Annicka Engblom (M):
Jag yrkar bifall till förslaget i konstitutionsutskottets betänkande nr 16 och avslag på reservationerna. Det är lite intressant att konstatera att det i diskussionerna om minoritetspolitik finns en tendens att dra paralleller mellan de olika minoriteterna.
Det som fungerar för den ena minoriteten torde fungera för den andra minoriteten, anses det. Men de är olika till sin karaktär. Jag är bara i början av min kunskapsuppbyggnad inom det här området, men när man börjar titta, lyssna och träffa individer står det klart att det inte går att bunta ihop dem allihop, som Jonas Millard gjorde i sitt inledningsanförande.
Jag kommer att tänka på Lars Ekborgs monolog om surjämten: De där hottentotterna, finndjävlarna, zigenarna, Stockholmsdjävlarna och käringarna över 40 kunde man bunta ihop allihop. Det är skillnad, och det är viktigt att vi visar den respekten för de olika minoriteterna och den ursprungsbefolkning vi har. Herr talman!
Jag hade i morse en liten diskussion på Facebook när jag uppmärksammade att det är romernas internationella dag i dag. Självklart kom det omedelbart ett par inlägg där man hyste oro för de tiggare som finns på våra gator. Det är sinnebilden. Det är detta debatten om romerna handlar om i dag.
Man tänker inte i första hand på att romerna kom till Europa på 1300-talet och till Sverige på 1500-talet och har en lång tradition av att befinna sig i vårt land. De har inte annorlunda efternamn, utan de heter Palmroth, Lundberg och liknande, precis som alla vi andra. Men de har en annan kultur. Framför allt har de väldigt stora utmaningar vad gäller inkludering i vårt samhälle.
Det finns en stor förtroendeklyfta mellan deras kultur och deras tillhörighet i vårt samhälle och de myndigheter och redskap som finns för att hantera inkluderingen. När vi tänker romer är det lite intressant.
Vi kanske inte alltid hamnar i sinnebilden av Singoalla, men hur är det om jag säger Bill Clinton, Charlie Chaplin eller Zlatan Ibrahimovic? De har också romskt ursprung.
Då kanske vi kan vidga bilden lite grann och se vilken bredd det är i den kulturen. Herr talman!
Alliansregeringen lade fram ett brett åtgärdspaket om utbildning, inkludering och motarbetande av antiziganismen i vårt samhälle under ledning av dåvarande integrationsminister Erik Ullenhag. Det kommer min kollega Mathias Sundin att berätta mer om.
Vad som är viktigt, och något som vi är fullkomligt överens om förutom från Sverigedemokraternas sida, är att det är dags för Romastrategi 2.0.
Jag kan bara uttrycka min stora glädje över att vi är så överens i oppositionspartierna, förutom Sverigedemokraterna, och regeringspartierna och Vänstern och att vi har en samsyn just om inflytandefrågan.
Vi träffade på förmiddagen en delegation från Roma International ute i Farsta, vi i allianspartierna i konstitutionsutskottet. Jag vet att de också har träffat bland annat Hans Ekström och företrädare för regeringspartierna. Berättelsen är likadan här.
För inkludering och överbryggande av förtroendeklyftan krävs det att vi inte sitter här och pekar med handen och säger att det är så här det ska fungera. Det är romerna själva som måste få ansvar, inflytande, makt och representativitet i sin egen organisation.
Vi läser i dag i Metro bland annat att kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke tilldelar 52 miljoner kronor för ett arbete. Frågan är bara: Vart går de pengarna? Hur används pengarna, och hur kommer de den romska kulturen och organisationerna till del? Här har vi ett stort frågetecken att räta ut.
Det måste gå rätt till. Det som är viktigt är att vi inte fastnar i eländesbeskrivningar. Det är viktigt att vi erkänner historien, tar lärdom av misstagen men också går vidare och tillsammans i bred enighet jobbar med Romastrategi 2.0. Herr talman!
