KBLab/rixvox huggingface dataset:
Katarina Köhler (S):
Jag vill bara påpeka att jag i mitt inlägg pratade framför allt om att man skulle utöka ROT-avdraget till att gälla också flerfamiljshus. Man kan diskutera RUT och ROT. Det kanske vi ska ta i en annan debatt.
Men vi kan ändå konstatera att det arbete som läggs på ROT-avdrag är något som kommer att finnas kvar under mycket lång tid, i motsats till de förgängliga tjänster som RUT-avdraget innebär. Men vi kan inte gå in på det nu. Jag vill verkligen betona att den bostadspolitik eller icke-bostadspolitik som vi har i dag innebär att människor inte kan leva sina liv fullt ut.
Ungdomar kan inte flytta hemifrån och starta sitt vuxenliv. Studenter får inga bostäder i studentstäderna, som för övrigt blir färre genom regeringens indragning av många utbildningar. Arbetsmarknaden får svårt att anställa. Folk vågar inte flytta för nytt arbete om det inte finns bostäder. Många vill ha en hyresrätt till att börja med.
Men det finns också folk som inte vill bo i egna hem, som vill ha en hyresrätt för att slippa ansvar. Och så finns det de som inte har råd att bo i bostadsrätt eller eget hem. Därför måste vi få en balans i bostadsbyggandet, som nu går alldeles för sakta - så är det bara.
Nu måste regeringen ta sitt ansvar och bygga ihop bostadspolitik, arbetsmarknadspolitik och näringspolitik. Det som händer nu är ju att den vackra ytan håller på att krackelera. Fler och fler inser att regeringspolitiken inte innehåller så mycket verkstad utan mest vackra ord. Men Sverige behöver verkstad, och det behöver vi nu!
Katarina Köhler (S):
Jag ska inte hålla något långt anförande. Jag tycker att det är hedrande för ministern att hon var med på det hon var med på och säger det hon säger. Vi lever i ett land med många människor från många olika kulturer. Det är klart att vi ska finnas där människor är, oavsett var de kommer från.
Det finns många rörelser som vi i dagligt tal kallar religiösa men som också är hela samhällssystem. Vi har katolicismen och andra rörelser där religion och politik vävs ihop. Jag tycker att det var bra att ministern var där.
Katarina Köhler (S):
Jag ska inte upprepa det Siv Holma sade när hon läste upp delar av regeringsförklaringen. Men det är mycket viktigt att komma ihåg vad statsministern sade i sin regeringsförklaring. Bara om vi ser hela Sverige kan vi hålla samman vårt samhälle, sade han bland annat. Dessutom tog Siv upp detta med ett fungerande transportsystem.
Det är väldigt viktigt att komma ihåg att regeringen talar varmt om regional utveckling. Vi har faktiskt tre ministrar som ska arbeta med de frågor som rör näringslivsutveckling, regional utveckling, landsbygdsfrågor och specifikt turistnäringen.
Regeringen säger också att man värnar ett aktivt miljö- och klimatarbete. Mot bakgrund av det kan jag bara konstatera att Rikstrafiken egentligen föreslår det motsatta på många områden - åtminstone kan det bli konsekvenserna av förslaget.
Man äventyrar inte bara turistnäringen i övre Norrlands inland, framför allt i Västerbotten och Norrbotten, utan det går också åt precis motsatt håll när det gäller miljö- och klimatfrågorna. Jag tror att det är viktigt att vi alla sätter ned foten. När vi säger att vi ska arbeta med de här frågorna måste vi också någon gång göra det.
Det räcker inte att vi pratar om det år efter år. I Sverige och framför allt i EU pratar man om kollektivtrafiken och har olika direktiv när det gäller denna. Där framhåller man särskilt järnvägstrafiken. Men framför allt handlar det om de enskilda människornas möjligheter till ett bra och bekvämt resande genom landet.
Man åker gärna nattåg ned från Norrbotten och Västerbotten eller upp från södra Sverige därför att det sparar tid. Man sover ju bort en stor del av resan. Det är miljövänligt, och det är en faktor som vi inte får glömma bort. För många människor är det också en prisfråga.
