KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lage Rahm (MP):
Ulf Nilsson ställde lite frågor i sitt anförande. Det handlade bland annat om varför man gick med på en urholkning. Det var ju ett retoriskt sätt att uttrycka sig. Jag kan börja med att påpeka att vi tyvärr inte satt med i den förra regeringen. Jag hoppas att Ulf Nilsson har uppfattat det. Sedan har jag också fått uppfattningen att det här inte ingår i betänkandet.
Jag har full respekt för att man kan diskutera annat än det som ingår i betänkandet, men jag tänkte ändå hålla mig till det som ingår i betänkandet. Det gäller även när Ulf Nilsson lyfter upp gymnasiebehörigheten. Det ingår inte här, men det är väldigt intressant ämne där man kan säga väldigt mycket. Jag tror inte att det är bara Ulf Nilssons bild som skulle kunna vara gällande där.
Jag vill göra liten intressant sidoreflexion när det gäller att inte repetera gymnasiekurser. Jag har fått uppfattningen att i stort sett alla ekonomiutbildningar repeterar gymnasiekurser, alltså sådant som ingår i gymnasiet på till exempel natur- och samhällsprogrammen. Det finns olika sätt att se det hela. Men det är självklart att man i gymnasiet ska få den kompetens som krävs för en högskoleutbildning.
Jag går över till 25:4-regeln. Jag har tidigare sagt att jag håller med om att de här kriterierna kanske inte var de absolut bästa. Problemet är att när man tar bort dem och inte inför något annat relevant så har man försämrat situationen totalt, även om kriterierna inte var de bästa.
Det är givetvis så att man kan tycka att betyg är bättre, men betyg är inte rättssäkra heller och är egentligen inte något som man kan garantera är helt rättvist. Vi kommer inte till ett sådant system, tyvärr. Då kan det också vara relevant att se på resultatet. Därför skulle jag vilja veta vad ni anser och om ni tänker införa någonting annat för att komma till rätta med snedrekryteringen med några medel.
Lage Rahm (MP):
Jag kan inte verifiera de nio procenten men jag kan hålla med Ulf Nilsson om att man till många utbildningar inte antas i konkurrens. Däremot finns de utbildningarna, och det kan vara relevant att diskutera urvalet där. Det har vi gjort, och jag anser att det är problematiskt eftersom man i viss mån segregerar utbildningarna från varandra. Jag håller givetvis med om att det är mycket viktigt hur studiestödssystemet ser ut.
Det ingår inte riktigt i detta betänkande, och därför har vi inte diskuterat det vidare. Jag hoppas dock att Studiesociala kommittén ska kunna komma fram till någonting. Om man inte är behörig från grund- och gymnasieskolan medför det förstås problem för att komma in, och då kan det vara viktigt ha en vuxenutbildning som kan hjälpa människor till rätta.
Jag ska inte kommentera det ytterligare, men ni kan väl tänka på vad det skulle kunna signalera. Det är viktigt att människor som går i skolan, oavsett om det är grundskola, gymnasieskola eller högskola, känner lust inför lärandet och att den lusten inte dödas genom olika regleringar. Också lusten att lära kan vara en faktor som får folk att gå vidare.
Det finns många olika saker att tänka på, och jag tycker fortfarande att det är konstigt att man tar bort en regel, trots att man kunnat se att den haft effekt, och samtidigt inte sätter in något annat. I stället menar man att det nog löser sig. Jag håller med Ulf Nilsson om att högskolorna har tredjedelsmöjligheten. Men det finns svårigheter.
Högskolorna kan vara rädda för att bli stämda om de har kriterier som inte är allmänt godkända och så vidare. I stället borde man från den politiska sidan tydligt markera vilka typer av extra kriterier som kan vara möjliga att ta till. På så sätt skulle högskolorna själva inte behöva ta på sig hela ansvaret för urvalsprocessen. Därför struntar de också i många fall att göra det och tar endast in på betyg.
Lage Rahm (MP):
Eva Johnsson nämnde i sitt anförande en del olika saker. Jag tänkte inte kommentera vänsterkartellen, eftersom jag inte tycker att jag tillhör någon vänsterkartell. Däremot är jag intresserad av att höra lite om att högskolorna ska se till individen. Det tycker jag låter jättebra.
