KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Tack, ministern, för svaret! Det kan när man lyssnar på svaret låta som att mycket är gjort och att det har blivit betydliga förbättringar. Så tror jag inte att många kvinnor och unga flickor runt om i Sverige upplever det - tyvärr, skulle jag vilja säga.
Man kan regelbundet via medierna ta del av inte minst hur en förundersökning i ett våldtäktsfall har lagts ned. Det är vanligare än att det går till åtal. Fru talman! Den 8 mars för ett par år sedan var jag på ett seminarium som handlade just om sexualbrott och särskilt om våldtäkt.
Med bland åhörarna var en kvinna ungefär i min egen ålder som vid det tillfälle då man fick ställa frågor till dem som deltog begärde ordet och berättade om sin gruppvåldtäkt i ett badhus i Stockholm på 70-talet.
Det hade nog inte gått en dag sedan den där dagen på 70-talet då hon blev utsatt för detta som hon hade mått bra och inte tänkt på vad hon blivit utsatt för.
Förra sommaren träffade jag en flicka som är 17 år och som på midsommarafton blivit utsatt för en våldtäkt - faktiskt av en grabb som hon inte kände väl men i alla fall visste vem det var. Hon berättade för mig att hon hade valt att inte göra någon anmälan, för som hon sade: Jag var ju lite berusad.
Jag känner att jag inte orkar gå igenom, som jag upplever det, ytterligare en våldtäkt genom att gå till polisen och gå igenom allt och bli ifrågasatt. Det här är starka signaler som vi måste ta del av. Vi ser att rättsväsendet inte fungerar.
Det är så man kan se det eftersom det är alldeles för många våldtäktsmän som går fria i dag. Det är någonting som är fel i vårt rättssystem, och det är kvinnor som blir drabbade. Jag tycker att vi måste göra någonting åt det.
Ett förslag är att tillsätta en oberoende granskningskommission som skulle få till uppgift att se över alla de nedlagda våldtäktsärendena och titta på orsaken bakom detta. Den skulle också bedöma kvaliteten i de här ärendena.
Då skulle man få veta om det skiljer sig mellan de olika distrikten och om man arbetar på olika sätt. Man skulle få en bättre kunskapsbank. Man skulle kanske också på olika sätt få fram vilka brister som finns i bevisningen. Problemet är nog ofta en brist på bevis.
Det behöver utvecklas ännu mer. Fru talman! Jag har tittat på siffrorna i Kronoberg där jag bor. Jag tycker att det är ett tydligt exempel på hur rättsväsendet hanterar våldtäkter. Det finns bara siffror från Brå för hela 2008. Då anmäldes 80 våldtäktsbrott, och det är ett brott som har lett till åtal.
Jag tycker att det talar för sig själv.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det justitieministern säger är intressant. Det är jättebra med de förbättringar man har gjort, inte minst när det gäller hur man hanterar det här i Stockholm. Jag vet att man gör det betydligt bättre i dag i flera landsting runt om i landet.
Det exempel som ministern tar upp, det vill säga att man i Stockholms läns landsting har en särskild sjukvårdsinrättning för detta, ger en tydlig signal till mig att detta måste vara en rättighet som måste finnas i alla landsting runt om i landet för att man ska få rätt bemötande efter att ha blivit utsatt för en våldtäkt.
Det handlar om det första mötet med sjukvården utifrån att man är i chock, men det handlar också om bemötandet vid provtagning och annat för att komma fram till en bättre bevisning. Fru talman!
Jag är också väl medveten om att det har skett betydliga förbättringar under de senaste åren, inte minst när det gäller höjd kompetens hos såväl åklagare som de poliser som jobbar med våldtäktsoffer och sexualbrott. Men det räcker inte.
Vi kan fortfarande mer eller mindre dagligen höra på nyheterna att åklagare har lagt ned ett våldtäktsfall, oftast i brist på bevis. Nu görs det en utredning av om vi genom den lagstiftning som vi antog 2005 har uppnått detta.
Det känns ganska tydligt att vi inte har gjort det. Något mer måste göras.
