KBLab/rixvox huggingface dataset:
Adam Marttinen (SD):
Jag glömde att i mitt anförande redogöra för de reservationer som finns under punkt 6. Sverigedemokraterna har en reservation och M, KD och L har en reservation. Det är inte så att Sverigedemokraterna är av en annan mening än M, KD och L under punkt 6 när det gäller att just att hjälpa en person som bedöms vara ett säkerhetshot alltid ska ses som ett allvarligt brott och att brott som sker i organiserad form eller mot betalning alltid ska ses som grova.
Tvärtom finner vi sympati för den skrivningen och den delen av reservationen. Det gick dock inte att samskriva våra respektive reservationer, för vi berör olika delar när det gäller just straffansvar.
Jag redogjorde lite grann i mitt anförande för hålet i lagstiftningen, som vi sverigedemokrater ser det, nämligen att den som lyckats utvisas på grund av att den utgör ett terrorhot mot Sverige inte möter ett straffansvar om den kommer tillbaka till Sverige och hävdar att den är här av flyktingskäl.
Vi vill att den skrivningen ska tas bort, för vi menar att den utgör ett större problem i sammanhanget än de saker som lyfts upp i reservationen från M, KD och L. Vår ambition var en samskrivning, men vi kunde inte nå en samskrivning.
Vad är det i Sverigedemokraternas reservation, om att ta bort den delen i lagen som handlar om att man inte ska möta straffansvar om man återvänder till Sverige när man utgör ett terrorhot, som möter ett motstånd hos Kristdemokraterna?
Adam Marttinen (SD):
Jag hade inte någon uppfattning om att det var helt omöjligt att hitta någon form av framkomlig gemensam väg med Kristdemokraterna, men jag ville ta tillfället i akt att förklara varför vi inte ställer oss bakom reservation 6 under punkt 6 utan har en egen reservation. Vi skulle givetvis ha haft ett särskilt yttrande i den delen i betänkandet. Då hade det blivit snyggare, och då hade vi sluppit detta replikskifte. Men jag passade även på att ställa frågan om det var en omöjlig väg, eftersom vi inte nådde en samskrivning i den delen. För Sverigedemokraternas del är det glasklart.
Har vi lyckats utvisa personer som utgör ett terrorhot mot Sverige ska de möta ett straffansvar om de väljer att återvända till Sverige, alldeles oavsett vilka skäl de hävdar att de har för att komma tillbaka till Sverige. Den ståndpunkten står vi fast vid. Den har vi i vår reservation. Vi tycker att den är så viktig att vi väljer att yrka på den framför att yrka och rösta på den reservation som kommer från Moderaterna, Kristdemokraterna och Liberalerna. Men det var fint att få klargöranden.
Det var också ett tydliggörande från vår sida i den delen.
Adam Marttinen (SD):
Vi avser att debattera justitieutskottets betänkande Nya regler om informationsutbyte om brottmålsdomar i EU . Det handlar om ett system som är till för att underlätta för just informationsutbyte mellan våra respektive EU-länder om brottmålsdomar gällande tredjelandsmedborgare.
Regeringen har valt att implementera förslaget i enlighet med de förutsättningar som stipuleras. Men Sverigedemokraterna har noterat att man gör en alldeles för snäv implementering utifrån vad som faktiskt är möjligt.
Sverigedemokraterna har i betänkandet en reservation där vi menar att det möjliggörs för att ta med uppgifter om brott som når upp till ett maxstraff om tolv månaders fängelse. Det skulle innebära att fler brottmålsdomar skulle registreras i det här systemet, Ecris-TCN.
Vi tycker inte att det skulle vara en nackdel utan snarare en fördel för det brottsbekämpande samarbetet mellan EU:s medlemsländer om just information om brottmålsdomar kan vara till nytta för respektive lands brottsbekämpande myndigheter eller för den delen migrationsmyndighet.
Vidare anser vi att det ska vara en tydligare ordning för hur uppgifter ska lagras och förstöras, så att den mänskliga faktorn i de här fallen inte föranleder att uppgifter destrueras på ett sådant sätt att de inte kommer till användning och kan nyttjas på rätt sätt. Det är den korta beskrivningen av det här ärendet som kanske inte är särskilt upphetsande i sig.
