KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är riktigt som Ulf Nilsson säger att vi från departementet inte överprövar de beslut som myndigheterna fattar, eller generaldirektörerna för den delen. Jag vet också att Ingrid Johansson Lind, som är generaldirektör för Institutet för språk och folkminnen, har varit i kulturutskottet. Säkert hade utskottets ledamöter möjligheter att mer i detalj ställa de frågor som förs fram här.
Precis som Ulf Nilsson säger vore det inte korrekt av mig vare sig enligt grundlagen eller på annat sätt att lägga mig i de beslut som myndigheten fattar, i synnerhet inte som man säger sig göra detta för att organisationen ska bli bättre och effektivare. Institutet får årligen nästan 60 miljoner kronor från staten och har fått nya och spännande uppdrag.
I den senaste budgeten ökade vi dessutom anslaget med 3 miljoner kronor för att man bland annat ska kunna stärka de språkvårdande insatserna, de nationella minoritetsspråkens och det svenska teckenspråkets ställning och svenskan för dem som har ett annat modersmål än svenska. Institutet bedriver naturligtvis också forskning. Isak From frågar om vi har givit institutet andra uppgifter.
Svaret är nej, det har vi inte, utan de uppdrag som fanns enligt instruktionen finns fortfarande kvar.
Det jag talar om är språkvård och att institutet på vetenskaplig grund ska levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, folkminnen, namn, det immateriella kulturarvet inte minst, främja utvecklingen inom sitt område genom att fördela statliga bidrag och slutligen att bedriva forskning inom sitt verksamhetsområde och verka för ökad kunskap, exempelvis med universitet och högskolor.
Det här gör också Institutet för språk och folkminnen, och kraven ligger kvar. Naturligtvis för vi en regelbunden dialog från departementet. Den här utvecklingen kommer vi naturligtvis att följa, men jag vet att institutet har en pågående dialog med bland annat arkivet och universitetet i Umeå, liksom man har haft med Lund.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Denna myndighet är inte precis ny, utan den bildades sommaren 2006 under den socialdemokratiska tiden genom att man lade samman flera språkvårdande verksamheter till en. Vi tyckte redan då att det var ett klokt beslut. Jag vet inte om det dåvarande resonemanget kring möjligheten att lägga samman verksamheten med universitetet härrör från Thorbjörn Fälldins tid.
Det är möjligt att man resonerade så, men man valde en annan lösning. Vi tycker hur som helst att det här är bra. Naturligtvis finns uppdragen fortfarande kvar när det gäller minoritetsspråk och arkiv. Uppdraget upphör ju inte. Man flyttar arkiven, men uppdraget finns ju kvar.
I dag arbetar man intensivt - inte bara på Isof, utan det gör man också på många andra verksamheter - med digitalisering, dels för att öka säkerheten, dels för att göra allt material tillgängligt på webben.
Arbetet med att upprätta och utveckla databaserna ökar ju också kraftigt möjligheterna att ta del av all denna kunskap och information i form av kort, bilder, ljudupptagningar, film och annat som finns på det här området, och det är väldigt bra. Det finns ju inte den möjlighet som fanns tidigare att genom telefonsamtal försöka få information, så digitaliseringen ger ju stora möjligheter.
Jag tycker att det är väldigt bra att Institutet för språk och folkminnen arbetar vidare med detta. Det finns också en del andra frågor som Isak From tar upp om var ansvaret ligger - jag nämnde tidigare den dialog som pågår. Även om jag ännu inte kan svara i detalj på frågorna kan jag lova att ta med mig frågorna och diskutera dem med mina tjänstemän.
Vi är naturligtvis angelägna om att det uppdrag som institutet har också kan utvecklas på absolut bästa sätt. I den delen är vi helt eniga. Men jag går inte in och överprövar de beslut som ledningen för institutet har fattat just för att kunna bli en effektivare organisation och kunna komma många fler till del. Om man nu anser att de här förändringarna är nödvändiga finns det ingen anledning för mig att ifrågasätta det.
Men jag tar gärna med mig några av de frågor som Isak From har ställt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nå, till att börja med får Isak From lugna sig lite. Myndigheten kan inte göra som den vill, vilket ju Isak From här mer eller mindre påstod. Det finns tydliga instruktioner och regleringsbrev. Vi för en mål- och resultatdialog. Institutet för språk och folkminnen gör ett väldigt bra arbete. Man lägger inte ned verksamhet, utan man försöker på olika sätt att göra materialet tillgängligt för fler.
