Penilla Gunther (KD):
Jag ska börja med att yrka bifall till reservationerna 1, 3 och 11. Företagens möjligheter att hitta riskvilligt kapital till goda, marknadsmässiga villkor är ofta en nyckelfaktor för att trygga näringslivets möjligheter att utvecklas, växa och skapa nya jobb.
Vi kristdemokrater anser att det huvudsakligen är privat kapital som ska riskeras när företag startas och utvecklas, oavsett om det rör sig om börsnoterade koncerner, medelstora företag i tillväxtfas eller affärsidéer i tidiga skeden. Det finns dock behov även av statliga marknadskompletterande insatser.
Det omstrukturerade statliga riskkapitalet genom fond-i-fond-lösningen Saminvest AB har dock gått mycket långsamt. Våren 2016 ställde jag mig bakom att förändra strukturen för de statliga finansieringsinsatserna och inrätta detta nya statliga bolag, Saminvest.
I och med detta ändrades också förutsättningarna för Fouriertransform och Inlandsinnovation, som en kollega från Centerpartiet talade om tidigare.
Vi kristdemokrater har sedan dess hävdat att det har varit viktigt att fortsätta ta vara på den kompetens som dessa två bolag har samlat på sig under åren kring kapital inom bilindustrin och inte minst, för Inlandsinnovation, i det geografiska området när det handlar om de norra delarna av Sverige.
Norrlandsfonden är en annan del av den här verksamheten som just Saminvest inte är, och jag kommer ihåg att vi hade en diskussion om vad som egentligen skulle ingå i Saminvest. Om vi skulle göra om hela det statliga riskkapitalet, hur skulle det se ut?
Vi kan som sagt konstatera att än så länge har det inte hänt vare sig det ena eller det andra. Att man lägger ned de här, numera, dotterbolagen Inlandsinnovation och Fouriertransform har varken förändrat takten i nya satsningar eller huruvida man har tagit till vara den kompetens som har vunnits.
I nuläget är jag därför beredd att ställa frågan: Vad har vi egentligen Saminvest till? Det är en väldigt viktig fråga, för det handlar om otroligt mycket pengar. Fru talman! Detta med att se över den offentliga verksamheten och hur den motiveras över tid anser vi kristdemokrater vara väldigt viktigt.
Svenska staten äger i dagsläget 48 företag, varav man fattat beslut om att sälja några. I betänkandet ser vi att det i nuläget är åtta stycken som är godkända för avyttring. Varje riksdagsledamot och varje medborgare borde fundera över om alla dessa verksamheter är lämpliga för staten att äga.
Företagens närvaro på flera marknader riskerar faktiskt en osund konkurrens. Trots att vi har en lagstiftning som ska förbjuda statliga företag att just snedvrida konkurrensen och nyttja sin ställning har vi de senaste åren kunnat se en trend med en breddning av verksamheter som riskerar att ta marknadsandelar på bekostnad av privata aktörer.
De statliga företagens agerande riskerar därför att bryta mot konkurrenslagen, samtidigt som det ökar statens inflytande på de kommersiella marknaderna. Det är en utveckling i strid med Kristdemokraternas syn på ett statligt ägande. Även myndigheter har på senare år gjort stora insteg på den öppna marknaden genom att delta i upphandlingar med varor och tjänster.
Där ger jag en släng av sleven till våra samtliga partikollegor ute i kommuner och landsting som tycker att de bedriver fantastiskt bra verksamheter men inte har en tanke på att de samtidigt kan slå undan benen för befintliga privata aktörer som bedriver verksamheter inom exakt samma område.
Det här är allvarligt, för vi kan inte samtidigt som detta sker säga att det är viktigt att det startas och drivs nya företag och att vem som helst kan göra det i Sverige. The American dream har förvandlats till the Swedish dream. Men det är sannerligen ingen skön dröm man hamnar i om man samtidigt får en hel kommun med riktig styrka bakom som konkurrent.
I Landskrona väljer man till exempel att starta ett kommunalt tvätteri. Jag nästan väntade på att staten skulle göra det, och man har faktiskt nästan redan gjort det - dock inte i bolagsform.
I stället väljer man att låta Kriminalvården gå ut på den öppna marknaden och erbjuda tvätteritjänster med så låga anbud att kommuner och landsting väljer att ta dessa anbud utan att se konsekvenserna för arbetstillfällen och privata företag. Jag tycker att detta är oerhört allvarligt.
Bolag ska vara bolag, myndigheter ska vara myndigheter och man ska inte leka affär om man inte kan driva affär.
Inte ens när jag var liten och hade en leksaksaffär med en liten kassaapparat och en liten kundvagn, där man kunde lägga äpplen och päron, fungerade det att inte gå till kassan och betala för sig.
Men det är vad man gör i de här offentliga verksamheterna när man inte tar ansvar för att de som faktiskt har producerat varorna och försett affären med dem kanske inte får betalt.
Näringsministern, som är ansvarig för ägarpolitiken i det statliga ägandet av bolagen, och finansmarknads- och konsumentministern, som har ansvaret för förvaltningen av dem, bör överväga hur risken för konkurrens i högre grad ska kunna undvikas. Bland de statliga företagen har vi till exempel Infranord AB, som jobbar med anläggningsarbete, och hur många gör inte det?
Vi har Swedesurvey, som sysslar med lantmäteritjänster i utlandet, och så har vi min favorit: det ryska bolaget som ägs tillsammans med staden Sankt Petersburg. Det sistnämnda har jag talat om ett antal gånger tidigare, men jag har aldrig kunnat få ett svar på vad det är som gör att vi fortfarande tycker att just detta bolag är värt att ha.
Till vilken vinst och till vilken samhällsnytta har vi det? Vi har också sett en trend med statliga företag som skapar inhouseverksamheter som agerar på den öppna marknaden, och det är inte i linje med bolagens uppdrag, anser vi.
Det kan vara intressant med en transparent översyn av de statliga bolagens aktiviteter i form av intern verksamhetsutveckling som sträcker sig utåt, mot och i konkurrens med andra aktörer. Där anser vi att alla myndigheter också bör göra en översyn av vilka verksamheter som just är konkurrerande med privata företag. Det är det offentligas uppgift att ha något slags samhällsintresse, tycker jag.
Det är viktigt att komma ihåg att det ska vara ett strategiskt viktigt ägande. Det ska finnas en poäng i att äga det för infrastrukturen, av säkerhetsskäl eller något annat som gör att vi i till exempel tider av kris ska ha särskild nytta av dessa bolag. Fru talman!
Avslutningsvis: Allt kanske inte ska ägas av staten, men det som ägs av staten ska i alla fall inte konkurrera med privata verksamheter.