KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emma Henriksson (KD):
Tyvärr fick jag inget som helst svar på min fråga: Är Sverigedemokraterna beredda att riskera det vi vet är ett av våra absolut effektivaste verktyg för att minska alkoholkonsumtionen? Det är ju detta vi har att välja på.
Det är nog ingen som tycker att det är ett problem om en enskild gård får möjlighet att sälja sitt eget vin på gården, men när vi vet hur förutsättningarna skulle kunna riskera vårt alkoholmonopol har vi sagt att vi inte är beredda att göra det valet.
I stället använder vi andra metoder för att man ska få tillgång till dessa många gånger spännande produkter som många vill ta del av, till exempel kan de säljas på ett närliggande systembolag med hemleverans. Detta ger möjligheter också för den näringsgrenen utan att vi riskerar vår folkhälsa.
Men Sverigedemokraterna är helt uppenbart beredda att för att öka besöksnäringen vid några enskilda gårdar sätta hela vårt alkoholpolitiska verktyg i pant. Det förvånar mig, och jag skulle vilja ha ett svar på den frågan. Låt mig komma tillbaka till konsumtionen bland ungdomar.
Med öppna gränser kan inte bara det vi vill ha flöda över gränserna utan också sådant som vi gärna skulle vilja ha mindre av, till exempel smugglade cigaretter eller alkohol som man använder själv. Men om man påstår att EU-inträdet har lett till en ökning undrar jag vad det finns för stöd för det.
Enligt CAN:s rapport har bruket hos ungdomar, som ju Sverigedemokraterna lyfter fram, minskat och är på lägre nivåer än på 1970-talet, och då var vi inte medlemmar i EU. Hur kan EU-medlemskapet ha lett till en ökning när siffrorna visar att bruket är minskande?
Emma Henriksson (KD):
Tack så mycket, statsrådet, för svaret! Det var ju mycket riktigt så att jag inte ställde min fråga till landsbygdsministern utan till statsministern. Orsaken till det var att frågan inte rör specifikt GMO-produkter. Snarare rör den regeringens förhållningssätt till vetenskaplighet och det vetenskapliga som grund för de beslut som regeringen fattar.
När jag tar del av det svar som statsrådet har avgett kvarstår tyvärr den oro som väcktes under hösten.
Frågan uppmärksammades först när regeringen hade gett instruktion till den ansvariga tjänstemannen som deltog i beslutet om att lägga ned rösten, att inte följa det som Sverige tidigare har följt när det gäller vetenskaplighet.
Nu gav regeringen återigen samma instruktion senare i november. Det är tydligt att regeringen fortfarande inte har enats om vad man ska ha för förhållningssätt till specifikt GMO-produkter. Men det har också under de senaste dagarna väckts ytterligare oro på grund av att regeringen när det gäller läkemedel svävar på målet på samma sätt.
Beträffande antroposofiska och homeopatiska läkemedel kan regeringen inte klart och tydligt säga att man kommer att luta sig på vetenskap och beprövad erfarenhet. Man ska diskutera frågan, återkomma, ta hänsyn och förhålla sig till olika saker.
Frågan till regeringen, i dag företrädd av Sven-Erik Bucht, är: När regeringen säger att man utgår ifrån en vetenskaplig bedömning men ska väga in annat, är det att tolka som att vetenskap inte längre är det grundläggande för regeringens beslut?
Det gäller läkemedelsfrågor, GMO-frågor och andra viktiga områden. Det har varit otroligt viktigt för Sveriges hållning att vi står upp för det vetenskapliga så att våra medborgare kan lita på att det är det som är utgångspunkten när de får stöd från samhället eller när de ska förhålla sig till produkter som staten har godkänt.
Emma Henriksson (KD):
Jag har full respekt för att det är statsrådet Bucht som i regeringen har ansvaret för GMO-produkter och därför är den som besvarar interpellationen. I interpellationen ställde jag frågan hur regeringen kommer att göra med ställningstaganden på andra områden.
