KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Forssell (M):
Tack, Gustaf Lantz, för frågan! Jag tror att vi är eniga om att man såklart ska utreda lagstiftning. Jag känner också stor stolthet över det utredningsväsen vi har. Det är ju en fin svensk förvaltningstradition som vi ska vårda.
Ju mer man sysslar med de här frågorna nås man dock av insikten, som troligtvis också har nått Gustaf Lantz, att det inte finns någon garanti för att lagstiftningen blir bra bara för att det har tagit väldigt lång tid att ta fram den. Det finns tyvärr olika exempel på precis detta, ibland från Alliansen och ibland från Socialdemokraterna. Det handlar inte bara om att det ska ta lång tid, utan det handlar också om att det ska bli rätt.
Och den produkt som vi talar om, betänkandet om livstidsstraff för mord, är ett aktuellt exempel på just detta. Vi kommer från majoritetens sida såklart att respektera beredningskravet; det är inte konstigare än så. Detta ska beredas på samma sätt som när lagstiftningsförslag kommer från regeringen. Jag kan väl ändå i sammanhanget påpeka att flera av de kanske viktigaste saker som den här regeringen har utfört inte har beretts på ett helt fullödigt sätt.
Jag skulle till exempel kunna ta upp id-kontrollerna, som ju hade en mycket ambitiös tidsplan och tämligen kort remisstid, några dagar vill jag minnas. Det finns alltså flera tidigare exempel där det har gått fort. Med detta sagt vill jag säga att jag önskar att vi inte hade behövt vara här egentligen.
Jag hade hoppats att regeringen skulle ha gjort rätt från början och lyssnat på de uppfattningar som finns. Men när så ändå inte är fallet och regeringen på påfallande många områden, tycker jag, inte lyssnar på de tillkännagivanden som finns hamnar man ju här. Vi avser nu att göra vad vi kan för att skärpa straffen på de punkter som är aktuella.
Johan Forssell (M):
Grundanledningen till att vi är här är att regeringen har valt att inte dra lärdom av tidigare misstag. Vi riskerar nu att få en lagstiftning på detta område som är tillämpbar men inte kommer att få avsedd effekt. Hade regeringen valt att dra lärdom av det som hände 2014 och lyssnat på andra partier hade vi inte varit här i dag.
Det är faktiskt inte konstigare än så. Vi moderater, och majoriteten, känner att vi inte kan vänta med att få till stånd en förändring. Så allvarlig tycker vi att situationen är. Detta är ovanligt men inte unikt. I socialförsäkringsutskottet hade vi under den tidigare mandatperioden ett betänkande där vi med full enighet försökte få stopp på kompetensutvisningar.
Det skedde dessutom från scratch, för det fanns ingen produkt från regeringen. Jag hörde aldrig Socialdemokraterna protestera då, utan tvärtom anslöt sig Socialdemokraterna och tyckte att det var bra. Man får alltså lite välja vilken fot man står på. Det kan väl inte vara så att Socialdemokraterna anpassar sin position efter vad andra partier tycker och tänker snarare än efter hur verkligheten ser ut, för det hade inte varit riktigt seriöst.
Svaret på Gustaf Lantz fråga är att vi givetvis står bakom det som står i motionen. Vi har fortfarande inte själva produkten, utan den bearbetas just nu av utskottskansliet och kommer att remitteras och beredas på sedvanligt sätt. Vi kommer givetvis att lyssna på både remissinstanserna och Lagrådet. Det finns inga garantier för att vi kommer att lyckas.
Men vi kommer att göra vad vi kan, och det är kanske den stora skillnaden: Vi försöker få till stånd en förändring.
Johan Forssell (M):
Min fråga går till justitieministern. Sverige har omfattande problem med växande otrygghet. Sprängningar och skjutningar tycks inträffa närmast dagligen runt om i vårt på många andra sätt väldigt vackra och trevliga land. Det är en lång rad saker som krävs för att få bukt med otryggheten. Vi behöver jobba förebyggande, vi behöver stärka socialtjänsten och vi behöver ha fler poliser - rätt poliser, som också kan ingripa när man ser att kriminell verksamhet bedrivs.