Det finns också en pågående dialog och ett samarbete, naturligtvis med universitetet i Umeå och med andra som är aktiva med språkvårdande, bland annat tornedalingar och sametinget. Allt detta finns kvar. Sverige omfattar norr liksom söder. Men hur man väljer att organisera verksamheten för att forskningsresurserna bäst ska kunna tas till vara, det avgör myndigheten. Det är inte så att myndigheten gör som den vill.
Instruktionerna är väldigt tydliga. Vår dialog är också fortlöpande. I annat fall kan ju Isak From bjuda in generaldirektören igen, om det finns fler frågor. Men jag har fullt förtroende för att hon och ledningen för Institutet för språk och folkminnen gör ett mycket gott arbete.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag är glad över att Gunilla Carlsson tog upp Svenska Spel. Vi gick idrottsrörelsen till mötes när den önskade att vi skulle avsluta kopplingen till Svenska Spel. Man visste inte hur spelandet skulle se ut, och också att det finns också en moralisk dimension i detta. Man kanske inte vill bli förknippad med de snabba spelen som i viss utsträckning också kan vara beroendeframkallande. Återigen: Nu är vi tillbaka till detta med pengar.
Historiskt sett har idrottsrörelsen mer pengar än någonsin. Gunilla Carlsson talar om ekonomiska resurser. Jag hoppas att Gunilla Carlsson också hörde vad jag sade om att inkomstskillnaderna i Sverige är historiskt låga, men att det naturligtvis finns människor som inte alltid har resurser. Fritidspengen är därför utmärkt och ska komma precis de barnen till godo.
Dessutom är det bättre med fritidspeng, för då kan barnen själva välja idrott i stället för att de styrs direkt in i till exempel Riksidrottsförbundet, om det är det som är Gunilla Carlssons avsikt. Dessutom betyder det här att väldigt mycket mer pengar kommer barnen till - 3 000 kronor per barn och år. Det är väldigt mycket mer än de 300 miljoner som Gunilla Carlsson vill satsa. Sedan handlar det också om disponibla medel.
Trots allt ligger sysselsättningen väldigt högt i Sverige. Alla som arbetar har fått ta del av skattesänkningarna. Jag gjorde en beräkning och kom fram till att enbart det senaste femte jobbskatteavdraget, som Socialdemokraterna motvilligt anslöt sig till, räcker till exempel till avgiften för två barn i musikskola eller i en idrottsförening.
Detta betyder otroligt mycket för människors frihet att själva kunna välja aktiviteter för sina barn. Vad kan man göra ytterligare?
Det finns nog många barn, ungdomar - det är där som man tappar, jag talade om oron för elittänkande bland barn - och framför allt invandrarkvinnor som inte väljer att fortsätta. Inriktningen på tävlandet passar inte alla.
I Riksidrottsförbundets egna undersökningar har man frågat vilka som vill bli ledare i en idrottsförening. De som oftast får den frågan är svenskfödda killar. De som väldigt sällan får frågan är flickor med invandrarbakgrund, och den senare gruppen vill väldigt gärna ha ett sådant uppdrag.
Här finns mycket att arbeta med, och det har vi också diskuterat med Riksidrottsförbundet. Det kan handla om motivation för att få fler flickor att fortsätta att idrotta högre upp i åldrarna - precis det som Idrottslyftet syftar till. Pröva-på-dagar i skolan är otroligt viktigt. Medierna skildrar oftast bara de stora evenemangen.
Nu kommer vi att leva med fotbollen under en månad framåt, och det är roligt för väldigt många. Men det finns ett sjuttiotal idrotter enbart inom Riksidrottsförbundet. Många av idrotterna får aldrig en chans att synas, om de inte kommer till skolorna.
Det finns många intressanta exempel på hur fäktning, orientering, taekwondo och många andra idrotter får en chans att visa upp sig skolan och också kanske bli ett alternativ för barn som inte riktigt känner sig hemma inom fotbollen eller i olika lagidrotter. Det är en utveckling som jag absolut vill fortsätta att driva.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tror inte att en del av de bekymmer som vi båda ser skulle bero på att Riksidrottsförbundet har för låga anslag. Det är inte det som är skälet till att en del flickor väljer att hoppa av. Idrottandet är väldigt starkt, inte minst bland barnen, men vi behöver bredda det och få in också barn som kanske inte gillar att tävla.
Gunilla Carlsson i Hisings Backa talar om Friluftsfrämjandet, och jag talar ofta om scoutrörelsen. Jag tror att det är två viktiga ingångar. Många barn är stillasittande och ökar i vikt. Det finns naturligtvis olika skäl till detta. Stillasittande kan vara en, att man inte har hittat sin idrott eller att det inte fungerar i närmiljön.
