KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Det är trevligt med lite julpoesi så här strax före jul. Désirée Liljevall säger att vi borde ha fått en lösning på den här frågan för länge sedan. Jag håller med. Jag beklagar att vi inte fått en lösning. På den punkten är vi överens. Som sagt jobbar jag och regeringen hårt för att finna en så snabb lösning som möjligt på detta. Men ibland tar saker och ting längre tid än man tror.
En tröst i bedrövelsen, förutom det exempel som Finn Bengtsson tar upp om Östergötland, där det också drog ut på tiden, är att storstadslänet Västra Götaland för ett antal år sedan också var utan landshövding under en längre tid innan Lars Bäckström kom dit. Det finns tyvärr exempel där liknande situationer har inträffat, men i regioner som är betydligt större än Kalmar län.
Det finns ingen anledning att tro att det finns någon riktad illvilja mot Kalmar län. När det gäller diskussionen om att koncentrera statlig verksamhet inte bara från Kalmar utan till Kalmar nämnde jag exemplet med förstärkning av resurser till kärnkraftsberedskap. Det finns också andra frågor som diskuteras som jag tror kan uppfattas som att det kommer resurser till Kalmar.
Det här är en diskussion som förs utifrån olika sakfrågor. Det viktiga är inte vem som får vad - det vill jag gärna understryka. Det viktiga är att vi får en rättssäker och ekonomiskt effektiv hantering av medborgarnas frågor och problem och företagens behov.
Exempelvis: Ska vi få en bra tillsyn av överförmyndarverksamheten, vilket Riksrevisionen har kritiserat regeringen och riksdagen för att vi inte haft, måste vi se till att vi koncentrerar verksamhet, så att det finns en kompetens kring hur man ska hantera dessa frågor.
Det sker i den här propositionen, och det finns en rad olika områden som personellt inte tar så mycket resurser, men där man måste vara några stycken, så att man kan bygga upp en kompetens och ha inte bara en person utan några stycken som hanterar frågorna och har kompetens. Då behöver man ibland samla verksamheterna på ett mindre antal ställen. Det grundar sig som Finn Bengtsson påpekade på en utredning som har remissbehandlats.
Vi har i stora drag följt den utredningens förslag. På andra områden pågår som sagt diskussioner i andra led. Länsstyrelserna själva har också omfördelat viss verksamhet sinsemellan, exempelvis ekonomiadministration, it-lösningar och sådana saker, som de själva har bestämt att fördela. Vi behöver ha rättssäkerhet och en ekonomiskt effektiv hantering av frågor.
Därför måste vi också ibland koncentrera olika verksamheter, så att inte alla håller på med allt. Vad gäller antalet tjänster är det en oerhört begränsad överflyttning som sker från Kalmar till andra länsstyrelser. På andra områden tilldelas Kalmar resurser. Jag nämnde kärnkraften. Det finns andra områden som diskuteras just nu. Vi beklagar att vi inte har löst landshövdingefrågan i Kalmar län.
Jag kan försäkra alla aktiva i den här debatten att jag gör allt för att lösa den frågan så snart det är möjligt.
Stefan Attefall (KD):
Hur statens organisation på länsnivå och länsstyrelsens framtida utformning långsiktigt ska lösas utreds av Mats Sjöstrand. Han blir klar nästa höst. Därefter blir det en sedvanlig remissomgång och breda diskussioner, där jag hoppas att vi också kan skapa en bred partipolitisk enighet om de långsiktiga spelreglerna för statens regionala närvaro och verksamhet. Exakt hur det ska sluta och hur det ska utformas är för tidigt att säga.
Vi vet inte vad Mats Sjöstrand kommer fram till. Vi vet inte heller vad beredningsprocessen efter det kommer fram till. De olika diskussionerna om koncentration av viss länsstyrelseverksamhet påverkas inte av detta. Dem måste vi hantera löpande; frågornas karaktär kräver detta. Vi vet som sagt inte hur den slutliga lösningen kommer att se ut efter Mats Sjöstrands utredning och de förslag han kommer med. Därför kan vi inte låta den påverka oss.
