KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Jag tackar för alla inlägg och denna intressanta diskussion. Jag kan hålla med om att detta är en ideologisk fråga i någon mening. Men för min del är det också en praktisk fråga. Hur åstadkommer vi bästa möjliga tillgänglighet under säkra förhållanden? Jag tror att vi normalt sett gör det genom att ha fler aktörer. Fler aktörer är bättre än en.
Det är för övrigt det som vi använder på nästan varje område, och jag tror att det är möjligt också på detta område. Vi får nya apotek. Nu har det getts tillstånd för ett sjuttiotal nya apotek. Vi går alltså från ungefär 900 apotek, och nu tillkommer det ett sjuttiotal nya. På några få månader har vi fått en ökning med 7-8 procent. Det är bra. Det ökar tillgängligheten för många människor.
När det gäller receptfria varor har vi fått 6 200 nya försäljningsställen på kort tid. Detta är otroligt betydelsefullt för människor. På vänstersidan är man än så länge lite oenig eftersom man inte har gett några gemensamma besked. Jag läste att Vänsterpartiet nu vill socialisera alla apotek igen. Det är lite oklart om det ska ske genom något slags beslagtagande eller om det ska ske genom köp.
Men jag kommer naturligtvis så småningom att få besked från vänstersidan om vad man gör. Jag tror att mycket av det som vi nu diskuterar är problem som har funnits tidigare också. De har accentuerats genom att vi har flera olika aktörer. Jag har pekat på en möjlighet att nå en lösning genom att diskutera med aktörerna för att nå en frivillig överenskommelse som underlättar för den enskilda konsumenten. Det är det som är det betydelsefulla.
När det gäller frågan om generika eller månadens vara finns det ett arbete som går ut på att förlänga perioderna, vilket underlättar leveranserna. Sedan får man ha en produkt i första hand, en i andra hand och en i tredje hand som gör att man får ett bredare sortiment och därmed i större utsträckning kommer att se till att konsumenten får tag i det som han eller hon efterfrågar och behöver.
Göran Hägglund (KD):
Wiwi-Anne Johansson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att uttaget av vårdnadsbidrag ska bli jämställt mellan män och kvinnor samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att vårdnadsbidraget inte ska påverka tillgången till förskolor. Den ekonomiska familjepolitiken ska bidra till ökad valfrihet och stärkt makt över den egna livssituationen för alla barnfamiljer.
Syftet med vårdnadsbidraget är att skapa ökad valfrihet för föräldrar som önskar mer tid med sina små barn. Det är en reform med ett tydligt barn- och valfrihetsperspektiv. Föräldrarna är de som har huvudansvaret för barnets välbefinnande och som ska se till barnets bästa. Statens roll i sammanhanget är att stödja föräldrarna i deras val.
Regeringen vill att familjepolitiken ska underlätta för föräldrar att kombinera yrkesliv med familjeliv, genom förbättrade möjligheter för båda föräldrarna att delta i arbetslivet och ta hand om barnen när de är små. Lagen om kommunalt vårdnadsbidrag ger män och kvinnor lika rätt att använda bidraget. Vårdnadsbidraget ökar valmöjligheterna och gör det möjligt för fler att anpassa arbetstiden och föräldraledighetens längd utifrån barnets behov och föräldrarnas egna önskemål.
Förutsättningarna för män och kvinnor att dela mer lika på tiden hemma med de små barnen har också förbättrats genom införandet av jämställdhetsbonusen. Det är vår utgångspunkt att omsorg ska organiseras utifrån barnets bästa - inte utifrån kommunens eller olika myndigheters behov och önskemål. Barn är olika och behöver olika former av omsorg, i synnerhet när de är små.
Tillgången till förskolor begränsas inte av hur många föräldrar som önskar använda sig av vårdnadsbidrag. Det är valfriheten som styr. Om föräldrar önskar förskoleplats ska de erbjudas sådan. Och i de kommuner som har valt att införa vårdnadsbidrag kan föräldrarna använda sig av detta alternativ när barnet är mellan ett och tre år.
