KBLab/rixvox huggingface dataset:
Agneta Gille (S):
Jag läste lite grann på Uppsala universitets rektorsblogg, och där står det att det har varit en myndighetsdialog mellan rektorerna och Utbildningsdepartementet. De fick inga löften eller tydliga utfästelser för framtiden, skriver de. Inför höstterminen 2013 har antalet sökande ökat med hela 40 procent. Det är ju helt otroligt, och det visar att det verkligen är ett tryck.
Rektor skriver: Samtidigt är det beklagligt att vi håller på att minska antalet utbildningsplatser med nära 10 procent. Det här är inte bara ett rekord i antalet ansökningar, utan det kommer också att bli ett rekord i antalet avslagna ansökningar. Det är mycket beklämmande, ministern, att det är på detta sätt.
Vi tycker från Socialdemokraternas sida att det är oerhört viktigt att satsa på högskola och högre utbildning. Jag kan inte gå i svaromål för vad mina partikamrater har sagt, men vi har en satsning på de högre utbildningarna. Det är det som är det viktiga. Vi har haft med krav på 35 000 nya utbildningsplatser som skulle skapas.
Det finns alltså hela tiden en vilja från vår sida att ta med detta. Jag vill nämna för ministern, gällande artikeln som jag talade om, att journalisten hade sökt ministern för att få en kommentar.
Han lyckades inte med det, utan minister Björklund hade avböjt och hänvisade till statssekreterare Peter Honeth. Han intervjuades i Upsala Nya Tidning och gav då en känga till högskolan och Uppsala universitet för bland annat bristande planering. När det gäller utbildningspengarna som försvunnit har det handlat om tillfälliga satsningar som avslutats, sade han.
Men så har det ju inte låtit på ministern när man har pratat om de satsningar som har gjorts. Då har ministern hela tiden framhållit vilka satsningar som har gjorts, och nu får vi reda på här att de här utbildningspengarna bara har varit tillfälliga satsningar som har avslutats. Först tog man bort 20 000 platser, och sedan tillförde man ett antal platser och sade: Hej och hå, vad vi satsar på utbildning och är duktiga på att ta fram detta!
Men man glömde bort den stora neddragning som gjordes. Man måste också mäta det här i förhållande till befolkningsmängden. Det gör vi när det gäller arbetsmarknadssiffror och arbetade timmar, så varför inte också när det gäller utbildning? Ni har satsat på över 100 miljarder i skattesänkningar.
Är det viktigare för ministern att satsa på de här skattesänkningarna än att låta Sveriges unga få en utbildning så att Sverige laddar och gör sig redo för att återigen ta initiativet och få väldigt framgångsrika företag?
Jag vill också, om ministern ursäktar, återge en kommentar på Twitter som jag smålog åt. Det stod så här: Om Jan Björklund skulle vara ledare för det svenska friidrottsförbundet skulle höjdhopparna bli tvungna att gå tillbaka till saxstilen. Så vill inte de unga ha det i dag. Jag skulle vilja ha ett svar från minister Björklund.
Vilket besked ska jag lämna till de unga i Uppsala?
Agneta Gille (S):
Jag är väldigt angelägen om att totalen av antalet högskoleplatser blir högre. Det är totalen som är viktig. Jag är naturligtvis också angelägen om att vi har en fördelning över hela landet. Men för mig är det också viktigt att universitetet har möjlighet att ta in de elever som söker.
En del av det här, med den spridning som ministern pratar om, är bland annat Campus Gotland, som nu ingår i Uppsala universitet och är en fantastisk del. Där kan vi se att det blir ett söktryck också på Gotland. Söktrycket är en del av det. Att se till att vi får den spridningen över landet är viktigt.
Det behövs fler utbildningsplatser i hela landet. Det behövs fler vid Uppsala universitet och säkert också vid Lunds universitet. Det behövs fler högskoleplatser och utbildningsmöjligheter. Det är kärnan i denna debatt. Sedan har vi synen på utbildningen - att vara så nöjd med att utbildningsresultaten sjunker. Det känns som om man går tillbaka i tiden.
