KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Forssell (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Från Moderaternas sida har vi ju sagt att om vederbörande kan hitta jobb, anställning, egen försörjning, då är det en sak. Då ska man få möjlighet att stanna i Sverige om man vill bygga sig en framtid här. Men här talar vi om någonting annat. Vi talar om att ge tillfälligt uppehållstillstånd för att gå i skolan i Sverige. Det är inte vad vi har kommit överens om.
Jag tycker inte att det är motiverat mot bakgrund av, jag upprepar, de mycket stora problem som vi har. Problemet är inte bara i mottagningskedjan, där vi fortfarande har nästan 100 000 människor som väntar på besked om asyl. Jag tror att det stora problemet som ligger framför oss är på integrationssidan, kopplat till bostäder, skolgång, socialtjänst och jobb.
Migrationsministern pekar på en väldigt positiv bild. Jag har träffat många som har kommit till Sverige som ensamkommande minderåriga. Jag imponeras av det driv, den kraft och den energi som många uppbådat för att lyckas ta sig tvärs över jordklotet, från Afghanistan i många fall, till Sverige. Men det går inte att blunda för det mycket stora utanförskapet i gruppen nyanlända.
Jag tror att 54 procent av de inskrivna på Arbetsförmedlingen i dag är utrikes födda. Man måste se det också. Om man inte ser de problemen - det är inte bara utmaningar utan också problem vi har i dag; det är en klyvning av arbetsmarknaden - menar jag att det blir svårt att lyckas åtgärda dem. Vi har den situation vi har. Det är en följd av att Sverige har bedrivit en migrationspolitik som inte har varit långsiktig. Den har inte varit hållbar.
Vi har inte kunnat ha en vettig diskussion om de här frågorna. Vi har till exempel inte kunnat diskutera hur många människor Sverige klarar av att integrera på väldigt begränsad tid.
Att i det läget säga att vi inte ska inrikta våra resurser enbart på dem som har asylskäl och som ska få ett bra mottagande utan att landets kommuner dessutom ska ställa upp med skolgång etcetera till personer som inte har asylskäl kan verka vällovligt, men vi måste ställa frågan om det är prioriterat. Är det verkligen det? Jag vill också understryka att merparten av personerna i denna förhållandevis stora grupp kommer att vara myndiga.
Man ska se detta i ljuset av det. Mot den bakgrunden tycker jag att det är motiverat att hålla en klar och tydlig linje. Det ska vara skillnad på ja och nej i asylprocessen. Om man kan ordna egen försörjning och får jobb ska man kunna bygga sig en framtid i Sverige. Men om man inte klarar av det ska man återvända hem. Det är en princip som har varit tydlig i svensk migrationspolitik historiskt sett. Om vi ska lära oss någonting av flyktingkrisen måste vi hålla fast vid den också framöver.
Jag måste tyvärr uttrycka stor skepsis mot det här förslaget, och jag vill vara tydlig med att jag inte anser att det ligger i linje med migrationsöverenskommelsen. Det är inte det vi har kommit överens om.
Johan Forssell (M):
Jag ska upprepa Moderaternas förslag för migrationsministern, mot bakgrund av påståendena om barnarbete: Vi föreslår alltså denna möjlighet för personer upp till 25 år. Jag tycker att det är lite märkligt att påstå att 25-åringar skulle vara barn. Jag undrar om de själva skulle uppskatta att bli beskrivna så. Min erfarenhet är att de flesta 25-åringar inte skulle tycka att det var särskilt roligt.
Som jag har redogjort för i interpellationen ser vi i dag en lång rad utmaningar, för att inte säga problem, och jag tror att vi måste välja. Var ska vi lägga resurserna? Ska vi fokusera på att klara att ge ett bra mottagande, ett bra stöd och bra ingångar i det svenska samhället för personer som har skyddsskäl? Eller ska vi också ge skolgång etcetera till personer som saknar skyddsskäl?
Jag vill i det sammanhanget påminna migrationsministern om hans egna ord: Vi klarar inte att ta emot alla tonårspojkar i Mellanöstern, tror jag att det var. Det ligger något i det. Men om det ska vara mer än ord måste man också hedra den principen i den praktiska politiken. Där finns i alla fall för oss moderater en stor skillnad, och vi har gjort ett tydligt val. Låt oss se till att koncentrera våra resurser på dem som faktiskt har skyddsskäl!
