KBLab/rixvox huggingface dataset:
Markus Wiechel (SD):
Jag vill rikta ett stort tack till landsbygdsministern för svaret, som tydliggör den överstatlighet som sju av Sveriges riksdagspartier har varit med om att skriva in i Sveriges grundlag, den överstatlighet som i detta fall drabbar miljontals djur även om den svenska regeringen önskade förbjuda medeltida slaktmetoder.
I detta sammanhang skulle det vara intressant om ministern om möjligt skulle se till att import av kött som är slaktat på detta sätt förbjöds. Det sägs att grundregeln inom EU är att slakt ska ske under bedövning. Faktum är att det i dag slaktas oändligt många fler djur utan bedövning runt om i Europa än vad som ens är nödvändigt med lagens undantag. Att det över huvud taget finns undantag för denna form av djurplågeri kan verka märkligt.
Men jag tar för givet att detta är något som landsbygdsministern arbetar med att förändra vid sina internationella kontakter. Landsbygdsministern säger även att reglerna för märkning av livsmedel tas fram gemensamt av medlemsländerna.
Detta innebär alltså att Sverige lägger sig platt inför EU:s överstatlighet när det kommer till märkning av något så viktigt som köttets ursprung och djurens behandling före slakt. Att genomföra en undersökning om möjligheterna att ge konsumenterna relevant information om bedövning av djur vid slakt kan tyckas bra. Men faktum kvarstår att miljontals djur årligen tvingas genomlida fruktansvärda slaktmetoder.
Här tycker jag att Sverige borde sätta press. Fru talman! Jag är naturligtvis glad över det besked som landsbygdsministern ger om att han på jordbruks- och fiskerådet förra året tog upp frågan om obedövad slakt som inte är religiöst motiverad.
Det som gör mig fundersam och besviken är dock det faktum att ministern enbart har tagit upp frågan om obedövad slakt som inte är religiöst motiverad. Ska det verkligen vara okej att låta djur plågas för några enskilda personers trosuppfattning?
Markus Wiechel (SD):
Det är glädjande att ministern avser att arbeta för att unionens medlemsstater ska följa de rådande bestämmelserna, men varför stanna där? Är verkligen bestämmelserna bra, enligt landsbygdsministern? Som jag tydliggjorde i interpellationen uppskattas den globala halalmarknaden till ungefär 150 miljarder dollar per år.
Det är alltså den globala halalmarknaden, inte marknaden inom Europa. Ministern lägger i sitt svar väldigt mycket fokus på de europeiska bestämmelserna och på att vi som land måste lyda under EU. Han har givetvis rätt i att vi dess värre måste följa EU:s överstatlighet när det kommer till handel med andra EU-länder.
Faktum kvarstår dock att ritualslakt tyvärr förekommer i länder runt om i världen som inte ingår i den europeiska unionen och som även Sverige handlar med. Om landsbygdsministern går tillbaka till mina ursprungsfrågor och bortser från EU tror jag att svaren kan bli än mer intressanta för mig, för Sverigedemokraternas väljare och inte minst för landets djurvänner.
Markus Wiechel (SD):
Landsbygdsministern fick i höstas svara på en interpellation av min partivän, en interpellation som handlade om Matlandet Sverige. Det är mycket möjligt att ministern minns den interpellationsdebatten. Interpellationen skrevs med tanke på vilket företag Matlandet Sverige utsåg som årets uppstickare. Företaget fick bland annat besök av statsministern under 2008.
Under räkenskapsåret 2008/09 hade de en omsättning på 142 miljoner kronor. Det är tydligt att regeringen ser detta som något positivt - ett företag som växer snabbt och har en god omsättning. På sin hemsida skriver de att deras kött kommer från djur som bedövats före slakt, och på så sätt tycks det inte ha skett något fel. Allt verkar vara frid och fröjd.
