KBLab/rixvox huggingface dataset:
Adam Marttinen (SD):
Med anledning av föregående replikskifte: Om vi har islamister i svenska fängelser som radikaliserar andra intagna är inte lösningen att vi ska sluta att ta in andra människor i fängelse när de begår brott. Då är lösningen att se till att separera islamisterna i svenska fängelser alternativt utvisa dem så att de får avtjäna straff i andra länder om de är utländska medborgare. Det är helt häpnadsväckande att vi har ett regeringsparti som på riktigt ser det största problemet i att det kan finnas risker ifall man dömer människor till fängelse. Då löser man de problem som uppstår till följd av att fler sitter i fängelse.
Man ser inte till att fler kommer ut eller slipper fängelse. Herregud! Jesus!
Adam Marttinen (SD):
Givetvis ska man ta i beaktande vad som sägs av remissinstanserna. Men man måste också kunna ha ett politiskt svar på hur man löser de problem som remissinstanserna har farhågor om. Det är inte speciellt svårt att separera svenska islamister i separata fängelser från de övriga intagna. Då uppstår inte radikaliseringen över huvud taget. Kan inte ni från Miljöpartiet tänka ett steg framåt för en gångs skull?
Adam Marttinen (SD):
Jag måste nästan ta vid där Andreas Carlson slutade. Det gäller just Sveriges Domstolar. Det finns ett budgetäskande från Sveriges Domstolar, och det finns ett anslag från regeringen som inte möter upp det äskandet. Det kommer att få konsekvenser; det är den samlade bedömningen från Sveriges Domstolar att det kommer att få konsekvenser.
Det handlar om förmågan att hantera de inkomna ärendena i domstolar men också om att man kanske måste säga upp personal inom Sveriges Domstolar. Det är klart att det blir svårt, om regeringen säger att det här ska följas över tid, att sedan återrekrytera personer som har lämnat verksamheten och utbilda på nytt.
Man misshandlar alltid minst en myndighet inom rättsväsendet från regeringens sida, och just nu är det domstolarna som man ger sig på. Jag vill faktiskt ha en motivering till detta. Vad är motivet till att man inte lever upp till de budgetäskanden som Sveriges Domstolar har gjort? Min andra fråga handlar om kriminalvården. Vi ser att vi har en mycket ansträngd situation på våra anstalter.
Samtidigt har vi sedan 2015 haft ett etablerat system inom Europa som innebär att utlänningar som är EU-medborgare och som begår brott i Sverige ska avtjäna sina straff i sina respektive hemländer. Det är ungefär 3 000 utlänningar som skrivs in på våra anstalter varje år, och det är ungefär 50 personer som får avtjäna sina straff i sina respektive hemländer.
Vilka åtgärder har regeringen vidtagit för att det arbete som finns på plats sedan 2015 ska bli mycket bättre, så att de europeiska medborgare som begår brott i Sverige i betydligt högre grad avtjänar sina straff i sina egna hemländer och därmed avlastar den mycket ansträngda kriminalvård som vi har i Sverige i dag?
Adam Marttinen (SD):
Jag tror att det råder delade meningar om just Sveriges Domstolar - om de anslag som regeringen faktiskt anslår och det som Sveriges Domstolar anser sig behöva. Det kommer att få konsekvenser, och vi kommer att få anledning att diskutera varför man inte tillförde de anslag som behövdes i denna budget. Om man säger att man ska studera detta över tid och kanske återkomma, då är det för sent, som jag har sagt i tidigare anförande. Detta behöver göras nu.
Detta system har varit etablerat sedan 2015, alltså ungefär lika lång tid som regeringen har suttit vid makten. Samtidigt har vi sett att av de personer som skrivs in på svenska anstalter är det i dag färre som utvisas och avtjänar sina straff i sina hemländer än när regeringen tillträdde. Då är den naturliga frågan: Vad är det som händer på Regeringskansliet? Arbetar man över huvud taget med denna fråga? Varför har man inte gjort någonting under de fem sex år som man har suttit vid makten?