Ska man resa hela familjen är inte flyget ett alternativ för många. Själv kommer jag från Skellefteå kommun men är född och uppvuxen i Norrbotten. De här frågorna har alltid funnits med mig i mitt liv. Att bo långt ifrån, säger några, men man kan ju diskutera vad långt ifrån är. Vi har 72 000 invånare i vår kommun. Det är en vidsträckt kommun.
Om vi ska åka tåg i dag, då vi gärna åker nattåg, har vi fem mil till närmaste järnvägsknut, och det gäller oss som bor i centrala Skellefteå. Bor man på landsbygden kan det se väldigt annorlunda ut. Man kan alltså ha mycket längre att åka. Med Rikstrafikens förslag kan människor få åka mer än 20 mil för att komma till ett tåg.
Det känns inte som om det finns något nytänkande i det. De samhällsekonomiska aspekter som man pekar på i förslaget håller inte.
Katarina Köhler (S):
Infrastrukturministern säger att när vi satt det stora infrastrukturpaketet i sjön ska detta inte vara något problem. Det håller inte. Norrbotten och Västerbotten är inte enbart en kustremsa. De är vidsträckta län med många mil inland.
Det räcker alltså inte med att säga att det löser sig när Botniabanan och Ådalsbanan är klara. Ministern sade vid ett par tillfällen i sitt anförande "om jag förstår det rätt". Precis så har jag sagt flera gånger, fru talman, när jag läst remissen, alltså om jag förstått den rätt.
Det är något som är fel ifall jag måste fundera på om jag förstår det hela rätt. Det är ett mycket luddigt förslag som kommer från Rikstrafiken. Precis som Isak From var inne på säger man en sak på en sida och någonting annat på en senare sida.
Jag vill därför att ministern klargör vad Rikstrafikens förslag innebär när det gäller Bastuträsk och Jörn vilka båda ligger i Skellefteå kommun och i dag är våra av- och påstigningsorter. Som jag läser det ska de bort enligt en sida i förslaget, och på en annan sida kanske den ena blir kvar. Hur är det egentligen?
Katarina Köhler (S):
Det här är fjärde gången jag har nöjet att få lyssna på bostadsministern i dessa frågor. Varje gång har han i interpellationssvar eller i debatter sagt att vi absolut inte ska tillbaka till den socialdemokratiska regeringens subventionspolitik och att den inte är lösningen.
Jag har alla de fyra gångerna upplevt att särskilt ett argument som bostadsministern använt har känts viktigt. Det är argumentet inget annat nordiskt land har några statliga subventioner för byggande eller renovering. Jag funderade lite på det. Det låter lite konstigt att det inte finns någonting.
Jag gick in och sökte på nätet och blev ganska förvånad när jag hittade en uppsjö av statliga stöd i samtliga nordiska länder. Jag kan börja med Färöarna, som har ett generellt statligt stöd för isolering av privata hus.
Det är en liten subvention kan man tänka. Så hittade jag en dokumentation från Nordiska bostadsmötet hösten 2009. I dokumentationen har man försökt göra jämförelser bland de nordiska länderna om hur de statliga stöden ser ut.
Jag kan konstatera utifrån dokumentationen att Norge och Finland är de länder i Norden som har flest statliga subventioner både till byggande av hyreshus, byggande av enskilda småhus, byggande av särskilt boende och också till renoveringar.
Danmark har också ett generellt stöd, men det handlar mest om energibesparande åtgärder. Det gjorde mig lite förvånad. Jag blev kanske mest förvånad över att ministern så ihärdigt har hävdat att inget annat nordiskt land har de subventionerna. Jag började fundera.
Om det nu var ett så viktigt argument som jag uppfattade att ministern tyckte undrar jag om den här informationen kan innebära att ministern kan tänka om och ändra sig och kanske rentav titta efter och lära lite mer av de andra nordiska länderna.
Katarina Köhler (S):
Jag konstaterar att bostadsministern inte svarar någonting på mina funderingar om det stöd som finns i de andra nordiska länderna. Vi lär återkomma till det, så jag ska inte stanna vid det.
