KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i den här frågan, men då Roger Tiefensee läser upp Vänsterpartiets och Miljöpartiets reservation blir jag lite smickrad av det stora intresset för vår politik. När det gäller Nagoyaplanen måste jag säga att jag blir mer och mer oroad ju mer information jag får från regeringspartierna.
Roger Tiefensee hänvisar som i nästan alla andra viktiga miljöfrågor till Miljömålsberedningen. Där lägger vi in allting, och någon gång om många år ska någonting komma ut. Men det är vi i den här församlingen som är valda för att fatta besluten.
Det är vi som har chansen att här och nu fatta beslut så att man skyndar på arbetet med att få en plan för hur vi ska kunna implementera det som vi har ställt oss bakom i Nagoya i Japan för ett och ett halvt år sedan.
Man ska komma ihåg att det ska vara klart till 2020 att få de här reservaten, att fasa ut de miljöskadliga subventionerna och att kompensera de fattiga länderna. Nu säger Roger Tiefensee att det ska komma ett betänkande sommaren 2014. Sedan har vi ett långt sommaruppehåll, och sedan blir det remissbehandling. När kommer vi egentligen att få en Nagoyaplan? Det kanske blir någon gång långt in på 2015.
Det är alldeles för sent. Anser inte Centerpartiet att vi borde agera snabbare än så och få en Nagoyaplan så fort som det bara går? Det har trots allt gått ett och ett halvt år nu. Sedan måste jag också säga att vad gäller det storskaliga fisket i de marina reservaten tycker jag att det verkar vara väldigt otydligt vad som gäller. Här vill jag att Roger Tiefensee sänder en tydlig signal till vår miljöminister. Ni tillhör ändå samma parti.
Jag ställde också en skriftlig fråga om just det här i går.
Jens Holm (V):
Jag ska börja med de marina reservaten. När inte en enda länsstyrelse faktiskt utkräver tillstånd för fiske i de marina reservaten tycker jag att det verkar som att någonting är lite snett. När länsstyrelserna själva säger att de inte har någon rätt att utkräva tillstånd krävs det tydligare signaler från regeringen.
Jag har själv läst Lena Eks svar till Helena Leander, och i stora drag tycker jag att det var bra, men det verkar helt uppenbart att det krävs ett tydligare agerande från miljöministern. Det är det som jag efterfrågar. Jag vill vidhålla att jag är bekymrad över hur Sverige ska leva upp till våra åtaganden från Nagoya.
Det var ett och ett halvt år sedan vi ställde oss bakom överenskommelsen i Nagoya, och tiden rinner ifrån oss. Jag vill också kommentera det som Roger Tiefensee sade i sitt inledningsanförande om att vi i Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill ha ett nationellt ansvar för rovdjurspolitiken.
Vi tycker att det är dumt att man har den ordningen som man har i dag då det finns stor risk för särintressen och regionala påtryckningar. Det här är en nationell angelägenhet - rovdjuren rör sig över stora arealer.
Jag tycker självklart att det är viktigt att dialogen och inflytandet måste finnas där oavsett om vi har den här ordningen på regional nivå eller på nationell nivå. Vi i Vänsterpartiet och Miljöpartiet föreslår också att miljö- och djurskyddsorganisationer till exempel ska kunna överklaga beslut som rör jaktfrågor.
Så är inte läget i dag, och vårt förslag är ett konkret exempel på hur vi vill utvidga demokratin och inflytandet på det här området.
Jens Holm (V):
Det stämmer att det finns en relativt stor samsyn vad gäller EU:s fiskeavtal med utvecklingsländer. Det finns en relativt stor samsyn, åtminstone på papperet. Regeringen brukar säga att om man ska teckna ett sådant avtal ska fiske ske endast på ett överskott.
Det måste göras socioekonomiska analyser både före och efter tecknandet av ett avtal, avtalet ska komma länderna till godo och man ska respektera mänskliga rättigheter. Men det är bara på papperet.
Regeringen ville bifalla ett avtal med Madagaskar eller åtminstone inleda förhandlingar, trots att det var militärkupp där 2009, med Guinea Bissau, där det var militärkupp 2010, och med Marocko, som ockuperar landet Västsahara. Man ville ha ett nytt fiskeavtal med Gabon, där man inte ens hade tagit fram en socioekonomisk analys. Samma sak var det med Mauritius, där regeringen också ville ha ett nytt fiskeavtal.
