KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Eclund (KD):
Mycket är sagt av min allianskollega i utbildningsutskottet från Moderaterna. Jag Annika Eclund från Kristdemokraterna har fortfarande frågor om förslaget om obligatorisk gymnasieskola. Som i ett trollslag har plötsligt den nya regeringen förlängt skolplikten med fyra år. Det är obligatorisk förskoleklass och tre år på ett obligatoriskt gymnasium. Alltså har skolplikten förlängts från nio till 13 år.
Därmed tror regeringen att den har löst problemet med att elever hoppar av sin gymnasieutbildning. Ni vill med tvång lösa problemet med avhopp från gymnasiet. Det visar att man har ganska lite kontroll och lite kontakt med verkligheten och de individer det handlar om. Hur ska ett tvång kunna skapa studiemotivation hos eleverna?
Inte sällan är det så att de som hoppar av också har en annan problematik som psykisk ohälsa eller kanske dåliga hemförhållanden. På vilket sätt ska en lag hjälpa de eleverna? Här måste man väl i stället sätta in resurser för att hjälpa eleverna och stötta dem genom att ge dem det stöd de behöver både från lärare, speciallärare och från elevhälsan i stället för att göra dem till brottslingar ifall de stannar hemma från skolan.
Det gäller också om de skulle välja en annan väg, ett studieuppehåll eller att läsa in gymnasiet på en folkhögskola senare i livet när de har hittat tillbaka till sin motivation och sig själva. De allra flesta som hoppar av gymnasiet gör det under det tredje året, precis som min kollega sade, och då är de myndiga. Hur kan man tvinga en myndig person att stanna i skolan? Vad ska politiker göra, eller är det kanske poliser som ska rycka ut?
Vad ska man göra om eleverna inte infinner sig i skolan? Vi har redan i dag en nioårig skolplikt, och vi har problem med så kallade hemmasittare som inte går till skolan. Inte heller där ser vi att vi har verktygen att sätta in mot dem som bryter mot lagen. Tänk om eleven hoppar av och Gud förbjude försörjer sig själv ett tag. Ska det bli olagligt, eller ska det bli ett fall för de sociala myndigheterna?
Nej, tvång löser inte problemet. Skoltrötthet och bristande motivation kan inte mötas med lagstiftning utan genom stöd och hjälp att klara skolan. Man kan inte lagstifta fram studiemotivation. Jag ser fram emot att gymnasieministern utvecklar resonemanget om dessa frågeställningar ännu mer.
Annika Eclund (KD):
Jag tackar gymnasieministern för svaret. Vi är helt överens om att en slutförd gymnasieutbildning är en förutsättning för att våra unga människor ska få en framtid på arbetsmarknaden. Men frågan är om det är ett obligatoriskt gymnasium som gör att man uppnår detta. Jag skulle vilja återvända till dem som hoppar av gymnasiet. Vilka är det egentligen? Gymnasieministern ska få två exempel från verkligheten.
Elev A har med nöd och näppe klarat grundskolan och kommit in på ett nationellt gymnasieprogram. Hon har varit skoltrött under hela högstadietiden och har också tampats med alla de problem som hör till de mest kritiska tonårsåren. Hon älskar de praktiska ämnena som hon får på sitt program men behöver hjälp med en del teoretiska ämnen. Under andra året på gymnasiet drabbas hon av depression, och något stöd hemifrån finns inte att uppbringa. Hon stannar hemma från skolan och hamnar i något slags vacuum i livet.
Hur kommer en lagstiftning om obligatoriskt gymnasium att hjälpa henne? Vore det inte bättre att lägga resurserna på elevhälsan och individuellt stöd för att hon ska klara skolan? Elev B blir otroligt skoltrött under tredje året på gymnasiet. Han hoppar av och börjar jobba i sin pappas företag. Det känns skönt med ett avbrott. Men det är ingenting som han vill fortsätta med. Efter ett år har han hittat tillbaka till motivationen och har tillräckligt med energi för att avsluta sin utbildning.
Jag skulle vilja att gymnasieministern berättar hur ett obligatoriskt gymnasium skulle förbättra situationen för de elever från verkligheten som jag just har berättat om.
Annika Eclund (KD):
I mitt anförande beskrev jag Kristdemokraternas satsning på ett speciallärarlyft. Det innebär en satsning på 1 miljard per år de kommande tre åren och att 6 500 speciallärare ska kunna utbildas. Vi väljer ungefär det upplägg som man hade på det första Lärarlyftet.