Vi vet inte vad det ska bli. Det kan dra ut på tiden och bli olika ambitionsnivåer. Som sagt måste vi också kunna hitta en bred överenskommelse i den typen av frågor för att det ska vara långsiktigt hållbart. Det är därför det inte finns färdiga mallar som man försöker stoppa in allting i. Jag kan avfärda alla sådana spekulationer. Jag vill tacka för det engagemang som visas i denna fråga.
Jag kommer själv ursprungligen från Västerbottens län och känner igen denna typ av engagemang kring landshövdingerollen. Landshövdingen spelar en viktig roll som en koordinator som kan skapa diskussionsforum och samlingspunkter för möten både över myndighetsgränser och över partipolitiska gränser. Därför är det viktigt att lösa landshövdingefrågan.
Vi har som sagt en tillförordnad chef, men det är självklart att vi inte har full kapacitet och full fart på länsstyrelseverksamheten när vi inte har en landshövding på plats. Därför är det så viktigt att vi löser detta. Jag kan försäkra er om att jag gör allt jag kan för att vi ska lösa den här frågan så snabbt som möjligt.
Stefan Attefall (KD):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att ändra utformningen av stöd och subventioner inom bostadssektorn. Som Amineh Kakabaveh har noterat ligger regeringens politik fast. Beslut om investeringar i bostäder ska ske utifrån de bedömningar av efterfrågan som görs på marknaden, och de som fattar investeringsbesluten ska kunna räkna med att spelreglerna ligger fast.
Med detta sagt vill jag samtidigt framhålla att regeringen fortlöpande ser över olika behov av stöd eller förändringar i lagar och skattevillkor som behövs för att underlätta för särskilda grupper eller minska kostnader och krångel i bostadsbyggandet. I den nyligen framlagda budgeten föreslår regeringen till exempel höjda bostadsbidrag för barnfamiljer och bostadstillägg till pensionärer samt ett höjt schablonavdrag för hyresintäkter från privatpersoners uthyrning av privatbostad.
De närmare avgränsningarna för ROT-avdraget ligger inom finansministerns ansvarsområde, men jag vill påminna om att regeringens huvudsyfte med detta avdrag är att minska svartarbetet och långsiktigt förbättra ekonomins funktionssätt. När den enskilde har möjlighet att ersätta eget arbete med köpt arbete betyder det att folk kan jobba med sådant de är specialiserade på, och det innebär en ökning av skatteintäkter och produktionsförmåga. Det är den grundläggande idén med ROT-avdraget.
Stefan Attefall (KD):
Jag försökte förklara i mitt första inlägg att vi vill ha ett ROT-avdrag och även ett RUT-avdrag för att minska svartarbetet. EU-rättsliga regler gör att detta måste omfatta alla svenskar som är bosatta i Sverige var man än har sin bostad inom EU-området. Det innebär att en del kan använda denna möjlighet även för att renovera en bostad utanför Sverige. Effekten av det är att det blir fler jobb gjorda.
Jag är glad om även polska och spanska arbetare får jobb; jag ser inte något problem med det. Men den andra sidan är alltså att exempelvis en tysk som äger en stuga i Sverige inte kan få ROT-avdrag för renovering av sin stuga här. Det är en mindre lyckad konsekvens av ROT-avdragets konstruktion. Men huvudsyftet, vilket vi också har uppnått, är att få bort en stor del av svartarbetena.
Vi har fått fler människor sysselsatta i tjänstesektorn, både som hantverkare och med andra tjänster. Det är positivt. Jag vänder mig mot det som ligger dolt i Amineh Kakabavehs resonemang: att varje skattenedsättning kallas en subvention. För mig är det en väsentlig skillnad. Vi har lägre moms på maten. Vi har 12 procents moms när vi går och handlar mjölk på Ica eller Konsum. Det är för mig ingen subvention.