Det måste finnas en plan för att man ska underlätta arbetet med att se till att de som ska avtjäna sina straff i sina hemländer också gör det.
Adam Marttinen (SD):
Jag måste ställa några frågor till regeringsföreträdaren Rasmus Ling i sammanhanget. Redan 2015 tog regeringen ett grepp kring ytterligare kriminalisering när det kommer till terrorism. Då var bilden välkänd när det gäller utvecklingen i Syrien och Irak med IS framfart.
Det var också välkänt vilka lagförslag som låg på bordet i flera andra länder i vår närhet när det kommer exempelvis till deltagandebrottet och fråntagande av medborgarskap för IS-terrorister. Detta är som sagt något som har varit väl känt. Inte minst var det väl känt eftersom Sverigedemokraterna lyfte upp förslagen på bordet redan 2015.
Trots det har vi alltså i dag inte ett deltagandebrott instiftat i lag med den rödgröna regeringens förfarande. Detta att lagar inte går att använda för att man måste ta lång tid på sig går att exemplifieras med kriminaliseringen av terrorresor. Sverigedemokraterna föreslog redan tidigare att det skulle vara kriminaliserat att resa just till ett medborgarskapsland - något som regeringen vägrade att instifta.
Men sedan, ett par år efteråt, fick regeringen ändra detta och kriminalisera det. Om man lyssnar på oppositionens förslag och tar till sig dem kommer lagstiftningen att bli effektiv redan från början. Jag har en fråga. När lagförslagen fanns på bordet och när utvecklingen var väl känd - anser Rasmus Ling att regeringen har varit handlingskraftig när vi än i dag inte har ett deltagandebrott på plats?
Adam Marttinen (SD):
Jag kan vara glasklar på den punkten: Sverigedemokraterna har velat kriminalisera ytterligare, i varje bokstav, i det som Rasmus Ling avslutade sitt anförande med. Regeringen har varit emot, exempelvis när det kommit till bränder, våld och hot mot oliktänkande, mot flyktingförläggningar och mot vem det än må vara. Där behöver inte Rasmus Ling vara orolig. Rasmus Ling påstår fortfarande att regeringen har varit handlingskraftig.
Man har haft flera blocköverskridande överläggningar med oppositionen, och man har kommit med flera lagförslag i propositionsform om att kriminalisera just kring terrorism. Varför har det behövts flera? Varför har det behövts flera överläggningar? Varför har detta behövt hanteras gång på gång i Sveriges riksdag? Jo, därför att det har varit otillräckligt från första början.
Om Sverigedemokraterna hade hanterat den här frågan i regering hade vi bara haft en överläggning och ett tillfälle att fatta beslut om tillräcklig lagstiftning, som redan hade varit på plats. Det är skillnaden mellan Sverigedemokraterna och den rödgröna regeringen. Ni har fortfarande inte tillsatt en utredning om sådant som är gällande lag i våra grannländer. Det gör att Sverige är oerhört sårbart för terrorism. Vi har inte kunnat stävja den terror som har utvecklats i Syrien och Irak.
Vi har inga muskler att sätta emot dem som återvänder till Sverige. Vi har ingen möjlighet att frånta medborgarskap från dem som har anslutit sig till Syrien och Irak. De kommer att fortsätta vara svenska medborgare och vistas på svenska gator utan någon större straffpåföljd. Det är resultatet med den rödgröna regeringen. Det är inte handlingskraft; det är att ha haft huvudet i sanden alldeles för länge. Det måste ta slut så snart som möjligt, senast 2022.
Adam Marttinen (SD):
Jag känner mig nödgad att gå upp i talarstolen och fördöma det horribla påstående som miljöpartisten Rasmus Ling kom med tidigare i replikskiftet med mig. När det gäller bränderna på flyktingboenden påstods att vi har lagt upp adresser med syftet att få folk att bränna ned flyktingboenden - att utsätta människor för mordbrand.