Kommunerna är enligt lag skyldiga att tillhandahålla plats i förskoleverksamhet i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov. Även barn till arbetslösa och föräldralediga har rätt till förskoleverksamhet. Dessutom skedde en utökning av allmän förskola till att även omfatta treåringar från och med den 1 juli 2010.
Därmed har föräldrar möjlighet att välja en högkvalitativ förskola på hel- eller deltid. Det senare alternativet kan kombineras med ett reducerat vårdnadsbidrag om kommunen valt att införa ett sådant.
Göran Hägglund (KD):
Hela det underlag som finns för denna diskussion handlar om en undersökning som vi har bett SCB att göra, och det är en del av det uppföljningsarbete som vi gör på detta område. Jag tycker att det är otroligt viktigt att vi följer upp alla reformer som vi genomför för att kunna se effekterna, för att se om någonting behöver ändras och för att lära oss mer.
Wiwi-Anne Johansson har synpunkter på att personer med utländsk bakgrund använder vårdnadsbidrag i större utsträckning än genomsnittsbefolkningen. Då ska jag först säga att det är 30 procent av dem som uppbär vårdnadsbidrag som har utländsk bakgrund. Av den totala befolkningen i vårt land är det 25 procent som har utländsk bakgrund.
Det innebär att det finns en svag överrepresentation i just denna grupp. Men om detta nu är ett argument, vilka andra reformer vill Wiwi-Anne Johansson och Vänsterpartiet ändra för att det är personer med utländsk bakgrund som tar del av dem? Är detta ett argument som du vill använda, alltså att det är personer som har en utländsk bakgrund som tar del av vissa reformer och att dessa reformer därför är fel?
Är det ett argument som Vänsterpartiet tycker är hållbart och sakligt i en diskussion om politiken som rör människors väl och ve? Jag vidhåller att Vänsterpartiet har en övertro på vad man kan och framför allt vad man ska bestämma på politisk nivå.
Det ligger så att säga i sakens natur att om man genomför en valfrihetsreform kommer människor att välja som de vill. Vi ska skapa förutsättningar som gör att dessa val görs på sjysta grunder. Vi lever i ett samhälle som inte är fullt ut jämställt. Så är det. Stora framsteg har gjorts, men väldigt mycket mer finns att göra, bland annat när det gäller fäders ansvarstagande för sina barn.
Jag tror att jämställdhetsbonusen är en reform som kommer att spela en stor roll när det handlar om att göra så att fäder knyter an till sina barn och barn knyter an till sina fäder tidigare. Männen kommer att ta ett större ansvar, och det tror jag är viktigt och bra för kvinnor, men i första hand för barn, för män och för hela vår samhällsutveckling.
Men en reform kommer inte att kunna ändra hela den situation som vi har med en bristande jämställdhet. Ger man människor fria val kommer de att bestämma själva. Då kan man som Wiwi-Anne Johansson bestämma sig för att människor inte ska ha det fria valet utan att man ska göra efter en mall som Vänsterpartiet eller en politisk majoritet bestämmer, och det tycker jag är fel.
Min ingång är att människor vet sitt eget bästa och kan bestämma själva, och de ska ha makt och myndighet att göra det.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att Wiwi-Anne Johansson skulle vinna på att läsa igenom regelverket. Det finns tydliga begräsningar i det svenska regelverket som handlar om att man inte kan uppbära ersättningar från andra system samtidigt som man uppbär vårdnadsbidrag. Om kritiken från Vänsterpartiet är att regelverket är för snävt i Sverige får man lägga fram förslag som innebär att vi kan utvidga och göra det möjligt för fler att använda vårdnadsbidraget.
Naturligtvis skulle jag med intresse ta del av sådana förslag. Men jämför inte här med Tyskland som har ett helt annat system än det svenska! Vårdnadsbidraget är ett problem, säger Wiwi-Anne Johansson. För vem är det ett problem? Är det ett problem för de föräldrar som väljer förskola? Nej, de barnen har laglig rätt till förskola. De som väljer så ska givetvis göra det. Är vårdnadsbidraget ett problem för de föräldrar som väljer det?
