KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hampus Hagman (KD):
Både Helena Vilhelmsson och jag fokuserade mycket i våra anföranden på den ökade ekonomiska jämlikhet som detta leder till. Jag talade till exempel om att svarta jobb blir vita, och det gjorde Helena Vilhelmsson också. Hon talade också väldigt föredömligt om kvinnors företagande och den ökade ekonomiska jämställdhet som följer av detta. Ändå blir jag lite fundersam.
Kristdemokraterna och Moderaterna har ju lämnat en motivreservation där vi klart och tydligt säger att detta leder till ökad ekonomisk jämlikhet. Men Centerpartiet har valt att inte stödja den motivreservationen. Tvärtom stöder Centerpartiet en text där det står att förslaget sammantaget bedöms bidra till minskad ekonomisk jämlikhet.
Sedan står det på nästa sida: "Utskottet finner inget skäl att göra någon annan bedömning än regeringen när det gäller effekten på den ekonomiska jämlikheten." Hur kommer det sig att Centerpartiet ställer sig bakom den här texten? Det vill jag ha svar på.
Hampus Hagman (KD):
Min nästa fråga är: Kommer Centerpartiet att stödja Kristdemokraterna och Moderaterna i den kommande voteringen? Vi har ju en text som Centerpartiet, vad jag förstår av Helena Vilhelmssons anföranden här, håller med om. Svaret på den frågan är kanske att Helena Vilhelmsson ska diskutera det här med sin grupp, men jag vill ändå ställa den. Kommer Centern att stödja Kristdemokraternas och Moderaternas motivreservation i den kommande voteringen?
Hampus Hagman (KD):
Jag studsar lite när Joar Forssell säger att man kan ta diskussionen i de rum där besluten fattas. Det här är kammaren i Sveriges riksdag. Var fattas besluten om inte här, Joar Forssell? Det är en signal som får Annika Strandhälls agerande att blekna att säga att detta inte är det rum där besluten fattas.
Betyder inte riksdagens beslut och texter någonting för Liberalerna? Eller varför går man med på den text som ni har gått med på i utskottet?
Hampus Hagman (KD):
Man kanske kan göra det till en vana att läsa högt ur betänkandena från riksdagens talarstol. Det står såhär i betänkandet, Joar Forssell: "Riksdagen beslutade den 12 december 2018 att till regeringen överlämna finansutskottets betänkande. - - - Riksdagen tillkännagav därigenom att regeringen skulle återkomma med förslag om att höja taket för RUT-avdraget till 50 000 kronor fr.o.m. den 1 juli 2019."
Det är alltså riksdagens beslut som ligger bakom att regeringen nu återkommer med denna proposition. Det är tack vare den budget som Kristdemokraterna och Moderaterna lade fram i vintras som regeringen nu återkommer till kammaren med detta förslag till beslut. Och det är i kammaren i Sveriges riksdag som de verkliga besluten fattas.
Oavsett vilken konstellation förslagen kommer ifrån är det här de blir lag. De texter som antas här betyder någonting. Därför är det ett problem att Liberalerna och Centerpartiet köper den beskrivning av RUT-avdraget som regeringen har, nämligen att det bedöms bidra till minskad ekonomisk jämlikhet.
Både Joar Forssell och jag vet ju, fru talman, att så inte är fallet. Det här leder till ökad ekonomisk jämlikhet. Jag ställer en liknande fråga till dig, Joar, som jag tidigare ställde till Helena Vilhelmsson: Hur kommer Liberalerna att rösta? Kommer Liberalerna att rösta på den text som beskriver det som en minskad ekonomisk jämlikhet, eller kommer de att stödja Kristdemokraterna och Moderaterna vid kommande votering?
Hampus Hagman (KD):
Jag börjar bakifrån och kan direkt svara Peter Persson att frågan är felställd. Det finns nämligen ingen motsättning mellan att sänka skatterna och att ta ett större gemensamt ansvar. Sänkta skatter, Peter Persson, leder till att fler jobbar.