Det är en sänkt skatt på mat. Att sänka skatten generellt är inte att hålla på och dela ut subventioner. Att människor investerar i sina bostäder är långsiktigt sunt. Om de sedan väljer ett lite dyrare kök, ett lite dyrare badrum eller en enklare uteplats måste varje människa själv bedöma. Vi har maxgränser för ROT-avdrag. Man kan inte använda det hur mycket som helst.
Det skapar naturliga avgränsningar mot det som Amineh Kakabaveh kanske tycker är lyx. Hur människor exakt värderar vad man vill rusta upp och på vilket sätt man vill förbättra sitt boende tycker jag att de själva ska få avgöra. Det vill jag inte som politiker sitta och mästra över på något sätt.
Stefan Attefall (KD):
Hannah Bergstedt har frågat mig vad regeringen och bostadsministern har för politik för att se till att Pajala får möjlighet till ett attraktivt och uthålligt bostadsbyggande som gör det möjligt att ta till vara tillväxten. Gruvetableringen i Pajala innebär en fantastisk möjlighet för en ort som under de senaste 50 åren präglats av avfolkning. Regeringen ser naturligtvis denna möjlighet, och flera statsråd vid sidan av mig har besökt Pajala och mött företrädare för kommunen.
Så sent som denna vecka besökte infrastrukturministern Pajala för att medverka till att de viktiga transportfrågorna får en snabb lösning. När det gäller bostadsbyggande delar jag Hannah Bergstedts analys att det behövs privata investerare som är beredda att bygga och förvalta bostäder i Pajala. En avgörande fråga är då vilka finansieringsvillkor som kan erhållas och hur risken fördelas mellan banker, gruvföretag, byggare och kommunen. Det här är en fråga som är aktuell i flera av de samhällen där den expanderande gruvnäringen leder till snabb tillväxt.
Staten deltar i dessa diskussioner bland annat genom Statens bostadskreditnämnd, BKN. Regeringen beslutade så sent som i går att vidga BKN:s möjligheter att ställa ut lånegarantier för bostadsbyggande på orter där produktionskostnaderna överstiger de etablerade marknadsvärdena.
Stefan Attefall (KD):
Jag kan försäkra Hannah Bergstedt att jag har Kurts telefonnummer. Han har fått höra att jag ska återkomma senare. Jag har en del att undersöka och ska komma med besked om det som vi beslutade om i går. Senast häromdagen hade jag ett möte på departementet om Pajalafrågan för att få den ytterligare belyst ur olika aspekter.
Jag har ringt en del samtal för att försöka göra ett antal byggare uppmärksamma på att det finns en marknad här uppe som man inte alltid ser. Jag tror att det är en tröskel. Många investerare, större byggföretag och större bostadsbolag har nog inte fullt ut förstått vilka möjligheter som finns i hela Norrbottens län. Det tror jag är ett problem.
Sedan tidigare har vi för få kapitalstarka privata fastighetsägare och byggare som har möjlighet att gå in och hjälpa till. Det finns ett antal aktörer, men det är för få som har bas i Norrbotten. De uthyrningsregler som jag beskrev innebär bland annat att höja den skattefria gränsen för att hyra ut en bostad i andra hand.
Den som har kvar sitt fädernehus i Pajala kommun men inte är där så ofta upptäcker kanske att det nu finns en skatteregel som gör att det är mer lönsamt att hyra ut huset. Det kan vara till människor som behöver en bostad under kortare tid, och det kan vara till permanentboende.
Vi ska inte underskatta lättnaderna i uthyrningsreglerna när det gäller att hjälpa till i sammanhanget. Infrastrukturfrågorna är också viktiga både för att man ska kunna exportera den malm som bryts och för att klara den pendling som alltid finns runt en gruvort av Pajalas karaktär. Det handlar om vägar och om hur vi utvecklar bensinskatter och den typen av ekonomiska styrmedel.
Det finns många på den rödgröna sidan som vill höja de skatterna. Det skulle försvåra för människor att ta vara på de möjligheter som skapas med gruvetableringen i Pajala.