I går kväll var jag inbjuden till ett stort möte här i Stockholm där hyresgäster ville prata om vad de är rädda för ska hända efter den nya lagen om hyressättning.
Människor här i staden, liksom på andra håll i landet, är livrädda och klarar inte av de hyreshöjningar som sker framför allt efter renoveringar och ombyggnader. De har ingenstans att ta vägen. Ska de lämna sin dyra hyresrätt finns det inga lediga bostäder att få, och de är snart desperata.
I nya lagen, som flera av er pratar väl om, har ni de facto tagit bort skyddsregeln när det gäller renoveringar och ombyggnationer, så att det faktiskt är fritt fram för fastighetsägarna att höja hyran i princip hur mycket som helst efter en renovering.
Jag träffade i går människor som hade hyresökningar på 55-65 procent efter renoveringar och som måste lämna sina lägenheter eftersom de inte har pengar nog för att betala hyran. Men de har ingenstans att ta vägen. Det är i dag några hundra, kanske några tusen. Men hur många är det om ett år eller om två år?
Det är ett mycket allvarligt problem, och tyvärr, bostadsministern, köper jag inte de argument som du använder i ditt sätt att se på den långa, stadiga byggpolitik som ni har - tvärtom!
Katarina Köhler (S):
Trots att jag inte var med i debatten från början kände jag att det var en hel del av det Lars Tysklind sade som inte får stå oemotsagt. Det gäller framför allt förvärvslagen och det faktum att den togs bort. Lars Tysklind sade att vi socialdemokrater ville ha den kvar.
Riktigt så var det inte. Vi ville ha kvar en förvärvslag därför att vi menade att det är till gagn för hyresgäster. Vi sade också att vi var medvetna om att det fanns brister i den men att man i stället skulle åtgärda de bristerna i lagen och ha kvar den då vi menade att lagen hade en preventiv inverkan.
Det menade också många av de remissinstanser som svarade på remissen inför borttagandet av lagen. Många kommuner sade också i sina remissvar att man var orolig för vad det skulle innebära om förvärvslagen helt togs bort. Vi socialdemokrater har sedan vid flera tillfällen sagt att vi vill ha en förvärvslag och att vi vill att den ska vara enkel och modern.
Jag tycker att det är värt att påpeka det. Vi uttalade aldrig att vi ville ha kvar förvärvslagen som den var. Jag tycker, som sagt, att det är viktigt att påpeka det. Det är också viktigt att understryka igen, trots att Hillevi Larsson har sagt det flera gånger, att vi socialdemokrater menar att vi ska ha ett bostadsbestånd som innehåller alla boendeformer.
Därför är det också viktigt att vi får ett bestånd av hyreslägenheter som balanserar. Därför vill jag passa på, när jag nu har ordet, att säga att bostadskarriär är ett ord som jag ogillar därför att i det ligger en värdering. Då värderar man olika bostäder på olika sätt, och det är vi socialdemokrater emot.
Vi tycker att alla olika bostadsformer är lika mycket värda, och därför är det viktigt att vi har dem.
Katarina Köhler (S):
Det var väldigt mycket som sades, och jag försökte anteckna. Några saker känner jag att jag måste få reagera på. Den nya lagstiftningen har bara funnits i ett år, och jag påpekade också att vi måste se vartåt det bär.
Ola Johansson sade flera gånger att vi ska låta kommunerna bestämma, att det finns utrymme, att lagen är en ramlag och att kommunerna kan bestämma, och sedan räknade han upp en massa saker. Det är säkert så att på många områden kan kommunerna bestämma, men i vissa avseenden är lagen väldigt stel.
Den säger hur det ska vara, och det finns inte någon möjlighet att påverka. Jag ska inte säga att jag kan lagen utantill, men nu och då kommer man i kontakt med den både som politiker och som privatperson. Jag vill lyfta fram det faktum att jag bor i Västerbotten och kommer från Norrbotten - alltså glesbygd och stora områden.
