KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Regeringens svar på kommissionens öppna samråd kring den femte rapporten om den framtida sammanhållningspolitiken är väl genomtänkt. Ministern höll en mycket välbesökt hearing den 21 januari, och det är glädjande att många av de synpunkter som framkom där återfinns i regeringens svar.
Som bekant är sammanhållningspolitikens mål att bidra till ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom Europeiska unionen. Den syftar till att minska regionala skillnader och ojämlikhet mellan människor i de olika regionerna.
Jag anser att regeringen visar en mycket ansvarsfull hållning genom att kräva en reformering av sammanhållningspolitiken när det gäller både omfattning och sammansättning.
Under den nuvarande perioden omfattar strukturfonderna och sammanhållningsfonden drygt en tredjedel av EU:s budget, vilket är ca 350 miljarder euro. Det är mycket pengar som skattebetalarna i bland annat Sverige har slitit hårt för.
Därför är det naturligt att Sverige ska ta del av dessa fonder men också att vi ska våga ifrågasätta storleken och användningen av fondmedel. En resultatorienterad och effektiv sammanhållningspolitik är något som borde vara en självklarhet.
Det är det inte nu, och i vissa länder har man missbrukat EU-fonderna till meningslösa projekt och, ännu värre, för egen vinning för de inblandade.
Till skillnad från Marie Nordén anser jag att regeringen tydligt poängterar att det för Sverige är särskilt viktigt att lyfta fram behovet av speciella insatser som möter de geografiska och demografiska utmaningarna i de glesbefolkade delarna i norra Sverige.
Med sina hårda klimatvillkor och långa avstånd är Jämtland precis en sådan region som nämns i regeringens svar till kommissionen. Som skåning har jag inga anspråk på att kunna Jämtland bättre eller ens lika bra som Marie Nordén, men jag vill inte se regionen endast som ett mörkt och kallt ställe beroende av stöd från EU.
Tvärtom har Jämtland fantastiska möjligheter, bland annat inom turist- och upplevelseindustrin - två områden som trots finanskrisen ökade och har stor potential inför framtiden. Herr talman!
Regeringen arbetar för att alla delar av landet ska utvecklas av egen kraft och bidra till det gemensamma bästa. Som ministern säger: Alla regioner kan och ska vara tillväxtregioner. Detta gäller självklart Jämtland - och Värmland, Skåne och alla andra.
Boriana Åberg (M):
På Marie Nordéns påstående att Moderaterna är emot stöd för vissa delar av landet vill jag svara att alla fyra allianspartier som ingår i regeringen är för en politik för tillväxt i alla delar av landet. Målet är att ta vara på alla människors utvecklingspotential, oberoende av bostadsort.
Eftersom det i dag är den internationella kvinnodagen frestas jag att tillägga: och oberoende av kön. I bland annat svaret till kommissionen beaktar regeringen särskilt jämställdhetsperspektivet och de europeiska kvinnornas rätt att delta i arbetslivet på samma villkor som männen. Det är inte verklighet i hela unionen.
Boriana Åberg (M):
Jag håller inte med Krister Örnfjäder om att den enda regionalpolitik som bedrivs är den politik som sker i samband med fördelningen av de regionala strukturfonderna. Det görs mycket mer på alla nivåer. Regeringen vill verkligen att alla delar av landet ska utvecklas.
Storstäderna och landsbygden ska utvecklas i symbios som helhet och föra landets utveckling framåt. När det gäller integrationen har sedan regeringen tillträdde 2006 arbetslinjen varit en av de viktigaste reformer som man har genomfört.
Människor ska växa och utvecklas genom eget arbete. Det är det enda möjliga sättet för utveckling att människor bidrar och har starkare självförtroende. Fördelningen av pengar är en annan regerings signum.
Boriana Åberg (M):
Vi diskuterar nu budgeten för 2012. I de regionala strukturfondsprogrammen satsas 3,6 miljarder på utvecklingsinsatser år 2013. Vi får också insatser genom europeiska socialfonden, som Krister Örnfjäder nämnde.
Det är 2,8 miljarder under samma period. Jag skulle vilja att vi håller oss till det år vi diskuterar. När det gäller diskussionen om de framtida satsningarna inom strukturfondsprogrammen i den europeiska socialfonden pågår förhandlingarna.