När fler jobbar blir kakan större, och då kan vi satsa mer resurser på sjukvård, polis och barn- och ungdomspsykiatri - allt sådant som den socialdemokratiska regeringen har låtit förfalla under den förra mandatperioden. Vi ser detta till exempel när vi tittar på hur sjukvårdsköerna har utvecklats.
Det finns ingen motsättning mellan sänkta skatter och ökade satsningar på välfärd. Den första frågan, vilken som är den största gåvan, är möjligtvis en filosofisk fråga. Men svaret är väl att det får vara upp till den enskilde. Det beror helt och hållet på vilka resurser den enskilde har.
För en student kan en gåva på 100 kronor vara mycket stor. För mig och för Peter Persson är det kanske inte alls en lika stor gåva.
Hampus Hagman (KD):
Om Gais börjar vinna fotbollsmatcher för att vi sänker skatten är jag nog beredd att höja den. Men det kanske inte är kärnfrågan här. Peter Persson påstår att jag tycker att alla samhällets problem löses med hjälp av skattesänkningar. Det är inte sant, och det har jag inte heller sagt.
Men på frågan om hur fler ska kunna arbeta och hur vi ska få mer resurser till välfärden är svaret att skattesänkningar stimulerar arbete, och arbete skapar välstånd och resurser till välfärden. Att gåvorna ser olika stora ut beroende på vem som skänker är en viktig frågeställning.
Det är också ett viktigt argument för att ta bort de onödiga beloppsbegränsningar som finns i det system som nu återinförs. Det är ett argument för att fortsätta utveckla detta system. Det finns nämligen i dag en begränsning som säger att den minsta enskilda gåvan får vara 200 kronor, och det kan tyckas vara lite konstigt. Det kan jag hålla med om, när medelgåvan är 100 kronor.
Vi behöver utveckla systemet; det är inte perfekt. Det är ruta ett. Nu hoppas jag att vi kan diskutera vilka förbättringar vi ska göra.
Hampus Hagman (KD):
Sedan 2012 finns möjligheten för privatpersoner att spara pengar på så kallade investeringssparkonton. Dessa konton, som oftast förkortas till ISK, infördes av den dåvarande alliansregeringen och blev snabbt väldigt populära. Det var bra, därför att sparande är väldigt viktigt.
Syftet med ISK var att skapa ett system som gör sparande lättare och mer attraktivt för fler människor och att möjliggöra större ekonomisk frihet för fler. Men tyvärr har den rödgröna regeringen fört en politik som minskar den här friheten. Genom att höja skatten på ISK två gånger har regeringen gjort denna sparform mindre attraktiv.
Detta har åtminstone delvis urholkat syftet med sparreformen. Regeringens politik har varit negativ ur minst två olika perspektiv. För det första uppmuntras inte privatsparande, och det tycker jag är helt fel väg att gå. Tvärtom ska sparande uppmuntras. För det andra blir reglerna mindre långsiktiga för spararna.
Även detta tycker jag är helt fel väg att gå. Tvärtom behöver vi långsiktiga regler. När de positiva effekterna med ISK minskas innebär det också att det blir svårare för folk i allmänhet att spara på ett effektivt sätt. Den som har tid och ork att sätta sig in i olika modeller kan givetvis fortfarande spara pengar på ett effektivt sätt.
Men regeringen har försvårat för alla dem som av olika skäl föredrar den enkla modell som ISK är. Alla dem som redan har fullt upp med vardagen som det är har fått det svårare att spara pengar på ett effektivt sätt. Det är en ojämlikhet som den rödgröna regeringen har skapat. Fru talman!
Inget system är perfekt, inte heller de system som vi har varit med och skapat. Riksrevisionen har i den rapport som vi debatterar här i dag pekat på att det behövs förbättringar i systemet. Det behövs förbättringar som gör det möjligt att delta i nyemissioner och börsintroduktioner via ISK.
Men den sparfientliga politiken från förra mandatperioden verkar fortsätta även nu. Regeringen skriver själv att den håller med Riksrevisionen om att en översyn av regelverket borde ske, men sedan föreslås inga åtgärder.
