KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann Linde (S):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om regeringen avser att framföra kritik mot UNFPA:s senaste SWOP-rapport. Kakabaveh har också frågat om regeringen avser att villkora finansiering till UNFPA och UN Women och hur regeringen kommer att säkerställa kvinnors och flickors rättigheter när organisationerna i höst antar nya strategiska planer.
Prostitution och människohandel för sexuella ändamål är ett hänsynslöst och cyniskt utnyttjande av andra människor. Det är en allvarlig kränkning av den enskilda individens människovärde och rätt att få bestämma över sitt liv och sin kropp. Det utgör också stora hinder för social jämlikhet, jämställdhet och möjlighet att åtnjuta mänskliga rättigheter och för att uppnå målen i Agenda 2030.
Arbetet mot prostitution och människohandel är därför en mycket högt prioriterad fråga för regeringen. Att kvinnor, flickor, hbtqi-personer, pojkar och män utnyttjas i prostitution kan aldrig accepteras. Regeringen motverkar användning av begrepp som sexarbetare och sexarbete.
Det är köparen liksom den så kallade sexindustrin som bär skulden, och språkbruket får inte bidra till att normalisera prostitution. Den svenska positionen är glasklar och framförs tydligt och konsekvent. Vi för en aktiv dialog, tillsammans med likasinnade, för att få med andra länder och organisationer på vår linje.
Sveriges feministiska utrikespolitik innebär att utrikesförvaltningen genomgående arbetar med att driva och främja kvinnors och flickors fulla åtnjutande av alla mänskliga rättigheter, inte minst deras sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter, såväl politiskt och normativt som inom utvecklingssamarbetet.
Det svenska utvecklingssamarbetet ska utifrån ett fattigdoms- och rättighetsperspektiv skapa förutsättningar för människor att förbättra sina levnadsvillkor. UNFPA och UN Women är viktiga samarbetspartners när det gäller det internationella arbetet för SRHR och jämställdhet.
Att villkora och dra in kärnstöd till organisationer som UNFPA och UN Women skulle riskera att slå mot det bredare arbetet för jämställdhet, hälsa och SRHR, inklusive viktiga och ofta livräddande verksamheter.
Som en av de största givarna till både UNFPA och UN Women är det av högsta prioritet för Sverige att rättighetsperspektivet tas till vara när organisationernas nya strategiska planer utformas och antas.
Sverige kommer fortsatt att stå upp för multilaterala överenskommelser om flickors och kvinnors rättigheter och vara en stark röst för SRHR och en nära och strategisk partner till UNFPA och UN Women, samtidigt som vi tillsammans med likasinnade driver på för att ändra normer och attityder i syfte att motverka utnyttjandet av människor genom prostitution och människohandel.
Sverige är, och ska fortsätta att vara, ett föregångsland för alla flickors och kvinnors rättigheter, både här hemma och genom vårt internationella arbete.
Ann Linde (S):
Jag delar helt Amineh Kakabavehs oro för detta, men vi ser olika på hur man ska komma till rätta med det. Låt mig förklara. Den feministiska utrikespolitiken har gjort det möjligt att höja profilen när det gäller mänskliga rättigheter och jämställdhet, driva på arbetet och bygga allianser. Det handlar om att flickor och kvinnor ska kunna få sina mänskliga rättigheter.
Det gäller också sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, alltså SRHR. Detta försöker vi driva på för, trots starkt motstånd. Det är viktigt att notera att den mobilisering som vi jobbar för och vårt gemensamma arbete ger resultat. Trots att det finns ett ökat motstånd och en ökad polarisering har SRHR-gruppen av likasinnade vuxit.
Årets kvinnokommission försvarade det överenskomna språket om SRHR. Och under årets befolkningskommission lyckades vi anta en resolution med språk om SRHR, efter fint samspel mellan den afrikanska gruppen, EU och USA. Det är första gången detta har skett sedan 2016.
Det svenska utvecklingssamarbetet utgår från fattigdoms- och rättighetsperspektivet och att människor ska kunna få bättre levnadsvillkor. I många länder är flickor, kvinnor, män och pojkar som är i prostitution allra mest utsatta. Det gäller både ekonomiskt och socialt.
