KBLab/rixvox huggingface dataset:
Adam Marttinen (SD):
Min fråga var inte ställd för att gå i konflikt på något sätt utan för att sikta framåt. Vad kan vi göra framgent för att lösa den akuta situation som den rödgröna regeringen har stort ansvar för att Sverige har försatt sig i? Det är som sagt överbeläggning på våra fängelser. Det kan få allvarliga konsekvenser, vilket har belysts av flera partier i debatten.
Jag är glad att Liberalerna har valt att ansluta sig till det tillkännagivande som finns i betänkandet om att rikta ett uppdrag till regeringen att påbörja arbetet med att se till att de samarbetsavtal som finns inom Europa också efterlevs av samtliga länder. Som jag har konstaterat har vi 3 000 utlänningar intagna på våra anstalter, alltså en tredjedel av dem som tas in. 50 av dem får sina straff verkställda i sina hemländer. Det är långt ifrån tillfredsställande.
Därför är det glädjande att Liberalerna väljer att ansluta sig till den konservativa oppositionen i just den enskilda frågan. Men detta ger såklart inga garantier. Även om Sverige skulle påbörja ett aktivt arbete finns det inga garantier för att systemet börjar fungera. Som bekant kan EU-lösningar vara krångliga, och ibland kan man stånga sin panna blodig utan att få några nämnvärda resultat.
Det som däremot har fungerat är just att hyra fängelseplatser. Då tecknas ett avtal mellan två olika länder, och man får en befintlig lösning på plats ganska snabbt. Min uppmaning till det Europavänliga partiet är att ta med detta till arbetsbänken och till nästa riksdagsårs motionsflod. Vi får se till att samla en utskottsmajoritet, inklusive Liberalerna, för ett förslag om att hyra fängelseplatser i andra länder.
Det tror jag är en framkomlig väg för att råda bot på den akuta överbeläggningen.
Adam Marttinen (SD):
När det gäller kriminalvårdsfrågor har vi här några gånger repeterat att situationen med överbeläggning på våra anstalter är näst intill alarmerande. Vi har i detta betänkande ett tillkännagivande till regeringen. Det är kanske lite oklart vilket utfallet blir här i kammaren om ungefär 20 minuter.
Tillkännagivandet handlar om att regeringen måste påbörja ett aktivt arbete för att verkställa intentionen med det samarbete som finns mellan europeiska länder när det gäller att utlänningar från andra europeiska länder ska få sina straff verkställda i sina respektive hemländer. Detta arbete måste påbörjas skyndsamt.
Som jag har sagt tidigare i debatten skrevs ca 3 000 personer in under föregående år, varav ungefär 50 har fått sina straff verkställda i sina egna hemländer. Detta är en utveckling som dessutom har gått åt fel håll. Tidigare år har fler utlänningar dömda i Sverige fått sina straff verkställda i andra länder. När den rödgröna regeringen nu sitter vid makten och allt går åt fel håll riktar vi ett tillkännagivande av en orsak.
Vi gör det inte av okynne för att vi vill vara stökiga i riksdagen, utan det handlar om att utvecklingen går åt fel håll. Jag undrar på vilket sätt Rasmus Ling, som företrädare för regeringen, tycker att en reservation är motiverad mot bakgrund av vårt tillkännagivande om verkställighet i de egna hemländerna.
Adam Marttinen (SD):
Jag noterar att Rasmus Ling, företrädare för regeringspartierna, tycker att vi i riksdagen ska vara nöjda med att utvecklingen går åt fel håll. Som jag sa i min första replik har vi haft en utveckling där färre personer får sina straff verkställda i sina hemländer, trots att åren går. Mot bakgrund av att vi har överbeläggning på våra anstalter är detta en anmärkningsvärd utveckling. Denna utveckling har vi sett under flera år, inte bara från föregående år till i år.
Den har pågått under fyra fem år i följd, från det att vi antog samarbetsavtalet inom EU 2015. Utvecklingen har år efter år gått åt fel håll. Ledamoten Rasmus Ling påstår att det pågår ett arbete med detta inom Regeringskansliet. Det som pågår är att utvecklingen går åt fel håll. Färre personer får sina straff verkställda i sina egna hemländer.