Att tillsätta en oberoende kommission, som kritiskt granskar de nedlagda fallen och tar vara på den kompetens som det kan leda till, kan vara en möjlig väg samtidigt som vi kanske kommer fram till en bättre lagstiftning i sig.
Det finns naturligtvis mycket att fundera över när det gäller hur polis och åklagare arbetar med det allra första mötet. Där finns det mycket att förbättra.
Något som man kan uppleva som ett problem är att poliserna ibland har gjort sin del av bemötandet men när man väl kommer till åklagarsidan kan den utsatta kvinnan känna att det inte är någon som lyssnar på henne och tar del av det som hon har att säga.
Hon blir helt enkelt inte trodd. Det är också en del av bekymren kring detta.
Om man då har en oberoende granskningskommission tror jag att många av de här kvinnorna kan känna att det ändå finns en instans som tar del av de här olika fallen där det i alla fall inte i dagens Sverige finns en rättssäkerhet.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tycker att det är bra att justitieministern på slutet i alla fall erkänner att verkligheten är en annan och att det faktiskt finns ett behov av att granska vad som är rätt och vad som är fel, det vill säga vad som görs rätt och vad som görs fel.
Det handlar också om att lära av varandra, för målet är ju att vi ska få det så rättssäkert som möjligt i Sverige. Det gäller specifikt sexualbrott och det som är kopplat till våldtäktsbrott, eftersom det finns ett så stort problem här.
Jag kan bara beklaga att ministern i det här läget inte är beredd att tillsätta en oberoende granskningskommission, för vi är ju överens om att det finns problem. Det är ett bra arbete som Utvecklingscentrum i Göteborg gör. Och det är jätteviktigt att plocka fram alla olika metoder och en metodutveckling för hur man kan förbättra arbetet. Fru talman!
Det är alldeles ypperligt att man inom polisen håller på att utbilda specifika spermahundar som efter en våldtäkt kan gå ut och söka. Det räcker dock inte. Våldtäkt är i grund och botten ett brott mot de mänskliga rättigheterna.
Det finns många kvinnor i vårt samhälle som inte känner att Sverige är rättssäkert på grund av det de har blivit utsatta för. De har blivit kränkta. Därför behöver samhället ta detta på allvar. En oberoende granskningskommission skulle vara en tydlig signal om det. Jag tackar för debatten.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Utan kvinnor stannar Sverige. Utan kvinnor stannar Europa. Utan kvinnor stannar världen. Detta känner vi ju väl till.
Samtidigt vet vi att, oavsett om det gäller Sverige, Europa eller världen, är det kvinnorna som i mångt och mycket skapar drivkraften eftersom våra samhällen hänger ihop. Jag var nyligen i Afrika på en konferens på riksdagens vägnar.
Det var oerhört intressant. Ämnet var hur vi kan stärka demokratin och hjälpa till i Afrika med den kunskap vi har i Sverige. En fråga som kom upp var exakt det som vi diskuterar här.
Det handlade om kvinnors rätt och möjlighet till makt och inflytande och hur man då klarar hemarbetet. Man kunde höra på kvinnorna där att det är exakt samma argument och exakt samma problematik. Vi måste hjälpas åt att göra något åt detta. Det är en klass- och könsfråga. Det framgår oerhört tydligt om man granskar siffror och statistik lite närmare.
Jag tänker inte gå in på siffror i den här debatten. Man kan också konstatera att arbetarklassens kvinnor i alla tider har arbetat på ett eller annat sätt. De har inte alltid fått lön i pengar. Ibland har det handlat om att över huvud taget få tak över huvudet eller mat för dagen.
Inte förrän på senare tid - egentligen så sent som på 1970-talet - har kvinnorna kommit ut på arbetsmarknaden. Det är i det perspektivet man ska se den här frågeställningen. Jag vill tacka ministern för svaret. Vissa saker i svaret kan vi vara fullständigt överens om.
Det finns också sådant i svaret som jag anser innebär att vi tar sjumilakliv bakåt. Vi kan vara överens om det rimliga målet att man ska kunna leva på sin lön, att kvinnor och män ska ha samma möjlighet till betalt arbete och inställningen att alla behövs i arbetslivet. Så långt är vi helt överens.