Jag är fri, sjöng Jon Henrik Fjällgren, och fångade ett helt Sverige. Han snubblade tyvärr i finalen i Melodifestivalen men gjorde för evigt ett kärleksfullt intryck på oss som satt och lyssnade. I hans sång såg man vidderna och kulturen. Man blev oerhört rörd men också oerhört stolt.
Våra samer har, precis som Mia Sydow Mölleby framförde tidigare, en särställning som ursprungsfolk bland minoriteterna. Vi vet mer i konstellationen i konstitutionsutskottet än vad de allra flesta vet. Jag har en ung herre med mig under den här veckan som praktiserar. Han heter Tim och är 15 år.
Jag tog tillfället att fråga honom: Hur mycket vet ni egentligen om våra nationella minoriteter? Svaret blev: Vi vet att de finns, och vi vet vilka de är, men så mycket mer får vi inte reda på. Det gäller alla våra minoriteter. Vi måste bli bättre på att redan i skolan få kunskap om våra minoriteter men också om vår ursprungsbefolkning.
Mina ögon öppnades innan jag började i konstitutionsutskottet när jag för några år sedan reste till Kanada och bekantade mig med hur man där har löst frågorna om ursprungsbefolkningen. Det handlade om det sätt på vilket man utvecklade politiken. Jag sa hela tiden till mig själv: Det här har vi i Sverige, men hur hanterar vi det?
Mycket görs, men inte tillräckligt. Jag är mycket benägen att skriva under på mycket av det som Mia Sydow Mölleby lyfte fram i sin motion. Den är bra. Anledningen till att vi inte tar ställning till det här är att arbete pågår. Men arbete har, precis som Mia Sydow Mölleby lyfte fram, pågått väldigt länge.
Det är ett stort ansvar att utveckla det, och det måste vi ta gemensamt eftersom vi ställer oss bakom att i dag inte gå vidare med den frågan. Den ligger hos regeringen i dag. Det är oerhört viktigt med den fördjupade dialogen och egenmakten. Man har ändå kommit en bit fram vad gäller Rennäringskommissionen, och man jobbar bredare i samarbetet mellan de nordiska länderna eftersom det sträcker sig över fyra nationer.
Det finns en stor frustration över att arbetet upplevs stå still. Därför är det på vårt ansvar att frustration övergår i aktion. Herr talman! Jag går utöver min talartid, men jag måste också få nämna några av de andra delarna som lyfts fram i detta motionsbetänkande.
Det gäller bland annat minoritetsspråken. Det är lite intressant. Jag är tvåspråkig själv. Jag har ett ungerskt påbrå och har gått hemspråksundervisning och allting sådant.
Jag har sett där det brister men också hur viktigt det är att man har med sig språket ända från början från förskolan när barnen är som mest påverkansbara att kunna bära med sig sitt språk. Det gäller självklart särskilt de minoritetsspråk som har en särskild ställning i vårt land. Lika viktigt är det när man blir äldre.
Då går man tillbaka till sitt ursprungsspråk, eller det huvudspråk som man ser som sitt. Det är viktigt att ha tillgång till utbildade lärare men också utbildad personal. Det gäller finskspråkig sådan och personal som talar meänkieli, jiddisch och de andra minoritetsspråk som vi har erkänt.
Det gäller att man lägger tryck på att också ha språkkunskaper för dem som med tiden blir äldre, för då börjar människor att glömma bort. Det gäller likaså utvecklingen av förvaltningsområdena. Det handlar om att kommunerna verkligen tar sitt ansvar och tillser att det finns dokumentation men också utbildad personal för att tillgodose dessa språk.
Herr talman! Jag vill avsluta med att säga att det är glädjande att vi har en så pass stor samsyn i konstitutionsutskottet om minoritetsfrågorna, med några få undantag. Jag skickar en liten hälsning härifrån talarstolen till Mia Sydow Mölleby: Fortsätt att spotta på stenen!