Magdalena Andersson (M):
Ibland kan det vara bra att göra ett omtag, precis som har hänt den här gången. Det som är glädjande med det omtag som vi har gjort är ju att det har hänt en del på vägen till ett nytt beslut, tre tillkännagivanden i stället för två. Det är en kompromiss mellan våra partier som gör att vi åtminstone i höst kan förvänta oss ett lagförslag som skärper socialtjänstlagen.
Det hade varit möjligt att göra den ändring som krävs i lagen redan nu, men eftersom vi har fått den här kompromissen och blivit eniga ställer vi moderater oss också bakom den. Vi ser fram emot den här skärpningen av socialtjänstlagen som förtydligar kommunens ansvar för brottsoffer.
Det ska stå inte bara att kommunen "bör" utan också "ska" ta ansvar för brottsoffer, något som kan ge speciellt kvinnor som har varit utsatta för våld och hot särskilt skydd och större trygghet. Alla kvinnor som blir slagna eller hotade ska ha den rätten och möjligheten till hjälp och skydd, var man än bor i landet. Jag vill bara den här gången, precis som den 26 april, höja ett varningens finger.
Det är inte säkert att det är alldeles rätt att ha en jour eller ett kvinnohus i var kommun i hela landet. En del kommuner är för små för att bära det här. Det finns kvinnor som kanske tycker att de inte blir anonyma nog i den egna lilla kommunen. Det viktiga är, herr talman, att det finns tillgång till hjälp, inte att den finns i alla Sveriges 290 kommuner.
Det är inte heller säkert att det är en kommunal jour som är lösningen. Den idealitet som kvinnojourerna har är ovärderlig, samtidigt som det finns många kvinnor som värdesätter jourernas oberoende kontra socialtjänsten. Det får vi inte glömma i hanteringen framöver. Herr talman! Jag tror att jag glömde att yrka bifall till reservation 1. Det måste jag göra.
Jag kollade med kammarkansliet förut hur man skulle yrka, om det vi sade förra gången gällde. Men vi ska yrka en gång till. Så det gör jag nu. Sedan vill jag också när vi behandlar det här betänkandet en gång till passa på att ännu en gång lyfta fram den fråga som jag berörde vid förra debatten och som är så aktuell, inte minst med tanke på vad vi ser och läser om i medierna mest varje dag nu.
Då talade jag om att Moderaterna och övriga partier i alliansen anser att det ska införas en lagreglerad skyldighet för socialtjänsten att polisanmäla brott som rör våld och hot mot person som kommer till dess kännedom, inte bara brott som skulle ge två års fängelse, som det är i dag. Jag talade också om att socialtjänsten i dag har möjlighet men inte skyldighet att göra en polisanmälan vid misstanke om sexuella övergrepp mot barn.
Det är svårt att tänka sig att det inte är så i dag. Men det är det inte. Det är socialtjänsten själv som ska avgöra om man tycker att det verkar vettigt och rimligt att göra en polisanmälan när man har en misstanke om sexuella övergrepp. Man har möjligheten men ingen skyldighet. Ur vår synvinkel, med barnet i fokus, är inte detta klokt och befogat.
Det är polisen som har kunskapen och kompetensen och är den som ska avgöra om det ska göras en utredning eller inte. Det är inte och ska inte vara en enskild socialtjänstemans ansvar eller beslut. Därför föreslår vi att det ska vara en lagreglerad skyldighet för socialtjänsten att göra en polisanmälan vid sexuella övergrepp mot barn.
Jag hoppas att vi är fler som tycker likadant när vi ska besluta om detta i morgon. Herr talman!
Jag vill passa på, när det nu är Ingrid Burmans sista debatt här i kammaren, att tacka så väldigt mycket för ett gott kamratskap, för goda debatter med mycket spänst i. Jag hoppas att vi ändå ses i många debatter framöver i en spännande och givande valrörelse.