Jag undrar om Kristdemokraterna är beredda att garantera att högskolor kommer att se till individerna vid antagningen. Det skulle jag tycka vara hemskt bra. Jag kan hålla med om subsidiaritetsprincipen, att det är viktigt att man för ned besluten. Problemet är att en rättssäkerhet för studenterna måste garanteras. Då gäller det att man garanterar rättigheten uppifrån.
Jag är intresserad av att höra om Kristdemokraterna kan göra det. Jag kan också hålla med Eva Johnsson om att tiden inte räcker till i talarstolen för att kommentera alla olika reservationer. Därför hade det varit väldigt bra att ha en tydliggjord argumentation i betänkandet. För texten borde ändå räcka till, kan man tycka.
Men nu finns inte det till exempel när det gäller HBT-kompetensen som borde finnas hos läkare och lärare som vi anser och som nu inte finns. Jag skulle vilja veta vad ni har för argument för att inte se till att läkare och lärare ska kunna få en sådan kompetens för att kunna möta verkligheten när de kommer ut efter sina utbildningar.
Lage Rahm (MP):
Om vi börjar med 25:4 kan jag hålla med dig om att vi har debatterat det ganska mycket. Det var därför jag inte gick in på det i detalj. Jag frågade i stället om Kristdemokraterna kunde garantera att man kommer att se till individen, att man vid antagningarna kommer att utnyttja de lokala kriterierna för att göra bra satsningar. Det skulle jag fortfarande vilja veta. Jag tyckte inte att jag fick svar på det.
När det gäller godtycke kan man tycka mycket om 25:4-regeln men att det skulle vara godtycke blir väldigt konstigt. Det har varit en tydlig regel som har tydliga kriterier. Hur det skulle kunna lämna utrymme för godtycke förstår jag inte alls. När det gäller HBT-kunskapen skulle inte jag vilja kalla det olika gruppers intressen. Det handlar om grupper som faktiskt existerar.
Det handlar inte om deras intressen, utan det handlar om hur de är och att vi ska bemöta dem på det sättet. Det handlar också, som du säger, om mänskliga rättigheter. Vi har lagar om mänskliga rättigheter. Problemet uppstår sedan. Lagarna garanterar inte att det kommer att vara på ett visst sätt. Lagarna garanterar att det blir en påföljd, eller, rättare sagt, säger att det borde bli en påföljd om man inte följer lagarna.
Vi ska i det politiska systemet även se till att satsa resurser på till exempel utbildning för att man ska ha kompetens att göra det här. Det är viktigt att det kommer med i utbildningarna. Det spelar ingen roll hur många antidiskrimineringslagar man har om inte personalen vet vad den ska göra och har kompetensen att bemöta människor utifrån deras förutsättningar som kan variera mellan olika människor.
Lage Rahm (MP):
Jag vill börja med att tacka Lars Leijonborg för svaret. Jag konstaterar att det egentligen inte hade så mycket innehåll. Lars Leijonborg sade att det ska ske under mandatperioden. Han hänvisade till den studiesociala kommitté som jag ingår i.
Men jag vill minnas att när den här kommittén tillsattes var det väldigt tydligt att en höjning av studiemedlet skulle vara fullt möjlig att genomföra även utan att man behövde invänta kommittéförslaget. Jag utgår från att det står fast. Att den är möjlig att genomföra innebär förstås inte att den kommer att genomföras eller att regeringen anser att det är önskvärt att den genomförs.
Jag vill ändå tydliggöra att det är ett val som regeringen gör - att införa den nu eller senare. Om det ska göras under mandatperioden, som regeringen faktiskt har lovat, måste det göras antingen i höst eller till 2010 som är valåret och den sista möjligheten att genomföra det. Då undrar jag lite över regeringens prioriteringar.
Om man väntar till sista stund och tycker att höjningen av studiemedlen ska komma sist undrar jag vad det sänder för signaler, hur man tänker sig att studenter ska reagera på det här. Alla andra reformer har kommit före eller precis samtidigt.