Faktum kvarstår dock att den absoluta merparten av det kött som säljs genom detta företag är importerat. Köttet är importerat från länder som Nya Zeeland, som inte omfattas av EU-bestämmelser, eller från länder inom EU som omfattas av EU:s bestämmelser men som kan fortsätta med sitt djurplågeri på grund av de undantag som finns i bestämmelserna.
I februarinumret av Svensk Veterinärtidning, som är en tidning för personer som har kunskap om detta och gång på gång varnar för den här typen av slakt, lyfter man fram problematiken. Ett helt kapitel har avsatts för ändamålet.
Trots vetskapen om företag som det jag tidigare nämnde fortsätter regeringen att indirekt eller direkt prisa företagen. De belönas för att de växer och på ett smidigt sätt går förbi svensk lagstiftning eller svenska djurskyddsbestämmelser. Detta får mig att skämmas, och jag hoppas innerligen att landsbygdsministern tar problemet på allvar och på ett tydligt sätt säger ifrån när det kommer till obedövad slakt.
Markus Wiechel (SD):
Jag tackar biståndsministern för svaret och poängterar att hon och jag är helt överens. Det övergripande målet för Sveriges humanitära bistånd bör vara att lindra nöd och upprätthålla mänsklig värdighet och inte minst rädda liv. Givetvis ska varje land ha det största ansvaret att möta de humanitära behoven som finns i det egna landet, men man får vara försiktig med att dra det för långt.
Med en sådan utgångspunkt kan man nästan tolka det som att man inte ska ge bistånd till behövande länder, och det är ingen väg som jag vill gå. Annars kan man tolka det som att man ska ge väldigt stora summor pengar till olika länder utan att följa upp eller ställa krav på vart pengarna eller biståndet går. Länder som hjälper till med exempelvis humanitärt bistånd bör givetvis ställa krav på mottagarlandet.
Att enbart skicka bistånd utan att se vad som händer med det kan helt enkelt vara kontraproduktivt för syftet med biståndet. Frågar du mig ska syftet givetvis vara att hjälpa så många människor i nöd som möjligt. Nordkorea är världens mest slutna land. Det är en stenhård diktatur där man egentligen inte har särskilt mycket insyn i vad som händer.
Trots svält och lidande bland den fattiga befolkningen satsar kommunistdiktaturen enorma summor pengar på en militär upprustning. Sverige är en av de mest generösa biståndsgivarna till Nordkorea, och jag skulle säkerligen kunna vara stolt över det om jag nu visste vart biståndet gick och hur det användes. Herr talman!
Det jag funderar över när jag står här är egentligen om inte biståndsministern ser att det kan finnas en möjlighet att det slutna Nordkorea kan förändras om länderna runt omkring ställer hårdare krav. Biståndsministern är tydlig i sitt svar med att hon önskar möta de humanitära behov som finns i Nordkorea, och det vill jag också. Hur det ska göras verkar det däremot vara tyst om.
Markus Wiechel (SD):
Jag vill tacka Gunnar Andrén och biståndsministern för båda replikerna. För Gunnar Andrén vill jag poängtera - så att det inte finns några frågetecken kring det - att jag är en stor vän av humanitärt bistånd. Jag minns att jag för några år sedan såg bilder tagna av en amerikansk turist i Nordkorea.
Bilderna föreställde amerikanskt ris som skänkts som bistånd till landet. Trots att det var menat att ges till svältande fattiga i Nordkorea sålde regimen riset till den fattiga befolkningen. Regimen tjänade alltså pengar på bistånd som skulle ha gått till dem som hade det svårt.
Jag har en god vän i Sydkorea som jag tog kontakt med efter de senaste provokationerna från Nordkorea. Jag pratade med honom om hur det kommer sig att de provocerar så mycket, och då sade han att de gör det varje år. I år har det varit lite mer än vanligt, men min vän är inte rädd för krig, då han vet att de gör så här för att få bistånd. De vill ha mer pengar. De vill ha mer mat.
Det här är alltså ett sätt för dem att pressa omvärlden så att de får mer bistånd. Det är säkert i all välmening som de flesta länder ger bistånd till Nordkorea, men i vissa fall kan det vara rent kontraproduktivt, och det är det som jag vill trycka på i den här interpellationen.
