KBLab/rixvox huggingface dataset:
Emma Henriksson (KD):
Det lät nästan som att Karin Rågsjö i sitt anförande beklagade sig över att det har tillkommit så många apotek i Stockholmsområdet. Det är sant - det är framför allt i storstadsområden som antalet apotek har ökat. Men antalet har inte minskat i andra områden, och förbättringen har inte varit störst i Stockholm.
Skälet till att det är storstadsområdena som har fått den största förbättringen är att det var i dessa områden som det tidigare var sämst. När man hade fått sitt recept från läkaren och skulle gå till apoteket möttes man av en lång, lång kö. Det fanns så få apotek att dessa inte riktigt klarade av att serva det kundunderlag som de hade.
I dag är det Sörmland som har lägst andel apotek per 100 000 invånare - 11,6 stycken. Genomsnittet i Europa är 31 apotek per 100 000 invånare. Jämtland, som kanske inte är känt för att vara den mest tätbebyggda delen av vårt land, har högst andel i Sverige - 19,6.
Till och med Jämtland ligger alltså en bra bit efter resten av Europa. Men omregleringen har sett till att tillgängligheten har blivit bättre i alla landsting i vårt land. Det kan väl inte vara någonting att beklaga. Karin Rågsjö nämnde att det är Apoteket AB som står för apoteksombud.
Så är det, därför att de andra i praktiken är förhindrade att bedriva ombudsverksamhet. Läkemedelsverket har också föreslagit att man ska ta bort detta. Min fråga till Karin Rågsjö är: Stöder Vänsterpartiet att fler ska få möjlighet att bedriva ombudsverksamhet?
Emma Henriksson (KD):
Det finns en hel del kunskap om vad det är som har gjort att antalet apoteksombud har minskat. Apoteksombudet fanns många gånger på bensinmacken, som har lagt ned. Det finns ingen kvar som kan bedriva apoteksombudsverksamheten. Det fanns i den lokala lilla livsmedelsbutiken, men den har också lagt ned. Förklaringarna finns där. Det beror på att den verksamhet som fanns inte längre finns kvar, och då kan man inte längre vara ombud.
Det är ingen som bara öppnar ombudsverksamhet, utan den sker i förening med annan verksamhet som finns. Det viktiga för mig när jag behöver medicin är att jag har möjlighet att få tag i den. Tack vare att nya aktörer har kommit in finns det i dag helt nya sätt att få tag i mediciner. Detta är självklart inte lika enkelt tillgängligt för alla.
Den som är 93 år och aldrig har använt en dator kan inte enkelt gå in och beställa mediciner. Men det finns också ganska många vitala 93åringar som kan göra detta och som tack vare att det i dag finns möjlighet att på nätet beställa mediciner har fått en mycket bättre tillgänglighet. Dessutom är det så att många fler apotek har öppnat. Det finns fler apotek, och tillgängligheten till apotek har ökat i alla landsting i hela landet.
Framför allt har öppettiderna förbättrats - man behöver inte längre stå så länge i kö för att få sina mediciner. Vi vet att det finns kunder som i dag kommer in och behöver en medicin men som inte får den, men så var det före avregleringen också. När man tittar på vad det är som gör att man inte får sin medicin ser man att det många gånger handlar om att den är slut hos leverantören.
Då spelar det ju ingen roll hur många apotek man går runt till, eller om de är statliga eller privat drivna, utan det beror på att medicinen helt enkelt inte finns att uppbåda. Frågan till Vänsterpartiet kvarstår: Är ni beredda att göra det möjligt - och att fortsätta att göra det möjligt - för fler att vara med och utveckla apoteksmarknaden?
Emma Henriksson (KD):
För fyra fem år sedan var debatten på det här området ungefär lika hätsk, även om det då var ett annat statsråd. De som då var upprörda inser att skälen att vara upprörda är enormt mycket större nu. Då tyckte man inte att utvecklingen gick framåt tillräckligt snabbt. I dag går utvecklingen bakåt.
