låt oss då komma ihåg att det givetvis sker bäst genom en ekonomi som växer, genom att jobben blir fler och genom att parterna i avtal kommer överens om hur fördelningen av olika anställningsformer ska ske. Det är en bra idé.
Vi ser nu en motsvarande förändring till exempel när det gäller deltidsarbetslösheten, som har sjunkit med en fjärdedel sedan vi tog över. Där hände ingenting under er tid. Nu händer det mycket, delvis också för att vi har ändrat en del av incitamenten runt omkring. Nu går det inte längre att som arbetsgivare låta a-kassorna och skattebetalarna dra konsekvenserna av den egna oförmågan att organisera arbetet så att man kan erbjuda heltid. Det är ett jämförande exempel.
Jag tror att detsamma gäller i de här delarna. Man ska komma ihåg att visstidsanställningar precis som Luciano Astudillo säger kan vara ett bra sätt att möjliggöra inträde på arbetsmarknaden. Men vi vill naturligtvis att de trygga och fasta anställningarna ska öka. Det är och ska förbli normen på svensk arbetsmarknad. Men då måste vi se till att det finns jobb också. Därför måste vi ha en politik för full sysselsättning.
Sven Otto Littorin (M):
Det var en intressant slutkläm. Vi skulle uppenbarligen inte diskutera interpellationerna utan någonting helt annat. Låt mig försäkra Luciano Astudillo om att jag gillar mitt jobb. Och jag gillar resultatet. Över 200 000 kommer under den här mandatperioden att lämna utanförskapet och få en lön att leva på, en arbetsgemenskap att känna trygghet i och en framtid att se fram emot. Ni lämnade en miljon svenskar utanför.
Nu har vi en politik som inte, som Sven-Erik Österberg sade tidigare, är en politik som inte innebär något nytt i sig. Det är en jobbpolitik, inte en Amspolitik. Låt mig gå tillbaka till debatten och interpellationen. Den möjlighet som Luciano Astudillo angriper att hoppa mellan olika visstidsanställningar fanns också under socialdemokratiskt styre.
Den fanns i den lagstiftning som gällde före den proposition som ni själva lade fram 2006, och den fanns också därefter. Där har det inte ändrats någonting i förhållande till det som är socialdemokratisk politik. Det som har ändrats är att man om man är vikariatsanställd snabbare erbjuds fast anställning genom att arbetsgivaren tvingas till det. På det sättet kan man säga det rakt omvända mot vad Luciano Astudillo säger.
Slutligen vill jag också tacka för debatterna. Jag är alldeles övertygad om att vi kommer att ses mycket framöver. Som sagt utlovar jag Luciano Astudillo tårta vid 200 interpellationer. Vi är strax där. Välkommen till departementet!