Gunnar Nordmark (L):
Jag ber till att börja med att få tacka för svaret. Jag konstaterar att det uppenbarligen finns en önskan och vilja hos ministern och regeringen att lösa den svåra situationen för människor som befinner sig i Sverige och har fått ett avvisningsbeslut men där det föreligger verkställighetshinder. Dessa människor kan under lång tid tvingas leva på ett sätt som inte gäller för oss andra.
Den här frågan var uppe när vi för drygt en månad sedan diskuterade den nya instansordningen när det gäller asylprocessen. Jag ska be att få citera migrationsministern här: "Ytterligare ett problem som väldigt många har tagit upp handlar om de människor som får ett avslagsbeslut men inte kan återvända av olika skäl. Det handlar om människor som har fått sin sak prövad och där man har bedömt att de inte har asylskäl, samtidigt kan eller vågar många av dem inte återvända till sina hemländer.
Det kan handla om att hemländerna inte tar emot dessa människor. Det kan handla om att det blir nya oroligheter i hemlandet, eller det kan vara andra skäl som gör att människor blir kvar i Sverige under väldigt lång tid." Ministern fortsätter lite senare i sitt anförande: "Vi ska inte ha ett samhälle där det finns människor som lever i men samtidigt utanför samhället." Jag ska också be att få citera en annan person.
Det är en människa som lever just på det här sättet, som har fått ett definitivt besked om avvisning men som inte kan avvisas, därför att situationen i hemlandet, Irak i det här fallet, är sådan att svenska myndigheter, och statsministern själv för övrigt, också har gjort bedömningen att man under överskådlig tid inte kan avvisa någon till Irak.
Han skriver: Okej, fem minuter till för en tydlig förklaring, och så bjuder han dig på en kopp kaffe, mellanmjölk och kanske mellanmål om du vill. Han skulle förklara för dig betydelsen av ordet mellanmänniska som lever mellanliv. Titta, han har uppfunnit två ord som tillhör gruppen mellan.
Lite längre fram skriver han: April 2005 kom ett brev från den respekterade svenska myndigheten Utlänningsnämnden med ett beslut om avvisning. Detta innebär att han inte får arbeta längre. Tystnaden fortsatte som en klocka som slutat fungerat och tiden blev noll. Alla tittar på varandra utan en rörelse som om de smittats av en sjukdom som paralyserar alla rörelseorgan.
Så upplever uppenbarligen en människa som befinner sig i Sverige och som inte kan avvisas sin situation. Det är inte alla interpellationer som man ställer som är efterfrågade och där folk undrar vad som kommer att komma ut av interpellationen, men den här är det. Efter det att jag har ställt den har många frågat mig: Vet du vad det kommer för besked? När kommer ett besked?
Vad kommer att hända med oss som bor här i Sverige, inte får arbeta och inte kan avvisas? Vänner till de här människorna frågar detta. Personer som faktiskt är beredda att anställa dem och upplever att de har behov av de här människornas arbetskraft så länge de finns kvar i Sverige frågar detta. Jag noterade med tillfredsställelse att ministern, och uppenbarligen regeringen, ser positivt på att man ska kunna förbättra situationen för människor som lever i Sverige med avvisningsbeslut men där det finns verkställighetshinder.
Men frågan är ju då, och den är oerhört viktig: När kommer vi att kunna se en förändring så att man får större möjlighet att leva ett normalt liv den tid man befinner sig i Sverige?