Men vi har en lite delad mening om att det ska lagras fler uppgifter i systemet och att vi ska ha en säkrare ordning för just lagringen av uppgifterna. I övrigt tycker vi att systemet kan vara till nytta för och gagna det europeiska samarbetet om brottmålsdomar och tredjelandsmedborgare. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservationen.
Adam Marttinen (SD):
Jag kan inte exakt minnas hur jag lade fram orden i talarstolen - det får väl utvisas om man kollar på debatten i efterhand. Men givetvis finns det skillnader där, och jag kan ha rört ihop det. Men det finns likväl en skild uppfattning kring just vittnesattester och hur man ska få använda dem i huvudförhandlingar.
Om jag har råkat blanda ihop det i talarstolen och det är korrekt som Gustaf Lantz påstår får jag backa på den punkten, men vi står givetvis fast vid de tillkännagivanden som det redogörs för i betänkandet.
Adam Marttinen (SD):
Jag behöver kanske inte nödvändigtvis förlänga detta replikskifte ytterligare. Vår utgångspunkt bottnar som sagt i de synpunkter som har kommit från bland annat Åklagarmyndigheten och som grundar sig i utredningens förslag. Jag tror inte att de synpunkter som vi lämnar i vårt tillkännagivande på något sätt skulle urholka rättssäkerheten i domstolarna. Men vi har en i viss mån skild uppfattning om när och hur och vilken balans som ska vägas in. Så får det väl vara i en demokrati, kan jag tänka.
Adam Marttinen (SD):
Jag noterade nu på morgonen att det var nästan exakt fyra år sedan vi senast hade denna debatt om utsatta EU-medborgare och, inte minst, oppositionens förslag om ett nationellt tiggeriförbud. Jag kunde också notera att svaret från statsrådet är ungefär likalydande i dag som för exakt fyra år sedan.
Man nämner ett antal saker som regeringen tog initiativ till och sedan också har genomfört, bland annat skärpta straff för människoexploatering och andra saker som regeringen har annonserat, inte minst i svaret här i dag och tidigare. Detta är inget som Sverigedemokraterna har varit emot. Det har tvärtom funnits ett ganska stort stöd för alla straffskärpningar som regeringen har kommit med.
Vi har dessutom varit kritiska till att de straffskärpningar som regeringen har gått fram med allt som oftast har varit i underkant.
Jag tar upp den här debatten igen, inte minst på grund av att vi numera tycks dela stora delar av den problembild som det utländska tiggeriet på Sveriges gator och torg innebär, nämligen att utsatta EU-medborgare i varierande grad utnyttjas för kriminella syften. Så har det inte alltid sett ut.
När Sverigedemokraterna började uppmärksamma hur den fria rörligheten i Europa utnyttjades och vilken situation som låg bakom - att det ofta var organiserat och att kriminella syften låg bakom - fick vi utstå en hel del kritik, inte minst från Socialdemokraterna och den rödgröna regeringen, om att vi skulle ha illasinnade syften.
Men nu tycks vi alltså dela problembilden och uppfattningen att detta inte bör förekomma i Sverige och att vi bör vidta åtgärder för att stävja det utländska tiggeriet på våra gator. Det är inte på detta sätt den fria rörligheten är tänkt att fungera i Europa - att man ska kunna uppehålla sig i Sverige genom tiggeri.
Vi kan bara konstatera att trots alla de åtgärder som man nu har vidtagit under de här fyra åren och under alla de åtta år som man suttit i regeringsställning är det utländska tiggeriet fortsatte utbrett på Sveriges gator.
Trots att man säger att det är en polisiär sak att upprätthålla ordning och att det finns en viss möjlighet för kommunerna att ställa vissa krav kan vi se att tiggeri förekommer även i de kommuner där man har infört olika åtgärder via den lokala ordningsstadgan. Resultatet är klent eller obefintligt.
Situationen är precis likadan i dag som den var för fyra eller åtta år sedan i Sverige, trots regeringens ansträngningar. Därmed kvarstår min fråga till regeringen som jag inte fick svar på i det skriftliga interpellationssvaret: Är regeringen beredd att vidta någon åtgärd som faktiskt gör skillnad?
