KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kristina Nilsson (S):
Jag har varit riksdagsledamot sedan i höstas. När vi har debatterat i skatteutskottet har vi socialdemokrater ständigt kallats för ett notoriskt skattehöjarparti. Därför känns det onekligen lite roligt att få stå här i dag och diskutera en skatt som jag anser borde vara lägre tillsammans med finansministern. Jag ska börja med att tacka finansministern så mycket för svaret.
Vi är helt överens om att det är absolut nödvändigt att bryta vårt beroende av råolja, som är en ändlig produkt. Min uppfattning är att vi på vägen mot helt förnybara drivmedel måste använda alla till buds stående medel, även de fossilbaserade, på mest effektiva och miljövänliga sätt.
De naturgasbaserade syntetiska drivmedlen ger 35 procent lägre utsläpp av fossil koldioxid jämfört med råoljebaserad dieselolja. Dessutom är det avsevärt mycket bättre och renare när det gäller utsläpp av ett stort antal partiklar. Det skulle till exempel vara bra i stadsmiljöer, där luftkvaliteten skulle må bra av mindre partikelutsläpp, att dessa produkter användes i större omfattning.
Jag tycker inte att det är rimligt att de här produkterna beskattas på samma sätt som diesel bara för att de kan användas i en dieselmotor. Det mest rimliga vore att de beskattades som naturgas.
Jag håller fullständigt med finansministern om att utmaningen för framtiden är att framställa bränsle av förnybara råvaror, men på vägen dit måste det väl ändå vara bättre att vi tar till vara de restgaser som i dag fraktas bort och gör något vettigt av dem.
Jag känner att jag inte är ensam om den här uppfattningen, utan ledamöter från i stort sett samtliga partier har under åren motionerat och interpellerat i frågan, även finansministerns egna partikamrater. Enligt det EU-direktiv som finansministern hänvisar till i sitt svar är det möjligt att ge ett drivmedel en egen skattesats med hänvisning till en speciell kvalitet eller ett speciellt användningsområde.
Det handlar alltså inte om att det inte går utan om att finansministern helt enkelt inte vill. Jag har gått igenom de svar och interpellationsdebatter som finansministern tidigare har haft i frågan, och han har vid ett flertal tillfällen uttryckt att det kan finnas skäl att ändra beskattningen och att frågan noggrant bör prövas och är uppmärksammad inom Finansdepartementet.
Jag skulle tycka att det var intressant om finansministern kunde utveckla detta lite mer. Vilka skäl är det finansministern har avsett? Och vad har fått honom att ändra uppfattning och göra det ställningstagande han gör i dag och i stället minska skatteskillnaden gentemot den smutsigare Europadieseln?
Kristina Nilsson (S):
För mig är frågan om människors arbetsmiljö ytterst angelägen. Det är självklart att ingen ska behöva riskera att skadas eller att drabbas av sjukdom till följd av sitt arbete. Dieselavgaser är i dag ett stort problem för många människor som arbetar i närheten av dem. Enligt Arbetsmiljöverket rör det sig om ca 70 000 människor, och det är väldigt många.
Det är främst byggnadsarbetare men även gruvarbetare, lagerarbetare, truckförare och fordonsmekaniker som arbetar i dessa miljöer. Bred forskning visar att människor som utsätts för dieselavgaser regelbundet löper risk att drabbas av negativa hälsoeffekter. De som arbetar under tak eller under jord kan i värsta fall utsättas för 20 gånger mer avgaser än kolleger som arbetar utomhus.
De syntetiska drivmedlen är speciellt lämpliga för sådana här omgivningar där vistelse i avgaser inte kan undvikas. Det har också forskats om att arbetare som tidigare har upplevt hälsobesvär av dessa avgaser upplever att besvären upphör vid användning av syntetiska drivmedel.
Vanliga besvär som människor drabbas av är till exempel huvudvärk, hudproblem och irritation i ögon, näsa och hals. På lång sikt kan man drabbas av ännu värre hälsoeffekter. Man kan tycka att det borde vara självklart att alltid använda det alternativ som är bäst ur hälsosynpunkt, men tyvärr fungerar det inte alltid så.