Sedan tror jag att den stora frågan framöver, kopplat till just migrationspolitiken, kommer att vara: Klarar vi av att vara långsiktiga? Klarar vi av att hålla i de förändringar som skett över en längre tidsperiod, eller ska vi väldigt snart återgå till de gamla reglerna? Det var ju de som bidrog till att försätta Sverige i en mycket problematisk situation och innebar att vi fortfarande har stora problem: 100 000 personer som väntar på ett beslut om asyl.
Där har vi från Moderaternas sida varit väldigt tydliga: Vi ska inte återgå till detta. Jag uppfattar definitivt inte att regeringen har gett något liknande besked.
Johan Forssell (M):
Tack så mycket för svaret! Jag har skrivit denna interpellation mot bakgrund av att huvudregeln i den nya lagstiftningen på migrationsområdet är tillfälliga uppehållstillstånd, något som Moderaterna har efterfrågat under en längre tid. Tre år är alltså tiden för dem som får flyktingstatus, och 13 månader för dem som klassas som alternativt skyddsbehövande.
Samtidigt är vi fortfarande i en situation med väldigt långa handläggningstider på Migrationsverket. Myndigheten säger att det kommer att inkomma drygt 15 000 förlängningsärenden under 2017, och jag tror att handläggningstiden snart kommer att uppgå till 15 månader, kanske ännu längre; vi får se. Detta är dessutom i första instans. Det är vad jag förstår oklart exakt hur resurskrävande handläggningen kommer att bli.
Vissa av ärendena kommer dessutom att behöva bedömas utifrån både ett asyl- och ett arbetsmarknadsperspektiv. Migrationsverkets prognos bygger på att personerna inte omfattas av LMA och behöver skrivas in i mottagningssystemet först när ett eventuellt avslag har vunnit laga kraft. Det kräver enligt myndigheten att lagen ändras.
Risken är att en person som får tillfälligt uppehållstillstånd för 13 månader ansöker om förlängning och har fortsatta skyddsskäl men inte hinner få ett beslut om ett nytt tillfälligt uppehållstillstånd innan det första löper ut. Frågan är vad som händer i den situationen. Jag har skrivit denna interpellation delvis med tanke på de personer som berörs.
Det krävs tydlighet så att de vet vad som gäller och inte hamnar i kläm mellan olika tidsgränser. Bakgrunden är dock även det som vi diskuterade i anslutning till den förra interpellationen, nämligen att vi måste ha ordning och reda i mottagandet. Det har vi inte haft i Sverige.
Det har blivit bättre nu när situationen inte är lika ansträngd, men det finns fortfarande mycket stora problem: 100 000 personer väntar på beslut om asyl och ett nittiotal kommuner har anmält sig själva för att de inte klarar åtagandena enligt lagen, framför allt kopplat till de ensamkommande. Frågan är vem som har ansvaret för dessa personer när det gäller till exempel bostadsfrågan, speciellt i storstäderna. Vad händer med kostnaderna?
Vem ska ansvara för dem, och hur stora kommer de att bli? Jag välkomnar ändå det besked som migrationsministern har gett i debatten. Det är bra att ny lagstiftning tas fram. Om jag förstod det rätt skulle den komma någon gång i sommar.
Jag vill bara dubbelkolla för att vara säker: Är bedömningen verkligen att lagstiftningen kommer att hinna träda i kraft innan den här typen av fall blir aktuella så att personer inte ska behöva hamna i kläm mellan de olika tidsgränserna?
Johan Forssell (M):
Det är såklart glädjande att Migrationsverket fattar fler beslut nu än tidigare, men det är kanske inte så förvånande mot bakgrund av att vi har många fler asylsökande än tidigare och att resurserna har förstärkts till myndigheten. Jag tycker att det är ganska självklart. Det är bra om effektiviteten eller produktiviteten har gått upp lite grann. Men jag menar att det helt enkelt inte är tillräckligt. Det måste fungera bättre.
