KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Weimer (L):
Det är roligt att Lise Nordin är engagerad i vår budget. Som jag sa är den borttagning av effektskatten som vi förespråkar finansierad till 100 procent i alla skeden. Om det finns en asterisk eller ytterligare en tabell som inte är tydliggjord kan jag absolut klargöra den för Lise Nordin. Det som är intressant att diskutera är effektskatten i sig, att diskutera den effekt den har haft och vilken effekt den kan ha framöver.
Vi får tydliga signaler från kraftbolagen om att de redan med den nuvarande nivån tror att de kvarvarande reaktorerna är hotade. Då får vi ett helt annat läge, innan vi har några som helst lösningar på de framtida problemen, innan vi har någon som helst lösning på lagringsfrågan som ligger ännu längre fram i tiden. Det är lätt att undvika den stora frågan, nämligen vilket ansvar Miljöpartiet är berett att ta för beslutet och de effekter som kan komma ut av det under de närmaste åren.
Det är tydligt att det här har varit Miljöpartiets vilja och politik även om de nu låtsas som att det är marknaden som har bidragit till det här eller att det skulle vara en lönsamhetsfråga. Det är ett tydligt politiskt budskap, kanske inte i regeringssammanhang, men i andra sammanhang, som på hemsidor och flygblad, gläds de över och propagerar för beslutet. Det skulle vara intressant att höra Lise Nordin tala om effekterna av effektskatten och vilken fortsatt effekt den höga skatten kommer att få i framtiden.
Men det får bli en retorisk fråga eftersom detta var min slutreplik.
Maria Weimer (L):
Vad roligt att för en gångs skull få diskutera solenergi! Vårt förslag syftar inte till 100-procentig elproduktion av just solenergi. Effektbalansen upplever vi alltså att vi kan lösa med den kombination som vi tror på. Där spelar kärnkraften en viktig roll som baskraft.
Vi tror att man med vårt förslag om avskaffande av effektskatten kan bevara den befintliga kärnkraften under den långa livslängd som den har kvar. Vattenkraften spelar också en viktig roll. Den har som vi alla vet en viktig reglerfunktion i energisystemet i dag och kommer kanske att spela en ännu större roll i framtiden. Sedan finns också det förnybara som en viktig komponent.
Vi lyfter fram solkraften eftersom vi tycker att man inte talar tillräckligt mycket om solens potential, i Sverige men kanske framför allt globalt. Därför nämnde jag de globala siffrorna på 20 miljoner terawattimmar. Solen är en viktig del av lösningen i Sverige men framför allt på global nivå. I länder som inte har utvecklats så långt, där man inte har utbyggda ledningar och kraftnät, kommer lokala solpaneler och solceller att kunna spela en enormt viktig roll för att elektrifiera länderna.
Svaret på frågan är helt enkelt att vi ser ett helhetssystem där det ingår andra kraftslag som också kommer att kunna bidra till effektbalansen.
Maria Weimer (L):
Effektbalansen är en av de största utmaningarna som vi alla måste titta på. Även Energikommissionen ska ta sig an den. Vi tror att alla de kraftslag som jag nämnde kan spela en roll i ett framtida energisystem och att vi har ett hållbart system med vår syn på hur kärnkraften och vattenkraften ska hanteras framöver. Då kan även förnybart spela en viktig roll.
Det är synd att inte ta till vara den potential som finns i solenergin även i Sverige.
Maria Weimer (L):
Året är 2011. Stefan Löfven är ordförande i IF Metall. Fackordföranden Löfven värnar om kärnkraften. Han betecknar det som blåögt att anse att kärnkraften skulle kunna läggas ned utan att det får konsekvenser för klimatet eller att Sverige drabbas av elbrist. Året är 2015. Löfven leder en regering med Miljöpartiet och är i full färd med att medverka till kärnkraftens nedläggning.
Dessförinnan såg vi lite velande och tvekande i valdebatten, med röda och gröna kort om vartannat. Eller var det gröna och röda kort? Ingen vet, allra minst Sveriges nuvarande statsminister. Det är mycket oroväckande att Socialdemokraterna väljer fel väg för Sveriges framtida energiförsörjning. Vi står nu inför ett läge där vi har sex reaktorer kvar av de tolv som byggts i Sverige.