En resolution har antagits av Förenta nationerna som uppmanar den nordkoreanska regimen att säkerställa obehindrat tillträde för det humanitära biståndet. Att den ska genomföras enligt de humanitära principerna är såklart bra, men frågan är vad det gör för nytta om det inte blir några konsekvenser när diktaturen inte följer resolutionen.
Det är givetvis bra att Sverige genom vår ambassad i Pyongyang, som biståndsministern nämnde, till viss del kan följa utvecklingen i landet. Dock säger det här ingenting om hur biståndet används på riktigt. Vad exakt är det för krav som Sida ställer för att de humanitära principerna ska följas och biståndet inte ska användas i fel syften?
Finns det verkligen någon kontroll av att svenskt bistånd inte används av regimen till den egna militären eller kanske säljs till befolkningen för att regimen sedan ska kunna använda pengarna i militära syften? Fru talman! Innan jag avslutar den här repliken skulle jag vilja koppla det här ärendet till något som jag fortfarande inte riktigt anser mig ha fått svar på sedan förra gången jag och biståndsministern stod här.
Är biståndsministern verkligen stolt över den omfördelning som har skett från internationellt bistånd till en ansvarslös massinvandring till Sverige?
Markus Wiechel (SD):
Ja, vi vill minska invandringen med 90 procent. Det har vi stått bakom tidigare, och det står vi fortfarande bakom. Ni införde försörjningskrav, Mikael Cederbratt. Men problemet är att det finns så många undantag att kraven nästan inte gäller. Jag kan tycka att ni allianspolitiker kanske mer borde stå för en arbetslinje, dessutom kopplad till den arbetskraftsinvandring som ni har talat om.
Jag gläds åt att få höra att ni vill fortsätta ha en generös invandring till Sverige. Nej, jag gläds inte åt det faktumet, men jag gläds åt att ni är raka och erkänner det med tanke på de utspel ni gör. Inga väljare ska känna sig lurade.
Det är trots allt många som tror att ni verkar gå i en sundare riktning och vill skärpa eller strypa invandringen till Sverige, åtminstone tills vi har lyckats klara av de problem som vi står inför i dag. Mikael Cederbratt talade i sitt anförande om alla människor som kommer till Sverige genom arbetskraftsinvandring. Det stämmer att väldigt många kommer på det sättet.
Men det finns andra problem kopplade till det. Till exempel saknas 230 000 lägenheter. Trångboddheten blir värre. Och vi har 400 000 arbetslösa i Sverige som inget annat vill än att gå till ett eget jobb. Nu måste de konkurrera med övriga världen. Hur går det ihop, Mikael Cederbratt?
Markus Wiechel (SD):
Jag vet inte vilka konventioner som vi skulle bryta mot. Vilka konventioner bryter våra grannländer mot som Sverige har skrivit under? Jag ställde den frågan till ansvarig minister tidigare, och av svaret att döma skulle vi inte bryta mot några konventioner. Möjligtvis skulle man bryta mot den politik som man har valt att föra i Sverige i dag. Men det är inga internationella konventioner.
Och nej, vi vill inte fortsätta med den politik som förs i dag. Vi vill ha en striktare migrationspolitik. Det är inget konstigt med det. Och jag ser egentligen inte varför våra ställningstaganden i dag skulle göra någon skillnad när det gäller det.
Markus Wiechel (SD):
Än en gång får man höra att de problem som finns i dag med segregation och utanförskap - jag antar att det är många av de problemen som Johanna Jönsson hänvisar till - ska rättas till. Problemet är ju att varken Centerpartiet tillsammans med den övriga alliansregeringen under åtta år eller den nuvarande socialdemokratiska regeringen har någon lösning på dagens problem just för att det kommer alldeles för många hit.
