Jonas Sjöstedt (V):
Jag vill tacka handelsministern för hennes svar på interpellationen. Vi ser nu en glädjande men osäker utveckling i Nordafrika där gamla despoter har fått ge vika i länder som Tunisien och Egypten. Vi ser hur kraven på förändring reses i länder som Syrien, Libyen, Algeriet, Marocko, Bahrain och Jemen.
Även om det råder stor osäkerhet om hur detta kommer att sluta är det i grunden oerhört glädjande att denna demokratiska revolt sker. Frågan är hur vi ska förhålla oss och hur vi har förhållit oss. När vi tittar tillbaka självkritiskt, inte minst på EU:s agerande, kan vi se att flera av dessa auktoritära regimerna har haft nära och goda band med Europeiska unionen.
Sverige är nog inte den värsta eleven i klassen av EU-länderna, men vi har varit en del av det. Vi kan se på Tunisiens diktator, som har en nära förbindelse med Frankrike. Vi kan se på Mubarak i Egypten. Och vi kan inte minst se på Marocko, som är något av EU:s favorit i den nordafrikanska regionen. Problemet med politiken är att den ofta ändras när det är för sent. Vi lär oss läxan för sent.
Jag menar att vi nu har en chans att rätta till det genom att vara mer konsekventa i vår politik. Om vi ser på Marocko ser vi en viss reformtendens. Den ska naturligtvis välkomnas. Den nya kungen är betydligt mer modern än den gamle kungen, men det är fortfarande kungen som bestämmer i Marocko. Hans makt får inte ifrågasättas. Vissa andra saker får inte heller ifrågasättas.
Dit hör Marockos illegala ockupation av grannlandet Västsahara. Om man ser på de rapporter som har gjorts av till exempel Human Rights Watch om situationen i Marocko pågår också upprepade och systematiska övergrepp mot mänskliga rättigheter. Detta gör att jag tycker att när Exportrådet funderar på vart man ska skicka nästa delegation bör man snarare åka till Tunisien och till Egypten än till just Marocko.
Det borde rimligen vara den läxa som vi har lärt av hur vi har agerat inför de demokratiska revolterna i Nordafrika. Därför tycker jag att den planerade - nu i och för sig inställda - resan till Marocko är ett exempel på milt uttryckt dålig tajmning med tanke på det som händer i Nordafrika. Jag skulle önska att man satte in utvecklandet av handelsförbindelserna mer i en politisk kontext.
Vi ska handla mycket med länder, men vi ska satsa särskilt på att utveckla handeln med de länder som respekterar folkrätt och är inne i en process av demokratisering. Det finns stora problem med Marocko som handelspartner. Många varor kommer från ockuperat område. Marockanska företag är nästan undantagslöst aktiva i de ockuperade områdena i Västsahara.
Även om ambitionen att respektera folkrätten är hög är frågan hur kontrollen egentligen ser ut. Hur säkra är vi på att de marockanska grönsaker som säljs i svenska varuhus inte är odlade i Västsahara? Hur mycket vet vi om var fosfatet kommer ifrån i den handelsgödsel som sprids på svenska åkrar? Vad vet vi om de omega 3-tabletter vi kan köpa i hyllan för kosttillskott?
Kommer de från det fiske som EU har betalat och som till 90 procent sker i ockuperat vatten under fiskeavtalet med Marocko? Min gissning är att vi egentligen vet ganska lite om det - alltför lite. Därav kommer min fråga till handelsministern: Hur säker känner sig handelsministern i dag på att de varor som vi importerar från Marocko inte kommer från ockuperat land och därmed bidrar till fortsatt ockupation och brott mot folkrätten?