Beslut kommer inte att fattas förrän 2013. Låt oss inte gå händelserna i förväg.
När det gäller ungdomsarbetslösheten vågar jag påstå att anledningen till att så många ungdomar har svårt att hitta jobb är det havererade socialdemokratiska utbildningssystemet, där eleverna tillåts gå genom skolan utan att lära sig någonting och utan att få några praktiska färdigheter och kunna vara attraktiva på arbetsmarknaden.
Detta har vi försökt vända genom den nya skollagen och genom införandet av praktiska utbildningar som rustar ungdomarna bättre. Dessutom har vi sänkt arbetsgivaravgifterna för att anställa ungdomar. Vi har också insatsen med sänkt restaurangmoms, som ni skrattar åt.
Den kommer också att ge tusentals jobb till ungdomar och andra som står långt från arbetsmarknaden.
Boriana Åberg (M):
Av den repliken kan man utläsa att det inte bara finns en tydlig ideologisk skillnad mellan mig och Kent Persson, utan det är även skillnad på rapporterna som vi läser. De rapporter jag har läst, som handlar om öppnandet av den offentliga sektorn för privata aktörer, säger att människor är betydligt nöjdare med den service de får.
För mig som moderat är frihetsaspekten mycket viktig. Individens frihet att välja vårdcentral, skola och äldreomsorg är grundläggande liksom möjligheten att kunna välja bort de verksamheter man inte är nöjd med och söka sig någon annanstans där kvaliteten är bättre.
Det handlar om att själv bestämma över sitt liv och sina angelägenheter och inte överföra makten till politikerna. Där ni i Vänsterpartiet ser rovgiriga kapitalister ser jag vanliga arbetstagare som vågat lämna en trygg anställning för att i stället satsa på företagande inom ett område som de känner väl.
Jag ser barnmorskan Tina i Trelleborg, som belånade sitt hem för att starta egen barnmorskemottagning. Jag ser sjuksköterskan Anna i Stockholm, som jobbade på sjukhuset på natten och på dagen renoverade sin blivande mottagning. Jag har träffat dem, och jag vet att ingen av dem drömmer om enorma summor i skatteparadis.
Däremot drömmer de om att ha pengar nog att betala sina anställda, att ha pengar till fortbildning av anställda och att kunna betala reparatören som fixar röntgenskannern när den går sönder.
Boriana Åberg (M):
Vi ska dra oss för att dra alla företag över en kam. Självklart finns det sådana som har missbrukat förtroendet, och de ska inte tillåtas bedriva sina verksamheter. Men det handlar också om kontroll och bra upphandlingar, som vissa politiker är ansvariga för.
Det är där vi ska söka ansvaret i stället för att skuldbelägga de kvinnor som har vågat starta företag. På tal om att det är just kvinnor som startar företag inom vård, omsorg och skola kan jag säga att man vanligtvis brukar gräva där man står.
Det är inget konstigt med att man satsar på ett område som man känner väl och där man har idéer om hur det kan bli bättre och hur man kan använda innovationer för att organisera verksamheten på ett bättre sätt.
Till skillnad från Kent Persson har jag levt i ett samhälle där allt styrdes av politiker, nämligen det socialistiska drömsamhället i Bulgarien, mitt forna hemland. Politikerna bestämde inte bara vilken skola man skulle gå i, utan även vilka kläder man skulle ha, vilken mat man skulle äta och vilket parti man skulle rösta på.
Det fanns nämligen bara ett parti, och dessutom var man tvungen att gå och rösta. Jag vill inte tillbaka till det samhället. Tro mig - det är inget samhälle som vi strävar efter. Vi är för ett samhälle där individen får frihet att bestämma framför kommunpolitiker, regionpolitiker och riksdagspolitiker.
Boriana Åberg (M):
När man lyssnar på Socialdemokraterna kan man få uppfattningen att det knappt är några kvinnor i bolagsstyrelserna i Sverige, men så är det inte. Sverige är faktiskt det fjärde bästa landet bland EU:s medlemsstater när det gäller andelen kvinnor i de stora börsnoterade bolagens styrelser, enligt kommissionens siffror för 2013.