Nu vet jag att Johanna Jönsson företräder ett parti som värnar massinvandringen till Sverige. Av den enkla anledningen vill jag fråga: På vilket sätt ska man komma till rätta med problemen? Inser ni inte att det är volymerna som måste förändras?
Markus Wiechel (SD):
Jag ställde frågan för att ni hittills inte har lyckats med någonting. Det kan vara värt för flera att få reda på att ni fortsätter med en havererad politik, en politik som inte fungerar. Ni fortsätter att fylla på problemen genom att öka mottagandet. Det finns inga bostäder och mycket dåligt med jobb. Segregationen och utanförskapsområdena ökar. Kort sagt: Man fortsätter med en politik som inte fungerar.
Det spelar ingen roll att man säger att man har lösningar, för de hjälper ju inte. Det går inte om man inte ändrar volymerna. Man måste minska invandringen om det över huvud taget ska gå att lösa de här problemen. Jag förstår att Johanna Jönsson och övriga i Alliansen vill upprätthålla den generösa asylpolitiken i Sverige. Det är mycket tydligt.
Men hur ska man, när man inte har några lösningar över huvud taget på dagens problem utan bara fyller på dem, samtidigt kunna upprätthålla rättssäkerheten?
Markus Wiechel (SD):
Christina Höj Larsen försöker framstå som om hon på riktigt bryr sig om att hjälpa väldigt många människor undan krig. Det skulle jag ha all respekt för om så var fallet. Tyvärr talar hennes politik rakt mot det. Jag tänker visa någonting som har spridits i sociala medier.
Det här cirkeldiagrammet visar de numera över 52 miljoner människor som är på flykt runt om i världen. 99,84 procent av dem befinner sig i ett annat land än Sverige. 0,16 procent befinner sig i Sverige.
Trots det avsätter den nuvarande regeringen med stöd från bland annat Vänsterpartiet nästan 8 1⁄2 miljard till flyktingmottagningen till Sverige men bara några hundra miljoner till närområdet, till UNHCR. Min fråga till Christina Höj Larsen är: Var är de satsningarna? Varför bryr man sig om det fåtal förhållandevis välmående personer som har lyckats ta sig hit?
Det är personer som redan har tagit sig till ett annat land, till trygghet, och sedan aktivt har sökt sig till Sverige. Det är personer som har det förhållandevis bra. Hur rimmar det med Vänsterpartiets politik?
Markus Wiechel (SD):
Det finns inget val. Jo, det finns ett val. Till att börja med kan man förändra signalpolitiken. Man kan se till att fler inte söker sig hit och dessutom jobba mot flyktingsmugglare och kriminella ligor. De människor som kommer till Sverige har haft ett val. De har aktivt sökt sig hit. Skulle det vara så att man på något sätt vill utvidga vidarebosättningssystemet är det en sak.
Men jag har inte hört Christina Höj Larsen säga det, utan det hon har sagt är att hon vill ge förmåner till dem som har det så pass gott ställt att de kan betala flyktingsmugglare för en biljett till Sverige som kan landa på 100 000 per person eller vad det nu handlar om. Det här är inte en politik som handlar om ren flyktinghjälp, för samtidigt försvarar man en politik där man tar pengar från biståndsbudgeten.
Man försvarar en politik där man tar pengar från dem som inte har något annat val än att fly till grannländerna och sitta i de här lägren. Varför tror Christina Höj Larsen att grannländerna till exempelvis Syrien stänger sina gränser? Är det för att de inte vill hjälpa människor? Det tror inte jag. Skälet är att deras system överbelastas. De får inte tillräckligt med stöd. Och svaret på det är att vi ska släppa in människor som har det så gott ställt att de kan ta sig hit.
Man struntar fullständigt i de människor som inte har något val. Det är ingen human politik, Christina Höj Larsen.
Markus Wiechel (SD):
Jag uppskattar välvilja och att de som kommer hit ska få arbete och så vidare. Men än en gång vill jag upprepa att den politik ni har fört under åtta år inte har hjälpt. I dag är 40 procent av de långtidsarbetslösa i Sverige utrikes födda.
