KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Sandberg (S):
Att minska de socioekonomiska klyftorna är kanske det som skapar den bästa folkhälsan och minskar ojämlikheten i folkhälsan, där de sjuka och de arbetslösa har en svag ekonomi. Vi har fått en rapport om ekonomiskt bistånd och antalet biståndsmottagare som är 16 år och äldre kommun för kommun.
I Västra Götaland var antalet uppe i 9 324 och i Jämtland 549. I din kommun, Henrik Ripa, Lerum, har det stigit med 185. Det är också en grupp som har särskilt svårt att klara sig och som säkert förväntas få en sämre hälsa. I går presenterade Aftonbladet att antalet arbetsplatsolyckor ökar.
En dödas varje vecka, och minst 500 kommer att skadas allvarligt kommande år. Olyckorna på jobbet minskar inte längre. Varje år dör tusen människor av arbetsrelaterade sjukdomar. Här har vi också ett viktigt område inom arbetsmarknadspolitiken, och det är arbetsmiljön. Regeringen har lagt ned Arbetslivsinstitutet, varför vi i dag saknar verktyg till bättre arbetsmiljö och arbetsliv.
Arbetsmiljöverkets resurser har kraftigt minskat, vilket bland annat har lett till betydligt färre inspektioner av farliga arbetsplatser. På vilket sätt, Henrik Ripa, främjar det folkhälsan?
Gunnar Sandberg (S):
Jag får tacka socialministern för svaret. Vi står återigen här och ska debattera en stor folkhälsofråga, och jag känner lite extra ansvar för folkhälsan. Diabetes är en av de stora folksjukdomarna.
Anledningen till att jag har ställt interpellationen är den stora oro som finns bland diabetiker efter beskedet att den statliga myndigheten TLV vill ta bort den statliga subventionen av insulinpumpar som funnits i 15 år. Detta riskerar att leda till försämrad behandling för patienter med diabetes.
Att leva med diabetes innebär att man regelbundet måste kontrollera sina blodsockervärden och reglera medicineringen av insulin. Tidigare skedde medicineringen uteslutande genom sprutor med insulin. I dag sker den främst genom en insulinpump. Med hjälp av en insulinpump som fästs på kroppen kan man ge sig själv direktverkande insulin utan sprutor.
Pumpen kan ställas in individuellt och kan enkelt bäras och hanteras av patienten. Insulinpumpen är extra viktig för barn som kan ha svårt att hantera sprutor och komma ihåg när de ska ta dem. Fel medicinering kan ge allvarliga komplikationer och vara direkt livshotande.
Dåligt behandlad diabetes leder bland annat till blindhet, njursvikt, hjärtinfarkt, stroke och problem med blodcirkulationen, vilket kan leda till amputation. Föräldrar till barn med diabetes måste dygnet runt kontrollera värdena för att inte riskera sitt barns hälsa.
Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, har uppgett i medierna att insulinpumpar även i fortsättningen kommer att subventioneras och då via landstingsbudgeterna. Detta kan dock inte SKL garantera rent lagligt eftersom varje landsting ansvarar självständigt för sin budget och sina prioriteringar.
Risken är stor att det kommer att bli stora skillnader när det gäller vem som kommer att erbjudas insulinpumpsbehandling samt urvalet av produkter och innovationer beroende på de enskilda landstingens ekonomiska prioriteringar och regler. Risken är stor att vi får en ojämlik vård i Sverige på ett viktigt område som diabetesvård.
Min fråga till Göran Hägglund är därför: Vilka initiativ tänker han ta för att se till att patienterna inte drabbas?
Gunnar Sandberg (S):
Det gläder mig att höra att ministern och jag är överens om hur viktigt det är med en bra diabetesvård. Jag menar heller inte att socialministern ska överta TLV:s uppgifter. Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket, TLV, har i uppdrag att pröva vilka läkemedel och medicintekniska produkter som ska innefattas i den statliga läkemedelsförmånen. Myndigheten ska dock inte göra politiska prioriteringar i vården.
TLV:s förslag att den statliga subventionen av insulinpumpar ska tas bort och beslutet att utesluta ett hjälpmedel för kontinuerlig blodsockermätning har skapat en stor oro bland berörda patienter. TLV:s beslut rimmar också illa med regeringens nationella läkemedelsstrategi som antogs i augusti 2011. I strategin görs bland annat en särskild satsning på att öka patientsäkerheten. I strategin betonas även jämlik vård.
