Mikael Odenberg (M):
Under den ganska korta tid som jag nu kommer att tala kommer den svenska statsskulden att öka med en dryg miljon, och vi kommer att få ytterligare två eller tre förtidspensionärer. Vi har i dag en god ekonomisk tillväxt i Sverige. Dagens ramdebatt om budgeten sker ändå i ett läge där vi har betydande problem med den svenska statsbudgeten i den meningen att den går med stora underskott.
Vi måste låna 100 miljarder kronor på två år för att få det hela att gå ihop. Budgetdebatten utspelas också i en allvarlig situation på den svenska arbetsmarknaden. Vi har mätt med OECD:s mått en öppen arbetslöshet på i storleksordningen 8 % och ett samlat väldigt stort utanförskap på arbetsmarknaden.
Utöver de 200 000-220 000 öppet arbetslösa har vi 180 000 som är undersysselsatta eller som studerar därför att de inte kan få ett jobb. Vi har 130 000 människor i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vi har 535 000 förtidspensionärer, och vi har ungefär 260 000 som i dag går sjukskrivna.
Det summerar sig till mer än 1,3 miljoner människor som på olika sätt försörjer sig via bidrag i stället för via eget arbete. I stora delar landet innebär det att var tredje vuxen står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Det är mot den verklighetsbakgrunden som man ska se de moderata budgetförslagen.
Vi lägger fokus på att återupprätta en arbetslinje och att förvandla Sverige från ett Bidrags-Sverige till ett Sverige i arbete. Vi föreslår åtgärder som ska göra det mer lönsamt att arbeta och mindre lönsamt att inte arbeta. Det är förslag om sänkta skatter framför allt för låg- och medelinkomsttagare och förslag om stramare bidragssystem.
Bakom de stora talen och stora siffrorna - bakom de 1,3 miljonerna - finns det faktiskt ansikten. Det finns människor av kött och blod. Jag är på intet sätt unik utan har i likhet med så många människor i vårt land också sett arbetslösheten på nära håll i den egna familjen. Jag vet vilka påfrestningar den påtvingade passiviteten innebär.
Jag vet vad det innebär för självkänslan när man söker jobb efter jobb men kanske inte ens kallas till en anställningsintervju. Jag vet hur det är när man blir beroende av andra, av anhöriga och av staten. Det stora utanförskapet är förstås också ett gigantiskt problem för samhället i stort. Det innebär att det är allt färre som ska försörja alltfler.
Det är någonting som kommer att förstärkas och understrykas ytterligare av de demografiska förändringar vi ser framför oss, det vill säga de förändringar som kommer att ske i befolkningssammansättningen under början av 2000-talet. På sikt blir ekvationen helt ohållbar om vi inte kan göra någonting åt det stora utanförskapet. Vi har i dag en hög produktivitet i näringslivet.
Men den höga produktiviteten kommer inte att hjälpa och inte att lösa problemet med att finansiera den välfärd som svenska folket har vant sig vid med de förändringar i befolkningssammansättningen vi ser framför oss. Det finns helt enkelt ingen genväg, herr talman.
Om vi ska klara att finansiera välfärdsåtagandena måste vi bli fler som arbetar, och vi måste bli fler som arbetar mer. Det är bakgrunden till inriktningen på de moderata budgetförslagen. Det är förslag som syftar till att få människor tillbaka i arbete. Det handlar förstås också om att ge människor makt att påverka sina egna liv. Vi har i Sverige i dag massor av människor som har kommit till vårt land.
De har inte sällan flytt från krig och elände. De har kommit till Sverige med ambitionen att här genom egna insatser bygga en ny tillvaro och en ny framtid. Alltför många av dem har aldrig fått chansen. Vi har byggt system som gör att det för en nyanländ invandrare med fru och två barn krävs en lön på 25 000 kr i månaden för att det över huvud taget ska löna sig att arbeta. Det krävs 30 000 kr i månaden om han har tre barn.
Den grupp som har det allra svårast i Sverige och som över huvud taget saknar varje möjlighet att påverka sin livssituation och sin standard genom eget arbete, den grupp som också har förlorat mest under de tio år som vi nu har haft med socialdemokratisk regering, är de ensamstående mammorna. Förra året var det 60 000 ensamföräldrar som var tvungna att ta socialbidrag.
Det beror på de samlade marginaleffekterna, de samlade effekterna av svenska bidragssystem och svenska skattesystem. Det försöker vi att göra någonting åt. Vi lägger fram förslag som till exempel ska göra det möjligt också för den här gruppen av människor att påverka sin livssituation genom eget arbete och egna insatser. I dag får ett vårdbiträde med två barn behålla 45 kr av en extra intjänad hundralapp.
Vi lägger fram förslag som gör att det vårdbiträdet i stället får behålla 85 kr av varje intjänad extra hundralapp. I samband med att budgetpropositionen presenterades uttalade sig LO:s chefsekonom Dan Andersson. Han sade: "Framför allt är det angeläget att marginalskatterna på arbete hålls nere för att främja ett ökat arbetsutbud när efterfrågan ökar." Det är väldigt sant.