Vi behöver se till att ge polisen fler nya verktyg för att kunna beivra brottsligheten, och vi behöver se till att de personer som har det dåliga omdömet att begå brott också får straff som står i paritet med brottets allvar. Vi behöver också se till att fler vågar träda fram och vittna om vad de har varit med om. Här har bland andra riksåklagaren varit tydlig. En majoritet i den här kammaren har också varit tydlig med att frågan om anonyma vittnen bör utredas.
När kommer regeringen att lyssna till vad riksdagen har sagt och se till att utreda just frågan om anonyma vittnen?
Johan Forssell (M):
"Är man myndig ska man stå för sina handlingar fullt ut." Det är faktiskt inte mina utan Stefan Löfvens ord från så sent som häromåret, och de syftar på den straffrabatt som i dag ges till personer som är 21 år fyllda. Den är ett ganska märkligt påfund, för om man är myndig är man, precis som statsministern påpekade, myndig fullt ut.
Tyvärr innebär den också att väldigt många brottsoffer i Sverige i dag inte får den upprättelse som de faktiskt förtjänar. Nu har vi haft gängsamtal. Jag gick in i de förhandlingarna med just det förslag som statsministern presenterade häromåret. Men då visade det sig plötsligt att Socialdemokraterna inte alls var intresserade av det längre och inte ville gå med på det.
I stället var det plötsligt Miljöpartiets linje som gällde, där man till slut landade i vad regeringen själv beskrev som en "marginell förändring". Vad är det som har fått statsministern att ändra sin uppfattning på så kort tid? Eller är det så att statsministern har en uppfattning, partiledaren en annan och privatpersonen en tredje?
Johan Forssell (M):
Vi har de senaste dagarna kunnat ta del av hur sex personer som alla har dömts till utvisning har släppts fria på grund av att utvisningarna inte kan verkställas. Det rör sig tyvärr inte om vilka personer som helst utan om personer som av Säkerhetspolisen bedöms utgöra ett hot mot rikets säkerhet. I den här gruppen finns till och med en person som tidigare har blivit dömd för terrorrelaterad brottslighet.
Jag tror att väldigt många människor i vårt land, inklusive jag själv, ställer sig frågan hur det egentligen kan få gå till på det här sättet. Hur kommer det sig att personer som bedöms vara säkerhetshot ändå är fria att röra sig på gator och torg? Än märkligare blir det mot bakgrund av att problemen inte är nya. Redan i mars 2017 larmade Säkerhetspolisen om problemet. Ändå dröjde det ett och ett halvt år innan regeringen vidtog några som helst åtgärder, och fortfarande verkar en ny lagstiftning ligga flera år framåt i tiden.
Hur, Ibrahim Baylan, förklarar ni denna återkommande passivitet i frågor om rikets säkerhet?
Johan Forssell (M):
Tack för svaret, även om det egentligen inte var så mycket till svar. Vilka var det som styrde när Säkerhetspolisen slog larm i mars 2017? Svaret på den frågan tror jag att näringsministern känner till mycket väl. Dessutom har det nu fastslagits att regeringen inte bara väntade i ett och ett halvt år med att vidta några som helst åtgärder; direktiven till den utredning som har tillsatts adresserar inte ens situationen att kunna placera personer för vilka utvisning inte kan verkställas i förvar. Hur är detta ens möjligt?
Johan Forssell (M):
Jag lyssnade intresserat på Linda Westerlund Sneckers anförande. Det finns mycket där som jag tror att många håller med om, och jag delar också bilden när det gäller skolans viktiga roll. Skolan är en murbräcka mot både segregation och utanförskap och även mot kriminalitet. Även om den inte löser alla problem ger den, tror jag, en väldigt bra start i livet. Sedan är svaret kanske inte riktigt så enkelt som att det bara handlar om att det finns ett vinstintresse och att det innan dess inte fanns några problem.