Jag ser att regeringen i sin budget också har en satsning på fortbildning inom specialpedagogik men med endast 500 miljoner per år, och det ska riktas till förskoleklass och årskurs 1-3.
I budgeten preciseras inte hur de här pengarna ska användas, men genom medierna har jag fått veta att regeringens ambition är att utbilda 50 000 lärare. Jag skulle jag vilja diskutera detta med Lena Hallengren. Hur har man tänkt när man vill smeta ut det här beloppet på 50 000 lärare?
Vore det inte bättre att på riktigt fortbilda våra lärare till speciallärare som får den kompetens som krävs för att undervisa våra elever med behov av särskilt stöd?
Annika Eclund (KD):
Vi har länge inom Kristdemokraterna drivit frågan om ett speciallärarlyft, och jag är glad att vi har fått in det i vår budget också. Det var alliansregeringen som startade speciallärarutbildningen igen efter att Socialdemokraterna hade lagt ned den. Synen att det bara skulle vara regeringspartierna som har sett behovet av speciallärare och speciallärarutbildning delar jag inte.
Jag välkomnar alla satsningar på den här punkten, så 500 miljoner om året är jättebra. Frågan är hur man mest effektivt använder de här pengarna. Att smeta ut 500 miljoner om året för att vidareutbilda 50 000 lärare generellt ser inte jag som att man använder pengarna på det mest effektiva sättet. Jag ser fram emot utbildningsministerns förklaring av hur man har tänkt använda de här pengarna, för det specificeras inte i budgeten.
Jag vill uppmana till att tänka speciallärare i stället för specialpedagoger. Det är olika funktioner som de här yrkena har. Speciallärarna jobbar direkt med eleverna, och jag tror att det är i det arbetet vi kommer att se de stora effekterna. Det finns också sådana oerhörda behov nu, både vad gäller våra nyanlända och vad gäller olika behov hos eleverna där en av tio har ett funktionshinder.
Det här är en riktigt prioriterad fråga för Kristdemokraterna.
Annika Eclund (KD):
Inför valet 2014 lyfte Socialdemokraterna frågan om obligatoriskt gymnasium. De fick dock snart backa av praktiska skäl. Hur skulle man kunna tvinga myndiga personer att gå i skolan, och vilka skulle sanktionsmöjligheterna vara för den som inte gick till skolan? Snart insåg regeringen också att det saknades parlamentariskt stöd för obligatoriskt gymnasium.
I stället tillsattes Gymnasieutredningen, som många av oss ingår i. Uppdraget till Gymnasieutredningen är att se över hur avhoppen kan minskas och genomströmningen ökas. Jag menar att det är svårt att tala om avhopp från gymnasiet utan att vidröra frågan om grundskolan. Ska man över huvud taget klara gymnasiet måste ju stödet sättas in där i första hand.
Samtidigt har utbildningsminister Gustav Fridolin tillsatt en skolkommission för att höja kunskapsresultaten i skolan. Vad ser gymnasieministern som den största orsaken till att avhoppen är så stora? Kommer Skolkommissionens och Gymnasieutredningens slutsatser på något sätt att relatera till varandra när vi kommer fram till något slags resultat?
Jag anser att de är nära förknippade med varandra.
Annika Eclund (KD):
Låt mig fortsätta på det spåret och fråga gymnasieministern: Oberoende av det parlamentariska stödet, trodde Socialdemokraterna verkligen att det skulle gå att införa obligatoriskt gymnasium? Jag ser det som omöjligt. Vi är dock överens om att vilja öka genomströmningen och minska avhoppen från gymnasiet. Jag fick inget svar på min fråga.
Ni har tillsatt en skolkommission och en gymnasieutredning som leds av olika partier. Hur kommer dessa att relatera till varandra när vi kommer till en slutsats? Låt mig också lyfta upp det som Michael Svensson lite grann tog åt sig äran av, kursbetyg. Många av oss i Gymnasieutredningen har tagit upp att detta kan vara en stor orsak till avhoppen.
Om man inte klarar en kurs i årskurs 1 eller får ett dåligt betyg kan man redan vara utslagen, och detta betyg kommer med i avgångsbetyget. Det kan också spä på stressen i gymnasieskolan. Jag är medveten om att vi införde detta i Gy 2011. Men om det visar sig vara en stor orsak till avhoppen borde man titta på det. Det finns dock inte med i direktiven till Gymnasieutredningen.