Nej, de uppskattar vårdnadsbidraget väldigt mycket. Vi har gjort en första mätning av antalet. Fler kommer då vi kan fånga upp en längre tidsperiod. Men för min del ligger framgången i vårdnadsbidragskonceptet inte i hur många som använder vårdnadsbidraget utan i att vi inför en valmöjlighet för människor. Jag tycker att det ligger någonting mycket betydelsefullt i att det finns ett utrymme för att göra val efter de egna förhållandena.
Möjligen är vårdnadsbidraget ett problem för Vänsterpartiet. Men för föräldrar innebär vårdnadsbidraget en utökad möjlighet att välja efter eget huvud och efter barnens behov. Att bryta med det som under en alltför lång tid handlat om att alla måste göra på samma sätt är, tycker jag, en mycket positiv och viktig reform. Vi har fått in ett litet mått av större rättvisa, och vi har fått in ett större mått av valfrihet. Det tror jag är bra för hela samhället.
Göran Hägglund (KD):
Isak From har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att likvärdiga förutsättningar uppnås, så att akut sjuka människor inte dör på grund av att ambulansflyg inte kan landa och lyfta på natt- och helgstängda flygplatser.
Marie Nordén har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att patienter i Jämtlands län får samma tillgång till specialistvård som övriga medborgare i landet genom exempelvis möjligheten att också i fortsättningen kunna flyga till vården i Umeå. Varje landsting har det övergripande ansvaret för hälso- och sjukvården inom sitt område.
Enligt hälso- och sjukvårdslagen ska de bland annat svara för att det finns en ändamålsenlig organisation för att till och från sjukhus eller läkare transportera personer. Det finns inte något närmare angivet krav på om transporterna ska ske på väg eller i luften utan det väsentliga är att landstingen även i detta led av vårdkedjan uppfyller lagens krav på en god vård.
Jag kan inte se att denna fråga, som gäller struktur och organisation av transporter inom hälso- och sjukvården, skiljer sig från övrig hälso- och sjukvård på ett sådant sätt att det skulle motivera att vi frångår landstingens ansvar för att styra och finansiera hälso- och sjukvården. Det är de folkvaldas representanter i Jämtlands läns landsting som har fått medborgarnas förtroende att styra landstinget.
Regeringen har inte för avsikt att börja inskränka det kommunala självstyret genom att detaljstyra hur ett landsting ska organisera sin verksamhet eller att överpröva de folkvalda representanternas beslut. Staten har däremot en roll i att sätta ramarna för verksamheten genom lagstiftning och att utöva tillsyn och följa upp verksamheten. För detta har vi myndigheter som till exempel Socialstyrelsen, som har rätt att ingripa om vården inte håller tillräcklig kvalitet eller på annat sätt brister.
Jag har fullt förtroende för att våra myndigheter sköter tillsynen på ett tillfredställande sätt och ingriper om det behövs. Det handlar alltså inte om att regeringen skulle undandra sig sitt ansvar för transporter inom hälso- och sjukvården, utan det handlar i slutändan om att alla aktörer inom hälso- och sjukvårdssystemet måste ta sitt ansvar för sin del av systemet.
Den 12 mars 2009 redovisade Transportstyrelsen ett uppdrag från regeringen som innebar att myndigheten skulle lämna ett förslag på ett system som skapar en tillgänglighet för så kallade SAR-helikoptrar, luftburna sjuktransporter, polisflyg med mera, till flygplatser på tider då de normalt inte är öppna.
Transportstyrelsens förslag är att det bör finnas en beredskap om högst en timmes inställelsetid dygnet runt för att vid behov och med säkerhet kunna öppna trafikflygplatser på tio orter i Sverige. Transportstyrelsens redovisning har varit föremål för remiss och bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Infrastrukturminister Catharina Elmsäter-Svärd har i ett frågesvar den 31 januari i år framhållit att hennes ambition är att ett system med beredskapsflygplatser ska bli verklighet inom en så snar framtid som möjligt. Jag ser med intresse fram emot Näringsdepartementets beredning av frågan.