Vi är också överens när det gäller de hinder som finns för individen eller vissa grupper att delta i arbetslivet. Men sedan kommer orden "måste därför så långt som möjligt minskas". Jag tycker att det är viktigt att vi kommer överens om att de hinder som finns för individer ska bort; de ska minskas.
Att ha jobb är en grundläggande förutsättning, säger ministern i sitt svar. Så kan man också se på det. Som vi socialdemokrater ser på det är jobbet en grundläggande rättighet. Det är utifrån det man ska se rätten till arbete. Ministern fortsätter med att man ska ha lön och inte leva på bidrag. Där finns den stora skillnaden.
Vad avser ministern med bidrag i det här fallet? Våra trygghetssystem är inga bidrag. Det är en försäkring där man deltar via kollektivavtal och facket för att ha en trygghet när det händer något i livet. Vi är inte överens om hur man ser på bidrag.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är glädjande att ministern så tydligt visar på att det finns problem och att det i mångt och mycket handlar om strukturerna och normerna i samhället. Ministern sade att han kanske till och med skulle "komma ut" som feminist. Det skulle vara viktigt för hela svenska folket, tror jag, med någon feminist i regeringen. Jag tror att det skulle vara uppskattat.
Då kanske vi skulle kunna ta några steg framåt, vilket vi också behöver göra. Det är också viktigt och bra att ministern här i kammaren nu säger att vi behöver få fler kvinnor som kommer in på mansdominerade yrken, precis som vi behöver få fler män som kommer in på kvinnodominerade yrken.
Vi kommer inte att kunna ändra på alla dessa strukturer vad gäller val i arbetslivet, men det kan naturligtvis vara ett litet kliv. I svaret skriver ministern att regeringen har gjort insatser för att öka mångfalden för kvinnors företagande. Det handlar också om kvinnors livsvillkor på arbetsmarknaden.
Regeringen vill öka mångfalden, det vill säga privatisera inom vård- och omsorgssektorn. Eftersom ministern i sitt inlägg tydliggjorde det här med attityder tycker jag att man ska ta och fundera igenom lite hur människosynen blir i det perspektivet.
Ska ni kvinnor driva företag, så gör nu det inom vård och omsorg, för det är det ni kan. Jag skulle nog vilja påstå att kvinnor är precis lika dugliga till att driva tekniska företag, IT-företag, asfaltsföretag eller vad det nu kan vara. Vi måste få lika rätt, lika möjligheter och samma villkor, oavsett vilket kön vi har. Det är det som är det viktigaste.
Efter den här debatten hoppas jag att ministern tar bort det inlägget utifrån hur man kan se på jämställdhet. Lönebildningen är ett stort problem; vi kan se att kvinnor tjänar mindre. Går man på den generella procentsatsen handlar det om att kvinnor får 83 procent i lön. Det är väl inte okej?
Det tror jag nog att vi kan vara överens om. Ett steg för att möta detta är att se till att heltid blir norm. Ministern är inte beredd att införa rätten till heltid. Jag kan bara beklaga detta. Det skulle vara ett stort framsteg.
Vi kan vara helt överens om att det är arbetsmarknadens parter som ska ingå överenskommelser om lönebildningen. Som arbetsgivare för den offentliga sektorn kan man vara löneledande och ta ansvar.
Men om vi lagstiftar om rätt till heltid utifrån att det ska vara en norm lägger vi över till arbetsmarknadens parter att förhandla om hur man sedan genomför det i sin vardag. Det är egentligen inget bekymmer. Vi vet att det ser olika ut inom olika sektorer. Det är inget problem egentligen.
Det handlar om en rädsla för att kvinnor och män inte ska få samma möjligheter på arbetsmarknaden. Handelsanställdas förbund har gjort en undersökning. Den är oerhört tydlig när man tittar man på arbetstider och hur det ser ut: Är man anställd på Elgiganten, Onoff och den typen av företag där det är lite mer tekniska prylar jobbar man heltid, för där jobbar männen.