Vad vill regeringen sända för signaler till unga som vill utbilda sig och som ser att det i dagsläget kan vara väldigt svårt att försörja sig på det studiemedel som finns? Vi har många som har det väldigt svårt, vilket också visas av den undersökning som Sveriges förenade studentkårer har gjort och som jag hänvisade till. Den visar att studenter i snitt går back 878 kronor per månad.
Frågan är: Hur täcker man upp det? Många kanske arbetar, och det kan vara bra. Men frågan är om man ska vara tvungen att arbeta och om regeringen anser att man ska vara tvungen att arbeta samtidigt som man studerar för att ha möjlighet att studera, alternativt att man måste ha rika föräldrar för att kunna studera.
Jag tycker att en sak i Lars Leijonborgs svar var intressant, och det är att man långsiktigt ska säkerställa studenters möjlighet. Jag undrar lite om långsiktigheten innebär att man vet att studenter har det dåligt nu, men om kanske tio år kommer en student att kunna få ett drägligt studiemedel.
Lage Rahm (MP):
Det var ett något tydligare svar. Jag kan börja med att säga att jag naturligtvis också är glad för att vi förhoppningsvis kommer att kunna avskaffa kårobligatoriet. Vi är givetvis glada över den studiesociala kommittén som vi tillsammans med de borgerliga partierna har drivit igenom. Det känns väldigt bra. Jag hoppas att vi kommer fram till många bra beslut.
Under tiden går studenter och väntar och har en tillvaro som borde vara bättre. När det gäller de olika satsningarna sade Lars Leijonborg att det gäller att säkerställa att studenter får jobb. Jag hoppas att han menar att de studenter som vill kan få jobb och framför allt att det ska vara möjligt under sommaren.
Man har ju gjort olika prioriteringar i regeringen. De prioriteringarna har framför allt varit att göra väldigt stora skattesänkningar. Det hjälper ju inte studenter som inte har jobb. Andra saker som man har gjort är att man har tagit vårdnadsbidraget. Det kommer inte att hjälpa särskilt många studenter, men det är tydligen mer prioriterat. Det finns mycket mer. Vi är väldigt glada för höjningen 2006.
Det var vi som lyckades driva igenom den och den var nödvändig. Men det räcker tyvärr inte med den höjningen. Den indexreglering vi har i dag är inte tillräcklig eftersom den inte räknas upp med de kostnader som studenter har. Den följer KPI, men studenter köper inte i enlighet med standard-KPI. Studenter måste ofta betala mer för bostäder och så vidare som har höjts betydligt mer.
Det är alltså inte något som studenter kan tillgodoräkna sig. Det tror jag att Lars Leijonborg vet. Jag ska också säga något kort om kvalitetssatsningarna i högskolan. Det berördes ju i den tidigare interpellationen. Jag tror att det är bra att vi är tydliga med att kvalitetssatsningarna inte var så mycket till kvalitetssatsningar. Det har också högskolorna varit tydliga med. Man drar in pengar och lägger tillbaka dem, men det hör egentligen inte till interpellationen.
Jag tycker att det verkar som om Lars Leijonborg är medveten om de problem som studenter har. Många studenter är tvingade att jobba extra trots att de inte har tid, eller är tvingade att låna extra pengar av sina föräldrar eller dylikt. Det är inte ett bra system. Jag uppfattar det som att Lars Leijonborg inte är intresserad av att göra något åt det nu, utan inväntar Studiesociala kommitténs resultat.
I så fall hoppas jag att det sker något när den kommer och att det inte handlar om några futtiga hundralappar utan att det faktiskt handlar om rejäla tillskott. Pengar är en begränsad resurs. Det är sant. Det handlar därför om prioriteringar.
Jag är glad att representera Miljöpartiet som i varje budget sedan valet har lagt in och reserverat 900 kronor - alltså just den summa som SFS har visat behövs - i bidragsdelen, inte lånedelen, för att se till att studenter också kan leva på rimliga villkor. Man ökar alltså inte studenternas redan höga skuldbörda.
Det visar tydligt att det är möjligt att göra om man anser att det är prioriterat. Det verkar inte som om Lars Leijonborg anser att det är tillräckligt prioriterat. Det beklagar jag.
