KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström läser ur Svenska Dagbladet att utredarna tvingas välja mellan mord i dag. Det handlar om Riksmordkommissionen och Rikskriminalpolisen, där verksamheten ligger på den nivå i volym som vi har haft under många år och under socialdemokratisk regering. Det har inte kommit några förslag från Socialdemokraterna om förändringar i denna del.
Faktum är att Socialdemokraterna i budgeten 2007 och 2008 tillsammans har legat 200 miljoner kronor under vad alliansregeringen har velat anslå. Det hade knappast gett mer pengar till just Riksmordkommissionen.
Problemet är att Riksmordkommissionen, som är en nationell resurs och som kan ge stöd till de regionala polismyndigheterna i komplicerade fall, har en begränsning i hur många komplicerade ärenden som man kan arbeta med. Det är den diskussionen som Svenska Dagbladet har tagit upp, och den är relevant. Det handlar om på sin höjd två tre mordutredningar åt gången, och det kan vara för lite.
Det var därför jag faktiskt redan i mitt svar tog upp att vi har gett Rikskriminalpolisens chef Therese Mattsson i uppdrag att se över Rikskriminalens roll och ansvar när det gäller att ge stöd åt de olika polismyndigheterna. Hon kommer att presentera förslag inom kort.
Jag vet inte - jag tänker i vart fall inte redovisa vad jag vet om det - vad hon kan tänkas föreslå. Men det är så man måste göra. Regeringen har alltså sett den här typen av bekymmer. Vi har gett relevanta uppdrag till dem som har ansvar för verksamheten. Låt oss då se vilka förslag som kommer. Det är möjligt att den förra socialdemokratiska regeringen gjorde på tok för lite och att vi borde ha gjort ännu mer när det gäller Riksmordkommissionen och annat. Nu får vi ett underlag.
Det ska bli intressant att se hur Socialdemokraterna kommer att agera med anledning av det.
Beatrice Ask (M):
Först ska jag rätta ett fel i mitt tidigare inlägg. Stockholms ökning av civilanställda var inte enbart 2007, utan det var 2005-2007. Jag läste fel. Låt mig då gå till det senaste inlägget och den problematiken. Nu har vi fått en akut ekonomisk kris inom polisen, enligt Thomas Bodström, detta med anledning av prognoser, och det är ministerns ansvar.
Ja, ministerns ansvar är att se till att man får en budget som fungerar och att man i tilläggsbudgeten ser till att rätta till det som kan behöva rättas till. Det gör man löpande genom att be om prognoser och bedömningar och ha diskussioner med myndigheterna.
När det gäller polisen får vi prognoser fem gånger per år, och man kan naturligtvis inte rusa in efter varje prognos och riva upp himmel och jord och tala om att vi ska göra det ena med det femte. Prognosen används som ett underlag och ett analysinstrument för att se vad som behöver göras. Som jag sade tidigare innebär också små förändringar i en så stor verksamhet som polisen väldigt mycket pengar.
Till saken hör att Stockholmsmyndigheten är landets största myndighet, och förändringar kan då slå väldigt mycket och innebära väldigt stora summor. Jag är väldigt förvånad över och tycker att det är häpnadsväckande att Thomas Bodström anser att det är ministern som ska bestämma vilka som ska vara anställda i enskilda polismyndigheter.
Det är väl ändå att gå lite väl långt när det gäller utövandet av ämbetet. Det måste väl vara de professionella cheferna som ska avgöra den typen av beslut.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig på vilket sätt jag avser att ta initiativ så att åklagare inte behöver sägas upp. Först av allt vill jag ge beskedet att det enligt Åklagarmyndigheten inte finns några planer på uppsägningar av anställd personal. Däremot har riksåklagaren beslutat att införa anställningsstopp samt att myndigheten inte längre ska använda sig av extra inkallad personal i verksamheten.
På senare år har arbetsbelastningen på myndigheterna inom rättsväsendet ökat kraftigt. Vi ser nu markanta ökningar av ärendeinflödet till polis, åklagare och domstol. Alla myndigheter inom rättsväsendet måste samverka för att uppnå en så effektiv samlad verksamhet som möjligt. Åklagarmyndigheten har fått ökade resurser för att kunna bibehålla kvaliteten i verksamheten.