Strategin uttrycker att vården ska hålla en bra kvalitet för alla och tillgängligheten ska vara god för både män och kvinnor, utrikes och inrikes födda, oavsett ålder, bostadsort, utbildning, ekonomiska förutsättningar, sjukdom eller funktionsnedsättning. Borttagen eller minskad statlig subvention kommer troligen inte att innebära någon ekonomisk vinst för samhället, inte ens på kort sikt.
I sämsta fall blir vården sämre för denna grupp patienter, vilket är en direkt samhällsekonomisk förlust. I bästa fall leder TLV:s beslut bara till en omfördelning av offentliga utgifter. TLV har inte tagit tillräcklig hänsyn till patienter eller samhällsekonomin.
Risken är att endast de som har råd eller bor i rätt landsting kommer att kunna utföra den egenbehandling och medicinering som är livsnödvändig för en person med diabetes. Detta kommer att leda till oregelbundna kontroller. Därmed riskerar fler diabetiker att drabbas av komplikationer och sjukhusinläggningar. Detta betyder i sin tur stora kostnader för vården och samhället. Patientsäkerheten hotas med andra ord.
För Jämtland skulle en övervältring av kostnaderna innebära en kostnad på 5 miljoner årligen i en redan pressad landstingsekonomi. Det är alltså inga småpengar det handlar om, och Jämtland har dem inte utan måste prioritera in detta bland alla andra angelägna frågor. Regeringen kan hjälpa TLV att tolka regelverket så att insulinpumpar får fortsatt statlig subvention.
Detta kan ske inom ramen för regeringens och TLV:s löpande budget och verksamhetsdialog eller i ett särskilt beslut. Regeringen kan förstås också tillskjuta medel om det är detta som krävs. Därmed skulle regeringen ta sitt ansvar som TLV:s huvudman. Det finns säkert också andra lösningar. Helt klart är att alternativet sämre diabetesvård måste vara uteslutet.
Vad kan Göran Hägglund ta för initiativ för att se till att vi inte hamnar i en sådan situation?
Gunnar Sandberg (S):
Jag vill tacka Göran Hägglund för debatten, och jag avstår från ytterligare argumentering. Kvaliteten i diabetesvården måste återupprättas och upprätthållas. Alla patienter måste ha tillgång till likvärdiga hjälpmedel, oavsett var de bor. Nu kommer socialministern att följa frågan noga framöver.
Ministern har en viktig roll och uppgift att se till att kvaliteten i diabetesvården kan upprätthållas och att administrativa beslut centralt inte leder till sämre vård. Som jag lärt känna ministern hoppas jag att han tar tag i frågan. Ordning för föräldrarna är viktigare än ordning för myndigheten.
Gunnar Sandberg (S):
Jag tackar Lena Ek för svaret. Tack också för att du kunde flytta lite grann på interpellationssvaret! Det känns inte riktigt som om det är rätt årstid för skoterfrågorna just nu - vi borde prata båtar, kanske. Men faktum är att skotersäsongen nyss har avslutats.
Jag kommer från ett län där många av skoterklubbarna sammanfattar hur skoteråret har varit. Vi är några socialdemokrater som lyfter skoterfrågorna varje år med ansvariga ministrar. Ni byter ju ministrar lite då och då, så detta är första gången för miljöminister Lena Ek. Det ska bli intressant att se om vi får mer gehör.
Dina företrädare har bollat över många av våra frågor till Nationella Snöskoterrådet, som du också nämnde. Rådet anordnar varje år ett seminarium som vi brukar delta i. Där sammanfattar de vad de har gjort, och det stämmer att de har gjort mycket.
Men de har som sagt inget generellt uppdrag, så oavsett vad de gör får det inte direkt några effekter på snöskoterpolitiken eftersom det är länsstyrelsen, kommunerna och snöskoterklubbarna som styr frågorna. Det finns ca 250 000 skotrar i Sverige.
Det säljs ungefär 8 000 nya skotrar varje år. Det finns totalt ungefär 15 000 mil skoterleder i Sverige. Skoterklubbarna är ungefär 600 stycken. Det finns 145 skoteruthyrare med tillstånd. Det finns också några som saknar tillstånd, men den siffran har inte jag.