Oppositionen har exempelvis föreslagit ett nationellt tiggeriförbud, vilket skulle sända en tydlig signal om att den fria rörligheten inte kan utnyttjas av utländska medborgare för att tigga på Sveriges gator. Den möjligheten skulle per automatik upphöra. En sådan signal skulle, tror jag, leda till att vi på väldigt kort tid skulle åstadkomma resultat som regeringen inte har kunnat åstadkomma under de gångna åtta åren. Är regeringen beredd att ompröva sitt motstånd mot ett nationellt tiggeriförbud?
Adam Marttinen (SD):
Min fråga var ju inte huruvida de vidtagna åtgärderna har haft effekt eller inte utan om regeringen är beredd att vidta ytterligare åtgärder för att åstadkomma en större skillnad än man åstadkommit hittills.
Det är ju detta som debatten handlar om, med slutklämmen om ett förslag om ett nationellt tiggeriförbud, som numera flera partier i den här kammaren instämmer i. Justitieministern säger att man generellt sett kan göra ett antagande om att tiggeriet har minskat.
Men man kan ändå ha öppna ögon när man går ute i samhället och se att tiggeriet är fortsatt utbrett. Även om det nu skulle ha halverats, vilket inte finns några siffror på, finns det fortfarande tusentals migranter eller utländska medborgare som tigger på Sveriges gator.
Detta utgör fortfarande en plattform för människor som kan ha dåliga avsikter och utnyttjar utsatta människor. Den fråga man kan ställa sig är: Är man nöjd med att det bara förekommer lite grann? Ja, det kanske är det besked vi får av regeringen. Regeringen är nöjd med att man eventuellt har lyckats få ned tiggeriet lite grann, men det kan fortfarande förekomma.
Jag tycker inte att det är ett tillfredsställande svar, utan jag skulle vilja ha klara besked om faktiska effekter som ger hundraprocentiga resultat. Ska det vara möjligt att komma till Sverige och försörja sig genom tiggeri? Det är ju en principiell fråga, inte minst med tanke på hur vi vill se den fria rörligheten inom EU.
Där tycks ju svaret från regeringen vara att det ska vara fullt möjligt för andra EU-medborgare att komma till Sverige och tigga på Sveriges gator. Det är ju det som förekommer, trots de vidtagna åtgärderna från regeringen. Ett nationellt tiggeriförbud skulle ge helt andra utfall, givetvis, men också helt andra signaler till de EU-medborgare som tar sig till Sverige för att tigga och de som ligger bakom det hela och eventuellt organiserar det för att tjäna pengar på människors utsatthet.
Vi har sett hur andra länder har hanterat just tiggeriförbudsfrågan på olika sätt. I regioner, kommuner eller delar av kommuner där man har infört ett totalt tiggeriförbud har tiggeriet upphört. Inte minst kan man se den effekten i Holland, där man har gett stora befogenheter till kommunerna att införa ett totalt tiggeriförbud. Där förekommer inget tiggeri på gatorna i de kommuner som har infört ett sådant förbud.
En sådan effekt skulle givetvis vara önskvärd även i Sverige, men givetvis med ett nationellt ansvarstagande, så att inte tiggeri uppstår i någon kommun, utan att de utsatta EU-medborgarna får en möjlighet att integreras i sina hemländer. Den typen av integrering blir helt omöjlig så länge de sitter på Sveriges gator och tjänar sitt uppehälle genom tiggeri. Jag skulle gärna vilja ha ett svar på åtminstone någon av frågorna här.
Ska Sverige tillåta att mark används av andra EU-länders medborgare som kommer hit och tjänar sitt uppehälle genom tiggeri - är det på detta sätt som regeringen ser på den fria rörlighetens möjligheter i Europa? Och utesluter regeringen förslaget om ett nationellt tiggeriförbud, som skulle ge omedelbar effekt mot den här typen av tiggeri?