Detta är ett fullkomligt horribelt påstående som inte har något med verkligheten att göra. Att vi som politiskt parti uppmanar människor att överklaga bygglov är inte att likställa med att uppmana människor att bränna ihjäl folk i deras boenden. Detta tar jag fullständigt avstånd från, och jag hoppas att Rasmus Ling tar sig en fundering kring den anklagelse han kommer med i denna kammare.
Detta undanröjer inte det faktum att regeringen är senfärdig. Det är tydligt att lagförslag om terrorism har lagts fram sedan början av den rödgröna regeringens tid i Regeringskansliet. Omvärlden har varit tydlig när det gäller utvecklingen. Vi har sett allt som har hänt, utvecklingen och förslagen, men vi har än i dag inte någon utredning på plats om ett deltagandebrott.
Detta är ett klart och tydligt underkännande av den rödgröna regeringen. Ni har inte varit handlingskraftiga, punkt slut.
Adam Marttinen (SD):
Vi debatterar ärendet om ett förenklat förfarande vid vissa beslut om hemlig avlyssning. Precis som föregående talare beskrev det är detta ett arbete som är nödvändigt mot bakgrund av den samhällsutveckling som vi har haft och som vi fortfarande har. De kriminella nätverken och gängen existerar på ganska goda villkor i vårt land.
Det är därför motiverat att man inom politiken flyttar fram positionerna för att enklare kunna sätta dit personer och binda dem vid de brott som gängen begår.
Sverigedemokraterna har länge haft en annan syn på jämvikten mellan det integritetskränkande intrånget som hemliga tvångsmedel utgör och effektiviteten som rättsstaten måste ha för att kunna bekämpa dessa brott. Skiljelinjen mellan Sverigedemokraterna och den rödgröna regeringen har varit ganska tydlig.
Vi har i många frågor förespråkat mer långtgående åtgärder för att man ska kunna sätta dit gängen. Det handlar exempelvis om den sänkta gränsen för när hemliga tvångsmedel får användas. Regeringen har här en stelbent syn vad gäller balansen mellan integritetsintrånget å ena sidan och samhällets förmåga att bekämpa brotten å andra sidan.
Det handlar också om när man får använda överskottsinformation. Vi har haft synpunkter på detta. Rättsvårdande myndigheter kan sitta på bevis för väldigt integritetskränkande sexualbrott genom de hemliga avlyssningar som man har gjort. Men de får inte använda den här bevisningen för att sätta dit personer för dessa brott.
Vi tycker, fru talman, att regeringen alltid har gjort en avvägning till förmån för de kriminella gängen i valet mellan integritetsintrång å ena sidan och samhällets förmåga att bekämpa brott å andra sidan.
Jag tycker mig se att vi har fog för vår kritik när man kan se att de kriminella gängen lyckas flytta fram sina positioner, trots exempelvis Operation Rimfrost som nu har pågått i ett halvår.
Som tidigare talare också tog upp finns i betänkandet en reservation som tar fasta på vad remissinstanser som Polismyndigheten, Tullverket och Säkerhetspolisen har angett. De vill att man ska kunna knyta beslutet om hemliga tvångsmedel till en person i stället för till ett telefonnummer, en adress eller liknande.
Skälet är att man vill göra det enklare för rättsvårdande myndigheter att agera mot de kriminella miljöerna. Sverigedemokraterna är mot bakgrund av detta beredda att gå de remissinstanser som har yttrat sig i denna riktning till mötes på den här punkten. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen i betänkandet.
Adam Marttinen (SD):
Jag noterade att Johan Hedin upprepar detta med att upprepade tillkännagivanden är av vikt i en situation där vi har en regering som är väldigt motvillig att genomföra det som riksdagen har tillkännagett. Vi har ett antal tillkännagivanden som är upprepade och som Centerpartiet har anslutit sig till, just med motiveringen att det är viktigt att sätta tryck på regeringen med upprepade tillkännagivanden.
Men vi har också ett tillkännagivande från förra året om utökad vapengarderob där Centerpartiet i år av något skäl har valt att inte göra just det som man talar om i talarstolen, nämligen att rikta ett upprepat tillkännagivande till regeringen för att sätta press på regeringen i just den frågan. Jag skulle vilja veta varför Centerpartiet har valt att inte ställa sig bakom just reservationen om utökad vapengarderob. Med Centerpartiets stöd hade det blivit ett upprepat tillkännagivande.