Det jag vill åstadkomma är inget mer förbud. Man kan kanske uppfatta det så av ditt svar. Tvärtom vill vi försöka utveckla skoteråkningen så att den kan generera mer pengar och skapa arbetstillfällen. I Jämtland omsätter skotertrafiken varje år 1 miljard. Jag tror att det ligger på 4-5 miljarder i Sverige.
De länder man tittar på nu, där man omsätter väldigt stora summor - en del samhällen lever rentutav på skoterkörningen - är USA och Kanada. Där handlar det om 24 miljarder dollar årligen. Det som ökar mest i Sverige och i Jämtland, som är mitt län, är snöskoterturisterna. Annars är det de du räknade upp som kör snöskoter i jobbet. Det är samerna och folk i skogsnäringen.
Jag är fritidssnöskoteråkare. Man kör väl ett par tre gånger per år, kör upp lite skidspår, sladdar någon kälkbacke till barnen. En del tar skotern och åker till någon tjärn och fiskar lite. Det som ökar är snöskotertrafiken och snöskoterturisterna. Det här sliter väldigt mycket på de ledsystem som finns där det är många turister. Jag kan nämna Åre.
Där är slitaget oerhört hårt. Det ställer högre krav på dem som upprätthåller de här lederna. Det är betalledssystem som man bygger in i de här områdena. De är lite krångliga och tjorviga. Det är svårt att få in pengar. Ledvärdar har egentligen ingen befogenhet att stoppa och kontrollera dem som inte betalar.
Min första fråga är om det skulle vara en möjlighet att beordra några som ledvärdar och ge dem en mer bemyndigande uppgift, att kunna ta betalt eller stoppa och bötfälla dem som kanske inte betalar.
Gunnar Sandberg (S):
För 14 dagar sedan besökte jag Eldrimner och pratade med anställda i drygt en timme. De jobbar med fem olika branscher. De har stor kunskap om mejeri, chark, gårdsslakt, bär, grönsaksförädling, bakning och fiskförädling.
Tillväxt sker ju framför allt genom att det skapas nya företag. Eldrimner fokuserar på mathantverk. Det har gjort att man kunnat bygga upp ett unikt kunnande som har visat sig fungera effektivt och stimulera mathantverket och få det att växa. Varje litet företag kan växa och bli större och mer effektivt. De flesta företag är i dag enmansföretag eller familjeföretag. Att de ofta finns på landsbygden och i glesbygden innebär dessutom en begränsning.
Företag som har 20 anställda är storföretag i glest befolkade bygder. Den verkliga tillväxtpotentialen ligger i att mathantverket leder till att det blir många företag och företag som kan leva och växa i bygder där det i övrigt inte finns många företag och arbetstillfällen. Genom samverkan kan de små företagen i sin tur gemensamt marknadsföra sig och sälja sina produkter.
Smaklust skulle ha manifesterat just det. Jag håller med Eskil om att många, framför allt i Skåne, är glada över satsningen på mathantverket. I Skåne har man en närhet till marknaden. Det har man också i större städer som Stockholm och Göteborg.
Men i Jämtland och norr om Jämtland finns det inte så stora städer så där kommer man inte ut på marknaden. På de orterna är det viktigt att man ordnar en smaklustmässa om inte årligen så vartannat eller vart tredje. Det får ses som ett stöd.
Jag förstår att länsstyrelserna i Skåne och de större städerna inte är lika intresserade av att gå in med pengar. Där har man redan sina marknader. Det unika mathantverket lyfter hela den svenska livsmedelsproduktionen. Genom att lyfta fram mathantverket och visa upp det mest unika vi har av svenska livsmedel lyfter vi också hela den svenska livsmedelsproduktionen.
Det är man väl medveten om och drar nytta av i andra länder, som till exempel Frankrike och Italien. Eldrimner har visat hur man kan gå från att vara bonde eller enbart intresserad av mathantverk till att skapa mycket stabila företag med unika produkter. Den processen kan ta tid, men med rätt stöd och uppmuntran kan de bli mycket framgångsrika.
Gunnar Sandberg (S):
Det kanske finns pengar, landsbygdsminister Erlandsson, men frågan är om det finns tillräckligt med pengar och om de används på rätt sätt. Vad händer efter 2013 med bland annat Smaklustmässan? Det är onekligen ett problem. Mathantverket är en möjlighet för jordbruket. I dag står många jordbrukare vid ett vägskäl.