Där fanns det inte heller någon socioekonomisk analys, trots att det är ett av grundkriterierna för regeringen. Regeringen säger en sak, men nere i Bryssel försöker man göra någonting helt annat. Det är därför vi tycker att det är så viktigt att lyfta fram vikten av de här avtalen i den här församlingen och att kräva överläggningar med regeringen i miljö- och jordbruksutskottet.
Jag hade önskat att även Folkpartiet kunde vara lite mer drivande just för att regeringen verkligen ska leva upp till det man säger, så att det händer något i praktiken.
Jag tycker att regeringen ibland kan påverka bättre i Bryssel genom att säga nej och föreslå något helt annat, till exempel att man ska ha lokala fiskeprojekt för ett hållbart fiske i utvecklingsländer, och att pengarna ska gå dit i stället för till fiskeavtalen. Det borde regeringen föra fram i stället.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det här påminner om krigsfabriksavtalet med Saudiarabien, där regeringsföreträdare har sagt att det är bättre att ha ett sådant avtal därför att då kan vi påverka Saudiarabien. Nej, någonstans finns en skammens gräns. Någonstans finns en gräns för vad man kan acceptera. Det är samma sak med Marocko som ockuperar Västsahara sedan 1975. Man ska inte ens gå in i förhandlingar med en ockupationsmakt om ett nytt avtal.
Det är samma sak med Madagaskar och med Guinea Bissau. Har det varit militärkupper i länderna ska man över huvud taget inte inleda förhandlingar med dem. Finns det inte socioekonomiska analyser, som i fallet Gabon och i fallet Mauritius, ska man inte heller inleda några förhandlingar, därför att det finns ingen analys som man kan basera de diskussionerna på. Det är här som jag tycker att ni i Folkpartiet och hela regeringen är så flacka.
Ni säger en sak - det låter jättebra, och där är jag helt överens - men i praktiken händer någonting helt annat. Låt mig bara få knyta an till det som Lars Tysklind sade om seminariet som arrangerades för några veckor sedan, där det hävdades av vissa att det kanske är bättre att EU har ett avtal än att Kina eller något annat land har det.
Jag ställde frågan till dem som förde fram detta om de inte hade önskat att EU i stället sade här: Vi tar de här pengarna och hjälper er att utveckla ett hållbart fiske i ert land, så att ni kan fiska upp er fisk och förädla den på plats till er befolkning och kanske exportera ett överskott. De svarade: Självklart vill vi det, men problemet är att det aldrig är någon som säger det. Det är det som jag vill att den svenska regeringen ska säga.
Kan det vara så svårt att tänka lite utanför boxen?
Jens Holm (V):
Jag har några frågor till Åsa Coenraads och Moderaterna. Du, Åsa, konstaterade att målet om att 20 procent av jordbruksmarken ska vara ekologiskt certifierad 2010 inte har uppnåtts. Precis som föregående talare efterfrågar jag lite konkreta styrmedel och åtgärder från regeringen för att främja den ekologiska produktionen.
Du sade att bönderna ska producera det som konsumenterna kräver, och du förlitar dig väldigt mycket på att marknaden ska sköta framtagandet av de ekologiska produkterna. Det kan man göra om man tror blint på marknaden.
Jag tycker inte att det riktigt hänger ihop i Moderaternas politik när ni bifaller offentliga subventioner till Matlandet Sverige på 80 miljoner kronor varje år - det är att direkt gå in och styra marknaden - men inte opponerar er, vad jag har hört i alla fall, mot de stora köttsubventionerna som alltså är direkta bidrag till djupuppfödare, transporter och slakterier på EU-nivå. Det handlar om ungefär 30 miljarder kronor varje år i direkta köttsubventioner.
Är det någonting som Moderaterna tycker är bra? Ni har också gått med på Eskil Erlandssons direkta subventioner till grisuppfödarna på 440 miljoner kronor de närmaste fem åren. Är inte det att gå direkt in och styra marknaden?
Jens Holm (V):
Det är lite konstigt att du, Åsa Coenraads, å ena sidan säger att vi ska fasa ut subventionerna, samtidigt som ni å andra sidan bifaller direkta subventioner på 80 miljoner kronor varje år till Matlandet Sverige som inte ens har några tydliga ekologiska, miljömässiga eller klimatmässiga mervärden. Det är ju direkta subventioner till svensk livsmedelsindustri.