Adam Marttinen (SD):
Bortsett från de halmgubbar och hjärnspöken som tycks omfamna justitieministerns anförande kan vi konstatera att vi är överens om att så länge människor tigger på Sveriges gator blir en integrering i hemländerna helt omöjlig. Det är det som är utgångspunkten och problemet i denna diskussion. Den fria rörligheten utnyttjas i Europa, och tiggeriet på våra gator hjälper inte till att integrera utsatta EU-medborgare i deras hemländer.
Det hänvisas här till de lokala möjligheterna till tiggeriförbud. I Eskilstuna, som är min hemkommun, har vi infört den typ av tiggeriförbud som ordningslagen medger, det vill säga passiv penninginsamling är tillåten. Tiggeriet fortsätter. Tiggeriet finns kvar. Jag ser det när jag är i Eskilstuna. Jag är faktiskt där rätt ofta, och jag ser det varje vecka. Detta finns överallt i samhället.
Det finns kvar. Oavsett om det skulle ha halverats, vilket jag betvivlar, rör det sig om tusentals utsatta EU-medborgare som vistas i Sverige och som tjänar sitt uppehälle genom tiggeri i en utsatt situation, där integreringen i deras hemländer helt omöjliggörs. Därför blir frågan: Är regeringen nöjd med den situationen? Våra gator kan utnyttjas för tiggeri av utsatta EU-medborgare.
Kriminella syften kan ligga bakom detta. Så har det bevisligen ofta varit - jag tänker inte minst på den redogörelse som justitieministern har gjort när det gäller de brott som klaras upp. Svaret från regeringen är att man inte är beredd att vidta några nya åtgärder. Denna möjlighet kommer att fortsätta att finnas. Sverige kommer att vara ett land där man kan utnyttja människor och där tiggeriet får förekomma och vara en del av vår stadsbild.
Jag är nöjd med dessa svar, för de klargör att det finns en viss skillnad i vilken typ av handlingskraft vi har från oppositionens sida och från regeringens sida.
Adam Marttinen (SD):
Jag kanske hade ett lite för komplicerat anförande för statsrådet. Min utgångspunkt från 2013 var att ge en bild av den ambition som Socialdemokraterna hade i opposition och som man sedan har realiserat i sin tid i regering, nämligen att antalet inre utlänningskontroller ska minska. Det är det som har hänt när Socialdemokraterna har suttit vid makten i snart åtta år - antalet inre utlänningskontroller har kraftigt minskat.
Siffror gör gällande att de har minskat med ungefär 80 procent de senaste tio åren. Det är klart att det är fint att ha en ambition och en vilja som statsråd att toppa listan när det gäller att verkställa utvisningar av personer som vistas här illegalt. Men frågan blir då varför det inte finns ett enda svar från statsrådet eller från regeringen på tre konkreta frågor om det som skulle kunna leda till att vi gör det.
Det är inte särskilt fagert att prata om vad man gjort som resulterat i en situation där man inte toppar listan som svar på hur man ska toppa listan. Det är liksom nya åtgärder som krävs för att vi ska ta oss framåt. Där har jag ställt tre konkreta frågor till statsrådet.
En handlar om huruvida han är beredd att ändra i regleringsbrevet till Polismyndigheten om att kraftigt öka antalet inre utlänningskontroller, ja eller nej. Det är en ganska enkel fråga. Jag kan ta den en gång till och tala lite långsammare: Är regeringen beredd att ändra i regleringsbrevet till Polismyndigheten om att öka antalet inre utlänningskontroller, ja eller nej? Det borde ha framgått tydligt nu vad jag frågar.
Jag frågar också hur man använder sig av förvarsplatser och om man tänker ändra de regler som gäller i dag för att exempelvis kunna använda förvarsplatser i de fall där mottagarländer nekar tvångsutvisningar och hålla personer i förvar för att uppmuntra till frivilligt återvändande.
Den frågan tänker jag inte upprepa - nu får Ygeman vara lite mer alert där borta i bänken. Den sista frågan gäller såklart riksdagens tillkännagivande. En majoritet i riksdagen har alltså tillkännagett för regeringen att man ska kunna tvångstesta dem som ska utvisas ifall mottagarlandet kräver det när det gäller exempelvis covid-19.