Jag vill därför lägga det till vad alliansregeringen ofta säger, nämligen att hela Sverige ska leva, att vi måste ge förutsättningar för hela landet att leva och utvecklas. Det blir problematiskt i vissa avseenden när lagstiftningen är stelbent och säger: Det ska vara så här, så att det inte finns utrymme för någonting annat.
Det finns delar i till exempel den nya plan- och bygglagen som innebär precis detta. Nu hinner jag nästan inte säga något mer. Jag hinner egentligen inte ställa frågan. Jag antar att du delar den synen och vet att det är så.
Katarina Köhler (S):
Den kanske kommer. Jag fick bara ett behov av att säga det jag sade. Jag reagerade på att du angav oppositionspartierna som de som vill lagstifta, kontrollera, straffa och ge sanktioner. Så är det inte. Det är faktiskt tvärtom. Vi måste ha lagstiftningar som stöder verksamheter och utveckling i hela landet. Det gör inte nya plan- och bygglagen på alla områden.
Vi skulle också kunna tala lite om strandskydd. Det blev lite spontant detta. Vi får ta den här diskussionen mer ordentligt när vi kan tala om konkreta exempel från kommunerna. Det går att tala om lagstiftningen och säga det vi båda säger, och det händer.
Men det går inte att säga att det ger kommunerna full frihet att bestämma själva. Så är det inte i alla avseenden. Jag vill betona att vi varken vill straffa, kontrollera eller lagstifta i överkant. Vi vill få det att fungera i hela landet.
Katarina Köhler (S):
Jag tycker att du är oförsiktig med vad du säger, Ola. I ditt anförande låter det som att kommuner köper upp mark för skattepengar. Det låter vidlyftigt och oansvarigt. Jag vill påstå att du inte riktigt har läst in dig på lagen.
Det är tydligt att det finns ett antal punkter som gör att kommuner har möjlighet till förtur för att köpa mark vid försäljning. Det är inte något tvångsförfarande. När mark ska försäljas har kommunerna i vissa fall rätt till förtur för köpet. Det måste klargöras.
I den gamla lagstiftningen anger man skäl som framtida utveckling för tätbebyggelse, att egendomar behöver rustas upp, bostadsförsörjning och sådant. Det var alltså villkorat.
När du pratar som du gör om skattemedel och hur vi slarvar med dem känns det som en fortsättning av privatiseringen av det som förut var ett viktigt politiskt område.
Nu tar man bort alla möjligheter att bedriva politik när det gäller bostadsförsörjning och bostadsbyggande. Av det du säger tycks detta innebära en fortsättning av det. Har jag uppfattat det rätt?
Katarina Köhler (S):
Vi tycker inte alls att det är fråga om det.
Vi ser i dag vilka problem framför allt storstadsområdena har när det gäller att hitta mark att bebygga för att skapa fler bostäder i ett Sverige där de privata företagen inte bygger i den omfattning vi vill, och när de bygger bygger de inte tillräckligt med hyresrätter.
Vi pratar om att återinföra en lagstiftning som gör att kommunerna har möjlighet att ta del av mark för bostadsbyggande och för att förädla marken. Vi gör det i skenet av vad som händer i dag och av hur det ser ut på byggproduktionsområdet.
Det här är verkligen att stämma för framtiden. Det är nog riktigt att det inte är så många kommuner som har använt sig av lagen de senaste åren, men de som gjorde det hade behov av det och hade då lagen som skydd.
Om vi återinför en sådan lagstiftning kommer kommuner, kanske framför allt i storstadsområden, att känna att man har ytterligare ett verktyg för en konstruktiv och långsiktig samhälls- och bostadsplanering.
Katarina Köhler (S):
Jag ska försöka fatta mig kort. Men jag måste få säga att jag tycker att ni är lite slarviga när ni beskriver dessa två lagstiftningar, förköpslagen och expropriationslagen. Det är just av det skälet som vi säger att en form av förköpslag borde finnas.
Expropriationslagen är faktiskt en tvångslagstiftning, medan förköpslagen innebar att det var två parter som vid en försäljning kom överens om ett pris och att man gjorde upp om detta köp.