När vi lyfter upp detta säger man att detta bara kommer att beröras lite ytligt. Det skulle vara roligt att höra vad gymnasieministern tycker om detta.
Annika Eclund (KD):
Jag hade tänkt ställa en rak fråga till Roza här. Men först måste jag bemöta Rozas uttalande att mina alliansföreträdare vill tillbaka till en tid då de anhöriga skulle behöva ta hand om sina familjemedlemmar. Jag måste säga att jag tycker att det låter som ett familjefientligt parti som uttrycker sig på det sättet.
Det finaste man kan göra är väl att ta hand om sina egna barn och sina åldrande föräldrar, att finnas till hands nära dem som man älskar allra mest. Jag tycker att Roza ger uttryck för att Socialdemokraterna är ett familjefientligt parti i det här fallet.
Tillbaka till min direkta fråga, som också har en anknytning till det jag just sa: Hur ser Socialdemokraterna och Roza på att det finns olika former av barnomsorg som alternativ till den allmänna förskolan? Vilka alternativ ska i så fall finnas? Som jag sa i mitt anförande är alla barn olika. De är unika och behöver olika lösningar.
Vi kristdemokrater värnar familjernas egenbestämmande över vilken barnomsorg man vill ha. Varje barnomsorgsplats i den allmänna förskolan är subventionerad med över 100 000. Tycker Socialdemokraterna att det är önskvärt att staten subventionerar en enda typ av barnomsorg på det sättet?
Eller ser ni med positiva ögon på att det finns valmöjligheter, att den enskilda familjen ska kunna välja det som den behöver och önskar?
Annika Eclund (KD):
Låt mig gå tillbaka till huruvida partier är förskolefientliga eller familjefientliga. Jag uppfattade det som att kritiken riktades mot min allianskollega Camilla för att hon inte bemötte Sverigedemokraternas politik. Det skulle vara intressant att höra av Roza vilka alternativ Socialdemokraterna kan tänka sig.
Skulle ni kunna tänka er att barnomsorgspengen följer barnet, som den nu gör, och att barnets föräldrar kan få en del av den subvention som ges till förskolan? Kristdemokraterna hade ett vårdnadsbidrag, som ni har sänkt. Det kan man inte längre ta del av i kommunerna. Det var inte optimalt. Vi hade velat ha ett mycket högre belopp om vi hade fått stöd för det.
Men någon form av utveckling av barnomsorgspengen kommer vi kristdemokrater att jobba med för att föräldrar ska kunna ta hand om sina egna barn i hemmet. Det är en rättvisefråga för mig eftersom jag ser vilka belopp man subventionerar en enda barnomsorgsplats med. Jag undrar igen: Vilka barnomsorgsformer tycker Socialdemokraterna att vi kan erbjuda?
Är ni villiga att utveckla en möjlighet med barnomsorgspengen?
Annika Eclund (KD):
Kompetenta och skickliga styrelseledamöter i våra högskolor och universitet är en förutsättning för en kompetent ledning av såväl lärosätets utbildning och forskning som utvecklingen av verksamheten. För mig som kristdemokrat finns det två viktiga aspekter som jag vill lyfta fram i diskussionen om styrelsernas tillsättning och sammansättning.
Det handlar dels om att det är viktigt att det finns en majoritet av akademiskt välmeriterade personer i styrelsen, dels om att styrelsens ledamöter har stöd av högskolans lärare. Det kan låta som en självklarhet att majoriteten av en högskolestyrelse bör ha hög akademisk kompetens, men något sådant krav finns inte i dag. Det är inte heller regeringens uppfattning att ett sådant krav behövs. Det tycker jag är olyckligt.
Varje lärosäte ska ha en styrelse med den kompetens och erfarenhet som passar lärosätets inriktning. Därutöver är det väsentligt att styrelsen till övervägande del består av personer som har hög akademisk kompetens, det vill säga docenter och professorer. Det kan annars i värsta fall leda till olyckliga beslut med negativa konsekvenser för såväl högskolans personal som utbildningarnas kvalitet.
Styrelsens akademiska förankring är också nödvändig för att upprätta förtroendet internt, externt och internationellt. Styrelseledamöterna, med akademisk kompetens, bör representera olika discipliner med förankring i det omgivande samhället och vara antingen lokala eller externa ledamöter - men tillsammans aldrig utgöra en minoritet. Herr talman!
Det är också viktigt att de nomineringspersoner som föreslår nya styrelseledamöter har god kännedom om högskolans verksamhet. Regeringens förslag om att den ena av de två nomineringspersonerna ska ha kännedom om den aktuella högskolan är alltför otydligt. Jag vill betona att det vore bra om valet av den ena nomineringspersonen har stöd av lärosätets profession.