Detta eftersom Polismyndigheten i dag har fått stoppa flygplan från att lyfta från Arlanda eller var de nu lyfter från fullsatta med personer som helt plötsligt vägrar testa sig. Det är alltså en oerhört kostsam administration som uppstått på grund av att regeringen inte hörsammat riksdagens vilja om en sådan liten, enkel grej som att tvångstesta för exempelvis covid-19 för att kunna verkställa utvisningar.
Det är jättemånga utvisningar som inte har kunnat verkställas på grund av regeringens passivitet och illvilja mot polisens arbete med inre utlänningskontroller. Jag skulle vilja få svar åtminstone på de här frågorna. Helst av allt skulle jag vilja se en högre ambitionsnivå hos regeringen. Men det återstår att se.
Jag ger Anders Ygeman möjlighet att i sitt nästa anförande svara på de frågorna och eventuellt delge mig en ny ambitionsnivå för regeringen.
Adam Marttinen (SD):
Det blev alltså inte ett enda svar och inte en fullt utnyttjad talartid från statsrådet. Och det får väl avgöras av publiken vem som gör sig till åtlöje i den här debatten. Jag tror att det är ganska tydligt vad utfallet blir. Det står som sagt i regleringsbrevet att man ska verkställa fler utvisningar. Men frågan gällde om Polismyndigheten ska få i uppdrag att utföra fler inre utlänningskontroller.
Det svaret får vi inte från regeringen, för det finns en illvilja från rödgröna regeringar eller socialdemokratiska regeringar eller vad det än må vara för regeringar där Socialdemokraterna har inflytande mot att polisen ägnar sig åt inre utlänningskontroller, som alltså har minskat med 80 procent de senaste tio åren. Under dessa tio år har vi exempelvis sett ett terrorattentat kopplat till en person som skulle ha utvisats men som kunde gå under jorden 2017. Vi har sett flera mord. Vi har sett våldtäkter.
Vi har sett allvarlig brottslighet som är kopplad till väldigt farliga personer som valt att gå under jorden för att det är möjligt att gå under jorden i Sverige. 10 000 individer som vi inte har någon kontroll över har kunnat gå under jorden det senaste året. Regeringens svar på det här är att man hoppas att polisen sköter sitt jobb bäst den vill. Det finns alltså ingen styrning av Polismyndigheten från regeringens sida vad beträffar ett tydligt uppdrag att åstadkomma resultat.
Mot bakgrund av att man har minskat de inre utlänningskontrollerna med 80 procent vill inte regeringen säga att de borde öka. Men antalet utlänningar som ska utvisas men som gått under jorden har ökat. Det borde vara ett uppdrag som går hand i hand med den utveckling som regeringens invandringshaveri har genererat. Men i stället får vi det här skådespelet och de här icke-svaren från en trött regering och ett trött statsråd som inte tar de här frågorna på allvar.
Adam Marttinen (SD):
Varför har man sagt nej till anstaltsutbyggnad i Svedala? Jo, det kallas för lokal demokrati, och det kan vara något som justitieministern föraktar och uttalar förakt för. Själv känner jag stor respekt för att kommunerna ska få ha något att säga till om när det gäller hur man utformar den egna kommunen. Justitieministern är dock varmt välkommen till min egen hemkommun Eskilstuna, där vi skulle kunna fördubbla anstaltskapaciteten på Hällbyanstalten. Har justitieministern och Justitiedepartementet ens undersökt den möjligheten?
Det finns mark, det finns möjligheter och det finns en vilja hos både kommunen, mina kollegor och Kriminalvården att bygga ut där. Men justitieministern har inte aviserat några nya satsningar eller ambitioner, utan ambitionerna ligger fast, vilket lämnar Kriminalvården i ett ansträngt läge under tio år. Det är detta vi får leva med, enligt justitieministern.
Justitieministern nämner också att vi har väldigt många utlänningar som sitter på våra anstalter och som skulle kunna avtjäna sina straff i sina egna hemländer. Det är ingen som tror att Sverigedemokraterna är av en annan uppfattning. Däremot kanske vi är av uppfattningen att vi borde ha haft en annan migrationspolitik, som inte hade föranlett att en tredjedel av dem som sitter på våra svenska anstalter är utlänningar som vi har svårt att få till sina hemländer.