Här finns en stor möjlighet att korta handläggningstiderna men också att använda skattebetalarnas pengar på ett än mer effektivt sätt. Jag vill i det sammanhanget lyfta fram det som jag sa i mitt tidigare anförande. Detta är myndighetsutövning. Det handlar om att fatta positiva beslut när det är påkallat och om att fatta för den enskilde negativa beslut - man får då ett nej på sin ansökan - när det är påkallat.
Det är viktigt att myndigheten har den här rågången och inte tar genvägar för att korta handläggningstiderna. Det handlar helt enkelt om att man är noggrann. Ett ja ska vara ett ja, och ett nej ska vara ett nej. Det förutsätter jag att regeringen håller ögonen på framöver. Sedan gäller det lärdomar. Hur ska vi undvika att hamna i nya situationer med så här långa handläggningstider? Jag delar inställningen att ett litet land kan göra mycket men inte allt.
Just därför menar jag att det måste finnas en långsiktighet och en tydlighet, inte bara mot staten och mot kommuner utan också mot den enskilde. Man ska veta vilka spelregler som gäller i Sverige när man överväger vilket land man ska söka asyl i etcetera. Det pågår ett arbete, och jag vill gärna som avslutning ge migrationsministern möjligheten att vara tydlig med om han anser att Sverige ska ha tillfälliga uppehållstillstånd framöver - ja eller nej.
Jag skulle gärna önska god jul, men det är så lyckligt att vi ses även nästa vecka, för en ny interpellationsdebatt, så det får anstå till dess.
Johan Forssell (M):
Jag måste säga att migrationsministern är förvånansvärt nöjd mot bakgrund av den utveckling vi nu ser. Vi kan backa bandet igen. De egna prognoserna pekar alltså på att det inom några år kan vara 70 000 människor som bor i Sverige utan tillstånd. Det är ett skuggsamhälle vi aldrig har sett tidigare, med ett tillhörande socialt utanförskap som är någonting helt nytt. Vem tar ansvar för dessa personer?
Vem tar ansvar för de barn som kommer att födas in i utanförskapet? Migrationsministern säger att det är på väg att lösa sig, trots att vi alltså vet att det frivilliga återvändandet förväntas minska under kommande år. Det har Migrationsverket skrivit i sin egen prognos. Samtidigt har det tvångsvisa återvändandet minskat i omfattning. När behoven är större än någonsin tidigare går alltså det tvångsvisa återvändandet ned.
Det är den verklighet vi nu har att hantera. Regeringen tar små steg i rätt riktning, men jag menar att det är långt ifrån tillräckligt. Ska man förhindra att skuggsamhället uppgår till det antal personer jag nämnde måste man vidta åtgärder nu, innan det är på plats. När skuggsamhället är på plats är risken att det är för sent. Det är en lång rad saker som behövs.
Att höra migrationsministern tala om stora satsningar på polisen är väldigt märkligt mot bakgrund av att de ligger flera år framåt i tiden. Nästa år är det 100 miljoner kronor. Det är mycket pengar, men i sammanhanget är det väldigt lite. Vi från Moderaterna har gett ett rakt besked: Vi vill ha 2 000 poliser i närtid, och vi har budgeterat för det. När det gäller försörjningsstödet är det märkligt att migrationsministern när det gäller nyanlända gärna vill ha uppfattningar om olika kommuner och vad de gör och inte gör - varje gång.
När det kommer till de egna partikamraterna i Skåne, där migrationsministern är hemmahörande, eller i Stockholm vill han dock inte ha någon uppfattning. Det tycker jag är en mycket märklig inställning. Jag hoppas att migrationsministern lyssnar till Moderaternas förslag. Låt mig också avsluta med att önska honom, liksom talmannen och medarbetare, en god jul!
Johan Forssell (M):
Nu ska vi alltså tala om arbetskraftsinvandring generellt. Talmannen får se det här som ett tecken på min frustration över de långa handläggningstiderna och det icke-fungerande regelverket. De här sakerna, handläggningstiderna och att regelverket inte är tillräckligt bra, hänger ändå ihop.
