Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag har samma uppfattning som visas i andemeningen i Eva Olofssons anförande, nämligen att kan vi få bättre tillgänglighet och möjligheter för dem med funktionsnedsättning innebär det oftast bättre tillgänglighet för alla. Det gäller oavsett om vi pratar om bättre skyltar, bättre framkomlighet, att det finns rulltrappor och hissar och så vidare.
Eva Olofsson pratade om att vårt ansvar gäller plattformar, stationer och annat och avslutade med att fråga hur vi får tillgänglighet på själva tågen. Jag nämnde inledningsvis att det är operatörernas ansvar. I det här fallet är det ofta SJ, och jag vet vad SJ bland annat håller på med.
Eva Olofsson refererade till exempel som rör människor som på olika sätt inte har kunnat komma på tåget för att rullstolsliftarna inte har fungerat. Det grundar sig på att man för ett antal år sedan upptäckte fel. Därför har man plockat bort dem, och det har tagit en tid. Men från och med i dag startar försäljningen av rullstolsplatser på X 2000 via callcenter. Nu är rullstolsliftarna på plats.
Det har tagit ett år, men nu finns de på plats. Det ska också vara fullt möjligt att från den 21 januari köpa rullstolsplatser via hemsidan. Den första dagen när det är möjligt att åka är den 24 januari. Det som många har upplevt det senaste året, att man inte har kunnat ta sig fram därför att man inte har kunnat komma på tåget, ska vara avhjälpt från och med i dag.
När man har återställt de här rullstolsliftarna har man också passat på att se till att vi har liftar som klarar betydligt mer i vikt än tidigare. Dessutom är de större i både bredd och längd. Det är också bra med tanke på vilken typ av rullstol man har med sig. Det finns andra saker som jag också skulle vilja lägga till när vi pratar om tillgänglighet.
Det blir väldigt lätt så att man pratar om dem som på något sätt har svårt att ta sig fram därför att de har nedsatt rörlighet, vilket också är förklarligt. För ungefär en vecka sedan träffade jag själv representanter för Synskadades Riksförbund. Det handlar lite grann om samma saker där när det gäller hur man ska kunna ta sig fram och resa. Man är oftast väldigt beroende av en ledsagare. Här för jag just nu diskussioner. Jag ska i nu i veckan till Jernhusen för att diskutera hur alla aktörer kan jobba mer gemensamt utifrån den hjälpbehövandes perspektiv.
Jag kan se framför mig hur Stockholms station skulle kunna vara en station där man tänker lite vidare och lite bredare. Där finns det många aktörer, till exempel det lokala SL som har tunnelbanor och bussar, en bussterminal på Cityterminalen och SJ:s fjärrtåg. Där kan det ibland vara problematiskt för den som behöver ha ledsagare att gå till en speciell mötesplats.
I stället borde den person som kanske hittar till något ställe få vara mer flexibel och välja var man möter sin ledsagare och dessutom få hjälp hela vägen. Det är ungefär så det fungerar på Arlanda när det gäller flyget. Det finns mycket man kan lära av varandra. Jag tror att man kan bredda det här på många sätt. Det som är viktigt i regeringens ambition är hur tillgängligheten på stationerna kan bli bättre. Det var därför som vi avsatte mer pengar.
Det är ett problem om perrongerna är för korta, om det inte finns hissar och om det inte finns tillräckligt god skyltning. Det är ett arbete som fortfarande är prioriterat och ligger fast. Operatörerna, i det här fallet SJ, har också ett ansvar. Vartefter de nu byter ut tåg har de också möjlighet att skapa en bättre kapacitet. Jag tycker framför allt att det är bra att de här rullstolsliftarna nu finns på plats, och så är det från och med i dag.