Richard Jomshof (SD):
Sverige befinner sig i en situation där utanförskapet ökar och där allt fler människor tvingas ut i arbetslöshet. Det är en situation där människors möjlighet till egenförsörjning urholkas i takt med att de glider allt längre bort från arbetsmarknaden. Senast i morse kunde vi läsa om detta. I DN skriver man att så många som två tredjedelar inte får ut någon arbetslöshetsersättning alls, vilket är en fördubbling sedan våren 2006.
Det rör sig om 120 000 människor som är hänvisade till familj, vänner och socialbidrag för att kunna försörja sig. Vi ser samtidigt hur ungdomar får det allt svårare att finna en väg in på arbetsmarknaden med alla de problem som det leder till. Vi ser hur ungdomskullar, eller åtminstone delar av ungdomskullar, lämnar gymnasieskolan och tvingas rakt ut i arbetslöshet.
Samtidigt har vi en situation där företag, trots denna rådande arbetslöshet, har svårt att hitta rätt utbildad arbetskraft. Vi har också en regering som med en rad olika fantasifulla förklaringar tycks tro att situationen skulle förbättras av en ökad arbetskraftsinvandring och att situationen skulle förbättras genom att man tillför mer av den misslyckade politik som är en del av huvudförklaringen till att det ser ut som det gör i dag.
Nystartszoner, instegsjobb och sfi-bonus är exempel på nyspråk som allt oftare används i debatten. Som jag ser det är det ett förtvivlat försök att lappa och laga det mångkulturalistiska experimentet som är på väg att haverera. Själv tycker jag att situationen nästan är tragikomisk. Fru talman! För att få bukt med den rådande situationen med utanförskap och arbetslöshet krävs det för det första en sund invandringspolitik.
Genom att minska inflödet av människor till Sverige kommer trycket på det svenska välfärdssystemet att minska, inte minst med minskad arbetslöshet som följd. För det andra behövs det satsningar på vuxenutbildningen. Myndigheten för yrkeshögskolan har önskat att få 1,5 miljarder kronor ytterligare under den innevarande treårsperioden. Det är 500 miljoner kronor per år. Med dessa pengar skulle yrkeshögskolan kunna fördubbla antalet nya beslut.
8 000 nya platser i snitt per år skulle på ett betydande sätt förbättra matchningen på den svenska arbetsmarknaden och minska arbetslösheten. Vi känner alla till yrkeshögskolan och den filosofi man utgår ifrån. Man tittar på vilken kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden, och därför är också sysselsättningsstatistiken för dem som utbildat sig genom yrkeshögskolan mycket god. Det vet vi.
Det fick vi reda för inte så länge sedan i utskottet. Jag vill också påpeka att yrkeshögskolan utbildar inom områden där det finns en faktisk efterfrågan, vilket innebär att satsningar på detta område ger människor möjlighet att utbilda sig eller vidareutbilda sig inom områden där de de facto kan få jobb.
Samtidigt vet vi att många företag kräver att den anställdes kompetens innehåller någon form av eftergymnasial utbildning. Genom Sverigedemokraternas riktade satsning på yrkeshögskolan gör vi det lättare för företagen att anställa och för människor, inte minst ungdomar, att få en utbildning som också leder till arbete.
Jag menar att det här är en lönsam investering, och det förvånar mig, och det förvånar mig till och med väldigt mycket, att regeringen inte inser detta. Vi menar att det utökade stödet till yrkeshögskolan är en av de viktigaste arbetsmarknads- och utbildningspolitiska satsningarna i dag. Därför väljer vi också att skjuta till de pengar som man ber om.
Ett annat led i samma strävan, som dessutom ger bättre möjligheter att komplettera betyg, är vårt förslag om en utökning av antalet platser på komvux. Vi anslår medel som motsvarar ungefär 9 000 nya platser. Det behövs. Jag kan inte se någon annan väg om vi har som mål att på allvar ta tag i arbetslöshet, utanförskap och problemet där våra företag inte klarar av att hitta rätt utbildad arbetskraft.