När det gäller utvisningar finns det i dag många problem i svensk migrationspolitik. Det har det funnits under lång tid. Vi har avhandlat dem i den här kammaren vid många tillfällen. Barn har blandats med vuxna på asylboenden. Vi har haft ett i praktiken helt obefintligt försörjningskrav vid anhöriginvandring. Vi har haft väldigt långa väntetider, och så vidare. Allt det där är problem.
Att det kommer människor till Sverige som med sitt arbete vill bidra till att göra det här landet bättre är inte ett problem.
Jag tror att många närmast knyter näven i fickan när de läser om stora men också små företag som i dag har högutbildad och eftertraktad arbetskraft som gör ett bra arbete men som på grund av mindre fel, ofta begångna flera år tillbaka i tiden, närmast mekaniskt ska utvisas. Det är ett stort problem.
För bara en månad sedan läste jag en debattartikel med rubriken Utvisa inte våra experter. Ett femtontal företrädare för stora företag har undertecknat artikeln. De beskriver att det här är ett problem men också att de förslag som regeringen har presenterat är otillräckliga och att flera av dem går i helt fel riktning. Det är möjligtvis bara kring självrättelse som man ser ett litet steg framåt, men det är otillräckligt.
Ser man på arbetskraften generellt rör sig nu regeringen åt ett annat håll, och det tycker jag är tråkigt. Precis som vi har sagt tidigare finns det här stora kapacitetsbrister. Sverige tävlar nu i en global liga med andra städer som New York, Silicon Valley och några andra europeiska länder. Då måste vi vara på tårna. Vi har ingen stor hemmamarknad som vi kan luta oss tillbaka mot.
Vi kan inte ta saker och ting för givna, utan vi behöver ett regelverk som är bra och modernt och som öppnar upp för den eftertraktade arbetskraften så att den kan komma till Sverige och bidra med sitt arbete för att landet ska bli bättre.
Den senare delen av lagstiftningen om att ta krafttag mot fusk härstammar ju från alliansregeringens tid, och mig veterligen stod Socialdemokraterna bakom den. Lagstiftningen trädde i kraft i slutet av förra mandatperioden. Precis som alla reformer måste den hela tiden utvärderas. Den måste följas upp och förbättras när så är påkallat.
Vi från Alliansen har nu lyft den här frågan under snart ett års tid och inte fått något gehör, men jag välkomnar att regeringen nu något yrvaket ändå har börjat att titta på frågan. Herr talman! Jag menar att idén om självrättelse inte är tillräcklig.
Man bör göra en form av proportionalitetsbedömning där mindre fel inte med automatik, närmast mekaniskt, ska leda till utvisning. Vi kan inte ha det så om vi menar allvar med att Sverige ska ha ett regelverk som är modernt och som skapar förutsättningar för människor att komma till Sverige för att arbeta. Jag hoppas att regeringen lyssnar på Alliansen i den här frågan och ser till att detta blir möjligt.
Johan Forssell (M):
Jag känner till historien om arbetskraftsinvandring. Som jag sa i mitt inlägg och var tydlig med syftade jag på de förändringar av kontrollerna som trädde i kraft 2014. Mig veterligen ställde sig Socialdemokraterna bakom dem. Men precis som jag också har sagt måste alla reformer hela tiden följas upp och utvärderas, och det är ju den här regeringens ansvar.
Nu har Morgan Johansson varit migrationsminister i snart 30 månader. Den återkommande idén om att alla dagens brister härrör från en annan regering börjar att bli ganska svår att hävda. Herr talman! Problemet och det som migrationsministern ger uttryck för är att det verkar djupt in i socialdemokratin finnas en bild av att arbetskraftsinvandring skulle vara synonymt med överutnyttjande och med utsatta människor.
Det är bara att läsa de första orden i den utredning som migrationsministern refererar till: Man ska undersöka i vilken omfattning arbetskraftsinvandrare utnyttjas på den svenska arbetsmarknaden. Ordet utnyttjas förekommer flera gånger i texten. Som man frågar får man svar. Visst finns det problem med detta på arbetsmarknaden, och dem ska vi ta krafttag emot. Men hela bilden är att arbetskraftsinvandring som sådan är väldigt negativ, det handlar om utsatthet och utnyttjande.
