Anders Borg (M):
Låt oss börja med Peter Perssons tal om den socialdemokratiska bedriften med full sysselsättning. När Socialdemokraterna styrde Sverige toppade utanförskapet 25 procent av befolkningen i arbetsför ålder på det mått som den socialdemokratiska regeringen tog fram, lade fast och formulerade mål för. De mål som den socialdemokratiska regeringen formulerade nådde man aldrig. Det har vi gjort.
Nu är vi nere på de 800 000 personer som är beroende av sociala transfereringssystem. Men jag ska inte frånta Socialdemokraterna att de även under sin förra mandatperiod gjorde viktiga insatser som har bidragit till att Sverige står starkt. De sänkte marginalskatterna med ungefär 6 procent genom förslaget om kompensation för egenavgifter. Det var bra. De sänkte marginalskatterna från i snitt 46 procent till 39,8 procent. Det var en bra åtgärd.
Det bidrar till att öka sysselsättningen. De förstärkte kontrollen i a-kassan. Jag satt själv i Ams styrelse under dessa år och följde hur P.-O. Edin och Anders L. Johansson kontinuerligt skärpte kraven på kontroll av att människor faktiskt arbetade. De stramade upp förtidspensionerna så att man inte längre kunde vara förtidspensionär på samma sätt. Detta skedde för att Socialdemokraterna i regeringsställning måste erkänna att det finns en avvägning mellan välfärd och arbete.
Alltför generösa bidragssystem och alltför svaga drivkrafter leder till att man slår ut jobb i privat sektor och bygger utanförskap. Nu i opposition är det bara bidragspolitik som gäller. Det är inte en enda åtgärd som förstärker drivkrafterna, inte ett enda bidragssystem, såvitt jag kan minnas, som de kan hålla sig ifrån att förbättra och inte en skatt som de kan hålla sig ifrån att höja.
Vi har haft dessa interpellationsdebatter i olika konstellationer under några år. Låt oss göra en liten uppsummering. Den första anklagelsen som ni hade var att det skulle bli breda lönesänkningar. Ni talade om lönesänkningspartiet. Jag vet inte hur många interpellationsdebatter som vi har haft om det. Vi har inte haft ett år med lönesänkningar. Vi har haft goda reallöneökningar under dessa år. Det har också tydligt varit så att den kommunala sektorn har haft bättre löneökningar än vad vi har sett generellt.
Sedan fick vi höra att det skulle bli en massiv ökning av socialbidragen när vi drog ned de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna 2006-2007. Det visar sig att socialbidragsberoendet som andel av hushåll nådde sin botten 2007-2008. Sedan steg det något under krisen. Men det ligger i år på en nivå som är lägre än under åtta av de tolv år som Socialdemokraterna styrde.
Under åtta av tolv år låg det högre än det som nu beskrivs som social misär. Vi har inte haft den massiva ökning som ni har beskrivit. Beträffande jobben har Sverige varit ett land som har halkat efter när det gäller jobb och sysselsättning i privat sektor. Nu har de kommit tidigare, snabbare och kraftigare i Sverige än i kanske något annat europeiskt land.
Vi har sysselsättningsökningar som ligger väsentligt högre än i Tyskland och andra länder. Det är alldeles tydligt att vi har den lägsta långtidsarbetslösheten, lite beroende på måtten men på det sätt som EU-kommissionen redovisar, i hela Europa som andel av arbetskraften - efter krisen. Detta har inte visat sig vara den katastrofpolitik som Socialdemokraterna har hävdat. Vi har inte rivit upp det svenska samhället. Vi är fortfarande bland de länder som har den bästa sociala sammanhållningen.
Detta är en förstelning som håller på att ske av Socialdemokraterna. Vi har sagt att vi tror på sammanhållning och att det är ett viktigt värde. I sin iver att vara en så kraftfull opposition som möjligt har Socialdemokraterna intagit positionen att alla bidrag ska höjas, att alla skillnader ska minskas och att varje drivkraft ska bort. De har blivit fördelningstalibaner. Jag ska säga, mina herrar och damer, att det är en valrörelse som jag verkligen välkomnar.