Det hade blivit en prick i protokollet i den frågan, och regeringen hade fått skämmas ytterligare. Det är min ena fråga. Jag har också en annan fråga, men vi kan ta den här först: Varför väljer inte Centerpartiet att ansluta sig för att skapa fler tillkännagivanden till regeringen i vapenfrågor där den har visat ett motiverat motstånd?
Adam Marttinen (SD):
Det är just det här som blir lite haltande, kan jag tycka. Man motiverar en principiell hållning att upprepade tillkännagivanden är av vikt för att sätta press på regeringen, och sedan "cherrypickar" man ut bara några stycken och lämnar några därhän. Då blir det lite haltande i signalerna till regeringen om vad riksdagen tycker är angeläget utifrån just den principiella hållningen. Men okej, vi är där vi är.
Vi får väl ändå vara nöjda med att Centerpartiet förra året valde att sätta press på regeringen genom ett tillkännagivande i frågan om utökad vapengarderob. Min andra fråga tänkte jag ställa just mot bakgrund av det vi fått höra från Joakim Sandell i talarstolen som företrädare för regeringssidan. Regeringen har ju ett väldigt motiverat motstånd mot att genomföra våra tillkännagivanden i den här frågan.
Är Centerpartiet, om nu regeringen vägrar att genomföra dessa tillkännagivanden så som man säger här, beredda att tillsammans med Sverigedemokraterna och andra partier i justitieutskottet lagstifta om de här sakerna från riksdagen för att de ska bli verklighet, eller är Centerpartiet inte beredda att göra det? Vill ni i stället förlita er på en motvillig regerings genomförande av dessa tillkännagivanden?
Adam Marttinen (SD):
Vi debatterar betänkandet Ett effektivare informationsutbyte mellan polis och socialtjänst vid samverkan mot terrorism . Det finns kanske ingen anledning att gå in på terrorism i ett bredare perspektiv. De debatterna har vi haft i den här kammaren väldigt många gånger, och Sverigedemokraternas inställning till arbetet mot terrorism är väl känd. Dock återspeglar den allmänna debatten kring terrorism de konfliktlinjer som återfinns i betänkandet.
Det handlar nämligen om å ena sidan samhällets förmåga att beivra, förebygga och förhindra terrorattentat och å andra sidan den enskilde individens rätt till integritet. I det här betänkandet föreslår man att det ska bli enklare med informationsutbyte mellan just polisen och socialtjänsten. Det är ingenting som Sverigedemokraterna har någonting emot.
Polismyndigheten har lämnat ett yttrande under remissförfarandet där man säger att det här är väldigt viktigt och att hälso- och sjukvården också bör ges möjlighet att lämna ut uppgifter till polisen i syfte att förebygga allvarlig brottslighet. Vi ser inte att det finns det avvägda intresse som den rödgröna regeringen bedömer finns, utan vi gör bedömningen att de brottsbekämpande myndigheterna måste ha rätt att få in den här typen av uppgifter.
Det är just uppgifter, underlag och underrättelseinformation som är av vikt när man bekämpar terrorism. Det blir mitt yrkande för den här debatten, och det är också motivet till just det yrkandet.
Adam Marttinen (SD):
Jag är glad över att vi i den här kammaren tycks ha en bred enighet om att livstidsstraffet ska finnas och att de flesta partier är överens om att livstidsstraffet ska vara normalpåföljden för ett brott som mord.
Att livstidsstraffet ska vara normalfallet för mord har varit den lagstiftande församlingens intention ganska länge i vårt land, men ändå har inte detta återspeglats i de domar vi alltför ofta får läsa. Nu avser justitieutskottet att det ska bli större tydlighet och en konsekvent hållning där mord ska generera livstidsstraff.
I betänkandet har Sverigedemokraterna tillsammans med andra oppositionspartier lagt till textstycken som gör att det blir tydligare.
