Hillevi Larsson (S):
I Norge införde man vårdnadsbidrag. Det visade sig att det var 95 procent kvinnor som fick vårdnadsbidraget och att det var framför allt kvinnor med invandrarbakgrund som fick det. Det var kvinnor som redan från början hade en svag ställning på arbetsmarknaden som fick en ännu svagare ställning och som hade ännu svårare att sedan komma tillbaka till arbetslivet efter att de hade fått vårdnadsbidrag.
Det gjorde att man i Norge omvärderade sin syn på detta, från en positiv syn till en negativ syn. Jag tycker att vi i Sverige kunde ha lärt av det norska exemplet. Vi hade inte behövt införa detta från början när vi såg de negativa konsekvenserna. Men nu har vi ändå detta, och vi kan se samma utveckling här som i Norge. Det är kvinnor som redan har en svag ställning på arbetsmarknaden och framför allt kvinnor med utländsk bakgrund som får vårdnadsbidrag.
Detta är inte bra vare sig för jämställdheten eller för integrationen. Det strider också mot arbetslinjen. Har man en arbetslinje bör man vara konsekvent. Detta leder till att kvinnorna tappar fotfästet på arbetsmarknaden än mer. När man tittar på frågan ur ett barnperspektiv är det också olyckligt, tycker jag, eftersom det innebär att barn som skulle ha kunnat gå i förskolan inte gör det.
Vårdnadsbidraget gäller för barn upp till tre år, och man är ganska stor när man är tre år. Många barn börjar i dag i förskolan i ettårsåldern. De får ett försprång framför de barn som kommer i treårsåldern. Med tanke på att det finns en övervikt av personer med utländsk bakgrund som tar ut vårdnadsbidraget innebär detta också ett problem för barnens språkutveckling.
Dessa barn hade haft en chans att få en bättre förberedelse inför skolan. Vi kan också se att skolresultaten sjunker här i Sverige, inte minst i utsatta stadsdelar runt om, inte minst i storstäderna. Jag tycker att man för barnens skull skulle ta bort vårdnadsbidraget. Det skulle kunna leda till att något fler barn kom till förskolan.
Björklund har talat mycket om det pedagogiska innehållet i förskolan. Förskolan är inte i första hand barnpassning, utan det finns ett pedagogiskt innehåll för barnens utveckling och för språket och som en förberedelse inför skolan. Där skulle man kunna göra en god insats och faktiskt försöka rätta till de olika villkor som finns mellan barn på grund av olika uppväxtvillkor.
Vårdnadsbidraget motverkar detta. Jag skulle ändå önska att man omvärderar detta vårdnadsbidrag utifrån de konsekvenser som det har fått. Man kan också se att det inte är vem som helst som kan plocka ut detta vårdnadsbidrag. Familjen får inte uppbära någon form av ekonomisk ersättning. Då blir det lite skevt. Då inkluderas inte de familjer som har någon form av ersättning.
På papperet kan man dessutom se att män skulle kunna ta ut det. Men det är mycket få män som gör det. Det blir i praktiken en kvinnofälla. Det är också så att ensamstående föräldrar inte kan ta ut detta vårdnadsbidrag. Därmed blir det också en orättvisa mellan olika familjer. Det blir också en förstärkning av den traditionella familjebilden där mannen försörjer familjen, och mamman går hemma och tar hand om barnen.
Det riskerar att leda till att kvinnor blir ännu mer beroende av mäns inkomster än de i dag är. Vårdnadsbidraget medverkar inte till jämställdhet och integration och bör därför avskaffas.