Man har tidigare talat om att det behövs mer människor i Sverige, precis som Emma Carlsson Löfdahl sa i sitt anförande, men nu har nästan alla 40-talister gått i pension och arbetslösheten är fortfarande väldigt hög. Väldigt många av dem som kommer till Sverige får helt enkelt inte jobb.
Det tar ungefär åtta år tills hälften av dem har fått ett första jobb, och många av de jobben är statligt subventionerade. Vad är det då Emma Carlsson Löfdahl baserar sitt påstående på om att den förda politiken och arbetskraftsinvandringen skulle leda till mer välstånd?
Markus Wiechel (SD):
Siffror från bland annat OECD visar rätt tydligt att detta inte är någon vinstaffär för Sverige. Det är en politik som vi förlorar på. Jag håller med om att det är väldigt mycket kvar att göra. Det är just därför jag står här, och det är därför jag och Sverigedemokraterna sitter i riksdagen i dag.
Emma Carlsson Löfdahl har i likhet med företrädarna för de övriga partierna i Sveriges riksdag inga lösningar på problemen, utan man fortsätter att förvärra problemen genom denna införsel av människor.
Fler människor kan skapa jobb, självklart, och man har talat om att validera utbildningar för utrikes födda och förbättra möjligheten för dem att överföra tidigare kompetens på svensk arbetsmarknad, men man lyckas inte. Det är det som är problemet. Man kan ha hur många förslag som helst, men om man inte vet hur man ska hantera problemet, varför ska man då fortsätta?
Markus Wiechel (SD):
Tack, Roland Utbult, för ett intressant anförande! Kristdemokraterna börjar i flera frågor närma sig Sverigedemokraternas politik. Ett exempel på detta är kritiken mot EBO-lagstiftningen. Det här är frågor som vi har drivit i flera år, men vi har saknat stöd för dem från bland annat Kristdemokraterna.
Jag skulle därför vilja fråga Roland Utbult om han eventuellt skulle stödja Sverigedemokraternas förslag om exempelvis EBO-lagstiftning. Var är alla de skarpa förslag som man kan ha väntat på från Kristdemokraterna?
Markus Wiechel (SD):
Roland Utbult nämnde i sitt anförande tidigare att migration i grunden är något positivt. Jag skulle vilja ändra det lite och kan väl säga som så att migration kan vara väldigt positiv. När Roland Utbult talar om människovärde ser jag inte riktigt vart han vill komma.
Jag och Sverigedemokraterna är väldigt tydliga med att vi är emot all form av rasism och diskriminering baserad på bland annat religion och ursprung, så jag förstår inte riktigt det där.
Faktum är att Sverigedemokraterna under flera års tid har lagt fram förslag för att försöka komma till rätta med de problem vi har med segregation, när det till exempel kommer till EBO-lagstiftning eller att ta bort undantag i försörjningskraven. Jag ställer mig lite frågande till varför Kristdemokraterna aldrig har bifallit dessa förslag.
Markus Wiechel (SD):
Jag tackar Yilmaz för ett intressant anförande. Även denna gång reagerar jag på att ni inte lyfter blicken lite och ser vad som händer bortom Sveriges gränser där människor flyr på riktigt. Inget annat land har ett så högt pris för flyktingmottagande som Sverige.
Inget annat land gör heller högre avräkningar, vilket Sverige också får hård kritik för. Även till Yilmaz ställer jag frågan: Hur kan ni se det som en human flyktingpolitik?
Markus Wiechel (SD):
Jag och Sverigedemokraterna har aldrig sagt att det är invandrarnas eller flyktingarnas fel. Jag säger att det är Socialdemokraternas och Alliansens fel. Det är de som har styrt landet, och det är deras fel att det ser ut som det gör. Det är absolut inte enskilda individers fel. Flyktinghjälp handlar om att hjälpa människor som flyr. Mottagningen i Sverige är en annan fråga.