Varför har regeringen inte ställt sig följande fråga: Hur ska Sverige kunna bli ett mer attraktivt land att komma till och arbeta i? Spotify, till exempel, har nu 15 högutbildade it-programmerare som hotas av utvisning. Hur ska vi förhindra att det sker? Då kan vi inte ha en diskussion om personer som jobbar för 10 kronor i timmen, det är någonting helt annat.
Nej, Morgan Johansson, Alliansen har lagt konkreta förslag på riksdagens bord. De går att genomföra. Det vore bra för regeringen, men det vore framför allt bra för Sverige.
Johan Forssell (M):
Ja, migrationsministern är nöjd. Han är nöjd med regelverket och nöjd med Sverige. På många sätt ska man kanske vara det. Sverige är ett fantastiskt land på många sätt. Men som jag har påpekat flera gånger: Vi är inte lika bra som vi skulle kunna vara. Vi är inte lika bra som vi borde vara.
Då är i alla fall min utgångspunkt att man ska försöka fixa till de problem som vi ser och som faktiskt, trots migrationsministerns väldigt positiva redogörelse, drabbar väldigt många människor och företag. Jag kanske ska påminna om den artikel som jag visade i den förra interpellationsdebatten: Utvisa inte våra experter.
Det är kanske 20 - jag räknar snabbt - företag och organisationer som är mycket kritiska till den politik som den rödgröna regeringen nu rullar ut kring just arbetskraftsinvandring. "Samtidigt eskalerar problemen med utvisningar, vilket drabbar både enskilda individer och Sverige som behöver arbetskraftsinvandrarna mer än de behöver oss."
Det står också: "Dessvärre ignorerades riksdagens beslut av regeringen" - då syftar man på det tilläggsdirektiv som vi i Alliansen lade fram i socialförsäkringsutskottet - "och vi ser att utredningens förslag lägger ytterligare en våt filt över arbetskraftsinvandringen." Detta är väldigt svårt, herr talman, att få ihop med den beskrivning som Morgan Johansson gör gällande.
Det handlar om det som vi talade om i den förra interpellationsdebatten, nämligen att regelverket inte är tillräckligt modernt och att vi i dag närmast mekaniskt utvisar personer som är högutbildade och som är eftertraktade och uppskattade på den svenska arbetsmarknaden - på grund av mindre fel. Det ska nu bli ytterligare en utredning som ska titta på detta, närmast direkt efter att den förra utredningen har rapporterat. Ja, det är högkonjunktur för utredningar. Fortsätter det så här närmar vi oss väl snart antalet för tillsatta samordnare.
Men det handlar också om handläggningstiderna. Det var såklart inte bra om de ökade redan under alliansregeringens tid. Men det är inget skäl till att låta dem fortsätta öka. Vi kan titta på förlängningsärendena. Jag vill minnas att den genomsnittliga tiden nu är över 200 dagar. Det håller inte. Vi kan stå i kammaren och tala hur mycket som helst om att Sverige ska vara bra och att det ska vara ett regelverk som gör det att lätt att komma till Sverige.
Men om den person som ansöker om förlängning möts av handläggningstider på 200 dagar är den diskussionen inte värd någonting alls. Nej, det är bra att regeringen nu - jag vill påpeka att det är ganska sent omsider - har börjat titta på denna fråga. Vi får avvakta och se vad man kommer fram till. Jag tror, som sagt, att det handlar mycket om ledarskap. Där dessa beslut fattas ska det finnas en kultur av att det ska vara just korta handläggningstider.
Jag tror att det till exempel handlar om att få på plats en ny ordinarie generaldirektör på Migrationsverket. Jag vill minnas att det är mer än sex månader sedan den tidigare annonserade att han skulle sluta. Jag kan i detta sammanhang passa på att fråga migrationsministern när han ser framför sig att det ska finnas en ordinarie ledning på denna väldigt viktiga myndighet.
Johan Forssell (M):
Jag tror inte riktigt att migrationsministern tänkte sig för nu. Det är i detta nu som det sker neddragningar hos Migrationsverket - det handlar om väldigt många människor, och det är under den rödgröna regeringens ämbetstid. Men, som jag har påpekat, jag tror att det handlar mycket om ledarskap. Man kan konstatera att Migrationsverket aldrig har haft så stora resurser som man har just nu.
