Anna Wallén (S):
Ett viktigt skydd för hotade och trakasserade kvinnor kan inte verkställas på grund av att man har misslyckats med en upphandling. Jag tycker att det är oerhört allvarligt. Jag förstår mycket väl att det är en ny teknik, men redan när Beatrice Ask lämnade lagförslaget 2010 visste man att det krävdes en väldigt specifik teknik för att kunna ha fotbojan.
Jag undrar varför man inte har varit tydligare i kravspecifikationen från Rikspolisstyrelsen. Man visste - och Lagrådet påpekade vid flera tillfällen - att tekniken inte är helt utvecklad och att man måste vara vaksam för att få detta att fungera. Jag tycker alltså att det är lite enkelt att säga att justitieministern har följt arbetet hos Rikspolisstyrelsen. Jag tycker att hon måste vara lite mer handlingskraftig än så.
I det jag har fått fram finns det sex fall där man i dag skulle behöva denna elektroniska övervakning. Det skulle ha kunnat utdömas fotboja för att skydda dem som är utsatta. Vad händer med dem i dag? Ett år och sju månader kommer det att ta, i bästa möjliga fall, att få fram fotbojan.
Vilken hjälp och vilket stöd får dessa personer för att känna sig trygga, när man skulle ha behövt fotbojan? Det går inte att föreställa sig hur det är att leva under hot och förföljelse, med rädsla för sitt liv. Jag har träffat många kvinnor som har delat med sig av sina historier. Många är hemska och etsar sig verkligen fast på näthinnan. En kvinna berättade för mig att hon vet att hennes exman kommer att döda henne, hon vet bara inte när.
Hon önskar att hon visste när, så att hon kunde förbereda sig. Att få ett kontaktförbud är ett viktigt steg, men det hjälper inte alla. Ett annat stort problem är alla överträdelser av de kontaktförbud som beviljats. 2011 var det över 5 000 överträdelser av kontaktförbuden. Det är oerhört allvarligt och något vi måste göra någonting åt.
När riksdagen fattade beslut om den nya lagstiftningen fattade vi även ett annat beslut - mot justitieminister Beatrice Asks vilja. Vi i oppositionen ville att det skulle vara lättare att få kontaktförbud i gemensam bostad. Det blev ett tillkännagivande från Sveriges riksdag där vi ville att regeringen skulle återkomma med ett lagförslag för att underlätta besöksförbud i gemensam bostad.
I dag är det ofta så att man om man lever ihop med en man, utsätts för hot och våld och har en gemensam bostad ofta tvingas fly. Kvinnan tvingas fly till kvinnojourer eller till vänner. Inte sällan är det barn inblandade som man tvingas rycka upp från skola, kamrater och annat.
Alliansen stödde inte förslaget att det skulle vara lättare att få till stånd ett besöksförbud i gemensam bostad, vilket innebär att den som utsätts för brott har rätt att bo kvar i bostaden tills en mer permanent lösning har hittats. Alliansen stödde inte förslaget, för man tyckte att det var integritetskränkande att tvinga någon från sitt hem.
Man tyckte alltså att det var för integritetskränkande att tvinga en våldsverkare från bostaden, men det var helt okej att låta den utsatta, misshandlade och hotade kvinnan fly. Det var i maj 2011 som beslutet fattades i riksdagen. Jag undrar när Beatrice Ask kommer att återkomma med ett lagförslag till riksdagen och varför det dröjer.
Jag tycker att de analyser åklagarna ska göra av varför det skiljer sig så mycket åt när det gäller beviljade kontaktförbud är bra, men jag undrar när man kan få någon form av rapport kring det.