Göran Hägglund (KD):
Om det är så att man tycker att mina svar inte riktigt ansluter till frågan kan det bero på två saker. Det kan vara att frågan inte är ställd på det sätt som man hade tänkt sig eller att den är missförstådd av den som har varit mottagare av frågan. Jag har försökt att svara på de frågor som har ställts i de direkta frågorna från de båda frågeställarna.
Det är väldigt viktigt att ha klart för sig den arbetsfördelning som finns. Staten bedriver inte hälso- och sjukvård i Sverige. Staten bedriver heller inte transportverksamhet å landstingens vägnar. Däremot, och jag tror att det är poängen från frågeställarnas sida, har staten ett ansvar för att det finns en fungerande infrastruktur.
Jag har i mitt svar försökt beskriva hur arbetet, som frågeställarna vet ligger på ett helt annat departement, fortgår med sikte på att hitta en lösning som gör att vi får väl fungerande transporter. Utgångspunkten för det är precis som när det gäller hälso- och sjukvården ur mitt perspektiv att vi ska skapa förutsättningar för en likvärdig vård i hela landet.
Det pågår utöver det, som jag har sagt i svaret, ett arbete inom ramen för SKL, Sveriges Kommuner och Landsting. Det är ett särskilt projekt som i stor utsträckning bygger på förslaget från Helikopterutredningen. Syftet med projektet är att ta fram ett underlag om samverkan när det gäller luftburen ambulansverksamhet mellan olika aktörer.
Projektet ska slutrapporteras till landstingsdirektörerna, det vill säga kretsen av de högsta tjänstemännen inom våra respektive landsting och regioner, i juni 2011, det vill säga om några månader. Jag har förstås inget annat mål för min verksamhet än att alla människor i vårt land ska ha tillgång till bästa möjliga vård alltid. Det gäller också under transportskedet.
Men alla propåer som handlar om att staten ska ta över en del av landstingens verksamhet kommer jag att avvisa. Jag föreställer mig att frågeställarna så småningom kommer att säga i talarstolen att det verkligen inte är det som är deras syfte. Det är i så fall bra, för då är vi överens om detta.
Göran Hägglund (KD):
Jag har försökt att i svaret beskriva det arbete som pågår delvis i form av utredningen från Transporstyrelsen, som kom med ett förslag som har varit ute på remiss. Jag har beskrivit hur det är under bearbetning på Näringsdepartementet. Syftet är att landa på ett förslag.
Jag har också berättat om SKL:s pågående arbete utifrån förslagen från Helikopterutredningen för att se hur man tillsammans med olika aktörer skulle kunna hitta lösningar. Jag har berättat att detta uppdrag kommer att slutrapporteras i juni månad 2011.
Inom det ansvarsområde som jag har finns det en del saker som vi enkelt kan göra. I en del saker som gäller infrastrukturlösningar är vi beroende av ett samarbete med andra departement, som har mer av det direkta ansvaret för detta. Jag har beskrivit hur arbetsfördelningen är på området. Därför ligger ansvaret just där, och vi är beroende av besked därifrån.
Isak From har en del frågor och påståenden om att regeringen gör neddragningar som drabbar välfärdens kärna och så vidare. Isak From vet att detta inte är sant. På kommun- och landstingsnivå har vi aldrig haft så mycket pengar att röra oss med.
Min uppfattning är att vi framöver kommer att behöva ha ännu mer pengar till området, inte minst i ljuset av att vi har en åldrande befolkning där sjukvårdsbehoven och omsorgsbehoven kommer att göra sig alltmer påminda framöver. Därför är det oerhört viktigt att vi har en helhet som fungerar för alla dessa personer oavsett var man lever i landet.
För regeringens del gäller det att i samarbete med landstinget bidra till att hitta en praktisk lösning som gör att också människor som bor långt ifrån de sjukhus som har specialiteter av olika slag ska kunna ha en trygg och säker transport. På så vis lever vi upp till kraven som finns i hälso- och sjukvårdslagen.