Många av de dåliga skolorna är faktiskt kommunala skolor, som drivs på andra sätt. Detta tycker jag att Vänsterpartiet missar i sin analys, och det gör ingen förvånad. Jag funderade lite på just att det ändå finns vissa saker som vi, oavsett om vi tycker olika om många andra saker, kan försöka bli överens om. Ingen gillar ju kriminalitet, för att ta en ganska självklar sak.
Det pågår nu ett initiativ från regeringens sida för att mellan de olika partierna försöka resonera sig fram till olika typer av lösningar som ska hålla över tid. Jag var redan från början ganska kritisk till detta - inte till ambitionen att försöka komma överens, för det är väldigt bra.
Men det är bra om man i så fall inleder med att försöka tala om vad man ska bli överens om och göra det på ett förtroendefullt sätt så att man inte bjuder in med armbågen via medierna utan kan ha en bra diskussion redan från början. Jag skulle gärna vilja höra hur Linda Westerlund Snecker ser på både den ambitionen och det arbete som genomförs i den så kallade Trygghetsberedningen.
Johan Forssell (M):
Jag är inte helt säker på att jag är överens med Linda Snecker och Vänsterpartiet när det gäller vad man kan komma överens om eller ens den grundläggande analysen. Men det finns ändå någon form av samsyn, tycker jag mig höra när jag lyssnar till Linda Westerlund Snecker: Det är enklare att bli överens om saker om man pratar med varandra om vad man ska bli överens om och vilka områden man ska titta på än om man inte gör det. Detta gäller väl inte bara i de här parlamentariska beredningarna utan även i livet i stort. Samarbete underlättar ju.
Jag tror att det finns en hel del områden som kanske inte är så politiskt laddade och som man skulle kunna nå någon form av långsiktig samsyn kring. Det som är lite ironiskt, tycker jag, är att flera av de områdena saknas i beredningen trots att den tar upp väldigt många andra områden. För det fall det inte blir ett förändrat direktiv för utredningen finns ju fortfarande justitieutskottet. Där har vi alla ett ansvar att hela tiden fatta kloka beslut. Det har vi, tycker jag, gjort det senaste året.
Jag tror att vi har riktat drygt 60 tillkännagivanden till regeringen. Vänsterpartiet har varit med på flera av dem, och det välkomnar jag naturligtvis. Vi har i närtid till exempel frågan om vapendirektivet, där vi har landat i en ganska gemensam hållning. Jag tror att det kan finnas fler sådana områden, till exempel detta med att få hela rättskedjan att fungera bra och undvika den typ av flaskhalsar som kan finnas. Det kan också finnas saker som inte är så politiskt laddade men ack så viktiga.
Jag vet till exempel att Vänsterpartiet har tagit sig an detta med återfallsförebyggande åtgärder inom Kriminalvården - att se till att människor inte återfaller i brott utan att den första gången i Kriminalvården också blir den sista. Min fråga till Vänsterpartiet är: Om detta inte blir ett förändrat direktiv och om vi ska fortsätta att tröska runt utan några konkreta resultat, är Vänsterpartiet då berett att fortsätta vara med och tvinga regeringen att agera genom tillkännagivanden i riksdagen?
Johan Forssell (M):
Det lackar ju mot jul; det har ingen missat. Ännu ett år som vi kan lägga till handlingarna har passerat i den här kammaren. För den här regeringen är det ju inte bara ett år vi kan lägga till handlingarna, utan det är faktiskt sex år. Tiden går fort i politiken. Det har gått sex år sedan Sverige fick en rödgrön regering, och det är ju, får man väl säga, väldigt lång tid i ett politiskt liv. Det är många beslut som har fattats. Det har varit många utredningar.
