KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Jag är här för att besvara interpellationen om Göteborgs skärgårdsskjutfält och det ärende som ligger på regeringens bord. Det ska myndighetshandläggas, det vill säga vi ska pröva ärendet. Flera intressen, bland annat försvarsintressen, ska vägas mot varandra, och då är det praxis i svensk domstolsrätt att domstolen inte avgör i slutskedet utan lämnar över till regeringen.
Jag lyssnar och tar in det som Hans Linde säger om den starka oro som finns bland många i Göteborg, inte minst i skärgården. Man ser med oro på att försvaret vill utöka sina verksamheter och att detta kan få både miljö- och andra konsekvenser i skärgården. Med anledning av denna oro vill jag betona att det är viktigt att man handlägger detta ärende på ett korrekt sätt.
Om man hade velat göra det snabbt och enkelt för sig hade man antagligen bestämt sig för att om Försvarsmaktens intressen går före allt annat så godkänner man deras ansökan, eller så gör man det inte. Men nu är det lite mer komplicerat än så. Om man bara rakt av skulle gå på Försvarsmaktens ansökan hade nog ärendet varit avgjort för länge sedan. Detta är svårt eftersom det, precis som riksdagsledamoten påpekar, är en känslig skärgårdsmiljö.
Det är en levande skärgård, och det finns många intressen som står emot varandra. Vi reglerar denna typ av ärenden utifrån miljölagstiftningen i Sverige, till skillnad från en del länder internationellt där man inte reglerar till exempel Försvarsmaktens göranden. Den lagstiftningen ska självklart också gälla vid handläggningen av detta ärende.
Som statsråd, oavsett om jag är vice statsminister eller miljö- och klimatminister, kan och får jag dock inte uttala mig om utgången av ett ärende som ännu inte är färdigberett i Regeringskansliet.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar för en bra och informativ interpellationsdebatt. Jag har både brevledes och på andra sätt mött det stora engagemang som finns för de här frågorna i Göteborgs skärgård. Det gäller inte bara de fastboende, utan också den stora mängden besökare till Göteborgs skärgård. Jag är en av dem som har besökt skärgården vid flera tillfällen och som gärna gör det igen.
Där finns fantastiska områden som det finns anledning för mig, i min roll som miljöminister men också av andra skäl, att besöka och också lyssna på de boendes och besökarnas åsikter. Det finns ett antal frågor som ligger på mitt departementsbord som är av intresse för regeringen att utveckla. Vi behöver en rik och levande skärgård, inte bara utanför Göteborg utan längs hela den svenska kusten. Men det finns många olika verksamheter.
Försvarets verksamheter är en del av de statliga verksamheter där vi måste säkerställa att de får någorlunda bra möjligheter att jobba. Det är inte upp till mig att stå här och avgöra exakt vilka platser i Sverige som passar för olika typer av övningsverksamheter, utan det är något som i första hand Försvarsmakten kan ha synpunkter på.
I andra hand finns det intressen där man kan stöta på problem, till exempel miljöintressen eller skärgårdsmiljöintressen som man måste väga mot varandra. En sådan process pågår just nu i Regeringskansliet. Självklart kan regeringen ha som ambition att handlägga den här typen av ärenden så att det blir ett svar under den här mandatperioden. En ambition kan man alltid ha, men som ansvarig minister vill jag inte utlova något exakt datum för det beslutet. Tack för en bra interpellationsdebatt!
Åsa Romson (MP):
Vi fortsätter med en annan angelägen miljöfråga. Lena Ek har frågat mig om jag och regeringen tänker medverka till att giftiga bly- och kadmiumfärger återinförs inom EU. Lena Ek har också frågat hur jag har agerat och vilka kontakter jag har haft för att se till att användningen av dessa giftiga ämnen inte ska tillåtas öka i EU. Jag vill svara så här. Bly, kadmium och krom är mycket giftiga tungmetaller som vi ska fasa ut.
De aktuella färgpigmenten, två blykromatföreningar, används inte i Sverige. Vi vill självklart inte se en ökning av användningen av några tungmetaller. EU-kommissionen har ännu inte tagit ställning till ansökan om tillstånd till import och användning av dessa färgpigment.
Vi har från den svenska regeringen och Kemikalieinspektionen skickat ett brev med ett mycket tydligt budskap till ansvariga enhetschefer på kommissionen där vi uttrycker stor oro över att Echa, som är EU:s myndighet i det här fallet, rekommenderar att tillstånd ges till det företag som har sökt. I det brevet trycker vi på att det är viktigt att de europeiska företag som har valt bort de här pigmenten till förmån för miljömässigt bättre alternativ inte ska straffas. Det finns fullgoda alternativ på marknaden i dag för alla användningar.
