Gustav Fridolin (MP):
Låt mig börja i det sista som sades. Det är ju inte riktigt sant att den skrivning som efterfrågades finns på plats. Det som Försäkringskassan tidigare hade som skrivning var att man skulle verka för ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Vi vet hur viktigt uttaget av föräldraförsäkringen är för de strukturella skillnaderna på arbetsmarknaden.
Det är det som avgör att en ung kvinna som söker ett jobb får en fråga, möjligen antydningsvis, om hon tänker skaffa barn eller inte och riskerar att bli bortvald från det jobbet, medan en ung man oftast inte får den frågan ens antydningsvis. Det är också detta som avgör hur karriären tar fart efter föräldraskapet. Ett ojämställt uttag av föräldraförsäkringen leder till ojämställdhet på arbetsmarknaden. Det syns kanske tydligast i löneskillnader mellan män och kvinnor.
Därför hade Försäkringskassan tidigare ett uppdrag att verka för ett jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Det uppdraget har tagits bort, och jag hörde att Maria Arnholms företrädare var besviken på den förändringen innan hon avgick. Ska man tolka nuvarande jämställdhetsministerns inlägg i interpellationsdebatten så att hon är nöjd med den skrivning som nu finns hos Försäkringskassan? Herr talman!
Carl B Hamilton har, skulle jag säga, en lite oväntad ingång för en liberal i en sådan här debatt, men det är upp till honom. Han gör två poänger.
Den ena poängen är att vi inte ska titta på det faktum att Sverige har en enormt könssegregerad arbetsmarknad, om vi tittar på löneskillnaderna, att det så att säga är okej att sjuksköterskor och lärare tjänar mycket mindre än vad låt oss säga personer med utbildning som har gjort att de har blivit ingenjörer gör. Jag tycker inte att det är okej.
Jag tycker att den könssegregerade arbetsmarknaden är något som vi ska motverka, och det gör vi bland annat genom att förändra lönepolitiken och arbetsmarknadspolitiken. Sverige ska inte ha en könssegregerad arbetsmarknad. Det ska vara lika naturligt för en kille och en tjej att välja det ena eller det andra jobbet. Det är viktigt för att utjämna de skillnader i lön som finns i dag. Den andra poäng som Carl B Hamilton gör att vi inte ska titta på inkomstskillnaderna utan bara titta på löneskillnaderna.
Men det är väl inte ointressant om regeringens och Alliansens försämringar av trygghetssystemen har gjort att inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor har förändrats 40 procent till kvinnors nackdel sedan alliansregeringen tillträdde? Den typ av debatt där man säger "Detta borde vi inte titta på" är en debatt där jag tycker att åhörarna bör dra öronen åt sig.
Vi måste titta på löneskillnaderna på arbetsmarknaden, och vi måste titta på inkomstskillnaderna för att få bilden av hela samhället och hur kvinnor och män värderas. Inkomstskillnaderna har ökat 40 procent sedan alliansregeringen tillträdde. Carl B Hamilton tycks vara nöjd med att vi med hans sätt att se på statistiken utjämnar skillnaderna mellan kvinnor och män.
Men som jag sade i mitt inledningsanförande: Enligt de mest optimistiska prognoserna, där man bara tittar på löneskillnaderna, minskar det så sakta att en kvinna som går ut på arbetsmarknaden även om 30 år kommer att värderas lägre än de killar hon växte upp med och lekte med som barn. Det är inte något man kan vara nöjd med. Maria Arnholm tar som jämställdhetsminister en annan ingång i debatten, och det uppskattar jag.
Hon pekar på problemen och vill att vi gör någonting åt dem. Jag skulle önska lite mer handling och skulle önska att man också kunde peka på vilka av förslagen som nu genomförs men jag har förståelse för att den politiska processen tar tid. Låt mig dock upprepa två frågor. Den ena är: Är man beredd att se till att det i statsbudgeten anslås medel för att utjämna skillnaderna mellan kvinnor och män i statlig tjänst?
Den andra frågan är: Är det verkligen så att jämställdhetsministern är nöjd med den reglering som nu finns för Försäkringskassan, där det inte anges att det ska vara ett jämnt uttag från föräldraförsäkringen?