Det är föråldrat. Det är en signal från minister Björklunds sida till skolsystemet, till skolorna och utbildningen, som inte är bra. Nej, vi behöver skärpa oss.
Vi behöver se till att utbildningsnivåerna blir bättre, att antalet utbildningsplatser utökas, att det blir en satsning så att vi förbereder Sverige med kvalificerad yrkesutbildning när allt vänder. På så sätt får vi högt kvalificerade och högutbildade personer som klarar framtiden.
Jag är hoppfull om att vi kommer att se en sådan tendens efter nästa val.
Agneta Gille (S):
Jag känner att jag som boende i Uppsala län vill kommentera detta lite grann och tala om reaktionerna på beslutet.
Vi som är engagerade i den här frågan har följt regeringens ärendeförteckning inför varje torsdag - den släpps onsdag kväll - för att se när regeringsbeslutet skulle fattas, eftersom vi inte fått några informationer innan.
Vi kände att det var viktigt att få ta del av underlaget till regeringens beslut.
Vi var väldigt förvånade när vi morgonen den 14 november öppnade Upsala Nya Tidning och fick ta del av en debattartikel där det stod att regeringen hade tagit beslut om Ärna. Före regeringssammanträdet gick alltså de två ministrarna ut i en debattartikel med det beskedet.
Det är en mycket märklig hantering, känns det som, allra helst för oss som följer frågan. Jag har följt de kommentarer som kommit efter miljöministerns debattartikel.
Det är få debattartiklar som har fått så många kommentarer, ska jag säga till ministerns ära. Ofta försvinner debattartiklar ut utan att man noterat dem, men den här artikeln har verkligen fått effekt. Det är väldigt många som har kommenterat den.
Kommentarerna går ut på att miljöministern är utan miljö, att det är ett bedrövligt och omoraliskt beslut, att det är vansinne och så vidare. Miljöministern har kanske missat att läsa de här kommentarerna. Jag tänkte därför vidarebefordra några frågor som ställts av Pontus Larsson. Bästa miljöminister! Dessa argument håller inte.
Miljödomstolen tillstyrkte befintlig militär och befintlig civil verksamhet i sitt yttrande. De ifrågasatte däremot tydligt att samlokalisering skulle vara ett argument för utökat civilt linjeflyg. De bekräftade att Försvarsmaktens miljökonsekvensberedning hade stora brister, lokaliseringsutredningen i synnerhet.
Menar du verkligen att regeringens beslut nu är förenligt med miljöbalken och att miljödomstolen hade fel? Vilket underlag har då regeringen som inte miljödomstolen hade? Tack på förhand för ett tydligt svar! Pontus Larsson har inte fått något svar i kommentarsfältet, så jag får vara hans röst här och nu.
Jag återkommer i nästa inlägg med ytterligare en fråga.
Agneta Gille (S):
Jag fick inte alls något besked från miljöministern var gäller ärendehanteringen. För oss Uppsalabor och länsbor är det en jättestor fråga. Vi känner att regeringen nonchalerade frågan genom att inte ens ha den med på ärendeförteckningen och gå ut i en debattartikel innan ens regeringen ens hade fattat beslut.
Det känns väldigt tveksamt. Jag ska säga till miljöministern att jag suttit i Luftfartsverkets styrelse under ett antal år och följt de små flygplatserna runt om i landet och vilka bekymmer det finns och vilka svårigheter det är. Men 19-20 minuter till Arlanda är Uppsala välförsett med att ha nära till flyget.
Det finns även närhet till Västerås och Skavsta. Ingen har ifrågasatt den nuvarande verksamheten vid Ärna med militärflyg och ambulansflyg, miljöministern. Det är viktigt att slå fast att vi inte på något sätt har ifrågasatt det.
Jag går tillbaka till den debatt som uppstod om debattartikeln och de kommentarer som gjordes. Centerpartiet i Uppsala har röstat för att vädja till regeringen att säga nej, och Centerpartiet i regeringen säger ja. Det gör att man ställer sig frågande. Där skriver en del: Bye bye Centern!
