Kalle Larsson (V):
Jag vill inleda med att tacka statsrådet för svaret. Det är ett utmärkt tillfälle vi nu har att tränga lite djupare bakom de frågor som väcktes av det samhällsprogram som kallas Faktum och sändes den 27 mars i Sveriges Television. Ibland kan man uppfatta tv-program som intresseväckande för nya frågor, och jag tyckte att det här var ett sådant. Det är bra att vi nu får tillfälle att klargöra vad Sveriges position egentligen är.
Man ska veta att det som det gavs uttryck för i det här programmet inte var någon trevlig bild av svensk vidarebosättningspolitik. Det gavs intervjuer med ett antal representanter. Bland annat var det en representant för FN:s flyktingskommissariat som sade att Sverige hade tackat nej till ett antal personer därför att dessa inte bedömdes ha möjligheter att integreras i Sverige.
Det var representanter för Integrationsverket som hade deltagit på resor ned till de länder varifrån människor flyr som sade att "tidigare tog vi ut sådana som kostade massor av pengar, men nu tar vi sådana som inte kostar så mycket".
Det här kan vara ett citat ryckt helt ur sitt sammanhang, men det ger ändå en bild, tillsammans med det faktum att Sverige ett antal gånger har tackat nej till flyktingar som UNHCR har presenterat med denna argumentation, som visar att det skulle finnas en förändring i svensk inställning till vidarebosättningspolitiken och kvotflyktingmottagandet.
Jag har nu tagit del av det svar som statsrådet har avlämnat, både skriftligen före debatten och muntligen här i kammaren. Flera saker är vi överens om. Det gäller de faktaupplysningar som finns, att vi har medel avsatta för 1 700 personer.
Vi vet också att det var så få som 1 263 som mottogs på flyktingkvoten i Sverige förra året, trots att vi då hade en lika stor kvot som vi hade kunnat ta ut. Vi har alltså inte använt hela kvoten. Detta till trots fattade riksdagen häromsistens beslut om att vi ytterligare skulle utöka kvoten - alltså trots att vi inte använde den vi hade under föregående år. Det är värt en debatt i sig, och den har vi tagit och kommer att få ta fler gånger i denna kammare.
Det verkar lite som att regeringen vill ge sken av att vara positiv till mottagandet av personer de gånger som man inte behöver ta emot dem och att vi riskerar att inskränka på det utrymme som finns, nämligen samma ekonomiska ramar som används för att människor som kommer till Sverige för att söka asyl får rätten att stanna. Jag är kluven till det svar jag har fått. Jag vill därför fråga statsrådet: Vad är det egentligen som här sägs?
Finns det någon integrationspotential i svenskt kvotflyktingmottagande? Det står så här i svaret: "Utgångspunkten för vidarebosättning i Sverige har alltid varit den enskildes skyddsbehov." Den sista meningen i svaret lyder så här: "Jag vill dock återigen framhålla att regleringsbrevet för Migrationsverket tydligt anger att det främst är den enskildes skyddsbehov som prövas, inte förutsättningarna för mottagande i Sverige." Det beror på hur man betonar orden.
Finns det eller finns det inte någon hänsyn tagen till flyktingars möjligheter att integreras i det svenska samhället när man bedömer deras möjlighet att uttas på flyktingkvoten? Det är den frågan vi först och främst behöver reda ut för att sedan kunna gå vidare, om vi är överens om att den inte borde finnas, vilka initiativ ministern är beredd att ta för att se till att den inte heller får verkligt genomslag.
Det är ju det problemet vi i dag står inför, när företrädare för Integrationsverket kan uttrycka sig så som man har gjort i sändning. Då har vi ett problem att tampas med.