Ni bifaller de direkta subventionerna till svenska grisuppfödare på 440 miljoner kronor de närmaste fem åren. Det rimmar inte alls väl med visionen om att man ska avskaffa subventionerna. Vi ser att i Moderaternas politik är det inte bara marknaden som ska styra, utan då det till exempel handlar om storskalig köttindustri ska man gå in med subventioner.
Men när man tror på att det är marknaden som ska styra blir man ganska tomhänt när det gäller konkreta politiska verktyg för att främja till exempel ekologisk produktion. Jag tänker på det som står på s. 18 i betänkandet och det som Åsa Coenraads och de borgerliga partierna står bakom angående resonemanget om den ekologiska produktionen. Man konstaterar att målet om 20 procents ekologisk produktion inte har uppnåtts.
Vad ska man då göra i framtiden? Jo, man skriver på s. 18 att enligt utskottets mening ska det här analyseras vidare. Man ska analysera vidare. Det är alltså ingen konkret handling för att främja den ekologiska produktionen. Det är uppenbarligen det som vi har att vänta oss de närmaste åren.
Jens Holm (V):
Jag har två frågor till Folkpartiet och Nina Lundström. Nina! Du sade i ditt anförande att jordbruket måste marknadsanpassas, att man måste producera det som konsumenterna efterfrågar och att ni vill se en utfasning av stöden - jag antar att du menar subventionerna inom jordbruket.
Men det känns som att Folkpartiet backar in i framtiden, för ni tillstyrker samtidigt stora nya subventioner inom jordbruket. Matlandet Sverige satsar man 160 miljoner kronor på under de närmaste två åren. Grisindustrin får 440 miljoner kronor under de närmaste fem åren. Är det verkligen Folkpartiets politik, när ni å andra sidan säger att ni vill avskaffa subventionerna?
Min andra fråga är vad Folkpartiet säger till de väldigt duktiga och engagerade forskare på Lantbruksuniversitetet i Uppsala som nu får sina pengar indragna för sin miljöforskning och sin jordbruksforskning. Har ni inte någon finansiering för detta? Ska denna viktiga forskning bara dö ut?
Jens Holm (V):
Forskningen på Lantbruksuniversitetet finansieras ju delvis av pengar från handelsgödselskatten. Det fina med handelsgödselskatten är att den har dragit in 400-500 miljoner kronor varje år, som bland annat kan gå till att finansiera jordbruks- och miljöforskning på Lantbruksuniversitetet. Det är de pengarna som nu är slut eftersom ni har avskaffat den skatten.
Ni i Folkpartiet är mer än välkomna att göra upp med oss rödgröna, så att vi kan införa en skatt på handelsgödsel som både gör att utsläppen kan gå ned och att vi kan finansiera viktig miljöverksamhet, såsom forskning vid Lantbruksuniversitetet. Är det något som Folkpartiet är berett att göra? Vad gäller subventionerna blir det konstigt.
Nina Lundström säger att de subventioner man vill avskaffa är på EU-nivå, men på svensk nivå vill ni införa nya subventioner. Och det är inga små subventioner - det handlar om hundratals miljoner kronor till livsmedelsindustrin och grisindustrin, som inte medför något miljömässigt mervärde. Jag kan tycka att subventioner kan vara bra, men då ska de innebära ett mervärde för miljön och klimatet.
Jens Holm (V):
Jag har några frågor till Moderaterna. Eftersom jag tycker att det i det här betänkandet inte känns helt klart vad den svenska regeringens linje är i en mängd ganska akuta kemikaliefrågor skulle jag vilja veta vad Moderaterna anser om till exempel det stora användandet av silver i kläder.
Vi vet att det förr eller senare läcker ut i vattnet och ut i naturen, och enligt forskarna är det extremt skadligt för vattenlevande djur. Vi i Vänsterpartiet vill förbjuda silver och triklosan, vilket är en liknande kemikalie, i kläder. Är det någonting som Moderaterna också kan tänka sig att göra?
