Penilla Gunther (KD):
Jag ska koncentrera mig på tre områden i denna breda debatt i dag, nämligen idéburna företags behov av dialog, turism och mötesindustri och arbetsintegrerande sociala företag. Men jag kan inte låta bli att först gå in på en sak som man kanske inte tänker så ofta på. Man pratar om att det ska finnas verksamheter över hela landet och använder ordet glesbygd.
Det är mycket stor skillnad på landsbygd och glesbygd. Jag vill gärna poängtera det, speciellt för Carina Adolfsson Elgestam. Definitionen på glesbygd enligt Svensk befolkningsstatistik är den del av svensk yta som inte är tätorter. Områden med mer än 45 minuters bilresa till tätorter med mer än 3 000 invånare är glesbygd, inte annars.
Det är kanske viktigt att komma ihåg när vi talar om verksamheter och företagsamhet över hela landet. Jag ska börja med de idéburna företagen. I spåren av debatten kring kommersiella vårdföretag som sköter sin verksamhet på mer eller mindre tveksamma sätt, som inte betalar skatt på hemmaplan och så vidare, finns det faktiskt en grupp företag och verksamheter som inte har vinstintressen i första hand.
Företagandet är sprunget ur en idé, en tanke, för att förbättra, förändra och förnya produkter och tjänster på marknaden. De idéburna vård- och omsorgsföretagen kan i de flesta fall återfinnas inom organisationen Famna och består av ideella och ekonomiska föreningar, stiftelser, fonder och kooperativa företag. Det idéburna företagandet ligger i gränslandet mellan den ideella sektorn och det privata näringslivet, det som ofta kallas för den sociala ekonomin.
Det bygger på samverkan och organiseras ofta för att tillgodose ett behov. Företagen drivs utan enskilt vinstintresse och använder eventuellt överskott för att återinvestera i verksamheterna. Min och Kristdemokraternas åsikt är att det behövs en särskild näringspolitik också för dessa företag, eftersom värdet ligger i mer än bara kronor och ören. Det ligger inte minst i värderingar när det gäller hur man driver dessa verksamheter.
Tyvärr har både de idéburna verksamheterna och de sociala företagen, som jag kommer att återkomma till, ofta svårigheter att få banker och finansinstitut att förstå behovet av finansierings- och utvecklingskapital. Det offentligas stöd till företagsrådgivning och kapitalförsörjning till idéburet företagande kan också göras mer målmedvetet så att fler icke vinstdrivande verksamheter kan komma till stånd.
Kreditgarantiföreningar har kunnat gå i borgen för mindre summor, och enskilda mindre banker har sett ett lokalt värde och därför lånat ut pengar för start eller utveckling av idéburet företagande.
I övrigt kan nog de flesta som är inom denna nisch intyga att det är mycket svårt att få medel från finansinstitut och större banker, trots att dessa företag ofta har ett större antal ägare med ett antal olika säkerheter som skulle kunna ligga till grund för lån och investeringar.
Jag anser därför att det verkligen behövs en dialog mellan de idéburna företagen och finansinstituten för att skapa förståelse för och kunskap om vad de gör och står för. Likaså ser det olika ut över landet i fråga om stöd från det offentliga till företagsstart och utveckling för denna typ av företagande. Vissa landsting, regioner och kommuner ger ganska generösa stöd genom årsavgifter, årliga anslag eller projektdeltagande, medan andra ger lite eller faktiskt inget alls.
Här tror jag att det behövs en pådrivande kraft från riksdag och regering för att stödet ska bli mer strategiskt målstyrt och för att man ska se det som en tillgång med människors innovations- och förändringskraft på samtliga politiska nivåer. Herr talman! Turismen är, som många säger, en ny basnäring för Sverige.
Med en omsättning på ca 255 miljarder svenska kronor och en vision för hela besöksnäringen om en ökning till det dubbla år 2020 är det viktigt att förstå att näringen också består av två delar. Det är turism och det är mötesindustri. Mer än 162 000 personer arbetar inom besöksnäringen i många små och medelstora företag över hela landet.
Det gör det självklart till en intressant näring för alla kommuner och regioner att lyckas med. Regeringens stöd till näringens strategiplan och vision att öka exportvärdet av utländska besökares konsumtion i Sverige låg 2010 på 87,1 miljarder kronor. Det är jättebra.
Men självklart måste man också följa upp detta från regioner, landsting och kommuner så att man tillsammans når detta mål. Möten är generellt att betrakta som en del av vad som kallas kunskapsindustrin. Det kan gälla en vetenskaplig kongress eller en industrimässa med seminarier eller företagsevenemang.
Men det kan också handla om konferenser, utbildning och nätverksträffar som ofta är de mest betydelsefulla anledningarna till att över huvud taget träffas. Det finns självklart ett turistiskt samband eftersom deltagarna behöver sova på hotell, resa till mötet och äta på restauranger som turisterna också gör. Det är därför som vi i många decennier hört företrädare för turism hävda att också mötesindustrin är en del av den turismen.
Men parametrarna har förändrats, och nyckelpersoner inom mötesindustrin argumenterar för att det är en bransch med egna rättigheter och egna möjligheter. Varför behöver då politiker på alla nivåer inse att möten och kongresser har betydelse för tillväxt och utveckling? Är det någon eller några som borde förstå vikten av möten är det väl vi som är politiker.