Denna grupps hälsostatus är ofta mycket sämre än den övriga befolkningens, de utsätts för våld och de får lättare hiv. För att det svenska biståndet ska nå de grupper som utsätts för detta är vi beroende av samarbetspartner i länderna, inom både FN-systemet, nationella myndigheter och civilsamhället.
Om vi skulle villkora stöden eller dra in kärnstödet till organisationer som UNFPA och UN Women skulle det riskera att slå mot dessa individer och det bredare arbetet för jämställdhet, hälsa och SRHR.
Vi behöver arbeta för att förändra länders och FN-organisationers positioner i stället för att villkora och dra tillbaka stödet. Så agerar USA, och jag vill inte att vi ska agera så.
Där hade man inställningen att inte ge något stöd över huvud taget till organisationer som jobbar för abort eller preventivmedelsrådgivning. Under Trumps alla år, och för den delen Bushs år, gjorde USA precis som Amineh Kakabaveh nu föreslår. Man villkorade biståndet, och man drog tillbaka det. Vilka drabbades?
Jo, kvinnor och flickor, inte minst de som är i prostitution och de som inte har sin sexuella och reproduktiva hälsa. Därför är detta inte ett effektivt eller bra sätt. Tvärtom ska man fortsätta att stödja organisationerna men ingå allianser för att förändra attityder och aktiviteter från både länder och organisationer.
Ann Linde (S):
Prostitution och människohandel för sexuella ändamål är en av de värsta formerna för mäns våld mot kvinnor, och det har negativa konsekvenser för jämställdheten och samhället i stort. Män är de dominerande köparna när det kommer till prostitution och människohandel för sexuella ändamål. De som utnyttjas och säljs är kvinnor och flickor, hbtqi-personer, män eller pojkar. De flesta är dock kvinnor och dessvärre också barn.
Men Sverige har varit banbrytande i kampen mot sexhandel och för en modern syn på relationer mellan kvinnor och män. Som första land i världen förbjöd vi 1999 köp av sexuella tjänster. Vi gör just det som Amineh Kakabaveh efterfrågar. Vi är ett föredöme, och andra länder följer efter.
I detta fall är det Norge, Island, Irland, Nordirland, Kanada, Israel och Frankrike som vi märker har ett väldigt stort intresse. Det som först kallades den svenska modellen blev sedan den nordiska modellen, och nu kallas den alltmer för jämställdhetsmodellen. Det är en utveckling som vi verkligen välkomnar. Som ni vet togs inte den svenska lagstiftningen fram i ett vakuum, utan den utvecklades under årtionden.
Den härrör från kvinnorörelsen och med en strävan att öka jämställdheten i hela samhället. Man måste konstatera att det tar tid att förändra normer. Utgångspunkten för vårt internationella arbete är långsiktig, och det är att vi ska gå mot en internationell jämställdhetspolitik, ett MR-utvecklingsperspektiv och få ett arbete mot människohandel och prostitution.
Vi arbetar med att fortsätta informera om och argumentera för den svenska sexköpslagstiftningen, särskilt skälen till att inte kriminalisera säljaren - den som utnyttjas i prostitution och i människohandel för sexuella ändamål - utan köparen, alltså den som utnyttjar.
Det är viktigt att förmedla ett fattigdomsperspektiv och ett rättighetsfokus, både när det gäller vikten av att ge stöd till dem som befinner sig i prostitution och för hälsotjänster och försörjningsmöjligheter. Regeringen har också varit väldigt tydlig med att vi i alla forum, också i forum som FN, måste motverka och ifrågasätta användningen av begrepp som sexarbetare och sexarbete.
Vi har ingen annan syn än Amineh Kakabaveh där. Ett språkbruk kan bidra till att normalisera prostitutionen. Med anledning av detta har regeringen också utsett en särskild ambassadör mot människohandel som ett viktigt instrument i det internationella samarbetet mot trafficking.
Men FN-arbetet är grundläggande i vårt globala SRHR- och jämställdhetsarbete, och Sverige är inte bara en av de starkaste rösterna utan också en av de största givarna till det globala SRHR-arbetet, inklusive till FN. Både UNFPA och UN Women är nyckelpartner när det gäller Sveriges internationella arbete med dessa frågor. Vi är väldigt tydliga där.
