Aron Emilsson (SD):
Den politiska kartan ritas om. Gamla allianser faller och nya formas. I kulturpolitiken är det uppenbart att två partier som tidigare haft egna visioner för det kulturpolitiska utgiftsområdet har förpassat den formen av kulturpolitiskt engagemang till historien i och med de nya budgetsamarbetsformerna.
Till det har ett annat parti funnit inspiration i den kulturpolitiska utvecklingen och för första gången på länge format ett eget anslagsfördelningsförslag på kulturområdet. Med dessa förändringar ser vi en vitalisering av kulturdebatten där fler kulturpolitiska idéer debatteras - en friare debatt om vad kultur är, om statens roll inom kulturen och om kulturpolitikens syften. Det är en debatt som vi uppskattar.
För Sverigedemokraterna har kulturen en central plats i livet, politiken och samhällsbygget. Kulturen ska vara livskraftig och till för alla. Ledord i vår politik på detta område är tillgänglighet och folkhälsa. Vi ser kultur som en viktig beståndsdel genom livets alla skeden, från vaggan till graven. Vi eftersträvar en bred och livskraftig svensk kulturpolitik, där barns, äldres och funktionsnedsattas rätt till kultur särskilt beaktas.
Vidare anser vi det viktigt att kulturen kommer nära medborgarna, och vi stöder därför insatser som syftar till att fördela kulturen något mindre centraliserat och något mer regionalt och lokalt. För oss är det självklart att vi i Sverige har ett unikt och värdefullt kulturellt arv som är värt att bevara och belysa.
För att uppnå detta har vi fördelat satsningarna inom utgiftsområdet mellan insatser för att bevara och levandegöra det svenska kulturarvet och insatser som syftar till att tillgängliggöra kulturen för barn och unga, för äldre och för personer med funktionsnedsättningar. Därutöver tillförs friluftslivet ordentliga anslagshöjningar, och inom idrotten omfördelas medel för att permanenta elitsatsningen och för särskilda satsningar på idrott för äldre.
Samtidigt återför vi i år tidigare neddragningar. Vi minskar anslag som är riktade till särskilda integrationsåtgärder, för även om delar av kulturpolitiken kan ha en integrationsfrämjande verkan bör integrationsåtgärder i sig inte vara ett huvudsakligt syfte för kulturpolitiken.
Idrotten och folkbildningen fyller sitt existensberättigande genom egenvärdet av dessa verksamheter, och det blir märkligt med exempelvis folkbildningsintegrationssatsningar framför folkbildningssatsningar. Vi drar även in bidrag som riktar sig till etniska föreningar, föreningar som baserar sig enbart på kön eller andra verksamheter som baserar sig på för oss ovidkommande yttre kriterier.
Verksamheter i föreningsliv som vill erhålla offentligt stöd bör vara öppna för samtliga medborgare i landet. För oss är det främmande att det offentliga, som bör vara öppet, aktivt främjar verksamheter som inte välkomnar samtliga medborgare att delta i sina verksamheter. För Sverigedemokraterna har kulturen en central plats i livet, politiken och samhällsbygget.
Trots en vitaliserad kulturdebatt är det enbart vi som lägger fram en mer övergripande idé om nya kulturpolitiska mål, det vill säga en övergripande vision för kulturpolitiken. Vi vill med våra kulturpolitiska mål tydliggöra att staten har ett ansvar för att skapa goda grundvillkor för kulturen. Kulturpolitik är mer än anslagsprioriteringar. Vi står som enda parti med ett alternativ till huvudsaklig kulturpolitisk inriktning i svensk debatt.
Samtidskonsten bör i något högre utsträckning stimuleras att stå på egna ben. Vi är övertygade om att svenska kulturskapare är en kompetent och resursstark grupp som är fullt kapabel att vara både delaktig i och mottagare av fler alternativa försörjningsformer.
Det finns utöver det en allmän hållning från vår sida att samtidskulturen i så hög grad som möjligt ska vara fri. Vi är övertygade om att man inte bör vara beroende av politiska pekpinnar och formulär utan i högre utsträckning våga uttrycka sig fritt. En av våra största prioriteringar inom kulturområdet är vår kulturarvsmiljard, en satsning som sträcker sig över flera anslag med inriktning på kulturarvet.
