Lena Ek (C):
Jag vet inte om jag är extremt nördig, men jag tycker att det här är en jätteintressant diskussion. Jag hoppas att åhörarna också tycker det. Handeln med utsläppsrätter gäller för den del i Europa som omfattar den tunga industrin. Där har vi gemensamma europeiska regler. För resten av samhället har vi, som jag sade, andra regler, men här gäller det alltså den tunga industrin.
Det är ett marknadssystem. Man får sina utsläppsrätter tilldelade. Jag hade velat ha auktionering till hundra procent redan från början, men nu har vi ytterligare en kort tid detta system, som är gemensamt för EU. Systemet är konstruerat så att gränsen sätts utifrån den bästa tekniken, och sedan får man utsläppsrätter. Det fungerar så att den som har sämre teknik får färre utsläppsrätter och måste köpa dem. Man är tvungen att köpa enligt lag.
Det ska vara dyrt att släppa ut koldioxid, och därför ska det minskas. Då blir klimatet bättre. Det är tanken bakom systemet. Jag förstår inte upprördheten. Om man varit duktig och minskat sina utsläpp, och därmed har utsläppsrätter, ska man kunna sälja de utsläppsrätter man får över. Det gäller om vi har ett marknadssystem, vilket jag som liberal centerpartist tycker är vettigt.
Jag vill inte ha statlig reglering av allting. Det är inte min ideologiska utgångspunkt. Hela tanken med att köpa och sälja är att man är tvungen att köpa om man är dålig och får chansen att sälja om man är bra. Sedan är frågan om det totalt sett är för mycket.
Om de som varit duktiga inte skulle få tjäna pengar på att vara duktiga, vilket är tanken med systemet, gynnar det inte de bästa utan de sämsta, och därmed blir hela systemet kortslutet. I så fall kan vi lägga ned det, för då motverkar det ju sitt syfte. De som är duktiga ska kunna sälja utsläppsrätter. De ska kunna tjäna pengar på det.
Andra, som är dåliga, ska se att det är lönsamt att vara bra och vilja investera i bättre teknik. Det är så systemet är konstruerat. Om vi vill skärpa systemet och göra det ännu tajtare kommer auktioneringen successivt - vilket redan är beslutat bland de 27 medlemsländerna - i stället för tilldelning enligt bästa tillgängliga teknik, om vi talar om framtiden. De första auktioneringstillfällena kommer i höst. Det ska bli spännande att se hur det går.
Det betyder mycket för oss alla som är intresserade av miljö och klimat. I torsdags fattade vi regeringsbeslut om att lämna förslag till riksdagen om den svenska delen beträffande europeisk registrering, europeiska system och hur vi ska kunna sätta i gång den gemensamma europeiska auktioneringsverksamheten. Det var för mig som miljöminister en bra dag.
Det kändes bra att kunna fatta det beslutet, och jag hoppas att vi snabbt får igenom det i riksdagen så att vi kan vara klara med den svenska delen. Om vi vill skärpa det hela ännu mer än det som redan är bestämt ska vi, som vi sade tidigare, höja EU:s ambitionsmål från minus 20 procent till minus 30 procent.
Det finns med i de svenska förhandlingspositionerna, både för mig som miljöminister och för finansministern, som diskuterar detta på Ekofin. Det är dock inte alldeles enkelt eftersom det finns länder som inte tycker som vi. Man får problematisera svaret lite grann och säga att det finns en del frågor som vi behöver lösa, kanske främst med Polen, som är det land som är mest emot att skärpa de europeiska klimatreglerna.
Jag är mycket angelägen om detta system. Den som är duktig ska tjäna på att minska sina utsläpp, och den som är dålig ska få betala mer. Jag är mycket angelägen om att systemet ska finnas kvar och bli starkare.