Det är klart att vi i riksdagen inte ska vara nöjda med denna utveckling, och det är väl självklart att riksdagen ska uppmana regeringen att göra det som förväntas - speciellt mot bakgrund av att vi har överbeläggning på våra anstalter och att väldigt allvarliga situationer kan uppstå där till följd av detta. Detta arbete tål inte att dras i långbänk ett år till.
Det här måste regeringen skyndsamt få att fungera bättre. Som sagt, 3 000 utlänningar är intagna på svenska anstalter, och 50 personer har fått sina straff verkställda i sina hemländer. Detta är långt ifrån tillfredsställande, och ett tillkännagivande till regeringen i denna fråga är fullt befogat.
Adam Marttinen (SD):
Jag noterar att Centerpartiet här säger att terrorism är för viktigt för politiskt käbbel. Jag är beredd att hålla med. Så är det.
Detta är en fråga där inte bara regeringen och den tidigare Alliansen har haft framgångsrika överläggningar och bra förslag; många av de förslag som regeringen nu senfärdigt kommer med har presenterats av Sverigedemokraterna redan för många år sedan.
Om den rödgröna regeringen nu fortsätter att inte göra tillräckligt för att bekämpa terrorismen, är Centerpartiet då berett att förhandla med Sverigedemokraterna för att arbeta fram bättre förslag med tillräckligt stöd i riksdagen för att det ska kunna bli ett tillkännagivande till regeringen, eller är Centerpartiet då berett att vika sig för det som man själv kallar för politiskt käbbel?
Adam Marttinen (SD):
Då noterar jag att det som sas i talarstolen var rent hyckleri. Centerpartiet är mer fixerat vid sin egen image att inte så att säga "befläckas" med Sverigedemokraterna. Om det skulle krävas en majoritet tillsammans med Sverigedemokraterna och ett samtal för att komma fram till nödvändig lagstiftning för att bekämpa terrorism säger Centerpartiet nej. Där har vi Centerpartiet i den politiska debatten och i det politiska beslutsfattandet mot terrorism.
Tack för det klargörandet!
Adam Marttinen (SD):
Som jag nämnde i mitt anförande avslöjades det häromveckan att Vänsterpartiets partiledare kampanjar på samma valaffisch som en kanske så kallad kamrat bär en t-shirt som visar stöd för Antifascistisk aktion. Antifascistisk aktion bedöms av Säkerhetspolisen vara en av de mest brottsaktiva organisationerna inom den så kallade vänsterextrema autonoma miljön.
Med tanke på Vänsterpartiets olika kopplingar till revolutionära och våldsbejakande idéer och organisationer vill jag ställa ett par enkla frågor till Linda Westerlund Snecker. Är man demokratiskt trovärdig om man demonstrerar tillsammans med våldsbejakande organisationer? Och blir man utesluten ur Vänsterpartiet om man är kommunist? Ja eller nej?
Adam Marttinen (SD):
Det var något klargörande. Men jag noterar att Vänsterpartiet inte har dragit tillbaka utan väljer att fortsätta kampanja med affischen som gör reklam för våldsbejakande extremism. Det kan man kalla trovärdigt eller inte. Man fortsätter att demonstrera tillsammans med kommunistiska partier på första maj, vilket var en del av min fråga. Men den viktigaste frågan som jag vill ha svar på är: Blir man utesluten ur Vänsterpartiet om man är kommunist - ja eller nej?
Adam Marttinen (SD):
Sverigedemokraterna är i grunden väldigt positivt inställda till ett samarbete inom EU mellan självständiga stater och självständiga myndigheter för att bekämpa internationella och gränsöverskridande problem. När det gäller den europeiska åklagarmyndigheten har vi haft en ganska bred samsyn i Sveriges riksdag om att en gemensam och överstatlig åklagarmyndighet strider mot subsidiaritetsprincipen.
