Jonas Gunnarsson (S):
Först vill jag säga att det är roligt att det är just tredje vice talmannen som sitter i talmansstolen i dag, med tanke på ert tidigare engagemang i civilutskottet. Jag vet att ni tycker att detta är spännande och intressanta frågor. Vi ska nu behandla betänkande CU8, Familjerätt . I betänkandet finns två reservationer.
För tids vinnande väljer jag att bara yrka bifall till den gemensamma S- och V-reservationen om översyn av vårdnadsreglerna. Familjerätten är ett brett politiskt område som i allra högsta grad berör oss människor i vår vardag. Den berör oss i livets lyckligaste stunder, men också i de svåraste och sorgligaste.
För det mesta kanske vi inte tänker så mycket på att det finns lagar och regler som styr vad som händer när vi gifter eller skiljer oss, vad som händer när vi flyttar ihop med den stora kärleken eller vad som händer när vi får barn.
Men för att se till att allas intressen tas till vara och att ingen förbises eller utnyttjas av starkare parter har vi byggt upp lagstiftning som ska se till att ta till vara allas intressen i de här stunderna av lycka och sorg. Ofta slår vi oss för bröstet och hävdar att vi i Sverige har kommit långt. Vi hävdar att vi har en modern lagstiftning som bejakar förälskade pars vilja att gifta sig oavsett kön.
Vi har lagstiftning som inte skuldbelägger eller söker försvåra skilsmässor. Vi har lagstiftning som tar till vara barnets rätt i händelse av vårdnadstvister. Det finns också lagstiftning för att den som inte kan ta vara på sig själv och sina intressen ska få hjälp med det. Herr talman! Men trots att det finns så mycket att vara nöjd över kan vi inte stanna upp och tro att vi är färdiga nu.
Samhället förändras, likaså människors sätt att leva och människors krav på en lagstiftning som är anpassad efter just deras situation. I reservationen om en översyn av vårdnadsreglerna tar vi upp den situation som uppstått efter att 2006 års vårdnadsreform börjat tillämpas. Målet med reformen var bland annat att fler vårdnadstvister skulle lösas utanför domstol. Tyvärr har inte det målet uppnåtts.
I reservationen lyfter vi den modell som kallas Trondheimsmodellen och som i olika försöksprojekt har testats i några svenska domstolar.
Modellen bygger på att en familjerättssekreterare eller liknande tar ett samlat grepp och hjälper föräldrarna i kontakten med varandra, socialtjänst, BUP och liknande samt med att genomföra samarbetssamtal, allt i syfte att i större utsträckning ta till vara barnets behov i en vårdnadstvist samt att minimera konflikter och stärka de vuxna i deras föräldraroll.
En annan effekt av vårdnadsreformen är att det har blivit lättare för den ena av föräldrarna att få enskild vårdnad om det gemensamma barnet. Detta kan säkerligen i många fall vara bra. Tyvärr verkar det dock som om lagstiftningen har öppnat för en gammalmodig hållning om vem av föräldrarna som är bäst lämpad att vara vårdnadshavare.
Många män uttrycker frustration över att de alltför lättvindigt har avfärdats av rätten som potentiella vårdnadshavare. Om vi menar allvar med att barnets bästa ska stå i centrum vid bedömning av vem som är lämplig vårdnadshavare måste det säkerställas att lagstiftningen inte öppnar för generella bedömningar baserade på gammalmodiga föreställningar om kön.
Trots att regeringen har uttryckt en vilja att både titta på den så kallade Trondheimsmodellen och utvärdera 2006 års vårdnadsreform har vi ännu inte sett några initiativ. Det vore därför på sin plats att riksdagen uttalade sin vilja att det görs en uppföljning och utvärdering av reformen. Herr talman! I betänkandet avhandlas också en del motioner i förenklad form.
Jag kan inte låta bli att lyfta fram några av de frågor som en del av motionerna tar upp. Först vill jag lyfta frågan om föräldrapresumtion. Som jag sade tidigare brukar vi stolt slå oss för bröstet när det kommer till frågan om vår familjerätt är i paritet med människors behov. Tyvärr gäller inte det frågan om juridisk rätt till föräldrar. Som vi alla vet antar samhället i alla lägen att olikkönade par som får barn också automatiskt betraktas som föräldrar till barnet.
Detsamma gäller inte för till exempel lesbiska par som väljer att skaffa barn på annat sätt än genom den allmänna sjukvården eller för par som inte är gifta. Redan 2007 föreslogs i utredningen Föräldraskap vid assisterad befruktning att det skulle införas en könsneutral föräldrapresumtion för alla gifta par. Det är ett sunt förslag som lutar sig på barnets rätt till föräldrar, helt i enlighet med barnkonventionen.
Tyvärr verkar andra saker vara viktigare för regeringen än barns rätt, eftersom förslagen från regeringen med anledning av utredningen sex år senare fortfarande lyser med sin frånvaro. I dag kan så absurda situationer uppstå som att den ena parten i ett par som under pågående äktenskap väljer att skaffa barn, men som skiljer sig innan föräldraskapet är bekräftat, undkommer sitt ansvar som förälder.
För mig blir det tydligt att regeringen inte tycker att det här är en alltför problematisk situation eftersom man väljer att inte komma med förslag som skulle kunna lösa problemet med att vuxna människor inte behöver ta ansvar för de barn de varit med om att sätta till världen. Det finns också andra saker när det gäller dagens föräldrapresumtion som av många upplevs som problematiska, bland annat den situation som uppstår när sambor som skaffar barn ska bekräfta sitt föräldraskap.
I dag krävs ett besök med tillhörande intervju på kommunens socialkontor för att föräldraskapet för fadern ska fastställas. Detta kan med rätta upplevas som gammalmodigt men också kränkande. Rimligt vore att införa en enklare föräldrapresumtion i de fall där föräldrarna är eniga om att det är de som har skapat det gemensamma barnet. Herr talman!
För att sammanfatta: Familjerättens område är något som berör oss alla i livets alla skeden. I glädje och sorg finns det lagar som reglerar hur våra förhållanden ska vara jämlika och rättvisa - lagar som ger samhället stadga och trygghet. Just för att den här typen av lagstiftning är så viktig för enskilda, både vuxna och barn, är det viktigt att den är up to date.
Jag tror att alla vi som sitter i den här kammaren är överens om att familjebildningen i dag inte ser ut som den gjorde bara för 20 eller 30 år sedan. Det gör också att det finns andra krav på lagstiftningen i dag än det gjorde då. Om inte vi lyckas hänga med är det vi som är de som skapar problemen för människor. I värsta fall kanske vår frånvaro av fingertoppskänsla förvärrar människors sorg och livsöden.
Vi har ett ansvar att se till att alla människor kan känna sig trygga med att lagstiftningen backar upp dem i de livsval som de gör i både kärlek och sorg - i de val som människan gör för att bilda familj eller i separation. Som jag har nämnt finns det ett flertal områden där förbättringar och förändringar bör ske. Alla handlar om att stärka barns rätt och värna människors trygghet i de förhållanden de har med andra.