För cirka en vecka sedan kunde vi läsa i tidningarna om ett beställningsmord där en skyldig 28-åring dömdes till 18 års fängelse för mord, trots att tingsrätten på sex punkter ansett att det fanns försvårande omständigheter: Mordet planerades under lång tid och präglades av särskild förslagenhet.
Mördarna agerade särskilt hänsynslöst genom att använda automatvapen i ett bostadsområde bland barn och vuxna. Mordet måste ha varit särskilt skräckfyllt och framkallat dödsångest hos offret. Flera gärningsmän attackerade offret. Offret var försvarslöst. Det var ett beställningsmord med vinningssyfte.
I tingsrättsdomen anges att den åtalade suttit häktad i ett och ett halvt år som en förmildrande omständighet, och domen blev därför inte livstid utan 18 års fängelse. Detta visar på att det krävs en tydligare angivelse i lagen om att mord som exempelvis sker mellan kriminella nätverk eller med ett vinningssyfte alltid ska leda till livstidsstraff.
Lagen behöver också bli tydligare, så att mord generellt leder till livstidsstraff. Särskilt magstarkt blir det när kvinnor kan slås ihjäl under ett långt och plågsamt förlopp utan att påföljden blir livstid. Än mer frånstötande blir det att en och samma gärningsperson kan slå ihjäl flera kvinnor, sitta av fängelsestraffet, komma ut och slå ihjäl kvinnor igen utan att dömas till livstids fängelse.
I det här sammanhanget kan det vara värt att tänka på att Vänsterpartiet vill avskaffa livstidsstraffet och garantera samtliga kvinnohatande mördare en upprepad möjlighet att släppas ut och mörda igen. Vänsterpartiet har lagt fram det förslaget som en reservation i betänkandet, och det tänker de rösta på. Det är något som Sverigedemokraterna aldrig tänker ställa upp på. Sverigedemokraterna vill på många sätt förändra väldigt många straff.
Vi vill exempelvis införa en påföljd om förvaringsdom, där en dokumenterat farlig individ ska kunna hållas inlåst i förlängd tid efter ett tidsbestämt straff om individen inte har kunnat dömas till ett livstidsstraff.
I huvudsak står vi bakom det nu aktuella betänkandet med förhoppning om att livstidsstraffet blir normalpåföljden för ett brott som mord, men vi har också en reservation som syftar till att noggrant följa domstolarnas praxis och återkomma med förändringar om lagstiftarens intentioner inte återspeglas i praktiken. Därför väljer jag avslutningsvis att yrka bifall till reservation 2.
Adam Marttinen (SD):
Linda Westerlund Snecker säger i talarstolen att det är den väletablerade mannen som till synes aldrig skulle kunna mörda som oftast är mördaren och som misshandlar kvinnor i deras hem tills de dör.
Men det finns också fall där dömda kvinnomördare och kvinnomisshandlare av kriminalvården bedöms ha en hög återfallsrisk och som ändå släpps ut, för att sedan återigen kunna misshandla, förfölja och tortera kvinnor och i värsta fall även slå ihjäl kvinnor - för att sedan dömas till ett tidsbestämt straff.
Det tycker Linda Westerlund Snecker är rimligt, och hon vill också att de här personerna ska komma ut efter att ha avtjänat två tredjedelar av straffet, det vill säga tolv års fängelse med dagens lagstiftning. De här personerna kan alltså komma ut och slå ihjäl igen.
Jag vill bara veta hur Vänsterpartiet motiverar sitt ställningstagande om att avskaffa livstidsstraffet i det här betänkandet, när det finns uppenbart väldigt farliga människor som upprepade gånger förstör livet för väldigt många kvinnor och som sätter skräck i samhället i övrigt. Förtjänar inte dessa män att sitta i fängelse på livstid? Förklara gärna detta!