Det är konkurrens när man räknar på olika projekt, och kostnaderna måste hållas nere så mycket som möjligt. Enligt min mening skulle en ökad användning av syntetiska drivmedel vara att föredra. Det skulle kunna bidra till en avsevärt förbättrad arbetsmiljö och ett förbättrat hälsoläge för dessa 70 000 människor. Jag skulle gärna vilja höra finansministerns uppfattning. Kan inte detta vara ett skäl till att tänka ett varv till.
Kristina Nilsson (S):
Jag tror att det blir svårt att ersätta den energi som används i dessa arbetsmiljöer med vindkraft. Det känns ganska omöjligt. Enligt EU:s avfallsdirektiv är materialåtervinning prioriterat, och förbränning ska ske i andra hand. Jag tycker att GTL-drivmedel som framställs ur fackelgaser är att föredra framför att fackla bort gaserna. Jag är medveten om att gasfacklingen till största delen sker utanför Europa.
Men enligt Världsbanken rör det sig om 150 miljarder kubikmeter gas globalt sett som skulle kunna återanvändas i stället för att facklas bort. I energi räknat motsvarar detta 25 gånger Sveriges bensinförbrukning. Det skulle vara intressant att höra hur finansministern ser på gasfackling i ett globalt perspektiv. Är det inte bra om vi kan ta till vara restgaser och använda dem? Sverige är ett av de ledande länderna på GTL.
Jag tror att om branschen ska fortsätta utvecklas krävs långsiktiga planeringsförutsättningar. Om branschen i stället upplever sig missgynnad så kommer det knappast att bli någon ny teknik att utveckla. Jag tycker att Sverige ska vara ett föregångsland och vara världsledande vad gäller forskning och teknikutveckling. Finansministern har svarat att han inte kan tänka sig att upphäva skillnaden i beskattning mellan naturgas och fossilbaserade syntetiska drivmedel.
Men jag skulle önska att finansministern kunde överväga en egen skattesats för ett bränsle som trots att det är fossilbaserat är avsevärt mycket bättre och hälsosammare för människor och miljö. Jag hoppas att regeringen med finansministern i spetsen kan ta initiativ och lösa denna fråga så snart som möjligt.
Kristina Nilsson (S):
Jag delar Johan Hultbergs uppfattning att vi har många engagerade och kunniga skogsägare som verkligen vill sköta och vårda sin skog på ett optimalt sätt. Det jag skulle vilja fråga om är hur Johan Hultberg ser på den valfrihet som jag tog upp i mitt anförande och som jag tycker att skogsägarna ska ha i fråga om brukandeform och skötselform för den egna skogsfastigheten.
Anser Johan Hultberg att det fungerar på det sätt som landsbygdsministern har sagt är till fyllest, eller borde vi göra något mer i den frågan?
Kristina Nilsson (S):
Jag hade inte tänkt att vi skulle diskutera kilometerskatten i dag. Jag tror att vi får tillfälle att komma tillbaka till den många gånger fram till valet. Det jag funderade över var att en enig miljömålsberedning har framställt ett utredningsuppdrag om att den nuvarande skogsvårdslagen faktiskt försvårar. Man säger att det finns ett behov av att utreda om skogsvårdslagen försvårar andra former av skogsbruk.
Jag tycker att det är värdefullt att det blir en ordentlig genomgång av detta. Sedan tänkte jag ta tillfället i akt att ställa några frågor om Skogsriket också, när jag ändå står här. Skogsriket är ju en vision som jag tycker är mycket intressant. En vision handlar om hur något ska vara om vi lever i den bästa av världar. Det är något man ska se på lång sikt.
Sedan har man brutit ned det hela på detaljnivå och ställt upp vissa mål, och det är bra. Ett av de mål som Johan Hultberg tog upp är att detta ska skapa fler jobb. Jag har försökt leta i dokument och läsa och förstå, men jag får inte riktigt klart för mig hur många jobb man tror att det här ska ge. Finns det något delmål för just detta, och på vilket sätt ska man följa upp det?
Det skulle vara värdefullt för många att få svar på detta när det gäller Skogsriket.
