Lena Hallengren (S):
Även om interpellanten Angelika Bengtsson vill tala om att idrotten har drabbats särskilt kan jag inte låta bli att försöka bredda diskussionen något. Jag tror att kultur, kyrkor, folkrörelser, demonstrationer, tivolin, mässor och restauranger inte skulle hålla med om att just idrotten har drabbats hårdare än alla andra. Alla har drabbats väldigt hårt. Jag vill också säga att det är möjligt att Angelika Bengtsson och Sverigedemokraterna om de hade varit i beslutande ställning hade bedömt och hittat specifika och välriktade restriktioner för varje enskild verksamhet.
Jag vill bara säga att jag tror att det hade varit helt omöjligt att göra en bedömning av varje enskild, specifik arena och verksamhet och om den är i en storstad eller utanför. Vi har de regelverk vi har. Till en början hade vi ordningslagen; nu har vi mer träffsäker lagstiftning.
Jag försökte ändå beskriva i mitt interpellationssvar att det finns en väldig skillnad i att komma till samma plats vid samma tillfälle, möta människor som man i normala fall inte möter och hantera detta på ett sätt som gör att man inte bidrar till trängsel. Vi har ju samtidigt en rekommendation som handlar om att umgås framför allt med sitt eget umgänge och försöka ha en så liten social krets som möjligt.
Det är därför man på restauranger får sitta högst fyra vid varje bord, vilket upplevs som en mycket stor begränsning. Sedan finns det naturligtvis möjligheter för den som vill att hitta sätt att sätta ihop de här begränsningarna eller lagarna. Det var ju inte så att vi från början tänkte: "Ha gärna en restaurang på arenan!" Men nu har man det, och då har vi särskild lagstiftning för restauranger. Något annat svar har jag inte på det. Låt mig också säga att många europeiska länder har haft väldigt stängt.
Jag har uppfattat det som att Sverigedemokraterna nästan velat ha lite mer av lockdown och stängt. Men man kan inte ha både stängt och öppet samtidigt, utan man får välja. Då har vi valt att ha en ordning där människor inte möts och trängsel inte uppstår, där vi använder all tänkbar lagstiftning för att undvika detta och för att vägleda människor som behöver ta sig till arbetet. Det är mitt svar om kollektivtrafiken.
Man måste ta sig till sitt arbete, till sin skola eller till en matvarubutik, och då får man hantera den situationen på allra bästa sätt. När vi talar om länder i Europa nu är det ju inte så att de har massor av stora evenemang. Däremot börjar de, precis som vi i Sverige gör nu när vi lägger fram våra fem steg, se över hur de ska möjliggöra stora evenemang och vad förutsättningarna ska vara för det.
Det testar man på olika sätt i olika länder, och vi följer förstås varandra noga och tittar på vad vi kan lära av det och hur förutsättningarna ser ut. Det betyder inte att vi i Sverige inte ska ha stora evenemang framöver. Vi ska ha det, men vi ska se till att vi har det på ett sätt som gör att vi inte äventyrar den positiva utveckling vi nu ser med minskande smittspridning och minskat inflöde i vården. Detta samtidigt som vi tittar på andra länder.
Jag tror att vi tillsammans i Europa är väldigt intresserade av att göra det här på ett sätt som inte äventyrar utvecklingen.