Jonas Millard (SD):
Låt mig inledningsvis kort informera våra lyssnare om att detta anförande kommer att handla om nuvarande regerings och föregående regerings hantering av just invandringspolitiken. Det är få frågor i svensk politik som historiskt sett varit så kontroversiella som invandringen och det svenska flyktingmottagandet. Låt mig därför ge en kortfattad bakgrund till varför det enligt mig och oss har blivit så fel.
Gransknings-betänkandeHanteringen av flyktingmottagandet Under efterkrigstiden hade Sverige ett stort behov av arbetskraftsinvandrare som tillsammans med oss bidrog till bättre välstånd och den fortsatta uppbyggnaden av det svenska folkhemmet, som då hade påbörjats. Under efterkrigstiden var invandringen på många sätt en framgångssaga för Sverige. Människor som kom hit fick arbete. De lärde sig språket och tog åt sig av kulturen.
Det ska tilläggas att de som kom hit ofta kom från andra europeiska länder som på många sätt liknar Sverige. Från ankomst till Sverige till dess att de kom i arbete kunde det ofta röra sig om ett par tre dagar. Det mesta fungerade i grunden bra - och detta var långt innan nuvarande integrationspolitik hade sett dagens ljus. Men i mitten av 70-talet förändrades något i svensk invandringspolitik, som på sikt också kom att förändra det här landet i dess grundvalar.
Under en socialdemokratisk regering tog man efter en statlig offentlig utredning beslut om att frångå den tidigare invandringspolitiken, som tjänat oss så väl och byggt på principen att människor som kommer till Sverige också ska bli en del av majoritetssamhället. Den så kallade Invandrarutredningen lämnade sitt slutbetänkande 1973.
Den var starkt influerad av den sida i debatten som hade förespråkat kulturpluralism och avvisat just en assimileringspolitik. Slutbetänkandet kom att utgöra grunden för en regeringsproposition som antogs av riksdagen i mitten av 70-talet, 1975, och som kom att innebära omvälvande förändringar i den svenska invandringspolitiken. Riktlinjerna för den nya invandringspolitiken sammanfattades i målen jämlikhet, valfrihet och samverkan.
Och det innebar ett avståndstagande från den tidigare så väl fungerande assimilationspolitiken. Invandrares kulturella bakgrund skulle inte bara erkännas utan också främjas. I dag har vi facit av denna politik. Vi kan se ett land som har slitits isär mer och mer. Vi kan se hur otryggheten växer runt om i landet och hur det bildas mer och mer otrygga förorter. Herr talman!
Det har gått 40 år sedan den här förändringen. Men nu står vi här. Efter 40 år av misslyckad invandrings- och flyktingpolitik hamnade detta till slut hos oss i konstitutionsutskottet. Vad exakt är det då som konstitutionsutskottet har granskat? Låt mig till en början göra er som lyssnar lite besvikna. Konstitutionsutskottet har inte granskat allt som hänt under de här 40 åren.
Om politiska beslut har varit bra eller dåliga är i grunden ingenting som konstitutionsutskottet ska bedöma i sin granskning. Vår uppgift är, och har så varit även i denna granskning, att titta på den rent formella hanteringen av flykting- och invandringspolitiken. I våra grundlagar och praxis finns bestämmelser och riktlinjer för hur statsråd bör uppföra sig och uttrycka sig och hur regeringsbeslut ska fattas.
Det finns bestämmelser om hur regeringen ska sköta sin styrning av myndigheter och om statsministerns och statsrådens befogenheter. Det är i förhållande till detta som vi har granskat nuvarande regerings och föregående regerings hantering av flyktingpolitiken och invandringspolitiken. Till skillnad från de övriga partierna i utskottet menar vi att både föregående regering och nuvarande regering förtjänar kritik utifrån ett konstitutionellt perspektiv. Herr talman!
I regeringsformen finns ett saklighetskrav. I korthet kan det förklaras med att statsråd ska uttrycka sig sakligt. De ska inte ljuga. Det torde under lång tid ha varit helt uppenbart för de flesta som lyssnat på svensk invandringspolitisk debatt att båda statsministrarna, nuvarande såväl som föregående, samt olika statsråd gjort allt annat än att uttala sig sakligt när det gäller den nu aktuella frågan.