Kristina Nilsson (S):
Vi har olika roller här i riksdagen, och oppositionens roll är ju att ställa frågor och i viss mån vara kritisk. Men jag tycker inte att man ska avstå från att ge beröm när saker och ting faktiskt är bra. En sak som verkligen är bra är Nagoyaöverenskommelsen som den förra miljöministern Carlgren har varit med och tagit fram. Jag skulle vilja veta lite mer om den här nationella planen för hur vi ska uppnå dessa mål. Man känner en viss frustration.
Jag förstår det Anita Brodén framförde, att det tar tid och att det ska göras rätt och riktigt. Det skulle vara intressant att få höra något om hur Roger Tiefensee och Centerpartiet ser på detta. När kan vi förvänta oss att en sådan plan kan komma till stånd?
Kristina Nilsson (S):
Jag tackar för svaret. Jag känner mig fortfarande frustrerad. Jag har roat mig med att göra en liten lista över olika saker och ting som sägs vara under beredning i det betänkande som vi behandlar i dag. Det bereds i Regeringskansliet, det är dialoggrupper och det är både det ena och det andra. Roger Tiefensee tar upp Miljömålsberedningens framtagande av etappmål.
Det verkar oklart när dessa etappmål ska beslutas och när det över huvud taget ska komma fram någonting konkret av dem. Tilläggsuppdraget om skydd och skötsel av landområden ska slutredovisas den 15 juni 2014. Frågan om invasiva arter är under beredning i Regeringskansliet, och det är inte satt någon tidpunkt när det ska vara klart.
Det finns väldigt många saker att sätta sig in i, och det är svårt att få en helhetsbild av hur detta ska gå till och när vi kan se någon konkret plan.
Kristina Nilsson (S):
Att vara förälder är något av det bästa man kan vara. Vi vet också att det är ett stort ansvar. De allra flesta gör allt för att deras barn ska få vad de behöver för att leva ett bra liv. Det är mycket att tänka på även med fullt friska barn. Har man dessutom ett barn med någon form av speciella behov, det kan vara sjukdom, handikapp eller någon annan form av funktionshinder, blir det än mer att tänka på.
I dag finns det ungefär 8 000 barn med diabetes i Sverige. Jag tror att det är svårt för oss som inte är drabbade av detta att sätta oss in i hur dessa människors vardag ser ut och hur det är att verkligen leva med ett barn med diabetes. Det är ständiga blodsockerkontroller, medicineringar, funderingar och tankar på hur det ska gå för barnet i framtiden, om man gör det rätta och om det är det allra bästa.
Man oroar sig över framtiden och vilka komplikationer som kan uppstå om man misslyckas på något sätt som förälder. Jag tycker att ministern i sina anföranden ofta framhåller att det är föräldrarna som vet bäst vad deras barn behöver. Just nu upplever jag att det finns en stor oro bland dessa föräldrar med anledning av den diskussion som har varit om diabeteshjälpmedlen.
Varje förälder vill självfallet att deras barn ska få tillgång till den allra bästa behandling som finns. I dag är insulinpumpar det närmaste man kan komma att ha egna, friska, insulinproducerande celler. Jag har svårt att förstå vilken anledning det finns att förändra ett väl fungerande system.
De föräldrar som jag har talat med har framfört till mig att de tycker att det fungerar relativt bra med den ordning vi har i dag. Det skulle vara väldigt intressant om ministern kunde utveckla vilket syftet är med denna förändring. I vilken mån tar ministern hänsyn till vad dessa föräldrar anser vara det bästa för just deras barn?
Kristina Nilsson (S):
Jag hör att ministern säger att han uppskattar interpellationen, att inget beslut är fattat och att han avser att följa frågan noggrant. Det är mycket bra. Men jag tycker inte att jag fick någon djupare förklaring till varför det här systemet behöver förändras. Nu ska jag drista mig till att komma med ett råd till ministern. Jag tycker att ministern ska visa i handling och inte bara i ord att han menar allvar med att föräldrar vet bäst vad som passar dem och deras barn.
Lyssna på föräldrarna! Här har ministern ett gyllene tillfälle att visa att det inte bara är ord som ministern använder för att det ska låta bra utan att han verkligen menar det. Om nu ministern tänker gå emot den här föräldragruppen och vidhålla att han vet bättre i den här frågan än föräldrarna tycker jag faktiskt att det vore klädsamt om föräldrarna fick en tydlig förklaring av på vilket sätt detta ska bli bättre.
