Nooshi Dadgostar (V):
För första gången i vårt lands historia skulle en opolitisk övergångsbudget hanteras. Anledningen till det är att riksdagspartierna ännu inte lyckats lösa regeringsfrågan, och Sverige har därför en övergångsregering. Vänsterpartiet har inte lagt fram en egen budget eftersom det inte finns någon regering att opponera sig mot.
Sju partier i Sveriges riksdag var överens om de principer som en övergångsbudget skulle bygga på. De borgerliga partierna krävde att vissa saker inte skulle finnas med i övergångsbudgeten medan andra kunde få finnas. Vi var alla överens om dessa principer. De borgerliga partierna har alltså själva deltagit i denna process, bakbundit regeringen och sedan lagt fram egna budgetmotioner. Jag menar att detta är ganska anmärkningsvärt.
En budgetmotion kan absolut gå igenom riksdagen; det har hänt tidigare. Men då måste man själv ha kapacitet att regera. Väljarna måste kunna utkräva ansvar av politikerna. Men ytterkantshögern har blivit bortröstad som regeringsbildare och kan inte regera. Ändå har de bakvägen kuppat igenom sin politik.
En övergångsregering är förbjuden att utlysa nyval, vilket man gjorde sist. Jag menar att detta är problematiskt och att vissa partier saknar respekt för demokratins spelregler. Det är oseriöst och gör att människor tappar förtroendet för politiken. Det är därutöver ett stort svek att Centerpartiet och Liberalerna lät den blåbruna budgeten gå igenom.
Bryr sig dessa partier inte om de människor som känner rasismen inpå bara kroppen? Den som röstade på Centerpartiet eller Liberalerna för att de skulle stå upp mot rasisterna gapar nog nu över dessa partiers agerande i kammaren.
Det verkar som att det för dessa partier trots allt var viktigare att sänka skatten för högavlönade, att dra ned på insatser för arbetssökande, att slakta miljöbudgeten och att skattefinansiera trädgårdsmästare i rika hushåll än att försvara demokratin. Den blåbruna ytterkantsbudgeten är en ordentlig nedskärningsbudget. 20 miljarder ska skäras i vår välfärd.
Det innebär att lärarna kommer att få mindre tid med eleverna, att det kommer att ta längre tid på akuten och att storleken på barngrupperna på förskolan kommer att växa ytterligare. För att kunna ha familj krävs en stark välfärd med välfungerande förskolor som det går att ha barnen på utan dåligt samvete och en äldreomsorg som fungerar och är professionell.
När de blåbruna nu skär ned på välfärden är det ofta kvinnorna som får betala. De får göra fler människors arbete, springa i korridorerna och gå ned i arbetstid för att det blir omöjligt att orka med stressen eller för att täcka upp för en förskola eller en äldreomsorg som inte fungerar. Det är riksdagens blåbruna partier som ger oss kvinnor smärtan i våra axlar och stressen i våra blickar.
Jag har tittat igenom de olika partiernas budgetar. I Sverigedemokraternas budget får den rikaste tiondelen dubbelt som mycket som den fattigaste. Moderaterna är värre; här får den rikaste tiondelen tre gånger så mycket som den fattigaste.
Men, mina vänner, Liberalerna slår alla rekord genom att ge den rikaste tiondelen så mycket i ökade inkomster att det blir mer än för hela den övriga befolkningen sammantaget. Män får dubbelt så mycket som kvinnor. Dessa partier vill att de ekonomiska klyftorna ska öka och att vi ska ha riktigt fattiga och riktigt rika i samhället.
Det är ett slags medeltida syn på människor och samhälle. Under förra mandatperioden lyckades Vänsterpartiet se till att underhållsstödet för ensamstående höjdes tre gånger om. Vi höjde bostadsbidraget för första gången på åratal. Vi gjorde stora satsningar för att få mindre barngrupper på förskolan. Vi fick igenom satsningar på förlossningsvården och på att minska förlossningsskadorna.
Vi var med och höjde barnbidraget, flerbarnstillägget och studiebidraget. Familjepolitiken ska bidra till en god ekonomisk levnadsstandard för alla barnfamiljer och minska skillnaderna i de ekonomiska villkoren mellan hushåll med och utan barn. Den ska bidra till ett jämställt föräldraskap. Låt mig nämna att Kristdemokraternas bidrag till detta är att höja avgifterna till förskolan.
Vart tionde barn ser pappa slå mamma hemma. Trots att många kvinnor och tjejer i dag känner rädsla för sexuellt våld när de går hem på kvällen eller går över torget efter en utekväll är hemmet de facto den farligaste platsen för kvinnor.
Vi har det senaste året fått höra en störtflod av berättelser under #metoo om hur den dåliga kvinnosynen också finns bland chefer, kollegor, kunder och konsulter. Det är förnedrande, integritetskränkande och ibland väldigt traumatiska barndomsminnen som har återberättats.
Vi behöver göra allt vi kan för att jämna ut dessa maktrelationer och stoppa, förhindra och motverka fysisk och psykiskt våld riktat mot barn och kvinnor. Vi ska kunna känna oss trygga hemma, på jobbet och ute på gatan.
Det är då en käftsmäll mot alla kvinnor att Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna lägger ned den myndighet som ska arbeta med just detta.
När kvinnor äntligen vågar berätta svarar Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna med att förminska och osynliggöra oss och inte värdesätta det arbete som många kvinnorörelser gjort för att bygga upp ett samordnat och kraftfullt arbete för ökad jämställdhet.
Det är som åklagaren vid Riksenheten mot internationell och organiserad brottslighet säger: Att lägga ned Jämställdhetsmyndigheten är ett väldigt bra förslag - för sexköpare, människohandlare, grova kopplare och personer som exploaterar tiggare. Den blåbruna budgeten innebär att ingen nu har ansvar för detta arbete.
Resultatet blir att fler kvinnor kommer att bli utsatta för våld och övergrepp. Jag tror inte det är många kvinnor som i dag tackar Moderaterna, Kristdemokraterna eller Sverigedemokraterna för det. Vi kommer att ändra på denna inriktning. Vi är många människor som tycker att arbetet mot våld och för jämställdhet inte är något som ska nonchaleras.
Sverigedemokraterna, Kristdemokraterna och Moderaterna visar åter vilka gammalmodiga partier de är, som lever kvar i ett slags patriarkal medeltid. Men deras tid är nog snart förbi. Fru talman! Med det vill jag hänvisa till vårt särskilda yttrande.