Vi möts ständigt, och vi är på olika konferensevenemang, seminarier och utbildningar och möts över huvud taget på en mängd olika ställen. Man måste inse att det genererar pengar när vi gör det. En deltagare på en internationell kongress i dag i Sverige beräknas till ett värde av 3 900-5 200 kronor per dygn.
Det är mycket pengar. Om vi räknar med att en sådan typ av kongress pågår tre till sex dagar kan man ganska enkelt räkna ut hur mycket pengar denna typ av kongresser drar in till den svenska statskassan och till näringen i stort här i Sverige.
10-15 procent av dem som besöker Sverige på kongresser och konferenser har också med sig en respektive - barn, fru, man och vad det nu kan vara. Spouses tror jag att det heter på engelska. Det är lite av varje.
Men det innebär ytterligare pengar som kommer in vid shopping och besök av olika turistattraktioner. Det bästa med mötesindustrin är att det är något som genererar pengar året om. Den är inte säsongsbunden.
Som kristdemokrat, som dessutom har jobbat med internationell mötesindustri tidigare, tycker jag att detta är ett mycket bra sätt att få in mer pengar och skapa fler arbetstillfällen i Sverige. Jag tror också att vi tillsammans kan hjälpas åt för att dra hit fler utländska besökare till möten och kongresser.
Offentliga verksamheter över huvud taget skulle faktiskt kunna bidra genom att säga till sina nätverk och olika forum att möten kan ske i Sverige. Svensk mötesindustri har ett mycket gott rykte. Man håller avtal, man är duktig på att genomföra möten och evenemang av olika slag. Man håller tider och så vidare.
Detta kan helt enkelt bara bli bättre. När man tänker på att denna industri omsätter flera miljarder om året är det klart att du och jag som politiker också kan bidra genom att fråga våra nätverk som vi befinner oss i om de kan förlägga möten i vår närhet och i vårt land. Herr talman!
Det tredje och sista området som jag tänkte beröra är de arbetsintegrerande sociala företagen. Jonas Eriksson från Miljöpartiet var också inne på denna fråga. Det gläder mig att han tog upp detta med egenanställning, vilket är en mycket positiv form av anställning som dess värre inte har kommit fram så mycket i Sverige än, men den finns i andra länder.
De arbetsintegrerande sociala företagen syftar till att integrera människor som står långt bort från arbetsmarknaden i samhälle och arbetsliv. De skapar delaktighet - empowerment - för medarbetarna genom ägande, avtal eller på annat väl dokumenterat sätt. Man återinvesterar vinsterna i den egna verksamheten eller liknande verksamheter och är fristående från offentlig verksamhet.
Det vet förhoppningsvis ganska många vid det här laget men inte tillräckligt många. Socialt entreprenörskap kan finnas på många sätt med intresse för välgörenhetsinsatser, med intresse för att skapa arbetstillfällen för vissa utsatta grupper eller med intresse för någon särskild produkt eller tjänst med hållbar utvecklingsfilosofi. Men det är inte samma sak som arbetsintegrerande sociala företag; det vill jag ännu en gång påpeka.
Det är viktigt att veta att det äntligen lossnat lite grann när det gäller tillväxten av de här sociala företagen. Där vill jag lite grann korrigera Jonas Eriksson. Under de senaste åren har det faktiskt skett en ökning från 150 företag till nästan 300 företag. Det finns, som sagt, mycket mer att göra.
Regeringen har nog att fundera över ytterligare en förordning för att samla alla instanser och behov kring socialt företagande. I dag ligger besluten på fem olika utskott och fyra departement.
Jag har tagit initiativ till en hearing den 18 april om kunskapsinhämtning för de berörda utskottens ledamöter, ersättare och tjänstemän när det gäller bekymren och även de förslag till lösningar som borde finnas för det sociala företagandet.
Det är inte så att det är de människor som de arbetsintegrerande sociala företagen så att säga får in och hos vilka dessa människor börjar arbeta som står först på listan hos arbetsgivarna - tvärtom. Därför är det extra viktigt att få så många människor som möjligt att kunna jobba 100 procent av sin förmåga.
Myndigheten Tillväxtanalys har haft regeringens uppdrag att kartlägga de här företagen. Det gäller då användningen och behovet av finansieringsstöd och så vidare. Sedan 2010 finns det en handlingsplan från regeringen för ytterligare insatser tillsammans med SKL, Socialstyrelsen, Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen och Skoopi, de sociala företagens intresseorganisation, med Tillväxtverket som samordnande myndighet.
Nu gäller det att vi som beslutsfattare samsas om vad vi kan göra så att vi inte sitter i olika utskott och beslutar olika saker ovetande om varandra. Herr talman! Avslutningsvis: Jag hoppas och tror att många kommer att sluta upp kring detta så att vi tillsammans med olika delar av det sociala företagandet på våra bord kan se material om hur det går att förbättra och utveckla samarbetet för den enskildes bästa.
Alla vill vi kunna få arbeta 100 procent av vår förmåga. Kan vi med våra politiska beslut bidra till det vill i alla fall jag i första hand vara med och göra det. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.