Det är en linje som vi vidhåller även vid det här arbetet när det gäller gränsöverskridande terrorism.
Vi tror att vägen framåt inte är att splittra den inarbetade kompetens som finns i de nationella myndigheterna, frånsäga sig ett ansvar från Sveriges sida och lägga hoppet till någon form av gemensam överstatlig instans.
Vi tror att vägen framåt för att bekämpa gränsöverskridande terrorism är att vi stärker våra nationella myndigheter och ökar samarbetet genom de samarbetsformer och samarbetsorgan som finns i dag. Det är vägen framåt.
Att ingå i en överstatlig åklagarmyndighet riskerar att göra det mer otydligt vem som bär ansvaret för vilken fråga, och det riskerar att reducera den inarbetade kompetens som finns i våra nationella myndigheter.
Vi står i grunden bakom det som utskottet har som sin linje i utlåtandet, men vi har också en motivreservation som säger att vi av princip vill stå utanför all form av överstatlighet när det kommer till åklagarmyndighetens uppdrag. Vi väljer därför i det här fallet att yrka bifall till vår motivreservation.
Adam Marttinen (SD):
Jag vill tacka för adresseringen som motiverade mig att ta replik. Liberalerna och Sverigedemokraterna har stått ganska tydligt på var sin sida i den här frågan, som varandras tydliga motpoler, när det gäller överstatlighet och nationellt ansvar. När jag lyssnar på Johan Pehrson och Liberalerna låter det som att det inte finns något samarbete över huvud taget i dag. Samarbete är själva grunden i förslaget, enligt Johan Pehrson.
Det här är inte fråga om samarbete. Det är fråga om att flytta makt till ett överstatligt organ. Samarbete finns i dag, och det fungerar bra. Ett bra samarbete förutsätter också att vi har starka nationella myndigheter.
Det här är därför beklämmande, eftersom ledamoten Pehrson har varit kritisk till den socialdemokratiska regeringen, som har underfinansierat den svenska åklagarmyndigheten och svenskt polisväsen. Det är det som ligger till grund för det samarbete som ska ske. De klagomål som vi har fått från Europol gäller att vi har för lite polisära resurser som är reserverade för samarbete genom Europol.
Då kan man inte rösta fram en socialdemokratisk justitieminister som underfinansierar polismyndigheten och rycker bort en kvarts miljard från polismyndigheten när man väl får chansen. Liberalerna och Sverigedemokraterna har absolut helt olika ingångar. Ett bättre samarbete nås endast genom att man tar nationellt ansvar i stället för att hoppas att någon annan ska lösa problemet åt oss. De brott som sker i Sverige ska utredas av svensk åklagare och svensk polis.
Vi som politiker i Sverige måste ta ansvar för att se till att de myndigheterna får rätt resurser för att klara av det uppdraget. Det är endast på det sättet man bygger ett starkt samarbete i Europa.
Adam Marttinen (SD):
Det har aldrig varit tal om att vi ska stå isolerade eller ensamma. Sverigedemokraterna har tvärtom varit för all form av samarbete mellan självständiga nationalstater i Europa när det kommer till det gränsöverskridande arbetet mot brottslighet. Ledamoten Pehrson får det att låta som att man måste gör allt överstatligt för att lyckas ha ett samarbete. Det är helt fel uppfattat och förvrängt. Jag tycker att ledamoten Pehrson för väljarna bakom ljuset när han säger att det handlar om samarbete.
Finns samarbete i dag? Ett samarbete förutsätter att det finns fungerande nationella myndigheter. Ingen kan komma utifrån och säga att vi i Sverige ska ha en åklagarmyndighet som opereras från ett annat land. I så fall är det givetvis svenska åklagare, svenska poliser som ska få i uppdrag att arbeta utifrån ett överstatligt mandat. Men det kräver fortfarande att vi har starka nationella myndigheter i grunden.
Därför förvånar det mig att man kan stödja en rödgrön regering som underfinansierar de svenska myndigheterna, att man kan sänka självförtroendet på nationell basis och sedan börja ropa efter hjälp utifrån. Det enda sättet att bekämpa gränsöverskridande terrorism och brottslighet är att ha självständiga starka nationer som tar eget ansvar.