Regeringen erkänner alltså att det finns brister på området, men struntar i att göra något åt dem och säger sedan att Riksrevisionens rapport är slutbehandlad. Men även om regeringen struntar i privatpersoners sparande ska inte vi i riksdagen göra det. Att göra det lättare för privatpersoner att spara är en viktig fråga.
Därför vill jag och Kristdemokraterna att riksdagen tillkännager för regeringen att regelverket ska förenklas för investeringssparkonto på det sätt som Riksrevisionen föreslår. Jag yrkar därför bifall till reservation 1.
Hampus Hagman (KD):
Tack statsrådet, och tack inte minst till David Josefsson för en väldigt viktig och relevant interpellation! Göteborgs södra skärgård är en fantastisk tillgång som är mycket populär bland de boende givetvis men också bland alla besökare. Och det finns mycket som i dag fungerar bra i skärgården. Livskvaliteten och sysselsättningsgraden är hög.
Skärgården har en stark och framgångsrik rederiverksamhet med en stolt historia. Även om södra skärgården i Göteborg ibland kan ses som ett av Göteborgs mest välmående områden finns det, precis som på alla ställen, också utmaningar. I vissa avseenden kan utmaningarna jämföras med de i glesbygd, och den här interpellationen tycker jag pekar på just det perspektivet.
Då går tankarna till den regeringsförklaring som vi hörde statsministern ge här i talarstolen för några veckor sedan. Han sa bland annat så här: Regeringens mål är inte bara att hela landet ska leva. Hela landet ska växa. Statsministern sa också: Det ska gå att leva, bo och arbeta i hela landet.
Sverige ska hålla ihop. Jag delar till fullo statsministern uppfattning i det här avseendet. Mot bakgrund av statsministerns ord vill jag fråga Tomas Eneroth hur han anser att Trafikverket genom sitt beslut bidrar till regeringens mål.
Hur bidrar Trafikverket till målet att hela landet ska växa, och hur bidrar Trafikverket till att det ska gå att leva, bo och arbeta i hela landet?
Hampus Hagman (KD):
Vi hörde här att det ska göras stora investeringar i infrastrukturen i landet. Det är förstås bra. Det kommer att bidra till att Sverige blir ett bättre land med bättre kommunikationer. Men hur mycket av de stora investeringarna går egentligen till färjetrafiken?
Trafikverkets beslut i augusti förra året om att börja minska för att till slut avskaffa driftsbidraget till färjeled innebär att fungerande infrastruktur för godstrafik antingen försvinner helt eller blir mycket dyrare. Det slår mot möjligheten att leva, bo och arbeta i den här delen av landet. Fru talman!
Jag förstår att statsrådet är förhindrad att svara på frågor om det enskilda fallet, men jag undrar ändå om inte alla beslut Trafikverket tar ska bidra till att nå de mål som regeringen har och som statsministern gav uttryck för i kammaren för knappt fyra veckor sedan.
Hampus Hagman (KD):
Tack, finansministern, för svaret! Det svenska Tullverket behöver ges en större roll i det brottsbekämpande arbetet. Tullens resurser behöver förstärkas, personalstyrkan behöver bli större och tullen behöver få fler befogenheter.
En stor del av de stölder och inbrott som sker i Sverige begås av internationella brottsnätverk, som kommer hit för att begå brott och sedan lämna landet så snabbt som möjligt. Polisen bedömer att sådana här ligor står för drygt hälften av alla bostadsinbrott men också en stor del av de så kallade åldringsbrotten, alltså stölder från våra äldre.
Efter stölderna förs godset snabbt ut ur landet, och som lagen ser ut i dag tvingas Tullverkets personal titta på när det misstänkta stöldgodset lämnar landet. När godset väl är ute ur Sverige är chansen att klara upp brottet närmast obefintlig.
Brottsoffren, de som fått inbrott i sin bostad och alla de äldre som drabbats av en stöld, blir kvar i vetskapen om att brotten mot dem förmodligen aldrig klaras upp. Det är därför Tullverket behöver få ett tydligare brottsbekämpande uppdrag med fler befogenheter. Riksdagen har tagit ställning för detta.