Därför är det viktigt med det uppdrag som vi har gett till den nya Arkitekturutredningen: att se hur man kan ha bra utemiljöer för barn och unga så att de kan cykla eller gå till skolan utan att behöva skjutsas av föräldrar i bil eller ta buss för att det ska vara tryggt.
Jag tror att vardagsmotionen är väl så viktig för att vi ska må bra, vid sidan av det som idrottsrörelsen gör och ofta gör bra. Att det finns bekymmer vet vi. Det kommer vi att få anledning att diskutera bland annat i Almedalen. Jag vill avsluta med något som också har att göra med vår hälsa.
I rapporten Statens stöd till idrotten står det så här: "Enligt Statens folkhälsoinstitut skulle det svenska folkets hälsa förbättras avsevärt om alla följde rådet att ägna sig åt minst en halvtimmes motion varje dag, exempelvis i form av en rask promenad."
Här har vi ett verkligt samhällsproblem som jag egentligen tycker är större än detta med idrotten, för tre av fyra barn idrottar i föreningslivet, och många gör det faktiskt utanför även om vi vill att alla ska göra det.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Tuve Skånberg har mot bakgrund av omorganisationen av Institutet för språk och folkminnen, Isof, frågat mig hur jag avser att säkerställa att Dialekt- och ortnamnsarkivet i Lund, Dal, inte läggs ned och att dess kompetens behålls i Lund.
Isof har under 2013 genomfört en översyn av verksamheten och ekonomin i syfte att åstadkomma en ändamålsenlig, flexibel och kostnadseffektiv organisation och verksamhetsstruktur. Översynen har resulterat i att myndigheten den 17 oktober beslutat om en omorganisation av verksamheten.
Skälen till omorganisationen är att nuvarande struktur inte stöder ett effektivt utnyttjande av resurserna och inte har förutsättningar att utveckla starka forskningsmiljöer på alla avdelningar. Institutets resurser avses därför att samlas för att uppdraget fortsatt ska kunna fullgöras med hög kvalitet. Omorganisationen kommer att innebära att verksamheten koncentreras till Göteborg, Stockholm och Uppsala.
Därmed läggs Dialekt- och ortnamnsarkivet i Lund, Dal, och Dialekt-, ortnamns- och folkminnesarkivet i Umeå, Daum, ned, och ansvaret för verksamheten omlokaliseras. De nuvarande samlingarna som finns i Umeå och i Lund behöver finna en ny hemvist, men något beslut om hur och var är ännu inte fattat.
Frågan ska utredas vidare i dialog mellan myndigheten och lokala och regionala aktörer i södra och norra Sverige, bland annat universiteten samt företrädare för berörda nationella minoriteter. Jag har blivit informerad om att institutet har inlett dialog med Lunds universitet och Umeå universitet om samarbete och samverkan om den fysiska placeringen av samlingarna. Denna dialog kommer att fortsätta.
Avslutningsvis vill jag påminna om att organisationen av verksamheten är en fråga som hanteras av myndigheten. Myndigheten har dock informerat om översynen och behoven av omorganisation, och det är vår avsikt på Kulturdepartementet att följa det fortsatta arbetet med omorganisationen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Det är bra, tycker jag, att Tuve Skånberg erinrar om att han är ledamot i konstitutionsutskottet. Vi har båda god kunskap om regeringsformen och praxis, vad en minister ska, bör och kan göra. Att måna om och värna kulturarvet är, som Tuve Skånberg vet, en av alliansregeringens främsta prioriteringar.
Det betyder att vi har gjort stora satsningar på arkiv och museer och på att utveckla digitaliseringen, så att det blir tillgängligt för många fler. Vi har också en armlängds avstånd, och vi har en praxis från vår sida att ha en god dialog med våra myndighetschefer. Det har vi med Ingrid Johansson Lind på Isof, och vi har stort förtroende för det arbete som sker där.
De har också fått nya uppdrag, inte minst när det gäller att utveckla det som handlar om de nationella språken och det immateriella kulturarvet.
Det finns inget självändamål från Isofs sida med att flytta arkiven, men man har ett uppdrag att se till hela landet och att stärka regionerna. Från Isofs sida ser man att man behöver göra en omorganisation för att det ska bli mer effektivt.
Det är inte för att olika arkiv på något sätt ska, som Tuve Skånberg nämnde, hamna i malpåse och inte användas - så fungerar inte kulturarvet i Sverige. Det är tvärtom för att det ska bli mer tillgängligt och fungera bättre. I den delen har vi fullt förtroende för Ingrid Johansson Lind och det arbete som sker på Isof.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Som jag nämnde i mitt svar till Tuve Skånberg har vi en pågående dialog med Institutet för språk och folkminnen, som vi har med alla våra myndigheter. Jag vet att det har funnits ett starkt engagemang för arkiven i såväl Umeå som Lund. Jag hör också Tuve Skånberg här ta upp ett brev som har gått från rektor från Lunds universitet.