Procentuellt har myndigheten fått högre anslagsökningar än exempelvis polis och domstol, men det har uppenbarligen inte varit tillräckligt. Vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att Åklagarmyndigheten ska ha tillräckligt goda förutsättningar för att lösa sina uppgifter är något som vi för närvarande överväger. Jag och regeringen kommer att återkomma i denna fråga i det fortsatta budgetarbetet.
Beatrice Ask (M):
Nu har vi kommit till katastrof och kris när det gäller hela rättsväsendet. Det är lite magstarkt, får jag säga, att påstå detta. Jag tror att Sverige har ett rätt väl fungerande rättsväsen. Det ligger i sakens natur att det finns frågeställningar och utmaningar i alla verksamheter hela tiden. Men att hela rättsväsendet skulle vara i kris är naturligtvis helt fel.
Den stora satsning på 2 miljarder som vi har gjort på rättsväsendet de två första åren är faktiskt en ansenlig kraftansträngning för att öka kraften i rättssystemet. Likväl ska man ta bland annat åklagarnas ekonomiska bekymmer på stort allvar. Jag har försökt att göra det på ett sakligt sätt genom att beskriva läget och de olika faktorer som har lett oss dit där vi är i dag.
Det är inte en fråga som har kommit som en blixt från en klar himmel. Det är en utveckling som också har förstärkts av den insatsökning som nu görs hos polisen. Jag har varit medveten om det. Vi vet att de satsningar vi gör kommer att påverka hela rättskedjan. Det kan vi se en del av. Men flertalet av de ärendeökningar som har kommit beror på delvis andra faktorer.
Det måste vi också ta hänsyn till. Jag har konstaterat i den här diskussionen att i alla lägen har inte ens myndigheten själv kunnat verbalisera till departementet de problem som man nu kan se. Det gör att vi nu har ett bättre underlag än vad vi hade i januari och än vi haft tidigare. Jag tycker att det ska bli väldigt spännande att se det socialdemokratiska förslag som kommer.
Jag hoppas att det har lite bättre underbyggnad än de utspel som vi har sett tidigare. Hittills har det ju inte kommit några mer genomarbetade reformförslag från Thomas Bodström i opposition.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig om jag kommer att ta initiativ för att anmälningsplikt införs för kända huliganer. Lagen om tillträdesförbud trädde i kraft den 1 juli 2005. Alliansregeringen initierade omedelbart efter makttillträdet hösten 2006 en process för att förbättra den lagstiftning som den tidigare regeringen skapat.
Eftersom ordningsstörningar vid idrottsarrangemang är ett problem som effektivast angrips gemensamt av alla berörda aktörer fördes en dialog med företrädare för bland annat idrottsrörelsen och polisen. Samtalen syftade till att identifiera de särskilda frågor där lagstiftningsåtgärder kunde behövas. Så snart samtalen var avslutade utarbetades ett uppdrag till en utredare som den 2 april i år överlämnade sitt förslag till mig.
Förslaget innehåller flera bra, konkreta och effektiva åtgärder för att minska bråken i samband med idrottsarrangemang.
Sådana åtgärder är att polisen ges möjlighet att ansöka om tillträdesförbud, att åklagare ska kunna besluta interimistiskt om tillträdesförbud i princip omedelbart efter att en ordningsstörning inträffat samt att straffsanktionerade förbud ska införas mot innehav av pyroteknik på idrottsplatserna, mot planinvasioner och inkastade föremål på spelplanen.
Det viktigaste just nu är att snabbt få på plats de mest angelägna förändringarna och täppa till de luckor som finns i dagens lagstiftning. Frågan om anmälningsplikt är komplicerad, bland annat utifrån grundlagsaspekter, och kräver noggranna och tidskrävande överväganden. Om anmälningsplikten skulle tas med i beredningen av det nyligen överlämnade förslaget ligger ett genomförande av de efterfrågade åtgärderna flera idrottssäsonger framåt i tiden.
