Emma Nohrén (MP):
Jag hade hoppats att mitt första framträdande i kammaren, som detta är, skulle vara lite muntrare än att jag skulle stå här och ha en nedröstad budget i ryggen. Jag hade hoppats på att kunna berätta om alla satsningar för ett levande Sverige och om en landsbygd som är på uppgång.
Precis som Isak From sa förut hänger det här området ihop med många andra budgetområden. I åtta år har de fyra borgerliga partierna, med Centern i spetsen, sagt att de värnar landsbygden. Men verkligheten har visat något annat. De senaste åtta årens politik har fördjupat klyftorna mellan stad och land. Och i fråga efter fråga, krona för krona, har de prioriterat storstad i stället för landsbygd.
14 000 statliga jobb har försvunnit - det talar sitt tydliga språk. Det handlar om var sjätte byskola och nästan var tionde biblioteksfilial. Det är svårt att bo kvar i sin älskade hembygd när man inte har ett jobb att gå till eller en skola att sätta sina barn i. Människor får lämna bygder som de egentligen älskar, för jobben försvinner, butikerna lägger ned och järnvägsstationen stänger. Det är inte rätt.
Jag hade hoppats att jag i mitt första anförande skulle få lägga ut texten om hur vi nu med regeringens budget skulle vända trenden. Jag hade hoppats att jag skulle få berätta hur vi vill modernisera Sverige till att bli ett ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbart land och hur vi ska få ett Sverige som håller ihop. Tyvärr gick det hoppet om intet den 3 december när borgarna med stöd av Sverigedemokraterna röstade ned vår budget till förmån för sin egen.
I stället för att berätta om allt det här fina får vi laga efter läge. Vi har en budget med mer borgerlig politik, med skattesänkningar för dem som redan har och flera miljarder mindre till klimat- och miljöarbetet. Jag hade hoppats att vi hade kunnat prata mer om landsbygden och satsningarna där, för jag och Miljöpartiet ser landsbygden som en nyckelspelare i omställningen till ett hållbart samhälle.
Skogen, som har varit uppe här, kommer förstås att spela en viktig roll i klimatomställningen. Jag tror att biomassa från skogen kommer att vara en stor del av framtidens klimatsmarta drivmedel och den förnybara energin. Men vi måste gå varsamt fram. Det får inte ske på bekostnad av biologisk mångfald och ekosystemtjänster, för då biter vi oss själva i svansen.
Det är därför det är viktigt att vi utvecklar ett mer variationsrikt och hållbart skogsbruk, där till exempel hyggesfritt kan vara en del av svaret. Vi behöver också skydda livsmiljöer, biotoper, och göra det lättare för markägare att frivilligt skydda sin skog. Därför hade vi i vår rödgröna budget lagt 100 miljoner kronor på att skydda skog. Den satsningen ströp borgarna med hjälp av Sverigedemokraterna.
Nu står vi på ruta ett igen, och de utlovade pengarna kan dessa skogsägare se sig i månen efter - tyvärr. Det är trist. Vi måste värna landsbygden. Jag och Miljöpartiet tror att det är där de nya jobben kommer. Det är där den förnybara energin, framtidens drivmedel och vår mat ska produceras. Och vi kommer att behöva producera ännu mer mat. Men även här är det viktigt att göra det varsamt.
För att det ska bli bra måste vi vara överens om vart vi vill nå. Och vi måste ha en plan för att veta hur vi ska nå dit. Därför vill vi ta fram en livsmedelsstrategi som ger oss en långsiktig färdplan framåt och som tar hänsyn till hela värdekedjan från primärproducent till konsument. Vi behöver ha en strategi för hur vi ska klara av framtidens utmaningar, så att vi kan producera mer inhemsk mat och mer ekologisk mat och förädla den på ett hållbart sätt. Det är en framtidsfråga.
Som har nämnts tidigare är Sverige inte det enda som finns här i världen. Det finns en värld utanför. Och i dag, 2014, är det fortfarande en miljard människor som går till sängs hungriga ute i världen. Världens befolkning växer. Samtidigt har vi i Sverige 800 000 hektar jordbruksmark som vi inte använder.
700 hektar jordbruksmark försvinner varje år - den tas i anspråk för andra ändamål, till exempel köpcentrum. Det är inte hållbart vare sig ur ett ekologiskt, ekonomiskt eller socialt perspektiv. Jag tror att en livsmedelsstrategi tillsammans med det nya landsbygdsprogrammet kan ge långsiktiga spelregler.