Det pågår en dialog mellan de olika parterna i syfte att hitta så goda lösningar som möjligt för alla. Det arbetet följer vi naturligtvis, utan att för den skulle lägga oss i hur Isof sedan väljer att organisera sin verksamhet. Vi har fullt förtroende för institutets generaldirektör och ledning, men vi fortsätter naturligtvis att ha en dialog.
Göran S Persson (S):
I det här betänkandet som berör idrottsfrågor behandlas närmare 30 motionsyrkanden väckta under motionstiden 2004 och 2005. Vi kommer här att höra om olika områden som berör idrotten. Det kan gälla folkhälsa, breddidrott, näridrottsplatser eller etikfrågor.
Säkert får vi också diskussioner angående det så kallade Handslaget, en del om idrottsföreningars ekonomiska förutsättningar, OS och troligtvis också annat som berör internationellt engagemang. Samtliga motioner i det här betänkandet avstyrks. Det finns tio reservationer och ett särskilt yttrande. Herr talman!
Idrottsrörelsen har en viktig uppgift att fylla när det gäller frågor om ungdomars fysiska hälsa och folkhälsofrågor över huvud taget. Dessa frågor uppmärksammas också inom flera politikområden.
Det så kallade Handslaget går ut på att bland annat öppna dörrar för fler, satsa mer på flickidrotten, intensifiera samarbetet med skolorna och komma till rätta med droger.
I budgetpropositionen för 2006 anges att åtgärder ska vidtas inom ramen för Handslaget för att erbjuda flickor och pojkar som i dag inte deltar i idrottsverksamhet lustfyllda och hälsofrämjande aktiviteter utan krav på resultat.
Jag ska inte förlänga inledningen men vill peka på två frågor som jag tycker bör uppmärksammas. Den ena är att antalet medlemmar inom idrottsrörelsen i Sverige där människor mellan 7 och 70 år deltar uppgår till 3,4 miljoner.
Idrott förutsätter och byggs på glädje. Herr talman! Härmed är debatten invigd, elden är tänd och det är dags för första start.
Göran S Persson (S):
Jag får tacka för att det kom ett svar, även om jag inte tackar för hela innehållet. Kulturministern hänvisar återigen till en utredning. Vi ska väl inte säga annat än att vi under vår regeringstid också kunde göra det någon gång då och då. Här gäller det Accessjobben. Jag ska ge en liten bakgrund om dem.
Accessjobben är de som Socialdemokraterna införde under den förra mandatperioden. Det är alltså sysselsättningsåtgärder inom kulturområdet. Satsningen är viktig för kulturarvet. Den ska samtidigt skapa arbetstillfällen för de akademiker som verkar inom kultursektorn. Den nya regeringen har fullföljt satsningen. Satsningen har utfallit över all förväntan.
Över 800 arbetstillfällen har beretts och kunnat skapas inom ramen för Access.
Det innebär att institutioner och organisationer får ekonomisk hjälp att anställa personer för att kunna stärka arbetet med att bland annat bevara, vårda och tillgängliggöra samlingar, föremål och arkivalier inom hela kulturfältet - både museer, kulturmiljöer, arkiv, scenkonst, bibliotek, bild och form samt film och foto.
Intresset från kulturlivet och de arbetssökande har varit enormt stort. Det mest positiva har varit att nyutexaminerade akademiker på kulturområdet har getts möjlighet att få ett fäste på arbetsmarknaden samtidigt som viktiga samhällsbehov inom kulturarvet har blivit tillgodosedda. Fru talman! Det vore olyckligt om man avbröt ett sådant här projekt.
Det ges i dag inga klara besked som jag kan se om framtiden för det här projektet. När beslutet om satsningen kom röstade faktiskt både Centern och Kristdemokraterna emot. Moderaterna stödde, men det var en del frågetecken. Det är det som gör mig och oss socialdemokrater lite oroliga i den här frågan. Man var inte överens om hur stor satsningen skulle vara.
Var regeringspartierna i dag står i den här frågan är ytterst ovisst. En förlängning av projektet kan både skapa nya arbetstillfällen och bidra till att göra arbetet inom arkiv och andra samlingar ännu mer tillgängligt. Det var därför jag ställde frågan om intentionerna.