Hur var det med miljöfrågorna? I artikeln nämns inte ordet miljö annat än i miljöministerns underskrift. Nej, det krävs en bättre behandling av den här frågan. Vi kräver fortfarande svar av miljöministern.
Agneta Gille (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag ville verkligen diskutera kulturarv. Som ministern vet sitter jag också i kulturutskottet. Där är vi angelägna om ett sådant fint kulturarv som Marinens Musikkår utgör.
Det har kommit otroligt många mejl till mig de senaste dagarna, och det har gett mig ett underlag som jag aldrig någonsin tidigare har haft i en interpellationsdebatt. Mejlen innehåller synpunkter på hur försvaret har agerat utifrån det här.
Det jag ser är att det inte är första gången som det här förslaget finns om att Marinens Musikkår ska läggas ned, utan det har hänt tidigare. Jag skulle vilja veta hur ministern ser på det. Vad är det som har hänt vid de tidigare tillfällena som har gjort att man i Försvarsmakten har tagit beslutet att inte lägga ned Marinens Musikkår?
Jag har många fått bra kommentarer gällande vad Marinens Musikkår betyder, och jag tycker att de är värdefulla. En mängd kända musiker skriver: "Kultur innehåller värden som inte kan mätas i pengar eller BNP.
Den positiva självkänslan och kraften som en levande kultur genererar kommer med säkerhet att ge den energi och det perspektiv som på sikt förbättrar både vårt själsliga och ekonomiska välbefinnande. Vi anser att våra politiker nu måste ta ett grepp om den svenska försvarsmusiken så att ensembler som Marinens Musikkår får leva vidare." Det är kärnan i vad jag tycker att ministern ska fundera över.
Vad kan ministern göra i det här läget? Ministern säger att det är Försvarsmakten som bestämmer hur verksamheten ska bedrivas. Är det samma sak som att ministern inte bryr sig om huruvida Marinens Musikkår ska fortleva eller inte, eller har ministern en möjlighet att prata med Försvarsmakten i just de här frågorna?
Det finns synpunkter från de här kända musikerna, som jag nyss citerade, angående Marinens Musikkår, det finns synpunkter från Försvarsförbundet, från Sveriges Yrkesmusikerförbund, från Sveriges Orkesterförbund och andra som har kommit med många bra och viktiga påståenden.
Jag hoppas att ministern har sett och läst dessa brev, för de är ställda till ministern. I dag finns det tre musikkårer. Det är stolthet över det kulturella arvet som vi kan se i alla dessa reaktioner.
Jag skulle vilja veta hur ministern ser på att hjälpa till att påverka Försvarsmakten att behålla Marinens Musikkår.
Agneta Gille (S):
När det gäller ordningen som sådan måste man fundera på vilken grund Försvarsmakten lägger ett sådant beslut. Vad finns det för underlag? Som ytterst ansvarig, vilket ministern är, måste det ändå finnas ett underlag som ministern har tagit del av och en viss utredning som påtalar och påvisar att Marinens Musikkår inte behövs.
Detta kulturarv från 1600-talet behövs inte längre; vi kan släppa det. Jag kan inte se att det finns något sådant underlag. Jag skulle vilja att ministern tar upp det i nästa svar och påvisar att det finns en utredning som visar att vi inte behöver ha tre musikkårer.
Jag förstår att ministern inte kan styra Försvarsmakten mer än att de ska följa det regelverk som gäller, men har försvarsministern någon personlig synpunkt i frågan? Förstår hon frustrationen för alla de som upplever att detta kulturarv är på väg att gå i graven?
Ministern bör också titta på hur man har agerat i Norge; där satsar man. Sverige är sämst i hela Norden när det gäller detta. Då borde vi kanske fundera över hur man har lyckats i de andra nordiska länderna. Island har inte något liknande försvar, men i övriga Norden är Sverige sämst.
Norge gjorde en stor utredning och har lagt fram ett förslag. Det norska försvaret förmedlar sin syn så här: Kultur i Försvaret - Försvaret är en professionell och ledande kulturförmedlare.