Hälften av det svenska kärnkraftsbeståndet har alltså stängts ned av politiska skäl, av Socialdemokraterna som en eftergift till Miljöpartiet. Vi vet att elpriserna är historiskt låga och sannolikt kommer att förbli det under minst några år framöver. Vi vet också att den kvarvarande kärnkraften baxnar under dagens effektskatt. Liberalerna är det enda parti i Sveriges riksdag som förespråkar att effektskatten helt ska avskaffas.
Det gör vi för att vi ser signaler från kraftbolagen, och de signalerna är tydliga. Om effektskatten inte sänks eller tas bort kommer fler reaktorer snart att behöva stängas. Min fråga till Socialdemokraterna och Ingemar Nilsson är enkel: Hur många fler reaktorer är ni beredda att offra innan ni kommer att ta bort effektskatten?
Maria Weimer (L):
Det är ingen överraskning att elpriset är lågt. Det visste regeringen om när man valde att höja effektskatten; det var de förutsättningarna som fanns. Trots det och trots de varningar vi alla fick av kraftbolagen förra vintern valde man ändå att höja effektskatten. Ett alternativ hade varit att låta den vara på den nivå som den var eller att sänka den. Man gillar att prata om marknaden. Ingemar Nilsson pratar om konjunkturbaserade skatter.
Men det är ett högst politiskt beslut att höja effektskatten, och det har bidragit till att reaktorer har fått stänga. Att prata om marknaden tycker jag är missvisande i det här sammanhanget. Det intressanta är att det finns en skiljelinje mellan Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Socialdemokraterna erkänner inte att det var en politisk viljeyttring att stänga reaktorerna, men från Miljöpartiet har vi fått många olika signaler om att det var en tydlig politisk linje att man ville stänga så många reaktorer man kunde.
Jag har också fått olika argument från energiministern för varför man valde att höja effektskatten. Vid ett tillfälle i näringsutskottet fick vi höra att det var ett rent fiskalt beslut. En annan gång fick vi i Energikommissionen höra att det var rättvist; vattenkraften hade höga skatter, och därför skulle också kärnkraften beskattas mer. För oss är det alltså oklart vad beslutet bottnar i och hur man har kommit fram till det.
Jag upprepar den fråga jag ställde nyss och som jag gärna vill ha svar på: Hur många fler reaktorer är ni beredda att offra innan ni kommer att ta bort eller sänka effektskatten, Ingemar Nilsson?
Maria Weimer (L):
Miljöpartiet brukar ju vara en förkämpe för förnybart och för solenergi. Just nu ser vi mörka moln framför solen; vi ser solskatten som skymmer solstrålarna. I det sammanhanget vill jag lyfta två frågor som jag är orolig för. Den första handlar om signalen. Vi signalerar att vi beskattar solenergi med det förslaget - som om solenergi vore något skadligt.
Vi signalerar: Var försiktiga och tänk er för innan ni installerar för många solpaneler! En sak som oroar mig med förslaget om solskatt är att bara signalerna redan har gjort skada. Även om man har försökt justera förslaget redan nu tror jag att de här signalerna redan har blivit negativa. Den andra handlar om principen att egenproduktion är någonting som ska beskattas. När det här började komma upp borde ju alla röda lampor ha blinkat i Regeringskansliet. Herr talman!
Jag gillar att baka. Jag brukar baka kladdkaka, bröd och lussebullar så här i juletider. Det påminner lite om frågan om egenproduktion och om man skulle komma på tanken att beskatta någonting som är egenproducerat i form av till exempel bröd, för principen här är ju att man väljer beskattning av egenproduktion. Och den principen måste vi ju alla enas om är felaktig.
Min fråga till Lise Nordin är: När kommer ni att beskatta egenproduktion av julgodis?