Det gäller människor som redan har flytt och aktivt sökt sig till Sverige. Vidarebosättningssystem eller de som har kommit till Sverige i enlighet med Genèvekonventionen är en annan sak. Sverigedemokraterna har de facto den bästa och mest humana flyktingpolitiken som hjälper flest människor. Det är vi i Sveriges riksdag som driver den mest humana politiken.
Det är vi som lägger mest pengar på flyktingläger i närområden. Samtidigt som Socialdemokraterna ödslar miljarder på bistånd till exempelvis palestinska myndigheten eller till organisationer där man inte vet vart pengarna tar vägen lägger vi pengar till FN och till bland annat Världsbankens fonder, som förmedlar pengarna vidare till de länder som är i närheten av konfliktzoner.
Det är faktiskt vi som har den humana flyktingpolitiken.
Markus Wiechel (SD):
Om ni på riktigt brydde er om utsatta människor som flyr skulle ni inte satsa på att skapa lagliga vägar till Sverige. Det finns lagliga vägar till Sverige i dag genom FN. Jag skulle ha större förståelse för om ni ville att Sverige skulle utöka detta arbete. Men så är det inte.
När får man höra om ert arbete att stötta exempelvis Världsbankens fonder och att stötta de områden som i dag har drabbats av mycket stora flyktingströmmar? Jag ser detta som att ni väljer att använda er av en ganska simpel och enkel plakatpolitik för att mer eller mindre lura godtrogna människor att tro att det som ni bedriver är en human flyktingpolitik.
Jag tycker inte att det är annat än en skam med tanke på vad det egentligen är för politik. Sedan hänvisar man till oss som är kritiska till denna förda politik som om vi skulle vilja hjälpa färre eller göra mindre. Så är det inte, utan vi vill göra mer och kan göra mer. Sverigedemokraterna lägger exempelvis 12,7 miljarder på UNHCR.
Det är där vi kan göra skillnad, inte genom att uppmuntra människor att komma till Sverige och göda flyktingsmugglare som man gör i dag.
Markus Wiechel (SD):
Tack för frågan, Carina Ohlsson! Vi har röstat för Sverigedemokraternas budget. Det är Sverigedemokraternas budget som vi står bakom. Vi är invalda i Sveriges riksdag för att ta ansvar, och vi vill företräda en politik som skapar en positiv samhällsutveckling. Det går före en eventuell praxis som de andra partierna har skapat.
Vårt ansvar här i Sveriges riksdag är att föra en politik för Sveriges bästa, och det gör vi genom att gå emot massinvandring, vilket övriga partier förespråkar. Det är massinvandringen som orsakar väldigt många problem.
Markus Wiechel (SD):
Till att börja med är det väldigt populärt bland företrädare för såväl övriga oppositionen som för regeringen - som Carina Ohlsson företräder - att lyfta fram alla de positiva följderna av den invandringspolitik som i dag förs i Sverige. Man lyfter också fram högkvalificerad arbetskraft såsom läkare, som vi faktiskt är i stort behov av i dag.
Som jag sade i mitt anförande är Sverigedemokraterna för den sortens invandring. Enligt blåkortsdirektivet som vi har föreslagit här i Sveriges riksdag ska personer som vi är i behov av fortsatt kunna komma till Sverige och bidra. Det är en självklarhet för oss. Jag ser inte riktigt hur man kan blanda in detta i kritiken mot vår invandringspolitik.
Sedan kan jag passa på att säga att när det gäller verksamhetsbesök har jag och även andra sverigedemokrater besökt flera verksamheter och sett vilka insatser många människor som har kommit till Sverige gör, men det har ingenting att göra med de problem som skapas på grund av att det är alldeles för många som kommer hit och belastar systemen.
Det var det som jag lyfte fram i mitt anförande, vilken belastning det är för samhället i stort. Skulle det bara handla om de människor som kommer hit och bidrar väldigt mycket till Sverige skulle det inte vara något problem. Men det är ett problem, och det ser i stort sett alla utom vissa politiker i denna kammare.