Vi i regeringen vill stärka ersättningen för ekologiskt jordbruk i landsbygdsprogrammet, och vi vill använda den nationella medfinansieringen, som aviserats, till andra långsiktiga satsningar som ger en smart och hållbar tillväxt för alla på landsbygden, till exempel satsningar på lokal service, såsom bredband. Lägg därtill en skogspolitik som går i takt med tiden. Då tror jag att vi ser en landsbygdspolitik som är ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar. Tyvärr kan vi inte göra allting nu.
Vi har den andra budgeten att förhålla oss till. Men vi står upp för en hållbar landsbygdspolitik, och jag hoppas att vi kan få göra mer av den efter valet. Herr talman! Jag skulle vilja använda resten av tiden - jag hoppas att ni har överseende om jag drar över någon minut - till att ta upp en annan sak som har fallit i och med den här budgeten.
Vi rödgröna ville satsa 15 miljoner kronor på Artdatabanken och dess viktiga arbete med att kartlägga och informera om vår biologiska mångfald. Det är 15 miljoner kronor som skulle användas till att kartlägga mer av den svenska naturen, floran och faunan, och till att informera allmänheten om den.
Man kan kanske tro att det är ett misstag att de 15 miljoner kronorna saknas, men faktum är att det är ett medvetet val, för borgarna har strypt och strukit i detta anslag under de senaste åtta åren, precis som med så många andra miljösatsningar. År 2002 gav den här kammaren Artdatabanken i uppdrag att kartlägga Sveriges flercelliga växter, svampar och djur och skapa ett standardverk för att beskriva dem. Det var ett enormt arbete.
Jag tror att man räknade med att det skulle ta 25 år. Något liknande har knappast gjorts i modern tid. Ute i världen var man imponerad. Det gav eko och respekt. Sverige visade att man menade allvar med sitt miljöarbete. Om man inte vet vad man har kan man inte heller veta vad man ska bevara. Många av våra organismgrupper var dåligt kända, och många djur och växter saknade svenska vedertagna namn. Allteftersom forskarna började samla in material började vi få kunskap.
Under de tolv år som det här har hållit på har man hittat 3 000 nya arter för Sverige. Av dem är 1 000 nya för vetenskapen. Varför ska man då anslå pengar för att man ska hitta nya flugor och små konstiga bottenlevande djur? Varför ska man ge dem svenska namn? Jo, om man inte vet vad som finns där ute vet man inte heller vad som är värt att skydda och hur vi bäst gör det.
Jag tror att alla ni som sitter här och som sitter i miljö- och jordbruksutskottet - det är nästan bara ni här - är medvetna om att vi till exempel inte klarar oss länge här på jorden utan bin. Det rör sig om mellan fyra och sex år. De pollinerar nämligen vår mat eller den mat som äts av de djur som vi äter. Vet ni hur många arter av bin vi har här i Sverige? Det är 290 arter. 100 av dem är utrotningshotade. 15 av dem har redan försvunnit.
Om vi inte vet vad vi har vet vi inte vad vi ska skydda. Tyvärr har upptäckartakten avtagit. Det handlar nog inte om att det inte finns mer att upptäcka. Det handlar om att anslaget till Svenska artprojektet inte har räknats upp sedan alliansregeringen tillträdde 2006. I stället har man skurit i medlen. Det har blivit mindre och mindre pengar till de här forskningsprojekten.
Och i år gick projektet med Nationalnyckeln, det stora praktverket, i graven. Vi ville rätta till detta och anslog 15 miljoner, men tyvärr fick vi inte igenom det. Det är alliansbudgeten som ligger. Det här verkar vara symtomatiskt. Det är 15 miljoner, en liten del av budgeten, men det handlar om miljö, och det tas bort.
I förra debatten hörde vi hur borgarna minskat anslagen för miljö- och klimatarbete i utgiftsområde 20 med 1 1⁄2 miljard. Totalt sett i hela budgeten fattas det 4 miljarder, eller rättare sagt: Det är 4 miljarder mindre för klimat- och miljösatsningar. Vi vet hur mycket bara de 15 miljoner kronor som togs bort från Artdatabanken kunde ge i fråga om miljönytta och kunskap. Hur mycket hade inte de här 4 miljarderna kunnat ge?
Jag undrar vad borgarna och Sverigedemokraterna kommer att svara sina barn och barnbarn när de i framtiden får frågan: Varför gjorde ni inget?