Det är många möten som har hållits. Det är säkert mycket av det mesta. Frågan man kan ställa sig just när ett år har passerat är: Hur går det egentligen? Och hur har det gått under de här sex åren? Vad är resultaten? Jag föreställer mig att justitieministern ofta funderar kring dessa frågor. Jag hoppas i alla fall det. Annars kan jag hjälpa till.
Jag kan nämligen konstatera att 2020 verkar bli ytterligare ett år av mörka rekord. Skjutningarna slår rekord i år. Antalet döda i skjutningar slår också rekord. Det dödliga knivvåldet slår rekord. Antalet personer i gängkriminella miljöer slår rekord.
Otryggheten i det svenska samhället slår rekord, enligt den nationella trygghetsundersökningen. Jag undrar, fru talman, om Morgan Johansson är nöjd med utvecklingen på hans område de senaste sex åren.
Och vilket ansvar har han som justitieminister, och ytterst som chef för Justitiedepartementet ända sedan 2014, för den trygghetskris som Sverige just nu, just här och just i dag upplever?
Johan Forssell (M):
Det är så det alltid låter. Oavsett fråga, oavsett problem och oavsett område är det alltid någon annans fel. Det är alltid någon annan regerings fel. Visst skulle man säkert ha gjort mer tidigare, men det, fru talman, är ju ett väldigt dåligt argument för att inte i dag göra vad som krävs för att få bukt med problemen.
Det är ju faktiskt lite märkligt att man i en tid när skjutningarna, antalet döda i gängkriminalitet, det dödliga knivvåldet och otryggheten slår rekord inte märker någon krisinsikt hos justitieministern. Han pekar i stället finger åt andra partier och lägger ansvaret på andra och berättar sedan om det antal lagförslag han har lagt fram. Om regeringens politik har varit så lyckad, varför ser då Sverige ut som det gör? Jag hoppas att justitieministern får en god jul.
Jag hoppas också att han tar en del av den tiden till att fundera kring sitt eget ansvar. Sex år är en lång tid att ha varit justitieminister, och det är ett stort ansvar - det ska man inte fly ifrån, utan det måste man ta.
Johan Forssell (M):
Tack, Linda Westerlund Snecker, för frågan! Det korta svaret på frågan är att vi har ett mycket stort förtroende för våra poliser. Det har vi både för polisledningen och för alla de killar och tjejer som väljer att ta på sig uniformen och göra ett väldigt svårt men viktigt arbete. Det vi däremot inte har förtroende för är deras förutsättningar. De förutsättningarna styr vi över här i kammaren.
Det handlar om budgetbeslut, men det handlar också om den konkreta lagstiftningen. Det är ett ansvar som man inte kan överlåta på någon annan. Det är vi som lagstiftare och politiker som måste vara beredda att ta ett kliv framåt och ta på oss det ansvaret. Vårt reformarbete på det här området har varit mycket noggrant. Det har nu snart gått ett år sedan vi lyfte fram förslaget om proaktiv avlyssning. Vi lyfte fram det förra hösten.
Ska man vara lite noggrann med tidsräkningen lyfte vi fram det innan polisen. Det är möjligen lite svårt att säga att vi går i polisens ledband, även om jag inte har några problem med att säga att jag är en lyssnande politiker. Det är klart att man måste fundera på, som jag sa i mitt inledningsanförande: Vem är det egentligen som vet bäst vad som behövs för att bekämpa brottsligheten? Jag tycker att man ska ha respekt för alla dem som tar på sig uniformen och alla de andra personer som befinner sig i rättsväsendet. De vet ofta väldigt mycket mer än vad vi i den här kammaren gör.
Sedan är det vår uppgift som politiker att väga olika intressen mot varandra. Det kan naturligtvis finnas andra aspekter på saker och ting. Det kan handla om rättssäkerhetsfrågor eller integritetsaspekter. Det kan också påverka andra politikområden. Den avvägningen måste vi göra. Men jag är helt fast och fullt övertygad om att det blir betydligt svårare att göra den avvägningen på ett bra sätt om man väljer att slå dövörat till redan från början.
