Sven Otto Littorin (M):
Jag tror inte att våra åsiktsskillnader är så stora. Abu Garcia-domen från 2003, som var startskottet till den utveckling som interpellanten och övriga debattörer tar upp, har tagits som intäkt för att kunna göra på det sätt som Luciano Astudillo med flera beskriver. Jag ska inte tolka lagen; det är jag förhindrad att göra enligt grundlag och annat.
Jag kan dock konstatera att Abu Garcia-fallet inte handlade om de situationer som Luciano Astudillo med flera beskriver, nämligen att man säger upp hela personalstyrkan och sedan anställer samma personer trots att det fanns fulla orderböcker. Abu Garcia-fallet behandlade ett specifikt fall där man tydligt angav säsongsvariation som orsak till att man gjorde på detta sätt. Man skulle ta fram en ny rulle och ha den klar till sitt hundraårsjubileum, om jag inte minns fel. Det var en arbetstopp.
Arbetsdomstolen har alltså bara bedömt § 38 och § 39 i medbestämmandelagen utifrån ett fall som inte är jämförbart med de exempel som ni tar upp. Därför är det principiellt viktigt och intressant att Arbetsdomstolen nu har på sitt bord det så kallade Maraboufallet. Det är exakt det ni beskriver, det vill säga att man rundar de olika regler och lagar som finns genom att säga upp och sedan via bemanningsföretag återanställa samma personer.
Jag är oerhört intresserad av att se vad domen kommer att säga. Det finns inget förhandlingsdatum utsatt ännu, men jag hoppas att vi kan få ett besked så snabbt som möjligt. Jag är, precis som ni, bekymrad om det skulle visa sig att det finns utrymme, som Arbetsdomstolen tolkar lagen, att göra på det sättet. Det var inte avsikten från början. Då finns det anledning att återkomma och fundera över vad man i så fall ska göra åt det.
Lagen som den är skriven är ganska tydlig. I MBL:s § 38 finns krav på informationsplikt och i § 39 krav på vetorätt för de fackliga organisationerna när man gör på detta sätt. Jag har varit aktiv i denna debatt och kommer att fortsätta vara det. Jag hade en debatt med Thomas Östros i Uppdrag granskning för någon vecka sedan på detta tema. Den spretade dock, för den handlade om allt från villkoren i kollektivavtalen i bemanningsföretagsbranschen till just den här specifika diskussionen.
Vi kan skilja på tre olika debatter i samma. För det första är vi överens om att bemanningsföretagen är viktiga och fyller en funktion. För det andra tror jag att vi kan vara överens om att det är bra med en hög kollektivavtalsteckningsgrad i bemanningsbranschen.
Vi är också, tror jag åtminstone - utan att lägga ord i er mun - överens om att det är en god idé att vi i grunden i Sverige har samma arbetsrätt och samma regelverk för dem som är anställda i bemanningsföretag och för dem som är anställda direkt hos ett företag. Vad det handlar om är: Kan man göra hur som helst med de medarbetare man har? Svaret på den frågan borde vara nej.
Därmed hoppas jag att interpellanten, Sven-Erik Österberg och Patrik Björck kan känna sig åtminstone lite nöjda. Min åsikt är dock att vi måste avvakta Maraboudomen för att se hur Arbetsdomstolen tolkar denna typ av fall som faktiskt inte prövats där förut.
Skulle Arbetsdomstolen göra tolkningen att det är okej att göra så här är jag inte främmande för att man tittar på hur man då hanterar detta. Vi har utredaren som tittar på hur bemanningsföretagsdirektivet ska implementeras i svensk lagstiftning. Det skulle kunna vara en möjlig väg för att titta närmare på detta i så fall.