Statsministern har i stället för att argumentera sakligt från den här talarstolen kallat sina politiska motståndare för alla möjliga fula saker utan att ens blinka. Statsministerns tonläge är tyvärr inte unikt för honom utan är på något sätt symtomatiskt för flera regeringsföreträdare i både nuvarande och föregående regering.
I vår reservation redogör vi för ett flertal fall där det är uppenbart att regeringens hantering av flyktingkatastrofen och invandringspolitiken inte gått rätt till i konstitutionell mening. Låt mig nämna en del av den kritik vi lyfter fram här. Vad gäller den förra regeringen måste det från början anses vara klarlagt att man hade kunskap om att migrationsströmmarna faktiskt ökade.
Man genomförde till och med medvetna reformer som hade till syfte att öka invandringen till Sverige. Alla minns vi dåvarande minister Billströms varnande ord om volymen. Alla minns vi den kritik han fick utstå på grund av detta. Och alla minns vi Fredrik Reinfeldts "öppna era hjärtan"-tal. Man var så ivrig att öka invandringen hit att man förkortade remisstider och struntade i de varningar som kom från remissinstanserna.
Trots detta valde en majoritet i konstitutionsutskottet att inte kalla Reinfeldt till utskottet för att svara för sina gärningar. Vi menar att regeringen Reinfeldts hantering av invandringsfrågan under åtta år bidrog till den negativa samhällsutveckling som sedan kom att anta oacceptabla proportioner under nuvarande regering. Herr talman! Inte heller nuvarande regerings omvärldsbevakning har fungerat tillfredsställande.
Hade man på allvar granskat de flöden av migranter som rört sig mot och genom Europa hade det varit uppenbart att inflödet av migranter till vårt land skulle gå från redan ohållbara nivåer till närmast en systemkollaps. Det går inte att ursäkta korta beredningstider under en period där en sedan länge känd och uppenbart emotsedd katastrof blir fullbordad. Fru talman!
Allvarligt är även det övergrepp som skedde på det kommunala självstyret när regeringen forcerade igenom propositionen Ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända . Där åläggs kommunerna att ta emot flyktingar oavsett folkligt stöd eller praktiska möjligheter att göra så.
Propositionen hade aldrig behövt läggas fram om regeringen hade haft erforderlig beredskap eller om systemet vore ordnat på det sättet att den rena sociala turism som migration till Sverige ofta utgör inte hade tillåtits. I sammanhanget vill jag påminna om att Morgan Johansson har uttalat att detta tvångsmedel snarare ska ses som en förstärkning av det kommunala självstyret, vilket uppenbarligen strider mot såväl det sunda förnuftet som Lagrådets uppfattning.
En annan, fullständigt oduglig, minister är Magdalena Andersson. Höstbudgeten för 2016 var kraftigt underfinansierad, vilket ledde till att en extra ändringsbudget med förkortad motionstid lades fram kort därefter. Det skedde trots att finansministern och övriga regeringen borde ha varit väl medvetna om den ordinarie budgetens tillkortakommanden och vart utvecklingen pekade. Fru talman!
Jag ska runda av ämnet personer som aldrig borde ha blivit ministrar med att tala om Stefan Löfven. På frågan om det finns något tak för hur många flyktingar Sverige kan ta emot har statsministern svarat i medierna: "Nej, det finns ingen gräns. Vi ska ta emot enligt de konventioner vi är bundna av." Vid konstitutionsutskottets öppna utfrågning vägrade statsministern att svara på vilka dessa konventioner var. Regeringen har nu, uppenbarligen motvilligt, minskat möjligheten att ta sig in i Sverige.
Det måste förstås som att det trots allt finns ett tak för hur många flyktingar och invandrare Sverige kan ta emot. Stefan Löfven kan alltså inte redogöra för vilka konventioner vi bryter emot, eller så har han helt enkelt ljugit när det gäller mottagandet. Fru talman! Sverigedemokraternas förra partisekreterare stod för inte särskilt länge sedan här i kammaren och höll ett bejublat anförande i ett helt annat ärende.
Jag ska därför referera honom när jag nu sammanfattar både nuvarande och föregående regeringars hantering av invandringspolitiken: Det här är skammens dag.