KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
I svaret hänvisar ministern till att EU kräver vetenskapliga och verifierbara underlag för stödområdesindelningen. Det är säkert sant, men jag tänker att det måste finnas mer än temperaturskillnader som vetenskapligt kan bevisas. Statens lantbruksuniversitet, till exempel, är experter på detta.
De sitter inne med vetenskaplig grund som de äter till frukost, lunch och middag. Det är samma sak när det gäller länsstyrelsen, som har bra koll på de lokala förhållandena i området. Detsamma gäller LRF, som är jordbrukarnas egen intresseorganisation. De har också stor kunskap om jordbruket.
Min fråga är: Kontaktades dessa organisationer för att diskutera frågan? De uppgifter och den information som jag har fått - ministern får rätta mig om jag har fel - är att det inte gjordes. För mig verkar det lite märkligt. Man måste ju på något vis ändå tala med dem som berörs av förslaget och genomförandet.
Annars blir det underligt. Ni vet ju vilken omfattande konsekvensbeskrivning det krävs bara för att någon till exempel ska få tillåtelse att gräva ett dike. Jag tycker att regeringen borde tänka på samma vis när det gäller bönderna.
Om man gör en omfattande förändring som kommer att beröra så pass många undrar jag om man inte borde ha ett samtal med dem först. Jag nämnde i mitt första inlägg Finland, som har liknande nationella stöd. De har utgått från fler parametrar än vad regeringen har gjort, och de har fått det godkänt av EU.
Det är någonting som också de berörda bönderna i Finland har tyckt är okej, till skillnad mot många bönder i norra Sverige. I Finland har man utgått från den fysiska verkligheten och idkat handpåläggning när man har haft kontakt med dem som berörts och kommit fram till ett system som de flesta tycker är bra. Jag undrar om detta är omöjligt att göra i Sverige.
Resultatet av klimatmodellen är, precis som landsbygdsministern säger, lite verklighetsfrämmande. Den modell där man utgår från de gamla församlingsgränserna tillsammans med temperaturkriteriet passar helt enkelt inte för Sverige med dess stora geografiska områden. Egentligen kan man säga att det är förbaskat orättvist. Ta Storuman och Vilhelmina kommuner som exempel! Landsbygdsministern känner till dessa områden.
Det är jättestora kommuner geografiskt. Storuman är indelad i två församlingsområden. Halva kommunen får en ersättning som är sämre, och den andra delen får en ersättning som är bättre. Vilhelmina kommun har ett enda församlingsområde. Kommunen ligger på samma geografiska våglängd som Storuman och har den bättre ersättningen.
Som ni förstår blir det jättesvårt att motivera för bönderna i området varför det ser ut på det här sättet. Jag tycker inte att vi från svensk sida kan acceptera sådana här brister i en modell. Det måste vara vår sak att berätta det i Bryssel. Och vad händer med förlorarna? Vad händer med dem som har fått drastiskt försämrade villkor? Ska de kompenseras på något sätt, och hur ska det i så fall gå till?
Ska man införa ett system som innebär att man kompenserar systemets effekter? Det blir i sin tur också tokigt.
Helena Lindahl (C):
Jag vet att LRF både nationellt och i norra Sverige har kontaktats när det gäller antalet stödområden. Jag har varit i kontakt med LRF i norra Sverige. Det de är upprörda över - vilket jag också kan förstå - är att de inte har kontaktats och fått ha en diskussion om parametern väderstatistik.
Jag vet inte om det berodde på att regeringen hade bråttom eller vad det nu var, men det som hände var att regeringen skickade in detta till Bryssel, och sedan fick bönderna veta det. Det är klart att det inte känns så kul. Jag har träffat många bönder som känner att detta kom som en kalldusch för dem. Om LRF hade varit med och bestämt att man bara skulle ha denna parameter skulle inte folk ha blivit så chockade när de fick veta det.
Nu är de chockade, och det gäller även LRF som organisation i norra Sverige. Jag vet att LRF i norr också har skrivit ett brev om detta till landsbygdsministern. Jag hoppas att vi kan göra om och göra rätt. Mitt råd till landsbygdsministern är att han ska sätta sig ned med berörda organisationer, till exempel LRF och länsstyrelsen, för att i dialog komma fram till en bättre lösning för 2017.
