Andreas Norlén (M):
Min morfar, som dog för åtta år sedan, var elektriker. Tidigt kände han dock att tillvaron som anställd blev för styrd. Han ville ha handlingsfrihet och förverkliga sina drömmar och idéer. Han startade därför eget i Ödeshög i Östergötland, och efter 30 år hade han åtta anställda i företaget. Min farfar, också han borta sedan några år, var först Konsumföreståndare, men inte heller han trivdes med att vara anställd.
Han blev i stället Icahandlare i Nordingrå i Ångermanland, startade nya verksamheter och drev sedermera en kombinerad livsmedelsbutik, järnhandel, färgaffär, turistbyrå, åkeri och begravningsbyrå. Fru talman! Det är entreprenörer som morfar Per och farfar Olle som vi bör ha för ögonen när vi i dag debatterar associationsrättsliga frågor, det vill säga regelverket för olika företagsformer.
Vårt uppdrag i riksdagen är att skapa bästa möjliga regelverk så att så många entreprenörssjälar som möjligt verkligen vill och vågar ta steget från drömmare till riktig företagare. Det är vårt uppdrag. Vi ska göra det enkelt, roligt och lönsamt att driva företag. Vi ska minimera antalet entusiaster som avskräcks från företagande på grund av krångel, byråkrati och höga kostnader.
Det är särskilt viktigt i en lågkonjunktur. Det är också i ljuset av detta som man ska se regeringens och EU:s arbete med att förenkla reglerna kring redovisning och revision liksom översynen av reglerna om aktiekapitalets storlek. Det är två av de ämnen som finns med i dagens betänkande. Det här arbetet är inte slutfört. Beredningen pågår i Regeringskansliet. Men inriktningen är tydlig.
Det ska bli enklare, roligare och lönsammare att starta och driva företag. Utredningen om revisorer och revision föreslår att obligatorisk revision i fortsättningen bara ska finnas i börsnoterade företag, finansbolag och större företag därutöver. Man har vissa tröskelvärden: 83 miljoner i omsättning eller fler än 50 anställda.
Det här är en utveckling som har förekommit i nästan alla EU-länder. Nästan alla EU-länder har redan undantagsregler för små och medelstora företag när det gäller revisionskravet. Nederländerna, Storbritannien och Tyskland är några exempel. För svenskt vidkommande skulle det innebära en återgång till de regler som gällde i vårt land före 1988. Det är alltså inget regelverk som i sig vore främmande för vår rättsordning.
Revision är en betydande utgiftspost, och den är särskilt betungande för små företag. Totalt räknar utredningen med att små och medelstora företag, om förslagen genomförs, kan slippa obligatoriska kostnader på uppemot 6 miljarder kronor per år. För ett litet företag är det ofta svårt att förhandla om priset för den här revisionstjänsten som man i dag är tvungen att köpa. Man befinner sig i en slags beroendeställning till sin revisor. Det måste finnas en revisor.
Revisorerna som kollektiv har också monopol på att utföra revisionstjänster. Därför är det en viktig reform för de små och medelstora företagen. En stor del av det rättsliga ramverket för redovisning och revision beslutas på EU-nivå, ofta i form av direktiv. Inom EU finns en tydlig inriktning mot att göra en skarp tudelning mellan börsnoterade och andra större företag å ena sidan och små och medelstora företag å andra sidan.
Direktiven, till exempel det fjärde bolagsrättsliga direktivet som handlar just om dessa frågor, ger undantagsmöjligheter. Medlemsstaterna får göra undantag för små och medelstora företag. Det är en möjlighet som Sverige hittills inte har utnyttjat. Den här tudelningen inom EU-systemet blir alltmer markerad. Man ställer allt högre krav på stora företag att ha en avancerad redovisning.
Med anledning av det säger utredningen om revisorer och revision att det skulle vara en betydande risk för svenska företag om Sverige vidhöll avståndstagandet från att utnyttja undantagen i direktiven. Det skulle leda till att svenska företag fick högre kostnader. Man skulle tvingas konkurrera med företag i andra länder som hade lägre kostnader för revisorer och revision.
Man skulle också så småningom tvingas in i ett alltmer avancerat regelverk som egentligen är anpassat för börsnoterade företag. Det har alltså betydelse för svenskt näringsliv och svenska jobb att Sverige använder de möjligheter som finns att lätta på bördorna för mindre företag. Vad är då svaret från oppositionspartierna? Det blev man faktiskt lite oklar över efter Hannah Bergstedts anförande.