Lage Rahm (MP):
Jag blev lite förvånad när jag hörde Lars Leijonborg säga att man har möjlighet att göra något i höst. Då hoppas jag verkligen att regeringen tar chansen och faktiskt gör något för Sveriges studenter i höst. Då skulle jag bli mycket glad. Jag hoppas också att det är mer än någon enstaka hundralapp, men även någon enstaka hundralapp är förstås bättre än ingenting. Lars Leijonborg säger också att höjningen ligger kvar. Det är väl en väldig tur.
Jag hade blivit fullständigt skräckslagen om Lars Leijonborg hade sagt att man tar bort höjningen. Det som man jublade över 2006 kan ju inte vara så dåligt i dag, sade Lars Leijonborg. Det har ju gått två år. Många studenter är i en utsatt situation, men alls inte alla. Det är naturligtvis olika hur det ser ut för studenter.
Vissa kanske klarar sig bra på det bidrag som finns, men för andra är det väldigt svårt. Det som man var glad över då var att det blev en höjning över huvud taget. Den var inte tillräcklig. Det påpekades också. Men det var ändå ett steg framåt som jag är glad att vi lyckades ta. Nu hoppas jag att vi kan ta fler steg framåt.
Jag blev först orolig att Lars Leijonborg bara skulle prata om jobbpolitiken och utmåla den som framgångsrik. Det är vad regeringen gör alltför ofta. Jag jobbar inte med arbetsmarknadspolitik och kan inte gå in på några detaljer, men det finns ändå problem. De största skattesänkningarna har ju gått till dem med de högsta inkomsterna, vilka inte är studenter.
Jag vill ändå vara tydlig och återkomma till att jag hoppas att regeringen tar sitt ansvar i höst och höjer studiemedlen.
Lage Rahm (MP):
Jag ska försöka fatta mig kort, eftersom jag har begränsad tid. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3. Vi i Miljöpartiet föreslår som tidigare sagts att statliga myndigheter och bolag ska upprätta en handlingsplan för att i de fall det är passande gå över till fri programvara.
Eliza Roszkowska Öberg talade förut om några av fördelarna med fri programvara. Det gläder mig, och jag hoppas att regeringen framöver åtminstone kommer att förbättra sig på detta område. Fri programvara är nämligen något som är väldigt bra. Det ger bra kvalitet, det är billigt och det blir tillgängligt för alla.
Det är några av faktorerna. Detta åstadkommer man genom att man öppnar upp och ger alla möjlighet att vara med och delta i förbättringsarbetet, vilket också gör att man öppnar för en bättre konkurrens som innebär att man faktiskt kan byta leverantör utan att byta produkt. Det är väldigt bra för konkurrenssituationen. Vad gör då regeringen?
Det har sagts en hel del om e-förvaltning och liknande här i kammaren. Man hoppas att det kommer att komma fram. Jag måste säga att tyvärr tror jag inte att så mycket kommer att komma på den fronten när det gäller fri programvara.
När vi ser vad regeringen har gjort vid den senaste upphandlingen av sina IT-system kan vi konstatera - det stod i Computer Sweden - att man har gått över och standardiserat på ett proprietärt system utan specifik anledning, förutom att man just vill standardisera på en leverantör. Så uppfattar jag det.
När jag och andra har begärt att få ut underlag till varför man fattat dessa IT-beslut visar det sig att underlagen är extremt bristfälliga, och man har inte tittat på fri programvara, öppen källkod eller någonting.
Jag tror tyvärr att detta är lite symtomatiskt för vad den här regeringen ibland gör - de säger att saker är bra, och när det sedan kommer till handling och man måste välja gör man något helt annat.
Men jag hoppas att det kommer initiativ och att regeringen faktiskt gör något annat än att hänvisa till olika planer som kanske är på gång. Christer Winbäck sade att vi i riksdagen ska säga att vi ska ha en effektiv förvaltning men inte gå in på IT-lösningar och sådant. Jag kan hålla med om att man inte ska gå in på det i detalj.