Bara de senaste dagarna har det rått osäkerhet hos svenska folket, bland dem som jobbar inom de medicinska verksamheterna, bland patienter som är beroende av att kunna lita på de läkemedel som förskrivs och används när vi är sjuka.
Det råder osäkerhet om hur regeringen kommer att agera, om man ska gå på vetenskaplig när det gäller vilka mediciner vi ska ha tillgängliga, vilka som ska subventioneras. Det är allvarligt. Det var också grunden för min interpellation. När regeringen börjar svaja beträffande GMO finns det risk för att regeringen börjar svaja även när det gäller andra saker. Nu gäller det GMO, och det gäller läkemedel.
När kommer det att börja gälla behandling av sjukdomar? När kommer det att influera hur vi hanterar skolan och hur vi hanterar forskning på andra områden? Det är mycket oroväckande. Statsrådet säger att en nedlagd röst inte innebär att man frångår vetenskap. Låt mig återge vad den person som var regeringens representant, en statsinspektör vid Livsmedelsverket, sa.
Hen uttryckte sig enligt följande: Min instruktion var att jag skulle lägga ned rösten utan att ge en röstförklaring. Och hen fortsätter: Sverige har alltid gått på den vetenskapliga linjen, och i det här fallet har jag bara en instruktion att följa från departementet. Det är helt enkelt att vi inte har följt den vetenskapliga linjen, som varit brukligt i Sverige. Instruktionen var att inte följa den vetenskapliga linjen.
Det är mycket oroväckande att vi i dag inte kan få ett klart besked om att Sverige alltid ska följa den vetenskapliga linjen. Frågorna kvarstår därför: Vad är regeringens hållning? Har regeringen kunnat enas om hur man ska hantera GMO-produktioner i fortsättningen? Har regeringen kunnat enas om hur man ska hantera godkännande av läkemedel? Jag förväntar mig svar på dessa frågor, och framför allt förväntar sig Sveriges medborgare svar på dem.
Emma Henriksson (KD):
Det är svårt att tolka vad som är regeringens hållning när argumentet är att andra regeringar, i andra länder, vid andra tidpunkter haft svårt att besluta sig för vilket förhållningssätt de ska ha och att vi då borde ha förståelse för att den nuvarande svenska regeringen inte riktigt vet vad den tycker. Jag ställde ganska enkla frågor.
Kommer regeringen att förhålla sig till vetenskap som grund eller har man någon annan grund för besluten? Vilken grund är det i så fall man har? Svaret var att regeringen gav en instruktion om att inte rösta, att lägga ned rösten. När det gäller grunden för det beslutet är det uppenbart att man inte var överens i regeringen, och man är fortfarande inte överens.
Därmed kvarstår oron för vad regeringen så småningom kommer att komma överens om. Vi har i Sverige haft stor enighet om att vi ska följa vetenskap och beprövad erfarenhet när det gäller ställningstagandet till GMO-produkter men också på andra områden, vilket är minst lika viktigt, till exempel läkemedelsområdet. Nu råder oklarhet om vilken princip regeringen kommer att följa.
Det är klart att oron inte blir mindre av att vi vet att regeringen består av Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Miljöpartiet har inte samma tradition som Socialdemokraterna av att alltid luta sig mot vetenskapen. Vi har sett det på det medicinska området, bland annat vad gäller behandlingar, och vilken typ av infrastruktur som ska finnas i Stockholms län. Det är oroväckande att regeringen inte kan ge besked.
Jag ger statsrådet ännu en möjlighet att svara på frågan vilken annan grund man hade för beslutet.
Emma Henriksson (KD):
Maj lär ju gå till historien som en väldigt kall månad, och då syftar jag inte främst på vädret utan framför allt på att det var den månad då det började hagla förslag från den socialdemokratiska regeringen om att börja montera ned den svenska föräldraförsäkringen. Den 28 maj kom regeringen med förslag om att tvångskvotera ytterligare en månad.
Den 31 maj kom man på den socialdemokratiska kongressen fram till att man vill gå ännu längre och flytta över hela beslutsmakten från föräldrarna till politikerna. Tidigare socialdemokratiska ministrar och fackföreträdare med fäste ända in i Socialdemokraternas verkställande utskott föreslår i dag att man ska korta föräldraförsäkringen med 60 dagar samt att rätten att gå ned i arbetstid för den som har små barn ska halveras.