Kristina Nilsson (S):
Jag talade en hel del om strandskyddet och myllrande våtmarker. Jag delar Lars Hjälmereds uppfattning att i många delar av landet är det viktigt att man kan bygga. Jag tog upp min egen hemkommun som ett exempel där det finns gott om stränder. Det är positivt att jobba med dessa frågor. Jag tog också upp att vi i vår reservation vill att en översyn ska ta hänsyn till att den biologiska mångfalden skyddas.
Jag vill att Lars Hjälmered förtydligar om han delar den uppfattningen. Det här betänkandet innehåller mycket. Jag tog upp två av de miljömål som vi inte når. I dag kan vi se att vi når två av 16 miljömål. När ska regeringen presentera en politik för att nå miljömålen?
Det känns som att det inte händer något, att man inte tar frågan på allvar. Jag skulle vilja se de ansvariga ta krafttag för att det ska hända något så att vi åtminstone rör oss i riktning mot att vi når miljömålen. Jag tittar på indikatorer och hur det ser ut på miljömålsportalen i fråga om uppföljning. Det känns som att det står still. När kommer politiken för att det ska hända något?
Kristina Nilsson (S):
Jag får tacka för svaret, men jag tyckte inte riktigt att jag i svaret hörde något om de hårt exploaterade områdena där man behöver tänka på att säkra den biologiska mångfalden. Vi är helt överens om att det är viktigt i glesbebyggda områden, men jag vill att regeringen säkerställer att det inte blir för hårt exploateringstryck i de områden där det är möjligt. När det gäller miljömålen har regeringen ett ansvar nu . Det känns som att tiden går - år efter år.
Under två år har det inte hänt särskilt mycket. Jag tycker att regeringen har ett ansvar att lägga fram förslag på styrmedel så att det händer något. Bara för att det pågår utredningar och beredningar borde man ändå parallellt komma fram med något så att det inte känns som att allt står helt stilla. Det finns inget i det pågående berednings- och utredningsarbetet som hindrar att regeringen gör något aktivt i dag. Det önskar jag sker snart.
Kristina Nilsson (S):
Under vår tid i opposition har vi socialdemokrater konstaterat att det behöver kraftsamlas för att stärka branscher med stor utvecklingspotential. Skogen är en sådan bransch.
Vi har fört fram att ett ökat fokus på miljö, produktionsutveckling, strategisk samverkan, forskning och innovationer gör att den här branschen kan stärkas och bli konkurrenskraftig i ett internationellt perspektiv och att det leder till fler jobb i Sverige. Jag tycker att det som regeringen och landsbygdsministern presenterade under skogsnäringsveckan om ett nationellt skogsprogram är lite intressant.
Vad jag förstår har det också mottagits positivt av näring och skogsägarorganisationer. Samtidigt påminner jag mig vad Johan Hultberg sade förra året när vi debatterade de här frågorna. Då talade Johan Hultberg om våra förslag som gamla, mossiga branschprogram som var något väldigt gammeldags som vi socialdemokrater pysslade med förr i tiden. Det var inte nämnvärt intressant för framtiden.
Därför tycker jag att det skulle vara intressant att höra lite grann om vad detta nationella skogsprogram egentligen ska gå ut på. På vad sätt skiljer det sig från de idéer vi fört fram under vår tid i opposition? Hur snabbt kan det här påverka miljömålet?
Kristina Nilsson (S):
Jag tackar Johan Hultberg för svaret. Jag tycker att det är bra om det blir ett nationellt skogsprogram. Det ska bli mycket spännande att se om det finns likheter med andra program som vi inte behöver diskutera vidare nu. Det ska alltså göras en förstudie. Det känns inte direkt som någon jättesatsning. Jag kan känna mig lite orolig: Är det här mer en strategisk PR-grej, eller ska det bli någonting i verkligheten?