Ett av Reachförordningens syften är substitution, det vill säga ersättning, av särskilt farliga ämnen. Det målet ska vi aldrig tumma på. Vi vet att de ledande pigment- och färgtillverkarna i EU inte heller vill se att de här pigmenten får ökad användning. Industrin har frivilligt arbetat med att fasa ut de aktuella pigmenten under snart 30 års tid. Vi har blivit kontaktade av Sveriges färgfabrikanters förening i frågan.
De bekräftar att de här pigmenten inte behövs. Bra alternativ finns för alla användningsområden. Riksdagen har i proposition 2013/14:39 På väg mot en giftfri vardag - plattform för kemikaliepolitiken slagit fast att takten i utfasningen av särskilt farliga ämnen bör öka. Bly, kadmium och krom är särskilt farliga ämnen som vi därför ska fortsätta att fasa ut.
Arbetet med att nå en giftfri miljö och en giftfri vardag är prioriterat för regeringen. Regeringen arbetar därför brett och aktivt för att få bort alla särskilt farliga ämnen från vår vardag och från miljön.
Åsa Romson (MP):
Tack, Lena Ek, för interpellationen! Det är ett oerhört viktigt område. Jag delar helt din uppfattning om att bly och hormonstörande ämnen inte ska spridas och inte ska öka utan att vi varje dag måste ha ett aktivt arbete för att minska dessa ämnen, inte bara på den europeiska marknaden och inom Sverige utan för att säkerställa att verklig ersättning sker där detta är möjligt.
Det intressanta är att vi här har en industri som redan har visat att det är möjligt. De har redan visat att det finns fullgoda alternativ för de olika användningsområdena. Det har de visat både i Sverige och inom EU i övrigt.
Därför skulle det vara helt enligt alla regler och principer att inte tillåta dessa pigment, så som vi känner Reachförordningen och det starka kemikaliearbete som vi vill att EU ska ha.
Jag är också orolig för den debatt som finns, att man bara väger in det marknadsmässigt intressanta för utländska företag. Då måste länder som Sverige vara aktiva, och det är därför Sverige under lång tid har varit en aktiv part och uppenbarligen också måste fortsätta att vara det. Anledningen till att jag inte hänvisar till hela brevet i interpellationssvaret är att det är närmare tio sidor på engelska. Jag kan gärna läsa upp det, fast jag tror inte att talartiden här i riksdagen tillåter det.
Men du kan få det - det är inte hemligstämplat på något sätt - utan jag kan absolut lämna över det. Det står bland annat: "Sweden considers it a serious mistake to follow the recommendations to grant long authorisations for continued widespread use of lead chromates as this would seriously disregard the efforts made by EUs industry."
Vi understryker att det inte är på detta sätt vi tycker att regelverket ska tolkas och att det inte heller är en anledning att tillåta dessa ämnen. Precis som Lena Ek är inne på ser regeringen att vi i dag står inför en mycket större utmaning i samhället. Det är inte minst de hormonstörande ämnena som utgör en oerhört stor utmaning.
Där ändras forskarbilden från tid till annan, och vi kräver mer vetskap. Vi måste egentligen också ställa om hela vårt sätt att se på kemikalieregleringen, att inte enbart titta på ämnen i fråga om storlek utan också se på när och hur man kommer i kontakt med ämnena och vilka som kommer i kontakt med ämnena och få en mycket smartare reglering som inte bara går på ett litet specifikt ämne utan kan hantera dem i grupp.
Det är sådant som vi i riksdagen har varit mycket överens om och som jag är glad över att vi från svensk sida kan fortsätta att driva hårt. Jag tar gärna emot alla goda inspel på ytterligare sådant arbete som vi bör och kan göra.
Åsa Romson (MP):
Detta är, som sagt, en välbehövlig debatt där vi inte ens är oense i sak. Den är välbehövlig därför att verkligheten ser ut på det sättet att företag faktiskt återkommer och trycker på om att den europeiska marknaden ska öppnas upp för ämnen som man redan har klarat av att fasa ut. Man har, bland annat genom ett aktivt företagsarbete, hittat andra ämnen att ersätta dessa ämnen med.
De hormonstörande ämnena och tungmetallerna har vi alldeles nog av som det är. Vi behöver inte fler sådana ämnen på den svenska och den europeiska marknaden. Där delar jag helt riksdagsledamot Lena Eks framställan.