Jag är också medveten om att det pågår en utredning, men det måste ändå finnas några intentioner på departementet och hos ministern om vad som händer i framtiden. Den andra frågan jag ställde var: Om man inte fortsätter med detta, vilka andra åtgärder skulle då finnas på agendan för att ersätta det hela?
De som behöver och använder de här projektmedlen måste ju ha en framförhållning. Man måste veta vad som händer 2008. Det kommer visserligen en budget, men hinner man bereda det?
Ska ministern lugna de institutioner, organisationer och människor som jobbar i dag med ett besked som säger att det här är ett bra projekt och något som vi vill fortsätta med eller att man har något annat i tankarna för framtiden?
Göran S Persson (S):
Jag tror verkligen inte att man sover på departementet. Det har man inte gjort tidigare, och det gör man inte nu heller. Men det är ministern som ska sätta ned foten och har högsta ansvaret på departementet. Hon kan sätta ut färdriktningen. Departementet får hjälpa till med att få vind i seglen och ro båten i hamn. När jag läste igenom alla beviljade bidrag inom området kom jag att tänka på vår käre vissångare från Malmö Thomas Wiehe.
Han sjunger om att mitt land är ditt land. Han går vidare med från söder till norr och från väster till öster olika underbara delar av vårt land. Bidragen är också rikstäckande.
De är verkligen över hela vårt land över alla områden, från i söder, Österlens museum i Simrishamn har fått sig tilldelat, i Kristianstad, i väster Länsmuseet Varberg, österut är det Gotland och hembygdsföreningarna till nästan längst i norr med Attje Svenskt Fjäll- och Samemuseum.
Det är verkligen över hela vårt land som kulturmedel har spridits och bringat goda insatser.
Kulturrådets bedömning är att det skulle vara till stort gagn för de institutioner som har beviljats medel att fortsätta projektet eftersom det finns ett stort behov, inte minst för att göra samlingarna tillgängliga. Låt mig få utveckla min oro för det hela.
Vi har i tidigare debatter hört att det inte är så lätt att påbörja en politik under en så kort tid som ett drygt halvår i regeringsställning. Det finns områden som har känt av detta, till exempel a-kassan för kulturarbetare har fått helt andra förutsättningar. Sedan var det fri-entré-reformen för vuxna vid museer där man inte gjorde några större utredningar. Det var pang på rödbetan.
Sedan var det frågan om Handslaget. Vi hade samma förslag. Det är i stort sett en fortsättning på den förra regeringens förslag om hur det ska vara i framtiden. Vi vet hur det blir under 2008. För 2007 var det i stort sett beslutat. Men framtiden är oviss även där.
Det är därför det finns tecken på oro hos oss eftersom vi inte har kunnat få några klara besked vad gäller Access eftersom det har varit så succéartat. Även om ministern har sagt att hon inte vill utveckla denna fråga mer borde hon ändå tänka på att jag inte ställer frågan för min egen skull utan att jag gör det i egenskap av ledamot vald av människor i kultursektorn.
Vi har ständig kontakt med dem i vår utskottsgrupp. Vi besöker dem, och jag vet att ministern också besöker dem. De har rest frågor och är oroliga för hur framtiden ska bli. Jag hoppas ändå att man inte ska säga nej utan kanske, kanske. Vi kan kanske få lov att fortsätta projektet.
Göran S Persson (S):
Det nämndes inte tidigare, men i mitten av 1990-talet hade vi något som kallades Sesamprojektet och som var en betydande satsning på vård av museihandlingar. Det är det som står som en förebild för det hela, och det här är en fortsättning på den sysselsättningsåtgärden.
Vad gäller ansökningskriterier ser jag det här som ett ytterst seriöst projekt. Det man prioriterade var oerhört konkret: Åtgärder som syftar till att tillgängliggöra berörda samlingar, föremål och arkivalier ska prioriteras. Projekt som ger hög sysselsättningseffekt ska prioriteras. Projekt som främjar samverkan mellan olika kulturinstitutioner ska också beaktas.
Det är konkreta och strikta ansökningskriterier. Jag anser att det här är viktiga jobb. Anser kulturministern att Accessjobben är viktiga jobb? Ministern nämnde i förbifarten att det hade varit en diskussion mellan Riksidrottsförbundet och departementet.
När vi för 14 dagar sedan gjorde ett besök på Riksidrottsförbundet hade de en hel del att säga även till den nya regeringen. Det hade alltså inte skett någon större förändring. Men det är inte det dagens diskussion gäller, även om jag kan säga att även Riksidrottsförbundet har fått sitt tillägg av Accessmedel för att synliggöra idrottshistorien. Tack för debatten!