Jag förstår att det inte går med 2016 eftersom det redan är klubbat i Bryssel. Det finns också en möjlighet att titta på hur Finland har löst frågan. Jag pratade med ordföranden i LRF Västerbotten senast i går, och han sa att Finland hade använt andra parametrar än bara väderstatistik och på det viset fått ett mer rättvist system som godkänns av fler bönder.
Det finns en möjlighet för oss att titta på hur de har gjort. Jag ser av ministerns svar att han är öppen för dialog och förändring, och jag vet att berörda organisationer också är det. Det är en bra början till förändring, Sven-Erik Bucht.
Helena Lindahl (C):
Först vill jag säga varmt tack till Mikael Damberg för svaret. I min hand har jag en tjock lunta med 6 500 namnunderskrifter som jag kommer att lämna till näringsministern efter debatten. Underskrifterna har samlats in i Norrbotten till följd av att Vattenfall överväger att eventuellt flytta 40 jobb från Jokkmokk och i värsta fall till ett annat land, kanske till och med ett låglöneland.
Därför är det för mig obegripligt att statsrådet Damberg i sitt svar till mig och till de som nu drabbas i Jokkmokk lutar sig mot att statliga bolag "ska agera föredömligt" i stället för att göra någonting själv. Ministern får det att låta som att Vattenfall skulle orienteras efter något slags moralisk karta i stället för ägardirektiv eller hur näringslivsklimatet ser ut i Sverige.
Det är ju ett sätt att skyffla över konsekvenserna på bolaget. Förvisso håller jag med om att statliga bolag ska ta ansvar för regioner som exploaterar naturresurser. Men då måste staten också ge förutsättningar för att ta det ansvaret, till exempel ge goda villkor för att driva företag, och det tycker jag inte att regeringen och Damberg gör i alla fall.
Mikael Damberg lyfter i sitt svar konsekvent fram att man för en aktiv näringspolitik och exemplifierar med tjusiga strategier som Smart industri, exportstrategi med mera. Men ministern förklarar inte hur regeringens politik ska skapa fler jobb i exempelvis Jokkmokk. Betyder en aktiv näringspolitik att ständigt höja utgiften för företagen, inte minst i norra Sverige?
Då menar jag till exempel kilometerskatt på avstånd som nu utreds, aviserad flygskatt eller, som har genomförts, ökade arbetsgivaravgifter. Det ställer till med massvis med problem för den lilla orten där det redan är svårt att ha företag. Det leder också till att mindre kommuner blir än mer beroende av offentliga jobb, statliga jobb och myndigheter. Då är man också extremt sårbar när dessa trappar ned.
Sedan kan jag inte låta bli att nämna att näringsministern tillsammans med regeringen nu är i full färd med att avveckla Inlandsinnovation, det statliga riskkapitalbolaget med 2 000 miljoner kronor i portföljen, som hade eller fortfarande har, åtminstone fram till årsskiftet, fokus på norra Sverige, delar av Värmland och Dalarna. De här slantarna kommer att smetas ut över resten av landet, och naturligtvis kommer fokus att vara på de tre större städerna.
Det är faktiskt pengar som kunde ha gjort gott i exempelvis Norrbotten. Det här är bara ytterligare ett exempel på den storstadsfixering som jag faktiskt tycker att regeringen har, och det beklagar jag. Sedan är det lätt att säga att det är Norrbottens eget ansvar att ansvara för sin utveckling i och med den påse med pengar som man, precis som andra regioner i landet, har fått sig tilldelad från staten när det gäller tillväxt och utveckling.
Men min fråga till ministern handlade inte om regionens ansvar utan om vilka åtgärder som ministern och regeringen tänker vidta för att motverka att de 40 jobben på Vattenfall Accounting i Jokkmokk försvinner därifrån.
Helena Lindahl (C):
När det gäller fastighetsskatten står jag - och även Centerpartiet - fast vid att det gott och väl skulle kunna tillsättas en utredning för att titta på hur man skulle kunna ge tillbaka en del av vinsten till de kommuner som tillhör de allra fattigaste i Sverige och som ger resten av landet så mycket av sina naturresurser.