Ytterst handlar det om människors väl och ve, som vi som politiker har ett mycket stort ansvar för att få att fungera på bästa möjliga sätt.
Göran Hägglund (KD):
Jag är glad att de här interpellationerna har ställts. Det här är en principiellt viktigt fråga, och den är framför allt viktig för alla människor som bor i Jämtland.
Den är särskilt viktig för dem som behöver den, men det handlar också om tryggheten för dem som inte är i omedelbart behov av den genom själva vetskapen om att vi har trygga och bra transporter. Saker och ting har hänt, och jag tänker nu på Isak Froms resonemang om att det har gått två år utan att någonting har hänt. Det är inte sant. Här har det pågått väldigt mycket arbete.
Infrastrukturministern har också för en kort tid sedan framhållit att det är hennes ambition att vi ska kunna lösa den här frågan om beredskapsflygplatser inom en mycket snar framtid, och det är Näringsdepartementet som har ansvaret för det. Det här är en viktig fråga.
Det handlar om att säkerställa att alla människor har tillgång till en vård på jämställda villkor vare sig man bor i Jämtland, Stockholm, Göteborg, Skåne, Västra Götaland eller var man än bor. Transporterna är en mycket viktig del av hälso- och sjukvårdsapparaten i vårt land.
Därför kommer jag naturligtvis att fortsätta att följa detta utifrån mitt särskilda perspektiv för att säkerställa att vi får en lösning som är god för jämtar och andra i vårt land.
Göran Hägglund (KD):
Lena Hallengren har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att Socialstyrelsen ska ges möjligheter att hantera klagomål från patienter på ett snabbt och rättssäkert sätt. Den nya patientsäkerhetslagen som trädde i kraft den 1 januari 2011 öppnar för helt nya förutsättningar att bedriva en säker vård.
Vårdgivarens ansvar att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete blir större och tydligare, och det förebyggande arbetet för att förhindra vårdskador blir viktigare i den nya patientsäkerhetslagen. Lagen innebär också en förändring i hanteringen av klagomål mot vården.
Ansvaret tydliggörs genom att det är en händelse som ska utredas och inte en person, som tidigare. Det handlar till exempel om att utreda om en vårdskada har orsakats av brister hos en enskild yrkesutövare eller av vårdgivarens brister i rutiner och förebyggande patientsäkerhetsarbete. Tidigare lades ansvaret i de flesta fall uteslutande på den enskilde, trots att bilden ofta är mer komplex än så.
I samband med att den nya lagen trädde i kraft överfördes också ansvaret för klagomålshanteringen från Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd, HSAN, till Socialstyrelsen. Detta är således en ny roll för Socialstyrelsen. Precis som Lena Hallengren skriver finns det vid Socialstyrelsen i dag ett stort antal klagomålsärenden som ännu inte är utredda. Socialstyrelsen anger att det kommer in ca 100 nya ärenden varje vecka. Det är bra att fler anmäler händelser.
Det ökar chansen att rätta till felaktigheter som tidigare föll mellan stolarna därför att prövningsprocessen såg annorlunda ut. Det ligger delvis i sakens natur att utredningen av dessa ärenden kommer att ta tid, vissa lite kortare tid och andra lite längre. Reformen går ut på att klagomålsärenden ska utredas ur ett brett perspektiv och att samtliga uppgifter ska kommuniceras med såväl den anmälde som anmälaren.
Men jag vill understryka att det stora antalet ärenden som ännu inte har utretts av Socialstyrelsen inte är tillfredsställande. Jag anser att det är viktigt att Socialstyrelsen snabbt hittar fungerande rutiner för att klara sin nya roll i patientsäkerhetsarbetet. Regeringen tar frågan på största allvar och har en dialog med Socialstyrelsen om detta.
Göran Hägglund (KD):
Jag håller med Lena Hallengren: Om vi skulle få en långvarigt utdragen situation med ökande högar, då kommer vi att få ett stort bekymmer som ytterst handlar om förtroendet för hälso- och sjukvården när saker och ting har gått fel.