Vi jobbar väldigt målinriktat när det gäller den svenska synen på prostitution och vikten av att bekämpa efterfrågan.
Ann Linde (S):
Jag uppskattar verkligen att Amineh Kakabaveh tar upp de här frågorna, men jag måste protestera starkt när ledamoten påstår att de påverkar oss men att vi inte påverkar dem, fru talman. Det är helt fel - helt fel! Det är faktiskt att gå alldeles för långt, tycker jag. När det gäller hedersrelaterat våld och förtryck innebär det en kränkning av mänskliga rättigheter, och de som utsätts för detta upplever ett stort lidande.
Vi kan aldrig acceptera att individer utsätts för den här typen av våld, och regeringen har gjort - och fortsätter att göra - väldigt stora insatser på området. Sverige är väldigt tydligt: I det internationella arbetet står vi upp mot hedersrelaterat våld, mot barnäktenskap och mot könsstympning hela tiden.
Sverige är exempelvis som ett första vägvisarland engagerat i arbetet inom Globala partnerskapet mot våld mot barn, som lanserades i juli 2016. Initiativet är kopplat till Agenda 2030, och vi deltar särskilt i partnerskapet som handlar om att uppnå delmålet att eliminera alla former av våld mot barn.
Dessutom jobbar vi naturligtvis mot våld mot kvinnor och våld i hemmet i den så kallade Istanbulkonventionen, som nu är utsatt från många håll. Sveriges feministiska utrikespolitik innebär att utrikesförvaltningen genomgående arbetar med att driva och främja kvinnors och flickors fulla åtnjutande av mänskliga rättigheter, inte minst SRHR.
Det görs både politiskt och när det gäller den svenska synen på prostitution med dess koppling till människohandel och vikten av att bekämpa efterfrågan. Jag är särskilt glad över den diplomatiska överenskommelse vi nu har med Frankrike om att främja detta arbete tillsammans.
Ann Linde (S):
Låt mig börja med att säga att vi följer utvecklingen när det gäller demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i Ryssland väldigt noggrant. Regeringen har uttryckt oro för det minskade demokratiska utrymmet i landet. Jag har själv under mycket lång tid följt utvecklingen, och precis som interpellanten är jag också mån om att Ryssland ska utvecklas i en demokratisk riktning.
Därför får man inte se fallet Dmitrijev som en isolerad händelse. Det är en del av en negativ trend när det gäller mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Ryssland. Under flera år har människorättsförsvarare och oppositionella verkat under väldigt svåra förhållanden.
Även om Rysslands konstitution garanterar domstolarnas oberoende rapporterar människorättsorganisationer om hur rättsväsendet allt oftare används för politiskt motiverade rättsliga åtgärder. Mot den här bakgrunden kan man inte anse att Ryssland är en fungerande rättsstat. Domen mot Dmitrijev är mycket bekymmersam. Här vill jag svara på frågan om EU.
EU har gjort ett uttalande om att åtalet mot honom har påverkats av hans forskning om det politiska förtrycket under Stalintiden och hans arbete för mänskliga rättigheter. EU har även upprepade gånger riktat uppmaningar om att Dmitrijev omedelbart och villkorslöst ska frikännas.
Både svenska diplomater och EU-delegationen i Moskva har följt Dmitrijevs fall noga, och företrädare för EU har rapporterat från Dmitrijevs rättegångar. Både EU och Sverige har alltså agerat i det här fallet. EU agerade också vid OSSE:s permanenta råd den 8 oktober i Wien.
Där uppmanade EU Ryssland att frikänna Dmitrijev till följd av det bristfälliga rättsliga förfarande som han har utsatts för. EU uppmanade också Ryssland att säkerställa en rättvis rättegång för sina medborgare i enlighet med landets internationella åtaganden som medlem i OSSE.
Som inkommande ordförande i OSSE nästa år avser jag att fortsätta främja organisationens breda säkerhetsbegrepp, inklusive frågor om demokrati, rättsstatens principer och mänskliga rättigheter. Vi har också agerat inom Europarådet för att uppmärksamma brister och övertramp på MR-området i Ryssland.
