LiseLotte Olsson (V):
Jag börjar med att tacka ministern för svaret. Det är ett svar som återigen visar att vi inte har samma syn på saker och ting här i världen. Nu handlar det om beslutsstöden. Jag tror inte att vi har samma uppfattning om hur detta kommer att fungera i verkligheten, i praktiken. Denna debatt känns också som en naturlig fortsättning på den vi hade alldeles nyss.
Jag skrev denna interpellation när jag hörde Försäkringskassans generaldirektör Curt Malmborg glida på svaret när jag frågade om det var så att beslutsstöden var menade att vara en del i arbetet med att minska sjukskrivningarna. När socialförsäkringsministern och jag var i samma tv-debatt för några veckor sedan var ministern mycket tydlig med att så var inte fallet.
Då kan jag tycka att Försäkringskassans och ministerns uppfattning om varför vi ska införa beslutsstöden borde sammanfalla på ett annat sätt. Det är min ena fråga. Ministern säger vidare i sitt svar att beslutsstöden kan bidra till en bättre förutsägbarhet och enhetlighet när det gäller sjukskrivningstider, till nytta för alla inblandade. Jag tror att förutsägbarheten gör att sjuka människor blir stressade.
Tänk om man inte blir frisk enligt tabell! Min huvudsakliga kritik mot detta förslag handlar om att jag är rädd för att sjuka människor kommer att drabbas av en restriktivare bedömning av sitt behov av sjukskrivning, och att alla sjuka människor dras över en kam. Jag vet att det står att bedömningen ska ske med respekt för den enskildes integritet och unika förhållanden. Men läkare är inte mer än människor med i många fall en tung arbetsbelastning.
Att i detta läge orka och ta sig tid att göra välmotiverade avsteg från Socialstyrelsens beslutsstöd är kanske mycket begärt. Jag vill återigen hänvisa till tv-debatten som vi hade. Där var det en allmänpraktiserande läkare med också. Han var mycket tydlig med de risker han såg i hur de nya beslutsstöden kommer att användas och i vilken pressad situation han som läkare kände sig vara.
Kravet och viljan att göra det bästa för patienterna fanns samtidigt som väntrummet var fullt. Det var nog, sade han, för att en läkare inte skulle hinna med att skriva och argumentera för en annan uppfattning en den fastlagda. Det var lätt att titta på beslutsstöden och gå efter dem, menade han. I förra veckan hörde jag forskaren Töres Theorell från Stressforskningsinstitutet på Stockholms universitet.
Han menade att dagens retorik när det handlar om sjukskrivningar gör att "en massa rejält sjuka riskerar att bli överkörda". Han menade också att sjuka som går till jobbet löper större risk för hjärtinfarkt och hjärtproblem senare. Detta gällde speciellt kvinnor. Jag menar att beslutsstöden baserat på diagnosen i förlängningen kan försvåra för människor att komma tillbaka och bli friska.
Tittar man på den medicinska världen i dag ser man att det är många mediciner och behandlingar som har utgått från forskning som är gjord på män. Vi vet även från försäkringskassevärlden att sådana saker som rehabilitering ges annorlunda till kvinnor respektive män. Det är svårare för en kvinna att få gehör för en dyrare och längre rehabilitering.
Men jag tror, tack och lov, att fler och fler blir medvetna om att kvinnor och män behandlas olika, det vill säga att en man får en medicin utprovad på en man och en kvinna får också en medicin utprovad på en man. Men det återstår mycket när det handlar om dessa saker. Jag undrar om ministern vet hur man har tänkt och om man har varit medveten om detta när man har föreslagit de olika beslutsstöden. Eller är det återigen så att kvinnor riskerar att bli de stora förlorarna?