Emma Nohrén (MP):
Jag har fått den otacksamma uppgiften att vara sist ut i en debatt en torsdagskväll, och jag ska försöka hålla mig kort och även informativ. Vi är här för att debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande om kemikaliepolitik, och jag ska börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. När man pratar om kemikalier kan det ibland te sig lite skrämmande.
Man tänker kanske på provrör med dödskallar på, så som det framställs i litteratur och på tv. När man har kemi i skolan är det alltid skyddshandskar och skyddsglasögon på. Det är bra. Man ska vara varsam. Men det är faktiskt så att det mesta i vår vardag är kemi. Se bara på detta att laga mat. När man lägger salt i pastavattnet höjer man kokpunkten. Det är kemi.
En dag som denna är det mer att man häller ut salt på isen för att slippa halka. Man får en lägre smältpunkt. När vi rullar deo under armen är det aluminiumklorid som dödar bakterier och tar bort lukt. När vi tvålar in händerna sänks vattnets ytspänning, och det gör att fetter blandar ihop sig och kan sköljas bort. Det är kemi.
Att blanda samman ämnen så att de får andra egenskaper än varje ämne vart för sig har vi hållit på med länge. Salt på mat höjer smaken. Att randbarka en tall så att det bildas fetved, kådrikt virke, har gjorts länge för att få stabilt, bra och hållbart material, det vill säga ett naturligt impregnerat virke. Med ökad kunskap och ökade resurser har vi förstås tagit detta mycket längre.
I stället för att randbarka ett träd och vänta i sex år innan det tas ned kan vi ta vilket träd som helst och tryckimpregnera det och få fram något som är rötbeständigt. Tekniken var förstås revolutionerande när den kom, men nu vet vi alla att det inte var så bra med all kreosot som läckte ut i markerna och så vidare. Det var samma sak med flamskyddsmedel, som tas upp i betänkandet.
Det var jättebra att man kunde göra möbler som inte brann, men det var inte så bra när det var hormonstörande ämnen i dem. Det mesta har tagits fram i gott syfte, men konsekvenserna har ibland visat sig vara ödesdigra. Vi talar nu om en giftfri vardag, vilket betyder att det är norm att vi befinner oss bland gifter. Det kan gälla golv inne på dagis, plastleksaker, pennor och kvitton.
Allt innehåller ämnen som vi får mer och mer kännedom om och helt enkelt antingen måste förbjuda eller fasa ut. Ibland vet vi inte ens om ämnena påverkar varandra. Vi har sagt det tidigare de senaste fyra åren i samband med debatter om kemikaliebetänkanden, nämligen att 1 + 1 inte alltid blir 2.
1 + 1 kan bli både 4, 10 och 1 000 beroende på vilka ämnen det är fråga om, när vi har utsatts för dem och under vilken del av vår livstid. Olika ämnen och kemikalier påverkar inte bara oss utan påverkar förstås också andra levande varelser. Vi har talat om läkemedel. Något som gör att jag som människa inte får ont i huvudet påverkar givetvis andra levande varelser också, dock inte alltid på samma sätt.
Diklofenak, som gör att vi kan gå till jobbet fast vi har ont i ryggen, är dödligt för fåglar. När vi talar om bekämpningsmedel, som Jesper Skalberg Karlsson tog upp alldeles nyss, kan jag nämna glyfosat.
Efter många och långa EU-förhandlingar i höstas blev det en förlängning på enbart fem år, och privat användande av glyfosat blir förbjudet innan dess. Och den professionella användningen är reglerad. Ja, det kan bli problem till att börja med innan ersättningsämnen har tagits fram.
Men glyfosat är skadligt för vattenlevande organismer och påverkar den biologiska mångfalden negativt. Det är helt enkelt inte bra för miljön. Ämnet motverkar faktiskt det vi vill göra. Vi vill odla och få grödor, och då måste det också finnas pollinerare. Men pollinerare och den biologiska mångfalden påverkas.
Det behövs ett humuslager fullt med nematoder och andra små djur, men de påverkas negativt. Vi biter oss själva i svansen - men vi trodde att vi var smarta. I går släppte Efsa, European Food Safety Authority, en rapport om neonikotinoider.
Det är bekämpningsmedel som används för att minska insektsangrepp på framför allt majs. Det är ett av de vanligaste och mest använda medlen. Tidigare har det sagts att det är ofarligt eftersom man har tittat på om det påverkar människor. Nu har man tittat på hur medlet påverkar bin, honungsbin och humlor. Rapporten är entydig: Det dödar bin.
De tappar minnet och kan inte reproducera sig, och det blir en minskad mängd pollinerare. I höstas kom en undersökning från Tyskland. Den visade att 60 procent - på vissa ställen ännu mer - av insekterna har försvunnit. Vi ser en insektsdöd. Fru talman! Detta är allvarligt. Redan Einstein sa: Sju år utan pollinerare så finns ingen mat.
Det finns få grödor som klarar sig utan pollinerare. Att förbjuda och minska användning av bekämpningsmedel är inte ett slag mot jordbruket utan är kanske det som behövs för att jordbruket ska kunna fortsätta. Vi ska inte bita oss i svansen. Mycket av detta är saker vi kan göra på hemmaplan.
Vi ska förbjuda där det går, påverka där vi kan och gå före där vi kan. Flera har varit inne på att dessa frågor inte stannar inom nationens gränser utan att vi måste driva dem i EU, och det har både den här regeringen och den förra regeringen varit tydliga med. Sverige har ett bra track record i dessa frågor. Detta gäller även globalt.
Varje dag kommer 150 000 paket, så kallade Kinapaket, med olika innehåll till Arlanda. Paketen är beställda, men ingen ansvarar för vad de innehåller. Paketen kan i värsta fall innehålla ämnen som är förbjudna i EU eftersom de är skadliga för hälsa och miljö, till exempel bly eller mjukgörare. Vi behöver globala ramar - också för återvinning.
Därför är det spännande och bra att Sverige med miljöminister Karolina Skog står värd för ett internationellt strategimöte den 12-15 mars. Mötet ska titta på det globala samarbetet på kemikalieområdet, den så kallade Saicmstrategin. Den sträcker sig till 2020. Därefter vet man inte vad som ska hända. Det kommer att vara ett högnivåmöte i Stockholm.
Sverige vill forma en koalition med ambitiösa länder för att få till stånd ett globalt ramverk för kemikalier och avfall. Man vill se ett Parisavtal för kemikalier och avfall, som det nu finns för klimatet. Ramverket ska innehålla en enkel och långsiktig version med mål om minskad risk för farliga kemikalier.
Sverige har redan tagit på sig ledartröjan genom att bjuda in till mötet och se på hur arbetet kan ta sin fortsättning efter 2020. Det här är att ta frågan på allvar och göra det vi kan.