Om det nu inte blir någonting alls av det hela kan man förmodligen skylla det på någon myndighet - Skogsstyrelsen - som redan är hårt belastad och som delar av regeringen dessutom vill avveckla. Min mening är att regeringen är alltför passiv. Jag tycker att man borde ta ett större ansvar, både för att miljökvalitetsmålet uppnås och för att branschen stärks så att det skapas jobb.
Vi socialdemokrater är övertygade om att det går att göra båda delarna, men jag tycker att regeringen verkar ha gett upp lite, både vad gäller miljökvalitetsmålet och jobben. Skogsriket skulle också leda till jobb. Jag vet inte om vi har sett något resultat av det ännu. Jag skulle vara tacksam om Johan Hultberg förklarade vad det är regeringen vill göra under sina sista ett och ett halvt år vid makten. Vad har man för skarpa förslag?
Förra året avslutade man med att beklaga sig över möjliga framtida socialdemokratiska förslag.
Kristina Nilsson (S):
Jag är väldigt intresserad av folkhälsa. Många gånger när folkhälsa diskuteras handlar det om kost, motion och levnadsvanor i stort. Det är självklart viktiga faktorer, men det är inte så ofta som vi diskuterar folkhälsa samtidigt som vi diskuterar miljö- och jordbruksutskottets frågor. Ändå hänger detta intimt samman. God hälsa avgörs av att några grundläggande förutsättningar är uppfyllda.
Till dem hör ren luft, rent vatten och giftfri mat och miljö. Det var glädjande att höra om miljöministerns folkhälsoengagemang i den förra debatten. Jag har uppfattat att miljöministern har ett brinnande och stort engagemang just för detta med en kemikalie- och giftfri miljö.
Det är glädjande att ministern framgångsrikt arbetar till exempel med frågan om bisfenol A. Nu är det uppenbart att de gifter som finns i dessa havsbottnar utanför vår kust sprids på ett sådant sätt att vi inte har fullständig kontroll på läget. Vi vet inte heller säkert hur de sprids uppåt i näringskedjan. Dessa miljögifter måste man kunna uppfatta som lika farliga för människor och djur som till exempel bisfenol A. Det är i alla fall min uppfattning.
Vårt län är kanske lite extra komplicerat eftersom vi har landhöjningen som påverkar havsbotten på sitt sätt. Det sker kanske inte i andra områden där landhöjningen inte är lika påtaglig. Vi har också på senare tid sett skred, till exempel i nedre delen av Ångermanälven. Sådana här saker påverkar bottensedimenten, och man kan anta att det med ett förändrat klimat blir fråga om fler skred i framtiden.
Enligt min mening är det av största vikt att vi snarast får klart för oss hur tillståndet är och vilka åtgärder som behöver vidtas. Det här skapar oro bland oss som bor i länet, och det skapar oro att det inte går att få klara besked. Folk funderar, kanske särskilt efter den mediebevakning som har pågått under hösten, på om det till exempel är säkert för barnen att äta den abborre som man har fiskat i havet eller om man borde undvika det på vissa platser.
I sitt skriftliga svar till mig skriver miljöministern så här: "Utöver de insatser som således redan pågår inom miljöövervakning, havsmiljöarbete och sanering av förorenade områden är jag övertygad om att berörda myndigheter ser allvarligt på situationen och kommer att hitta lösningar för ytterligare undersökningar." Jag har stort förtroende för våra myndigheter. De gör det bästa de kan utifrån det uppdrag och de medel som de får.
Men det känns inte rimligt att ministern bara hänvisar till myndigheternas ansvar när myndigheterna sedan inte får anslag för de åtgärder som de anser är nödvändiga att utföra. Ytterst ansvarig är ju ändå alltid miljöministern.
Därför vill jag fråga: Kan miljöministern garantera att dessa gifter, som vi inte har klart för oss hur de sprids i näringskedjan, inte på något sätt påverkar människorna som bor längs Västernorrlandskusten?
Kristina Nilsson (S):
Det är bra att miljöministern är medveten om den här nya kunskapen. Det arbete som pågår är naturligtvis oerhört värdefullt, men det är också viktigt att det får fortsätta, för vi måste skaffa oss mer kunskap om detta. Som jag sade tidigare är det då bekymmersamt att länsstyrelsen inte får anslag för att fortsätta med detta arbete. Jag konstaterar också att miljöministern inte riktigt svarade på frågan om det här med påverkan på människor.