Men jobbar man på Lindex eller sitter i kassan på Konsum jobbar man deltid. Detta kan vi inte acceptera. Det är könsdiskriminerande.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ministern sade allra sist att det kanske inte går att organisera om man bara har tre anställda. Det är det som är så konstigt, arbetsmarknadsministern. Är det tre manliga anställda går det alltid att organisera det utifrån heltid. Är det tre kvinnliga anställda är det mycket svårare att organisera det utifrån heltidstjänster.
Jag kan inte få det till någonting annat än att det bygger på gamla attityder med mannen som försörjare och kvinnan som omsorgsförsörjare i familjen. Det är grunden till att kvinnor i dag inte har samma livsvillkor när det gäller arbetsmarknaden. Det är det ministern lite grann pekar på, men han slår också in öppna dörrar i sitt svar.
Ministern nämner tjejen Anna i Eskilstuna som nu måste säga upp sin deltid. Det är regeringens politik som slår så orättvist mot kvinnorna. Den gör att deras livsvillkor blir ännu sämre utifrån möjligheten att kunna arbeta.
Det handlar om att kvinnor måste få samma rätt och samma möjlighet, rätten till heltid som norm. Låt arbetsmarknadens parter göra överenskommelser inom varje avtal så löser man detta! Det är inget problem. Det handlar bara om att vi ska få lika rätt och lika värde på arbetsmarknaden.
Kvinnor ska ha samma möjligheter till försörjning, samma möjligheter till bra bostad och samma möjligheter att kunna köpa bra livsmedel med bra kvalitet, det vill säga allt det som gör att livet fungerar på ett tryggt och bra sätt. Det borde vi kunna göra i dagens Sverige.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag har tre frågor till Hans Rothenberg. Vikten av ett gemensamt europeiskt patentsystem är vi i riksdagen rörande överens om. Mot bakgrund av det som Hans Rothenberg sade i sitt anförande vill jag bara ställa en kontrollfråga angående det fördjupade samarbetet. Uppfattade jag rätt att det är klart att det blir så?
I så fall har vi missat det, så det kunde vara bra att få det tydliggjort. Om det är klart att det blir så är det oerhört glädjande, för det är i så fall att ta ett steg framåt i den här frågan. Hans Rothenberg talade vid flera tillfällen om öppenhet mot tredjeland. Det är en jätteviktig fråga. Där blir det också en kontrollfråga.
Är vi då rörande överens om också från svensk sida att vi driver borttagandet av tullar och tariffer utifrån det som i dag är oerhört kontraproduktivt inom EU? Min tredje och sista fråga berör det Hans Rothenberg sade i sitt anförande om att sätta människor i centrum. Det är oerhört viktigt utifrån människors vardag.
Jag slås av avsaknaden av fackliga rättigheter och kollektivavtal i majoritetens utlåtande. Varför finns detta inte med?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det känns ändå lite förvånande med tanke på det Hans Rothenberg säger här. Det sista som syftar på handeln med tredjeland verkar vi vara överens om. Det är glädjande om det är så att vi har fått ett fördjupat samarbete eller om det är så att det krävs enighet om det.
Det är tre viktiga frågor som saknas i förslaget. Det handlar om jämställdhet, grön omställning och arbetsrätt. Det är tre saker som betyder oerhört mycket för varje enskild människa såväl i Sverige som i varje medlemsland.
På något sätt är det ändå lite märkligt att Hans Rothenberg inte här i kammaren kan erkänna: Vi tänkte inte på det, vi tar till oss vad ni säger från Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet och tar med oss det i det fortsatta arbetet. Jag saknar den kommentaren.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det var intressant att lyssna på Eva Flyborg, inte minst det som handlade om standardisering. Mot bakgrund av det har jag egentligen bara en enda fråga till Eva Flyborg. Borde det inte ur det här perspektivet också vara standardisering vad det gäller jämställdhet?