För barnet okända personer ska också ha rätt att ta ut föräldraledighet, medan föräldrarnas möjligheter ska begränsas ytterligare. Dessutom vill ansvarigt statsråd hitta ytterligare sätt att begränsa specifikt mammors möjlighet att ta ut föräldraledighet. Min fråga till statsministern är: Tycker regeringen att föräldrar har för mycket tid med sina små barn?
Emma Henriksson (KD):
Jag förstår att statsministern slingrar sig, och jag vill gärna påminna statsministern om vad han sa för mindre än två månader sedan i just den talarstol han står i nu. Jag ställde frågan om regeringen kommer att arbeta för att förkorta föräldraförsäkringen eller begränsa flexibiliteten i hur den kan tas ut, i syfte att göra den kortare. Statsministern svarade att han självfallet inte tänker försämra föräldraförsäkringen genom att korta den.
Det tog 56 dagar tills regeringen föreslog precis det statsministern lovade att inte göra. Familjer och barn är olika. Ju mer fyrkantiga system vi bygger, desto svårare blir det för familjer att få ihop just sitt livspussel. Den socialdemokratiska formen passar inte alla familjer.
Risken är att en del barn får mindre tid med sina föräldrar eller att föräldrar tar ut ledighet ändå och förlorar ekonomi, anknytningen till arbetsmarknaden och sin framtida pension - eller också får barnen börja på förskola i förtid.
Emma Henriksson (KD):
Vi har under en längre tid, trots att vi har gjort stora insatser för att förbättra kvaliteten i vården och för att öka tillgängligheten i vården, kunnat konstatera att man fortfarande får väldigt olika vård, delvis beroende på var någonstans i landet man bor. Nu senast har vi mött några exempel. Det handlar exempelvis om när något av det mest underbara man kan vara med om, att vara gravid, slutar i att barnet verkar vilja komma ut för tidigt.
Trots att vi vet att det verkar som att barn som föds i vecka 22 faktiskt har samma goda möjligheter att få ett bra liv och må bra som de barn som föds i vecka 23 är det ändå på bara två platser i hela landet där man automatiskt gör allt man kan för att försöka rädda livet på de barn som föds i vecka 22, och det är i Uppsala och Umeå.
Den mamma som bor någon annanstans, och som bara några veckor efter att ha känt de första sparkarna märker att barnet är på väg att födas, inser att hon bor någonstans där man inte ens kommer att försöka rädda barnet. Vad kommer regeringen att göra för att se till att man får samma goda tillgång till vård i hela landet?
Emma Henriksson (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Men jag blir ändå orolig, eftersom det hittills inte har kommit ett enda konkret förslag från regeringen när det gäller hur man faktiskt ska agera för att få en mer jämlik vård i hela landet. Vi kristdemokrater har, efter ett antal år med ansvar för detta, konstaterat att för att vi faktiskt ska uppnå en likvärdig vård måste det bli mycket större enhetlighet.
I stället för att små landsting själva försöker lägga mycket resurser på stor och dyr utrustning som de inte använder - de erbjuder vård men gör det så sällan att de inte uppnår den högsta kvaliteten - behöver vi samla resurserna och förstatliga den sjukhusvård som är högspecialiserad och som ger den bästa vården så att alla människor i hela landet får tillgång till den. Det har hittills inte kommit ett enda konkret förslag på detta område från regeringen.
Enligt svaret från statsrådet verkar regeringen inte ens ha några ambitioner att komma vidare mer än att man fortsatt ska uppmuntra till samtal. Samtal räddar inte liv.
Emma Henriksson (KD):
Jag tänkte i mitt anförande koncentrera mig på det som rör ändringar i socialtjänstlagen och som hanteras under det här utgiftsområdet. Jag antar att det gäller också för mina kollegor i socialutskottet som är uppsatta på talarlistan efter mig.