Adam Marttinen (SD):
Det här är alltså Vänsterpartiets svar på en ganska konkret fråga, det vill säga hur man motiverar att avskaffa livstidsstraffet för kvinnomördare som kanske upprepade gånger på grund av en sjuk, snedvriden syn på kvinnor har mördat flera kvinnor i sitt liv. Till det blir svaret från Vänsterpartiet svepande anklagelser vitt och brett i kammaren utan någon konkret argumentation över huvud taget.
Det är en kränkning mot alla de brottsoffer och deras anhöriga som har råkat ut för en lagstiftning som gör att gärningsmännen till dem som har mördats får ett tidsbestämt straff och tack vare tvåtredjedelsfrigivningen kommer att bli fria människor inom en närbelägen tid, som Vänsterpartiet värnar så varmt.
För Sverigedemokraterna är det solklart att det finns personer som måste kunna låsas in på livstid i vårt land om vi på riktigt ska trygga vårt samhälle i fråga om gängkriminella miljöer och våld i nära relationer. Det är fråga om personer som inte förmår att hålla ihop sitt sinne så pass mycket att de kan hålla sig borta från våld, och det kan vara missbruk eller andra psykiska sjukdomar som ligger till grund - det kan vara vad som helst.
En sak är säker, nämligen att Sverigedemokraterna aldrig kommer att ställa upp på den politik som Vänsterpartiet förespråkar genom att ge garanterad rätt till livsfarliga personer att släppas ut för att kunna begå nya brott när de har begått så allvarliga brott som mord och kanske upprepade gånger har slagit ihjäl kvinnor och män.
Adam Marttinen (SD):
Vi debatterar egentligen inte det här betänkandet, för det finns en stor enighet i utskottet om att detta är viktiga frågor som bör belysas med bred enighet. Vi är många i den här församlingen som är eller har varit utsatta för hat och hot.
Vi vet hur det känns när man som förtroendevald gör sin plikt och företräder sina väljare men som konsekvens blir utsatt för väldigt obehagliga hot och för hat.
Eftersom vi inte debatterar detta betänkande vill jag ta tillfället i akt att uppmana alla människor i det här landet som är politiskt intresserade att hålla sig borta från att hata och hota folkvalda politiker. Det är ovärdigt vårt land, som är en fin demokrati i grunden. Vi har alla möjligheter att påverka genom att ha en god ton i debatten. Ta den möjligheten!
Det förtjänar vårt land. I detta betänkande har vi medverkat till att bredda det straffrättsliga skyddet genom att föreslå ett tillkännagivande om att skyddet ska omfatta även till exempel journalister. Jag tror inte att det är okänt för någon i den här församlingen att även journalister utsätts för organiserat hat och för hot.
Ibland kanske man till och med avstår från att göra ett viktigt granskande arbete därför att man vet vilka konsekvenser det får. Många i den politiska debatten brukar säga att skärpta straff inte hjälper.
Jag kan dock säga att bara inledningstexten i detta betänkande får till och med mig att andas ut lite extra, för genom att läsa den vet jag att jag har samhällets stöd i ryggen när jag som folkvald politiker utövar mitt ämbete. Det hjälper mig att känna mig lite mer trygg att veta just detta. I det här fallet vill jag därför säga att det från min personliga synvinkel hjälper med skärpta straff.
Det hjälper de personer som utsätts. Det kan exempelvis handla om att man på ett systematiskt sätt blir utsatt för brott med i grunden ganska låga straffvärden men där systematiken i det gör att det blir för jobbigt att fortsätta vara förtroendevald.
Det kostar på att återkommande mötas av brev från Polismyndigheten där man får läsa att brott inte kan styrkas på grund av att det är svårt att bevisa.
I dag riktar vi ett tillkännagivande om skärpt straffrättsligt skydd även för andra yrkesgrupper samt fattar beslut om att se brott mot förtroendevalda som en särskild straffskärpningsgrund, och det är min förhoppning att detta ger en signal till Polismyndigheten och rättsvårdande myndigheter om att de ska se allvarligare på varje enskilt hot och varje enskilt fall av hat mot folkvalda.
De ska förhoppningsvis visa det stöd som krävs för att fler folkvalda ska orka fortsätta utöva sitt ämbete. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.