KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
På den sista frågan har jag inte något bättre svar än någon annan i den här kammaren. Det har funnits en förhoppning om att det här skulle falla på plats ganska snart. Man har pratat om slutet av det här året. Jag kan inte bedöma huruvida det är realistiskt att tro att det blir så. Vi hoppas väl alla att det ska ske ganska snart.
När det gäller det Jennie Nilsson inledde med vill jag säga att det inte var riktigt så att det enda jag sade var att det var en gedigen skrivelse från regeringen, utan jag gick igenom en del av de områden som belyses i skrivelsen. Jag konstaterade också att det inte föreligger några subventioner i enlighet med vad som står i skrivelsen. Lite mer utförligt var det nog, även om jag sedan gick över till att belysa den andra delen. Som jag har nämnt tidigare tycker jag att det blir lite skevt ibland i debatten.
Det framställs som om kärnkraften får subventioner, vilket inte stämmer. Det är faktiskt tvärtom. Jag tror att det vore mycket bra med långsiktiga spelregler. Problemet är väl, som vi också har konstaterat här tidigare, att det största oppositionspartiet inte riktigt är berett att diskutera den springande punkten, det som så att säga är cloun för att nå fram till en sådan överenskommelse, alltså att man måste öppna dörren för att prata om kärnkraftens roll.
Jag tycker att alliansregeringen och allianspartierna har en sund inställning till kärnkraften. Vi tycker att kärnkraften ska vara tillåten i Sverige. Det ska vara tillåtet att bygga och driva kärnkraft i Sverige, men den får klara sig själv. Den får klara sig utan subventioner, vilket konstateras i den här skrivelsen. Jag undrar hur Jennie Nilsson och hennes partikamrater resonerar. För ett par veckor sedan fattade LO beslut om att man vill förorda kärnkraft.
Vi vet att partiledare Löfven har ett långt förflutet som kärnkraftspositiv. Men socialdemokraterna i riksdagen driver en helt annan linje. Det är lite intressant att se hur ni ska få ihop detta.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
När det gäller om det blir en debatt om kärnkraft eller om subventioner går det lite grann in i vartannat. Jag hävdar att det beror på vad ingångsvärdena är. Synen på kärnkraften och energipolitiken styrs lite grann av vad man har för övergripande mål. Ser man kärnkraften som den stora fienden bygger man sin politik utifrån det. Då letar man efter subventioner som inte finns, och då berör vi det som behandlas här i skrivelsen. Ingångsvärdena spelar alltså väldigt stor roll.
Jag konstaterar att skrivelsen är gedigen. Regeringen har gjort ett ordentligt och noggrant arbete och gått igenom område för område och konstaterar att det inte föreligger några subventioner. Detta låter inte Socialdemokraterna sig nöja med, eftersom de, här i riksdagen åtminstone, tycker att kärnkraften ska bort. Jag kan tycka att det är lite märkligt ändå att de inte är oroade över vad som händer med industrin om man får en sådan utveckling.
Jag tycker att det är viktigt att vi har en energipolitik som kan säkra jobb och rimliga priser för hushåll och företag.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Det är bara att konstatera att vi har lite olika syn på åtminstone delar av de statliga bolagen, specifikt i detta fall. Vår uppfattning är att staten inte behöver eller bör äga SBAB. Vi hade gärna sett att staten hade kunnat sälja SBAB. Men den uppfattningen delas inte, som bekant, av oppositionen.
När det gäller bankernas lönsamhet är vi nog överens om att det behövs en förbättrad konkurrens på bankmarknaden. Vi tycker också att man kan och bör skruva upp kraven på bankerna, till exempel vad gäller kapitaltäckningskraven. Det menar vi inte är ett argument för att staten ska äga en bank. Som jag sade tidigare finns det stora risker med att vara ägare av bolag. Det är inte bara så att pengarna tickar in. Det är också risker med detta.
Man kan väl säga att även Socialdemokraterna tenderar att ha lite olika uppfattningar i de här frågorna. Vissa bolag tycker ni att man ska sälja, andra inte. Ni har också en tendens att ändra uppfattning över tiden. Ni har ju själva varit för att man ska sälja SBAB en gång i tiden. Vi kan titta på ett annat bolag, nämligen Nordea.
Det är slående att ni för ganska exakt två år sedan var emot att staten skulle sälja det man ägde i Nordea. Förra hösten var ni fortfarande emot, men ni räknade ändå med intäkterna i er budget. När det gäller den nu gällande budgeten har ni bytt riktning helt och är inte längre emot att staten ska sälja det man äger i Nordea. Man kan konstatera att synen på ägandet kan utvecklas över tid.