Jag tycker därför att det är viktigt att ni inte blandar bort korten i er iver att få det att låta som att vi på något sätt vill slarva i väg kommuners pengar. Det är viktigt att se dessa skillnader. När man i expropriationslagen talar om pengar handlar det om ett markvärde plus 25 procent.
Det överklagas, och det tar lång tid. Det är mycket både administrativt arbete och överklaganden och så vidare. Enligt den gamla förköpslagen var det helt enkelt så att i vissa fall när en markägare ville sälja kunde kommunen gå in och säga att man ville köpa, och då hade kommunen rätt att vara så att säga först. Men detta skedde genom frivilliga avtal.
Detta är viktigt att komma ihåg.
Katarina Köhler (S):
Jag vidhåller min uppfattning. I remissvaren och i diskussionerna om borttagandet av förköpslagen var det många som påpekade det faktum att en förköpslag skulle innebära ytterligare ett verktyg för kommuner att kunna skapa en god samhällsplanering och ett bra bostadsbyggande.
Man ansåg att man kan göra detta mycket enklare vid denna frivilliga försäljning och frivilliga överenskommelse om penningsummor och så vidare. Jag ser expropriationslagen som en helt annan lagstiftning och som en tvångslagstiftning.
Katarina Köhler (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag tror att Anna-Karin Hatt förstår att jag av flera skäl inte är särskilt nöjd, i alla fall inte med hela svaret. Först och främst tycker jag att det är synd att ministern valde att slå ihop dessa två interpellationer eftersom båda är viktiga och hade förtjänat att få diskuteras var och en för sig.
Jag vill kortfattat redogöra lite mer för vad Isak From skriver i sin interpellation. Han betonar vikten av att man oavsett var i Sverige man bor ska ha tillförlitlighet när det gäller it och bredband. Man ska ha samma villkor oavsett var i Sverige man lever och verkar.
Det är oerhört viktigt att telefonin fungerar för privatpersoner men också för företag och för offentliga förvaltningar. Här finns ett tydligt samhällsansvar, men marknaden har hittills inte klarat att sköta detta. I dag finns märkbara brister, inte bara i fråga om mobiltäckningen.
I delar av landet har driftsäkerheten också i det fasta telenätet visat sig vara förvånansvärt låg.
Isak From belyser också i sin interpellation svårigheterna för småföretagare, för friluftsliv, för jakt och fiske, för båtliv och turism och över huvud taget för besöksnäringen, särskilt i vår del av landet, alltså i den norra delen av landet. Denna näring är mycket viktig.
Eftersom tekniken inte fungerar ser vi gång efter gång att det skapar brister och sådana men för företagandet att man ibland förlorar stora pengar.
Framför allt handlar Isak Froms interpellation om tryggheten för människor - att man vet att man via en telefon kan få hjälp om man behöver det. Här finns det för stora brister, inte bara i vår del av landet utan i stora delar av landet.
Därför menar jag att ministern gör det enkelt för sig när hon hänvisar till lagen om elektronisk kommunikation där det anges att det är operatörerna som ansvarar för driftsäkerheten.
Ministern säger vidare i sitt svar: "De åtgärder som vidtas ska vara ägnade att skapa en säkerhetsnivå som, med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för att genomföra åtgärderna, är anpassad till risken för störningar och avbrott." Jag tolkar det som att detta är den text som finns i regelverket.
Om det är så läser jag det som att det är alldeles uppenbart att det är operatörerna själva som får beakta dessa två delar. Tekniken lär det inte vara något problem med men däremot kostnaderna och att man inte har samma syn på hur väl kostnaderna motsvarar risken för störningar och avbrott.
Eftersom ni hänvisar till operatörernas ansvar måste frågan bli: Vad ska regeringen göra åt det faktum att lagen inte fungerar och operatörerna inte uppfyller kraven på driftsäkerhet? Detta skulle jag vilja att ministern svarar på.