De förslag vi har är redan utsända på remiss, och den fortsatta beredningen i departementet har hög prioritet. Min ambition är att förslagen ska kunna träda i kraft under första halvåret 2009.
Beatrice Ask (M):
Jag vill bara avslutningsvis säga att det naturligtvis finns mycket att fundera på och diskutera om detta. Men anmälningsplikt och besöksförbud är inte riktigt samma sak. Den anmälningsplikt som Thomas Bodström har framfört och som har diskuterats är att personer som har tillträdesförbud skulle anmäla sig och vända sig till en polisstation. Besöksförbud handlar ju delvis om helt andra instrument.
Oavsett det är även besöksförbud väldigt resurskrävande. Det kräver mycket planering och att det finns insatser att göra. När man funderar över vad en anmälningsplikt för huliganer skulle kunna leda till, vilket jag försökt att beskriva, får man en rad frågor som kräver en ganska noggrann analys. Det är det jag tycker att man ändå måste påpeka.
Jag tycker också att det finns anledning att säga att de förslag som har kommit är utskickade på remiss. Som jag påpekade kan det finnas kantigheter i dem eller saker som kan förbättras. Det innebär ju inte att man behöver skippa hela tanken i ett förslag.
Min inställning är att när ett förslag går ut på remiss går jag inte ut med en bestämd uppfattning utöver vad som är målet och vad som finns med i direktiv och annat. Det enkla skälet är att människor som får frågan om vad de tycker ska förstå att jag är intresserad av deras synpunkter.
Ministrar som talar om hur det ska vara redan innan de har tillsatt en utredning, eller när en utredning har kommit talar om vad propositionen kommer att innehålla, signalerar till människor att deras synpunkter är ointressanta. Det är bekymmersamt. Vi har fått tre konkreta och bra förslag som jag hoppas ska leda till att vi i god tid får något på plats nästa år.
Beatrice Ask (M):
Thomas Bodström har frågat mig om jag kommer att se till att polisutbildningen blir en akademisk utbildning. Peter Hultqvist har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att föreslå inrättandet av en treårig högskoleutbildning syftande till polisexamen. Jag har valt att besvara interpellationerna samtidigt, eftersom de hör samman. Utredningen Framtidens polisutbildning har nyligen redovisats.
Utredningen som arbetat med frågor om vilka kunskaper framtida poliser behöver, hur behov av specialkompetens ska tillgodoses, vilka förändringar som kan göras när det gäller antagningen till polisutbildningen och flera andra frågor, är omfattande och mycket viktig. Precis som jag har framhållit i tidigare debatter är det utbildningens innehåll och kvalitet som ska stå i fokus vid en reformering.
Därför var det nödvändigt att ersätta och komplettera den första utredningen, tillsatt av den socialdemokratiska regeringen, med ett mer omfattande och genomtänkt uppdrag. Utredningen ska nu remitteras och därefter beredas inom Regeringskansliet. Vilka förändringar som kan bli aktuella med anledning av utredningens förslag tar regeringen ställning till efter remissbehandlingen.
Beatrice Ask (M):
Peter Hultqvist kan vara glad hela dagen. Han har definitivt fel. Jag har samma uppfattning i dag som jag har haft hela tiden. Jag betackar mig för att ni hela tiden försöker tala om för mig vad jag har tyckt eller inte har tyckt. Jag vet det väldigt väl. Jag har väldigt gott minne. Det som jag hela tiden har tyckt varit märkligt är att socialdemokratiska företrädare har varit fullständigt ointresserade av utbildningens innehåll och enbart har fastnat i formfrågan.
Det har vi diskuterat i debatter, både före och efter valet, gång på gång. Jag vidhåller, eftersom jag vill vara tydlig, att det är utbildningens innehåll som är det avgörande, inte formen. Det är oerhört centralt. Om sedan Peter Hultqvist har blivit så övertygad av Thomas Bodströms påståenden om vad jag tycker, men uppenbarligen inte begriper själv, är det bara att beklaga.
Försök att respektera att jag har en bestämd uppfattning när det gäller utbildning, nämligen att det är utbildningens innehåll och resultat som är avgörande. När man ska reformera utbildning bör man utgå från de kompetensbehov som finns i de verksamheter där dessa människor ska arbeta. Det har varit oerhört centralt.