Vår uppfattning är att SBAB inte behöver ägas av staten.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag konstaterar än en gång att vi har olika syn på ägandet just när det gäller SBAB. Vår uppfattning är att man ska pröva förutsättningarna för det här ägandet löpande och se om det finns ett behov av att äga det här bolaget och om det finns eller bör finnas ett särskilt samhällsuppdrag. Vår mening är att det inte är så i det här fallet, utan det är trots allt en marknad med internationella aktörer där det finns konkurrens. Sedan delar vi bedömningen att den här konkurrensen borde bli bättre.
Det har gjorts en del förändringar redan, och mer är på gång, men jag menar nog att det är två olika frågor. Att man behöver göra en översyn av regelverken, ställa tuffare krav och förbättra konkurrensen är inte ett argument för att staten ska äga en bank. Det kan tvärtom vara så att ett sådant ägande ökar risken, och det kan bli dyrt för staten om det här inte skulle gå bra.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Både Jens Holm och Kent Persson tar upp de köp av bolag som Vattenfall har genomfört 2008 och 2009, dels Enea i Polen, dels Nuon i Holland. Jag kan tycka att det är lite intressant att resonera kring den rätt väsentliga skillnaden mellan att göra nyinvesteringar i nyproduktion av kolkraft, alltså att bygga kolkraftverk, och att köpa befintliga anläggningar.
I det senare fallet handlar det bara om att de utsläpp som redan finns byter ägare. Det bidrar alltså inte till några ökade utsläpp i sig. Tvärtom skulle man kunna säga att Vattenfall, som ju har höga ambitioner på det här området, har större möjlighet att påverka utsläppen som ägare. Sedan kan det vara problematiskt ändå; det kan finnas goda skäl att sälja verksamheterna nu. Jag tror att man ska se det på det viset.
Syftet med köpet av Enea i Polen var att göra gemensamma investeringar i CCS-teknik för att på så sätt, trodde man, komma till rätta med koldioxidutsläppen. Vattenfall har arbetat mycket med teknik för att öka biobränsleinblandningen i kolkraften, vilket är ett sätt att minska utsläppen av ett i grunden problematiskt energislag.
När det gäller målkonflikter kan man konstatera att det verkligen fanns målkonflikter i det gamla ägardirektivet, vilket Riksrevisionen tydligt påpekade. Tidigare nämnde jag problemen med definitionen, att det som var svensk energiproduktion skulle vara ekologiskt. Men det fanns andra målkonflikter mellan de ekologiska och de ekonomiska målen. Man kan lätt hamna i konflikt mellan dessa två. Det var inte tydligt vilket som var prioriterat.
Faktum kvarstår att de investeringsbeslut gällande ny kolkraft som togs gjordes under en S-regering med stöd av Vänsterpartiet.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tänkte börja i den ända som Per Bolund var inne på här i slutet, diskussionen kring huruvida det skulle handla om någon spekulation kring priser på utsläppsrätter, elpriser och annat, att regeringen skulle ha gjort bedömningen att man skulle kunna tjäna på detta. Jag måste säga att jag inte riktigt förstår det resonemanget. I så fall är det precis tvärtom.
I det läge som har uppstått nu gynnas brunkol och den typen av energi, medan gasen missgynnas. Men om priset går upp igen kan det bli precis omvänt, och då blir det plötsligt mer lönsamt och gynnsamt att äga Nuon. Ditt resonemang känns därför lite bakvänt. Som jag uppfattar det är det faktiskt precis tvärtom.
Eva-Lena Jansson menar att om vi från Alliansens sida bara hade följt det förslag som Socialdemokraterna lade fram om hur bolaget skulle styras på ett tydligare sätt så hade allt varit frid och fröjd. Den bedömningen delar jag inte. Regeringen har successivt hela tiden förtydligat riktlinjer och policyer och ställt nya och tydligare krav. En viktig förändring som alliansregeringen har gjort är också att förändra ägardirektivet.
Det gamla ägardirektivet med det tillägg som den förra regeringen gjorde 2005 fick rätt mycket kritik från bland annat Riksrevisionen just för att vara otydligt, medan regeringen har valt att tydliggöra detta genom ett nytt direktiv. Den fråga man kan ställa sig är lite principiellt vad Socialdemokraterna själva vill med ägandet. Rent principiellt måste man förstå att om man äger ett bolag innebär det ett risktagande.
