Annicka Engblom (M):
Detta ärende har, precis som föregående talare har understrukit, varit uppe för behandling i kammaren för några veckor sedan.
Veteranerna, deras arbete och vår vilja att hedra deras arbete förtjänar definitivt en lite längre utläggning även denna gång. Jag tycker ändå att vi ska göra en liten tillbakablick på hur ärendet haft sin gång genom kammaren.
Den del i betänkandet som handlar om att göra veterandagen till allmän flaggdag går tillbaka på en motion som i grunden väcktes av Moderaterna. Senare blev den en kommittémotion från samtliga moderater, och till den har sedan Liberalerna, Sverigedemokraterna, Kristdemokraterna och Centern anslutit sig.
När vi stod här förra gången talade vi också om ett tillkännagivande, för det förelåg en majoritet i riksdagen. De som inte hade anslutit sig till motionen var regeringspartierna Socialdemokraterna och Miljöpartiet samt Vänstern. Vi har diskuterat den här frågan på längden och tvären i utskottet tidigare, både i första och i andra omgången - särskilt i första. Personligen har jag pläderat för den.
Men från Socialdemokraterna och Miljöpartiet var man inte riktigt mogen i tanken, för att uttrycka det lite snällt, utan man behövde ytterligare några veckors betänketid. Jag tycker att det är lite synd att det först är under galgen som vi får en bred majoritet, men jag gläds ändå åt det.
Det är en viktig markering för en mängd personer som verkligen förtjänar vår heder och respekt. Att göra veterandagen till flaggdag är att hedra och uppmärksamma men också sprida kunskap om de insatser som alla dessa kvinnor och män genom årtiondena har gjort.
Vi talar om tiotusentals personer, mellan 80 000 och 100 000 sammanlagt, som för fred och frihet har räckt upp sin hand för att frivilligt delta i det så viktiga arbetet med att skapa lugn i oroshärdar runt om i världen. De har ryckt in när det varit jordbävningar och människor lidit, när det har varit ebolautbrott i Afrika och människor har dött som flugor.
Alla dessa har ryckt in och faktiskt riskerat sitt eget liv. Herr talman! Man är som veteran inte själv i detta. Man har anhöriga. Man har vänner. Man har arbetskamrater. De omfattas alla av den insats man gör.
När veteranernas insatser hedras och uppmärksammas omfattas även de. Vem är veteran, herr talman? Jag är rätt övertygad om att vi alla känner någon och har någon i vår bekantskapskrets. Det har till och med herr talman - det vet jag.
Det är kanske inte alltid de berättar om sina insatser - av olika orsaker gör de kanske inte det. På detta sätt kan man även hissa flaggan för de tysta personerna.
Att vara veteran är att ha befunnit sig i situationer runt om i världen som medfört att man kommer hem med ovärderliga egenskaper och erfarenheter som många av oss andra inte har.
Jag skulle som arbetsgivare, när jag ska anställa en person och går igenom personens cv, studsa till extra när jag ser att personen i fråga har varit aktiv i en internationell insats, och jag skulle fråga kring detta. Det är en merit. Dessa personer har en laganda, kamratskap och ledaregenskaper.
De har också en erfarenhet av att utstå ganska påfrestande eller väldigt påfrestande situationer. De som kommer hem, herr talman, har till allra största del dessa erfarenheter och kompetenser med sig. Men alla kommer inte hem fysiskt eller psykiskt hela. För detta har vi ett särskilt ansvar. Det gäller både militära och civila veteraner.
Herr talman! När jag står här i dag, efter en andra omgång, känner jag mig stolt. Jag är stolt över veteranernas insats för vårt land, i fredens och frihetens tjänst.
Vi är skyldiga er alla ett stort tack från djupet av våra hjärtan, särskilt vi som sitter i denna kammare och som tar det yttersta beslutet att skicka iväg er. Jag är stolt över att alliansregeringen satte en veteranpolitik på pränt. Det är några utredningar som har lett till veteranpolitiken.
Men det finns fortfarande utestående delar i veteranutredningarna, där bland annat en allmän flaggdag ingår, som behöver utvecklas. Det är nuvarande regerings ansvar. Jag är stolt över mitt eget parti, som har ett partistämmobeslut i ryggen. Jag är stolt över moderata motionärer. Det är inte bara jag som har motionerat om detta.
I och med dagens breda majoritet för förslaget får också Jonas Jacobsson Gjörtler, Erik Andersson, Maria Malmer Stenergard, Ulrika Karlsson i Uppsala och Johan Johansson, som inte längre sitter i riksdagen men som gjorde det under förra mandatperioden, sina motioner med samma slutsats och tema tillgodosedda.
Jag är framför allt stolt över det arbete som veteranorganisationerna och också anhörigorganisationer bedriver. Jag är stolt över Försvarsmaktens del i detta när det gäller att på alla sätt och vis utveckla sitt omhändertagande av de veteraner som återvänder.
Där finns det utvecklingspotential för de arbetsgivare som inte tillhör Försvarsmakten men som i sina anställningslistor också har veteraner med erfarenheter. Jag är också stolt över de journalister och debattörer som har påverkat processen i denna riktning. Det har gjorts av bland andra Tove Lifvendahl och Johanne Hildebrandt.
Det låter nästan som om jag står och talar på en Oscarsgala. Men vad jag vill säga med detta är att det är tillsammans som vi kan påverka. Det är tillsammans som vi kan driva utvecklingen. Vi kan faktiskt stå här i dag, med en mycket bred majoritet i riksdagen, och säga att vi, med regeringens hjälp, kommer att införa en ny flaggdag.
Det händer inte varje dag. Men detta görs i ett väldigt vällovligt syfte. Det är med stor stolthet, med ett varmt hjärta och med mycket heder och respekt som jag riktar ett tack till bland annat de veteraner som har samlats i kammaren i dag för att lyssna på debatten och som har gjort sig förtjänta av detta.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag i konstitutionsutskottets betänkande nr 29, särskilt i den del som handlar om att äntligen göra veterandagen till en allmän flaggdag.