Anders Borg (M):
Det går inte att diskutera regional fördelning utan att diskutera utanförskap. När vi tittar på vad utanförskapet är ser vi att det i mycket handlar om att människor som har en svagare ställning på arbetsmarknaden inte har haft lika stora möjligheter att få jobb och att försörja sig på sitt eget arbete. Därför har en tydlig aspekt varit stora regionala skillnader i arbetslöshet och högre grad av långtidsarbetslöshet i de regioner som har haft en sämre utveckling.
De ungdomar som har blivit arbetslösa har varit arbetslösa under en längre tid. Vi har också haft mer av deltidsarbetslöshet. Vi har sett att sysselsättningsutvecklingen i de här regionerna har varit sämre för ungdomar, för äldre, för invandrare och för andra grupper. Därför är det glädjande att när vi nu ser att utanförskapet börjar komma på reträtt har det också stora effekter i de här regionerna. Jag kan ta Dalarna som ett exempel.
Där har sjukfrånvaron de senaste två åren minskat med 30 procent och arbetslösheten med 35 procent. I Norrbotten har sjukfrånvaron minskat med 35 procent och arbetslösheten med 25 procent. I Gävleborg har sjukfrånvaron minskat med 35 procent och arbetslösheten med 20 procent. I Västernorrland är det 20 procent på sjukfrånvaron och 25 procent på arbetslösheten.
När vi börjar rulla tillbaka utanförskapet kommer också sysselsättningseffekterna hos de grupper som tidigare har haft det tuffare. Det kommer naturligtvis att ha effekter på de regionala skillnaderna. Det kommer naturligtvis att ha effekter på den rättvisa fördelningen och på klyftorna i samhället. Det är spegelbilden av varför klyftorna har ökat de senaste decennierna. Och varför har den regionala arbetslösheten ökat?
Varför har ungdomsarbetslösheten och deltidsarbetslösheten ökat de senaste decennierna? Jo, därför att man har misslyckats med sysselsättningspolitiken eftersom full sysselsättning inte har varit normen för de tidigare regeringarna. Det vi gör är att återupprätta full sysselsättning som norm. Det gör vi genom att se till att arbetsutbudet ökar. Vi gör det genom att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt så att fler människor varaktigt och långsiktigt kan anställas utan att det driver upp inflation eller skapar obalanser.
Vi gör det genom att underlätta för människor att anställas. Allt det här handlar om att också återupprätta det som är konsekvensen av full sysselsättning, nämligen rättvisa, även i dess regionala mening. Ulla Andersson ställer frågan: Det kan väl inte vara så att en regering medvetet har försökt öka skillnaderna?
Nej, jag är övertygad om att de ökade klyftor som vi såg under den period när Vänsterpartiet och Socialdemokraterna styrde Sverige inte var en medveten önskan ifrån vare sig Vänsterpartiet eller Socialdemokraterna. Men det var en i det närmaste ofrånkomlig konsekvens av att man inte klarade av att få en fungerande arbetsmarknad och att man inte klarade av att driva en konsekvent sysselsättningspolitik.
När den fulla sysselsättningen börjar backa drabbar det alltid ungdomarna, de äldre, invandrare, kvinnor och de regioner som har det lite tuffare. Det är alltid så att arbetslöshet drabbar dem som inte står lika starka på arbetsmarknaden. Det är därför svaret på Finn Bengtsson fråga är att det är alldeles självklart att om vi ska återupprätta full sysselsättning så kommer vi också att minska klyftorna.
Själva poängen med att återupprätta full sysselsättning är att de som står sämst på arbetsmarknaden står starkare när fler människor är i arbete. Det är det grundläggande skälet till att full sysselsättning också är grunden till rättvisa - att människor har möjligheten att arbeta, möjligheten att försörja sig själva och möjligheten att utvecklas på arbetsplatsen.
Jag är övertygad om att om vi får sitta lika länge vid makten som vänstermajoriteten gjorde kommer vi att kunna rulla tillbaka stora delar av de klyftökningar som kom under vänstermajoritetens år. Full sysselsättning är grunden för rättvisa.