Sverige med sina 26,5 procent är inte långt bakom det första landet, Finland, som har en representation på 29 procent. Sverige ligger mycket högre än genomsnittet i EU, som är 16,6 procent. För övrigt har Finland ingen kvotering.
Jag håller med om att det behöver bli bättre - men inte genom tvång. Det är mycket smartare att underlätta för kvinnor att starta och driva företag och få utveckla sin kompetens och erfarenhet och göra dem attraktiva och eftertraktade som medlemmar och ordförande i styrelser.
Regeringens reformer, som RUT-avdraget och öppnandet av den offentliga sektorn för privata utförare, har gjort just detta: Man har gett kvinnor en möjlighet att starta och driva företag.
Det är dessa kvinnor som Socialdemokraterna motarbetar när de kräver att RUT-avdraget ska halveras och att kommunerna ska återta de välfärdssektorer som är öppna för privata utförare.
På det sättet slår man undan benen på dessa kompetenta kvinnor och hindrar dem att utveckla sina kompetenser, som gör dem eftertraktade i styrelser.
Boriana Åberg (M):
Socialdemokraterna föreslog i sin budgetmotion förra hösten en lagstiftad könskvotering till bolagsstyrelserna. Ingen styrelse ska ha en representation med mindre än 40 procent kvinnor står det där. Men hur är det i det egna ledet? LO:s styrelse består av 13 män och 2 kvinnor.
Det är långt ifrån den jämna könsfördelning som eftersträvas. Varför föregår inte LO med gott exempel? LO är en viktig opinionsbildare. Varför gör man inte det och ser till att man har hälften kvinnor och hälften män i LO:s styrelse?
Jag tycker att det är upp till företagens ägare att bestämma vem som ska sitta i styrelsen eftersom det är ägaren som i slutändan sitter med ansvaret för företaget.
Men jag tycker också att näringslivet behöver en mångfald av människor med olika erfarenheter, bakgrund, ursprung, kön, sexuell läggning, etnicitet och så vidare.
En ägare som tackar nej till kvinnors kompetens och erfarenhet får skylla sig själv när han blir lämnad kvar på perrongen och tåget har gått.
Boriana Åberg (M):
Det betänkande som vi behandlar i dag tar även upp frågor om körkortsutbildning. Det är viktiga frågor. I valrörelsen gav Stefan Löfven ett löfte om att ungdomar ska kunna få ta ett CSN-lån på max 25 000 kronor för att ta körkort.
Stefan Löfven upprepade löftet vid två tillfällen, första gången i sitt sommartal och sedan vid en presskonferens med Gabriel Wikström, dåvarande SSU-ordföranden, numera minister. Därför är jag lite förvånad över att Socialdemokraterna i trafikutskottet inte yrkade bifall till motionen om CSN-lån för att ta körkort.
Ni yrkade inte ens bifall till de mer allmänt hållna motionerna om att överväga initiativ som ger ungdomar möjlighet att ta körkort. Därför vill jag fråga Johan Andersson: Gäller Stefan Löfvens löfte fortfarande? Kommer ungdomar att kunna ta CSN-lån för att ta körkort?
Boriana Åberg (M):
Jag tycker att det var en fin gest att visa att man står bakom sin regering och den kommande, efterlängtade propositionen om CSN-lån till ungdomar.
Men jag misstänker att förutom den besvärliga parlamentariska situationen är det den besvärliga regeringssituationen som ni har som gör att ni håller er lite bakom i denna fråga, nämligen att ni inte är överens med det andra partiet i regeringen, Miljöpartiet. Jag minns i somras Miljöpartiets reaktioner när Stefan Löfven kom med sitt löfte.
"Vi tycker inte att det är bra med ett generellt CSN-lån för att ta körkort. Det gynnar de som vill ta det där körkortet". Det sa Esabelle Dingizian, dåvarande ungdomspolitisk talesman. Ungdomsorganisationen i Miljöpartiet gick ännu längre i sin kritik.
Språkröret Lorentz Tovatt uttryckte på Twitter att förslaget var miljövidrigt, trams och populism. Jag undrar om detta kan vara ett hinder för att den efterlängtade propositionen kommer i april.