Med fem professionella musikkårer, sju museer runt om i Norge och en lång tradition av förmedlande av militär professionalism är Försvaret en viktig del av det norska kulturlivet. Vad jag önskar att vi i Sverige kunde säga likadant och att den svenska regeringen kunde lägga till att musikarvet handlar om välbefinnande.
Att få ta del av musiken och detta kulturarv är också hälsofrämjande insatser. Jag hoppas att ministern har möjlighet att påverka detta och att begära att en utredning görs, om det inte är så att den redan finns. Jag vill också veta på vilka grunder Försvarsmakten har lagt förslaget.
Agneta Gille (S):
Jag blir lite förvirrad av ministerns svar. Jag har, i min enfald, ändå trott att regeringen har viss möjlighet att styra sina ansvarsområden. Visst har regeringen två gånger tidigare, när det har varit på förslag att lägga ned Marinens Musikkår, ändå varit med och tyckt till?
Enligt de uppgifter jag har handlar det om en besparing på ca 25 miljoner. Det är småpengar i försvarets budget. Som ministern säger har det tilldelats 1,4 miljarder, och då är 25 miljoner småpengar. Samtidigt innebär det en stor förlust för musikarbetet.
Vid tidigare tillfällen har vi haft interpellationsdebatter med kulturministern om musikarvet, och då har hon uttryckt hur värdefullt musikarvet är.
Eftersom jag inte får något gehör, inte får någon respons, från ansvarig minister för försvaret får jag gå vidare och i stället fråga kulturministern hur hon ser på detta med kulturarvet och de trots allt små summor det handlar om för att rädda Marinens Musikkår.
Jag hade hoppats att ministern skulle svara att det tillsätts en utredning för att få underlag, men ministern säger att det inte finns någon möjlighet för henne att tillsätta en utredning. Jag beklagar det.
Agneta Gille (S):
Ingen ska dömas oskyldig. Men vi vill, och det är därför vi är engagerade i frågan, få en förändring. Vi vill att fler skyldiga ska dömas. För att vi ska nå dithän måste något ske. Det var precis vad justitieministern sade i den tidigare interpellationsdebatten. Man har haft väldigt många år på sig att förändra lagstiftningen.
I maj förra året antog vi en ny lagstiftning om sexualbrott och våldtäktsbrott. Men det räcker inte; vi behöver ta ett steg ytterligare.
Vi måste komma dithän att vi ser att det finns en möjlighet för domarna, domstolarna och rättsväsendet att ge de kvinnor som blivit utsatta upprättelse och fälla dem som har utsatt kvinnorna för våldtäkt. I de olika domarna kan vi läsa om att det finns dokumenterade skador.
Jag läste om en kvinna som hade blivit så misshandlad i anus att hon fick ha stomi på grund av en gruppvåldtäkt, men det räcker inte som bevis. Då är det någonting som är fel. Det är vår skyldighet att göra något här i riksdagen. Men det behövs också initiativ från regeringen - som har det yttersta ansvaret och det politiska ledarskapet - till en förändring för att stödja de kvinnor som är så utsatta.
Detta är någonting som engagerar och är en stor fråga när man är ute och träffar olika kvinnoorganisationer. Utskottet föreslog ett tillkännagivande förra veckan, och det kommer en riksdagsdebatt på torsdag om en utredning.
Jag hoppas att vi i riksdagen gör det tillkännagivandet till regeringen om att det ska tillsättas en utredning. Men jag vill se lite mera initiativ från den politiska ledningen om att man måste göra någonting.
Man kan inte fortsätta att bara godkänna och konstatera att det är ett fåtal våldtäkter som anmäls medan det är ännu färre som blir uppklarade, så är det bara. Lagstiftningen är sådan. Sedan kan vi i kammaren behöva göra någonting. Då måste lagstiftningen förändras. Vi har ju den yttersta möjligheten att göra någonting så att det kan bli fler fällande domar.
Agneta Gille (S):
Det är inte konstigt att man kan se att det här ämnet engagerar. Det justitieministern säger om att våga anmäla är viktigt. Tänk om de här kvinnorna inte hade anmält! Det är väldigt många, över 6 000, som har anmält, men det har blivit fällande domar i bara några hundra fall.