Man försöker att ge sken av att regeringen inte har gjort någonting som kan ha försatt landet i den här situationen därför att man inte har ändrat i lagstiftningen. Nej, det gör inte regeringen, det är riksdagen som ändrar i lagstiftningen. Men det är just det som är problemet. Regeringen ser till att smygvägen försämra för dem som är några av landets mest utsatta. Herr talman!
Jag har läst i Försäkringskassans senaste prognos för verksamheten från 2017 och framåt. På s. 31 kan man ta del av prognosen för 2017 jämfört med den senaste prognosen. I Försäkringskassans regleringsbrev för 2016 sa man: Bryt utvecklingen av antalet timmar!
Se till att stoppa kostnadsökningarna när det gäller LSS! Det har haft effekt. Från en prognos till nästa prognos har kostnaderna minskat med en halv miljard, och det har man åstadkommit genom den kraftiga inbromsningen inom LSS. Min fråga till Mikael Dahlqvist, som representerar regeringspartierna här i dag, är: Är ni inte oroade?
I går hörde vi finansministern säga: Aldrig förr har så få varit beroende av samhällets stöd. Nej, därför att ni har dragit undan samhällets stöd. Är det någonting att vara stolt över eller är det någonting att oroas över?
Emma Henriksson (KD):
Jag trodde att replikerna var till för att jag skulle ställa frågor. Men jag har inget emot att försvara det som är ställningstagandet från utskottets majoritet. Det är alltså inte en reservation. Vi vill att det inte ska funka bara enligt lagens bokstav. Vi vill att det ska funka i människors verklighet.
Det här är inte ett problem överallt, men det är ett stort problem för de personer som drabbas, som i praktiken inte får möjlighet att använda sig av den rätt att välja utförare som anges i lagstiftningen. När lagstiftningen inte fungerar i praktiken har vi ett ansvar att se till att få den att fungera. Herr talman!
Jag vill gå tillbaka till de frågor som jag ställde till Mikael Dahlqvist. Sedan ni tog över regeringsmakten har situationen månad efter månad kraftigt försämrats, och vi kan följa den utvecklingen. I mitt anförande nämnde jag att 80 procent nu får avslag på nyansökningar. Bryter man ned den siffran på halvår kan man se att det under det första halvåret var 78 procent som fick avslag.
Andra halvåret 2016 var det 82 procent som fick avslag. Utvecklingen fortsätter med ett tempo som gör att möjligheten att få personlig assistans försämras dag för dag som vi debatterar den här frågan i kammaren.
Ja, regeringen har tillsatt en utredning som ska vara klar 2018, men den tar inte sikte på de förändringar som har skett på grund av att domstolen har meddelat prejudicerande domar. Flera år i efterhand har Försäkringskassan ändrat sin tillämpning. Situationen är akut, och regeringen borde göra någonting nu. Så frågan kvarstår: Vad gör regeringen just här och nu?
Emma Henriksson (KD):
Jag vill ställa en fråga till Miljöpartiets företrädare, som också ansvarar för den politik som regeringen för även om det ansvariga statsrådet är från Socialdemokraterna. Hur ser Miljöpartiet på att vi har en utveckling som gör att allt färre i dag beviljas assistansersättning från Försäkringskassan?
Detta sker i ett läge där vi i utskottet under den hearing vi hade har fått veta man inte vet vad som händer med de personer som får avslag. Man kan gå tillbaka och titta på siffrorna. År 2010-2014 låg antalet beviljade ansökningar på runt 40 procent. Bottennoteringen var 41,3 och toppnoteringen var 45,6.
År 2014 när ni tog över regeringsmakten låg det på 42,7. Sedan kom regleringsbrevet. Det var det regleringsbrev som sa att man skulle bryta utvecklingen av antalet timmar och särskilt fokusera på nyansökningar. Vi har sett hur fler har fått sin assistans indragen. Under 2015 sjönk andelen beviljade.
Den hade under flera år i följd legat och pendlat lite grann runt 40, 45 procent. År 2015 var det 33 procent som fick sin ansökan beviljad. År 2016 sjönk det till 20,1 procent. Om man bryter ned siffrorna på halvår var det 22 procent första halvåret och 18 procent andra halvåret. Är Miljöpartiet oroat över den utvecklingen?
