Gunilla Carlsson (M):
Bodil Ceballos har frågat mig om jag i ljuset av den pågående finansiella krisen avser att ta några specifika initiativ för att säkerställa att millenniemålen kan nås, till exempel i form av ett globalt "räddningspaket" samt att öka resurserna till UNDP och andra FN-organ som arbetar med fattigdomsbekämpning. Jag vill börja med att helt instämma i Bodil Ceballos analys av allvaret i den finansiella krisen, som vi kanske bara har sett början på och som riskerar att slå allra hårdast mot de allra fattigaste människorna i världen.
Denna kris i kombination med andra kriser, som till exempel livsmedelspriskrisen samt klimatförändringarna, förstärker insikten om att vi alla är ömsesidigt beroende av varandra. Kriserna måste tacklas genom stärkt internationellt samarbete och ökad multilateralism. Därför var det extra lägligt att, som Bodil Ceballos mycket riktigt påpekar, världens ledare nyligen samlades för att åter diskutera vad vi kan göra tillsammans för att nå millenniemålen.
Detta skedde den 25 september i år i form av ett toppmöte i FN:s generalförsamling i New York. Jag representerade Sverige vid det mötet, vilket förstärkte det politiska ledarskapet kring millenniemålen som så väl behövs när vi halvvägs står inför stora kriser och utmaningar. Ett nytt toppmöte kommer att äga rum redan om två år, vilket jag välkomnar och ser som en ny möjlighet att driva på världssamfundets ansträngningar.
Millenniemålen är förpliktande för hela världssamfundet, även för Sverige. Målen utgör därför en grundpelare i svensk utvecklingspolitik och i vårt utvecklingssamarbete. Men vad gör då Sverige i dessa kristider för att bidra till uppfyllandet av målen samt till fattigdomsminskning? För det första är Sverige ett föregångsland när det gäller en samstämmig politik för en rättvis och hållbar global utveckling. Alla politikområden ska sträva mot samma mål och vara ömsesidigt förstärkande i våra globala ansträngningar.
För det andra är det viktigt att världens rika nationer håller fast vid sina utfästelser om bistånd. Även här är Sverige ett föregångsland. Vi är sedan länge en av de relativt sett absolut största biståndsgivarna i världen. Mellan 2007 och 2009 kommer alliansregeringen att ha ökat biståndsramen med nästan 4 miljarder kronor. Världens givarländer har dock ett samlat ansvar för att bidra till att främja fattiga människors möjlighet att förbättra sin egen situation och därmed ta sig ur fattigdom.
Samtliga givarländer bör därför återbekräfta sina tidigare gjorda löften om ökade volymer. För det tredje arbetar regeringen för en resultatstyrd utvecklingspolitik med kvalitet och effektivitet som viktigaste komponenter. Våra biståndspengar ska användas till rätt saker. Fokuseringen på antalet samarbetsländer är ett bra exempel på hur vi effektiviserar och kvalitetssäkrar vårt bilaterala utvecklingssamarbete.
Detta har gett oss utrymme att stärka vårt fokus på Afrika, där behoven är som allra störst. Även inom det multilaterala utvecklingssamarbetet agerar vi strategiskt för att öka effektiviteten. Baserat på grundliga bedömningar av våra samarbetsorganisationer väljer vi 2009 att totalt sett öka basbidragen till FN:s fonder och program som har tydliga mandat att arbeta med uppfyllandet av millenniemålen samt bidra till fattigdomsminskning.
Sverige kvarstår som en av de absolut största givarländerna till UNDP och förstärker nu dialogen med organisationen för att bättre kunna bidra till gemensamma mål. Sverige arbetar också aktivt för att reformera FN:s utvecklingssamarbete, till exempel stärka världsorganisationens resultatfokus samt dess arbete med jämställdhetsfrågor. Utöver FN bidrar Sverige till millenniemålsuppfyllelse genom andra multilaterala kanaler.
Exempelvis fortsätter vi att bidra stort till Internationella utvecklingsfonden, vilken är den del av Världsbanken som inriktar sig på de fattigaste länderna. Sverige har även bidragit till bankens åtgärder för att stödja de mest utsatta människorna i de länder som drabbats värst av livsmedels- och oljepriskriserna och för att stödja kvinnors ekonomiska deltagande. Vidare är vi en viktig givare till Internationella jordbruksfonden, IFAD samt till Afrikanska och Asiatiska utvecklingsbanken.
De multilaterala utvecklingsbankerna kommer att ha en viktig roll när det gäller att bistå fattiga länder som drabbas av finanskrisen, och Sverige kommer aktivt att följa policydialogen i bankerna framöver. På liknande sätt verkar Sverige aktivt i styrningen av Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria för att fondens verksamhet framför allt ska fokusera på de fattigaste länderna. För det fjärde fortsätter regeringen att kraftfullt agera inom våra prioriterade områden i utvecklingspolitiken.
Allt detta känner ni till, eftersom riksdagen nu har att behandla detta i årets budget. För det femte vill jag lyfta fram det omfattande humanitära stöd som Sverige ger. Vi är bland de fem sex största givarna i världen och har ambitionen att fortsätta att hålla en hög profil på detta område. Det humanitära biståndet är visserligen helt behovsbaserat och har som primärt mål att rädda liv och minska mänskligt lidande. Men de humanitära organisationerna bidrar också indirekt, i varierande grad, till att millenniemålen uppfylls.
Då det oftast är de fattigaste kvinnorna, männen och barnen som är de mest utsatta i olika former av katastrofsituationer och därmed har störst humanitärt behov riktas en övervägande del av det humanitära stödet till denna grupp. Herr talman! Sammanfattningsvis består regeringens utvecklingssamarbete av många komponenter.
Vi kommer genom vår alltmer resultatinriktade utvecklingspolitik att oförtrutet och enträget försvara vår plats som en av världens ledande nationer när det gäller att bidra till millenniemålens uppfyllande och att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor.