KBLab/rixvox huggingface dataset:
Edward Riedl (M):
Jag vill tacka ministern för den här debatten också men säga att järnvägen självfallet är viktig - det påpekar ministerns kollega Rikard Larsson och ministern, och det finns nog ingen som säger emot - men den kommer inte att kunna ersätta bilen i alla delar av vårt land och för alla människor.
Jag tror att de som lyssnar på den här debatten förstår att järnvägen kan vara bra på många ställen i många situationer, men vi kommer att behöva bilen i framtiden. Det är på det sättet. Sedan kan vi önska att alla människor kunde bo längs en järnväg, men så kommer det inte att se ut. Hur mycket vi än debatterar det här kommer det aldrig att se ut på det sättet.
Vi vill ha en fossilfri fordonsflotta, och då kräver det vägar, som jag sa. De här bilarna måste gå på någonting, och det är vägar. Alltså måste vi satsa på vägar. Det kräver också att vi har en ökad elbilsförsäljning. Det här blir nästan semantik, därför att vi har så låg försäljning av elbilar och laddhybrider att jag tycker att det är betydligt bättre att mäta antalet än andelen av fordonsflottan i det läge vi befinner oss i. Vi menar ju precis samma sak, men det här blir mer en lek med ord.
Vad vi behöver är fler elbilar än vad vi har i dag om vi ska kunna möta framtidens utmaningar. Då kan vi hjälpa till genom att underlätta på försäljningssidan. Vi behöver ren energiproduktion, det vill säga se till att inte lägga ned kärnkraft som ersätts av smutsig energi. Då har vi inte nått någonting vad gäller klimatutmaningarna. Det är självfallet precis som ministern säger att prestanda och tillförlitlighet också är hinder för konsumenterna.
Det är kanske industrins uppgift att lösa det. Vi kan påverka med prislappen, och där kommer supermiljöbilspremien in. Jag skulle vilja avsluta den här debatten med att säga att jag önskar att regeringen tar den här utmaningen på allvar, och då behöver vi höja supermiljöbilspremien. Det blir mitt sista medskick till ministern.
Edward Riedl (M):
Tack, ministern, för svaret! Precis som ministern säger i sitt svar godkände alliansregeringen 2010 Fortifikationsverkets framställan om att bygga en ny inomhusträningsanläggning för CBRN i Umeå inom en ram på 80 miljoner kronor.
Strax före jul 2014, efter att den nya S- och MP-regeringen hade tillträtt, kom Fortifikationsverket med en ny framställan om ett förnyat medgivande från regeringen om att börja bygga träningsanläggningen med utökad ram, som ministern beskriver. Ministern säger att ärendet bereds inom Regeringskansliet, och det är bakgrunden till att jag lyfter frågan i kammaren.
Det har gått väldigt lång tid, och jag menar att regeringen nu borde skynda på hanteringen av ärendet så att vi kan börja bygga den här anläggningen i Umeå. Sveriges kompetenscentrum för CBRN ligger i Umeå. Vi har Totalförsvarets skyddscentrum, Totalförsvarets forskningsinstitut, Europeiska CBRNE-centret och Umeå universitet.
Tillsammans borgar de för stort kunnande inom kemisk, biologisk, radioaktiv och nukleär krigsföring och terrorbekämpning. Givet dagens säkerhetspolitiska läge är det nödvändigt med hög kompentens och en snabb insatsberedskap för att skydda liv och hälsa i Sverige och samtidigt bistå internationellt när så krävs. Jag är stolt över alla de som jobbar med de här frågorna i Umeå.
De är duktiga och har stor kunskap. Deras insatsförmågor är en viktig nationell resurs. I dag åker försvarsmakterna i Sverige, Norge, Danmark och Finland till Kanada för att öva med dyra transportkostnader som följd då vi inte har en inomhusträningsanläggning för CBRN i närområdet.
Det gör också att övriga delar av totalförsvaret inte till den grad vi skulle önska kan öva skarpt med de här medlen. Bygger vi en anläggning skulle försvarets nyttjandegrad kanske ligga på mellan 75 och 80 procent. Det skulle möjliggöra en rejäl höjning av kompetensen för övriga delar av totalförsvaret, vilket skulle behövas vid exempelvis en kris till följd av ett terrorangrepp.
Då skulle vi ha bättre utbildning och högre beredskap i vårt land. Låt mig dock säga att vi redan i dagsläget har mycket stort kunnande inom det här området. Vi har också en god insatsberedskap, men den skulle kunna bli ännu mycket bättre. Herr talman! Sverige behöver en ny CBRN-inomhusträningsanläggning för att kunna öva skarpt. Allt som behövs för att det ska börja byggas i Umeå är ett beslut från regeringen.
Jag uppmanar ministern att skyndsamt slutföra den beredning som nu pågår på Regeringskansliet och fatta ett positivt beslut i frågan.
Edward Riedl (M):
I mitt första inlägg lyfte jag i korthet fram argumenten för att skyndsamt börja bygga den nya inomhusträningsanläggningen i Umeå, inte minst på grund av det rådande säkerhetsläget i vår omvärld med terrorhot som har blivit än mer reella. Från en god nivå, som jag sa tidigare, bör Sverige höja sig ytterligare.
Det är just det förändrade säkerhetspolitiska läget som är bakgrunden till att Alliansen och regeringen kom överens om ökade försvarsanslag, vilket i grunden är bra och också ger möjlighet till att stärka kompetensen på det här området. Det är mycket viktigt.
Två skäl för att göra den ekonomiska investeringen är inte minst de transportkostnader vi redan i dag har varje år för att transportera materiel och personal till Kanada för att genomföra den här typen av träning och övning med skarpa medel. Det kostar en hel del pengar, och det ska givetvis vägas mot den här investeringen.
Att vi inte har en egen träningsanläggning innebär att de övriga delarna av totalförsvaret inte kan öva med de här skarpa medlen. Det gör att en sådan här anläggning avsevärt skulle öka vår egen förmåga inom rikets gränser i de övriga delarna av totalförsvaret. Det skulle vara välkommet, menar jag, givet det säkerhetspolitiska läget. Jag tycker att det är dags att sluta bereda den här frågan och faktiskt gå till beslut.
Jag kan förstå att ministern inte vill föregripa den beredning som pågår på Regeringskansliet, och det ska han ju inte heller göra. Men, fru talman, låt mig ställa några andra frågor till ministern. Tycker ministern - och det har han väl i praktiken svarat ja på - att den här anläggningen i Umeå behövs för att ytterligare utveckla svensk förmåga inom området CBRN?
Ministern var också inne på att han inte kan ge något exakt besked om hur lång tid det kan ta innan vi får ett beslut, men jag undrar om det ska ske inom året eller ens inom mandatperioden. Vad är ministerns tidshorisont för detta? Det brådskar att utveckla svensk försvarsförmåga inom området. Det tar tid att bygga anläggningen, och det tar tid att öva upp och träna de övriga delarna av totalförsvaret.
Edward Riedl (M):
Ministern är själv inne på det. I slutänden handlar det om precis just det, det vill säga trygghet i det svenska samhället. Vid en eventuell terrorattack eller vid en större industriell olycka där kemiska medel sprids i luften behöver vi inte bara det som finns i Umeå. Det som finns där är bra. Där finns det stora kunnandet. Vi har insatsförmåga vid större angrepp och vid internationella insatser.
Vi kan också bidra till det som händer i vår omvärld, även när det ska mätas och tittas på om kemiska eller biologiska stridsmedel har använts till exempel i konflikten i Syrien. Där fyller vi en viktig funktion. Men det handlar också om att snabbt ha stor kunskap i alla delar av totalförsvaret i hela vårt land.
Då kan Umeå bidra som kompetenscentrum och kan med en träningsanläggning se till att kunskaperna sprids långt ut i totalförsvarets olika delar. Det är glädjande att ministern har en positiv syn på att få igång bygget i Umeå. Jag tolkar också ministerns svar i stort som positivt. Det är tråkigt att det inte finns någon exakt tidsplan. Men jag har viss förståelse för att ministern inte kan avge ett sådant svar i kammaren.
Jag uppmanar ändå ministern att skynda på beredningen. Vi behöver höja kompetensen inom området. Jag tycker att det bör ske under det här året. Annars återkommer jag, och då får vi ha fler debatter om det här. Det är förvisso mycket trevligt. Men det vore ännu trevligare om en träningsanläggning kan bli färdig i Umeå så att vi kan höja kompetensen på området. Med det vill jag önska fru talman och ministern en trevlig helg!
Edward Riedl (M):
Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Vi är helt eniga om att bostadsbristen i Sverige har övergått till vad man kan kalla en akut kris på många håll i vårt land.
Det hämmar samhällsutvecklingen när studenter inte kan tacka ja till sina platser på högskolor och universitet och när företag inte kan rekrytera den personal de vill därför att de inte har möjlighet att erbjuda bostäder där de har behov av personalrekryteringen. Alliansregeringen gjorde en hel del för att öka bostadsbyggandet, tillgängliggöra befintliga bostäder, underlätta uthyrning med mera.
Men det var givetvis inte tillräckligt. Mycket mer behöver göras och på många fler områden. Herr talman! Jag har frågat ministern om hon tänker lyssna på vårt förslag från Moderaterna när det gäller att göra bostadsbyggande till ett riksintresse. Ministern svarar att hon mottagit Riksintresseutredningens betänkande, en utredning som den tidigare alliansregeringen beställde, och att frågan bereds i Regeringskansliet. Då är frågan: Hur länge ska den beredas?
Och är ministern positivt inställd till att göra bostadsbyggande till ett riksintresse? I dag får tolv statliga myndigheter peka ut riksintressen. Många gånger krockar dessutom olika riksintressen. Nu är jag inne på fel debatt, en debatt för tidigt. I nästa inlägg tar jag rätt anförande, herr talman.
Edward Riedl (M):
Nu hoppar jag in i rätt debatt. Jag vill börja med att säga att det givetvis är bra, som vi konstaterar, att vi är överens om behovet av just fler bostäder. Jag vill kanske också konstatera att det vi har gjort så här långt inte har räckt till, varken när det gäller vad den tidigare regeringen gjorde eller för den delen vad regeringen före den gjorde. Frågan är: Vad gör man då för att komma till rätta med de utmaningar vi står inför?
Jo, det gäller givetvis att ta del för del och belysa och titta på var det finns olika försvårande omständigheter i de processer vi ser. Jag tyckte också att det var bra hur min allianskollega från Liberalerna, Lars Tysklind, beskrev vikten av miljöhänsyn. Det lyfte även ministern fram i sitt svar.
Samtidigt tolkar jag ministerns svar som att hon egentligen inte vill ta ifrån kommunerna den här rätten eller möjligheten att bilda naturreservat, och då finns ju risken att byggbar mark går förlorad. Befintliga kommunmedborgares intressen kan nämligen se annorlunda ut än intressena hos dem som inte har bostäder och därför ännu inte är kommunmedborgare.
Det gäller framför allt attraktiva storstadsmiljöer där mycket av jobb och tillväxt finns, dit människor vill flytta men där det också är brist på bostäder. Där kan intressena se väldigt olika ut, men som ännu icke kommunmedborgare saknar man rösträtt i kommunen. Därför kan det behövas ett visst statligt ansvar i detta. Som jag sa behöver vi förenkla alla delar i byggprocessen så att vi får fler bostäder på plats.
Men i slutändan är det på det sättet att det måste finnas byggbar mark. Det kommer vi väl att komma att hantera i debatten efter denna också, det vill säga att det i slutändan måste finnas tomma ytor där man kan bygga hus - eller hus där man kan förtäta. Det kan dock finnas andra restriktioner; till exempel flygplatser och annat gör att bland annat min hemstad Umeå inte kan växa mer på höjden än vad den har gjort hittills. Herr talman!
Jag skulle vilja fråga ministern om hon inte ser några problem med att kommuner kan göra bra, byggbar mark till naturreservat. Finns det inga problem med att kommunerna kan göra just det som sker i dag?
Edward Riedl (M):
Jag vill börja med att tacka både ministern och min riksdagskollega Lars Tysklind för den här debatten. Den är viktig just eftersom vi har den brist på bostäder vi faktiskt har. Vi har en stor och akut bostadskris i stora delar av vårt land. Vi har behov av betydligt fler bostäder och en ökad takt på bostadsbyggandet.
Vi behöver mer byggbar mark i de storstadsregioner dit människor vill flytta, och då behöver vi göra mängder av saker för att uppnå just det. Jag tycker att ministern gör det lite enkelt för sig när ministern säger att det här inte är en tillräckligt viktig fråga. Nej, det här är absolut inte den enda frågan, men den är en bland många frågor för att få igång bostadsbyggandet.
Vi måste se till att alla de frågor som hindrar att byggbar mark kan tas i anspråk undanröjs. Som jag sa, jag skriver under på det här. Vi ska ha attraktiva boendemiljöer i våra storstäder. Bra med grönområden är en viktig faktor, och jag är absolut inte emot det. Men naturreservat är givetvis inte det enda sättet att uppnå bra boendemiljöer och bra grönområden inne i städer.
Men det är ett effektivt sätt att stoppa bostadsbyggande i städer. Jag tror att vi kommer att få fortsätta att ha den här debatten under lång tid, och vi kommer säkert att få lyfta många frågor både vad gäller den här delen och vad gäller naturreservat, flyg och mycket annat som förutsättningar och i några fall också hinder för bostadsbyggande.
Edward Riedl (M):
Jag tackar ministern för svaret. Jag ber också ministern om ursäkt för att jag inte svarade på hennes fråga i den förra debatten. Eftersom vi fortfarande pratar bostadsbyggande tar jag mig friheten att fullfölja den tidigare debatten. Det handlar i grund och botten om samma sak, det vill säga tillgången på byggbar mark.
Mitt parti har, som ministern vet, gett besked både direkt till regeringen och i medierna när det gäller hur och under vilka former vi vill delta i den här typen av samtal om ökat bostadsbyggande. I grund och botten är vi helt överens. Vi måste ha fler bostäder i vårt land. Herr talman! Jag frågade ministern om hon tänker lyssna på ett av förslagen från oss moderater.
Det handlar om att göra bostadsbyggande till ett riksintresse. Ministern svarar att hon har mottagit Riksintresseutredningens slutbetänkande som alliansregeringen beställde och att man bereder frågan i Regeringskansliet. Jag frågade: Hur länge ska det här beredas, och är ministern positivt inställd? Den kanske viktigaste frågeställningen är om ministern är positivt inställd till att göra bostadsbyggande till ett riksintresse.
Då kan det vara bra att man vet vad det här är. I dag får tolv statliga myndigheter peka ut riksintressen. Många gånger krockar olika riksintressen, och i slutändan måste regeringen avgöra vilket riksintresse som ska ha företräde. Det kan till exempel vara ett företag som vill öppna en gruva på ett renbetesområde, och då har man två riksintressen som står mot varandra.
Bostäder är däremot inget riksintresse, trots att det råder en akut bostadskris. Är det ett problem i dag? Ja, det vill jag påstå att det är. Faktum är att 55 procent av Sveriges yta i dag täcks av olika riksintressen. Det innebär att det faktiskt finns en situation där ibland hela kommuner täcks av riksintressen.
Om bostadsbyggande då inte blir ett riksintresse är det över stora delar av Sveriges yta inte möjligt att bygga eller ens pröva frågan om för bostadsbebyggelse. Herr talman! Är det rimligt att mer än hälften av vårt land omfattas av riksintressen samtidigt som bostadsbyggande faktiskt inte är ett riksintresse?
Edward Riedl (M):
Trots två debatter hinner vi tyvärr inte gå in i alla delar av hur vi ska få fart på bostadsbyggandet i Sverige. Jag tänker inte i dag bredda debatten från min sida i alla delar. Jag konstaterar att 55 procent av Sveriges yta omfattas av riksintressen, samtidigt som bostadsbyggande inte är ett riksintresse - trots en akut bostadskris.
Vi är överens om det grundläggande, det vill säga att det behöver bli fart på bostadsbyggandet. Det finns inget parti som inte har den uppfattningen. Det kräver många åtgärder i hela byggprocessen. Vi skulle kunna ha många olika debatter om detta. Jag konstaterar att det har framgått i de två interpellationer jag har haft i dag att en av de saker som garanterat behövs för att bygga fler bostäder är mark att bygga bostäderna på.
Det är grundläggande. Det spelar ingen roll hur mycket vi förenklar i alla processer om det inte finns byggbar mark. Min fråga till ministern skulle egentligen ha varit vad hon tycker om förslaget att göra bostadsbyggandet till ett riksintresse. Jag har ställt frågan upprepade gånger. Jag kan bara tolka det på ett sätt, nämligen att ministern inte tycker att det är ett särskilt bra förslag - om jag har tolkat henne rätt, herr talman.
Vad har ministern själv för förslag för att få mer byggbar mark? Jag pratar förenklat om att om det ska byggas bostäder i tillväxtorter som Umeå och i storstadsområden som Stockholm, Göteborg och Malmö kommer det att behövas byggbar mark. Vilka konkreta förslag har ministern för att det ska bli lättare att få tag på byggbar mark?
Edward Riedl (M):
Tack, ministern och riksdagskollegan Lars Tysklind, för även den här debatten om ett ökat bostadsbyggande! Låt mig säga det självklara: Jag håller med ministern - att bygga ut kollektivtrafik är ett sätt att skapa bättre möjligheter att ta oss in till de målpunkter vi har, och det gör att man kan öka bostadsbyggandet. Infrastruktursatsningar i andra områden har precis samma effekt.
Om man bygger ut tunnelbanan i Stockholm eller om man bygger järnväg i mitt hemlän Västerbotten har det samma effekt för bostadsbyggandet, det vill säga att man skapar ny byggbar mark inom rimlig tid från stadscentrumen. Det är en sak; det är vi helt överens om. Men det jag pratar om är hur vi förtätar inom de befintliga strukturerna på de orterna.
Den andra delen är vi ju helt överens om, så den kräver relativt lite debatt i sak. Här kan jag bara tolka in en enda sak. Ministern säger det inte, men jag hör upprepade gånger att det man vill säga är att om man får lägga ned Bromma flygplats frigör man en del byggbar mark i Stockholm.
Låt mig då vara tydlig, för det fungerar på samma sätt: Lägger man ned Bromma flygplats försämrar man ju kollektivtrafikmöjligheterna för resten av Sverige på bekostnad av ett i sammanhanget litet antal bostäder i Stockholm. Det är alltså ingen lösning utan bara ett sätt att försämra övriga landets tillgång till sin huvudstad. Behöver vi mer byggbar mark, vilket är det som mina interpellationer handlar om, är frågan hur vi får loss den.
Vi i mitt parti har lyft upp några saker vi kan tänka oss att göra. Frågan är egentligen vad ministern själv har för förslag på området som inte är sådant som redan är okontroversiellt, det vill säga att bygga ut kollektivtrafik, bygga infrastruktur och så vidare.
Edward Riedl (M):
Jag tackar ministern för svaret. I dag är den svenska fjälljakten öppen för EU-medborgare på det sätt ministern beskrev. Jägare utan svenskt medborgarskap kan lösa jaktkort och bedriva småviltsjakt i den svenska fjällvärlden.
Tyvärr saknar många utländska jägare djupare kunskap om fjällvärlden, vilket kan få negativa konsekvenser för fjällvärldens djur och natur. I valrörelsen lovade ministern att lösa detta på en vecka, och mer än en vecka har gått. Jag tycker dock att det förslag regeringen har lagt fram är bra i grunden.
Frågan är bara om det är som ministern säger, att det förslaget inte kommer att passera och uppfylla EU-rättens krav. I sådana fall blir det ett bakslag som inte vore bra. Kritiken mot förslaget är att det är indirekt diskriminerande mot andra EU-medborgare än de svenska. Regeringens förslag handlar om anknytning till Sverige.
Det kan vara bra om det passerar EU-rätten och uppfyller rättens krav, men det är också riskfyllt. Jag kan tänka mig att det är därför ministern ännu inte har lagt fram förslaget utan hänvisar till fortsatt beredning. Fru talman! Jag söker inte på något sätt konflikt i denna fråga utan hoppas att ministern kan lägga fram ett bra förslag till riksdagen.
Även tidigare regeringar förtjänar kritik. Det gäller både när EU-medlemskapet förhandlades av en röd regering och när förändringar gjordes av en blå regering. Nu hanteras det åter av en röd regering. Flera regeringar bär alltså ansvar för detta.