Om svaret är ja, vad gör ni nu akut för att människor i dag ska få all den hjälp de behöver?
Emma Henriksson (KD):
Jag vet inte riktigt hur man ska tolka svaret, för det lät nästan som att Miljöpartiet gör bedömningen att det här mycket väl kan vara korrekt. Vi talar om att det under 2016 var 471 personer som fick assistans beviljad. Det är siffror som i många år har legat på en bra bit över 1 000 personer. Så många har fått assistans beviljad.
Vi vet hur utvecklingen är i vårt land tack vare de stora framsteg vi gör inom den medicinska behandlingen: Vi räddar livet på fler, men det föds också fler barn som redan från början har stora behov. Utredningar har tillsatts där man tittar på hur utvecklingen har varit. Vad har människor för behov som gör att de har rätt till det samhällsstöd som vi gemensamt i denna riksdag har beslutat att de ska ha?
Det finns ingenting i dessa utredningar som säger att människor blir så mycket friskare. Tvärtom har utvecklingen lett till att det successivt är fler människor som behöver assistans. Människor råkar ut för saker. En del föds med stora behov, och en del drabbas av saker under livet som gör att de får stora behov. Nu har antalet mer än halverats på bara ett par år under er ledning.
Om regeringen tycker att detta är en utveckling som mycket väl kan vara motiverad förstår jag att regeringen inte gör någonting akut. Men vi har människor i dag för vilka man står och vacklar på sjukhusen och inte vet vad man ska göra. Familjer har sina barn liggande kvar på sjukhuset. Det beror inte på att barnen behöver fortsätta att vara där, utan det beror på att regeringen inte tar ansvar för att lösa en situation som är akut.
Det har mycket riktigt funnits ett antal prejudicerande domar där det tog flera år innan någon började använda domen på ett annat sätt. Det gjordes efter regeringens regleringsbrev. Det var väl för väl att regeringen backade från detta regleringsbrev och skrev ett nytt, vilket man alltid gör varje år. Är Miljöpartiet alltså bekvämt med den situation vi har i dag?
Emma Henriksson (KD):
Jag vet att Maj Karlsson och många andra företrädare för Vänsterpartiet är mycket bekymrade över den situation vi har och över det regleringsbrev som sa att Försäkringskassans första uppdrag under året skulle vara att jobba med att bryta utvecklingen av antalet timmar.
Detta var långt ifrån de formuleringar som fanns i regleringsbreven under den alliansstyrda tiden, med en kristdemokrat som ledare för departementet.
Tyvärr kan Vänsterpartiet inte bara utifrån detta svära sig fritt från ansvar för den situation vi i dag befinner oss i. Vi vet tydligt, utifrån hur denna regering hittills har agerat, att detta till syvende och sist styrs av att det är en budgetfråga. Man vill bryta utvecklingen av antalet timmar för att detta kostar så mycket.
Nu har vi fått en prognos från Försäkringskassan där man sedan den förra prognosen - inte sedan mandatperioden började eller sedan ett decennium tillbaka - gör bedömningen att man bara under innevarande år, 2017, har lyckats åstadkomma en besparing på en halv miljard.
Tittar man på året därefter handlar det därutöver om ungefär en kvarts miljard per år, enligt den nuvarande prognosen; det kan såklart bli ytterligare pengar man räknar med att spara. Vi talar alltså om en mångmiljardbesparing på de mest utsatta i samhället, och detta är en budget som Vänsterpartiet stöder.
Så mina frågor till Vänsterpartiet är: Vad har Vänsterpartiet gjort för att sätta hårt mot hårt mot regeringen? Hur mycket har ni prioriterat detta i budgetförhandlingarna och sett till att det får vara stopp och att regeringen vidtar åtgärder för att se till att människors rättigheter garanteras? Det räcker inte med ett högt tonläge. Vad gör ni i praktiken?