Maria Weimer (L):
Faktum är att till och med energiministern har antytt att förslaget om solskatt kanske inte blev så bra, så det vi skulle kunna enas om här är väl att gemensamt försöka stoppa det, att helt enkelt ta bort den här skatten. Det låter ju inte som att Miljöpartiet och Lise Nordin heller egentligen är så förtjusta i att behöva försvara det här förslaget, så det är väl bättre att göra om och göra rätt. Herr talman! Jag tänkte ta tillfället i akt att lyfta upp en annan fråga. Lise Nordin pratade om lögnaktiga signaler.
Då är jag intresserad av några formuleringar som vi hörde i debatten tidigare. Lise Nordin säger att våra kärnkraftsreaktorer börjar bli gamla. Det är en retorik som även energiministern har använt när man pratat om den åldrande kärnkraften. Då är jag väldigt nyfiken på vad man egentligen menar och hur ärlig man är i de signalerna. Är kärnkraften verkligen åldrande? Vet du att kärnkraften är yngre än vad energiministern Baylan själv är?
Det första kärnkraftverket byggdes nämligen samma år som Baylan föddes, 1972, och de övriga byggdes senare och är alltså yngre än energiministern själv. Kärnkraften kommer troligtvis att leverera el längre än energiminister Baylan fortsätter i arbetslivet. Vi har minst 30 år kvar av fungerande kärnreaktorer - om de inte straffas bort innan dess, såklart. Är Baylan också åldrande? Bör även han bytas ut? Håll er till sanningen om kärnkraftens livslängd!
Maria Weimer (L):
Tack för svaret, utrikesministern! Jag hade ju ställt frågan till försvarsminister Hultqvist och hade tänkt att vi skulle diskutera de försvars- och säkerhetspolitiska aspekterna när det gäller Nordstream 2. Jag utgår från att utrikesministern också kan diskutera de aspekterna av frågan. På många områden finns det oro rörande planerna att bygga den här andra gasledningen.
Det finns oro på det energipolitiska området, som ministern var inne på, och jag kommer att diskutera klimataspekten av den här frågan med statsrådet Lövin senare i dag. Men den viktigaste utgångspunkten tror jag ändå är att titta på det säkerhetspolitiska läget. Jag tror att vi kan enas om att vi i dag har ett helt annat säkerhetspolitiskt läge än vad vi hade 2009 när den första gasledningen planerades och godkändes.
Vi har fortfarande pågående strider i östra Ukraina, Krim är fortfarande ockuperat och vi ser pågående och ökande kränkningar av svenskt luftrum och territorium. Jag menar att regeringen här har ett stort ansvar att tillse att man i granskningen av den andra gasledningen vänder på alla stenar och att de säkerhetspolitiska aspekterna verkligen tas om hand när regeringen bedömer den här frågan.
Jag hoppas och tror att vi också kan enas om att planerna för Nordstream 2 är mycket mer än ett infrastrukturprojekt, vilket det gärna framhålls som, bland annat från tysk sida. Det här projektet har tydliga säkerhetspolitiska kopplingar, med tanke på det säkerhetsläge runt Östersjön som vi befinner oss i dag i. Men vi vet också att Ryssland använder gasleveranser och energipolitik i tydliga politiska och militära syften.
För ungefär tio år sedan utsattes Ukraina för politiska påtryckningar. De ville närma sig EU. Då stängdes gasleveranser av. Delar av EU påverkades också allvarligt av den krisen. I interpellationssvaret sägs det att Nordstream 2 ska följa EU-rätten och energiunionens mål och att regeringen välkomnar kommissionens granskning. Det välkomnar jag. Men det är ur många aspekter uppenbart att den här gasledningen bryter mot energiunionens mål om att diversifiera gasmarknaden.
Den bryter även mot många av de politiska slutsatser och beslut som såväl utrikesministrarna som statscheferna i EU har ställt sig bakom. Det finns därför ett uppror bland baltiska och centraleuropeiska länder. De är mycket stark kritiska mot planerna på att bygga en andra gasledning. Herr talman! Utrikesministern uttrycker att regeringen noterar den oro som finns bland andra EU-länder.