Därmed anser jag att nomineringspersonerna bör utses genom ett lokalt valförfarande av lärosätets profession. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 1.
Annika Eclund (KD):
Sverige står inför en stor lärarbrist. Dessvärre är prognosen att bristen ökar under kommande år. Vi måste göra mer för att lyckas rekrytera de bästa studenterna till läraryrket, stärka läraryrkets attraktivitet och få redan utbildade lärare som lämnat yrket att komma tillbaka till skolans verksamhet.
Vi behöver också skapa fler vägar in i läraryrket, och där spelar den kompletterande pedagogiska utbildningen en viktig roll. Som vi hört här har Alliansen tidigare lanserat ett förslag som liknar regeringens om att genomföra en tidsbegränsad satsning på en ny särskild kompletterande pedagogisk utbildning som leder till ämneslärarexamen för personer med examen på forskarnivå.
Kristdemokraterna och Alliansen anser att studietiden, som enligt regeringens förslag är tolv månader, bör förkortas till sex månaders heltidsstudier. Personer med examen på forskarnivå är akademins högst skolade, och det finns goda skäl att anta att dessa kan genomföra sin kompletterande utbildning under en kortare tid.
De flesta har även själva undervisat på högskolenivå och gått kurser i högskolepedagogik. Vi anser att det är motiverat att utbildningen också får genomföras på distans för att hindren för forskare som vill gå utbildningen och bli lektorer ska vara så små som möjligt. Vi i Alliansen anser också att forskarna bör tillåtas kombinera en anställning på en skola med parallella studier inom den kompletterande pedagogiska utbildningen.
Herr talman! Regeringen föreslår att utbildningen i första hand bör anordnas för personer med examen på forskarnivå med ämneskunskaper relevanta för ett undervisningsämne där det råder brist på sökande till ämneslärarutbildningen, det vill säga i första hand matematik, biologi, kemi, fysik och teknik.
Kristdemokraterna och Alliansen menar att eftersom det råder stor brist på ämneslärare i moderna språk såsom tyska, franska och spanska bör även personer med examen på forskarnivå med ämneskunskaper inom moderna språk prioriteras. Jag vill också öppna för att utreda hur den nuvarande kompletterande pedagogiska utbildningen kan förkortas till 60 högskolepoäng och hur den bättre kan förbereda studenterna inför lärarnas vardag.
Med det vill jag yrka bifall till reservationen från allianspartierna.
Annika Eclund (KD):
Jag har en fråga till statsrådet Hellmark Knutsson. Det finns i dag en växande efterfrågan på religionsvetenskaplig forskning, och det finns tre enskilda teologiska lärosäten som bedriver sådan forskning. Sedan lång tid tillbaka har de teologiska högskolorna inte fått ekonomisk ersättning för den forskningsanknutna utbildning som de bedriver, detta trots att andra enskilda utbildningssamordnare får statliga forskningsanslag.
Statliga högskolor och universitet och enskilda utbildningsanordnare förutsätts ju ge en forskningsanknuten utbildning, och staten finansierar 80 procent av forskningen vid landets högskolor och universitet. Därför borde statliga forskningsmedel kunna fördelas rättvist. Anser statsrådet Hellmark Knutsson att samma villkor för tilldelning av statliga forskningsmedel ska gälla för statliga och enskilda utbildningsanordnare?
Annika Eclund (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! En av de här skolorna, Johannelunds teologiska högskola, har inte fått antalet utbildningsplatser uppförhandlade sedan 2003. Som jag sa finns det en stor efterfrågan på den här utbildningen. I dag sker en överproduktion, samtidigt som skolan får ersättning för en nivå från 2003. Är statsrådet villig att korrigera ersättningen så att den mer överensstämmer med efterfrågan på utbildningsplatser och den produktion som faktiskt sker?
Annika Eclund (KD):
Jag har en fråga som riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. I budgeten för 2016 lovade regeringen att lägga 1⁄2 miljard kronor på att öka den specialpedagogiska kompetensen i skolorna, men i vårändringsbudgeten som kom i förra veckan minskas anslaget med 100 miljoner. De 100 miljonerna säger regeringen att man i stället satsar på skollokaler. Det presenterades i medierna som en stor satsning och gav stora rubriker.