Stefan Attefall (KD):
Vi har, som sagt, en omfattande ny lagstiftning som det tog sju åtta år att ta fram. Det var 250 ändringsförslag på regeringens bord. Vi har fått en i många stycken tydligare lagstiftning och ett modernare språkbruk. Vi har fått en plan- och byggprocess som har många fördelar. Det finns två problem.
Det ena är en inkörningsperiod som det alltid finns med ny lagstiftning när det gäller att tolka de nya möjligheterna, de nya bestämmelserna, och att utveckla en praxis. Det gäller att lära sig att hantera lagen. Den utbildningsaktivitet som vi genomfört har varit mycket ambitiös och pågått under en längre tid just för att man ska komma i gång med den nya lagen på bästa möjliga sätt. Som alla vet gäller det att sedan i praktiken också börja jobba med och praktisera bestämmelserna.
När det gäller den delen tror jag att vi ganska snabbt kommer över svårigheterna. Det andra är att man identifierat de direkta problem som har funnits. Ett sådant har varit sanktionsbestämmelserna. Därför gör vi snabbt en översyn av dem och kommer att skicka ett nytt förslag på remiss.
Problemet har delvis varit att man tillämpat de bestämmelser som togs fram på ett sätt som inte var avsett. Vi kanske inte fullt ut förutsåg alla delar, och vi fick inte heller de reaktioner som vi räknade med att få under remissomgången av materialet, vilket kunde ha förhindrat sådant som inte blev bra.
Det visar på vikten av ett välfungerande remissystem och att de olika aktörerna tar sitt ansvar och är med och hjälper till i remissarbetet. Jag hoppas att vi får bättre respons på vårt remissarbete när vi kommer med de nya förslagen. Socialdemokraternas linje har varit - åtminstone om man får tolka Veronica Palms artiklar under valrörelsen - att tillsätta en ny parlamentarisk utredning och se över hela lagstiftningen.
Det tror jag inte är lösningen, för det skulle försena dessa frågor i många år framåt. Det handlar om, precis som regeringen nu gör, att försöka rätta till det som vi upptäcker inte fungerar bra genom att gå in med kompletterande utredningar på de områden som Plan- och bygglagskommittén en gång i tiden inte fullt ut genomförde. Låt mig som exempel ta kap. 6 i plan- och bygglagen, som man inte hann jobba igenom. Där har vi en särskild utredning som tittar på plangenomförandeprocessen.
Man går in och tittar bland annat på tekniska särkrav på kommunnivå, och man jobbar även på andra sätt med att få plansystemet att fungera bättre. Jag vill påstå att planfrågorna i Sverige varit försummade under kanske en tjugoårsperiod. Nu försöker vi reparera det med den nya plan- och bygglagen som grund, men också med de ytterligare aktiviteter vi genomför.
Det gäller även sådant som vi senare upptäcker inte fungerar bra. Regeringen jobbar resolut för att få planprocessen att fungera bättre. Steg för steg går vi mot en bättre fungerande planprocess, men det tar tid att utreda, genomföra och sedan börja tillämpa de olika delarna.
När vi om några år ser tillbaka på detta kommer vi att kunna konstatera att det hände mycket på planområdet, att det hände många goda saker som betytt mycket för den långsiktiga bostadsutvecklingen i Sverige.
Stefan Attefall (KD):
Katarina Köhler frågar mig om strandskyddet. Låt mig föreslå att hon ställer en interpellation till miljöministern, som har ansvar för strandskyddslagstiftningen. Jag kan dock berätta att vi just nu jobbar med att öka informationen via länsstyrelserna och Boverket beträffande hur de nya strandskyddsbestämmelserna ska hanteras. Vi tittar också på hur lagstiftningen kan utvecklas. Här finns mer att göra, det håller jag med om. Det gäller att skapa klarhet i hur den nya lagen ska kunna användas på bästa möjliga sätt.