Därför måste idén naturligtvis vara att Socialstyrelsen betar av flera ärenden per vecka än vad som kommer in, eftersom man har en stor ärendestock att hantera. Vad gör då regeringen mer exakt? Det går att göra sig lite lustig över att man har en dialog med Socialstyrelsen för att hitta vägar. Men det sämsta vi kan göra tror jag är att hitta på dådkraftiga saker som inte har bäring på verksamheten.
Socialstyrelsen gör rekryteringar av ytterligare personal. Man tar in en del extra personer, som naturligtvis måste ha ett stort kunnande. Många av dem måste ha ett juridiskt kunnande för att kunna bidra till att avgöra ärenden. Man har satsat stort.
Vår uppgift är att se: Är det något ytterligare vi kan stötta med, för idén är att vi inte ska ha en stor ärendebalans, utan det ska betas av ungefär lika många ärenden som kommer in, och under en tid kommer det att behöva betas av fler ärenden än som kommer in, för att få ned den olycksaliga ärendestock som man har fått med sig.
Därför är det i dag för tidigt att säga exakt vad regeringen kommer att göra. Vi kommer att stötta Socialstyrelsen med det som behövs för att åtgärda problemet. Jag hoppas att Lena Hallengren kan skriva in i sin almanacka: Skriv interpellation någon gång i mars nästa år, så kan vi göra en avstämning och se hur det ser ut då. Så till meddelarskyddet.
Det är otroligt viktigt att allt det som handlar om eventuella misstag, felaktigheter inom vården och sådant som rör en kultur som kan befrämja misstag i vården hela tiden avslöjas, så att det kommer fram, och att personalen känner att de har stöd för att påtala sådant som är brister.
Så ska det vara i hela svenska sjukvården oavsett vem som är huvudman. När det gäller sådant som rör företagshemligheter, ekonomi och annat är det klart att inte samma skydd gäller för den som är anställd i en privat verksamhet som i det offentliga.
Man när det gäller sådant som rör brister i vården ska det alltid finnas största möjliga öppenhet, för att möjliggöra att vi tar itu med problem som uppkommer, vare sig vården bedrivs i offentlig form eller i privat form.
Göran Hägglund (KD):
Jag är ingalunda uppgiven. Tvärtom är jag otroligt entusiastisk inför de förändringar som vi har kunnat genomföra på det här området. Det har varit efterlängtat väldigt länge från personal inom hälso- och sjukvården. Vi har nu fått på plats en lagstiftning. Vi satsar stora resurser för att få ett ökat fokus på patientsäkerhetsfrågorna.
Det är inte en slump, utan det beror på att väldigt många människor felbehandlas och ibland till och med dör därför att vi gör saker och ting på ett felaktigt sätt i vården. Det måste vi ta itu med. Ett av oppositionens privilegier är att om man inte tycker att det går tillräckligt fort säger man "Regeringen drar benen efter sig - varför gör ni ingenting?" och om det går för fort säger man "Regeringen hafsar fram."
Jag har själv varit oppositionspolitiker, så jag vet att det ligger lite i rollen att man har det privilegiet. Ibland går det fort. Vi vill göra mycket, och vi vill göra saker och ting rätt. Även om vi tar väldigt lång tid på oss kan vi inte alltid förutse hur det kommer att fungera exakt i praktiken, utan man får lära sig samtidigt som man går, så att säga.
I det tycker jag att det ligger något viktigt: att vi som politiker har ett mått av ödmjukhet inför sakernas komplexitet. Man tänker så långt man kan. Man tar hjälp av de allra bästa experterna. Man lyssnar på dem som har den allra största kunskapen. Man lägger fram ett förslag efter noggranna överväganden, och riksdagen landar på det, i bästa fall.
Sedan möter det verkligheten. Men verkligheten är inte alltid beskaffad så som vi har förutsett. Då får man ha ett prestigelöst prövande av regler, resurser och annat, för att se till att det landar på bästa möjliga sätt. Den ödmjukheten vill jag gärna ha.