Hillevi Larsson (S):
Vi vill inte gärna tänka på den dag då vi ska dö, men det är någonting som händer oss alla förr eller senare. Många gånger tror man att man vet vad som händer den dagen, vad som händer med ens egendomar och hur de fördelas. Men sanningen är att det kan vara lite komplicerat. Ett exempel är par som har barn från tidigare förhållanden.
Man tror kanske att det är som det brukar vara, det vill säga att det är den efterlevande maken som får ta över egendomen när man dör. Och så är det ju; det gäller även när man har biologiska barn tillsammans. Om man däremot har så kallade särkullbarn, alltså barn från tidigare förhållanden, slås den regeln ut. Det är en del som har fått en smärre chock, för detta har inneburit att barnen kommer och ska få sitt rättmätiga arv.
I praktiken innebär det att om man till exempel äger en villa gemensamt tillhör halva värdet av villan särkullbarnen. Det kan bli problem för den efterlevande maken. Man kan köpa ut särkullbarnen och ge dem motsvarande värde. Då kan man bo kvar. Men det är inte alla som har de ekonomiska möjligheterna att göra detta.
Någonting som inte är direkt vetenskapligt bevisat men som jag kan tänka mig är att män som regel dör tidigare än kvinnor. Ofta är mannen dessutom i ett förhållande ett par år äldre än kvinnan. Det finns alltså stor risk att mannen dör först. Det omvända finns naturligtvis också, men jag tror att det här är ett vanligt scenario. Dessutom har mannen ofta bättre ekonomi än kvinnan.
Det kan alltså bli svårt, inte minst för de efterlevande kvinnorna som inte kan köpa ut särkullbarnen, att bo kvar. Om man har haft en del egendom i förhållandet som enskild egendom och inte som gemensam slås dessutom de normala reglerna ut. Normalt går ju även enskild egendom in i arvet till den efterlevande maken.
Men om det finns särkullbarn från tidigare förhållanden går hela den delen in till barnen. Det kan vara besvärligt, för det är många i dag som har äktenskapsförord. Det är ju bra om man skiljer sig, men man tänker sig kanske ändå att man vid dödsfall, där förhållandet har fungerat fram till döden, vill säkra den efterlevandes ekonomi.
Men då uppstår genast dilemmat att det inte bara är hälften av egendomen som går till särkullbarnen utan hela den del av egendomen som är enskild egendom. Det här är anledningen till att vi har ett särskilt yttrande från Socialdemokraterna tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet.
Detta är ett dilemma som blir allt vanligare med tanke på att drygt vartannat äktenskap slutar med skilsmässa och att många samboförhållanden upplöses. Det tillkommer en del barn under den här tiden - de så kallade särkullbarnen. Detta är självfallet inga enkla frågor. Det är självklart att barnen ska ha sin rätt också.
Men det finns en stor skillnad jämfört med om man har gemensamma barn inom förhållandet. De barnen får vänta till dess att båda föräldrarna har dött. Då kan föräldrarna bo kvar och klara sin ekonomi. Men om man har tidigare förhållanden och barn bakom sig kan det bli ett stort ekonomiskt dilemma. Det här är en avvägning som man får göra. Jag tror att det första och främsta som behövs är information.
Det behövs information om att man kan avtala bort i all fall hälften av beloppet. Särkullbarnen kan alltså genom ett testamente få ut bara hälften av sin laglott, alltså motsvarande värdet av en fjärdedel av villan för att ta ett konkret exempel.
Först efter det att den andra maken - styvföräldern till särkullbarnen - har dött får särkullbarnen ut hela sin laglott, det vill säga allt från sin biologiska förälder. Det är viktigt att informera om vilka regler som gäller och att man faktiskt kan avtala och föra över tillgångar till den andra maken också under äktenskapets gång.
Men man kanske också ska överväga någon form av skydd med tanke på att verkligheten förändras. Det är många efterlevande makar som drabbas hårt.