Boriana Åberg (M):
Jag hade inte tänkt anmäla mig till denna interpellationsdebatt, men så hände en sak i morse och nu står jag här. I morse skulle jag flyga till Arlanda, men på grund av ett tekniskt fel lyfte inte planet. Jag och många av mina medpassagerare fick boka om oss till Malmö Aviations flyg till Bromma.
Tur att flygplatsen inte är nedlagd så att vi nu hinner till våra arbeten och möten, skämtades det bland resenärerna. Det som håller på att hända är dock inte roligt.
Den aviserade nedläggningen av Bromma flygplats vittnar om stor okunskap om, för att inte säga förakt för, övriga landet och dess behov.
Stockholms politiker, som representerar Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Vänstern och Feministiskt initiativ, bestämmer sig för att lägga ned en flygplats som är viktig för hela Sverige. Det är en strategisk fråga som hör hemma på regeringens bord men avgörs på kommunal nivå.
Sverige är större än Stockholm, och Stockholm är större än Stadshuset. Den som tvivlar kan läsa Handelskammarens rapport, där det visar sig att det finns betydligt fler intressen att tillgodose än påstådda bygg- och miljöintressen. Förutom möjligheten att arbetspendla hotas även värdefulla arbetstillfällen.
Företaget Malmö Aviation har till exempel sitt nav på Bromma flygplats. Vad händer med företaget om flygplatsen läggs ned, och med andra liknande företag? Vad händer med alla som är sysselsatta med markservice, säkerhetskontroller, tekniskt underhåll och så vidare på Bromma flygplats? Ska de bli arbetslösa? Fru talman!
En sak är säker: Den aviserade nedläggningen kommer att förinta konkurrensen på flygmarknaden. Det går inte att flytta all trafik till Arlanda. Redan nu är det trångt på start- och landningsbanorna, särskilt på morgnar och kvällar.
Från och till Bromma görs 47 000 flygningar årligen, och 2,5 miljoner passagerare passerar flygplatsen. Det kommer att bli trångt på Arlanda. De mindre flygbolagen kommer inte att kunna hävda sig. I dag har Bromma förbindelser till 13 orter i landet.
För många av dem är flygningen till Bromma den enda förbindelsen med huvudstaden. Utanför Stockholm ifrågasätts nedläggningen även av företrädare för regeringssidan, vilket görs också här i kammaren. I somras sade Lennart Holmlund, som även min kollega Edward Riedl refererade till, följande: "Jag tycker det blir lite av en omvänd regionalpolitik.
Om Bromma lade ned skulle nog många företag överväga att flytta till Stockholm i stället. Får flygplatsen vara kvar så främjar det också övriga landet." Min fråga till statsrådet är alltså precis densamma som alla andras hittills, förutom Peter Perssons. Kan statsrådet lova att Bromma flygplats inte läggs ned?
Boriana Åberg (M):
Ängelholm, Malmö, Halmstad, Växjö, Kalmar, Trollhättan, Sundsvall, Östersund, Ronneby, Visby, Landvetter - alla dessa flygplatser drabbas om Bromma läggs ned. Vi är många här i kammaren och betydligt fler ute i landet som inte tycker att en förhandlingsperson är en bra lösning eller ett bra förslag.
Det vore bättre om regeringen satte ned foten och visade handlingskraft och ansvar för jobben, för företagandet och för tillväxten. Miljöpartiet, som också ingår i regeringen, skriver i sitt program att tåget ska vara billigare än flyget.
Det är behjärtansvärt, men bara om det uppnås utan att stänga fungerande flygplatser, undergräva konkurrensen mellan flygbolag och låta flygresor bli en ouppnåelig lyx för de flesta.
Boriana Åberg (M):
Det skulle ha varit förödande för de små företagen om möjligheten att undanta två personer från turordningsreglerna skulle tas bort. Därför är det glädjande att så inte är fallet. Ändringar i turordningsreglerna är efterlängtade, dock åt det andra hållet. Lagen om anställningsskydd måste reformeras.
Som den är utformad i dag blir människor med svag förankring på arbetsmarknaden diskriminerade eller förfördelade. Ungdomar och nyanlända invandrare är nämligen bland de första som får lämna en arbetsplats vid uppsägningar.