Inte ens Mikael Damberg kan väl innerst inne tycka att det är okej att Jokkmokk och andra kommuner knappt har pengar till den månatliga driften. Det är inte rättvist. Jag tror att det finns även stockholmare och andra runtom i landet som håller med. I Norge går det till exempel. Där får vattenkraftskommuner tillbaka en del av pengarna. Man kanske skulle kunna titta på hur det har gått i Norge.
Man skulle åtminstone kunna tillsätta en utredning, det vill säga om man vill och om man är intresserad. Det är inte regeringen. En annan sak handlar om att SVT och Sveriges Radio ville anordna en debatt i Luleå mellan regeringsrepresentanter och oppositionen nästa vecka. Även krönikören och opinionsbildaren Lotta Gröning skulle medverka. Jag skulle vara med i den debatten.
Jag hade tänkt ställa in en utskottsresa eftersom jag kände att den debatten är otroligt viktig, inte minst för de människor i Norrbotten som faktiskt berörs. Men inte en enda regeringsrepresentant hade tid, inte Mikael Damberg och inte Sven-Erik Bucht, trots att det är hans hemmaplan. Om ni inte tycker att flygskatt, kilometerskatt och borttagandet av riskkapital till norra Sverige genom Inlandsinnovation och höjda arbetsgivaravgifter spelar någon roll, Mikael Damberg, varför kan ni inte se människorna i ögonen och komma upp och säga det?
Om ni dessutom inte tycker att man ska få någonting tillbaka av allt det som produceras av naturresurserna och som man bidrar med därifrån, varför törs ni inte komma upp, se människor i ögonen och säga som det är, nämligen att ni inte vill?
Helena Lindahl (C):
Min fråga går till närings- och innovationsminister Mikael Damberg. I en färsk undersökning från Global Entrepreneurship Monitor - det är en känd internationell undersökning - har man bland annat tittat på kvinnors företagande i Sverige. Man konstaterar att mellan 2013 och 2014 sjönk andelen med 40 procent. Tittar man i backspegeln kan man se att detta är en ganska dramatisk vändning.
Man kan jämföra med till exempel perioden 2006-2012, då mängden kvinnligt företagande ökade med 50 000 företag. 130 000 personer anställdes också inom kvinnors företag. Det är nu ett brant fall. Det är inte bara så att det bryter en positiv utveckling, utan vi sticker också ut i jämförelse med många andra länder. Min fråga till Mikael Damberg är: Vad tror ministern att det här beror på?
Helena Lindahl (C):
Men det är en så pass stor förändring att jag tycker att det finns orsaker att fundera över detta. Personligen tror jag att det är den politiska osäkerheten som bidrar till det här. När ekonomiska förutsättningar och spelregler förändras och inte upplevs som långsiktigt trygga avskräcker det naturligtvis från investeringar. Det lägger en våt filt över nyföretagande.
Det jag främst tänker på är halveringen av RUT och inte minst diskussionen och utredningen kring vinster i välfärden. När färre kvinnor väljer att bli företagsledare leder det också till att färre kvinnor åtnjuter finansiell makt och inflytande. Det är ett problem i fråga om ekonomisk jämställdhet. Inte minst är det också ett problem för svensk ekonomi.
Min uppföljande fråga blir då: Vad tänker minister Damberg vidta för åtgärder för att vända den kraftigt nedåtgående trenden?
Helena Lindahl (C):
Om ni inom Vänsterpartiet menar allvar med att ni vill stoppa en försäljning av Vattenfalls brunkol har ni ju alla chanser att göra det, Jonas Sjöstedt. Regeringen är nämligen beroende av er välvilja för att få igenom till exempel budgeten, så ni kan - om ni verkligen vill - ställa ultimatum om att försäljningen ska stoppas. Varför gör ni inte det?
Jag vill återigen betona att Centerpartiet inte på något sätt har ändrat sig. Vi har haft samma hållning i flera år, och vi vill fortsatt se en försäljning av den icke-nordiska verksamheten med brunkol. Vi vill använda pengarna från en försäljning till att satsa mer på förnybar energi och lägga krutet på EU:s handelssystem med utsläppsrätter.