Folkpartiet som är liberalt, som många gånger genom det senaste århundradet faktiskt har gått i bräschen för ökad jämställdhet, var finns den frågan? Är det en standardisering så att det finns med i varje sådant här meddelande och beslut som kommer från EU?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det känns jättemärkligt att lyssna på det Eva Flyborg säger nu, just mot bakgrund av jämställdhetsperspektivet och att man från Folkpartiets sida har legat i framkant för att kämpa och jobba för att kvinnor och män ska ha samma rättigheter. Att då stå i kammaren och säga att jämställdheten inte kan finnas med i alla förslag är jätteförvånande.
Det är just det som behövs, att vi i varje sak som vi arbetar med hela tiden, ända fram tills vi har uppnått det, kämpa och jobba för och peka på jämställdhetsperspektivet. Det känns att vi verkligen behöver ha det i ett europeiskt perspektiv. Fru talman!
Jag vill också passa på att, med anledning av att jag i det förra replikskiftet inte hade möjlighet till ytterligare replik, bara för Hans Rothenbergs skull, som förmodligen inte hade öronen öppna och lyssnade på mitt anförande, säga att vi bejakar en väl fungerande inre marknad till nytta för företagen, arbetstagarna och konsumenten. Den inre marknaden har spelat en viktig roll för att främja tillväxten.
Jag nämnde både företagande och tillväxt.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är glädjande att Erik A Eriksson talar sig varm för de fyra friheterna, det vill säga att människor, varor, tjänster och kapital ska få röra sig fritt.
Samtidigt säger Erik A Eriksson att förhandlingarna om jordbruks- och fiskepolitiken pågår parallellt. Det känns lite märkligt. Handlar det inte om varor? Handlar det inte om tjänster? Handlar det inte om kapital?
Är det inte naturligt att det skulle vara en del av framtidens inre marknadsakt?
Det som är förvånande, särskilt vad gäller Centerpartiet, som de senaste 25-30 åren har velat ligga i bräschen vad gäller grön omställning och klimatpolitiken, är att partiet här har ställt upp på en majoritet där det råder fullkomlig avsaknad av grön omställning. Hur kan det komma sig, Erik A Eriksson?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag tänker inte gå in på några detaljer vad gäller jordbrukspolitiken. Det är inte detaljerna det handlar om i det här perspektivet. För övrigt är vi eniga i riksdagen om att få bort subventionerna i jordbrukspolitiken. Det är en process.
Jag saknar i svaren på mina frågor till Erik A Eriksson kopplingen till klimatarbetet och omställningen till ett grönare Europa.
Om vi ska bli fossilfria på sikt, hur kan det komma sig, kopplat till varor, tjänster och kapital, att det inte finns med någonting om det i majoritetstexten som vi om en liten stund ska rösta om?
Ytterligare en fråga av intresse för riksdagen kan vara hur det kan komma sig att det helt saknas texter i majoritetens förslag om fackliga rättigheter.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Tågtrafiken på Norra stambanan står helt stilla, och det kommer att vara flera dagar. Så började Aktuellt på morgonen i dag.
I Smålandsposten daterad den 11 juli 2010 kan man läsa: En nedriven kontaktledning skapade i eftermiddags kaos i tågtrafiken. I Smålandsposten den 31 augusti 2010 står att läsa: Det blev en mörk dag för tågtrafiken i dag då tusentals passagerare, främst i södra och västra delarna av landet, drabbades av inställda tåg och stora förseningar.
Elfel och nedrivna kontaktledningar ska vara orsaken. Detta är bara ett axplock, och att det är från just Smålandsposten beror på att jag kommer från Kronobergs län. Det handlar om signalfel, nedrivna ledningar, snö, problem med plogning och växlar.
De senaste månaderna har det väl inte gått en dag utan att vi på olika sätt har mött den här problematiken. Med tanke på det svar ministern nu ger angående de ekonomiska satsningarna kan man väl bara konstatera att varje satsad krona naturligtvis är bra. Men jag kan ändå inte komma fram till annat än att det inte räcker.