Vi kan konstatera att det finns en riklig förekomst av miljögifter i havsbottnarna längs med kusten där jag bor. Det har inte gjorts några större undersökningar om påverkan på människor, förutom någon punktundersökning av dioxin vid ett sågverksområde i Marieberg i Kramfors.
Trots att färska analyser av vattenmiljön och ägg från toppkonsumenter som havsörn tyder på att Västernorrlandskusten är ett av de allra värst drabbade områdena i landet vet vi nästan ingenting om hur de som bor i länet påverkas av gifterna.
Naturhistoriska riksmuseet och Livsmedelsverket har tagit prover på fisk, bland annat i Gaviksfjärden söder om Örnsköldsvik, som inte visar på anmärkningsvärt höga gifthalter men som visar att halten av dioxin är högre i både Bottenhavet och Bottenviken än i Östersjön. Sammantaget behövs det mer resurser för att ta reda på vad de gamla miljösynderna betyder för människor och djur i Västernorrland.
Vi måste få klart för oss vad som händer och hur dessa gifter sprids i näringskedjan, och ytterst ansvarig är miljöministern. Till lokal tv sade miljöministern i höstas att hon skulle göra allt hon kunde för att hjälpa till då detta gjorde henne så förfärad. Därför blir min sista fråga: Vad kan miljöministern göra, och vad har hon rent konkret gjort efter detta uttalande?
Kristina Nilsson (S):
Det är glädjande att Sofia Fölster vill diskutera jämställdhetsfrågor och kvinnors situation på arbetsmarknaden. Vi behöver vara många som hjälps åt att komma framåt i många delar. Dock kan jag tycka att Sofia Fölster har en lite väl stor förväntan att regeringen på åtta veckor ska ha löst det man i den förra regeringen inte förmådde att lösa på åtta år.
Precis som Sofia Fölster tog upp har löneskillnaderna skenat iväg under den borgerliga regeringen, och det finns en hel del annat som inte direkt tyder på att man har prioriterat jämställdhetsarbetet. Därför är det glädjande att Sofia Fölster sätter sin tilltro till att en socialdemokratisk regering ska klara av det lite bättre. Sofia Fölster pratar om 7 000 kvinnliga företagare inom vården.
Det finns många anställda inom vården. Mer än 700 000 kvinnor jobbar inom vård och omsorg. Vi diskuterar här jämställdhet för 1 procent. Jag tycker att det vore viktigt att vi diskuterade de andra 99 procenten som jobbar inom vård och omsorg. Hur ser de på dessa frågor, och vad behöver de för att komma längre?
Karriär i vården kan vara många saker, till exempel att kunna gå en vidareutbildning för att bli mer professionell. Det ska dessutom löna sig, vilket det inte gör i dag. Det råder brist på barnmorskor, och det råder brist på distriktssköterskor, anestesisköterskor och narkossköterskor.
Men grundutbildade sjuksköterskor ser inte möjligheten att vidareutbilda sig och få något för det. Det är ett större problem än om det råder etableringsfrihet för företagare eller inte inom offentligt finansierad primärvård. Sofia Fölster pratade om en våt filt över marknaden. Men så är det inte tänkt att vara.
Vi vill att bra vård av god kvalitet ska levereras av flera olika utförare. Om de kan göra så behöver inte dessa företagare känna sig särskilt hotade. Det handlar om den kvalitet på omsorgen som vårdtagare och brukare har rätt att få. Det skulle vara intressant om Sofia Fölster tog upp även andra frågor.
Det finns mycket annat än just situationen på ett företag eller en arbetsplats. Det handlar till exempel om föräldraförsäkringen och föräldraledigheten. Vi vet att där grundläggs en del av den ojämställdhet som finns i samhället i dag. Hur ser man på att kvinnors löner motsvarar ungefär 86-87 procent av mäns löner - räknat på en heltidslön? Är det något som kan lösa problemen med de företag vi diskuterar?
Eller finns det något annat som vi tillsammans kan hjälpas åt att göra för att faktiskt få en ökad jämställdhet i en större del av samhället och inte bara för den lilla gruppen?