Frågan om brunkol och den negativa klimatpåverkan det för med sig handlar egentligen inte enbart om Vattenfalls försäljning av det brunkol företaget äger i Tyskland. Frågan är mycket större än så, Jonas Sjöstedt. För att Tyskland och Europa ska kunna ställa om och för att EU-länderna ska kunna lämna de fossila bränslena måste vi göra det dyrare att vara miljöbov.
Det bästa vi då kan göra är att få EU att minska antalet utsläppsrätter, som i dag är alldeles för billiga - och även höja priset. Först när företagen får betala rejält mycket pengar för sina koldioxidutsläpp kommer det gröna alternativet att bli aktuellt. Låt oss tillsammans göra vad vi kan för att kolet ska stanna i marken, Jonas Sjöstedt - inte bara i Tyskland utan i hela Europa!
Helena Lindahl (C):
Tack, Josef Fransson, för frågan! Jag tror att man måste hålla flera bollar i luften. Det är väl känt att Centerpartiet är för företagande, men vi är också ett parti som värnar miljön. Vi tror på grön skatteväxling.
Det betyder inte att vi bara höjer skatter enahanda och sedan går vidare, utan det betyder att vi vill höja skatter på det som smutsar ned och sänka skatter på annat, som gynnar företagande. Det gäller till exempel arbetsgivaravgifter, eller vad det nu kan vara för något. I slutändan är det inte tänkt att det ska bli dyrare för företagen. Däremot är det som gäller miljön bekymmersamt.
Vi måste ställa om, och jag tror att man kan göra både och.
Helena Lindahl (C):
Josef Fransson får det att låta precis som att det här skulle vara den enda posten i vår budget. Jag undrar: Har du bara letat specifikt efter den här posten, Josef Fransson, eller har du läst hela vår budget? I det senare fallet skulle du ha läst att det finns en hel del satsningar på jobb och företagande som absolut gynnar svenska företag och bidrar till att arbetstillfällena kommer att kunna stanna i Sverige. Låt mig ge några exempel!
Jag börjar med kvinnors företagande. Jag vet inte om det är så bekant för Josef Fransson, för jag har inte sett ett enda ord om kvinnors företagande förutom att ni vill ta bort olika jämställdhetssatsningar när det gäller statliga bolag. Vi vill främja kvinnors företagande genom olika satsningar, till exempel ungt företagande. Vi vill att unga redan i grundskolan ska få ta del av att starta och driva ett företag.
Vi vill att kvinnorna som jobbar i offentlig sektor också ska få möjlighet att se sig själva som entreprenörer och innovatörer och att genom innovationscheckar kanske kunna utveckla en idé som kan ha betydelse för andra. Vi vill ha regionala satsningar på jämställdhet och på kvinnors företagande via Winnet, och vi vill se en mängd andra satsningar.
Om det skulle vara lika många kvinnor som män som skulle starta och driva företag i det här landet skulle vi ha 220 000 fler företag. Det är ett exempel. Ett annat exempel är att vi vill starta ingångsföretag, som jag nämnde i mitt huvudanförande. Också detta skulle kunna leda till att fler startar företag och att färre blir arbetslösa. Vi vill dessutom höja taket när det gäller RUT-sektorn, för vi ser att tjänstesektorn växer och att många skulle kunna få sitt första jobb där.
Det är några exempel på satsningar som vi gör och som gynnar företagande och jobb i Sverige.
Helena Lindahl (C):
Tack, Jennie Nilsson, för ditt anförande! Jag noterade också att Jennie Nilsson var oerhört nöjd med de satsningar som regeringen gör på jobb och företagande. Hon talar framför allt om hur mycket regeringen nu satsar på jobb och tillväxt.
Jag noterade att Jennie Nilsson glömde den lilla detaljen att regeringen också höjer skatter och avgifter för företagen med 30 miljarder. Min fråga handlar om kvinnors företagande. I Centerpartiets budget har vi avsatt pengar för detta.
