Gunilla Carlsson (M):
Jag tackar både interpellanten och Hillevi Larsson för att vi nu fått en chans att diskutera bland annat situationen i de västsahariska flyktinglägren och framför allt situationen i Tindouf, som Hans Linde tar upp. Jag ska börja med att instämma i det som redan har tagits upp i debatten, nämligen att det finns en grundorsak till att det finns ett flyktingläger.
Det finns i grund och botten en olöst politisk konflikt, och huvuduppgiften måste vara att komma till rätta med den situationen. Det är anledningen till att vi nu diskuterar 170 000 eller 100 000 människor som utan egen förskyllan i decennier har tvingats leva i läger. Effekterna av detta är föremål för dagens interpellationsdebatt. Jag vet att det kommer ytterligare debatter på temat.
Låt oss upprätthålla oss vid det humanitära ansvaret och engagemanget från Sveriges sida utifrån den beskrivning som både Hans Linde och Hillevi Larsson så bra har fångat. Jag har själv inte varit där, men jag har lärt mig och förstått den komplikation som gäller bland annat hälsoläget.
Det är fråga om skriande hunger och undernäring samtidigt som det finns stora hälsoproblem som har illustrerats här i form av övervikt, diabetes, jodföroreningar och så vidare. Det visar på ohållbarheten i situationen över generationer. Samtidigt får vi inte glömma det psykosociala. Flyktingarna lever isolerade, till exempel får gymnasieungdomarna inte en bra skolutbildning, möjlighet att röra sig bort från familjen eller planera för framtiden.
De kan inte planera långsiktiga jobbansträngningar och veta att de själva kan påverka sin situation eftersom de är fast i ett läger. Precis som Hans Linde påtalar är de helt beroende av hjälp utifrån. Det är en hjälp som delvis sinar eftersom resurserna inte är hur stora som helst. Vad gör Sverige nu åt detta?
Vår humanitära fördelning av medel, drygt 5 miljarder kronor, som riksdagen har beslutat om i budgeten, sker utifrån humanitära principer, det vill säga opartiskhet, neutralitet och efter behov. Det betyder att jag som statsråd inte säger exakt vad pengarna ska användas till. Vi har i stället valt att ge till bland annat UNHCR, Unicef och inte minst World Food Programme kärnstöd som de använder där behoven är som störst.
Det är därför vi kan räkna fram ungefär hur mycket Sverige i andel bidrar med till flyktinglägren. Det har varit viktigt för oss att inte nu styra till att det bara ska vara fråga om de västsahariska flyktingarna utan det är så mycket mer som behöver finansieras. Det sker i en värld som tyvärr blir alltmer beroende av humanitära insatser eftersom så mycket går fel i politiken. Inte minst inom EU har vi sagt att frågan ligger nära EU.
Det är ett EU-intresse att stötta FN-processen för att få en lösning på den politiska konflikten och se till vilket ansvar EU kan ta humanitärt. Det gäller att försöka få fler givare att vara med i detta. Det är ett arbete som vi bedriver i Bryssel. Inte minst tack vare interpellationen och det starka engagemang som finns för den västsahariska situationen i Sverige har vi naturligtvis löpande diskussioner i frågan. För mig handlar det om att få fler givare att göra mer.
Det kan inte bara ligga på Sverige att fylla de hål och enorma behov som så väl har illustrerats här så långt debatten nu har förts.