Isak From (S):
Det är trevligt med två damer i debatten. Jag tackar kulturministern för svaret. Jag har ställt interpellationen för att jag är orolig att det finns en dålig insikt hos den borgerliga regeringen om skogens betydelse. Man blir minst sagt lite bekymrad när man hör statsministern i Davos, där han menar att industrin har mist sin betydelse.
Man blir också lite bekymrad när man hör Anders Borg här i dag raljera över vårt misslyckande när den borgerliga regeringen har drygt 400 000 ute i öppen arbetslöshet. Mer än halva Sveriges landareal är skogsmark. Det är 41 miljoner hektar. Av det är 23 miljoner hektar skog, och resten är myr, berg, fjäll, åker, betesmark och bebyggelse.
Trots det har det i den allmänna debatten framgått att den svenska skogen är hotad. Det alltmer urbana samhället har gjort att färre människor är medvetna om skogens betydelse för svensk välfärd och att skogen måste skötas väl för att den ska växa bra. Svenska skogsägare producerar skogsråvara av hög kvalitet som säljs till vidareförädlingsindustrin.
Här är det viktigt att stimulera och utveckla nya användningsområden för både skogen och virket eftersom det skapar företag och arbetstillfällen. Branschen omsatte 216 miljarder år 2011. Förädlingsvärdet var 51 miljarder, och man sysselsatte 60 000. Exportvärdet var 128 miljarder, och man hade nyinvesteringar på 10 miljarder kronor.
Det finns i dag vanföreställningar och misstro mot skogsproduktion. Det kan bero på att färre rör sig i skogen och allt fler bor i städerna. Fortsätter den utvecklingen riskeras framtida jobb och stora ekonomiska värden för samhället. Den ökade biofobin får även stora konsekvenser för friluftslivet, markägare och skogsindustrin. Hur kommer engagemanget för naturen och viltvården att påverkas om allt färre besöker skogen?
Det finns önskemål om att skolan ska göra mer i dessa frågor. Men skolan enbart kommer inte att klara det uppdraget. Därför menar jag att det krävs gemensamma insatser från skolan och skogsindustrin, men det kan även ske i samarbete med kultursektorn och kanske också i samarbete med våra statliga museer.
Sverige är i dag det enda land i Norden, utom Island, som inte har ett centralt skogsmuseum med ett övergripande ansvar för att dokumentera skogshistoria och utvecklingen i skogsbruket. Med tanke på den enorma betydelse som skogsbruket har och har haft för Sveriges utveckling och ekonomi är detta ytterst otillfredsställande.
Skogsmuseet i Lycksele är i dag det museum som har bäst förutsättningar att fungera som en rikstäckande kunskapsbas för skogsnäringen. Men intresset för att skapa ett nationellt historiskt skogsmuseum har tyvärr varit svagt i Sverige. Museet har ett brett nätverk som omfattar skogsnäringen samt kultur- och skogshistoriska museer och även samarbete i Norden.
Skogsmuseet i Lycksele har länge utbildat skogstjänstemän och maskinförare i kulturmiljövård. Det innebär att man kan ta till vara kulturminnen och kulturspår i skogen och förebygga skador på träd. Det är viktigt att höja kunskapen om skogen, inte minst ur ett kulturhistoriskt perspektiv. Den borgerliga regeringen ser de statliga bolagen enbart som vinstoptimerade resurser.
Annars vore Sveaskog det statliga bolag som skulle kunna ta ett initiativ för ett fördjupat samarbete mellan skogsindustrin och skolan. Med den borgerliga regeringens statliga bolagspolitik är det inte möjligt. Men det skulle kunna vara möjligt för kulturministern att ta ett initiativ för att öka kompetensen och kunskapen om skogen.