Det är alltså mellan 50 och 90 personer årligen som överförs till primärt EU-länder för att avtjäna sina straff, av de tusentals personer som skrivs in på våra anstalter. Arbetet med att få dem att avtjäna sina straff i sina egna hemländer är alltså inte speciellt lyckat. Svaret på min fråga är alltså att vi inte ens kommer att undersöka möjligheten att hyra anstaltsplatser i andra länder.
Justitieministern säger att man inte kan veta hur snabbt man skulle kunna få detta på plats. Det kan rimligen inte vara en fråga som justitieministern själv har ett svar på eftersom han inte ens har utrett frågan för svenskt vidkommande. Om man inte har utrett det för svenskt vidkommande kan man omöjligen veta var det finns möjlighet att hyra anstaltsplatser utomlands. Sverigedemokraterna tror att det är möjligt. Norge har gjort det, Danmark planerar det, Sverige borde göra det.
Adam Marttinen (SD):
Det invandringspolitiska haveriet har nu pågått under snart åtta år med socialdemokratiska regeringar. Häromdagen kom nyheten att det bara under föregående år rapporterades in över 10 000 fall där utlänningar som ska utvisas har kunnat avvika och gå under jorden. Problemet är inte nytt, och regeringen har gång på gång sagt sig vilja prioritera frågan. De häpnadsväckande usla resultaten kvarstår dock: Efter åtta år med socialdemokratiska regeringar finns det fortfarande inte tillräckligt med förvarsplatser eller en politisk samsyn kring hur de ska användas.
Att polisen upplever brister när det gäller att utföra inre utlänningskontroller på ett tillfredsställande sätt är inte heller någonting som regeringen har åtgärdat. Kan statsrådet Ygeman i dag meddela att regeringen tänker ompröva något tidigare motstånd till användningen av förvarsplatser eller till hur inre utlänningskontroller ska få ske och i vilken omfattning? Det handlar om att de som ska utvisas från vårt land faktiskt utvisas.
Peter Jutterström (M):
Jag hade inte tänkt gå upp i talarstolen, men jag kunde inte låta bli att anmäla mig när Peter Johnsson var uppe tidigare. Han ställde några frågor och undrade om vi tycker att det här med kultur och idrott är en viktig samhällsfunktion, eller något sådant - jag kommer inte riktigt ihåg hur han uttryckte det.
Jag kan bara tala om att det är klart att vi gör det. Det är därför vi har tillfört mer pengar år efter år, trots att det har rått en ekonomisk kris i framför allt eurozonen. Också på idrottsområdet som behandlas i dag har vi höjt statens stöd ganska mycket. Sedan finns det en oroande trend, och den är att en del idrotter blir allt dyrare.
För att bereda fler möjligheter har vi infört någonting som heter jobbskatteavdrag, vilket gör att det finns mer disponibel inkomst i hushållen så att fler kan ta del av det här. Med stort självförtroende säger Peter: Vi kommer att se till att fler kommer i arbete.
Kan du förklara för mig, som kan så där lagom mycket matematik, logiken i att det blir fler arbeten av att höja skatterna med 30 miljarder och av att höja arbetsgivaravgifterna?
Den ekvationen vore det enormt intressant att få förklarad.
Peter Jutterström (M):
Man kanske inte ska säga här i kammaren att det är dubbelt så hög arbetslöshet nu som 2006. Den ligger ungefär på samma nivå. Den är något högre, men då har hela eurozonen, som jag sade, befunnit sig i en ekonomisk kris.
Jag har fortfarande inte fått svar på hur man kan beskatta företagen med 30 miljarder och höja arbetsgivaravgifterna och få fler jobb av det. Den frågan har jag verkligen inte fått svar på.
Peter Jutterström (M):
Nu är det faktiskt så att det har blivit fler jobb. Befolkningen har ju ökat, så procentuellt ser det inte så mycket bättre ut, men faktum är att fler är i arbete i dag, och detta mitt i brinnande finanskris.
När det gäller artikeln i dag om idrottspengen tycker jag personligen att det är ett jättespännande förslag, även om jag inte heller har satt mig in i det. Tack och lov att vi har kommunalt självbestämmande så att vi kan pröva olika modeller.