Torbjörn Björlund (V):
Jag vill tacka för medverkan från de två andra deltagarna förutom mig. Samtidigt är jag lite konfunderad. Vi pratar om teckentolkning i arbetslivet. Böcker och sådant är jättebra. Vänsterpartiet har ställt ett antal interpellationer om tecken och teckentolkning för döva och dövblinda. Det är säkert en viktig fråga också.
Men i det här fallet handlar det om arbetslivet, hur man ska se till att de som är döva, dövblinda och hörselskadade kommer in i arbetslivet, hur man ser till att de får ett bra jobb, hur man ser till att de inte diskrimineras. Ministern var inne på värdighet, lagar och sådana saker. Det finns i dag, tycker jag utifrån den kontakt jag har haft, ett underlag för att göra funktionshinder till grund för diskriminering.
Det är det som man har kritiserat regeringen för att ha tagit undan i det nya lagförslaget. Det är något som är uppseendeväckande, för det finns ett antal fakta som gör att man kan lyfta fram det som ett underlag när det gäller diskriminering. I arbetslivet handlar det mycket om att ordna upp och se till vilken organisation som ska ta ansvar.
Men det finns också andra saker som gör att man inte riktigt kan se att det räcker till. Vi var inne på Samhall. Samhall är ett kärt ämne som vi har diskuterat många gånger. I det här fallet handlar det kanske om att man på något sätt ska hitta rätt arbete för dem som är döva och dövblinda. I och med att man inte har möjligheten till teckentolkning hänvisas man till arbeten av enklare slag.
Man kan plocka med varor och sådana saker, alltså arbeten där man inte kräver teckentolkning. Det är en diskriminering i sig, för det hindrar naturligtvis deras utveckling i arbetslivet, hindrar fortbildning och möjlighet att gå vidare i lönekarriär. Det är en oerhört allvarlig fråga när det gäller de bitarna. Det finns andra saker som direkt påverkar andra. Ett exempel är de dövblinda som har haft ett sommarläger.
Genom att man inte kunde få teckentolk till ledaren för lägret kunde man inte genomföra lägret 2007. Det ställdes in. Att den anställda inte fick hjälp drabbade även andra, dövblinda ungdomar på det lägret. Sådant är naturligtvis väldigt olyckligt. Det får inte ske, tycker jag.
Man måste se till att det på något sätt löses, oavsett vem som ska ha ansvaret. När det gäller Samhall och de resurser som har skjutits till är det naturligtvis inte tillräckligt. Det visar inte bara det här med döva, dövblinda och hörselskadade. Det finns andra grupper i samhället som i dag drabbas av att Samhalls resurser inte räcker till i alla fall och att man i vissa fall använder resurserna på fel sätt. Det finns många människor i marginalen som inte får en chans att gå till ett jobb över huvud taget.
Jag har mycket kontakt med Emmaboda. Det vet ministern om. Det finns en livaktig grupp som protesterar mot Samhalls utveckling. De som är i marginalen och behöver hjälp med att komma till ett jobb på ort och ställe drabbas av de förändringar som Samhall har gjort. Då räcker inte resurserna till. Jag är övertygad om att många av dem som är döva, dövblinda och hörselskadade också tillhör den gruppen.
Det finns många psykiskt funktionshindrade och andra men även döva och dövblinda, för den hjälp man behöver finns inte på plats. Sådant är också allvarligt. Jag tror inte att Samhall löser de problemen. Lönebidrag löser inte problemen heller om man inte ser till att det finns tecken och teckentolkning. De pengarna måste också fram. De resurserna måste också fram för att det ska fungera. Annars hamnar man i en situation där man får en lönebidragsanställning som bara går ut på att man ska plocka varor. Det är inte utvecklande om man är dövblind eller hörselskadad.