Ändå har vi handläggningstider när det gäller förlängningsärenden på över 200 dagar. Det kan inte vara där skon klämmer. Det måste finnas någonting annat i detta som förklarar utvecklingen. Vi har från Alliansen sagt att vi vill se en 30-dagarsgaranti vid en korrekt ifylld ansökan. Det yrkandet valde de rödgröna partierna att avslå i riksdagen. Det tycker jag är tråkigt.
Det hade nämligen utgjort en tydlig ram för Migrationsverket: att det är detta man ska arbeta efter. Och det hade kunnat underlätta. Om det då är ledarskap det handlar om för att få till denna kultur vill jag upprepa min fråga till migrationsministern. Det har nu gått sex månader sedan den tidigare generaldirektören annonserade att han skulle sluta.
När kan vi få en ny ordinarie ledning på plats, som tar krafttag kring detta, som sätter fokus på det och som kanske gör de nödvändiga förändringar som måste ske? Det kan även vara strukturella förändringar. Det handlar om att vi ska kunna få inte bara en modernare tolkning av reglerna utan också kortare handläggningstider.
Johan Forssell (M):
Jag får börja med att tacka statsrådet för svaret. Det är inte många ledamöter i salen i dag, men det är roligt att det är många åhörare här som tar del av debatten. Det handlar alltså om de tillkännagivanden som riksdagen ger till regeringen. Riksdagen säger då: Det här är vår uppfattning, och detta bör regeringen genomföra. Regeringens mandat grundar sig ju i denna riksdag.
Bakgrunden är att riksdagen i december 2014 biföll Alliansens gemensamma budgetmotion för 2015, och i den fanns också ett par tillkännagivanden. Det har varit fler tillkännagivanden på en lång rad områden, men just i dag koncentrerar jag mig på dem som berör just jämställdhetsbonusen i föräldraförsäkringen och slopandet av den bortre tidsgränsen.
Detta var alltså riksdagens mycket uttryckliga vilja. Sedan har det runnit en del vatten under broarna, och vi står nu här i dag i maj 2017 och kan konstatera att regeringen inte har genomfört dessa två tillkännagivanden. Det ska vi snart diskutera mer om, men man kan konstatera att regeringen inte bara har struntat i att genomföra tillkännagivandena, utan man har alltså lagt fram politik som går rakt emot dessa båda tillkännagivanden.
Detta tycker jag är problematiskt, och därför har jag skrivit den här interpellationen, som ställer frågan hur regeringen i allmänhet och socialförsäkringsministern i synnerhet ser på de beslut som i demokratisk ordning har fattats i den här kammaren. Är det någonting man behöver förhålla sig över huvud taget, eller kan man strunta i dem, för att tala klarspråk?
Jag menar att den situation vi har nu när regeringen återkommande har struntat i att lämna förslag i enlighet med vad riksdagen har sagt innebär en bristande respekt för grundlagen.
Även om ett tillkännagivande inte formellt är rättsligt bindande finns det ju en mycket tydlig och fast konstitutionell praxis under lång tid att tillkännagivanden bör tillgodoses. Även om jag tackar för svaret tycker jag ändå att svaret visar på en inställning från Annika Strandhäll att dessa tillkännagivanden egentligen inte spelar någon roll alls utan att man kan göra väldigt mycket som man vill.
Men det finns som sagt en konstitutionell praxis. Man kan därför inte säga att de här tillkännagivandena saknar ett rättsligt ramverk. Det finns ett ramverk i form av den praxis som har tagits fram under många år. Jag undrar därför om socialförsäkringsministern kan berätta vilken betydelse hon anser att de här tillkännagivandena, som vi har fattat beslut om i god demokratisk ordning i den här kammaren, har.
Nu har vi fått svar på en ganska generell nivå, men vi fortsätter ju att fatta beslut här i kammaren, och vi har många ärendehanteringar framför oss. Vi fattar ju beslut i socialförsäkringsutskottet egentligen varje vecka framöver, och frågan är: Om dessa beslut går emot regeringen, har regeringen ändå för avsikt att genomföra dem, eller kommer man att fortsätta visa en tämligen bristande respekt för de beslut vi fattar?