Vi behöver en väl utbyggd och väl fungerande vuxenutbildning, och det är klart att den innebär väldigt mycket. Vi väljer att framför allt satsa på komvux och yrkeshögskolan. Vi tror att det är där pengarna kommer att göra mest nytta. Vi behöver matchning. Människor behöver en reell möjlighet att vidareutbilda sig och skaffa den kompetens som företagen efterlyser. Det är en lustig situation.
Vi har väldigt många arbetslösa människor, och samtidigt har vi företag som letar med ljus och lykta efter rätt utbildad arbetskraft. Jag beklagar att Roger Haddad gick. Jag tänkte nämligen nämna några saker om sfi-bonusen eftersom den var uppe i debatten här.
Jag menar följande: Det är bra att människor premieras, att människor belönas för att de på ett eller annat sätt utmärker sig och presterar mer än vad som kan förväntas eller till och med krävas av dem. Men att dela ut bonus för att en person åstadkommer vad som rimligen kan förväntas av någon sänder ut helt fel signaler. Det var inte länge sedan jag förde den här debatten. Jag hade hoppats att jag skulle få någon att debattera mot.
Jag beklagar än en gång att Roger Haddad har gått härifrån. Jag vill än en gång peka på att man till exempel inte betalar ut pengar för någon som kommer till jobbet i tid. Jag menar att det är olämpligt och orimligt att vi ska lägga oss på en så pass låg ambitionsnivå att vi delar ut bonus för att någon presterar vad som anses vara förväntat eller för att någon bara fullgör sina skyldigheter. Vi kan också se hur fel det har slagit.
Sfi-bonusen har inte alls fått den effekt som man önskade. Jag frågar mig: Är det rimligt att viljan till integration ska vara beroende av storleken på mutan som stat eller kommun tillhandahåller? Jag tycker inte att det ska vara på det viset. Jag menar att vi måste kräva att man gör allt som står i ens makt för att lära sig svenska.
Det inkluderar naturligtvis att man stannar på sfi-undervisningen till dess att man är så pass kunnig att man kan gå ut i arbetslivet eller har den grundläggande kunskapsnivån i svenska som behövs. Det är klart att det är ett misslyckande om folk inte lär sig svenska. Vi måste kanske också börja ställa krav på människor. Vill man inte lära sig språket kan vi också ställa oss frågan: Ska man då vara i Sverige över huvud taget? Det tycker jag är en fullt berättigad fråga.
Sedan vill jag ta upp en liten sak med tanke på vad Yvonne Andersson tog upp tidigare. Det gäller det här med riktade satsningar. Man kan diskutera om riktade satsningar är bra. Jag tror att de ibland är behövliga. Det kan finnas många anledningar till det, men det är ingen nyhet. Även regeringen har gjort detta tidigare. Jag tänker läsa ur en text som jag tror att Margareta Pålsson har skrivit själv.
Det står följande: Ett riktat statsbidrag till skolan har införts, och tanken är att statsbidraget ska användas för extra stöd och hjälp. Exempel på stöd och hjälp är personalförstärkningar, kompetenshöjande insatser, andra liknande stöd- och utvecklingsinsatser samt införskaffande av läromedel. Jag tycker att det är jättebra att man har gjort det. Ibland behöver staten helt enkelt peka finger och tala om att detta är områden som vi anser vara prioriterade. Uppenbarligen fungerar det inte på komvuxområdet.
Uppenbarligen behöver vi satsa mer pengar. Uppenbarligen behöver vi hjälpa kommunerna. Jag tror inte att det är så enkelt att kommuner av illvilja skär inom komvux därför att man tycker att det är dåligt att vuxna människor eller ungdomar får en chans att vidareutbilda sig eller skaffa en grundläggande kompetens. Tyvärr är det en följd av den situation som vi befinner oss i dag. Det är en ekonomiskt svår situation för många kommuner. Det är klart att staten inte bara ska skjuta till medel utan också se till att pengarna hamnar där de ska.
Jag tycker att det är en självklarhet.