Däremot tror jag att vi i riksdagen ska vara tydliga med att IT faktiskt är en lösning för en effektiv förvaltning. Att bara säga att det ska vara effektivt och inte mena att man ska använda IT tror jag blir väldigt dåligt. Slutligen nämndes något om att riksdagen inte ska ha synpunkter på olika saker och att detta beslutades under den förra mandatperioden. Jag tror att det måste vara en missuppfattning. Såvitt jag vet är riksdagen folkets främsta företrädare och kan ha synpunkter på rätt mycket.
De enda begränsningarna i det hänseendet ska finnas i regeringsformen, såvitt jag vet, och där finns inga begränsningar gällande att vi kan ha synpunkter på fri programvara eller inte. Därmed är min talartid ute, och jag vill som sagt yrka bifall till reservation 3.
Lage Rahm (MP):
Jag kan hålla med Christer Winbäck om att man inte från olika ställen ska styra i detaljer. Däremot vill jag mena att det här inte är en detaljfråga utan att det är en mer omfattande demokratifråga.
Jag hann inte gå in på det i mitt anförande på grund av tidsbegränsningen, men det finns ju poänger med att den offentliga förvaltningen använder sig av system och produkter när man kommunicerar med invånarna som inte kräver att människor införskaffar olika typer av licenser för tusentals kronor.
Det måste ändå vara så att det i riksdagens och i olika förvaltningars och myndigheters uppdrag ligger att ha en lätt tillgänglighet för medborgarna. Det är bara ett av argumenten. Möjligtvis kan man diskutera om man har gått ett steg för långt om man pratar om att det ska användas fri programvara.
Men jag tror att om man drar slutsatsen av alla de önskemål man rimligen borde ha på hur statliga bolag, myndigheter och liknande ska hantera sin IT-infrastruktur kommer man att komma till slutpunkten att det faktiskt är så att det i de allra flesta fall är det mest rimliga att använda sig av fri programvara. Jag tror inte att det kommer att komma automatiskt.
Det visar den upphandling som regeringen har gjort och som många andra har gjort tidigare. Det kommer inte automatiskt. Man måste visa ett ledarskap och säga: Hit vill vi. Det här vill vi göra. Det här är ett bra system. Det här är ett rimligt sätt att göra det. Utan det kommer stora företag att se till att vi fortsätter att vara Microsoftcountry.
Lage Rahm (MP):
Som jag framhöll tycker jag att det finns politiska och demokratiska poänger med att man använder sig av fri programvara och liknande system. Men jag ska säga som så att om den här regeringen lyckas komma fram med sådant som gör att beslutsfattare på olika nivåer får den kunskap som de behöver för att kunna välja på ett upplyst sätt och där man även tar fri programvara i hänseende tycker jag att vi har kommit mycket långt.
Om vi kommer till exempel så långt som Nederländerna har gjort ska jag personligen applådera regeringen för det. Det skulle vara mycket imponerande.
Jag tror tyvärr inte att vi kommer dit, därför att jag tycker att det ser ut som om regeringen - även om jag upptäcker att det här i kammaren finns ett intresse just nu, och det uppskattar jag - visar ett ganska stort ointresse för att öppna upp för detta, vilket till exempel den upphandling som jag pratade om visar. Det finns många andra exempel.
Om det åtminstone kommer så långt som Christer Winbäck pratar om tror jag att vi alla skulle vara väldigt glada.
Lage Rahm (MP):
Lars Hjälmered nämnde i sitt anförande att han inte ville ifrågasätta verksamheten. Tvärtom! Han menar att det går att kombinera studentinflytande och föreningsfrihet för studenter. Jag tror att det går att göra.
Jag tror att det närmaste vi har kommit den lösningen är den utredning som presenterades tidigare men som regeringen nu helt struntar i. Det blir lite ironiskt när man säger att det går att kombinera. Det kommer förslag på hur det ska kombineras.
Sedan används det som argument när man låter bli att kombinera de två sakerna och bara satsar på föreningsfrihet. Det är inte fel, men varför inte garantera studentinflytande och studiesocial verksamhet också? Jag kan inte låta bli att ställa en fråga, nu när Lars Hjälmered nämner kårerna i Göteborg.