Från Alliansens sida förstår vi det och är beredda att ta den risken i vissa fall, när det är motiverat med ett statligt ägande. Men frågan blir vad Socialdemokraterna egentligen tycker. Vill ni inte ha något ägande? Varje dag man behåller ett sådant här innehav innebär ju en risk. Vill ni ta den risken eller vill ni inte göra det?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Problemet, Hans Olsson, är att det inte är särskilt relevant att titta på enskilda år. Återigen: Man måste titta på utvecklingen över en konjunkturcykel. Vi vet ännu inte hur lång konjunkturcykeln är, men enligt de prognoser som vi nu ser framför oss ser vi en ljusning i ekonomin. Vi får hoppas att den fortsätter.
I så fall pekar siffrorna nu på att vi når överskottsmålet framåt 2018 och att vi då också når överskottsmålet under den här konjunkturcykeln. Vi kan titta över en längre period, utan att veta hur lång konjunkturcykeln blir. Det är fortfarande så, Hans Olsson, att den offentliga bruttoskulden har minskat med 3 procent sedan alliansregeringen tog över 2006. Det är ändå det som är relevant.
Den offentliga bruttoskulden har minskat med 3 procent. Jag sade det två gånger i förra vändan, och jag säger det två gånger nu. Jag hoppas att poängen når fram. Jag säger det en femte gång: Den offentliga bruttoskulden har minskat med 3 procent sedan 2006. Vi är alla medvetna om att arbetslösheten fortfarande är ett stort problem. Det har inte undgått någon att vi har gått igenom den värsta lågkonjunkturen sedan 30-talet.
Ett skäl till att vi relativt väl har kunnat möta denna utveckling i Sverige är de strukturreformer som alliansregeringen genomförde direkt efter övertaget 2006. Det var åtgärder som bidrog till att rusta Sverige väl för den kris som sedan kom. Om man tittar på mikronivå kan man se stora problem. LO-medlemmar har till exempel haft oerhört svårt att spara pengar på grund av det högskattesamhälle som har funnits.
Den utvecklingen har vi nu förändrat. Frågan kvarstår. Socialdemokraterna har nu accepterat samtliga fem genomförda jobbskatteavdrag. I och med att ni har accepterat det femte har ni nu ett hål i er budget på 11 miljarder. Hur ska ni finansiera de reformer ni vill genomföra?
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Monica Green säger sig inte förstå att Alliansen i höstas kunde föreslå en förändring av brytpunkten och sedan, sent i vintras, tala om att säkra nya skatteintäkter.
Men om man sätter sig in i frågorna tror jag att det är ganska uppenbart för de flesta att det är en väsentlig skillnad mellan skatt på arbete och tillväxt och på exempelvis punktskatter, alltså skatter som tas ut på sådant som oftast betraktas som skadligt eller i alla fall mindre önskvärt. Om vi vill ha mycket av arbete och mycket av tillväxt är det rimligt att skatterna på detta område hålls så låga som möjligt.
Om vi vill säkra skatteintäkter till olika angelägna reformer framöver är det likaledes fullt rimligt att i första hand sträva efter att försöka få in dessa skattepengar från annat håll än just genom att öka beskattningen på arbete och tillväxt. Det beklagliga med den politik som Socialdemokraterna torgför och vill gå till val på är att den gör just detta. Det är med en imponerande precision som ni föreslår ökade skatter på arbete just där de gör som mest skada.
Det gäller till exempel kostnaderna för att anställa unga, chockhöjningen av arbetsgivaravgifterna för unga och chockhöjningen - en dubblering - av momsen i restaurangsektorn. Det är just den del av ekonomin där många unga får sitt första jobb.
Sedan blir det lite parodiskt när Monica Green här orerar om budgetunderskott, som om Socialdemokraterna skulle ha lagt fram helt andra budgetalternativ med stora överskott. Det stämmer väldigt dåligt överens med de budgetmotioner där ni - även om det emellanåt redovisas ganska knapphändigt numera - får anses deklarera er politik.
I er senaste budgetmotion från i höstas är statsbudgetsaldot 491 miljoner kronor lägre än i regeringens budget. Ni skulle alltså behöva låna en halv miljard mer.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag hade först inte tänkt ge mig in i den här debatten, men när Peter Persson tog upp exemplet med Nordea tyckte jag att det trots allt fanns anledning att bemöta en del av de påståenden som Peter Persson kom med. Alliansens syn på ägande är i grunden pragmatisk.
Vi tycker att det är rimligt att tänka sig att på en marknad som fungerar väl, och som har förutsättningar att fungera väl, ska staten inte vara en aktör. Staten sätter upp spelregler och sedan får företagen verka på marknaden. Staten har sin roll och marknadsaktörerna i övrigt har sina roller. Därför är det rimligt att staten inte äger aktörer exempelvis på bankmarknaden, där det är viktigt att vi kan ha koll på regleringarna.