Jag följer sociala medier och läser bland annat en blogg hos en person vars syster har blivit utsatt för en våldtäkt. Allt lades ned och det hände ingenting. Det blir en uppgivenhet - det är ingen idé att ens anmäla. Då kan våldtäkterna och sexuella övergreppen på kvinnor fortsätta.
I dag känner man en brist på förtroende, att det inte är någon idé att anmäla. Det är min rädsla. Därför blev jag glad när jag hörde att ministern har samma syn, att vi måste verka för att se till att det blir en anmälan. Köp av sexuella tjänster är något mycket större än vad vi kanske förstår och tror.
P4 Uppland gjorde en undersökning - det vet jag eftersom jag kommer från Uppsala - genom att sätta in en annons om en 14-åring som sökte sexuella kontakter. De fick hur många svar som helst. Det blev en stor debatt och diskussion som det var bra att den kom i gång. Jag sitter också i polisstyrelsen i Uppsala län. Där har vi tryckt på utbildning också för polisen.
Det är oerhört viktigt, för det är polisen som är med och tar fram bevisningen. Det finns många saker som vi kan sy in men som måste komma till stånd. Det måste hända något. Vi kan inte bara stå här och diskutera, utan vi måste komma till en slutsats och ett resultat att vi nu ska göra något också. Jag vill ha en skärpning här, ministern.
Agneta Gille (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är med förvåning jag ser att det är kulturministern som ger svaret i dag. Jag och flera kolleger i kulturutskottet har tidigare ställt frågor om scenkonstpensionerna till kulturministern. Vi har då blivit tillrättavisade och hänvisade till civilminister Attefall med motiveringen att det är han som har ansvaret för frågan.
Kulturministern har till och med fått frågan på kulturutskottet och har svarat att hon inte har ansvar för den här frågan. Vi har då fått kalla till oss civilministern, och han har gästat kulturutskottet ett flertal gånger på begäran av oss, eftersom han har varit ansvarig för scenkonsten.
När jag nu återigen skrev en interpellation om scenkonstpensionerna ställde jag den till civilminister Attefall med den kunskap jag hade efter de många år som vi har diskuterat den här frågan, men då hänvisades jag tillbaka till kulturministern. Det förvånade mig mycket. Någonting har hänt med ansvarsfördelningen i Regeringskansliet. Det skulle vara intressant att höra vad som har hänt.
Nu har det gått snart åtta år, och kulturministern har inte velat ha med den här frågan att göra under den tiden. Hon var den förra regeringens största kritiker gällande att det inte hände någonting med scenkonstpensionerna, men nu när det finns en liten öppning vill kulturministern ha tillbaka frågan från civilministern. Kan det vara så? Jag tycker att det vore intressant att få veta.
Jag känner mig mycket nöjd med att jag och Tina Ehn från Miljöpartiet har lagt fram våra interpellationer om scenkonstpensionerna. Vi kan se att det har haft en tydlig effekt. Jag trodde att det skulle komma någonting i vårpropositionen, men det var inte med där.
Regeringen har snart haft åtta år på sig att komma med en öppning och ett resultat i frågan om scenkonstpensionerna. Ett enigt kulturutskott har vid minst två tillfällen gjort tillkännagivanden, och det har finansutskottet också gjort, med uppdrag till regeringen att komma med en lösning på frågan.
Samtidigt som vi fick vårt skriftliga svar på interpellationerna gick regeringen och kulturministern ut i en debattartikel med budskapet att frågan är löst, och man är ganska nöjd med det. Det är bra att det finns en öppning och att det är ett första steg. Men kommentarerna i dag och det som sades i interpellationssvaret är långt ifrån en total lösning på frågan.
Förvirringen är ganska stor, kulturministern. Det är bra att regeringen slår fast att intjänande pensionsrättigheter ska respekteras, men frågan är kvarstående: Hur ska det här ske? Nu har ministern möjlighet att klargöra regeringens ställning i frågan. Jag vet att Kultursverige och scenkonstens aktörer är mycket intresserade av denna fråga och följer vår debatt just nu.