Europarådets ministerkommitté har uttryckt oro för Dmitrijevs fall och betonat vikten av att Ryssland upprätthåller sina internationella åtaganden. Både EU och Europarådet har alltså agerat i enlighet med hur Sverige ser på detta. Ryssland är ju medlem av Europarådet.
Där har man uppmanats av Europarådets kommissionär för MR att anta strukturåtgärder på politisk och lagstiftande nivå. Detta skulle möjliggöra för människorättsförsvarare som Dmitrijev att i framtiden utföra sitt arbete utan risk för repressalier.
Ann Linde (S):
Sveriges engagemang för demokrati, mänskliga rättigheter och mellanfolkliga kontakter med Ryssland hör till de allra starkaste i EU. Att stödja och försvara en bredd av civilsamhällets organisationer och aktörer syftar till att långsiktigt stärka de mänskliga rättigheterna i Ryssland. Sverige, och också EU, ger ett omfattande stöd till det ryska civilsamhället.
I januari antog vi som sagt en ny strategi för demokrati, mänskliga rättigheter och miljö i Ryssland för 2020-24 med 389 miljoner kronor. Strategin ska främja en demokratisk utveckling i Ryssland och bidra till stark yttrandefrihet och ökad respekt för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. EU bidrar till det ryska civilsamhället bland annat genom sitt stöd till European Instrument for Democracy and Human Rights.
Samtidigt tror jag att EU och dess medlemsstater gemensamt kan göra mer för att bistå det ryska civilsamhället. Interpellanten talar om en historierevisionism. Jag delar den bilden, i synnerhet när det utnyttjas för politiska syften.
Ett demokratiskt Europa måste också fortsättningsvis bygga på en rättvisande bild av historien för att våra värderingar och institutioner inte ska undergrävas. Herr talman! Utöver våra multilaterala insatser har Dmitrijevs fall konsekvent lyfts upp vid de bilaterala mötena med ryska företrädare.
När jag besökte Moskva i februari träffade jag oppositionella och civilsamhällets representanter för att betona vårt stöd. Under mitt möte med Rysslands utrikesminister Lavrov tog jag också upp utvecklingen för Dmitrijev. Jag har även vid upprepade tillfällen offentligt uppmanat till Dmitrijevs omedelbara frigivning.
Som exempel kan nämnas att Sverige var ett av de första länderna att offentligt fördöma den överinstansdom mot Dmitrijev som avkunnades i september. När jag förra våren besökte Sankt Petersburg träffade jag representanter för civilsamhället inklusive från organisationen Memorial.
Det är, som interpellanten säger, just de som arbetar med forskning om den politiska repression som ägde rum i Sovjetunionen under Stalineran. Dmitrijev var sedan lång tid tillbaka verksam inom Memorial och har spelat en oerhört stor roll för kartläggningen av Stalinismens brott.
Vår ambassad i Moskva och generalkonsulatet i Sankt Petersburg följer noggrant situationen för MR-försvarare och oppositionella och har löpande dialog med representanter för dessa. De deltar också regelbundet vid rättegångar mot människorättsaktivister. Rättegången mot Dmitrijev har följts noga, och löpande kontakter har hållits med Memorials kontor, både i Sankt Petersburg och i Moskva.
Ann Linde (S):
Rättsprocesserna i Dmitrijevs fall har av flera internationella bedömare beskrivits som ofullständiga. Inget politiskt styre har rätt att neka sina medborgare rätten att tala och tänka fritt. Det innebär att personer i egenskap av forskare, oavsett akademiskt fält, måste kunna ägna sig åt sin verksamhet utan rädsla för repressalier. Det gäller givetvis också Jurij Dmitrijev.
Precis som interpellanten säger har utrymmet för civilsamhället krympt avsevärt de senaste åren, i synnerhet för organisationer och privatpersoner som ägnar sig åt att försvara politiska och medborgerliga rättigheter. Likaså har lagen om så kallade utländska agenter avsevärt försvårat arbetet för flera civilsamhällesorganisationer.
