Ann Arleklo (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 1, 5 och 7. En väl fungerande hälso- och sjukvård kan vara skillnaden mellan liv och död för en människa. När en svårt sjuk kan botas och återvända till ett aktivt liv eller när ett för tidigt fött barn kan räddas är det för den enskilde, familjen och de närstående det absolut viktigaste och mest betydelsefulla som hänt i livet.
Inget är mer avgörande för livskvalitet. Det som dagligen utförs i svensk hälso- och sjukvård kan upplevas som ett mirakel för den enskilde men är ett resultat av professionellt och hårt arbete av engagerade medarbetare. Det är också ett resultat av gemensamma investeringar under lång tid i en strävan att erbjuda alla, inte bara några, den allra bästa hälso- och sjukvården.
Detta har drivit på utvecklingen och bidragit till att svensk hälso- och sjukvård i internationella jämförelser rankas mycket högt när det gäller medicinsk kvalitet.
Ska svensk hälso- och sjukvård kunna behålla den toppositionen måste den ha tillgång till den allra senaste kunskapen, professionella medarbetare, de mest avancerade behandlingsmetoderna samt teknik och läkemedel för att kunna bota, lindra och förebygga sjukdomar och ohälsa.
Målet måste vara att ständigt flytta fram positionerna genom investeringar i forskning och utveckling så att fler med dödliga sjukdomar kan räddas till livet, att kroniska sjukdomar kan behandlas så att människor kan leva ett gott och självständigt liv och att behandlingsbara sjukdomar kan förebyggas och botas. Fru talman!
Forskning och utveckling måste vara en central och integrerad del i svensk hälso- och sjukvård så att ny kunskap snabbt når ut och används i vården och kommer patienterna till del. För att svensk hälso- och sjukvård ska kunna behålla sin tätposition krävs en uthållig offentlig satsning på investeringar i hälso- och sjukvård. Detta måste gå före kortsiktiga skattesänkningar.
Investeringar i sjukvård är en investering för ett bättre samhälle för oss alla. Den som blir sjuk ska veta att han eller hon får hjälp av personal som har den absolut bästa utbildningen och tillräckligt med tid och som arbetar med de mest moderna metoderna och den senaste medicinska tekniken. Det finns i dag alltför stora skillnader i den vård som erbjuds.
En del skillnader är ofrånkomliga och har till exempel att göra med Sveriges geografi och med avstånd. Men det finns i dag skillnader som är omotiverade och påverkbara. För att säkerställa att alla offentligt finansierade vårdgivare erbjuder vård av hög kvalitet föreslår vi att ett system med nationell kvalitetscertifiering införs.
Den nationella certifieringen ska gälla alla offentligt finansierade vårdgivare, offentliga såväl som privata. För att få certifiering ska vårdgivaren visa att vården är av hög kvalitet, är evidensbaserad, håller god tillgänglighet och uppfyller krav på patientsäkerhet med mera.
Certifieringen innebär att alla vårdgivare måste följa nationella riktlinjer och ingå i samma nationella system för kvalitetsregister och öppna jämförelser. Den som besöker den allmänna sjukvården ska vara tryggt förvissad om att behandlingsmetoderna säkert vilar på vetenskap och beprövad erfarenhet. Att tillförsäkra detta borde vara en självklar del av de nationella riktlinjerna.
Vi anser vidare att regeringen bör ta fram ett förslag till förtydligande av hälso- och sjukvårdslagen om att ersättningssystemen i vården ska utformas så att de utifrån ett jämlikhetsperspektiv premierar hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser. Fru talman! I dag vittnar många människor om problem med att komma i kontakt med vården.
När man väl får vård är man oftast nöjd med kvaliteten, men virrvarret mellan olika instanser i sjukvården, väntan på remiss, nya läkarbesök och överlämnandet mellan olika vårdnivåer tar tid och skapar frustration. Vårdgarantin är viktig, men vårdgarantin har ett stuprörstänkande och det som händer däremellan räknas inte.
Vi föreslår därför att det införs ett system med patientkontrakt som omfattar alla delar i hälso- och sjukvården: besök, undersökningar, röntgen och remisser. I kontraktet ska det finnas en tidsplan för remisser och eventuella behandlingar, och det ska klart framgå vem som ska utföra behandlingarna.
När vården och patienten har kommit överens om vad som ska göras och när, ska kontraktet fungera som en vårdgaranti som säkerställer att patientens sammanlagda tid för undersökning och behandling blir kort. Ett sådant kontrakt skulle enligt vår mening modernisera sjukvården, strukturera kvalitetsarbetet och höja kvaliteten i vården. Regeringen bör återkomma till riksdagen med ett förslag om detta.