Även i större företag finns möjlighet till undantag från turordningsreglerna via överenskommelser mellan arbetsgivaren och facket. Dock är ungdomar numera sällan medlemmar i facket, och då är frågan om facket verkligen tar dem i försvar när det gäller. Herr talman!
Den senaste tidens volatila marknader visar att konjunktursvängningar lär vara det normala i framtiden. Anpassningar av personalstyrkans storlek till följd av internationella marknadssvängningar lär därför öka i både omfattning och frekvens.
Den framtida tryggheten på arbetsmarknaden ligger därför inte i att stanna hos en och samma arbetsgivare så länge som möjligt utan i förmågan att vara anställbar på arbetsmarknaden. Kompetensutveckling och mobilitet blir därför nyckelkomponenter för den framtida arbetstagaren.
Tanken med LAS är att den ska skydda arbetstagaren från godtyckliga uppsägningar och också från en förhandlingsmässigt starkare arbetsgivare, vilket är bra. Men i praktiken har det uppkommit en oönskad situation där LAS motverkar mobilitet och flexibilitet på arbetsmarknaden.
Därför är det önskvärt att reformera lagen så att den inte bidrar till att det byggs höga murar runt arbetsmarknaden som minskar människors benägenhet att byta jobb och dessutom minskar möjligheten för arbetslösa och studenter att komma in på arbetsmarknaden.
Boriana Åberg (M):
Turordningsreglerna kan vara problematiska inte bara för företag utan även för offentliga arbetsgivare, till exempel kommuner. När antalet elever minskar tvingas kommunerna att avskeda de senast anställda lärarna, som har de nya idéerna och undervisningsmetoderna. Det kan ställa till med problem.
Turordningsreglerna kan vara problematiska även för arbetstagare med långa anställningstider eftersom de invaggas i en falsk trygghet att det är antalet år som räknas, inte den egna kompetensen. De riskerar att fastna i vantrivsel, som kan leda till sjukskrivningar och döda arbetsglädjen.
Jag vill tipsa ministern om att det under 90-talet infördes en ny modell i Danmark som benämns flexicurity. Det var faktiskt en socialdemokratisk statsminister, Poul Nyrup Rasmussen, som införde modellen. Den danska modellen innebär att det är lättare att bli uppsagd men också att det är lättare att få ett nytt jobb.
Arbetslöshetsperioden blir kortare, och därmed blir arbetslöshetsersättningen också högre. Kanske det är något för Sverige att ta efter.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar infrastrukturministern för svaret men är lite besviken då det över huvud taget inte besvarar min fråga om vilka åtgärder som kommer att vidtas utan enbart innehåller en redogörelse för gällande bestämmelser. Jag klandrar inte infrastrukturministern för det.
Interpellationen var ställd till justitieministern eftersom fenomenet svarta körskolor först och främst handlar om ekonomisk brottslighet. Det är en olaglig verksamhet som lurar staten på skattepengar, utsätter människor för fara och i värsta fall sätter människoliv på spel.
Det är svårt att uppskatta omfattningen, men vittnesmål från bland andra förarprovsförrättare talar om att svarta körskolor är en organiserad verksamhet som framför allt finns i storstäderna men även på andra håll. Särskilt oroande är att verksamheten sker helt öppet eftersom risken att åka fast är i det närmaste obefintlig.
Svarta körskolor polisanmäls sällan. Skälen till det är flera. En polisanmälan kräver ett identifierat brottsoffer, vilket sällan kan påvisas då den betalande kunder inte upplever sig som ett offer och inte har något intresse av att verksamheten granskas.
Det krävs också att anmälaren identifierar sig, men det är få som vågar eftersom hot förekommer. Dessvärre är svarta körskolor inte ett område som prioriteras av polisen. Straffvärdet är lågt, och det krävs omfattande bevismaterial.
Risken att bli stoppad på vägen av trafikpolis är inte stor med tanke på antalet trafikpoliser. Visst har det hänt att polisundersökningar av svarta körskolor har lett till åtal. Det har till och med hänt att åtal lett till fällande domar, men påföljderna har varit ringa.
