Andreas Carlgren (C):
Den fråga om anpassningen som vi diskuterar nu är en viktig fråga. Vi genomför nu i Sverige ett ambitiöst program och omfattande insatser just för att förebygga när det gäller mycket av det som behöver göras i anpassningsfrågorna. Samtidigt kan vi konstatera att Sverige är ett av de länder i världen som kommer att ha de minsta problemen.
Vi kommer att se problem, men de är inte jämförbara med vad man kommer att uppleva i många av u-länderna som ju har orsakat minst problem men som drabbas värst av problemen. Det är klokt att ha den utgångspunkten. När det gäller det övergripande ansvaret för anpassningsfrågorna konstaterar jag att det är mycket viktigt att det ligger just på sektorsmyndigheterna. Det här kommer att påverka olika delar av samhället.
Gång på gång visar det sig att den effektivaste modellen för att få åtgärder genomförda i verkligheten är att ansvaret ligger på respektive sektorsmyndighet. Vi har också lagt ett ansvar på länsstyrelserna för samordningen av arbetet.
Jag tror att det blir en mycket effektivare väg att gå för att få fram verkliga åtgärder och för att veta att det som behöver genomföras verkligen genomförs än att lägga detta på en särskild myndighet, till exempel på Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Däremot inträder i rena krissituationer en annan ordning. Också detta är förberett i det svenska systemet. Översvämningar är dock inte någonting helt nytt i Sverige.
Vi har upplevt sådana tidigare, så i princip är det inte en förändring som det kommer att handla om. Vi kommer inte att drabbas av översvämningar av ett helt annat slag, men de kommer tätare. Därför är det viktigt att vi har en beredskap också för det. När det gäller kommunernas ansvar var Karin Svensson Smiths huvudfråga till mig varför regeringen inte vill att kommunerna ska ta mer ansvar.
Sanningen är att vi tydligt och klart har sagt att kommunerna ska ha ett ansvar. Vi har skärpt kraven i plan- och bygglagen när det gäller att se till att ha en samhällsplanering och bebyggelseplanering som uppfyller kraven också i fråga om översvämningsrisker till följd av klimatförändringar. Dessutom finns det ett fastställt skadeståndsansvar, så det är inte så att kommunerna kan springa ifrån sitt ansvar.
Däremot säger jag i interpellationssvaret att det är viktigare att kommunerna i verkligheten tar det ansvaret - därför lagstiftningen. Det följs upp att de har tagit det ansvaret. Gör de inte det kommer de att ställas till skadeståndsansvar. Det här problemet skulle inte lösas bara genom förlängd preskriptionstid.
Till sist är det väl bara när det gäller Jan Lindholms fråga att konstatera att det inte finns några gränser för hur hårt man kan skruva och försöka konstruera sina frågor för att i alla fall få en kärnkraftsdebatt här i kammaren. Nu är det inte i första hand det som den här interpellationen handlar om.
Jag kan väl bara konstatera att det är mycket enkelt: Också kärnkraftsbolagens ägare kommer att ställas inför frågan om ekonomin. Vi kommer inte att ha några statliga subventioner eller skattesubventioner till företagen. Den situationen skärps naturligtvis när nya förutsättningar gäller.
När det gäller säkerheten finns det ingen som helst skillnad jämfört med vad som hittills gällt. Det är mycket stränga säkerhetskrav som gäller, och myndigheterna följer noga upp detta.