Katarina Köhler (S):
Ministern säger att jag tar till starka ord för att säga att lagen inte fungerar. Låt oss titta på den rapportering av avbrott eller driftstörningar i Västerbottens län som jag har kollat.
Jag har på kul plockat ut ett antal sidor - sex sju dubbelsidiga papper - som anger driftstörningar och avbrott.
I de papper som jag har valt att ta med talar man om ifall det gäller fast eller mobil telefoni, vad det handlar om, i vilken omfattning det har skett, hur många som har drabbats och under hur lång tid störningarna eller avbrotten har varat.
Jag ska inte dra allt, men det finns störningar och avbrott som har drabbat alltifrån 400 till 40 000 abonnenter. I Skellefteå blev hela staden av med all telefoni och datoranvändning under ganska lång tid därför att en kabel drogs av i Solna.
Jag tror därför inte att lagen fungerar som den är tänkt att fungera. Det är viktigt att vi får sådant här att fungera. Jag är medveten om att det kan bli åsknedslag eller hända saker som gör att vi drabbas av avbrott. Men det handlar också om risken att sådana här avbrott blir till men för människor så att man inte kan nå SOS Alarm eller så att trygghetslarm inte fungerar.
I de papper jag har här finns ganska många äldreboenden som i många timmar har stått utan kommunikation med yttervärlden. De har inte haft möjligheter att larma SOS eller hemtjänst eller vad det nu kan vara i äldreomsorgen. Detta är allvarligt.
När ministern säger att regeringens politik bygger på en väl fungerande marknad och att det i första hand är operatörernas ansvar att tillgodose att detta fungerar menar jag att det är någonting i lagstiftningen och regelverket som inte fungerar. Jag är angelägen om att regeringen tar sitt ansvar för denna fråga, som faktiskt är ett samhälleligt ansvar.
Vi har avreglerat marknaden, men det får inte innebära att man lever farligare i vissa delar av landet. Jag menar att det är samma sak som på många områden där regeringen har lämnat åt marknaden att ta hand om frågor som är viktiga samhällsfrågor.
Jag funderar fortfarande över vem det är som har fått bestämma vad rimliga krav på säkerhetsnivån är. Stämmer vår definition av vad som är rimligt? Är den liktydig med teleoperatörernas? Jag tror inte det. I så fall skulle vi inte stå här.
Då skulle inte människor, företag och myndigheter klaga på det här sättet och ha dessa svårigheter. Jag är övertygad om att en förändring i lagstiftningen måste ske, och jag vill gärna att ministern svarar på detta. Jag kan inte lagstiftningen utantill.
Ministern säger att man med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för detta ska anpassa det hela till risken för störningar och avbrott. Förklara gärna det!
Katarina Köhler (S):
Jag vill bara säga att det jag sade till ministern var att jag inte kan lagen utantill och att jag därför inte kan alla formuleringar.
Ministern skriver i sitt svar: "De åtgärder som vidtas ska vara ägnade att skapa en säkerhetsnivå som, med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för att genomföra åtgärderna, är anpassad till risken för störningar och avbrott."
Jag menar att det finns ett utrymme för tolkningar, och jag är lite fundersam över vem som har tolkningsföreträde. Jag vill fortsätta att prata om det här med trygghet och risken för driftstörningar och avbrott.
Jag nämnde äldreomsorgen och äldre människor, och det finns ganska obehagliga exempel på hur folk har fått ligga och vänta och inte kunnat meddela sig. Skogsnäringen och många andra branscher har anpassat sin verksamhet utifrån den teknikutveckling som sker.
Det innebär att det sitter skogsarbetare i skotare i dag och har mycket ensamarbete. De har förändrat sin verksamhet därför att de har utgått från att de kan lita på den teknik som finns. Man kan inte lita på den teknik som finns. Därför menar jag att det här är ett ansvar som samhället måste ta.
Jag menar att regeringen borde se över lagstiftningen och titta på hur operatörerna faktiskt gör sina tolkningar av lagstiftningen och hur man från statligt håll håller efter så att vi kan ha en hög säkerhetsnivå när det gäller de här frågorna. Jag tycker att det är samhällets ansvar.