Fru talman! En angelägen fråga för oss gäller arbetet med patientsäkerhet. Alla patienter ska kunna veta att de får en säker vård av god kvalitet oavsett var i landet de bor eller vilken sjukdom de söker för. Säker vård av hög kvalitet anser vi vara grundläggande för den svenska vården.
Vi anser att statens insatser för att säkerställa kvalitet och säkerhet i alltför hög grad har varit fokuserad på tillsyn när något händer. Hälso- och sjukvården måste enligt vår mening hela tiden dels arbeta systematiskt med patientsäkerhet, dels lära av sina misstag för att förbättra och utveckla kvaliteten och bekämpa ojämlikheter i vården.
För att all personal ska känna sig trygg med att rapportera in avvikelser är det viktigt att misstag och tillbud används i lärande och förebyggande syfte, inte för att peka ut syndabockar även om felbehandlingar självklart alltid ska utredas och leda till konsekvenser för den som brister i ansvar. Fru talman!
Det bör genomföras regelbundna vårdskadeundersökningar inom hälso- och sjukvården, och dessa ska åtföljas av särskilda åtgärdsprogram. Arbetet kräver naturligtvis flera insatser och bygger på att det bedrivs ett aktivt arbete över hela landet och i alla delar av vården. Det arbete som bedrivs i dag med nationella riktlinjer och öppna jämförelser är ett bra första steg.
Den nya patientsäkerhetslagen är ett steg i riktning mot att titta på system och styrning snarare än att fokusera på enskilda människors misstag. Den nya lagen infördes emellertid på ett alltför snabbt och ogenomtänkt sätt. Socialstyrelsen, som tog över merparten av Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds uppgifter, fick inte tillräckliga resurser för att sköta den viktiga klagomålshanteringen.
Detta har gjort att tusentals ärenden ligger på hög och ännu inte har behandlats. Vi anser att det är av största vikt att Socialstyrelsen ges möjligheter att hantera klagomålshanteringen och att regeringen noga följer denna fråga och vid behov vidtar ytterligare åtgärder. Samhället måste kunna erbjuda tydliga kommunikationsvägar för patienter som har blivit felbehandlade eller skadade i vården.
Dessa patienter måste kunna känna trygghet i att veta att deras fall verkligen prövas. Det handlar om förtroende för hela sjukvårdssystemet. Fru talman! Jag vill också ta upp en annan fråga, nämligen missbruksproblematiken. Där har vi ett särskilt yttrande.
Missbruksutredningen, som presenterades våren 2011, visar på flera utmaningar för den svenska missbrukarvården, inte minst på alkoholområdet. 300 000 personer bedöms befinna sig i missbruk, men av dem är det ytterst få - en av fem - som får behandling.
Utredningen framhåller dels den höga tröskel som hindrar många att söka sig till den kommunala socialtjänsten, dels bristen på kompetens för att diagnostisera och behandla alkoholberoende. Det saknas specialistutbildad personal i den utsträckning som skulle vara nödvändig, och det råder brist på flera utredande och behandlande specialiteter inom missbrukarvården.
Detta gäller läkare, psykoterapeuter, psykologer och socionomer. Även andra yrkesgrupper behöver kompetensförstärkning för att svara mot behandlingsbehoven. Vi anser att det är viktigt att snabbt bidra till att fylla de luckor som finns i utbildningen av personal som ska hantera missbruksproblematik. Det tunga alkohol- och narkotikamissbruket har ökat med 20 procent på tio år.
Inom primärvården har man på många ställen infört särskilda resurser för att minska tobaksbruket. Vi anser att man måste tänka i liknande banor när det gäller den stora grupp som brottas med riskbruk av alkohol. Med rätt utbildningsinsatser skulle primärvården kunna erbjuda stöd där man klarar av att bemöta frågor om alkohol på samma sätt som patienter ofta får stöd i frågor om kost, rökning och motion.
Utbildningarna för sjukvårdspersonal som rör grundutbildning av sjuksköterskor, socionomer, psykologer och läkare bör därför stimuleras till att utöka och fördjupa inslagen om missbruk och beroende i utbildningsprogrammens obligatoriska delar. Fru talman!
Avslutningsvis: Avgörande för hälso- och sjukvårdspolitiken nu är att regering och riksdag bedriver en uthållig politik där hälso- och sjukvården prioriteras i ett 10-15-årsperspektiv i stället för att man satsar på kortsiktiga skattesänkningar. Sjukvården byggs upp under mycket lång tid. Det tar tio år att slututbilda en läkare.
Det tar år att bygga upp en sjukhusverksamhet.