Lena Ek behöver inte tvivla på regeringens aktiviteter i fråga om kemikaliefrågorna generellt när det gäller EU och inte heller specifikt när det gäller detta fall där vi via Kemikalieinspektionen har varit mycket aktiva för att kommunicera en mycket tydlig ståndpunkt och framföra dessa argument inte minst till kommissionen och peka på att detta inte är förenligt med hur vi ser på regelverken. Det finns helt enkelt ingen anledning att ge tillstånd till detta.
Detta kommer senare att bli föremål för en beslutsprocess. I den processen kommer regeringen naturligtvis att återkomma. Jag har en löpande och aktiv dialog när det gäller kemikaliefrågor med ett antal andra kolleger i EU-sfären.
Riksdagsledamoten Lena Ek vet likaväl som jag att det handlar om att peka ut och vara tydlig och hela tiden visa att man är aktiv i frågan. Det är också ett sätt att upprätthålla de regleringar som man en gång har fått i land i EU-parlamentet. Det handlar också om att vi behöver stärka en del av dessa regler. Jag hoppas att få återkomma till riksdagen i fler debatter om hur vi kan stärka kemikalieregleringen, inte bara i EU utan också på hemmaplan i Sverige.
Åsa Romson (MP):
Den osäkerhet som råder på energiområdet kan vi vara ense om. Den råder därför att de svenska partierna, ledamöterna i kammaren och tidigare regering i Regeringskansliet under de gångna åren inte har levererat långsiktiga spelregler för aktörerna på energimarknaden. Det är högst olyckligt.
Det vore bra och väsentligt att veta för alla aktörerna, som är beroende av tillgång till säker energi, vill planera för framtiden, för att skapa jobb och ge trygghet åt hushållen och behöver investera i ny energi i Sverige. Det är ett sådant skifte vi står inför. Jag hoppas att vi har en gemensam bild av detta.
Vilka aktörer är det då som ska behöva se det här? Ja, det är alla de som kan gå ut och investera. Hur skapar vi de långsiktiga spelreglerna? Jo, vi tror att vi gör det genom att underlätta dialogen om vad som är en framtida energiförsörjning i Sverige, och göra det brett mellan partierna och mellan politikerna.
Därför kommer energiministern att bjuda in till energisamtal i en energikommission för att påbörja sådana samtal. Jag tycker att det är väldigt olyckligt om man i denna kammare står och förespeglar att den stora osäkerheten kommer därför att det nu äntligen finns en regering som vill bjuda in till sådana samtal och föra en sådan dialog brett, när osäkerheten egentligen handlar om de långsiktiga spelreglerna på energimarknaden.
Hur får vi aktörer att göra stora investeringar, antingen som energikonsumenter eller som möjliga producenter? Vi kan se att det i allt större utsträckning ibland är samma sak. Allt fler i den svenska processindustrin är till exempel både energiproducent och konsument. Vi ser att det finns möjlighet till fler skiften på energimarknaden på detta sätt.
Vi behöver titta i kristallkulan också som politiker för att se vilka möjliga förutsättningar vi kan ge. Om man då kommer till sådana energisamtal med öppna ögon och tittar på vad som ligger på bordet tror jag att vi alla kan börja med att konstatera att vi har ett antal äldre kärnkraftsreaktorer i Sverige som kommer att behöva stänga av flera skäl, till exempel för att de är gamla.
Annars kan jag ställa den retoriska frågan: Hur länge tycker du att vi har säker kärnkraft i Sverige med befintliga reaktorer? Där har vi en mycket viktig säkerhetsfråga, som vi är skyldiga svenska folket att vara tydliga med. Säkerhetskraven på de svenska kärnkraftverken är ingenting som vi ska tulla på. Det är någonting som hela tiden måste utvecklas utifrån de kunskaper som vi får internationellt och utifrån de erfarenheter som myndigheten har.
Det avser regeringen också att göra. Tittar man sedan i kristallkulan och ser vilka energislag Sverige har stor möjlighet att bygga upp under överskådlig tid och leverera ut till det svenska samhället har vi en otrolig potential i möjligheter till förnybar energi.
Men i fråga om alla ledtider, processer och inte minst ekonomin för nya kärnkraftsreaktorer, som jag antar är något av den här debattens kärna och det ledamoten vill komma fram till, ser prognoserna betydligt mörkare ut. Därför har våra partier gjort lite olika ställningstaganden om vilken roll vi tror att kärnkraften har i det kommande svenska energisystemet.