Jag har på punkt efter punkt utifrån Anders Danielssons utredning försökt att visa vad jag tycker är spännande, intressant och positivt att han har tagit tag i. Det har funnits och finns uppenbara brister där vi kan få förbättringar. Det handlar inte om huruvida Beatrice Ask personligen tycker det ena eller det andra. Jag har faktiskt ansvar för den beredningsprocess som nu pågår för att vi ska få en modern polisutbildning som håller över tid.
Det ansvaret tar jag på stort allvar. Därför dög inte er gamla utredning. Jag förstår att ni känner att ni måste försöka försvara en kamrat och ett dåligt underlag. Det är roligt att ni nu tycker att Anders Danielsson har lagt fram ett bra förslag därför att han till en del har ungefär samma formulering som ni kanske skulle ha haft. Men det är mycket som är väldigt nytt.
Beatrice Ask (M):
Eva-Lena Jansson säger att det har tagit osedvanligt lång tid och att regeringen är snabbare i andra ärenden. Jag är rätt van att i den här kammaren bli beskylld för att det tar för lång tid. I Justitiedepartementet är vi rätt omständliga och noga när vi bereder lagstiftningsförslag. Vi vet så väl vilka problem som uppstår om det blir problem med lagstiftningen och om man inte tänkt igenom saker riktigt noga.
Det är som jag påpekar i mitt svar inte bara fråga om könsneutralt äktenskap som ingår i utredningen utan också en hel del andra viktiga frågor. Jag hade så sent som på det senaste regeringssammanträdet anledning att lyfta fram flera ärenden där det visat sig att vigselförrättare inte har varit tillförordnade och godkända och där människor i efterhand ställs inför väldigt svåra problem.
Det måste finnas ordnade former som fungerar och regelverk som är ordentliga så att människor inte hamnar i sådana situationer att regeringen i efterhand ska fatta beslut för att godkänna någonting som egentligen inte gick formellt rätt till och så vidare. Det är faktiskt en del komplicerade frågor som är centrala för enskilda människor som ingår i paketet. Jag tycker inte att det är konstigt att det tar lite tid.
Det är inte heller någon hemlighet att remissinstanser och andra har väldigt olika uppfattningar i en del frågor. Det är också alldeles korrekt att det finns en majoritet bland riksdagens partier. Men när det gäller familjebildning och äktenskapslagstiftning ligger det ett värde i att vi så långt som det över huvud taget är möjligt blir överens om att vi har rätt lagstiftning och rätt värderingar och principer i botten. Då håller den här typen av regelverk över tid.
Det är så viktigt för människor att de gör det. Vi har ordnade former för samrådsförfarande i alliansregeringen. Vi arbetar på vanligt sätt med den här frågan som med andra. Jag kan inte och ska inte i det här läget gå ut och säga att det blir si eller så i olika frågor. Där är vi inte ännu. Vi tar fram de grundläggande förslagen från departementet och diskuterar dem i vanlig ordning. Sedan var frågan varför det inte står i propositionsförteckningen. Det kan man undra.
Jag undrade det också när jag fick frågan från Socialdemokraterna i ett telefonsamtal. Skälet är att propositionsförteckningen täcker propositioner till och med - eller fram till - september. Det är inte hela hösten. Propositionen kommer senare än september. Men den finns där. Det svar jag har lämnat är det svar som regeringen ger på den fråga som Hillevi Larsson har ställt.
Vi ska försöka se till att vi har en proposition på plats. Jag är självfallet angelägen om att få frågan löst. Men det finns som sagt inga konstigheter i hanteringen. Vi vet hur vi arbetar, och vi är noga med alla de olika delförslag som ingår i det betänkande som så småningom kommer att skrivas här i riksdagen.
Beatrice Ask (M):
Lagstiftningen ska vara fri från kyrkan, sades det här. Jag tycker att Hans Wallmark pekade på hur det ser ut i verkligheten. Det är nog inte så att vi bara har en kyrka. Det var länge sedan. Vi har väldigt många olika. Det är också sant - det sade Eva-Lena Jansson - att lagar beslutas om i riksdagen. Det är helt riktigt, och det är viktigt att det är så.