Emma Henriksson (KD):
Stämmer de rykten jag har hört om regeringens ambitioner var det inte bara att göra en väldigt låg uppräkning av beloppet utan att helt frysa det. Så det är klart att det har funnits ambitioner hos den nuvarande regeringen att göra ytterligare besparingar på de mest utsatta.
Frågan är om det var krafter inom Miljöpartiet eller inom Socialdemokraterna eller om det var Vänsterpartiet som var mest bidragande till att besparingen inte blev så stor utan mindre. Men under det innevarande året kommer man ändå att göra en besparing på en halv miljard. Det är mycket jämfört med det man basunerar ut som stora satsningar.
Och under budgetdebatten i går stod också finansministern här i talarstolen och slog sig för bröstet och sa att det aldrig förr varit så många som klarar sig utan samhällets stöd. Det handlar inte om att man klarar sig utan. De ansvariga myndigheterna säger att de faktiskt inte vet vad som händer med dem som får sin assistans indragen. Man vet inte om de får sina behov tillgodosedda på något annat sätt.
Men vi vet att detta sparar statskassan en halv miljard bara under 2017 och ytterligare pengar framöver. Vänsterpartiet står bakom den budget som gör att detta är ett faktum, för statskassan men också för de människor som drabbas. Så jag skulle ändå vilja höra inte bara vad Vänsterpartiet gjort för att se till att det inte blivit andra, ytterligare besparingar, utan vad man gör för denna situation.
Vad ställer man för krav på regeringen att faktiskt återkomma här och nu, inte om ett halvår eller om ett eller två år, med något som kanske förbättrar situationen för dem som i dag får sina beslut indragna eller får ett avslag? Vad gör Vänsterpartiet nu?
Emma Henriksson (KD):
Jag ska inte alltid hålla två anföranden om ett och samma betänkande, men det fanns skäl att göra det den här gången. Det framkom nämligen en del saker i debatten som är värda att återkomma till. Vi har i dag hört regeringens företrädare säga: Nu har vi ändrat regleringsbrevet. Nu kan vi nog se en förbättrad situation. Tydligast från Miljöpartiet hörde vi: Bara ni får se siffrorna från i år kommer ni att se att det här nog har vänt.
Jag passade på att springa ut och ta kontakt med Försäkringskassans statistikenhet för att fråga: Kan ni få fram siffror på hur utvecklingen ser ut i år och på andelen avslag? Jag kunde få ett svar. Det ska sägas att det är med det förbehåll som Försäkringskassan brukar ha. Man brukar ta fram statistiken med tre månaders eftersläpning, för då brukar man veta att den är helt säkerställd. Det är den 19 april i dag.
Det är alltså ytterligare några dagar kvar innan det har gått tre månader. Men för januari kan man få fram siffror som möjligen kan komma att ändras något. Under 2016 var det 20 procent som fick detta beviljat. I januari var det 12 procent. Det var 22 procent första halvåret förra året och 18 procent andra halvåret. I januari i år var det 12 procent.
Det är en utveckling som i hög hastighet går åt ett håll. Om jag vore regering skulle jag känna att det är så akut att man ska vidta åtgärder här och nu. Precis som vi hörde i replikskiftet nyss går det att agera snabbt, men det kräver att man har viljan. Frågan är: Har regeringspartierna den viljan, eller blundar man för dessa siffror? Väljer man att låta bli att ta reda på dem för att man inte vill se sanningen i vitögat?
Emma Henriksson (KD):
Personlig assistans är en av de mest grundläggande reformer som har gjorts för människor i vårt land som är väldigt utsatta och som har ett stort behov av stöd från samhället. Under det senaste året har en enorm oro spridits. Vi hör berättelser om personer som får sin assistans neddragen eller helt blir av med sin assistansersättning.
Under hela hösten har vi hört uttalanden från regeringen och inte minst Magdalena Andersson om att vi måste få ned kostnaden för assistansersättningen. Senast förra veckan sa Stefan Löfven att pengarna inte ska gå till jurister och konsulter.
Min fråga till statsrådet Regnér är: Utesluter statsrådet att dessa uttalanden tillsammans med regleringsbrevet och utredningsdirektiven faktiskt påverkar besluten?