I en tid där vi har den rekordstora otrygghet som vi faktiskt har tycker jag inte att det är riktigt ansvarsfullt att bara slå ifrån sig de saker som polisen har kommit med till oss och det som de bett om att få.
Johan Forssell (M):
Det handlar inte om att vi inte litar på polisen. Det handlar om att vi inte litar på regeringen, den regering som har fått regera det här landet de senaste tre åren och vars enda historiska renommé kommer att bli en lång rad misslyckanden. Eller för att tala Stefan Löfvens språk: Vi såg det inte komma. Fru talman! Det är detta som är effekterna av det. Kommuner har en skriande polisbrist, till och med kris på många sätt. Vi kan ta Stockholm som ett exempel.
Där är antalet poliser i yttre tjänst i dag färre än vad det var för fem år sedan. De är alltså färre till antalet trots en växande befolkning, trots skjutningar som har blivit vardagsmat och trots en växande drogkriminalitet. Där ser vi resultatet av vad den här regeringen för. Då kan man inta två positioner. Antingen kan man luta sig tillbaka och säga: Det där får någon annan fixa, vi tänker inte bry oss så mycket om det. Eller så kan man ta ett kliv framåt och säga: Låt oss göra vad vi kan för att ändå skapa en trygghet för medborgarna här och nu.
Sedan tror jag att det långsiktiga svaret på detta kommer att vara att rekrytera fler poliser. Där har vi till exempel frågor om den riktade lönesatsningen och den betalda polisutbildningen. Regeringen har ännu inte svarat på hur det ska bli med det, och inte Vänsterpartiet heller, tror jag. Jag ska återvända till frågan om den proaktiva avlyssningen. Läser man vårt förslag har vi mycket noggrant beskrivit hur vi vill att det ska fungera. Man ska komma ihåg att det är en lagstiftning som redan finns i dag.
Vi får i dag information från flera andra länder utan några som helst rättssäkerhetsmekanismer. Vilka har egentligen avlyssnats? Hur har det gått till? Ingenting av det som kritikerna har efterlyst finns i det materialet i dag. Ändå är det tydligen superbra att vi får det. Fru talman! Med vårt förslag finns en möjlighet att just ställa upp den typen av rättssäkerhetsmekanismer. Det kan vara en årlig kontroll tillbaka till riksdagen och alla partierna här i kammaren. Då kan vi också reglera det.
Den möjligheten måste vi ta. Behovet av det har polisen varit väldigt tydlig med.
Johan Forssell (M):
Tack, Fredrik Lundh Sammeli, för frågan! Jag beklagar naturligtvis om Fredrik Lundh Sammeli är trött på min retorik. Jag kan intyga att jag - och jag tror att jag talar för stora delar av svenska folket - är väldigt trött på regeringens handlingsförlamning och den återkommande inställningen: Vackert väder! Vi ser ingenting, och vi hör ingenting, trots att Sverige nu toppar listorna över dödsskjutningar i Europa. Så ser landet ut i juni 2021.
När det gäller vårt lagförslag kan Fredrik Lundh Sammeli börja med att läsa vår motion. Jag konstaterar att Fredrik Lundh Sammeli inte riktigt verkar ha gjort det. Vi tar upp just den här typen av inslag. Vi beskriver hur vi vill att detta ska ske i en parlamentariskt kontrollerad form. Det handlar om att ge en återkoppling till riksdagen. Det handlar om att sätta upp den här typen av rättssäkerhetsmekanismer.