Det har handlat om dagsböter, och det har inte givit någon avskräckande effekt. De böter som har utdömts har varit låga i jämförelse med intäkterna som den olagliga körskoleverksamheten genererar. Dagsböter baseras på inkomsten, och som bekant deklarerar människor som jobbar svart inte särskilt höga belopp.
Det krävs därför en ändring av lagstiftningen och kännbara påföljder för dem som driver svarta körskolor. Min förhoppning är att infrastrukturministern instämmer och arbetar för det.
Boriana Åberg (M):
För att undvika missförstånd vill jag förtydliga att syftet med interpellationen inte på något sätt är att försvåra för privatister som kör med sina föräldrar, fastrar eller mostrar. Syftet är att hindra svarta organiserade körskolor med många elever som de lurar.
Eleverna är förvissade om att de får en riktig utbildning, och dessutom luras staten på skattepengar. Jag är glad över att infrastrukturministern är beredd att ta ansvar inom sitt område.
Alliansregeringen påbörjade detta redan 2012 när antalet övningskörningstillstånd begränsades till 15 per privat handledare. Detta försvårade möjligheterna att bedriva olaglig körskoleverksamhet utan att på något sätt hindra de privatkörande eleverna.
Visst kan man fråga sig om 15 är det optimala antalet, eftersom 85 procent av alla privata handledare bara har en körkortsaspirant. Men begränsningen var onekligen ett steg i rätt riktning. Alliansregeringen gav Trafikverket i uppdrag att vidareutveckla förarprovsverksamheten.
Inom det uppdraget kom Sveriges Trafikskolors Riksförbund med idén om det digitala utbildningsprotokollet, som inte bara skulle korta förarprovsköerna utan även hindra svarta körskolor från att bedriva verksamhet. Vad är ett digitalt utbildningsprotokoll?
Förenklat handlar det om ett digitalt verktyg där utbildaren antecknar elevens framgångar i de olika delmomenten i förarutbildningen enligt Trafikverkets föreskrifter. Det digitala utbildningsprotokollet är tänkt att användas för all körkortsutbildning, såväl privat som på körskola.
Elev och handledare har tillgång till protokollet genom legitimering via bank-id eller liknande. Det säger sig självt att den som bedriver olaglig verksamhet är mindre intresserad av att exponeras med sin identitet.
Försök med digitala utbildningsprotokoll bör startas så fort som möjligt, utvärderas och sjösättas för att minska antalet oförberedda körkortselever på förarproven men även för att försvåra för dem som bedriver svart körskoleverksamhet.
Det var alliansregeringens intention, och min förhoppning är att infrastrukturministern delar den. Under mina återstående 30 sekunder vill jag fråga ministern om hon har några konkreta idéer om hur hon ska ta reda på hur stor omfattningen av svarta körskolor är.
Boriana Åberg (M):
Det är en idé att vända sig till polisen. Men det är ännu bättre om man vänder sig till de olika förarprovskontoren, för det är där man ser hur samma bil kommer med olika elever eller hur samma människor kommer med en busslast elever som gör förarprovet med inte tillfredsställande resultat.
Man kan också vända sig till branschorganisationen, Sveriges Trafikskolors Riksförbund, som i december 2014 hade ett seminarium om just svarta trafikskolor. Då framkom det skrämmande uppgifter om de svarta trafikskolornas utbredning.
Det visade sig genom en enkät som STR har gjort bland sina medlemmar att 80 procent av alla utbildare har upplevt svarta körskolor på sin ort. Det är inte svårt att förstå oron och uppgivenheten bland dem som bedriver laglig verksamhet, betalar arbetsgivaravgifter, moms, Fskatt, tillsynsavgifter till Transportstyrelsen och så vidare.
De som gör rätt för sig kan inte konkurrera med dem som fuskar. Ärliga näringsidkare med små marginaler tvingas lägga ned sina verksamheter. Då försvinner arbetstillfällen och även service för medborgarna. Om trenden med den svarta verksamheten inte bryts riskerar det att demoralisera hela förarutbildningen.
Därför är det viktigt att det tas krafttag från alla berörda myndigheter: polisen, Ekobrottsmyndigheten, Transportstyrelsen och även Försäkringskassan, för att omöjliggöra existensen av svarta körskolor.