Emma Henriksson (KD):
De insatser som regeringen har gjort, de uttalanden som man har gjort, de utredningsdirektiv som man har gett och det uppdrag som Försäkringskassan har fått är just det som skapar oron. Min fråga, som statsrådet inte besvarade, var: Utesluter statsrådet att vad regeringen säger och vad regeringen ger direktiv om påverkar de beslut som tas i ärendena?
Emma Henriksson (KD):
Dagens debatt handlar om människor. Den handlar om alla dem som under det senaste året har ringt och skrivit brev och som har kommit hit till riksdagen.
De har fyllt våra mejlkorgar i hopp om att ge oss en liten insikt om den situation de har och för att hjälpa oss att förstå vilken frustration och vilken ångest de upplever när förutsättningarna plötsligt förändras för dem som är i störst behov av andras stöd för att kunna leva ett vanligt liv.
Den som inte kan klä på sig utan hjälp ska ändå kunna få göra sig fin för att gå på första dejten eller på den viktiga anställningsintervjun. Den som inte kan förflytta sig själv ska ändå kunna få känna friheten på hästens rygg i stället för att tillbringa sina dagar instängd på en institution.
Någon som kan formulera tankarna kan behöva någon annans hjälp för att vi ska höra när den människan säger: Jag vill inte bara överleva - jag vill leva. Herr talman! Vi kristdemokrater har inte begärt dagens debatt för att prata om fusk och brottslighet. Om det finns det nämligen inget att debattera. Vi är alla överens. Detta finns. Det ska upptäckas, och man ska straffas för det.
Men de som är beroende av personlig assistans ska inte straffas - det är vad som sker i dag. Jag hoppas att vi i dag från regeringen kommer att få besked och erkännanden.
Jag hoppas att regeringen erkänner att man har bidragit till, och fortsätter att bidra till, att vi i dag inte kan vara säkra på att de som har rätt till stöd enligt lagen om stöd och service faktiskt får vad vi genom lagstiftning har lovat dem.
Emma Henriksson (KD):
Vi har hört mycket från regeringen i den här debatten även om det inte alls är det som vi kanske hade hoppats få höra. Bland annat gjordes en hänvisning till det som statsrådet Maria Larsson sa och gjorde under den förra regeringsperioden.
Maria Larsson konstaterade att man bör göra en översyn så att det blir en bättre överensstämmelse med andra formuleringar som statsrådet läste upp. Det är helt sant, och det var också det som vi gjorde. Vi fortsatte att gräva för att se var felaktigheterna fanns. Men det vi inte gjorde var att börja dra ned för dem som har faktiska behov.
Jag har tagit ut regleringsbreven till Försäkringskassan från några av de senaste åren. Om man jämför skrivningarna finns det vissa likheter. Vi skrev till exempel i regleringsbrevet för 2012: "Säkerheten och enhetligheten vid beslut om utbetalning av assistansersättning ska öka."
År 2013 skrev vi: "Försäkringskassan ska effektivisera kontrollen av assistansersättningen, effektivisera handläggningen och förbättra utredningarnas kvalitet samt öka kvaliteten och säkerheten i besluten, särskilt i det första beslutet av assistansersättningen." I resten av de regleringsbrev som vi skrev till Försäkringskassan är det liknande formuleringar.
Skillnaden är att regeringen börjar hela regleringsbrevet - årets första uppdrag till myndigheten - med skrivningen: "Försäkringskassan ska bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen." Innan vi vet att det är för många timmar ger man alltså ansvarig myndighet i uppdrag att bryta utvecklingen. Man har redan bestämt sig: Det betalas ut för många timmar.
Det ska inte kunna betalas ut fler timmar, fastän man inte vet om behoven ökar eller om effekten kanske blir att skattebetalarna får ökade kostnader när kommunerna måste ta över ansvaret.
Även socialdemokratiskt ledda kommuner är med och beskriver effekten från i år när myndigheten har dragit in assistansersättningen för någon. Vi kan se att kostnader ökar med inte bara 100 utan ibland med 200, 300, 400 eller 500 procent när ansvaret går över till kommunen. Detta är inte att värna den reform som regeringen säger sig vilja värna.