Men om lagen ska respekteras av medborgarna är det väldigt bra om medborgarna känner sig inkluderade i den diskussion som leder fram till riksdagens beslut och lagstiftning. Om vi misslyckas med det hamnar vi nämligen i ett längre perspektiv i en utveckling där människor ställer sig vid sidan av lagen och lever sitt liv på ett helt annat sätt.
Då kan vän av ordning säga att vi har homosexuella par som tvingas stanna utanför i någon mening. Där finns partnerskapet som ett steg åt rätt håll där vi inkluderar fler i den trygghet som lagstiftningen syftar till att ge människor.
När vi nu diskuterar hur de här reglerna ska se ut i framtiden tror jag att det är otroligt viktigt att försöka se till att vi inkluderar fler och att fler känner förtroende för den lagstiftning vi har på ett bra sätt och därmed omfattas av det skydd som lagstiftningen ytterst syftar till att ge människor. Det handlar till exempel om skydd för minderåriga. Det handlar om skydd i en rad olika avseenden. Det handlar om formerna för hur man ingår äktenskap.
Om människor ställer sig vid sidan av och säger att det vi i riksdagen har hittat på inte är någonting de ställer upp på kan man hamna i situationer som ställer människor i väldigt svåra och utsatta lägen. Det är därför den här diskussionen är så viktig. Det är därför jag tycker att det här förankringsarbetet har betydelse. Jag har inga som helst bekymmer med att det tar lite tid. Vi gick till val på att försöka lyssna på människor.
Vi tänker fortsätta göra det och samråda i ordnade former, och vi har aviserat att vi ska komma med ett förslag till riksdagen i år.
Beatrice Ask (M):
Jasenko Omanovic har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ha kvar länsrätten i Härnösand. Domstolsorganisationen ska vara långsiktigt hållbar.
Utgångspunkten för arbetet med att vidareutveckla organisationen är att länsrätterna ska ha en funktionell geografisk spridning i förhållande till medborgarna och andra intressenter, samtidigt som organisationen skapar förutsättningar för specialisering, kompetensutveckling och en väl fungerande beredningsorganisation.
Initiativet till utredningen av länsrättsorganisationen kom hösten 2006, då lagmännen på länsrätterna, kammarrätternas presidenter och Regeringsrättens kanslichef träffades och diskuterade det framtida förvaltningsdömandet. Domstolsverket utarbetade, i samråd med representanter för domstolscheferna, en promemoria som överlämnades till Justitiedepartementet. Promemorian remitterades med ett positivt remissutfall.
Regeringen gav mot denna bakgrund Domstolsverket i uppdrag att fortsätta utreda länsrättsorganisationen och lämna förslag om antalet länsrätter och deras geografiska placering. Uppdraget redovisades den 28 april, och länsrättsutredningen har i dag skickats ut på remiss. Innan jag tar ställning till hur förvaltningsdömandet bör organiseras i framtiden vill jag ta del av remissvaren och analysera de förslag som lämnats av utredningen.
Det är en självklarhet att vi i framtiden ska ha ett väl fungerande förvaltningsdömande i hela landet.
Beatrice Ask (M):
Det låter lite grann som att Jasenko Omanovic har ett utkast till remissvar från Härnösand. Det tycker jag ska bli intressant att se. Det finns många aspekter som man ska se utifrån det perspektivet som vi naturligtvis ska lyssna på. Det har vi gjort tidigare, så det är inga större problem med det. Den andra synpunkten är om vi kan vänta på en ny regionindelning. Kan vi vänta på att Ansvarsutredningen landar?
Nja, det är nog viktigt att försöka ta hänsyn och se vad som händer, men här kan vi inte vänta för länge, av det enkla skälet att begreppet "intet är som väntans tider" för domstolar tenderar att bli någonting som undergräver deras funktion och värde.
Alla domstolar som nu finns med i den diskussion som det handlar om upplever just nu och kommer under den närmaste tiden att uppleva svårigheter att rekrytera och behålla bra personal. Möjligen kommer man att avstå från att investera och göra nödvändiga förbättringar av lokaler och mycket annat. Det blir för lite som händer. Då blir kvaliteten och utvecklingen inte bra på domstolarna. Därför är det naturligtvis viktigt att inte dra detta i långbänk.