Det yttersta ansvaret för strandskyddslagstiftningen ligger dock på miljöministern. Länsstyrelsernas roll är viktig både för att väga ihop olika intressen och för att se till att vi får en rättssäker och bra prövning av detaljplaner och bygglov. Vi vet att handläggningstiderna är olika. De är alldeles för långa på många håll. Vi för en ständig dialog med länsstyrelserna. Vi har ställt frågor till dem kollektivt: Vad gör ni för att förkorta tiderna? Vilka är problemen ni brottas med?
Vi tar också upp handläggningstiderna i de enskilda myndighetsdialogerna och tittar på hur vi ytterligare kan förbättra länsstyrelsernas möjligheter att korta dem. Länsstyrelserna har dessutom all anledning att lära av varandra, för det finns de som ligger långt framme och de som ligger sämre till. Det är alltså en fråga vi har fokus på. När det gäller den informationsregel som Katarina Köhler tog upp vill jag informera om att det tidigare var problem med att bygglov kunde överklagas, till och med långt efter det att bygget startat.
Det fanns ingen tydlighet i lagstiftningen om när ett bygglov vann laga kraft. Det införde vi. För att man ska veta när ett bygglov vinner laga kraft måste man tala om det för de människor som är berörda av bygglovet, det vill säga grannarna. Därför har informationsskyldigheten införts. Av rättssäkerhetsskäl måste man informera, exempelvis per brev, dem som är grannar om att nu har bygglovet trätt i kraft. De som är berörda har även tidigare, när bygglovet skulle prövas, fått information och en förfrågan.
De har därför redan i ett tidigare stadium haft möjlighet att framföra sina synpunkter. Nu får de information om att bygglovet trätt i kraft. Då är det juridiskt bindande och kan inte längre överklagas, vilket är oerhört viktigt för att få rättssäkerhet och slippa det som vi hade tidigare. Tidigare hade man i många fall till och med hunnit påbörja bygget för att sedan dras in i rättsprocesser som var oerhört svårförutsägbara, fördröjde projekten och skapade mycket huvudbry. I dag har vi en mycket bättre ordning.
Sedan kan man diskutera om vissa administrativa processer kan bli bättre. Här kanske även kommunerna ibland kan vara lite mer uppfinningsrika. Tyvärr styrs det av vissa formella juridiska krav. Jag vill påstå att sammantaget har vi ett arbete på gång som gör att vi kommer att få mycket smidigare plan- och byggprocesser även om vi inte bygger Rom på en dag i detta avseende.
Stefan Attefall (KD):
Flera av de frågor som Katarina Köhler har tagit upp finns i olika arbeten vi bedriver i Regeringskansliet. En del av frågorna, som exempelvis detta med informationsskyldigheten efter att ett bygglov trätt i laga kraft, är ett följd av att man måste hitta ett rättssäkert sätt att informera om: Nu har det trätt i kraft.
Om man av juridiska skäl kan garantera att det kan ske exempelvis via elektroniska medier i framtiden kan man underlätta processen. Men då är vi inne på att få de juridiska experterna att godkänna att en hemsidesinformation är lika rättssäker som ett brev. Där är vi inte ännu. Visst kan vi jobba med att förenkla processerna. Men det finns skäl till varför man måste använda den mer formella meddelandevägen.
Jag vill också kommentera detta med de tekniska särkraven. Det som menas är när kommuner exempelvis sätter upp högre ambitioner om tillgänglighet, energi och säkerhet på olika sätt utöver vad Boverkets byggnormer innebär. Det innebär att byggbolag som har byggt ett hus i en kommun inte kan bygga det i nästa kommun.
Det gör det svårt att upprepa sig och ta med sig erfarenheter, byggprocesser och lösningar som man har lärt sig på ett ställe till nästa ställe. Därmed utvecklar man inte den industriella produktionsförmågan, och det driver kostnader. När man bygger allt industriellt är det upprepningen och lärdomen från det tidigare som man tar med sig till det nya som pressar kostnader och tvingar fram nya lösningar och effektivare processer. Det är vad som förhindras.