Men min fråga i interpellationen till Hultqvist var och är nu till Wallström: Hur kommer regeringen att agera? Med tanke på det allvarliga säkerhetspolitiska läge vi har och den opinion som vi vet finns i EU mot det här projektet förväntar jag mig något mer från regeringen än att man sitter med händerna i kors och väntar på kommissionens granskning. Är regeringen beredd att agera aktivt i frågan?
Är regeringen till exempel beredd att ansluta till det brev som tio länder har skrivit till kommissionen och där man uttrycker stor oro över projektet?
Maria Weimer (L):
Jag tror som sagt att de flesta av oss delar den bild som utrikesministern målar upp av läget och av hur EU ska agera med de sanktioner som finns mot Ryssland. Poängen i min interpellation är dock att konsekvenserna av den här gasledningen är så pass allvarliga att regeringen måste agera på ett annat sätt än genom det vanliga samarbetet i EU-kretsen. Eftersom det nu är Wallström som svarar på frågan och inte Hultqvist tänker jag lyfta upp en mer utrikespolitisk aspekt.
Det gäller Ukraina, som också kommer att drabbas av allvarliga konsekvenser om gasledningen upprättas. Jag vet att regeringen och utrikesministern är engagerade i Ukraina. Det var ett av utrikesministerns första resmål när hon tillträtt sin post. Man utlovar också att man ska fortsätta med det östliga partnerskapet och de initiativ som alliansregeringen tog i fråga om engagemanget för länder kring Ukraina. Vi vet att ekonomin i Ukraina är svag.
Man kämpar med de nödvändiga reformer som behöver genomföras. Man kämpar mot korruptionen. Vi vet också att det finns en gasledning i dag som går genom just Ukraina. Den transitavgift som betalas till den ukrainska regeringen är en viktig inkomst. När Nordstream 2 byggs kommer den här ledningen att bli överflödig. Därmed förlorar Ukraina de nödvändiga inkomsterna.
Den ekonomi som redan är hårt drabbad blir då ytterligare försvagad om man förlorar de transitavgifterna. Jag utgår från att det inte är utrikesministerns mening att slå undan benen för den redan svaga ukrainska ekonomin. Då är min konkreta fråga: Hur tänker man agera specifikt när det gäller Ukrainas intressen i frågan, och den sårbara situation som landet befinner sig i? Hur kommer man att tillse att Ukraina inte förlorar transitavgifterna från gasledningarna?
Maria Weimer (L):
Jag välkomnar att utrikesministern beskriver de allvarliga konsekvenserna av den här gasledningen och att regeringen verkar ha ögonen på det. Jag anser dock att det finns flera åtgärder som regeringen skulle kunna vidta i väntan på kommissionens granskning. Man skulle kunna bidra genom att själv lyfta upp frågan på utrikesministermöten i EU-kretsen. Man skulle kunna lyfta upp frågan igen på Europeiska rådets möten där den redan har varit del av olika slutsatser.
Man skulle kunna ansluta sig till de tio medlemsländer som redan har tagit tydlig ställning och som har uttryckt oro över gasledningen. Man skulle även kunna försäkra sig om att granskningen som kommissionen gör också har en tydlig säkerhetspolitisk dimension. Det är en aspekt som mig veterligen inte fanns med i den förra granskningen, inför den första gasledningen. Det är en viktig aspekt som man kan försäkra sig om finns med i granskningen. Den kommer naturligtvis också att påverka det slutliga resultatet.
Jag anser att regeringen kan vända på några stenar till och göra mer i väntan på kommissionens granskning.
Maria Weimer (L):
Tack, klimatministern, för svaret! Planerna på att bygga en andra rysk gasledning genom Östersjön oroar av många skäl. Det finns en utrikes- och säkerhetspolitisk oro, som jag diskuterade i morse med utrikesminister Margot Wallström.
Vi anser att det strider mot den utrikes- och säkerhetspolitiska inriktning som Sverige och EU har. Det finns försvarspolitiska orosmoln. Det får negativa konsekvenser för säkerheten i vårt närområde. Jag anser att det även energipolitiskt bryter mot de mål som energiunionen har om att diversifiera gasmarknaden. Men det är de klimatmässiga skälen som interpellationen handlar om och som vi ska fokusera på. Det är överflödigt att säga att klimathotet är vår största framtidsutmaning.
