Jennie Nilsson (S):
Tack så mycket, Magnus Oscarsson, för frågan! Jag instämmer i det som Magnus Oscarsson inledde med att säga - att det här är en stor och viktig fråga som berör många, inte minst utifrån att det påverkar förutsättningarna att bedriva näringsverksamhet för fisket i vissa delar. Frågan är också stor och viktig därför att överpopulation, som man möjligen ser i de här stammarna just nu, inte heller är något positivt.
Det blir konkurrens om föda, och man ser i dag avmagrade sälar för att det helt enkelt finns för lite mat. Samtidigt kan jag konstatera att det här är en art som har varit skyddad över tid. Det visar ju på att åtgärder som man vidtar, exempelvis förbud mot jakt, på ett positivt sätt faktiskt kan återskapa populationer.
När detta händer ska man förvalta dem, och då ska man använda de verktyg som finns, vilket i detta sammanhang i första hand är licensjakt och skyddsjakt. Regeringen jobbar numera med båda dessa verktyg. Vi införde för första gången på väldigt länge en möjlighet till licensjakt under denna period. Sedan är det inte så enkelt som att problemet försvinner med detta.
Magnus Oscarsson har också på ett väldigt tydligt och bra sätt redogjort för de problem vi ser när det gäller detta, inte minst kopplat till mängden avskjutningar i förhållande till volymen möjliga avskjutningar enligt licensjaktbeslutet. Beslutet gällde 2 000 avskjutningar, och antalet fällda sälar så här långt under perioden var 1 023, om jag kommer ihåg rätt. Detta är mindre än det antal man tog genom skyddsjakt; det är ju två olika jaktformer i detta sammanhang.
Det är givetvis inte bra. Detta kan säkert bero på många saker. När man frågar ansvariga myndigheter säger de att de tror att både coronapandemin, möjligen, och torskfiskestoppet har påverkat detta. Magnus Oscarsson nämnde själv att det kanske mest av allt är torskfiskarna som har sett problemet, givet att det är deras torsk som är primärföda för sälarna.
De har också haft ett stort intresse av att skjuta av. Men att jaga säl är svårt. Man behöver kunna sin sak, och det är nödvändigt att jobba med incitament för detta. Det vi dock kan konstatera och som är glädjande i sammanhanget är att fler rapporterar att man skjuter sälar i dag än tidigare. Det är alltså fler som nu finns i systemen och gör det möjligt med en effektiv förvaltning på sikt.
När det sedan gäller incitamenten är de utmanande på många sätt, inte minst givet att det är kostsamt och svårt och att man inte får sälja köttet.
Detta regleras delvis genom ett förbud på EU-nivå men framför allt genom att Sverige, som tidigare hade ett undantag från denna reglering i EU, blev av med det när WTO beslutade att det inte var lämpligt att vi hade det, efter en överklagan från Norge och Kanada, om jag kommer ihåg rätt. Vi har alltså både WTO:s och EU:s regelverk att hantera i detta sammanhang.
Så här långt signalerar man inte från någon av dessa organisationer att man är öppen för eller intresserad av att ändra de här besluten. Men vi följer givetvis detta noga för att se om det finns någon öppning för att lyfta dessa frågor och åstadkomma konstruktiva förändringar i syfte att uppnå jaktetik, för det är detta det ytterst handlar om i det här sammanhanget.
Jag tycker självklart att det är oetiskt att man skjuter djur och sedan inte kan ta vara på köttet och skinnet utan i stället måste bränna det. Vi har i nuläget hanterat situationen genom att det finns en hanteringskostnad. Jag återkommer gärna till den och till vad vi gör mer på området i nästa inlägg.