Anders Borg (M):
Det är viktigt att vi får en sådan här interpellationsdebatt om inkomstfördelning och klyftor i Sverige. Vi kommer att få hålla på i många år och utvärdera det moras av ökade inkomstskillnader och förmögenhetskoncentration som Socialdemokraterna lämnade efter sig. Det handlar som sagt om en 25-procentig ökning av inkomsterna för de 10 procent som är bäst betalda. Det handlar om en 26-procentig ökning av ginikoefficienten. Det handlar om en 10-procentig ökning av lönespridningen.
Det handlar om nästan 3-4 procents ökning av löneskillnaden mellan män och kvinnor. Det handlar om en 25-procentig ökning av förmögenhetskoncentrationen. Det är och förblir arvet av det socialdemokratiska regeringsinnehavet. Man lämnar efter sig över en miljon människor i sociala ersättningar och nära nog en och en halv miljon människor som inte arbetar, som står utanför arbetsmarknaden eller som arbetar mindre än man skulle önska. Och man vägrar att se sambandet.
Man vägrar att se att så länge vi höll ihop Sverige med full sysselsättning krympte inkomstskillnaderna. Så länge vi levererade en bra utbildning som gjorde att människorna fick plats på arbetsmarknaden höll vi ihop Sverige. Nu har vi sett resultatet av ett långt socialdemokratiskt maktinnehav där man inte har tagit jobbfrågorna på allvar, för det är vad det här handlar om. Det handlar om jobb, företagande och entreprenörskap. Sverige har ett bra företagsklimat - för stora företag. Vi har en välutbildad befolkning. Vi har bra administrativa system.
Vi har små etableringshinder. Vi har avreglerade produktmarknader. Allt det är bra. Men vi har ett dåligt entreprenörsklimat. Det är få företagare som vill låta sina företag explodera i jobbtillväxt, tillväxt och framåtanda. Det beror bland annat på att vi inte har haft en bra riskkapitalförsörjning. Vi har jättelika bytesbalansöverskott. Vi har ett jättestort sparande i kommuner och landsting.
Trots det har vi en alldeles för låg investeringsnivå, för det är investeringar, kapital och företag som lägger grunden för uthålliga reallöneökningar. Det är bara när svenska anställda kan vara mer produktiva än, eller åtminstone lika produktiva som, de i andra länder som vi varaktigt kan upprätthålla ett stigande välstånd och bra reallönetillväxt. Då förutsätter det investeringar. Det förutsätter företagande.
Då kan man inte glömma bort detta. Sedan måste jag säga att det blir en häpnadsväckande logik från ett parti som avskaffade arvs- och gåvoskatten med ikraftträdande 2005, när vi ser den snabbaste ökningen av ginikoefficienten. Jag tittar bara på graferna, så det kan vara fel. 1999 tror jag att det var en tre gånger så stor ökning av ginikoefficienten. Men om man lyfter bort 1999 är det nog en av de snabbaste ökningarna av ginikoefficienten.
Där har vi inga samband. Där kan man inte utvärdera det. Där fanns det inga fördelningsbilagor i finansplanen, vilket man nu efterfrågar av mig, som redogjorde för vad arvs- och gåvoskatten kostade fördelningspolitiskt i termen ökade skillnader. Var det det som lade grunden för den 25-procentiga förmögenhetskoncentrationen? Det tror jag inte, men det måste rimligen ha bidragit. Vi får också en diskussion om vem som vinner och förlorar. Nu har vi de största disponibelinkomstökningarna på 25 år.
Nu har vi 185 000 i ökad reguljär sysselsättning. Nu har vi 160 000 i minskning av de sociala ersättningarna. Nu har vi 100 000 i minskad öppen arbetslöshet under perioden. Det måste rimligen betyda att de flesta vinner på detta. Lägre arbetslöshet ger många vinnare.