För Peter Persson är statligt ägande alltid någonting lönsamt. Att till exempel äga företag, eller annan statlig verksamhet, är alltid en kassako i Peter Perssons värld, det vill säga ger en garanterad avkastning. Det finns inga risker i det enligt Peter Perssons retorik. Sanningen är dock en annan.
Det är alltid förknippat med stora risker när staten äger företag. I synnerhet gäller det på de finansiella marknaderna och då särskilt i banksektorn. Vi såg det under finanskrisen när värdet på statens Nordeaaktier på kort tid föll med över 30 miljarder kronor. Det är inte riskfritt för staten att äga verksamheter.
Vi kan konstatera att även utdelningsintäkterna varierar, vilket i praktiken innebär att du inte kan lägga en politisk skuld på om utdelningsintäkterna går upp eller ned. Det har de gjort under socialdemokratiska regeringar och det har de gjort också under alliansregeringen. Det finns ingen politik i det. Det är så marknaden fungerar. Det kanske allra mest anmärkningsvärda är det som nämns om Nordea.
Det lyfts fram som att Socialdemokraterna skulle ha varit kraftiga motståndare till försäljningen av de statliga aktierna i Nordea. Det anmärkningsvärda är att Socialdemokraterna bara under innevarande mandatperiod faktiskt har klarat av att inneha samtliga tänkbara positioner vad gäller Nordea. Först var de emot att staten skulle sälja aktierna i Nordea. De röstade emot det i kammaren.
Året därefter var de fortfarande emot försäljningen av Nordeaaktier men räknade ändå med försäljningsintäkterna i sin budget. Det är en mycket märklig position. Detta avrundar ni med att ytterligare ett år senare inte längre vara emot försäljningen. När staten sålde de sista Nordeaaktierna var Socialdemokraterna inte emot. Det är sanningen.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Eva-Lena Jansson ställer en fråga om underskottet i statens finanser. Av frågan och retoriken i talarstolen kan man få intrycket att det finns en stor skillnad i synen på budgetregler, överskottsmål och så vidare. Eller så förs resonemanget inte fullt ut av Eva-Lena Jansson. Jag ska komma tillbaka till vad Eva-Lena Jansson egentligen menar.
Jag har åtminstone hittills trott att vi var överens om att överskottsmål betyder att budgeten ska gå ihop och gå med 1 procents överskott sett över en konjunkturcykel. Det betyder dock inte att statens budget ska gå med överskott varje enskilt år. En av statens viktiga uppgifter är att motverka de konjunktursvängningar som sker i omvärlden.
När det är lågkonjunktur och vi inte utnyttjar våra resurser fullt ut har staten en viktig uppgift i att stimulera ekonomin och försöka motverka konjunktursvängningarna. Det är också fullt legitimt att staten går med underskott under denna period. Det är ett närmast klassiskt sätt att hantera konjunktursvängningar som Socialdemokraterna åtminstone tidigare varit förespråkare av.
Det handlar helt enkelt om konjunkturpolitik. Det viktiga är att säkerställa att man återgår till överskott när konjunkturen vänder och inte fortsätter spendera. När vi nu ser tendenser till att ekonomin börjar ta fart är det också läge att börja strama åt ekonomin igen. Låt oss titta på hela perioden från 2006.
Alliansregeringen lyckades under de första åren, innan finanskrisen slog till, samla på sig stora överskott, och under hela perioden från 2006 har den offentliga bruttoskulden minskat med ungefär 3 procent. Den bild som Eva-Lena Jansson och Socialdemokraterna försöker måla upp av att de offentliga finanserna skulle vara i oordning stämmer alltså inte. Svaret är snarast tvärtom.
Trots lågkonjunktur och finanskris har vi under dessa två mandatperioder lyckats minska den offentliga bruttoskulden med ungefär 3 procent. Vad menar Eva-Lena Jansson egentligen med sin retorik och med det hon antyder i sin fråga?
Förordar hon en ordning där budgeten ska visa överskott varje år, även under lågkonjunktur? Är det detta Socialdemokraterna menar? Förespråkar ni en politik med kraftiga åtstramningar även under brinnande lågkonjunktur? Är det så jag ska tolka det Eva-Lena Jansson säger i talarstolen? Det stämmer i så fall dåligt överens med den budgetmotion ni har lämnat in i riksdagen.