Inom kulturarvsmiljarden ryms en höjning av den kyrkoantikvariska ersättningen med 440 miljoner kronor. Vi har under många år förordat en höjning av den kyrkoantikvariska ersättningen. Behoven på området är stora men också utvecklingsmöjligheterna. Det är glädjande att fler nu följer oss, om än avsevärt mindre ambitiöst och utan hänsyn till alla behov på området. Kulturarvssatsningen innehåller också en förstärkning av museer i hela landet.
För vår satsning på öppna museer avsätter vi 150 miljoner kronor i en fond som museer i hela landet kan äska medel ur. Under hösten har det rapporterats om att länsmuseernas ekonomiska situation blir alltmer ansträngd. En tredjedel av landets länsmuseer kommer att behöva dra ned på verksamhet och personal för att klara sig. Förra veckan meddelades att Gotlands museum fått stänga sitt konstmuseum på obestämd tid eftersom de inte har råd att underhålla fastigheten.
Regeringen visar i år, med 90 miljoner ytterligare till fri entré på vissa storstadsmuseer, att man än en gång glömmer landsbygden i museipolitiken. I stället för att främja en hållbar museipolitik i hela landet fokuserar man på att lägga ytterligare resurser på storstadsmuseerna, museer som utan problem kan upprätthålla höga besökssiffror även med en inträdesavgift.
Regeringen bör omprioritera inom museipolitiken och söka använda medel för att bygga långsiktig museiverksamhet i stället för att hjälpa storstadsbor och turister till gratis museibesök på bekostnad av resten av nationen. Våra nordiska grannländer har i flera avseenden gjort flera framsteg vad gäller digitaliseringen av bibliotekstjänster och visat på flera möjligheter för att utveckla biblioteken.
Det är en utveckling som Sverige bör inspireras av, för ökad nordisk likvärdighet och samordningsmöjligheter bör vara en uttalad ambition för Sverige. Under en tioårsperiod bör vi digitalisera merparten av vad som har getts ut i landet. I år anslår vi närmare 100 miljoner för att påbörja detta projekt, bland annat genom en permanent statlig finansiering av Litteraturbanken men också digitaliseringsstrategin i stort.
Vi är medvetna om att vår kulturpolitik provocerat många av de andra partierna de senaste åren. Vårt inträde har inneburit ett slut på en del av den konsensus som rått inom kulturpolitiken. Vårt avtryck blir allt tydligare. Andra partier har i större utsträckning börjat diskutera kulturarvets former, svensk kultur, public service och gestaltningen i den offentliga miljön.
Från att partiledare för Sveriges största partier inte ens förstått att vi i Sverige har en egen särpräglad kultur börjar vi nu tillsammans aktivt diskutera och främja den svenska kulturen. Genom att vara det enda parti som på allvar har ett alternativ till regeringens kulturpolitik, vill jag påstå, har vi iklätt oss ledartröjan i den kulturpolitiska debatten i Sverige. Debatten om den svenska kulturen är nu mer livskraftig än på många år.
Och jag är glad över det, därför att det vitaliserar frågor som berör människor på djupet, frågor om sammanhållning, identitet, avtryck och kreativitet. På många områden ser jag många möjligheter att samlas kring gemensamma initiativ.
Vid en jämförelse av budgetmotionerna noterar jag att det konservativa blocket - Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna - i år samlats kring förstärkningar till Skapande skola, där vi menar att regeringen inte gör tillräckligt. Jag noterar också med glädje den satsning som Moderaterna vill göra på svenskt friluftsliv. Tidigare har vi varit det enda oppositionsparti som drivit kraftiga anslagshöjningar för att främja folkhälsa och rörelse hos barn och unga. Det är en välkommen utveckling.
Jag vill också understryka de särskilda yttranden som Sverigedemokraterna har i betänkandet om att på sikt se över medelstilldelning och uppdrag för det så aktuella public service. Där ser vi att det finns ett behov av att kunna göra mer för mindre, särskilt efter kulturutskottets besök i Danmark nyligen.