I och med att riksdagen biföll budgetreservationen från Kristdemokraterna och Moderaterna i december tillkännagavs regeringen att ny lagstiftning ska tas fram som ger Tullverkets personal befogenhet att stoppa och genomsöka fordon just för att öka möjligheterna att stoppa stöldgods innan det förs ut ur landet.
Tidigare i våras ställde jag en skriftlig fråga till finansministern där jag undrade när regeringen avser att lägga fram sådan lagstiftning. Då fick jag svaret att regeringen inväntar slutredovisningen av ett uppdrag som är gett till bland annat Tullverket. Därefter ska regeringen analysera frågan för att överväga eventuella lagstiftningsåtgärder. Det finns flera problem med detta, tycker jag.
Jag kommer att återkomma till dem i nästa inlägg. Men det första, och det som egentligen föranleder den här interpellationsdebatten, är utformningen av det uppdrag som regeringen hänvisar till. Regeringen uppdrar till Tullverket att inom ramen för sina befogenheter bidra till att öka upptäcktsrisken vid utförsel av stöldgods.
Tillkännagivandet från riksdagen innebär ju att regeringen ska lägga fram lagstiftning som ger Tullverket utökade och nya befogenheter utöver dem som finns i dag. De slutsatser som finansministern inväntar kommer alltså inte att svara mot det som riksdagen efterfrågat. Ändå fick jag svaret att regeringen inväntar dessa.
Under tiden som regeringen väntar pågår brottsligheten, inbrotten och stölderna från äldre runt om i landet. Det är det som föranleder min fråga, fru talman, som jag fortfarande inte fått svar på, vare sig i svaret på den skriftliga frågan eller i svaret på denna interpellation: När kommer lagstiftning som ger Tullverket de nya befogenheter som riksdagen efterfrågat?
Hampus Hagman (KD):
Jag noterar att det verkar finnas en rätt stor enighet mellan oss. Jag är enig med finansministern om problembilden. Att internationella ligor begår brott i Sverige och för med sig stöldgodset ut ur landet är ett stort problem. Det gläder mig att vi är eniga om att det är ett stort problem. Vi är också eniga om flera av lösningarna. Vi är eniga om att Tullverkets resurser behöver utökas.
Vi är helt eniga om att Tullverkets samverkan, som finansministern precis lyfte upp, är viktig och säkerligen kan utvecklas. Vi är eniga om att Tullverket tillsammans med andra myndigheter ska använda alla verktyg i verktygslådan. Jag menar dock att det utöver detta finns mer som kan och behöver göras.
Verktygslådan behöver utökas, inte minst för att brottsoffren, de som drabbats av inbrott och de äldre som blivit bestulna, verkligen förtjänar den upprättelse som ett uppklarat brott innebär. Då är en förändring av lagstiftningen för att ge tulltjänstemän möjligheten att stoppa och genomsöka fordon på väg ut ur landet en viktig utökning av verktygslådan.
Låt mig gå tillbaka till finansministerns svar från den 20 februari i år. Där skriver hon att uppdraget, som jag nämnde här och vars syfte är att förstärka bekämpningen av internationella brottsnätverk, kan ligga till grund för eventuell lagstiftning. När uppdraget slutredovisats ska regeringen analysera om det krävs ytterligare lagstiftning.
Ordet "kan" ger ingen garanti. Det finns alltså ingen garanti för att detta uppdrag ska ligga till grund för en ny lagstiftning, utan det kan göra det.
Det uppdrag som jag skulle vilja se motsvarar alltså inte det uppdrag som finansministern och regeringen tidigare har gett till myndigheterna. Slutredovisningen av uppdraget ligger dessutom ett år bort i tiden. Först därefter ska regeringens analysarbete börja.
Min uppfattning är att det är alldeles för sent. I värsta fall behöver alltså en ny utredning tillsättas för att arbeta fram lagstiftningen, och då får vi förmodligen vänta ytterligare något eller några år, alltmedan brottsligheten fortgår.
Det finns alltså två problem här, dels att det tar alldeles för lång tid, dels att det uppdrag som finns hos myndigheterna inte säkert motsvarar det riksdagen har efterfrågat. Jag blir lite fundersam över den skepsis regeringen har till riksdagens tillkännagivande.