Hur omfattande detta är, vilket problem det i praktiken innebär och vad vi gör åt det är vad utredaren tittar på. Men att problemet finns där är sant. Många av de frågor som vi har diskuterat här i dag kommer säkert att få sin klarhet med tiden. Men det handlar också om att inse att man inte kan göra alla processer enkla om man samtidigt också ska ha rättssäkra processer.
Stefan Attefall (KD):
Jasenko Omanovic har frågat näringsministern om hon avser att motverka dagens utveckling och se till att fler statliga myndigheter i framtiden lokaliseras ute i landet för att stärka den regionala utvecklingen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Alla beslut om hur förvaltningen ska organiseras vägleds av att förvaltningens organisation ska vara tydlig, ändamålsenlig och kostnadseffektiv. Myndigheterna ska ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rättssäkert sätt.
För att uppnå detta kan myndighetsstrukturen behöva förändras. Det sker främst genom att existerande verksamheter ombildas. Framför allt har regeringen arbetat för att effektivisera den statliga förvaltningen genom att slå samman myndigheter. När en myndighet bildas genom överföring eller sammanslagning av uppgifter från andra myndigheter, måste regeringen naturligtvis ta hänsyn till befintliga verksamheter när man beslutar var myndigheten ska lokaliseras.
Det handlar bland annat om att ta till vara den befintliga personalens kompetens och erfarenhet så att myndighetens kompetensförsörjning inte äventyras. Det är enligt regeringens mening också viktigt att överväga om statliga myndigheters lokalisering i ökad utsträckning kan få en spridning över landet. Det handlar om att noga pröva om nya myndigheter kan lokaliseras utanför storstäderna, i första hand till länscentrum eller andra större orter.
En utgångspunkt vid ett sådant övervägande ska vara att myndigheterna ska ges goda förutsättningar att bedriva sin verksamhet. Exempel på myndigheter där huvudkontoret lokaliserats dit där ledningen för verksamheten tidigare funnits är Arbetsförmedlingen som har sitt huvudkontor i Stockholm och Lantmäteriet där huvudkontoret finns i Gävle. Själva verksamheten i dessa myndigheter är däremot fortsatt spridd över hela Sverige.
Ett exempel på en ny myndighet är Statens servicecenter, som påbörjade sin verksamhet den 1 juni i år. Den består till största delen av befintliga verksamheter i Östersund och Gävle med en liten filial i Stockholm. En väl fungerande statlig förvaltning har stor betydelse för Sveriges utveckling och den regionala tillväxten. Det sker dock främst genom att ge förutsättningar för den privata sektorn att utvecklas, genom god service och tillgänglighet, genom rättssäker myndighetsutövning och genom stöd när det behövs.
När en myndighet etableras eller ombildas prövar regeringen var verksamheten ska lokaliseras. Då ska givetvis alla relevanta faktorer vägas in.
Stefan Attefall (KD):
Jag vet inte om det faktum att vi skapade en myndighet av Arbetsförmedlingen och avskaffade länsarbetsnämnderna skulle vara orsaken till arbetslösheten. Jag tror att det är tvärtom. Vi har bättre möjligheter att skapa bra förutsättningar för de arbetslösa med den nuvarande strukturen. Sedan handlar det om vad man gör av en organisation. En organisation kan vara effektiv och bra i tanken, men det handlar också om hur man använder innehållet.
Jag tror att det är det vi ska diskutera. Vad blir det för output? Vad blir effekten av den statliga verksamheten? Vi vet att det är den service och den kvalitet vi erbjuder medborgarna för minsta möjliga pengar som blir avgörande i det långa loppet för hur medborgarna upplever förtroendet för staten. Det gäller också effekten för det privata näringslivet och för jobben i stort. Vi får inte ha jobben som utgångspunkt för att organisera statlig verksamhet.
Vi måste ha servicen, rättssäkerheten och effektiviteten som ledstjärna, men självklart måste vi också, vilket jag också uppfattar att Jasenko Omanovic är inne på, se till att staten finns representerad på olika ställen och att vi också har med aspekterna att Sverige är långt, avlångt och rikt på resurser. Det finns självklart med när regeringen jobbar med de här frågorna. Det kan jag garantera.