Det saknas i dag i det material som både Morgan Johansson och Mikael Damberg har applåderat så glatt och närmast gjort vågen för. Inget av detta finns där. Men vi moderater har tänkt på det. Vi gör detta lite mer noggrant än vad regeringen verkar ha kraft och ork att göra. Vi har sagt att det är viktigt att detta sköts på ett mycket noggrant sätt. Det handlar rent konkret om att ta fram en lagstiftning som ringar in just aktiva gängmedlemmar. Det handlar om att se till att det inte är polis och åklagare som fattar dessa beslut.
Precis som det är i dag när det gäller beslut om hemlig avlyssning är det en domstol, Fredrik Lundh Sammeli, som ska fatta de besluten. Jag undrar vad det är för syn på rättssäkerhet som Socialdemokraterna har om man underkänner svenska domstolar. Jag skulle vilja ge ett gott råd: Vandra inte på den vägen! Det går också att tänka sig flera andra mekanismer i en sådan utredning som vi har pekat på.
Men jag beklagar att Socialdemokraterna här i dag väljer att rösta nej till detta och att smita ut genom bakdörren. Jag beklagar det.
Johan Forssell (M):
Jag välkomnar helomvändningen av Fredrik Lundh Sammeli, som nu säger att det är en mycket allvarlig utveckling i landet. Jag är den förste att instämma i det. Frågan blir möjligtvis: Varför envisas ni ändå med att säga nej till de saker som polisen har kommit med till oss i justitieutskottet? De har sagt: De här sakerna behöver vi för att få ordning på situationen. Det är ingen solklar stringens eller konsekvens mellan de två världsbilderna - det måste man säga.
Politik handlar om att förändra samhället, och det kan man inte göra med bara ord eller pressträffar. Hade det varit brist på pressträffar som hade varit Sveriges problem hade alla problem varit lösta för länge sedan, inte minst på rättspolitikens område. Ytterst handlar det om att ta fram ny lagstiftning och säkerställa att de lagar vi har är konsekventa och får effekt och om att ge rättsväsendet rätt resurser. Det är där som regeringen brister.
Tror man inte på mig kan man titta på utvecklingen i samhället. Fråga svenska folket! Aldrig tidigare har svenska folket känt en sådan otrygghet som man känner i dag. Sverige toppar listan över dödsskjutningar i Europa eller över det dödliga våldet. Varje dag sker det nya skjutningar, och nästan varje dag sker det nya sprängningar i det här landet. Saker och ting som för några år sedan hade lett till extrasändningar på tv, breaking news, blir i dag notiser.
Där har Fredrik Lundh Sammeli och Socialdemokraterna och Miljöpartiet sitt facit, efter sju år i regeringsställning. Jag vill önska Fredrik Lundh Sammeli en glad sommar. Jag tar fasta på orden vi fick höra om att man har en mycket bra kontakt med polisledningen.
Jag hoppas att den kontakten i framtiden kommer att innebära att Socialdemokraterna här i kammaren inte röstar nej till de önskemål och förslag som kommer från polisen utan att de gör som vi moderater, nämligen ställer sig bakom dem.
Johan Forssell (M):
Trots det som regeringen har gjort på rättsområdet är det ett faktum att kriminaliteten håller på att bita sig fast i Sverige. Det är också ett faktum att aldrig tidigare har så många människor i vårt land känt sig så otrygga. Vi ser också en utveckling där kriminaliteten sprider sig allt längre ned i åldrarna. Mot den bakgrunden är det viktigt att polis och åklagare har rätt verktyg.
Det handlar om rätt verktyg för att kunna lagföra fler personer, för att kunna utreda fler brott, för att ge fler brottsoffer upprättelse och för att förhindra att ännu fler personer blir brottsoffer. Nu har regeringen i dagarna lagt fram ett lagförslag som innebär att man ska sätta tidsgränser för häktningar. Det är ett lagförslag som många poliser har varnat för. Det är ett lagförslag som Åklagarmyndigheten varnar för kan få förödande konsekvenser.
Hur kan regeringen lägga fram ett sådant lagförslag som kommer att försämra möjligheterna att utreda allvarlig brottslighet?