Regeringen föreslår en ändring av socialtjänstlagen som innebär att kommunerna får höja avgiften dels för hemtjänst, dels för de särskilda boenden som inte omfattas av hyreslagen. Vi har redan tidigare hört hur mycket pengar kan betyda.
Det som för den som har hög inkomst kan låta som lite pengar i månaden kan för den som har lite pengar vara väldigt mycket. Håkan Svenneling tog upp ett exempel på hur mycket 200 kronor kan vara för en familj som lever i ekonomisk utsatthet.
Ändå är det precis dem som regeringen riktar in sig på när man väljer att ge kommunerna möjlighet att höja avgiften i hemtjänsten och i särskilt boende. De kommuner som höjer avgiften för hemtjänst har möjlighet att göra det på ett sätt som gör att det kostar 211 kronor mer i månaden. Det är mycket pengar för den som är beroende av hemtjänst och som har en väldigt låg pension.
Man argumenterar för att de flesta pensionärer - 1,9 miljoner - inte kommer att drabbas av detta. Många friska 65-åringar, 66-åringar, 67-åringar som till och med skulle vilja vara kvar på arbetsmarknaden drabbas i stället av regeringens skattehöjningar om de vill fortsätta att jobba.
Men de allra flesta av dem är inte beroende av hemtjänst, så de drabbas inte av detta. De som kommer att drabbas är 30 000 personer som har hemtjänst eller som bor på ett särskilt boende. De kommer att drabbas där det svider som mest - de som redan vänder på sina slantar för att få sin lilla vardagsekonomi att gå ihop.
Man skriver i betänkandet att det här inte är någonting som kommunerna måste införa, utan det är valfritt. Den valfriheten är lika stor som när man kunde välja färg på en T-Ford. Man fick välja vilken färg man ville, bara man valde svart. I praktiken tvingar man ju kommunerna att höja avgiften för hemtjänst.
I socialutskottets yttrande från majoriteten sägs det att det är fullt rimligt att avgiften höjs, men man vill att effekterna av höjningen ska ses över. Ja, det är väl bra, men vi kan redan se effekterna för dem som har en tuff ekonomisk situation. Herr talman! Jag kommer i dag inte att lämna något yrkande, eftersom vi redan har tagit ställning till utgiftsramarna.
Eftersom Kristdemokraternas budget ska ses som en helhet har vi inget yrkande, men vi står självklart bakom vår budget också i den här delen.
Emma Henriksson (KD):
Det gläder mig att jag får frågor om vad vi gjorde under vår regeringstid. När det gäller vårdområdet, när det gäller den sociala omsorgen och när det gäller äldrepolitiken gjorde vi vansinnigt mycket. Vi gjorde så mycket att en hel del av det är sådant som den nuvarande regeringen fortfarande jobbar med. Det gäller cancerstrategin, som vi implementerade, till exempel. Än så länge har man åtminstone inte börjat riva upp alla de mätningar av kvalitet och vård som vi startade med.
Det var det den förra socialdemokratiska regeringen misslyckades så kapitalt med. Man ville inte ha ljuset på vad som gjordes. Om man inte vet kommer inte heller kraven på vad som behöver förbättras.
Mycket av det grundläggande arbete vi gjorde gick ut på att ta reda på hur långa köerna är, vilka det är som får vänta, varför en del får vänta längre än andra och varför köerna är så olika långa till olika viktiga behandlingar beroende på vilket landsting man bor i. Vi kristdemokrater ser att det behövs en ny stor vårdreform för att kunna ge samma, lika goda vård till varenda medborgare i det här landet. Det är de stora perspektiven vi måste se.
När vi vet att vissa små reformer inte är effektiva ska vi inte hålla på och dutta med det när vi vet att det är de stora dragen som behövs. Vi behöver ett större statligt ansvar för vården. Det är sant att det i detta utgiftsområde skiljer en del i hur mycket pengar vi avsätter.
Men det Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet försöker gömma för medborgarna är de enormt höjda kostnader det innebär för vården när man höjer arbetsgivaravgifterna för många av vårdens anställda. Man slår både mot dem som är unga och nya - många av dem jobbar inom offentlig sektor - och mot de äldre som vill stanna kvar och jobba och som nu får ökade kostnader om de fortsätter att jobba efter 65. Många av dem finns i vården.
