Jonas Sjöstedt (V):
Häromveckan åkte jag nattåg mellan Umeå, där jag bor, och Örebro. Jag åker ganska ofta med tåg i och med att jag undviker att flyga inom Sverige. På morgonen när jag vaknade upp strax norr om Örebro gick jag och tog en kopp kaffe i restaurangvagnen och pratade med personalen på tåget. Vi var ganska överens om läget på järnvägen.
De var otroligt glada över att fler och fler väljer att åka nattåg, men de tyckte att det var besvärligt med kortsiktigheten, att de inte vet hur det blir framöver och att vagnarna är så slitna att man lagar med silvertejp i stället för att köpa nytt. De skulle verkligen vilja erbjuda en ännu bättre service till dem som åker. De hoppades på långsiktighet. I går fick de en riktig kalldusch: Linjen ska läggas ned, för den upphandlas på en marknad.
Det spelar ingen roll att fler och fler åker och vill ta tåget i stället för flyget. Nu är det marknaden som gäller, och när SJ förlorar en viktig del av Norrlandstrafiken för natttågen blir det inte längre rationellt och kanske inte ekonomiskt försvarbart att driva nattåg mellan norra Sverige och Göteborg. Då kommer det inte att gå att åka mellan Göteborg och Åre för den familj som vill åka skidor, och släktingarna från Skövde kommer inte att kunna ta tåget upp till Norrbotten eller Västerbotten framöver.
Detta är ett av de många exempel - vi ser dem nästan dagligen - på hur marknaden inte förmår att sätta det allmänna bästa först. Marknaden är kortsiktig och förmår inte att tänka i långsiktiga investeringar, och det innebär att viktig service dras in för medborgare runt om i landet. Det finns ett oändligt antal exempel på detta.
Om vi håller oss till järnvägsområdet kan vi se ett sönderstyckat och uppdelat järnvägsunderhåll där olika privata utförare ska konkurrera om att utföra helt olika delar av underhållet. Med detta försvinner långsiktighet och helhetsansvar. Man har ansvar för att laga en specifik växel eller en specifik signal. Tidigare hade man ett ansvar för att se till att hela systemet fungerade och åtgärda annat som var fel när man stötte på det.
Det bristande järnvägsunderhållet är en av flera förklaringar till de omfattande förseningarna i den svenska tågtrafiken och har direkt att göra med marknadsutsättningen av järnvägsunderhållet. Frågan är: Var det egentligen så klokt att göra tågtrafiken och järnvägsunderhållet till en marknad? Var det så klokt att göra apoteken till en marknad när det visar sig att intresset för att öppna apotek är ganska litet i stora delar av Sverige samtidigt som det är överetablering på andra håll?
Men allvarligast av allt är att svårt sjuka människor får höra sig för på apotek efter apotek om man verkligen har deras medicin, för det är inte säkert att det är lönsamt att ha medicin i lager för svårt sjuka människor. Det är väl ändå detta vi har apoteken för i första hand - att se till att människor får tillgång till sin medicin? I en del av Sverige har vi haft privata utförare av ambulansservice som valt att lägga ned sin verksamhet från ena dagen till den andra. Ambulansservice!
Det var inte lönsamt längre. Vi har en avreglerad elmarknad där privata företag skulle öka konkurrensen och sänka priserna. Men de har monopol på elnäten och höjde priserna i stället, och vanligt folk får betala på sina elräkningar. Den här politiken har väldigt lite stöd. Nyligen hade man en folkomröstning i Helsingborg om att sälja ut Öresundskraft, det kommunala kraftbolaget. Helsingborgarna röstade nej. 96 procent av dem röstade nej.
De röstade nej för att de inte vill ha dyrare elräkningar, för att de vill kunna ta klimatansvar och för att de vill kunna ha demokratiskt inflytande. Det har blivit dags att ompröva marknadsfundamentalismen och avregleringarna. Ärligt talat, fru talman: Jag förstår inte argumenten mot att göra en ordentlig utvärdering, att se vad som gick fel och att göra det bättre.