Eftersom Tomas Avenborg tidigare sade att det är viktigt att arbeta på EU-nivå och att det kan försämra konkurrenskraften och så vidare om vi går före här i Sverige skulle jag vilja veta lite mer konkret: Vilka konkreta förändringar och förbättringar av Reachförordningen föreslår egentligen Moderaterna?
Jens Holm (V):
När man pratar med EU-kommissionen säger de: Driv på i kemikaliearbetet! Registrera fler kemikalier och förbjud fler kemikalier, så får vi någonting att göra på EU-nivå. Det var så Danmark gjorde till exempel med bisfenol A då de införde ett nationellt förbud. Nu kommer Sverige efter och försöker göra likadant, och det tycker jag är bra. Men förbudet mot bisfenol A måste vara ett totalförbud, inte bara gällande nappflaskor.
Det är lite symtomatiskt att Tomas Avenborg och Moderaterna hänvisar till Miljömålsberedningen vad gäller till exempel en reglering av silver i kläder. Det finns väldigt många andra kemikalier som finns här och nu, och vi vet att de åsamkar oss människor, djuren och naturen väldigt stora skador. Forskarna och konsumentrörelsen kräver handling nu.
Att då sitta och bereda saker i en miljömålsberedning som i bästa fall någon gång i framtiden kommer att leda till någonting tycker inte jag är särskilt handlingsinriktat. Vi har konkreta förslag att ta ställning till senare här i eftermiddag. Då kan man få bekänna färg. Jag tycker inte heller att det är särskilt ansvarsfullt att behandla Reach på det sätt som Moderaterna gör, nämligen att avvakta och se vad andra länder gör.
Det bästa sättet är att driva på och föreslå konkreta reformer av Reach, och det är precis det som vi gör i det här betänkandet.
Jens Holm (V):
Jag kan hålla med om mycket av det som du sade, Nina, men en sak skiljer Vänsterpartiet och Folkpartiet åt. Vi tycker inte att dokumenterat farliga ämnen - ämnen som är farliga för människan, miljön och djuren - ska finnas på marknaden, åtminstone inte om det finns ersättningsämnen för dem.
Vi tycker att det är fel att man lägger ansvaret på konsumenterna, och vi tycker att det är fel att konsumenterna riskerar att utsättas för de farliga ämnena. Det gäller till exempel den stora användningen av silver i kläder. Kemikalieinspektionen säger att det är en helt okontrollerad spridning och varnade för det för ett tag sedan.
Den varningen kommer sig av att de kommunala reningsverken berättar att det nu finns stora mängder silver i de kommunala avloppen som kommer från våra hushåll. Vänsterpartiet tycker att det är fel att använda silver i kläder även om det kan ha det goda syftet att det ska lukta mindre svett.
Vi tycker framför allt att det är fel att lägga ansvaret på konsumenterna att välja bort dem. Ett underställ som är impregnerat med silver kan vara billigare än ett underställ av ull, som är vad du föreslår. Då blir det plötsligt en klassfråga.
Borde inte även Folkpartiet tycka att staten ibland måste gå in och peka med hela handen och säga: Det här inte är bra för någon. Det här sätter vi stopp för.
Jens Holm (V):
Nu, Nina, tycker jag att du kommer bort från huvudfrågan. Huvudfrågan är om vi politiker ska ta vårt fulla ansvar för de farliga ämnen som finns på marknaden, som till exempel silver som du också tillstår inte är bra. Ska vi politiker ta ansvaret och säga: Det här ska inte finnas; det förbjuder vi? Eller ska vi lägga över ansvaret på konsumenterna? Det är huvudfrågan.
Jag tolkar ditt svar som att Folkpartiet tycker att man ska lägga över ansvaret på konsumenterna. Det tycker jag är fel. Precis som du säger, Nina Lundström, finns det en mängd andra farliga ämnen som också måste regleras. När det gäller impregnering av kläder föreslår vi rödgröna i reservation nr 8 ett nytt direktiv om kemikalier i kläder så att vi ska få ett heltäckande perspektiv.
Det är bara att rösta för reservation nr 8 när ni röstar i eftermiddag, om Folkpartiet tycker att det är ett bra förslag.
Jens Holm (V):
Det här har varit en intressant debatt. Den visar att det finns stora skillnader mellan höger och vänster i klimatpolitiken. Vi i Vänsterpartiet vill inrätta Sveriges största investeringsfond för klimatet någonsin, ett klimatinvesteringsprogram. Vi vill ha nettodebitering med kvartalsvis avstämning på egen el, vi vill ha massiva satsningar på kollektivtrafiken, och vi bygger inte en kilometer ny motorväg.