Har regeringen något emot den lagstiftning som efterfrågas och som innebär att tullen får befogenhet att stoppa misstänkt stöldgods från att lämna landet? Har riksdagen missat något, eller vad är det som gör att regeringen är så skeptisk och agerar så långsamt i frågan?
Hampus Hagman (KD):
Jag tror ju inte att Tullverket, Kustbevakningen och övriga myndigheter sitter på sina kammare och funderar utan att vara ute i verkligheten. Jag förstår att myndigheterna är det. Magdalena Andersson har rätt i att Tullverket kan ringa polisen om man upptäcker stöldgods.
Problemet är att Tullverket inte har befogenhet att hålla kvar personer medan man inväntar polisen. Det är alltså beroende av att polisen hinner komma under tullinspektionen. Att nya arbetssätt behövs är för mig därför helt uppenbart.
Jag får inget svar på frågan när en ny lagstiftning kommer som ger Tullverket utökade befogenheter. Tullverket behöver utökade befogenheter, och riksdagen har tillkännagett för regeringen att en sådan lagstiftning ska tas fram.
Jag har ställt frågan skriftligt och nu interpellerat, och regeringen svarar att man är fast besluten att slå tillbaka mot stöldligorna och beskriver satsningar på polis och tull och hur förändrade arbetssätt och samverkan ska leda till att fler brott klaras upp.
Dessa saker är vi eniga om, fru talman, men själva frågan när en ny lagstiftning kommer svarar regeringen inte på - en lagstiftning som ligger i linje med vad riksdagen har efterfrågat. Fru talman! I brist på svar från finansministern på när en ny lagstiftning kommer får jag konstatera att det verkar som att svaret på denna fråga är att lagstiftningen kommer för sent.
Hampus Hagman (KD):
I det civila samhället, i föreningslivet och i de ideella organisationerna läggs grunden för demokratin. Ibland kan det låta som att det som pågår i civilsamhället bara är en fritidsaktivitet - ett sidospår till allt som sker inom det offentliga eller i det privata - men föreningslivet är väldigt mycket viktigare än så.
I föreningslivet lär vi oss att lyssna på andra. Vi lär oss medmänsklighet, och vi lär oss att kompromissa. Vi lär oss det som är grunderna för demokratin. Dessutom är det inte sällan så att en positiv förebild i en förening kan vara det som får unga människor att hamna på rätt bana i livet. Vi vet också att gemenskap i sig är positivt för människor.
Ofrivillig ensamhet kostar samhället stora belopp varje år. Därför är civilsamhällets förutsättningar i allra högsta grad en fråga för riksdag och regering. Det är just förutsättningarna för civilsamhället som denna interpellation handlar om. Bakgrunden är att idrottsföreningar i dag har förmånliga skatteregler.
Dessa innebär att föreningen inte behöver betala arbetsgivaravgifter för idrottsutövare, tränare eller tävlingsfunktionärer så länge ersättningen understiger ett halvt prisbasbelopp. Denna regel kallas ibland halva basbelopp-regeln. Detta undantag betyder väldigt mycket för idrotten. Det skapar förutsättningar för allt det goda som jag precis beskrev. Samma regelverk borde gälla för andra ideella organisationer.
I min interpellation exemplifierade jag med organisationerna i Svenskt Friluftsliv, där skillnaden i regelverk förmodligen blir allra mest konstig.
Dessa organisationer, som precis som idrotten samlar massvis av människor och som precis som idrotten bidrar till att vi rör på oss, till att vi får en gemenskap och till att vi lär oss demokratins grunder, får inte tillämpa de regler för arbetsgivaravgifter som idrottsorganisationer får tillämpa. Det är Skatteverkets tolkning av lagen. Här behöver lagen ändras.
Det har Kristdemokraterna försökt att få till stånd genom motioner till riksdagen. Jag blev lite förundrad av finansministerns svar. Min fråga var om regeringen avser att agera för att de förmånliga regler som i dag gäller idrotten också ska gälla andra ideella organisationer. Om detta sa finansministern egentligen ingenting.