Ledamoten Pehrson och jag har ett ansvar för att i Sverige fördela resurserna till svenska myndigheter rätt, så att våra myndigheter kan bidra till att bekämpa den internationella terrorism som opereras från Sverige i andra länder. Det är där vi har vårt ansvar. Och det är där ansvaret ska ligga. Att hoppas på att någon annan ska göra jobbet åt oss tror jag är lönlöst.
Adam Marttinen (SD):
Vi ska debattera betänkandet om stärkt ordning och säkerhet i våra domstolar. Det är ett angeläget och efterlängtat betänkande med tanke på dess innehåll. Det förekommer alltför ofta i dag att många som deltar i domstolsförhandlingar, rättegångar och liknande på olika sätt känner sig hotade av personer eller känner sig obekväma.
Det påverkar själva rättsprocessen och kan i värsta fall leda till att utfallet blir till nackdel för den som utsatts för ett allvarligt brott. Sverigedemokraterna har länge föreslagit ett antal olika skärpningar när det kommer till våra domstolar. Larmbågar är en sak som vi har påpekat i jag vet inte hur många år nu.
Vi ser nu att arbete pågår i våra domstolar med att installera just larmbågar för att kunna avslöja personer som tar med sig stickvapen eller till och med pistoler in i rättssalarna. Det har hänt vid några tillfällen att vapen har tagits in, och man har kunnat skrämma vittnen med vapen inne i domstolarna. Jag tjänstgjorde själv som nämndeman i Eskilstuna tingsrätt för ett antal år sedan.
Ett av de första intrycken jag fick var när vi, innan vi började tjänstgöra som nämndemän, fick besöka rättssalen och fick se ett skotthål i väggen inne i tingsrättssalen. Men vi fick veta att det är väldigt sällsynt att det avlossas skott inne i våra rättssalar. Det är givetvis tacksamt. Det förekommer dock att människor på olika sätt försöker hota och skrämma vittnen.
Det kan handla om subtila saker som att åhörare sitter och filmar eller tar kort på dem som deltar i förhandlingarna. Det kan påverka inte bara vittnen och målsäganden utan även nämndemännen. De kan bli distraherade och frustrerade och uppleva ett hot genom att deras närvaro eller det de säger dokumenteras.
I det här betänkandet föreslås ett antal skärpningar, exempelvis i sista punkten, där det står: "Elektronisk utrustning som åhörare har med sig i rättssalen ska som huvudregel vara avstängd och undanstoppad." Det tycker jag är en lite för slö inställning till elektronisk utrustning som har en fotografisk funktion.
Det är rimligt att sådan utrustning lämnas utanför rättssalarna över huvud taget. Då slipper man bli störd under pågående förhandlingar av att en person kanske tar upp en mobilkamera eller liknande som tidigare har varit undanstoppad.
För att komma åt det problemet har Sverigedemokraterna en reservation i betänkandet där det står att det för åhörare ska vara totalförbud mot att i rättssalarna ha elektronisk utrustning som har en fotografisk funktion. Det är inte mer än rimligt. De skäl som anges för att inte ha ett totalförbud är praktiska skäl som är ganska lätta att åtgärda. Det är bara att sätta upp skåp med nyckelfunktion utanför rättssalarna.
Då kan man snabbt lämna in sin utrustning, och efter att ha lämnat salen kan man snabbt plocka ut utrustningen igen. Jag ser inte att det skulle föranleda några ytterligare besvär för personalen i rättssalen att upprätthålla den ordningen. Det kommer tvärtom att leda till att fler rättegångar kan processas utan störande moment. Därför yrkar vi bifall till vår reservation 3 i betänkandet om totalförbud mot elektronisk utrustning med fotofunktion.
