Sven-Erik Österberg (S):
Jag tror inte att man ska peka med hela handen och säga att det är så här det ska se ut. Men jag tror att det vore lite välkommet om ansvarigt statsråd åtminstone kunde sätta upp lillfingret och ha en liten åsikt om vart det ska gå. Jag tror att det behövs ett litet ramverk där det framgår vad regeringen vill. Det skulle vara välkommet. Man ska absolut inte lägga sig i exakt var gränsen ska gå eller vem som ska vara ihop med vem. Men det måste finnas ett slags linje utstakad om att något ska hända.
Vi hade senast en bred diskussion i mitt eget län och med omkringliggande län. Där kom frågan om vad regeringen egentligen vill fram. Hur sker samordningen? Säg att Mats Sjöstrand kommer fram till att han ska lägga fram ett förslag. Han säger själv att han har tittat på Ansvarskommitténs arbete, som har kommit fram till att det ska vara sju till nio län.
Jag vet inte var han hamnar, men säg att han hamnar där och tycker att det är rimligt ur statens synpunkt. Staten har för länge sedan övergett sina län när det gäller den regionala organisationen. Det finns i dag i princip bara en myndighet, nämligen polisen. Men till och med de diskuterar en annan indelning. Länsrätterna lämnade indelningen för en tid sedan. Det är uppenbart nödvändigt för att få en bra struktur att få en annan regionalindelning.
Jag har svårt att se att man skulle hamna i att ha ett län men ett landsting som går tvärs över, alltså regioner som ser annorlunda ut än länen. Det betyder att man inför ett slags fjärde nivå i det svenska samhället, som det på vissa håll har diskuterats. Det kan inte vara rationellt, och då bygger vi in andra problem. Jag har ingen annan åsikt än Attefall om att slutresultatet ska vara bra.
Men det gäller att se till att det blir bra i slutändan, så att inte lösningarna blir besvärande. Sedan var det frågan om jämförelsen med kommunreformen. Den var fullständigt nödvändig. Om det inte hade varit en ordentligt process då hade det förmodligen fortfarande funnits en förfärlig massa kommuner i Sverige. Det fanns ingen stor vilja, men det var nödvändigt för att klara arbetsuppgifterna.
Det som skedde i Västerbotten under den borgerliga regeringen på 70-talet där kommuner fick dela på sig har gett bekymmer på senare tid. Det finns kommuner med endast 3 000 eller 2 500 invånare. De har svårt att fullgöra sina uppgifter. När jag var kommunminister försökte jag stimulera dem att komma fram till hur de skulle kunna närma sig varandra. Vi vet hur det är på det lokala planet. Om befolkningen i en kommun får frågan hur de ser på frågan vill de helst dela kommunen. Det blir ännu närmare.
Det är så frågan upplevs. När man är politiker i ansvarig ställning måste man se på hur organisationen klarar framtidens utmaningar, välfärden, att vara tillräckligt rationell för att klara en global konkurrens, som vi utsätts för alltmer på allt fler områden. Då måste vi vara effektiva i allt från sjukvård till kommunal service. Då måste det finnas en struktur som klarar det.
Det är därför jag känner mig engagerad i regionfrågan. Jag har ett par konkreta frågor till statsrådet. Om Sjöstrand kommer fram till en annan länsindelning, har ni diskuterat i regeringen så att det går att göra justeringar? Är ni beredda att göra en annan länsindelning? Är det så ni har diskuterat? Ska ni se vad som händer och sedan diskutera vad som eventuellt ska göras?
Finns det en handlingslinje, att det blir en annan länsindelning när Sjöstrand lägger fram sitt förslag så att det framgår att det finns ett allvar i processen? Är det här ett sätt att lugna processerna? Vi vet sedan tidigare att ett av problemen har varit att Moderaterna har varit ointresserade av regionfrågan och helst inte velat ta i den. Det lever väl kvar i regeringen.