Men det är också sant att regeringen inte i sin budget föreslår några åtgärder som pekar i den riktningen. Tvärtom lägger man betydande belopp på att höja grundavdraget. Det är en skatteförändring som inte på något sätt påverkar marginalskatternas höjd. Man föreslår friår som ska underlätta för människor att lämna arbetskraften i stället för att komma tillbaka till arbetskraften.
Man lägger också fram förslag om ett evigt åtagande för arbetsgivarna att betala för dem som går sjukskrivna. Det är ett förslag som väldigt tydligt kommer att slå hårdast mot de grupper på arbetsmarknaden som är allra mest utsatta. Det är de som har en sjukdomshistoria och de som i utgångsläget redan har väldigt svårt att få jobb. Vi stramar förvisso åt de svenska bidragssystemen med våra förslag. Men vi satsar också på välfärdens kärna.
Vi föreslår 5 miljarder extra till fler poliser, sjuksköterskor och lärare. En av Bosse Ringholms sista åtgärder som finansminister var att sammankalla till en presskonferens där han med ett digert antal overheadbilder försökte leda i bevis att vi moderater bluffade, att vi i själva verket drog in pengar från kommunsektorn i stället för att göra de satsningar på välfärdens kärna som vi själva påstod.
Finansutskottet bejakar nu i sitt betänkande i allt väsentligt att våra siffror är korrekta, att våra beräkningar är korrekta. Traditionellt har Finansdepartementet varit någon sorts kraftcentrum för strukturreformer. Under Kjell-Olof Feldt fick vi stora marginalskattesänkningar i samband med den stora skattereformen. Under Wibble gjordes hela bostadsfinansieringssystemet om - det hade stor betydelse.
Under Åsbrink skedde en budgetsanering med sänkta ersättningsnivåer till 75 %. Men under Bosse Ringholm har Finansdepartementet legat för fäfot och snarare förvandlats till ett centrum för dyra förhandlingar med Vänstern och Miljöpartiet och för vilseledande beräkningar av motståndarnas förslag.
Jag hoppas förstås att Finansdepartementet under Pär Nuders ledning kommer att återupprätta rågången mellan ämbetsmannadepartementet å ena sidan och en filial till socialdemokratiska partihögkvarteret på Sveavägen å den andra sidan.
Lite orolig är jag dock med tanke på Pär Nuders bakgrund som spinndoktor och mediedomptör åt socialdemokratiska regeringen. Detta föranleder mig för övrigt, herr talman, att hälsa Pär Nuder välkommen i ämbetet som chef för Finansdepartementet. Pär Nuder har förvisso en betydande erfarenhet av svensk statsförvaltning. Han var sakkunnig på Justitiedepartementet redan vid 23 års ålder.
Pär Nuder har tillbringat hela sitt vuxna liv bakom ett skrivbord i Regeringskansliet. Det är en styrka, men det är också, herr talman, en viss svaghet. För välstånd skapas inte i offentlig förvaltning utan av arbete i växande och lönsamma företag.
Jag har ibland i debatter här i kammaren anklagat Socialdemokraterna för att inte riktigt förstå företagandets villkor och drivkrafter. Socialdemokratin har alltid haft traditionellt goda band med de stora svenska företagen, men jag har alltid ifrågasatt om den där genuina känslan finns för vad det är som driver den lille företagaren, den som intecknar villan för att satsa på en idé.
Det handlar om vad som driver entreprenören framåt, vad som får människor att riskera väldigt mycket för att satsa på en idé. Jag säger detta därför att det framstår som oerhört angeläget i dag att förbättra det svenska företagsklimatet i vid mening. Det handlar om skatter, byråkrati, regler, kapitalförsörjning.
Vi har i dag en situation där jobb försvinner i landet. Jag vill inte på något sätt förneka eller beklaga en fortgående strukturomvandling i det svenska näringslivet, men det är klart att det är ett bekymmer när de nya kvalificerade jobben inte kommer till inom landet.
Det är ett bekymmer att svenska företag investerar tungt i nya jobb men att det är investeringar som sker i andra länder och inte här på hemmaplan. Jag ser i dag, herr talman, en betydande risk för att arbetslösheten ska bita sig fast på den höga nivå där den i dag befinner sig.
Senast i går kom en analys från Föreningssparbanken som andas oro för den europeiska konjunkturen och för förutsättningarna att få till stånd den jobbtillväxt under nästa år som bland annat arbetsmarknadsmyndigheterna och företrädare för regeringen har gett uttryck för att man tror kommer. Det behövs förändringar för att förhindra en utveckling där arbetslösheten biter sig fast på den här höga nivån.
Ändå händer väldigt lite från regeringens och från vänsterkartellens sida. Med de orden, herr talman, ber jag att få yrka bifall till reservationerna nr 1 och nr 5 i finansutskottets betänkande.
Det innebär bifall till en politik där det föreslås strukturförändringar i form av sänkta skatter, stramare bidrag och en flexiblare arbetsmarknad, reformer för att få fler att vilja anställa och reformer för att skapa ett bättre företagsklimat. Allt detta är sådant som Sverige så innerligt väl behöver.