Parisavtalet har ju gett världen lite av en spark i baken för att öka tempot i klimatarbetet. Vi vet också att den största boven i de globala koldioxidutsläppen är energin. Energisektorn på global nivå släpper ut mer än industrin, mer än jordbruket och mer än transportsektorn. Ska vi uppfylla målen från Paris är det energisektorn som är en av våra stora utmaningar.
Klimatministern och jag är nog överens om att vi ska minska utsläppen från fossila energikällor. Vi har lite olika syn på vägen dit. För oss liberaler behöver världen satsa både på förnybar energi och på kärnkraft för att tränga bort de fossila energikällorna. Fokuserar vi bara på förnybart tror jag att vi tappar fart och kommer att få mycket svårt att hinna minska utsläppen i tid. För svensk del behöver vi inte oroa oss just för elsektorn.
Vi har nästan en helt utsläppsfri elsektor. De stora utmaningarna finns, som sagt, hos våra grannländer. Tyskland är ett sådant land. I Tyskland har man valt att snabbstänga kärnkraften, och därmed har man ökat sitt beroende av kol och gas. Det finns visserligen en utbyggnad av förnybart, men den kommer inte att räcka till. Tyskland var ett av de länder som var pådrivande för att bygga Nordstream 1.
Redan då var det ett felaktigt beslut att upplåta Östersjöns känsliga botten till en gasledning och att bygga ut fossila energikällor. Redan då var det fel att satsa på gas. Redan då skulle ledningen ha stoppats. Nu driver Tyskland på för Nordstream 2, och det är ett dubbelfel. Herr talman! Den stora skillnaden mellan i dag och när Nordstream 1 byggdes 2009 är just Parisavtalet.
Vi har nu en global enighet om att minska utsläppen, och gas är och förblir ett fossilt bränsle. Därav min interpellation till statsrådet Lövin, som nu är Sveriges klimatminister. Lövin är också partiledare för Miljöpartiet, som vill vara ett grönt parti. Att bygga Nordstream 2 skulle öka Europas beroende av beroende av en fossil energikälla. Min fråga är då: Vad gör en grön klimatminister åt saken?
Hur avser Lövin att agera i den här klimatfrågan?
Maria Weimer (L):
Men regeringen har höga ambitioner i klimat- och miljöpolitiken, i synnerhet Miljöpartiet. Framför oss har vi en viktig klimatpolitisk fråga. Min konkreta fråga är: Hur tänker regeringen agera i EU? Tänker man sitta still och titta på hur EU:s beroende av fossila energikällor ökar och hänvisa till att andra länder får fatta sina egna beslut, hur skadliga de än kan vara för klimatet? Jag tror att Sverige kan spela en roll här.
Lövin är en av 28 klimatministrar i EU som kan påverka sina kollegor när man träffas. Ministern deltar i EU:s klimatmöten, där hon skulle kunna bidra till att lyfta den här frågan. Det har nog inte heller undgått regeringen att det finns en väldigt stark opinion i EU i dag mot den nya gasledningen. Tio medlemsländer har skrivit ett brev till kommissionen där de uttrycker stor oro för Nordstream 2. Lövin skulle alltså inte behöva att stå ensam i Bryssel.
Det finns redan en mycket aktiv grupp av medlemsländer som är kritiska till planerna. Tio medlemsländer utgör en tredjedel av EU:s medlemmar, så det är en rätt stark opinion. Inte minst har Peter Eriksson, när han var Europaparlamentariker, uttryckt sin kritik mot planerna på att bygga gasledningen. Så det finns företrädare även i det egna partiet som har insett problemen med planerna.
Det är alltså inte svårt för Sverige eller ministern att ansluta sig den kritiken eftersom det redan finns en opinion. Ministern hänvisar också till att EU:s klimatmål ska respekteras. De målen talar ju sitt tydliga språk, att utsläppen måste fasas ut. Parisavtalet är glasklart om att koldioxidutsläppen måste minska. Min enkla fråga till ministern blir då: Anser ministern att planerna på en ny gasledning i Östersjön är i linje med EU:s klimatmål?