Jag som också är från Göteborg har pluggat på både Chalmers och Göteborgs universitet. Min bild är inte att kårerna är särskilt nöjda med detta. Jag skulle tycka att det vore intressant om Lars Hjälmered har fått en annan bild. Lars Hjälmered nämnde generös skattefrihet. Tycker Chalmers studentkår, som du har varit medlem i, att förslaget är en generös skattefrihet?
Jag har fått information om att de anser att det här är ett riktigt dåligt förslag och är besvikna på att de ställs utanför och särbehandlas negativt. Det är väl ändå inte rimligt? Jag skulle därför vilja veta vad ni menar med denna generösa skattefrihet, särskilt för Chalmers studentkår? Borde man inte ge studentkårerna en faktisk möjlighet med pengar också?
Lage Rahm (MP):
Jag förväntade mig nästan detta svar. Det är det enda svar som Chalmers studentkår har fått när de har frågat om detta. Jag tycker ändå att det är rimligt att man inte särbehandlar studentkårerna vid Chalmers tekniska högskola och vid Högskolan i Jönköping. Det är inte rimligt att man gör det. Många hävdar att reglerna inte ändras i praktiken.
Men det har inte ordentligt fastslagits av riksdagen vilka regler det är som gäller i fråga om detta. Detta har varit en experimentverkstad, och det har inte fastslagits. Jag tycker att det är att smita undan frågan att säga att det inte ändras. Det rimliga är väl ändå att man tar ställning i det här läget när det för första gången står tydligt att Chalmers tekniska högskola och Högskolan i Jönköping inte ingår och att man tar ansvar för det beslut som man tänker fatta och hävdar att det är bra att de särbehandlas negativt. Det kan man tycka.
Men jag tycker inte att det är rimligt. Jag trodde att Lars Hjälmered skulle hålla med mig på denna punkt. Jag har aldrig sagt, och Miljöpartiet har aldrig hävdat, att det inte finns några stödstrukturer alls i fråga om detta och att man inte gör någonting alls. Det gör man. Det är klart. Det hade varit hysteriskt dåligt annars.
Problemet är att man inte gör tillräckligt så att man faktiskt kommer att vara tvungen att antingen slå sönder studentinflytandet eller försämra kvaliteten på grundutbildningen. Det är inte ett rimligt val att ställa universiteten inför. Dessutom skulle det medföra att kårerna inte får tillräckligt självbestämmande.
Bara för att man är väldigt kritisk till en stor försämring behöver det inte betyda att den är vettig. Jag kan säga så här: Om ni gör en försämring men inte gör den absolut sämsta försämringen gör inte det saken bättre. Det är fortfarande en kraftig försämring.
Lage Rahm (MP):
Ulrika Carlsson nämnde en hel del saker. Ulrika Carlsson nämnde att regeringen bedömer att den här nivån skulle vara bra. Vad grundar sig den bedömningen på?
Vad är det som är bra i att ge en tredjedel av utredningens förslag, som redan det blev kritiserat för att det kanske var för lite resurser? Vad kan man möjligtvis hitta på för beräkning som gör att det här skulle vara den rimliga nivån? Ulrika Carlsson nämnde att man ska ersätta kårerna för att möjliggöra studentinflytandet.
Men tänk om studentinflytandet inte möjliggörs av så här lite pengar utan att det behövs mer och att man då är tvungen att ta från studenternas utbildningar! Vad är rimligt i det? Jag måste också vända mig mot Ulrika Carlssons benämning, att man ska jobba med ett framtida modernt studentinflytande.
Var ligger det moderna i att minska pengarna till studentinflytandet så kraftigt, i att minska resurserna till studentinflytandet? Vad är det roliga och moderna i detta? Tänk om man då skulle ha ett ultramodernt studentinflytande! Det måste ju vara ett studentinflytande där kårerna är tvungna att betala till staten för att få ynnesten att leva upp till högskolelagen.
Jag är fullt medveten om att den borgerliga regeringen inte föreslår något ultramodernt studentinflytande, men jag tycker att det är illa nog med ett modernt. Jag skulle vilja veta: Hur gör regeringen bedömningen att det här är en bra nivå?