Per Bolund (MP):
Det är ju sant att fartyg kan använda olika former av bränsle. Min poäng var att de bränslen som finns på fartyg när de är till havs också finns där när de går in i hamn, och då finns det ju möjlighet för Transportstyrelsen att ta prover på de olika bränslen som finns på ett fartyg. Det är viktigt att poängtera - så att det inte blir några missförstånd - att detta inte är den enda metod som används.
Jag är övertygad om att det är en effektiv metod att ha oanmälda stickprovskontroller som ju faktiskt gör att ingen redare kan känna sig säker på att man inte kommer att göra en kontroll just när fartyget i fråga går in i hamn, utan den risken finns alltid närvarande. Det är uppenbarligen en risk som ingen redare vill ta eftersom det har konstaterats att det inte har förekommit några prover där svavelhalterna har varit för höga.
Vi använder oss dock också av andra tekniker, till exempel en sniffer som är placerad i Öresund, där fartygstrafiken som går från världshaven in till Östersjöhamnarna av naturliga skäl passerar. Den är placerad på Pepparholm. Där mäter man just svavelhalten i avgasplymen på fartyg som passerar.
Om sniffern ger utslag skickas en signal direkt till Transportstyrelsens tjänsteman som är i beredskap, och då beslutar den personen om en inspektion ska göras på fartyget i fråga. Under 2020 uppfångades dock som sagt inga signaler från sniffern i Öresund som indikerade att det fanns otillåtna svavelhalter. Förutom det arbete vi gör nationellt finns det, som jag sa, ett internationellt samarbete.
Här har vi ett EU-gemensamt register som heter Thetis-EU och dit all svavelkontroll inom gemenskapen rapporteras. Transportstyrelsen bevakar detta register efter avvikelser och om man får underrättelser om att fartyg som är på väg till svenska hamnar inte följer reglerna.
Förutom via detta register får Transportstyrelsen också direkta indikationer från andra länder - framför allt från Belgien, Danmark, Finland, Nederländerna och Tyskland - när de, till exempel genom en sniffer, fångar upp höga halter av svaveldioxid i avgasplymen från enskilda fartyg.
Det finns alltså ett nätverk av kontroller som gör att vi har en god översyn och att vi med stor säkerhet vet att det faktiskt inte förekommer illegala bränslen som har för höga svavelhalter i de områden där vi har en tydlig reglering. Självklart kommer vi hela tiden att fortsätta att se över arbetet.
Som jag sa i mitt inledningsanförande har vi också ett pågående arbete med att se över miljösanktionsavgifterna så att de blir ännu mer bitande. Detta är ett arbete som jag anser att vi aldrig blir klara med, utan vi måste hela tiden se över både regelverk och sanktionsmöjligheter så att vi garanterar att de gemensamma regler som vi ställer upp för att skydda vår miljö faktiskt också efterlevs. Jag vill kommentera det som Johan Hultberg inledde med.
Från Miljöpartiets sida ser vi att vi behöver jobba brett med miljöpolitiken. Vi kan inte bara titta på end-of-pipe-lösningarna - vad som kommer ut ur avgasrören - utan för att skapa ett hållbart samhälle behöver vi också titta på helheten. Då handlar det om att även titta på hur vi påverkar användningen av ämnen som kan ha en negativ miljöeffekt.
Om vi med till exempel ekonomiska incitament kan minska användningen av ämnen som kan vara farliga till exempel vid nedskräpning är det också ett väldigt effektivt sätt att få en god miljö. Ibland kan det ju vara dyrare att bygga upp stora kontrollsystem och liknande i efterhand, när de problematiska ämnena redan är inne i systemet.
Jag hoppas att Moderaterna kommer att vara beredda till omprövning och se att det inte räcker med att bara jobba med denna typ av regelverk - även om de såklart har en otroligt viktig funktion att fylla måste vi också se hur vi till exempel kan minska inflödet av farliga ämnen till samhället från början. Där behöver vi också använda oss av skatteinstrument.