Maria Weimer (L):
Om det är ett klimatministermöte på måndag är det ett ypperligt tillfälle att diskutera den här frågan med kollegorna i Bryssel. Om man menar allvar med den oro som flera regeringsrepresentanter har uttryckt över de här planerna är detta ett bra tillfälle att knyta kontakt med de andra tio länder som har uttryckt kritik mot projektet och ge dem stöd.
När regeringen får en ansökan om tillstånd för en ny gasledning kommer den att prövas noggrant, sa ministern i sitt svar på min interpellation. Vi hörde i morse att utrikesminister Wallström var beredd att inkludera de säkerhetspolitiska aspekterna i en sådan prövning. Att miljöfrågorna kommer att finnas med är en självklarhet.
Man tittar på Östersjöns känsliga botten, precis som man gjorde förra gången, och måste bedöma hur stor skada en ny gasledning kan göra på ett redan mycket ansträngt innanhav. Men eftersom den här frågan också har en stark klimatpolitisk anknytning vill jag fråga minister Lövin om hon är beredd att inkludera även klimataspekterna i den prövning som regeringen kommer att göra.
Maria Weimer (L):
Jag har en fråga till statsrådet Baylan. Det är kallt i dag. Energifrågorna verkar vara heta. Kanske får vi klart besked denna gång. Det är 11 grader minus i Stockholm. Det är 30 grader minus i Härjedalen. Det är minusgrader även i Malmö. Vi är mitt i den smällkalla vintern. Vi vill alla ha en stabil elförsörjning. Annars skulle vi få stå här och debattera i mössa och vantar. Statsrådet nämnde nyss att det nästan bara är kärnkraften och vattenkraften som ger oss el den här veckan. Det är inget nytt.
Så har det varit de senaste 30 åren. I förra veckan kom beskedet från Vattenfall att våra sex nyaste reaktorer måste stängas redan om fyra år om inte effektskatten tas bort. Vad gör då regeringen? Ja, först gör man ingenting. Det är total tystnad. Vi var många i Energikommissionen som krävde krismöte, men energiministern valde att ignorera oss i en veckas tid. I dag fick vi besked om att Socialdemokraterna kan tänka sig att sänka effektskatten, men det räcker inte. Jag tror att effektskatten måste bort helt. Annars kommer vi att ha samma situation igen om några år.
Min fråga är därför: Hur många fler reaktorer är regeringen beredd att offra innan man helt tar bort effektskatten?
Maria Weimer (L):
Jag har en fråga till utrikesminister Wallström. Säkerhetsläget i vårt närområde är kraftigt försämrat. Det är inte bara så att det fortsatt pågår strider i östra Ukraina. Krim är fortfarande ockuperat. Vi ser också allvarliga kränkningar mot vårt svenska luftrum. I det skedet planerar det ryska energibolaget Gazprom att bygga en ny gasledning i Östersjön, Nordstream 2. Det finns många skäl till att det bör stoppas. Ett är det uppenbart säkerhetspolitiska.
Det är ett välkänt faktum att Ryssland använder gasleveranser som påtryckningsmedel för militära syften. Det vore därför huvudlöst att göra EU mer beroende av rysk gas. Ett annat argument handlar om Ukraina. De ledningar som i dag går genom landet är nämligen en väldigt viktig inkomstkälla för Ukraina i och med de transitavgifter som betalas till landet. Detta skulle man helt förlora om det läggs en ny ledning i Östersjön. Min fråga till utrikesministern är därför: Vad är utrikesministern beredd att göra för att stoppa Nordstream 2?
Maria Weimer (L):
Det är bra att utrikesministern nämner det arbete som pågår. Vi känner också till att sex premiärministrar har skrivit ett brev till kommissionen. Man är väldigt orolig just för gasledningen Nordstream 2. Sverige är ett av de länder som utan någon större politisk kostnad verkligen kan driva på mot det här projektet. Det finns andra länder som inte har samma möjligheter. Därför är min fråga till utrikesministern: Är utrikesministern beredd att använda sitt inflytande i EU för att göra allt hon kan för att stoppa den nya ledningen?