Den enda möjligheten för att överleva anses oftast vara att öka storleken på lantbruket, utöka antalet djur och så vidare. Detta är dock inte möjligt i många glest befolkade bygder. Då står man inför att lägga ned sitt jordbruk, vilket sker i stor utsträckning i dag, eller göra någonting annat. Här är mathantverket en viktig utväg.
Man kan förädla sin mjölk till ost, sitt kött till korv, sin säd till bröd och sina frukter och bär till marmelader. Det är i förädlingsledet som ekonomin och framtiden ligger. Men det händer inte över en natt, utan vi behöver återigen en långsiktighet. Vad händer efter 2013?
Gunnar Sandberg (S):
Ministern nämner att man kan köpa in sig och bli andelsägare i vindkraftsparker, men på många av de små ställena på landsbygden saknas det kapital. Man har inte den möjligheten. Små kommuner tycker att det är riskfyllt. Man saknar kapital, och därför är det få kommuner som gör det. Vi behöver arbetstillfällen på landsbygden.
Både ministern och jag vill ju se en utbyggnad av vindkraften. En återbäring på vindkraftens vinster på 1 procent av bruttointäkterna från verken skulle underlätta för nya vindkraftsparker. I dag är det markägaren som kan dra in hundratusentals kronor årligen i arrendeavgifter, medan en ägare av markskiftet tio meter därifrån kammar noll. Detta skapar motsättningar.
Det skapar avundsjuka, avundsamhet och irritation som sliter isär byarna på landsbygden. Det underlättar inte att man bygger, och det utvecklar inte bygderna framåt nämnvärt mycket, ministern. Vindkraftsbolagen behöver också öka kapaciteten på huvudkabeln så att nya vindkraftsparker kan docka på. Vi är i ett läge i dag där några inte kommer att få plats. Jag tycker att ministern borde trycka på så att man bygger ut kabeln.
Jag vill upprepa att vindkraftsutbyggnaden ger få arbetstillfällen lokalt om man inte gör överenskommelser. Man skyller från kraftbolagen på att det inte finns rätt kompetens lokalt, men anledningen är nog snarare att vi har fått vindkraftsrallare. Först hade vi järnvägsrallarna, sedan kom vattenrallarna och nu har vi vindkraftsrallarna. Det är mest folk utifrån som får jobben under uppbyggnaden.
Det vi kan hoppas på långsiktigt är att vi kan utbilda servicegrupper som klarar den dagliga tillsynen. Det kan vara folk som bor lokalt, men det blir inte många människor. När de stora jobben ska göras kommer det experter utifrån, troligen från andra länder eftersom vi själva inte har någon tillverkningsindustri för vindkraften i Sverige. I ett modernt samhälle tar man miljöansvar där man producerar, och det ansvaret innebär bland annat en ersättning till de närboende.
Man kan inte bara klampa in och ta för sig. Det, ministern, tillhör en förgången tid. Jag får önska ministern och alla er som lyssnar en glad midsommar!
Gunnar Sandberg (S):
Arbetsmarknadsminister Hillevi Engström! Byggnads förbundsordförande besökte Jämtland i början av veckan och kunde konstatera att även där duggar varslen tätt just nu, och allt fler blir utan arbete. I byggbranschen, som Mejern och jag kommer ifrån, är det många ungdomar som drabbas. Byggbranschen är en av de branscher som drabbas oftast i början av en lågkonjunktur.
I början av 90-talet började jag mitt fackliga arbete på Byggnads i Jämtland, och det var lika då. Ungdomar blev utan jobb, och mitt uppdrag var att stötta och hjälpa unga arbetslösa byggnadsarbetare att hitta nytt arbete eller omskola sig till något annat yrke. Det var tufft.
Jag kunde prata i timmar med medlemmar som höll på att ge upp - och då menar jag bokstavligen ge upp allt - trots att det då ändå erbjöds yrkesutbildningar via AMU, andra vuxenutbildningar, komvux och beredskapsjobb.
Det ordnades kurser för att stärka byggnadsarbetarnas kunskaper, till exempel selektiv rivning, ritningsläsning, datautbildningar med mera.
Vi idrottade mycket och ordnade kraftigt subventionerade priser på olika ställen och till olika aktiviteter, så trots att de var drabbade av arbetslöshet fick de en social närvaro och självkänslan stärktes.