Adam Marttinen (SD):
Som jag utlovade i mitt anförande avser jag att ställa en ganska tydlig och konkret fråga om den villkorliga frigivningen, som i dag sker med automatik alldeles oberoende av om man deltar i behandlingsprogram eller om man missköter sig i fängelset. Regeringen har ju landat i slutsatsen att hög risk för återfall i brott inte ska kunna ligga till grund för uppskjuten frigivning.
Jag är inte säker på att en majoritet i kammaren delar den ståndpunkten. Jag vill därför ställa en konkret fråga till Centerpartiet om detta: Anser Centerpartiet att den som av Kriminalvården anses löpa hög risk för återfall i brott inte av detta skäl ska kunna få sin villkorliga frigivning uppskjuten? Är det ett rimligt förhållande vi har i dag, där personer som löper hög risk för återfall i brott ska kunna komma ut efter två tredjedelar av avtjänat straff?
Adam Marttinen (SD):
Det är lite grann detta jag är ute efter - att vi ska kunna komma fram till gemensamma ståndpunkter som går längre än vad regeringen har aviserat. En av de ståndpunkter där det finns en konflikt mellan Sverigedemokraterna, Kristdemokraterna och regeringen gäller just att vi anser att när det finns hög risk för att en person återfaller i brott ska man kunna skjuta upp den villkorliga frigivningen, medan regeringen inte tycker att det finns tillräckligt med skäl till det och att det till och med kan vara kontraproduktivt.
Vi tycker att en inkapacitering av farliga individer är ett viktigt steg för att säkra samhället från farliga individer. Säg att exempelvis en terrorist får ett tidsbestämt straff men att Kriminalvården säger att det finns en hög risk för återfall i brott. Det kanske till och med har förekommit tecken på att personen har vilja och förmåga att utföra nya terrorbrott. Är det då rimligt att personen ska friges efter två tredjedelar av avtjänat straff?
Nej, jag tycker inte det, och jag vill ha ett tydligare besked från Centerpartiet: Är ni beredda att inom ramen för nästa motionsperiod återkomma med en konkret motion som pekar på just detta problem, alltså att hög återfallsrisk ska vara ett skäl till uppskjuten frigivning - ja eller nej?
Adam Marttinen (SD):
Som jag sa inledningsvis i mitt anförande avser jag att ställa frågan till relevanta oppositionspartier gällande just villkorlig frigivning och det som Kristdemokraterna har nämnt i sitt särskilda yttrande som en "farlighetsbedömning".
Nu landade vi ju i ett tillkännagivande som regeringen förvisso har accepterat när det gäller att deltagande i behandlingsprogram och missskötsel i anstalt skulle kunna vara två skäl som föranleder uppskjuten villkorlig frigivning. Det finns också en hel del svar i betänkandet kring varför regeringen inte vill att en farlighetsbedömning ska kunna ligga till grund för uppskjuten villkorlig frigivning.
Min fråga till Kristdemokraterna är därför, trots det svar som finns i betänkandet gällande just farlighetsbedömningen, om Kristdemokraterna fortsatt kommer att driva den frågan i höst och motionera om den så att vi tillsammans kan skapa en bredare samsyn, kanske tillsammans med fler partier, om att en farlighetsbedömning av intagna ska kunna föranleda uppskjuten villkorlig frigivning.
Står ni fast vid den ståndpunkten, och kommer ni att fortsätta att driva den tillsammans med Sverigedemokraterna i höst?
Adam Marttinen (SD):
Som kanske framgår håller jag på och fiskar lite grann efter ett möjligt nytt tillkännagivande. Efter Kristdemokraternas besked om att man står bakom principen om att göra en farlighetsbedömning kan jag säga "one down, two to go" - om Liberalerna och Moderaterna gör detsamma har vi en möjlig majoritet i kammaren. Därför vill jag fråga om vi kan få ett besked från Liberalerna även i frågan om farlighetsbedömning.
Ska det vara så att en person som av kriminalvården anses löpa hög risk för återfall i brott ska kunna få sin villkorliga frigivning uppskjuten för att man ska kunna säkra samhället från farliga individer? Är det ett ställningstagande som Liberalerna kan ställa sig bakom, och är det ett ställningstagande som föranleder att Liberalerna också kommer att motionera om den saken i höst tillsammans med Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna?