Det är bara det att regeringen först minskade årets anslag för att rusta upp skollokaler med 500 miljoner för att sedan satsa 100 miljoner. Det finansieras genom minskade anslag till specialpedagogik. Min fråga till utbildningsministern blir: Tycker du inte att detta är ett lite tveksamt sätt att presentera satsningar på skolområdet?
Annika Eclund (KD):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Jag hörde inte den där syrliga kommentaren om mina mattekunskaper. I en kommentar från Utbildningsdepartementet säger man att man inte gör några besparingar, vare sig när det gäller specialpedagogik, lågstadiet eller skollokaler, utan att det är senarelagda utbetalningar. Jag skulle vilja ha ett svar, ja eller nej, på frågan: Tycker utbildningsministern att uteblivna satsningar på skolområdet under 2016 är en besparing eller inte?
Annika Eclund (KD):
Jag har en fråga som riktas till statsrådet Aida Hadzialic. Skollagen är tydlig med att eleverna i gymnasiet har rätt till en viss garanterad undervisningstid. Men i dag saknas helt uppföljning av om eleverna verkligen får den undervisningstid som de är garanterade enligt lag. I en rapport från Skolverket 2015 finns motsägelsefull information om huruvida gymnasieelever verkligen får den garanterade undervisningstiden.
Det finns exempelvis huvudmän och skolor som använder den garanterade undervisningstiden mer som ett riktmärke än en lagstadgad rätt för eleverna. Jag menar att undervisningstiden i såväl grundskolan som gymnasieskolan behöver kvalitetssäkras. Vad vill statsrådet göra för att se till att den garanterade undervisningstiden på gymnasiet verkligen hålls?
Annika Eclund (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag ska försöka vara ännu mer konkret i min fråga. För att säkra elevers rätt till en viss undervisningstid föreslår vi kristdemokrater att Skolinspektionen ska få i uppdrag att granska hur skolhuvudmännen lever upp till kravet på garanterad undervisningstid. Hur ställer sig statsrådet till att utöka Skolinspektionens uppdrag, just för att säkerställa att alla gymnasieelever verkligen får den undervisningstid som de har rätt till?
Annika Eclund (KD):
Jag har egentligen två frågor. Jag får se om jag lyckas få med bägge. Den första gäller det som togs upp i statsrådets anförande, nämligen lärarbristen. I mitt anförande nämnde jag den stora lärarbristen och svårigheten att få unga människor att välja läraryrket. Statsrådet säger att fler ska vilja bli lärare. Min fråga blir då: Hur?
Det kommer att saknas 60 000 lärare år 2020 om vi inte vidtar nödvändiga åtgärder. Om vi skulle täcka det behovet framöver skulle var tredje högskolestudent i dag behöva gå på lärarprogrammet. Det kommer inte att ske. I mitt anförande nämnde jag några tänkbara vägar att gå.
En är att ge fler akademiker med relevant akademisk utbildning möjligheten att gå en förkortad kompletterande pedagogisk utbildning. I dag är den på ett och ett halvt år. Vi kan tänka oss att korta den till ett år. Det ska då varvas med praktik, så att man också får den praktiska delen. Jag och Kristdemokraterna är nyfikna på regeringens svar när det gäller vårt förslag.
Kommer man att se över ett förslag om en förkortad kompletterande pedagogisk utbildning och öppna den för fler akademiker? Man skulle till exempel kunna tänka sig journalister när det gäller det stora behov av svensklärare och sfi-lärare som vi nu har.
Annika Eclund (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret. Det känns som att vi jobbar i samma riktning. Jag vill hinna med min andra fråga också, som delvis berör det som min kollega Camilla Waltersson Grönvall tog upp. Frågan gäller Lärarlönelyftet. Lärarnas löner behöver höjas - det tycker vi alla, och vi i Kristdemokraterna står också bakom detta i vår budget. Vi är många som välkomnar högre löner. Min fråga är hur detta har implementerats i skolorna, där det har skapat slitningar och splittring.
En gammal lärarkollega ringde mig i söndags. Han ville tala om att han hade meddelat sin rektor att han är tacksam för att han har kommit i fråga vad gäller det så kallade Lärarlyftet. Han tackar dock nej, eftersom detta skapar splittring i hans arbetslag och dålig stämning ute på arbetsplatsen.
I en situation där vi redan har en stor lärarbrist upplever skolorna nu att lärarna flyr yrket, eftersom de anser sig orättvist behandlade. Min fråga till statsrådet är därför om regeringen känner något ansvar för hur lönelyftet har implementerats i skolorna.