Emma Henriksson (KD):
Det är bra. Oavsett om det är 2, 4 eller 6 procent fler som besöker mammografi är det bra. Men när man genomför en reform måste man också fundera på vilka de totala effekterna blir och vad det var som gav effekterna. Vi ser att avgiftsfrihet kostar en del i minskade intäkter från till exempel dem som besöker mammografin och som skulle ha gjort det ändå.
Det är de som bor i Nacka eller Täby eller på Östermalm. Dessutom har skillnaderna ökat. I de mer välbärgade områdena är det ännu fler som har besökt mammografin. Det är någonting vi ska vara jätteglada över.
Men om syftet med reformen är att minska skillnaden och att det ökar mest hos dem som i dag har minst deltagande ökar skillnaderna med den typ av reform som ni nu väljer att satsa pengarna på. Vi ska värna skattebetalarnas pengar.
Vi ska göra så att patienter får så mycket makt som möjligt, men på ett sätt där vi gemensamt har resurser för att fortsätta att utveckla vården och för att de som får en diagnos i dag ska veta att vi i morgon kommer att kunna bota det vi inte kunde bota i går. Det måste vara vår viktigaste prioritering. Mycket av de reformer som vi säger nej till säger vi nej till därför att de är ineffektiva och oklara. Det gäller till exempel det som handlar om kvinnovården och förlossningsvården.
Där har ni en pott pengar men ingen tydlig definition av hur medlen ska användas. Vi kristdemokrater värnar alla patienters möjligheter till en lika och god vård oavsett var någonstans man bor.
Ni blundar för att er budget i helhet, och inte bara på det här utgiftsområdet, gör att vården blir dyrare för de skattebetalare som ska finansiera vården därför att de ska betala arbetsgivaravgiften.
Emma Henriksson (KD):
Det må mycket väl vara så att Sverigedemokraterna i sin budgetmotion inte gör några nedskärningar när det gäller vården. Det är inte det som är det stora problemet med Sverigedemokraternas budget, utan det stora problemet är att det är en budget som över huvud taget inte skulle gå ihop om den ställdes mot verkligheten.
Man utgår nämligen i sin budget ifrån att man genom ett trollslag kan få bort alla kostnader för att ta emot de människor som finns i Sverige och för att ta hand om de människor som har kommit hit tidigare. Genom att säga att man inte vill hjälpa några människor på plats här i Sverige stryker man helt enkelt de kostnaderna i sitt budgetförslag.
Man låtsas som att de inte existerar. Det är klart att man från Sverigedemokraternas sida kanske har en önskan om att ta alla de människor som har kommit till Sverige och säga "Åk iväg! Åk hem! Åk tillbaka! ", oavsett om det finns ett hem att åka till eller om det finns en stat som är beredd att ta emot de medborgarna eller inte. Det handlar om människor som har flytt för sina liv. Det kostar pengar att rädda liv.
Det är en prioritering jag är glad att alla andra partier i den här riksdagen har varit beredda att göra. Mina första frågor till Sverigedemokraterna är: Tror ni på allvar att er budget skulle hålla? Tror ni att de pengar ni låtsas att man kan stryka skulle gå att använda i vården och omsorgen i realiteten?
Ni tror nämligen att ni genom ett klubbslag skulle kunna få bort kostnaderna för människor som redan är här i dag - människor som har sökt sig hit för att rädda livhanken.
Emma Henriksson (KD):
Jag kan åtminstone tacka för ett klart och tydligt svar. Svaret får väl stå för sig självt. Min nästa fråga till Sverigedemokraterna, Per Ramhorn, handlar om att ungefär 600 000 med utländsk härkomst går till jobbet varje dag. Var fjärde läkare är född utanför Norden.
Jag talar om undersköterskor, gynekologer, primärvårdsläkare, fysioterapeuter, kirurger och barnmorskor. Du kan räkna upp varenda yrkeskategori, för att inte tala om alla dem som jobbar inom hemtjänsten. Det är personer som föddes någon annanstans än i vårt land. Väldigt många av dem har kommit hit just därför att de har flytt.