Adam Marttinen (SD):
Det beskrivs i betänkandet på ett ganska bra sätt vilken konfliktlinje som finns mellan de rödgröna partierna och oss i opposition som har motionerat och uttryckt stöd för principen. Det är ju en bedömningsfråga, och det är detta som regeringen anser utgör en osäkerhet kring varför en person ska sitta kvar eller inte.
Regeringen vill basera den uppskjutna villkorliga frigivningen på faktiska händelser, på att man inte har deltagit i ett behandlingsprogram eller på att man har misskött sig - sådant som kan dokumenteras. När det gäller hög risk för återfall i brott går det ju inte att dokumentera eller att försäkra sig om att personen i fråga kommer att återfalla i brott.
Det har dock visat sig att väldigt många - alldeles för många - individer som av kriminalvården har bedömts löpa en hög risk för återfall också har återfallit efter att ha avtjänat två tredjedelar av sitt straff. Precis som Juno Blom sa i ett tidigare replikskifte är det obegripligt för medborgare ute i landet varför farliga personer ska släppas ut och kunna begå nya brott, vilket de ofta gör. Det blir ju helt obegripligt för brottsoffer och för anhöriga till dem som har blivit våldsdödade av dessa personer.
Hur kan samhället släppa ut en farlig individ när man har en stark indikation på att personen kommer att begå allvarliga våldsbrott? Jag tycker, precis som många andra partier har uttryckt, att det inte ska vara en rättighet att bli villkorligt frigiven efter två tredjedelar av tiden, utan det ska vara en utgångspunkt.
Ett undantag ska vara om man ingår i ett behandlingsprogram eller liknande, men om det är så att personen av kriminalvården betraktas som en farlig individ är det urkorkat att släppa ut personen redan efter att den har avtjänat två tredjedelar av straffet. Där är inkapaciteringseffekten inte bara en befogenhet utan också ett viktigt syfte. Frågan får väl leva vidare inom Liberalerna.
Jag hoppas att vi kan få stöd även från Liberalerna och att vi kan skapa ett nytt tillkännagivande om den här saken, inte minst för alla brottsoffer som löper risk att råka illa ut annars.
Adam Marttinen (SD):
Det är högst ofrivilligt att regeringen är beredd att vidta åtgärden att man ska kunna skjuta upp den villkorade frigivningen.
Detta reserverade sig de rödgröna partierna emot 2015, när vi i opposition förra mandatperioden skapade ett tillkännagivande, så försök inte inbilla någon här att det här är någon sorts socialdemokratisk insikt att det är rimligt att kunna skjuta upp den villkorliga frigivningen.
Det är en följd av ett tillkännagivande som oppositionen har skapat och som regeringen har att anpassa sig till. Det är dock ingen hemlighet att Sverigedemokraterna är något frustrerade över att man väljer att ta små steg i rätt riktning varje gång vi skapar ett nytt tillkännagivande i justitieutskottet och att man ibland inte gör någonting alls.
Vi fick höra i anförandet här att skälen till att man väljer att inte beakta farlighetsbedömningen vid en uppskjuten villkorad frigivning är just förutsebarheten och likabehandlingen.
Alltså om två terrorister blir dömda för samma typ av terroristbrott men den ene av dem är väldigt farlig och riskerar att återfalla i brott beaktar Socialdemokraterna den personens kränkthet över att den andra terroristen, som kanske inte har en hög återfallsrisk, får sitta kortare tid i fängelse. De väljer att över huvud taget inte beakta ifall personen är farlig eller inte, utan den ska villkorat friges efter två tredjedelar avtjänat straff.
I många fall har vi sett olyckliga exempel på hur just farhågan om en hög återfallsrisk också har blivit verklighet för väldigt många brottsoffer och deras anhöriga. Det är beklagligt att Socialdemokraterna alltid gör för lite, alltid gör för sent och aldrig sätter brottsoffren i främsta rummet. Det är bara ett konstaterande, kanske inte en fråga.