Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag får börja med att tacka klimatminister Lövin för svaret, även om jag tycker att det är ett lite märkligt svar, av några skäl. Det första som slår mig som anmärkningsvärt är tonen i delar av svaret, kanske framför allt mot slutet. Jag upplever att statsrådet använder sig av ett klassiskt debattknep: det som man brukar kalla för en halmgubbe.
Det betyder att man hittar på att motdebattören har en uppfattning, och sedan argumenterar man mot den i stället för att bemöta det som motdebattören faktiskt säger. Jag hade nog förväntat mig lite mer av klimatministern än så, särskilt i en så här viktig fråga. Statsrådet påstår nämligen i svaret att jag skulle förespråka en "vänta-och-se-attityd".
Då vill jag be klimatministern visa var någonstans i min interpellation jag skriver något som kan uppfattas på det viset. För det gör jag verkligen inte.
Min interpellation består i princip av ett citat med tre punkter från Finanspolitiska rådets rapport, följt av mina frågor där jag ber statsrådet att redogöra för dels hur hon ser på den kritik som rapporten innehåller, dels vilka eventuella åtgärder statsrådet avser att vidta med anledning av rapporten. Det mest allvarliga är att statsrådet inte alls bemöter kritiken från Finanspolitiska rådet.
När man läser statsrådets svar får man snarast intrycket att hon antingen inte har läst rådets rapport eller inte riktigt har förstått vad rapporten faktiskt säger. Det ägnas stor kraft i svaret åt att kritisera ekonomiska modeller i största allmänhet men framför allt åt att bemöta ett påstått argument, där någon - oklart vem - skulle vara emot alla former av kostnader i klimatpolitiken. Jag får anta att statsrådet menar att antingen jag eller Finanspolitiska rådet skulle vara av den uppfattningen.
Men det är ju inte alls detta som kritiken handlar om. Kritiken handlar om kostnadseffektivitet. Det är väsentlig skillnad på kostnader och kostnadseffektivitet. Kostnadseffektivitet handlar inte om hur mycket pengar vi ska spendera utan om hur vi ska få ut så mycket som möjligt av varje spenderad krona. Om klimatministern verkligen är så besjälad av att minska utsläppen av växthusgaser som hon ger sken av och som jag i och för sig också tror att hon är borde hon ta denna fråga på lite större allvar.
För vad det handlar om är hur vi kan minska utsläppen av växthusgaser så mycket som möjligt för de pengar vi väljer att satsa, oavsett hur stor den summan för stunden råkar vara. Finanspolitiska rådet utrycker det så här: "En kostnadseffektiv klimatpolitik ligger i allas intresse då den sparar resurser och därmed möjliggör ytterligare insatser inom klimatpolitiken eller andra politikområden." Herr talman!
Klimateffekterna är globala, och utsläppen av växthusgaser påverkar oss alla på hela jordklotet, oavsett var utsläppen sker. Därför är det lika viktigt att bli av med ett tons koldioxidutsläpp i exempelvis Kina som ett tons koldioxidutsläpp i Sverige. Och om vi kan åstadkomma fyra, fem eller kanske tio gånger större utsläppsminskningar för samma pengar genom insatser utanför Sveriges gränser är det väl åtminstone något som man borde vara beredd att diskutera.
Klimatministern verkar ta både Finanspolitiska rådets rapport och min interpellation närmast som en förolämpning och tolka den som en uppmaning till att Sverige ska göra mindre eller ingenting alls. Men så är det inte. Jag tycker att Finanspolitiska rådet har många intressanta poänger, även om jag inte är säker på att jag delar och fullt ut köper deras slutsatser om vad Sverige bör göra eller inte göra när det gäller exempelvis transportsektorn.
Men just därför hade det varit intressant att höra klimatministerns syn på detta.