Carl Bildt (M):
Vi har väl alla som har varit uppe i den här debatten, jag inkluderad, haft möjlighet att följa sådana här konkreta fall. Vi vet hur svåra de är. Bakom varje fall ryms personliga tragedier, ibland mycket svårhanterliga, ibland mycket komplicerade. Det kräver både omsorg och envishet när det gäller att försöka nå en lösning. Ibland är det möjligt.
Ibland har jag varit med om fall där åren går, tragedin bara blir djupare och någon lösning inte går att uppnå. Det hindrar inte att vi måste engagera oss och att vi måste göra vad vi kan. Det handlar om människor i mycket svåra och utsatta situationer.
Jag tycker att den här debatten ger en signal i sig om att vi alla från olika utgångspunkter tycker att dessa frågor är viktiga, att de är svåra och att vi måste se om vi kan göra något ytterligare. Debatten i sig och interpellationen, både att ni ställt interpellationen och svaret, är signaler som påverkar systemet. Göran Lindblad noterade att man kanske bör titta på de här frågorna. Jag har aktualiserat dem från en lite annan utgångspunkt.
Men det hindrar inte att man inte skulle titta också på dessa frågor och vad som kan göras när den andra översynen görs. Den konsulära verksamheten är en kärnverksamhet i utrikesförvaltningen. Så är det och så ska det vara.
När jag är ute och reser - en del tycker att jag reser för mycket, men utrikespolitiken bedrivs i allt väsentligt i utrikesvärlden - och besöker svenska ambassader finner jag att nästan huvuddelen av vår personal på ambassader sysslar med konsulär verksamhet. Det vet ni från utskottet som också reser mycket. Det är en mycket starkt ökande del av den samlade utrikesförvaltningens verksamhet. Det beror på att det är så många fall.
Vi är ett mer internationellt land. Konflikter om vårdnadstvister som tidigare kunde lösas bara i nationell domstol är plötsligt gränsöverskridande och blir då mer komplicerade att lösa. Vi måste titta på hur vi ska klara av den ökade konsulära bördan på ett så bra sätt som möjligt. Det som har gjorts omedelbart är att den enhet som handlägger detta sedan nyår är förstärkt med en domstolsjurist.
Jag vill inte påstå att detta omedelbart kommer att leda till att alla dessa problem kommer att försvinna. Det kommer de inte att göra. Det vet vi, för varje fall är unikt i sin karaktär. Men nu har det i varje fall skett en resursförstärkning, och sedan får vi pröva detta löpande. Det är viktigt och bra att det ställs krav på utrikesförvaltningen i detta hänseende. Samtidigt vet vi att detta bara är en del av det hela.
De berättelser som vi nu fått oss till del och de som vi vet om, även om de kanske inte lämpar sig för riksdagens talarstol, visar att det ofta är avgörande att det finns engagerade individer. Det kan vara engagerade individer i utrikesförvaltningen, det kan vara ledamöter av Sveriges riksdag, det kan vara kyrkor och samfund och enskilda organisationer.
Det engagemanget betyder oerhört mycket i de enskilda fallen för att man ska kunna vinna förståelse för den humanitet som kanske betyder mer när det gäller att lösa de här fallen än vad vi kan åstadkomma med internationella konventioner och rättslig prövning och vad det nu är.
Samtidigt som jag tycker att ni gör rätt i att ställa krav på utrikesförvaltningen - det ska ni göra - tycker jag att vi gemensamt ska uttala uppskattning för de insatser som görs av enskilda individer för att hjälpa till att lösa de här fallen och också av de enskilda individer som framträtt i denna debatt.