Vi kan inte vänta tills vi har rett ut hela världen innan vi skapar en ny organisation. Det kommer inte att fungera. Det är klart att vi inte är eller får vara opåverkade av den diskussion som förs när det gäller regionfrågan och annat. Men jag vill varna för att i onödan dra ut för länge på processen.
Vi har sett konsekvenserna av att den socialdemokratiska regeringen inte gjorde något åt tingsrättsorganisationen. Det finns inte en säkerhetssal i hela Norrland. Många av tingsrätterna, upptäckte vi, har inte ens grundförutsättningar när det gäller säkerhetstänkande. Man har inte gjort någonting, för man har inte vetat hur det ska bli. Nu skrotade vi utredningen.
Vi gör en del förändringar för att kunna göra investeringar, säkra kvaliteten och få moderna domstolar. När vi arbetar med länsrättsorganisationen ska vi komma ihåg hur det blir om man väntar för länge. Det innebär inte att vi ska slarva med remissarbetet eller analysen av alla de synpunkter som kommer.
Om fler än hundra instanser fått frågan vad de tycker om förslaget kommer det in många aspekter på det. Jag och mina tjänstemän kommer inte att kunna läsa dem på en kvart, utan vi kommer att behöva lyssna på synpunkterna och väga dem mot varandra. Jag kommer inte att bidra till att man i onödan, i avvaktan på att någon annan någon annanstans ska fatta beslut, fördröjer ett förslag när det gäller länsrättsorganisationen.
Då är det bättre att besluta så mycket man kan och möjligen lämna någon lucka. Vi måste försöka se till att domstolarna vet något om sin framtid så att de verkligen satsar på utveckling och personal. Annars betar vi inte av den stora mängden ärenden. I vårt komplicerade samhälle är människor väldigt beroende av förvaltningsdomstolarna.
De ska nämligen reda ut besvärliga tvister, och det måste kunna ske i ordnade former över hela Sverige.
Beatrice Ask (M):
Först vill jag säga att det jag sade om remissvaren verkligen inte var något annat än delvis en komplimang. Jag tyckte att det fanns många argument som tydliggjorde att det finns aspekter, utifrån ett Härnösandsperspektiv, som är nog så viktiga att beakta. Det var så jag tänkte, men man kan missuppfatta saker. Jag håller helt med om att varje omorganisation innebär problem och är besvärlig.
Om man gör det för ofta förlorar man kompetens och kvalitet i arbetet. Samma sak gäller om man väntar för länge. Det gäller att ha en balans mellan att försöka ta intryck av den omvärld vi har runt oss, de synpunkter och aspekter som finns på förslaget, och ändå inte driva frågan till vansinne under tiden.
Vi måste landa någonstans i mitten. När det gäller remissarbetet har jag gett remissinstanserna lite längre tid än normalt. Annars skulle de nämligen fått sitta och svara under semestern, och det tycker jag hade varit lite oförskämt. Därför ligger remisstiden i mitten av september så att de hinner komma tillbaka från semestern och ha sina möten och tänka på saken. Det är den enda tidsutdräkt som finns.
Jag vet att det många gånger är svårt att få alla som ska tycka till att göra det mitt i sommaren. Sedan behöver vi väl hösten på oss för att bereda ärendet. Jag vågar dock inte säga exakt när vi lägger fram ett förslag och när det hela kan vara fullt genomfört. Det brukar ju gå stegvis. När vi kommer till mitten av hösten ser vi lite tydligare hur det blir. Det kanske är så att alla ställer sig upp och applåderar, eller kommer in med synpunkter som är entydiga.
Då är det inga problem. Då ser vi direkt att alla har en bild av hur det borde vara. I så fall är det enkelt; då kan vi leverera direkt. Det är inte så vanligt att det blir så, men om det blir så är ingen gladare än jag. Vi ska försöka göra något bra av detta, och besked om en mer exakt tidsplan kan vi nog lämna tidigast i mitten av hösten.