Det vore intressant att höra av ministern vad som gäller de stora frågor som ändå kvarstår. Vad gäller för sångare och dansare som redan gått i pension från scenkonstinstitutionerna under de senaste åren? De känner stor oro i dag. Vad händer när de vid 65 års ålder också går i pension? Oron är stor för att det gamla systemet avvecklas innan ett nytt avtal finns på plats. Därför vill jag höra hur ministern ser på det.
Agneta Gille (S):
Det är bra - då vet jag att det hädanefter är kulturministern som jag ska ha debatt och dialog med när det gäller scenkonsten, och inte Stefan Attefall. Det där är lite knixigt. Ministern tar upp de ramar som regeringen nu har satt, och jag vill säga att de ramarna är för snäva och att övergångsreglerna är för tuffa.
Det vittnar också de kommentarer som jag har sett från Teaterförbundet och några andra, som tycker att detta inte är helt klockrent. Ja, ministern, det är intressant att läsa gamla protokoll när man sitter i riksdagen.
Jag kan informera ministern om att hon ställde en skriftlig fråga den 23 mars 2006, ungefär motsvarande tid som nu fast det var en socialdemokratisk regering, och hon pressade den dåvarande kulturministern.
Man kan läsa att Lena Adelsohn Liljeroth i opposition skriver att den här frågan är så viktig för scenkonstnärerna. Hon skriver också: "Problemet ligger uppenbarligen i bristande kommunikation mellan Kultur- och Finansdepartementen, trots att det inte handlar om mer än drygt 300 personer.
På flera institutioner vågar nu många dansare och sångare inte gå i pension, trots att de inte kan erbjudas några roller. Resultatet har blivit att unga, nyutbildade dansare och sångare inte kan få anställningar utan riskerar att utbildas till arbetslöshet.
Med anledning av ovanstående vill jag fråga kulturminister Leif Pagrotsky när regeringen kommer med en fullgod lösning för de scenkonstnärer som drabbats särskilt hårt av reglerna" när det gäller pensioner. Sex månader senare bytte vi regering. Efter en turbulent tid vad gällde kulturministerposten fick Lena Adelsohn Liljeroth till sist ta över som minister i Kulturdepartementet.
Det är snart åtta år sedan, och hon borde ha kunnat agera mycket snabbare. Ministern var så på hugget 2006 och ville ha en snabb lösning, men det kom ingenting.
Jag hävdar fortfarande att de ramar som regeringen nu har satt upp är för snäva och att övergångsreglerna är lite för tuffa. Jag tycker att regeringen ska fundera ett varv till när det gäller de delarna.
Agneta Gille (S):
Tack, ministern! Jag vet inte om jag blev jättemycket klokare, men vi har fått lite siffror. Ärendet har tagit fart även om det har tagit åtta år. Jag kan tycka att åtta år är lång tid, kulturministern, men man har ändå börjat och tagit ett första steg.
Jag har ytterligare en fråga om oklarheterna och otydligheterna som man uppfattar inom scenkonsten vad gäller att redan inbetalda premier i sin helhet ska komma anställda till del efter 65 års ålder. Det finns de som funderar över detta med tjänstepension för anställda.
Vilka övergångsregler gäller för dem som är frilansare nu men kanske har varit anställda tidigare? Det är många som har ställt sig frågor om just hur man löser ut det hela. De nya övergångsreglerna - vad gäller där för dem som är frilansar? Jag vill också ställa en sista fråga till ministern.
Det gör jag utifrån hennes debattartikel i går. Hon skriver på slutet: Regeringen har däremot förnyat kulturpolitiken och presenterar konkreta reformer för att förbättra villkoren för den nyskapande kulturen.
Vi som sitter i kulturutskottet och jag som sitter i opposition här lyfter på ögonbrynen och skulle vilja ha ett svar av ministern. Vad är det för konkreta reformer som har skett, och hur är den nya kulturpolitiken förnyad under ministerns ansvar?