Åsa Romson (MP):
Jag vill också tacka för debatten. De konkreta frågor som ledamoten ställde har jag försökt besvara. Exakt vilka processer och vilka initiativ som kommer att behövas i framtiden i fråga om rimliga, legitima och viktiga säkerhetskrav på den svenska kärnkraften kan jag naturligtvis inte redovisa för lång tid framöver. Det här är ju någonting vi måste vara vaksamma på att det kan komma ny kunskap om.
Men jag redogjorde för de pågående processerna i interpellationssvaret, och jag hoppas att ledamoten då känner sig lite säkrare på vilka processer som är på gång. Jag återkommer naturligtvis gärna till kammaren om det finns fler frågor om vad vi gör när det gäller specifikt säkerheten i de svenska kärnkraftsreaktorerna. Vi har en väldigt stor och viktig uppgift i att följa de allt äldre reaktorernas säkerhetsstandard.
Det är en uppgift som ligger på myndigheten, som jag, precis som ledamoten, har ett absolut förtroende för. Men som ansvariga politiker måste vi också se att det finns ett rimligt regelverk i basen.
Vi måste ständigt ha ett relevant regelverk som myndigheten kan efterfölja för att säkerställa att vi i Sverige har höga och relevanta säkerhetskrav på de svenska kärnkraftverken. När det sedan gäller frågan vad hög säkerhet i svenska kärnkraftverk kommer att leda till i form av nya val inom energipolitikens område återkommer vi säkert många gånger i debatter.
Jag hoppas att ledamoten när det gäller de här specifika frågorna fick de svar som går att få.
Åsa Romson (MP):
Ledamoten och åhörarna! Det här är en klimatdebatt på ungefär samma tema som den förra. Jag är glad att vi har kunnat samla dem i kammaren i dag. Riksdagsledamot Johan Hultberg har ställt ett antal frågor till mig om det klimatinvesteringsstöd som regeringen avser att inrätta.
Frågorna handlar om vilka utsläppsminskningar som förväntas, kostnaden per minskat ton, vilka åtgärder som kommer att ge störst effekt, hur bedömningen av åtgärder kommer att gå till och hur regeringen kommer att säkerställa programmets kostnadseffektivitet. Det är glädjande att Johan Hultberg är mån om att minska vår klimatpåverkan och är engagerad i debatten. Mellan åren 1990 och 2013 minskade Sveriges nationella utsläpp med 22 procent.
Det är ett väldigt bra steg på vägen, men vi kan också konstatera att den stora utmaningen ligger framför oss. FN:s klimatpanel visar att vi globalt behöver nå nollutsläpp någon gång mellan 2050 och 2100 för att hålla uppvärmningen under två grader på jorden. Sverige behöver vara ledande i den omställningen. Det kräver ett omfattande arbete inom flera samhällssektorer, bland annat energisektorn och transportsektorn, och inom samhällsplaneringen.
Engagemang på inte bara statlig utan även regional och kommunal nivå samt i den privata sektorn är centralt i det här arbetet. Omställning och förändring kräver omfattande framtidsinvesteringar i Sverige. Naturvårdsverkets slutredovisning av klimatinvesteringsprogrammen, Klimp, från 2013 baserades på programmens faktiska kostnader och utsläppsminskningar.
Naturvårdsverket redovisar att statens kostnader, inklusive de administrativa kostnaderna, för Klimp i genomsnitt var ca 25 öre per kilo koldioxidreduktion. Förutsatt att kostnaden för staten för utsläppsminskningar ligger på samma nivå som för Klimp skulle regeringens nya satsning på lokala klimatinvesteringar till 2018 uppskattningsvis generera utsläppsminskningar om 14 miljoner ton koldioxidekvivalenter.
Vi ska naturligtvis lära oss av tidigare stöd och eftersträva att ständigt bli effektivare. Erfarenheterna och kunskaperna har ökat, och landets aktörer är i dag bättre förberedda för att vidta effektiva åtgärder. Det gör också att den administrativa kostnaden kan förväntas minska. Investeringar i det tidigare programmet som gett tydliga utsläppsminskningar gäller bland annat biogasproduktion för transportsektorn.
I det kommande programmet antas att bland annat utbyggnad av laddinfrastruktur för elfordon kommer att bidra till innovation och minskade klimatutsläpp. För närvarande pågår ett arbete med att ta fram det detaljerade regelverket avseende stödet. Det inbegriper att utforma kriterier och bedömningsgrunder som gör att bidrag går till de åtgärder där investerade medel ger störst klimateffekt på kort och lång sikt. Regeringen ser fram emot många spännande förslag och effektiva åtgärder att komma igång med i denna viktiga satsning.