Jag tror att både jag och ministern vill precis samma sak, det vill säga se till att jakten i den svenska fjällvärlden sker på ett bra och säkert sätt som uppfyller alla krav och att de svenska jägarna får fortsatt tillgång till småviltsjakt i fjällen. Fru talman! Min fråga till ministern är ganska enkel: Kommer ministern att lägga fram förslaget?
Tvekar ministern har jag tre förslag som jag tycker att ministern ska överväga att arbeta in i detta. Det första handlar om Norge. Norge är inget EU-land. I EES-avtalet finns det möjlighet att diskriminera norska medborgare på det sätt som Norge gör mot svenska jägare.
Det skulle lätta trycket väsentligt eftersom de flesta som kommer från utlandet och jagar i Sverige är från Norge. Detta vill jag att ministern tittar på. Det andra handlar om krav på svensk jägarexamen. Det bör ministern titta på. Man borde ställa kravet att de som inte har svensk jägarexamen ska ha svensk jaktguide med sig.
Det tredje som ministern kan överväga att ta in i detta arbete handlar om språkkrav. Man skulle kunna ställa krav på att utländska jägare som inte kan svenska och kommer hit och jagar har svensk jaktguide. Allt detta syftar till att jakten ska ske på ett säkert sätt för människor och för djur och natur i den svenska fjällvärlden.
Jag hoppas att ministern kan svara på den första frågan eller åtminstone kommentera något av de förslag som jag har skickat med. Kommer ministern att lägga fram det förslag som regeringen har arbetat fram?
Edward Riedl (M):
Jag försökte inte på något sätt att få ministern att framstå som saktfärdig eller handlingsförlamad, om ministern nu tolkar det på det sättet. Tvärtom har jag sagt att tidigare regeringar, både röda och blå, förtjänar kritik. Jag tycker att ministern har tagit fram ett bra förslag.
Det var tänkt att det skulle ha hänt något med förslaget redan nu. Jag kan inte låta bli att kommentera, fru talman, att ministern innan han blev minister i valrörelsen lovade att frågan kunde lösas på en vecka. Jag noterar att det har gått mer än en vecka, och frågan är fortfarande inte löst. Jag tycker att det föreliggande förslaget är bra om det också klarar EU-rättens krav. Det är frågan.
Därför försökte jag lyfta in några förslag till ministern, som jag tycker att man kan komplettera med. Det råder ett stort tryck inte minst från Norge och norska jägare, samtidigt som Norge inte släpper in svenska jägare i den norska jakten. Det bör vi hantera i Sverige.
Det har funnits flera sådana situationer med Norge och den norska regeringen, till exempel i fråga om förarbevis för snöskoter. Norska förarbevis gäller i Sverige, men svenska förarbevis gäller inte i Norge. Det har jag diskuterat ett flertal gånger med infrastrukturministern. Det finns flera pågående konflikter med Norge i frågan.
Jag tycker att vi kan följa EES-avtalet och använda samma typ av inskränkningar mot Norge som Norge gör mot Sverige. Det skulle avsevärt lätta på trycket i den svenska fjällvärlden, och det vore enkelt. Jag skulle vilja att ministern kommenterar detta på ett rimligt sätt. Tycker ministern att Sverige kan göra på samma sätt som Norge gör gentemot Sverige?
Den andra delen handlar om att långsiktigt ställa rätt typ av krav på utländska jägare som kommer till Sverige. Där tycker jag att man kan ställa kompetenskrav och språkkrav. Det handlar om att se till att utföra jakten på ett säkert och riktigt sätt. Om de inte kan uppfylla kriterierna bör de rimligen ha med sig en svensk jaktguide som ser till att jakten sker på ett säkert och korrekt sätt.
Det kan spela in i arbetet, om det tar tid att lägga fram förslaget. Jag förstår varför det tar tid. Det här är ingen enkel fråga. Jag betvivlar inte alls ministerns engagemang i frågan. Vi har ett precis lika stort engagemang i frågan. Jag skulle vilja att ministern kommenterar frågan avseende att något lagförslag inte har lagts fram än. Går det att titta på de andra delarna om det är svårt att lägga fram förslaget?