Vi tycker inte att det är jämställt att var fjärde företagare är kvinna. Vi kan mycket bättre. Sverige skulle tjäna ekonomiskt om fler kvinnor startade och drev företag. Centerpartiet satsar på att återinföra Winnet. Vi vill också satsa på vardagsnära innovationer hos offentlig sektor. Det är kvinnor som kanske inte alltid ser på sig själva som innovatörer eller entreprenörer.
De kanske inte ens har ett företag i dag. De flesta har inte det. Vi i Centerpartiet vill dela ut innovationscheckar. Vi tror att det kan finnas guldkorn som kan effektivisera vård och omsorg och som kan bli revolutionerande. Det är inte bara fråga om de tjusiga företagen som tas upp i forsknings- och innovationspropositionen utan det finns många guldkorn även på arbetsgolvet.
Centerpartiet satsar på Ung Företagsamhet även i grundskolan och invandrarkvinnors företagande. Vilka satsningar gör Socialdemokraterna i sin budget när det gäller att främja kvinnors företagande?
Helena Lindahl (C):
Tack, Jennie Nilsson, för svaret! Jag konstaterar att regeringen tog bort alla riktade satsningar på kvinnors företagande när den tillträdde. Nu har ni inga satsningar. Det är vad Jennie Nilsson förmedlar. När det gäller innovationscheckar till små och medelstora företag har Jennie Nilsson missuppfattat.
Förslaget är inte riktat till befintliga företag, utan det är riktat mot undersköterskor och vårdbiträden som jobbar på golvet och som inte har startat ett företag, som kanske inte ens ser sig själva som framtida entreprenörer eller innovatörer. Men det finns enormt stora värden som skulle kunna utvecklas. Vi vill uppmuntra offentlig sektor eftersom vi tror att guldkornen kan finnas där.
På vilket sätt är regeringen feministisk? Ni säger att regeringen är feministisk när det gäller satsningar på kvinnors företagande. Det finns inte några riktade satsningar på kvinnors företagande. Det är bara en av fyra företagare som är kvinna. Jag önskar att det inte skulle behövas riktade satsningar utan att det skulle vara mer jämställt. Men nu är det inte så, och då behövs riktade satsningar.
Därför känns det för mig provocerande att ni vill sätta ett tak för vinster i välfärden där det finns så många små företag som ägs och drivs av kvinnor.
Förstår ni inte att ni kapar kvinnorna vid fotknölarna i er iver att jaga storföretagen som smiter i väg med penningpåsen till lågskatteländer? Det är inte detta det handlar om. Varför sätter ni inte tak på mansdominerade branscher?
Ni har aldrig någonsin pratat om dem som grusar vägar eller annat åt offentlig sektor, men kvinnorna ska ni ger er på. Varför gör ni det, Jennie Nilsson?
Helena Lindahl (C):
Tack, Jonas Eriksson, för ditt anförande! Jag skulle vilja fortsätta med att tala om kvinnors företagande. Jag är nämligen lite intresserad av vad Jonas Eriksson och Miljöpartiet tycker. Häromdagen kunde man läsa en debattartikel i Aftonbladet av två välkända näringslivsprofiler i Sverige: Rune Andersson, ordförande för Mellby Gård AB, och Carl Bennet, ordförande för Getinge AB.
De skriver att det stora revisionsföretaget PWC har gjort en analys av Ilmar Reepalus rapport. Skribenterna meddelar att "revisorernas konsekvensanalys är krass.
25 procent av alla välfärdsföretag i Sverige, cirka 4 500 stycken, kommer att avvecklas tämligen omedelbart eftersom de i praktiken, med Reepalus strypkoppel, inte kommer att kunna göra någon vinst över huvud taget." Miljöpartiet medverkar uppenbarligen till att sätta tak på vinster i välfärden.
Välfärden omfattar ju branscher där många kvinnor driver företag och jobbar. Jag undrar varför ni begränsar kvinnors möjligheter att tjäna pengar på ett väl utfört arbete när ni inte gör detsamma gentemot män. Och varför struntar ni i vinster som till exempel manliga byggföretag gör, via skattepengar, men sätter ett tak för kvinnor som exempelvis bedriver privat hemtjänst?