Jag har mött många kommunala företrädare. Jag har mött många arbetsgivare inom hälso- och sjukvården som säger att det är tack vare att människor väljer att fly till Sverige och inte från Sverige som vi har förutsättningar att ha anställda i många av de välfärdsyrken som är en förutsättning för att alla vi som är födda här, och de som har kommit hit, ska få en bra vård och en bra omsorg.
Min nästa fråga till Sverigedemokraterna är därför: Ser ni vilken enorm insats de människor som har kommit hit gör tack vare att de har fått skydd här? Ser ni vilken enorm insats de gör för vårt land?
Emma Henriksson (KD):
Det är alltid intressant när vi börjar debattera välfärden, för då målas det upp en bild av de senaste åtta åren som om de enbart bestod av nedskärningar och skattesänkningar - som om de pengar människor fick behålla i sina plånböcker skulle ha försvunnit.
Ingen hänsyn tas i debatten till effekten av skattesänkningarna, nämligen att fler människor kom i arbete och fler människor arbetade mer. Bara inom RUT-sektorn skapades enormt många jobb tack vare skattesänkningar.
Dessutom innebar den långsiktighet vi hade i den ekonomiska politiken att skatteintäkterna fick utrymme att växa, och därtill satsades det under våra år i regering mer än någonsin tidigare på välfärden.
Om Anna-Lena Sörenson har andra uppgifter än att vi satsade mer än någonsin tidigare på välfärden vore det bra om vi här i kammaren och de som tittar på debatten på tv kunde få belägg för det. Min fråga, herr talman, handlar om vad regeringen kommer att göra framöver. Vi har en stor utmaning i att ta hand om de människor som flyr till vårt land.
Det är en prioritering vi gör därför att vi är beredda att rädda liv. Men när finansminister Magdalena Andersson ser att kostnaderna kommer att öka har hon i huvudsak två förslag på hur det ska finansieras. Huvudförslaget är att skära i LSS, alltså att skära i medlen för dem som är mest sårbara i vårt samhälle. Menar Socialdemokraterna att det är en klok välfärdsprioritering?
Emma Henriksson (KD):
Det var inte svar på frågan jag ställde. När Socialdemokraterna nu har regeringsmakten och man ser behov av att finansiera viktiga och angelägna områden för människor som kommer till vårt land har finansministern två svar på var man kommer att göra nedskärningar i budgeten. Det uttrycks just så: som nedskärningar för kommande år.
Det är sjukförsäkringen, och det är LSS. Vi har mycket riktigt också sett behovet av att se över hur LSS fungerar i dag. Men vi tycker inte att man ska gå in i det arbetet med ambitionen att skära ned för att klara flyktingmottagandet eller att det är en av de enda saker man ska göra. Vi tog i kammaren förra veckan beslut om sjukförsäkringen, där regeringen har valt att ta bort taket.
Det kommer med mycket stor sannolikhet inte att betyda att människor blir friskare eller tryggare men att kostnaderna ökar. Där finns alltså inte så mycket av finansieringen att hämta. LSS ska, som jag förstår det, bantas enligt Socialdemokraterna, inte för att man har använt pengarna fel, utan för att man behöver skära ned för att prioritera andra saker.
Detta gör man trots att man i sin budget har en massa reformer som vi vet är ineffektiva och går till människor som inte alls behöver det. Vi är ganska många människor i det här landet som har barn och som känner att vi klarar av att betala våra barns läkemedelskostnader fram till att vi slår i taket för högkostnadsskyddet. Vi är ganska många som har råd att betala vår mammografi och för kostnaderna i alla andra reformer som regeringen gör och som vi vet är ineffektiva.
Men där har Socialdemokraterna inte ambitionen att göra någon omprioritering, utan man ska slå mot dem som redan har det tuffast. Jag ställer återigen frågan: Finns det några belägg för att vi inte satsade mer på välfärden än vad man någonsin gjort tidigare?