Vi vill göra alla klimatinsatser på hemmaplan. Vi köper inga billiga utsläppskrediter. Vi vill skärpa EU:s utsläppsmål. Vi öronmärker intäkterna från EU:s utsläppshandel, så att de går direkt till klimatbistånd och klimatåtgärder. Det är jättebra att Arktis har tagits upp, men varför röstar ni mot de rödgrönas förslag om ett stopp för oljeborrning i Arktis?
Vi i Vänsterpartiet vill tillsätta en klimatminister, så att det finns en minister som kan arbeta enbart med klimatfrågorna. Allt detta är förslag som vi har väckt i denna församling, men de har alltid blivit nedröstade av högersidan. Ni är hjärtligt välkomna att rösta på de här förslagen nästa gång. Nästa vecka kommer både jag och Lena Ek att befinna oss i Durban i Sydafrika. Jag vill önska miljöministern all lycka till.
Precis som miljöministern har sagt är det ett extremt svårt läge. Det är väldigt mycket som står på spel. Om det är något som jag verkligen vill skicka med miljöministern är det två saker. Se till att det finns nya, additionella medel för klimatbistånd för de fattigaste länderna. Vi ska inte ta pengar från det ordinarie biståndet. Det ska inte vara lån, utan det ska vara nya, fräscha pengar till dem som drabbas av våra utsläpp.
Och gå ut och säg att vi skriver under Kyotoprotokollet oavsett vad Kanada, Australien och andra länder gör. Vi värnar Kyotoprotokollet, för utan ett legalt bindande internationellt system har vi ingenting kvar.
Jens Holm (V):
Tack, Åsa Romson! Du tar upp en viktig fråga i den här interpellationen. Även vi i Vänsterpartiet tycker att det är viktigt att effekten av vår konsumtion och importen till Sverige redovisas i den officiella utsläppsstatistiken.
I statistiken över utsläpp kan vi se att till exempel länder som Kina och Indien ökar sina utsläpp extremt kraftigt. Det har mycket att göra med att det är en stark ekonomisk tillväxt i de länderna. Men det har också att göra med att Sverige, Europa och USA, den utvecklade delen av världen, förlägger en stor del av sin produktion i de här länderna.
Man kan säga att vi på så sätt outsourcar våra utsläpp lite grann. De läggs ut på utvecklingsländerna, och då växer utsläppen där i stället. Det är precis som Åsa Romson tar upp, nämligen att om vi räknar med importen och konsumtionen har de svenska utsläppen egentligen ökat under de senaste 20 åren. De har inte minskat, som det ser ut i den officiella statistiken.
Om vi verkligen tar klimatförändringarna på allvar är konsumtionen en faktor som vi måste komma till rätta med. Då måste de siffrorna redovisas på ett korrekt sätt. Därför tycker jag att regeringen borde kunna presentera mycket mer än det som Lena Ek tar upp i interpellationssvaret.
Jag noterar att miljöministern säger att med den svenska klimatpolitiken och våra mål, nämligen att utsläppen ska minska med 40 procent till 2020 och att vi i praktiken ska nå nollutsläpp till 2050, är Sverige ett land i framkant.
Lena Ek använder inte längre den gängse frasen från regeringen, nämligen att Sverige har Europas bästa klimatpolitik. Det är det vi har fått höra tidigare från den förre miljöministern Andreas Carlgren, från Fredrik Reinfeldt och från Anders Borg när de har debatterat. Jag tycker att det är bra att den här tillnyktringen har kommit och att vi inte längre slår oss för bröstet för att vi har Europas bästa klimatpolitik.
Både jag och Lena Ek vet att vi faktiskt inte har det. Ungefär en tredjedel av våra klimatåtgärder förlägger vi i andra länder genom att vi köper billiga utsläppskrediter. Det är bara ett exempel på att den svenska klimatpolitiken tyvärr är ihålig.
Jens Holm (V):
Förlängningen av den här debatten handlar ju om konsumtionssamhället i sig. Jag tror att vi egentligen är ganska överens om att den formen av samhälle som vi har i dag, där den som har flest prylar när den dör vinner, inte riktigt är det samhälle som vi vill ha. Framför allt är det inte ett särskilt hållbart samhälle.