Repressiva åtgärder har lett till ett ökat antal politiska fångar i Ryssland. Enligt organisationen Memorial räknas Dmitrijev som en av dem. Vi ser bekymrat på utvecklingen i Ryssland och det krympande utrymmet för demokrati i landet. Vi kommer naturligtvis att följa utvecklingen i Dmitrijevs fall. Vi kräver hans omedelbara frigivning och kommer att fortsätta vårt långsiktiga arbete för en demokratisering av Ryssland.
De så kallade Magnitskijlagarna, vilka kan ses som en MR-sanktionsmöjlighet, håller på och förhandlas fram i Bryssel. Sverige är väldigt aktivt i det arbetet och givetvis positivt inställt till det. Vi kommer inte att glömma bort utvecklingen i Ryssland. Vi kommer inte att glömma bort Jurij Dmitrijevs fall.
Ann Linde (S):
Boriana Åberg har frågat mig om jag avser att verka för Taiwans fullständiga deltagande i WHO och andra underorgan till FN, och, om svaret är ja, vilka konkreta steg jag kommer att ta. Låt mig börja med att framhålla att jag delar Boriana Åbergs bild av det fortsatta allvaret i fråga om coronapandemin världen över. Regeringen har från första början tydliggjort att pandemin bara kan bemötas genom internationellt samarbete.
Som jag tidigare har meddelat riksdagen är regeringens utgångspunkt att vi verkar för ett så brett och heltäckande deltagande som möjligt i det internationella samarbetet. Det gäller också Taiwan. Både Sverige och EU har ett intresse av att Taiwan deltar i internationella organisationer. Vad gäller fullvärdigt deltagande i FN vill jag förtydliga att medlemskap i FN är öppet för stater.
I och med att endast 15 länder i världen erkänner Taiwan som stat är det inte möjligt för Taiwan att röstas in som medlem. Dessutom tas länder upp som FN-medlemmar på förslag av FN:s säkerhetsråd. Eftersom Kina har vetorätt i säkerhetsrådet finns det inga utsikter för att Taiwan ska tas upp som fullvärdig FN-medlem.
Trots det bidrar Taiwans deltagande i olika sammanhang, till exempel inom luftfart, hälsa och handel, på ett positivt och meningsfullt sätt till internationell samverkan. Taiwan är också medlem i exempelvis Världshandelsorganisationen, Asiatiska utvecklingsbanken och Internationella olympiska kommittén.
Det internationella arbetet mot coronaviruset är ett exempel på ett område där det är skäligt och önskvärt att Taiwan deltar. Regeringen stöder även fortsättningsvis Taiwans deltagande i WHO:s hälsotekniska arbete, inom arbetet mot coronapandemin liksom på andra områden.
Regeringen stöder också att Taiwan åter ska kunna delta som observatör i WHO:s årsmöte, Världshälsoförsamlingen, som Taiwan gjorde 2009-2016. Under tiden söker EU och Sverige finna praktiska lösningar för hur Taiwan ska kunna inlemmas i WHO:s arbete.
I Genève, där WHO har sitt säte, har Sverige återkommande kontakter om WHO-frågor med Taiwans representationskontor, och vi utbyter löpande information med andra länder som också stöder Taiwans deltagande i WHO:s arbete. Regeringen kommer att fortsätta att stödja Taiwans möjligheter att delta i internationella organisationer.
Ann Linde (S):
Som sagt: Sverige stöder sedan tidigare att Taiwan ska kunna delta som observatör i Världshälsoförsamlingens möte. Regeringens hållning har inte ändrats. Som jag nämnde har Sverige återkommande kontakter om WHO-frågor med Taiwans representationskontor i Genève, och vi utbyter löpande information med andra länder som också stöder Taiwans deltagande i WHO:s arbete.
Men eftersom Taiwan inte är FN-medlem kan Taiwan inte ansluta sig till Världshälsoorganisationen som fullvärdig medlem. De kunde delta från 2009 till 2016 i WHO:s högsta beslutande organ, det som heter World Health Assembly. Det deltagandet var värdefullt, och jag skulle välkomna en utveckling som gjorde att de kunde komma tillbaka.