Nu är den inte fullödig, för i höstas valde ni att redovisa bara ett år framåt när det normala är att man redovisar åtminstone tre år framåt. Men i någon mening får ni anses deklarera er politik framåt i den budgetmotion som lämnades i höstas.
I er senaste budgetmotion är ert statsbudgetsaldo 491 miljoner kronor lägre än regeringens. Ni skulle alltså behöva låna en halv miljard mer. Då har jag inte ens vägt in det faktum att ni dessutom använder pengarna för det femte jobbskatteavdraget två gånger.
Efter den 1 januari accepterar ni jobbskatteavdraget fullt ut, vilket innebär att dessa pengar är förbrukade. Men dem har ni redan tecknat in en gång för andra reformer som ni säger att ni vill göra. Eva-Lena Jansson! Detta hänger dåligt ihop.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Först vill jag säga till Raimo Pärssinen: Nej, pensionärerna betalar inte högre skatt i dag än 2006. Pensionärerna betalar lägre skatt i dag än de gjorde 2006. Alliansregeringen har sänkt skatten för pensionärer inte en gång, inte två gånger, inte tre gånger, inte fyra gånger utan fem gånger.
Pensionärerna betalar alltså avsevärt lägre skatt i dag än man gjorde 2006, när Socialdemokraterna lämnade över. Så ett litet kort resonemang om vad som är statens roll: En av de huvuduppgifter som staten har är att främja förutsättningar för jobb och tillväxt. Det är också det som ger ökade skatteintäkter till framför allt kommuner, landsting och regioner, där mycket av välfärdstjänsterna finansieras och där huvudansvaret för välfärden ligger.
Staten har alltså en viktig roll i just detta att stimulera jobb och tillväxt. Då kan man ställa sig frågan varför det är en bra idé att sänka skatten på arbete, som alliansregeringen har gjort vid ett antal tillfällen. Man kan börja med att jämföra med till exempel punktskatter. Varför har vi punktskatt på tobak? Jo, därför att vi uppfattar att rökning är något som är dåligt och skadligt och som vi vill ha mindre av.
Vill vi minska rökningen höjer vi skatten på tobak. Vill vi minska alkoholbruket kan en metod vara att höja skatten på alkohol. Vill vi minska miljöskadliga utsläpp kan vi höja skatter och avgifter på den typen av utsläpp. Då blir en rätt väsentlig fråga att ställa till Socialdemokraterna: Vad tror ni händer om man höjer skatten för att anställa unga människor? Vad blir resultatet då?
Vad blir resultatet om man höjer restaurangmomsen? I restaurangsektorn får många unga sitt första jobb. Jo, resultatet blir naturligtvis en straffbeskattning på just de saker som vi borde värna, det vill säga möjligheten att anställa unga människor.
Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Monica Green försöker att göra en poäng av att sysselsättningen inte ökade under ett av de år som alliansregeringen har styrt, och så väljer hon året 2008 som exempel. Det talar för sig själv när man väljer att ta just 2008 som exempel. Jag tror att alla som befinner sig på den här planeten är medvetna om den finanskris som slog till mot i princip hela den utvecklade världen just 2008.
Det borde vara svårt även för Monica Green att försöka lasta alliansregeringen för att det inte tillkom några jobb just det året. Det intressanta är vad som har hänt över en lite längre tid. Där ser vi att sysselsättningen har ökat. Det är i dag 250 000 fler i sysselsättning än år 2006. Detta kan man ställa i relation till hur det såg ut åren dessförinnan när Socialdemokraterna styrde. År 2002-2006 förtidspensionerades 300 000 personer.
När ni förlorade valet 2006 var utanförskapet rekordstort. Över en miljon människor befann sig i utanförskap. Det var vad ni lämnade efter er som vi fick hantera. Det stämmer inte att skatten har höjts i nästan alla kommuner, Raimo Pärssinen. Det är som det brukar. Skatten har höjts i en del kommuner, och den har sänkts i vissa kommuner. I sak är detta inget konstigt. Vi har ett kommunalt självstyre i det här landet. Jag tycker i grunden att det är väldigt bra.
Ansvaret för mycket av välfärden ligger där. Varje kommun, landsting och region måste göra sina bedömningar av hur de ska bedriva verksamheten och vilken finansiering som krävs. Det är alltså inte någonting som är negativt om någon höjer eller sänker skatten. Om de tycker att behovet finns lokalt är det en rimlig bedömning de gör. Det som viktigt är att staten har gett bättre förutsättningar för alla kommuner, landsting och regioner att klara sitt välfärdsuppdrag genom att stimulera jobb och tillväxt.
Därmed har skatteintäkterna ökat i samtliga kommuner.