Däremot svarade finansministern att det inte är givet att alla frågetecken försvinner om en utvidgning av undantaget skulle göras. Jag får väl fråga så här i stället: Är regeringen beredd att tillsätta en utredning som kan titta på frågan och som kanske kan räta ut de frågetecken som oroar regeringen om hur halva basbelopp-regeln kan utvecklas?
Hampus Hagman (KD):
Jag sa tidigare att jag blev lite förundrad över finansministerns svar. Det är uppenbart att vi delar väldigt mycket av synen på civilsamhället och på de ideella organisationerna.
Även om huvudsyftet med idrotten kanske inte är att fostra oss i demokrati är detta en väldigt viktig bieffekt av ett engagemang i en idrottsförening. Min förundran har tyvärr inte lagt sig.
Finansministern säger att det inte är givet att alla frågetecken försvinner om en utvidgning av undantaget skulle göras. Jag inbillar mig heller inte att en utvidgning inte skulle kunna leda till framtida gränsdragningsproblem. Det är nog få förändringar i något system som inte innebär någon form av gränsdragningsproblem.
Det finns ett väldigt enkelt sätt att undvika gränsdragningsproblem, och det är att inte göra någonting alls. Då slipper man gränsdragningar. Och det verkar vara just att inte göra någonting alls, åtminstone åt skatteförutsättningarna, som är regeringens linje i den här frågan. Det är åtminstone någon typ av svar.
Det här bekymrar mig, och jag är faktiskt övertygad om att det också bekymrar de organisationer i föreningslivet som berörs. Inte minst är ju detta en skevhet som blir väldigt konstig gentemot många av Svenskt Friluftslivs organisationer, precis som finansministern var inne på och som jag också nämnde tidigare.
Jag vill att samtliga ideella organisationer ska omfattas, men Svenskt Friluftslivs organisationer står ju precis som Riksidrottsförbundets organisationer för fysisk aktivitet. Det borde vara en förhållandevis enkel avgränsning att göra, om man nu vill avgränsa reglerna till att bara gälla vissa typer av ideella organisationer.
Dessutom omfattades organisationerna i Svenskt Friluftsliv av halva basbelopp-regeln när den kom till på 90-talet. Då hanterades bidraget till dessa organisationer av Riksidrottsförbundet, men efter att politiken flyttat bort bidragsgivningen från Riksidrottsförbundet omfattas inte längre alla dessa organisationer av reglerna.
I Svenskt Friluftslivs fall skulle det alltså i praktiken innebära en återställare till det gamla, mer förmånliga regelverket om de fick omfattas av undantaget. Jag vill vara konstruktiv, fru talman, och ser ju att ett steg i rätt riktning är bättre än inget steg alls.
Om finansministern inte är beredd att titta på detta brett undrar jag ändå om hon skulle kunna tänka sig en mindre utvidgning, som åtminstone innebär att friluftslivsorganisationerna omfattas av detta undantag.
Hampus Hagman (KD):
Det är just därför som undantaget är begränsat till inkomster upp till ett halvt prisbasbelopp. Det är rätt små summor om året som det handlar om. Jag har i den här debatten försökt peka på föreningslivets och civilsamhällets stora bidrag till det svenska samhället. Det är ett bidrag som föreningslivet har stått för under mycket lång tid.
Ända sedan 1800-talets nykterhetsrörelse, arbetarrörelse och frikyrka har det civila samhället bidragit till att göra Sverige till ett bättre, mer demokratiskt och medmänskligt land där vi lyssnar på, pratar och umgås med varandra. Jag är glad att finansministern verkar dela den bilden; det är jag övertygad om att hon gör.
Men jag tycker ändå att det är problematiskt att finansministern inte vill se över de regelverk som så uppenbart missgynnar vissa typer av ideella organisationer och som slår så konstigt mot vissa typer av ideella organisationer när de dessutom i grunden har samma syfte, både att vi ska röra mer på oss och det större demokratiska syftet.
Det ser jag som problematiskt, fru talman.