Arbetsförmedlingen, länsarbetsnämnden och branschens parter, tillsammans med statliga medel, gick också in och ordnade stimulanser för att få ned arbetslösheten. Det renoverades, och det tidigarelades olika byggnader. Man gick in med ett projekt som kallades turist-rot. Det gjordes kultursatsningar och andra åtgärder.
Allt detta gjordes för att få ned arbetslösheten och stärka de arbetslösa. Grundtryggheten, som a-kassan, stimulanser från samhället till jobb och jobbskapande aktiviteter, var bättre då. Vi har en skogsindustri som har det tungt och en byggbransch i kris. Varför inte stimulera byggandet nu så att det blir lättare för bägge branscherna?
Vi har miljonprogramsområden som står och förfaller, och vi har ett klimatmål som ska uppfyllas 2020. Genomför energieffektiviseringar!
I dag och nästa vecka kommer Mejerns och mina gamla arbetskamrater på Byggnads regionkontor runt om i Sverige att få samtal från oroliga medlemmar som upptäcker att de har en a-kassa som inte är värd namnet. De märker att de drabbas stenhårt ekonomiskt. De känner sig lurade, ministern.
Det jäser ute på arbetsplatserna, och många undrar vad regeringen tar för ansvar.
Gunnar Sandberg (S):
I lördagens upplaga av Östersunds-Posten kunde vi läsa om två unga människor i ett hårdare samhälle där tryggheten urholkas. De sökte själva upp tidningen för att försöka få hjälp. Så ser det ut för många arbetslösa i dag. De har svårt att hitta arbete samtidigt som varsel, uppsägningar och konkurser ökar. Vi har en arbetslöshet på 8 1⁄2 procent, och på den nivån ser den ut att ligga kvar även över 2014.
Det är mer än 70 000 individer som har varit arbetslösa i mer än två år. Bara 150 000 av de omkring 400 000 arbetslösa har rätt till ersättning från a-kassan. Socialbidragen ökar och tvingar fram skattehöjningar eller nedskärningar i ett läge där kommunerna egentligen hade behövt investera i välfärden.
Detta hänger ihop med regeringens nedrustning av arbetslöshetsförsäkringen, sjukförsäkringen och arbetsmarknadspolitiken. Regeringens satsningar räcker inte.
Satsa i stället på högkvalitativ arbetsmarknadsutbildning, en arbetslöshetsförsäkring värd namnet, en arbetsförmedling som klarar sitt uppdrag, mer vuxenutbildning och fler högskoleplatser. Jag önskar talmannen och ministern en god jul!
Gunnar Sandberg (S):
Rett Center i Östersund är ett nationellt svenskt center när det gäller Retts syndrom, även om vissa resurser för denna grupp finns inom landstingen i Stockholms och Västra Götalands län. Retts syndrom är en sällsynt men svår neurologisk störning. Centret har en kompetens för att möta de komplicerade och specifika behov som flerhandikappade med Retts syndrom har. Centret fungerar som specialklinik men också som forsknings- och utvecklingsenhet och kompetenscenter.
Rett Center drivs av Jämtlands läns landsting som en fristående klinik för högspecialiserad vård. Sedan 2003 har staten haft det grundläggande finansiella ansvaret för Rett Center. Detta har medfört att verksamheten har utvecklats på ett för patientgruppen mycket betydelsefullt sätt, både när det gäller den kliniska verksamheten och när det gäller forskningen. Det var den förra socialdemokratiska regeringen som lyfte bidraget till Rett Center in i statsbudgeten med stöd av en enig riksdag.
Det innebar att verksamheten gavs en långsiktig planeringshorisont. Detta blev särskilt tydligt av att bidraget gavs i form av ett rullande treårsstöd. Sedan alliansregeringen tillträdde har statens stöd till Rett Center hanterats på följande sätt i statsbudgeten. För 2007 och 2008 blev det ettåriga anslag till Rett Center utan vidare kommentar.
För 2009, 2010 och 2011 angavs ingen summa alls, och bidraget hanterades inom ramen för övriga bidrag för utveckling inom hälso- och sjukvårdsområdet. Dock nämndes Rett Center som ett exempel på mottagare. Vidare angavs att dylika bidrag ska omprövas årligen för att säkerställa att statliga medel som utbetalas används väl och i enlighet med regeringens intentioner. För 2012 och 2013 nämns ingenting i budgeten.