Åsa Romson (MP):
Interpellanten påstår att interpellationen inte handlar om att vi behöver vidta mer åtgärder för att minska utsläppen. Men man måste tänka på konsekvensen av att Moderaterna inte föreslår några satsningar på ytterligare klimatåtgärder. Man säger nej till ytterligare klimatskatter. Man säger nej till de lokala klimatinvesteringsstöden.
Man säger nej till att öka underhållet på tåg 2015, nej till stöd till kollektivtrafikutbyggnad, vilken skulle möta koldioxidutsläppen i många av våra städer, nej till ökad energieffektivisering och så vidare.
Min fråga till Johan Hultberg blir: Vilka instrument i form av bidrag, stödsystem eller skatter vill Moderaterna använda för att vidta åtgärder i Sverige för att minska utsläppen? Jag blir inte riktigt klar över det när jag ser hela den moderata politiken.
Jag har svarat väldigt utförligt och exakt på vilken klimatvinst lokala klimatinvesteringsstöd skulle ge; det beräknas till 14 miljoner ton. Den statliga kostnaden blir högst 25 öre per kilo koldioxidreduktion, troligen mindre, eftersom vi ska dra lärdomar och göra hemläxan.
Vi ska bygga på befintliga strategier för hur vi kan minska byråkratin och så vidare samt självklart på utvärderingen av de tidigare lokala klimatinvesteringsprogrammen. Därmed tror jag att vi kan få ned kostnaden. Det som jag redovisat i svaret väldigt tydligt är vilken kostnad man hade för det tidigare programmet och vilka åtgärder vi ser framför oss för att kunna minska den kostnaden ytterligare per utsläppsgram.
Men vi har samtidigt konstaterat att vi har enorma behov av att minska utsläppen och att det sker ett enormt arbete i Sverige på regional och lokal nivå. Här ska vi vara helt ärliga. Det är staten som ligger efter. Det är inte nationen och staten Sverige som har varit främst i ledet när det gäller klimatinnovationer i Sverige, utan det är städerna - några av våra stora städer, men också mindre städer. Det är kommuner som legat före.
Det är regioner som har tagit stora steg och tagit på sig stora och ambitiösa målsättningar som de nu är i färd med att implementera. Jag var senast i går nere i Skåne och Lund och hörde om lokala energibolag som tagit på sig att vara fossilfria till år 2020 och trafikregioner som går ihop och säger vad de kommer att klara att minska utsläppen med eftersom de nu ser att de kommer att få stöd i det arbetet av staten.
Regeringen har ett antal åtgärder och stöd som är effektiva och nödvändiga för att vi ska kunna minska klimatutsläppen i Sverige. De lokala klimatinvesteringssatsningarna byggda på erfarenheter från de tidigare programmen kommer att vara ett av de viktiga verktygen. Om inte 25 öre per kilo koldioxidreduktion är kostnadseffektivt, vad är då kostnadseffektivt i Moderaternas Sverige?
Svaret är att inte göra någonting alls och att säga nej till de klimatåtgärder som föreslås från regeringen.
Åsa Romson (MP):
Jag vill tacka för ytterligare en debatt om hur vi kan bidra till att minska klimatutsläppet i Sverige. Samarbetsregeringen tror definitivt att ett stöd till lokala klimatinvesteringar som kan skalas upp med lokala privata och offentliga medel är ett viktigt bidrag för att katalysera fram fler åtgärder som minskar utsläppen från Sverige. Jag är ledsen över att vi ännu inte har lyckats övertyga också de moderata ledamöterna om att det är ett bra system.
Det är glädjande att Johan Hultberg pläderar för att till exempel tågsatsningar är ett sätt att angripa klimatproblematiken. Ett bra tåg- och kollektivtrafiksystem är ett sätt att ha väldigt koldioxideffektiva transporter.
Men en stor fråga är då varför man redan för 2015 drar ned med 620 miljoner på underhållet av svensk järnväg om man samtidigt ser att det har en klimateffekt. Med de prioriteringarna får man inte en bra klimatpolitik. Man får också svårt att argumentera för att man faktiskt vill bidra till minskade utsläpp när man säger nej till många av de satsningar som regeringen gör.
Det handlar naturligtvis om att skattebetalarnas pengar ska prioriteras. Men ni har också minskat intäkterna till statens budget, Johan Hultberg. Ni väljer skattesänkningar före satsningar på att minska klimatutsläppen. Det tycker jag är tråkigt.