Det gäller att också göra rätt saker vid rätt tillfälle. När snön vräker ned och det är 20-25 minusgrader tror jag att vi alla har förståelse för att det då inte kan vara helt problemfritt. Det är en sak. Men jag har suttit otaliga gånger utanför Nässjö till exempel när det varit signalfel, oavsett årstid.
Där kan jag känna att det måste finnas mer att göra, naturligtvis med teknikutveckling och kanske med ytterligare ekonomiska satsningar.
Samma sak är det med någonting som är fullständigt ofattbart för mig, det som jag själv råkade ut för nu vid det senaste snökaoset, eller det första ska vi väl säga, när tåget självt rev ned kontaktledningen. Hur kan det bara hända i ett så modernt land som Sverige?
Jag kan i min mobiltelefon ladda ned och titta på alla möjliga tv-program, men tåget river ned kontaktledningen. För mig går det här inte ihop. Här måste finnas kunskap och kompetens, så att man kan vidta snabba åtgärder.
Det är jättebra att Per Unckel har gjort en utredning som bland annat visar att man ska ha krisövningar. Men resenärer runt om i Sverige drabbas ändå, särskilt nu på vinterhalvåret, men även i juli månad, även i augusti. Det hjälper inte.
Det är bra med krisövningar, för man lär sig alltid något, och det leder ett steg framåt. Men det känns ändå som att det är bristen på modern teknik och utveckling som är det allra största bekymret. Jag är inte helt övertygad om att den summa pengar som regeringen har satt till räcker. Vi har en annan politik på området, vi socialdemokrater och vi rödgröna.
Vi vet också att ett av problemen är att antalet spår inte räcker.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att säga att det ministern säger om punktlighet och långsiktighet är viktigt för att vi ska få en väl fungerande infrastruktur. Det vi ser nu - att fler människor använder kollektivtrafiken - är nog bara början. Jag tror att kraven kommer att öka ytterligare.
Det företag som har sitt gods ute på järnväg och inte får fram det i tid får också bekymmer. Det handlar alltså inte bara om de individer som kanske ska åka och göra en affär någonstans i Sverige eller utomlands eller arbetspendlar till sitt jobb.
Varje försenat tåg är en förlust för tillväxten i landet. Detta är en jätteviktig fråga, inte minst långsiktigt. Här och nu har vi gigantiska problem, vill jag påstå. Ministern tog upp just Kimstad, där det var sju tåg som stod. Jag satt själv på tåg nr 2 och känner till hela resonemanget.
Inte minst är det viktigt med tydlighet om vad som ska göras, vilka åtgärder som ska vidtas. Jag vill passa på att säga att personalen på det tåg som jag var ombord på var alldeles utmärkt i sin information och sina åtgärder. Det är kanske inte varje gång det är så, och jag har förstått att det inte var så på alla tågen. Det fanns planer på att evakuera oss inom två timmar.
Vi fick ganska tydliga besked om att detta skulle hända. Men det visade sig ganska snabbt att man inte vågade göra det. Varför inte? Jo, för man visste inte om det var strömförande när vi som passagerare skulle kliva av.
Man blir faktiskt lite mörkrädd när det går till så år 2010 i Sverige - att man inte vet om man kan evakuera passagerarna på tåget om det är strömförande när man kliver ut. Man kan leka med tanken att någon hade fått en hjärtinfarkt och att det hade behövts en ambulans.
Vad skulle personalen då ha gjort? Ministern talar om saker som behöver förbättras. Jag tror att det var många otydliga direktiv från dem som var ansvariga för personalen ombord på tåget.
Hur ser det egentligen ut med Trafikverket? Jag menar då inte bara själva Trafikverket utan hela resultatet av den process som startade 1988, om jag minns rätt, då vi skilde SJ och Banverket. Redan där någonstans påbörjades dagens problem.
I dag är det så viktigt att allt är konkurrensutsatt, och då är det svårt för de ansvariga i personalen ombord på tåget att i en krissituation få överblick över helheten och veta vad som ska göras.
När man har så många olika huvudmän är det klart att det uppstår problem. Vågar man dra tåget tillbaka till Linköping, eller vilken typ av åtgärder ska man vidta? Är det strömförande när passagerarna kommer ut?