Bidrag betalades dock ut för 2012 med samma belopp som tidigare inom ramen för anslaget Övriga bidrag inom hälso- och sjukvårdsområdet. Besked om anslag för 2012 gavs strax före julen 2011. Att gå från ett läge med ett treårsbidrag i statsbudgeten till att bidraget inte ens omnämns i budget innebär att långsiktigheten i statens ansvar urholkas radikalt. Anslaget har varit oförändrat sedan 2003.
Långsiktigheten kräver att bidraget anpassas till kostnadsutvecklingen, vilket för 2013 innebär att medelsbehovet är 10 miljoner kronor. Socialministern besökte Rett Center i oktober 2008. Då uttalade han sig i en intervju med SVT. Han sade där: Rett Center kan se framtiden an med tillförsikt.
Den behövs för en liten grupp som behöver denna specialiserade vård som inte kan erbjudas någon annanstans i vårt land. Jag är väldigt angelägen om att man kan fortsätta sin verksamhet med samma höga nivå och med den forskningsanknytning som man har i dag. Vad ska socialministern göra för att hålla löftet från 2008 till de allra svagaste?
Gunnar Sandberg (S):
Föreningen Rett Syndrom i Sverige är ett av de största medlemsförbunden i Riksförbundet Sällsynta diagnoser, minister Hägglund. Medlemmarna i föreningen är djupt oroade av att oklara besked om finansiering hotar verksamheten. Därför har föreningen i ett brev vädjat till socialministern om ökade medel för att verksamheten ska kunna fortsätta ge hjälp och stöd till patienter med Retts syndrom.
Föräldrar till barn med Retts syndrom är bestörta över att Rett Centers framtid kan vara hotad eftersom det för denna patientgrupp är nödvändigt att Rett Center får fortsätta bedriva sitt arbete. De menar att Rett Center har kunnat hjälpa deras barn och ungdomar så att de har fått avsevärt förbättrad livskvalitet. I november 2010 ställde jag en fråga till socialministern om framtiden för Rett Center. Då uppgav socialministern att han för närvarande inte ville vidta några åtgärder för att ge Rett Center långsiktiga planeringsförutsättningar.
Som skäl för detta hänvisades till ett pågående arbete inom Regeringskansliet på området sällsynta sjukdomar och att regeringen dessutom hade gett Socialstyrelsen i uppdrag att inrätta en nationell funktion inom området sällsynta sjukdomar. Samma svar fick jag också på min fråga förra sommaren. Den nationella funktionen är nu inrättad, men detta har ingen bäring på Rett Centers finansiering.
I Socialstyrelsens förslag till strategi fanns inget som påverkar frågan om Rett Centers finansiering. Arbetet med att skapa en nationell strategi är bara i sin början. Som socialministern säger har man under det första verksamhetsåret påbörjat ett arbete med att kartlägga vilka aktörer som personer med sällsynta diagnoser är beroende av. Under tiden denna kartläggning pågår fortsätter även verksamheten inom Rett Center, och den är beroende av besked om långsiktig finansiering av verksamheten.
Rett Center har varit en etablerad verksamhet sedan 1995, som flera av oss har sagt tidigare, och Rett Center har sedan lång tid haft ett nära samarbete med Norrlands universitetssjukhus. Från våren 2012 har detta formaliserats i ett samverkansavtal. Samtliga landsting och regioner remitterar patienter till Rett Center, och dessutom kommer patienter från många länder i Europa till centret för hjärnstamsundersökningar.
Den ökande patienttillströmningen innebär att väntetiden är cirka tolv månader för hjärnstamsundersökningar. Att man tidigare hade långsiktiga förutsättningar för verksamheten har varit positivt för utvecklingen och forskningsverksamheten. I dag finns fyra disputerade forskare och fem doktorander vid Rett Center.
Under många år har det på olika sätt manifesterats att staten ska ta ett huvudansvar för Rett Center, och det har skett ett stort antal gånger i riksdagen, i socialutskottet och i kammaren. Retts syndrom handlar om en liten patientgrupp med en sällsynt sjukdom och med stora och komplexa behov. Patienterna har flera grava funktionshinder, och sjukdomen drabbar nästan enbart flickor i tidig ålder. Funktionshindren består livet ut. Patienterna är beroende av vården på Rett Center.
Vad är socialministerns besked till dessa patienter och deras anhöriga?