Helena Lindahl (C):
Tack så mycket för svaret, Jonas Eriksson! Jag kan sympatisera med en del av det du säger, men jag tycker ändå inte att jag riktigt har fått svar på de frågor som jag ställde. Detta handlar ju inte bara om RUT utan även om LOV, lagen om valfrihet, som helt kommer att försvinna i takt med att massor av dessa företag läggs ned. Människor kommer inte att ha någon frihet att välja.
När jag talar om den offentliga sektorn och om vård och omsorg gör jag det för att väldigt många kvinnor finns inom dessa branscher. Man kan se att kvinnors företagande ökade efter att LOV infördes 2009, men nu går kurvan ganska brant nedåt.
Detta beror på att man är jätterädd, eftersom man inte vet vad som kommer att hända när det sätts ett tak på att göra vinst inom dessa branscher. När det gäller offentliga pengar har jag aldrig någonsin hört talas om att ni över huvud taget har sagt: "Vi ska kolla vad vi ska göra nu med det här byggföretagets pengar. Vi ska kolla hur stor vinst företaget gör och vad de gör med vinsten. De kanske inte ska tjäna så mycket pengar."
Jag har heller inte hört något sådant i fråga om ett elföretag eller snöröjningsföretag som utför arbete åt en kommun eller ett landsting. Aldrig någonsin har ni sagt att ni ska sätta ett tak för de vinster som dessa företag gör. Inom omsorg, vård och skola finns det väldigt många kvinnor representerade med sina företag, många gånger små företag. Inser ni inte att ni kommer att kapa dem vid fotknölarna?
Helena Lindahl (C):
Tack så mycket för frågan, Anna-Caren Sätherberg! Jag vet inte riktigt vad er sänkning av skatten för pensionärer har att göra med dagens näringspolitiska debatt, för den hör egentligen inte hit. Däremot kan jag säga att för att landets pensionärer ska få en dräglig pension i framtiden behöver vi fler som arbetar och alltså fler företag som startas, inte minst av kvinnor.
Vi behöver definitivt inte höga skatter på jobb och företagande. För det är precis det ni gör med andra handen. Det är jättebra att man sänker skatterna för pensionärerna, men i längden är era skatter skadliga för framtidens pensionärer. Det är själva grejen.
Jag vet inte riktigt vad jag mer ska svara på det här, eftersom pensionärsfrågan egentligen inte hör till dagens debatt. Jag tror att jag stannar där och säger att en garanti för framtidens pensionärer är att man satsar på företagen och inte höjer skatterna så att fler väljer att stänga ned. Så gör ni nu inom välfärdsbranschen.
Många kvinnor och andra kommer att få lägga ned sina företag, och människor kommer därmed att förlora sina arbeten. Då är det färre som kan bidra till framtida pensioner. Det är ett litet tips som jag kan skicka med till Anna-Caren Sätherberg och Socialdemokraterna.
Helena Lindahl (C):
Anna-Caren Sätherberg säger att näringslivet behöver ordning och reda och långsiktiga spelregler. Det kan jag verkligen hålla med om.
Men kallar Anna-Caren Sätherberg denna vinstdiskussion om välfärden, som handlar om att många kvinnor och andra kommer att få stänga ned sina företag för att ni på ett socialistiskt sätt vill begränsa deras möjligheter att tjäna en slant på det väl utförda arbete som de gör och som dessutom kommer att hindra patienter från att välja sin egen vård, för ordning och reda? Kallar Anna-Caren Sätherberg kilometerskatten på avstånd för ordning och reda?
Och kallar Anna-Caren Sätherberg den destruktiva flygskatten för ordning och reda? Det finns väldigt många socialdemokrater i norra Sverige - jag tror att Anna-Caren Sätherberg känner till det - som är starkt kritiska till dessa skatter. De kommer nämligen att vara ödesdigra för vår del av landet. Redan i dag har vi svårt att konkurrera på en global marknad på grund av att Sverige är mycket stort geografiskt sett.
Ska det då bli ännu dyrare att frakta varor till kontinenten, till Europa, kommer detta att göra att många av dessa företag kommer att gå i konkurs. Jag undrar verkligen vad Anna-Caren Sätherberg menar när hon säger ordning och reda, för detta är definitivt helt tvärtom.