Samtidigt stimulerar den politik som regeringen för det samhället ännu mer, den späder på konsumtionssamhället ännu mer. Om man sänker skatter för drygt 100 miljarder kronor får man en kraftigt ökad privat konsumtion. Då blir det fler stadsjeepar. Det blir en till utlandsresa till Thailand. Det blir kanske en till platt-tv att hänga upp på väggen. Men det är faktiskt inte hållbart.
Om man i stället bestämmer sig för att vi måste satsa mer på det gemensamma, att vi vill ha fler teaterbesök, att vi vill att parkskötseln ska bli bättre, att vi vill att alla svenskar ska kunna gå på museer gratis och att vi vill ha mer pengar till idrotten till exempel, är det också en form av konsumtion. Men det är en konsumtion som inte alls tär på klimatet på samma sätt som den privata konsumtionen.
Den här skattesänkarpolitiken och stimulansen av den privata konsumtionen skulle jag önska att Lena Ek tog upp inom regeringen. Min andra fråga är konkret. Det gäller den utsläppsstatistik som vi får presenterad av Naturvårdsverket i slutet av varje år. Det är statistik som släpar efter drygt ett år. Vi kommer att få 2010 års statistik när vi egentligen vill veta hur det har varit det här året.
Jag undrar om Lena Ek kommer att vidta några åtgärder för att vi ska kunna få snabbare presentationer av siffror från våra myndigheter. Man kanske kan stämma av utsläppsstatistiken månadsvis eller kvartalsvis, på samma sätt som vi gör med ekonomiska indikatorer.
Jens Holm (V):
Tack till Amineh Kakabaveh för en väldigt viktig interpellation! Vi är nog alla bestörta över situationen i Syrien. Jag tror att vi alla vill göra det vi kan för att stoppa förtrycket och förföljelserna av människorna där. Frågan är dock om vi verkligen gör allt vi kan. Gör utrikesministern och regeringen verkligen allt de kan?
Låt oss se några år tillbaka i tiden. Jag tycker inte att den här regeringen har en särskilt smickrande historia när det gäller Syrien. Mellan 2006 och 2010 uppgick de statliga exportkrediterna till Syrien till 139 miljoner kronor.
Handelsminister Ewa Björling ledde en näringslivsdelegation till Damaskus i Syrien 2009, bland annat med representanter från Ericsson. Detta återgäldade den syriska regimen med ett besök av vice premiärminister Abdullah al-Dardari, som var på besök här i våras och åt mat - enligt uppgift älg - tillsammans med handelsministern i Arvfurstens palats.
Jag är smått bestört över de intima relationerna med regimen i Syrien. Vi kan också se att den svenska exporten till Syrien sedan den borgerliga regeringen tog över har tredubblats. Det rör sig nästan bara om Ericssons export.
Vi i Vänsterpartiet och många andra har föreslagit att man ska utvidga sanktionerna mot den syriska regimen, precis som Amineh Kakabaveh sade, så att telekomutrustning inte kan användas för att övervaka, spåra och förfölja och därmed förtrycka oppositionen i Syrien.
Vi vet att Ericsson har ett system som heter Ranos och som gör det möjligt för regimen att just spåra upp och övervaka sin egen befolkning. Vi måste se till att detta inte får fortsätta. Den här frågan var uppe på utrikesministrarnas möte för bara ett par veckor sedan.
Enligt uppgift var det Sverige som stoppade att man skulle utvidga sanktionerna. Det får inte vara något snack om att när ekonomiska intressen, Ericssons profit och våra investeringar i exportkrediter står i motsats till de mänskliga rättigheterna är det självklart de mänskliga rättigheterna som alltid måste stå i förgrunden.
Därför vill jag fråga Carl Bildt: Är du nu beredd att göra som de andra länderna i Europa vill och utvidga sanktionerna, precis som Amineh Kakabaveh sade tidigare, så att telekomutrustning inte ska kunna användas för att spåra och förfölja oppositionen i Syrien?
Jag undrar också om regeringen nu kan lova att vi aldrig mer kommer att betala ut exportkrediter som gynnar regimen i Syrien. Jag undrar också om det nu äntligen blir ett slut på näringslivsresorna till regimen i Syrien.