Men det kräver konsensus i Världshälsoorganisationen, och det finns ingen sådan konsensus. Vi fortsätter att på alla sätt stödja Taiwans aktiva deltagande i WHO:s hälsotekniska arbete. Det regleras i olika formella processer men också genom att man kan delta i olika expertmöten.
Taiwan har också sedan länge ansökt om permanent observatörskap i ICAO - det är ett specialorgan i FN för civil luftfart. Men det har inte heller varit möjligt. ICAO-arbetet ska fokusera bland annat på flygsäkerhet, luftskydd och miljö. Taiwan har betydande luftfartsintressen, och i den mån dess myndigheter på lämpligt sätt kan få delta i och tillgodogöra sig ICAO:s arbete har detta svenskt stöd.
Samtliga EU-länder har i dag diplomatiska förbindelser med Kina, och alla följer den så kallade ett-Kina-politiken. Det betyder att vi inte ser någon möjlighet att erkänna Taiwan som stat. Samtidigt har Sverige ett egenintresse av att det internationella samarbetet när det gäller hälsofrågor, pandemibekämpning och flygsäkerhet fungerar så heltäckande som möjligt.
Därför stöder vi Taiwans meningsfulla deltagande i WHO och andra underorgan till FN där deltagande inte kräver ställning som stat.
Ann Linde (S):
Vi kommer inte ifrån att det här helt enkelt handlar om relationen mellan Taiwan och Kina.
Under en period mellan 2008 och 2016 hade Taiwan och Kina relativt bra förbindelser, vilket tog sig uttryck i att Taiwan bjöds in att delta i Världshälsoförsamlingen som observatör från 2009. Detta välkomnades av EU.
Vi skulle välkomna en situation där man återigen bjuder in Taiwan att delta som observatör. Det är viktigt att fackorganen och styrelsemötena också tillåts ägna mötena åt sakfrågor och inte bara åt politiska konflikter. De experter som företräder Sverige och andra länder är där för att föra vår talan och för att lyssna och lära i sakfrågor, där både de och huvudmännen är specialister.
Kina har förändrat sin hållning när det gäller Taiwans deltagande i internationellt samarbete, och det kan vi bara beklaga. Det är olyckligt för oss alla när det tar sig den här sortens uttryck, givet vår utgångspunkt att vi verkar för ett så brett och heltäckande deltagande som möjligt i internationella samarbeten.
Sverige har varit mycket tydligt gentemot WHO med vad vi tycker, och vi har också varit positiva till den utvärdering som ska göras av WHO med anledning av hur man har agerat när det gäller pandemin.
Ann Linde (S):
Det är beklagligt att Kina försöker att begränsa Taiwans rörelseutrymme. Sverige och EU har ett intresse av Taiwans deltagande i internationella organisationer och internationella expertorgan, till exempel WHO. Meningsmotsättningarna mellan Kina och Taiwan måste lösas på fredlig väg och på ett sätt som överensstämmer med viljan hos Taiwans befolkning.
Taiwan är, precis som interpellanten säger, en välutvecklad demokrati med god efterlevnad av de mänskliga rättigheterna. Det är mycket glädjande att Taiwan i fjol blev först i Asien med att anta lagstiftning som legaliserar samkönade äktenskap. Förutsättningarna för ett utökat utbyte mellan Sverige och Taiwan finns inom exempelvis handel, forskning och kultur.
Från regeringens sida vill vi fortsätta att utveckla förbindelserna med Taiwan. Våra goda förbindelser med Taiwan har utvecklats över många år inom ett flertal områden. Som exempel kan jag nämna de årliga blandkommissionsmötena på statssekreterarnivå som Sverige och Taiwan har hållit sedan 1980-talet.
När det gäller andra utbyten kan jag nämna att min kollega Matilda Ernkrans, minister för högre utbildning och forskning, i fjol tog emot Taiwans forskningsminister. År 1991 öppnade Sveriges exportråd ett kontor i Taipei, där Business Sweden i dag bedriver ett viktigt arbete för svenska handelsintressen. Låt oss därför hoppas att vårt arbete för att få tillbaka Taiwan i alla WHO:s delar kommer att bära frukt!