Det är dock inte bara regleringsbrevet som är problemet, utan det är hur regeringen talar om denna viktiga reform. När finansminister Magdalena Andersson för ganska precis ett år sedan fick frågan om var vi kan göra nedskärningar och var vi kan spara nämnde hon assistansersättningen. Där såg regeringen en möjlighet att skära ned.
Statsrådet Regnér själv och statsministern säger att pengar går till jurister och konsulter. Ja, det går pengar till jurister och konsulter, men det handlar om ganska lite.
Låt mig återgå till socialförsäkringsrapporten och citera handläggarnas bedömning av vilken påverkan förändringen att fler använder jurister haft: "Juristerna ser till att den sökande får de timmar han eller hon har möjlighet att få. - - - Därför blir det särskilt viktigt att handläggaren motiverar sitt beslut noga." Om detta inte gjordes tidigare vore det väldigt allvarligt.
Emma Henriksson (KD):
Jag vill verkligen tro på statsrådet och övriga företrädare för regeringen när ni säger att ni vill att de skattemedel som avsätts för personlig assistans ska användas till det de är avsedda för. Men ska det gå att tro på det måste de välformulerade orden om avsikter också stödjas med handling. Här brister det.
I orden finns makt, och orden måste hänga ihop. Den makt regeringen har väljer ni att använda till att undergräva det som en gång var vår viktigaste frihetsreform. Vad som nu pågår är att rättigheter som fastställts i lag begränsas utan att det finns folkligt förankrade beslut om att det ska ske.
Med misstänkliggörande och hård vinkling av spekulativa siffror håller regeringen på att undergräva stödet för några av dem i samhället som behöver stöd mest. När man säger att det kan vara 10 procent undviker man att säga att osäkerhetsintervallet för beräkningarna om hur mycket som kan vara fusk är mellan 1,8 och 27,6 procent.
Det kan alltså vara 1,8 procent felaktigheter i stället för 10. Och allt det behöver inte ens vara fusk. För att legitimera sina åtstramningar försöker regeringen använda förevändningar om att bara vilja stoppa brottslighet, överutnyttjande och pengar som påstås gå till onödiga kostnader.
Men jag säger som en av de högsta cheferna sa med anledning av spekulationerna om att väldigt stora summor skulle användas felaktigt: "Kriminaliteten stoppas inte av att vi ifrågasätter enskilda assistanstimmar." I grunden handlar den här debatten om vilket samhälle vi vill vara. Vad är det värt för oss skattebetalare att personer som föds med eller har förvärvat en funktionsnedsättning ges möjlighet att leva ett liv som andra?
Emma Henriksson (KD):
Det råder stor oro bland alla de personer som är beroende av personlig assistans för att få en dräglig vardag. Ett antal uttalanden från regeringen spär på den oron.
De kommer dels från finansministern, som tidigt förra hösten gick ut och sa att detta är ett område där regeringen ser att man kan göra besparingar, dels från det ansvariga statsrådet, som målar upp en bild av ett omfattande fusk - utan att det finns stöd för detta. Så skedde till exempel under den särskilda debatt som Kristdemokraterna begärde och som hölls här i kammaren tidigare i höst.
Då sa det ansvariga statsrådet: "Jag vidhåller att det är ett problem att kanske 10 procent av 30 miljarder används till reklam och sponsring." 3 miljarder skulle alltså specifikt gå till reklam och sponsring. Min fråga till statsrådet är: Står du för dessa siffror? Är de korrekta? Vilket underlag har du i så fall?
Emma Henriksson (KD):
Den siffran avser felanvändningen totalt, men nu sa statsrådet att det var 10 procent som gick till reklam och sponsring. Det är något helt annat, och det var de uppgifterna jag efterfrågade. Siffrorna har sin grund i en rapport från Ekonomistyrningsverket, som med expertmetoden visade att det kan finnas ett fel på mellan 1,8 och 27,6 procent - ett väldigt stort osäkerhetsintervall.
Så frågan är: Är det detta intervall statsrådet bygger sina fakta på?