I reservationen från Socialdemokraterna och Vänsterpartiet står det att man vill bibehålla revisionsplikten för små och medelstora företag. Sedan sade Hanna Bergstedt i debatten, om jag uppfattade det korrekt, att Socialdemokraterna vill avskaffa revisionskravet för små företag. Då är frågan vad det egentligen är som gäller. Och vad tycker Egon Frid från Vänsterpartiet om denna eventuella socialdemokratiska omsvängning?
Jag har i alla fall uppfattat det som ett tydligt nej från Socialdemokraterna och Vänstern till de förändringar som utredningen har föreslagit och som regeringen nu bereder. I vart fall Egon Frid lär väl stå fast vid detta, det vill säga inga lättnader i revisionsplikten för små och medelstora företag.
När utredningen pekar på 6 miljarder i möjliga besparingar för de små och medelstora företagen, när utredningen pekar på konkurrensen från länder med ett enklare regelverk och när utredningen säger att småbolag kommer att tvingas använda regler som egentligen är anpassade för börsföretag säger Vänsterpartiet, möjligen också Socialdemokraterna: Nej, det bryr vi oss inte om. När det gäller könsfördelningen i bolagsstyrelser håller jag gärna med om att situationen är otillfredsställande.
Det är anmärkningsvärt att de börsnoterade företagen rekryterar så få kvinnor som de gör till sina styrelser. Det beror säkert delvis på slentrian, okunskap och kompisrekrytering. Min personliga erfarenhet är att arbetsgrupper och andra samarbeten blir mer dynamiska och mer framgångsrika om grupperna består av såväl män som kvinnor. Jag tror därför att svenska börsföretag skulle må bra av att ha en jämnare könsfördelning i sina styrelser.
Det är en insikt som också finns i stora delar av näringslivet. Svensk kod för bolagsstyrning som har utarbetats av näringslivets egna organisationer pekar just på vikten av en jämn könsfördelning i bolagsstyrelserna. Innebär då detta som jag nu har sagt att jag delar oppositionens krav på lagstadgad könskvotering till börsbolagens styrelser? Svaret är nej.
Det finns nämligen ett principiellt problem: Det är inte våra företag. Det är inte mitt företag, det är inte Hannah Bergstedts företag, det är inte Egon Frids företag, och det är inte Jan Lindholms företag. Styrelsen i alla aktiebolag är ägarnas ombud. De har ägarnas uppdrag att tillvarata ägarnas intressen, ägarnas uppdrag att leda företaget. Då är det också ägarnas sak att utse dessa ombud.
Jag kan försäkra mina ärade meddebattörer att om min morfar eller farfar hade fått order av staten att i sina små aktiebolagsstyrelser välja in personer ur olika kvotgrupper hade de definitivt rest ragg och morrat något om sovjetfasoner. Det var visserligen inte fråga om börsföretag, men principen är densamma. Ägarna har rätt och ska ha rätt att utse sina egna ombud.
De kan utse personer som är obegåvade eller kloka, unga eller gamla, män eller kvinnor. Det är deras val. Vi tror på ett fritt näringsliv. Företag har rätt att fatta dåliga beslut i alla möjliga frågor. Jan Lindholm sade att det sätt som näringslivet sköter rekryteringsfrågorna på gränsar till dumhet. Ja, aktieägarna får vara dumma. Så är det i ett fritt samhälle. Man får fatta dumma beslut. Man får göra dåliga affärer.
Det är ytterst ägarnas ansvar att leda sina företag på ett klokt och begåvat sätt, om de finner att det är så de vill leda dem. Det här är, fru talman, en djupt ideologisk fråga. Egon Frid och Vänstern har aldrig visat äganderätten något större intresse. Så det är inte så förvånande att man viftar bort den typen av invändningar. Men det är det grundläggande argumentet. Det handlar om vår syn på ett fritt näringsliv och äganderätten. Därför måste ägarna själva få utse sina ombud.
Jag kan notera avslutningsvis att alliansregeringen har ett utmärkt resultat när det gäller att rekrytera såväl män som kvinnor till viktiga poster. I helägda statliga bolag är det nu 49 procent kvinnor i styrelserna. När det gäller utnämningarna av generaldirektörer och andra tunga uppdrag är könsfördelningen helt jämn i alliansregeringens Sverige.
När det gäller ledamöter i kommittéer och andra viktiga organ är också könsfördelningen jämn. Det är 48 procent kvinnor. Det här är bättre än vad den förra regeringen uppnådde, och det är resultatet av ett medvetet rekryteringsarbete som visar att vi tar jämställdhetsfrågorna på allvar. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet och avslag på motionerna.