KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Det vi nu hörde är ett utmärkt exempel på den paradox som jag berörde i mitt anförande här. Här talar man om demokrati, om väljare och sådant. Sedan lägger man fram ett förslag som inte har något som helst stöd i väljarkåren, nämligen ett förslag om att helt och hållet ta bort personvalsspärren. Det är ju vad ni, Annie Johansson, stod för.
När man frågat väljarna vad de tycker är det, precis som jag tidigare sagt, bara 12 procent som vill ha ett ökat inslag av personval. Om man frågade väljarna om det helt och hållet borde vara ett ökat inslag av personval och om de vill ta bort personspärren över huvud taget skulle, kan jag tänka mig, svaret bli en knappt mätbar siffra vad gäller stödet för det förslag som du, Annie, precis har lagt fram. Det finns starka argument mot att driva det så långt.
Det måste finnas en balans mellan partival å ena sidan och personval å andra sidan. Om ni ska driva det så långt i personvalsfrågan kan jag säga att det finns väldigt starka argument mot. Ett argument är, som jag varit inne på, att risken finns att starka ekonomiska intressen binder enskilda politiker till sig. Vi behöver inte gå särskilt långt ut i världen för att hitta just ekonomiska intressen som finansierar enskilda politikers kampanjer. Detta är livsfarligt.
Ett annat argument är att det bidrar till ett förytligande av politiken. Det viktiga blir inte längre vilken politik partierna står för, utan det viktiga blir det personinriktade: Vem är det? Hur gör han? Hur gör hon? Ett sådant förytligande av politiken är också, skulle jag vilja säga, väldigt påtagligt där man har gått väldigt långt med sitt personvalssystem. Ett tredje argument är att det blir otydligt.
Man vet inte riktigt i vilken färdriktning samhället egentligen ska röra sig. Att driva det så långt och att ha en så extrem position som Centern och de övriga borgerliga haft tror jag vore en väldigt dålig idé om man nu vill utveckla folkstyret. Dessutom har det faktiskt inget folkligt stöd.
Morgan Johansson (S):
Det är återigen fokus på jag, jag och jag, på person, person och person. De som är mest intresserade av detta är politikerna själva. Det är så det är. Väljarna i allmänhet vill ha tydliga partialternativ, politiska alternativ. Vilken färdriktning ska landet gå i, den riktningen eller den riktningen? Det är det man söker efter.
Om det hade varit så som Annie Johansson säger, att om man har ett långt gånget personvalssystem minskar man gapet mellan väljare och valda, borde man ha sett det i valdeltagandet i de länder som har långt gångna personvalssystem. Finns det någon sådan slutsats? Kan man dra någon sådan slutsats? Det är snarare tvärtom.
I länder med långt gånget personvalssystem har man lägre valdeltagande än i länder där man har partivalssystem. Det räcker att gå till våra nordiska grannländer. Det land i Norden som har det längst gångna personvalssystemet är Finland. Det är samtidigt det land som har det lägsta valdeltagandet i Norden. Jag tror att det hänger ihop med detta.
När man drar det så långt att vi helst skulle ta bort personspärrarna skulle det räcka med 175 kryss för att ta sig in i riksdagen. År 2006 var det så. Det är släkten och lite till. Ni förstår själva vilka centrifugalkrafter som man sätter i gång i partierna i ett sådant läge. Det är ett mycket lättmanipulerat system.
När väljarna ställs inför ett sådant system ser de inte längre de politiska alternativen så tydligt. Då finns det en risk att väljarna vänder sig bort från politiken. Då går man inte och röstar. Tesen att personval minskar klyftorna mellan väljare och valda håller faktiskt inte. De system som har det så visar precis tvärtom.
Jag tror också att väljarna är ganska rädda för risken att man knyter upp ekonomiska särintressen och enskilda personer bakom sig.
Morgan Johansson (S):
Två saker reagerar jag över. Cecilia Wigström refererar till USA. Skulle USA vara en bättre rättsstat än Sverige? Har Cecilia Wigström hört talas om Guantánamo? Det är en sak att säga att man ska hedra grundlagen och att vi alla ska ansluta oss till den.
Det är en annan sak att sedan leva upp till den och se till att man har en ordning som säkerställer att regering och riksdag faktiskt följer grundlagarna. Där måste väl ändå Cecilia Wigström medge att just det amerikanska systemet inte har visat sig vara något föredöme, åtminstone inte de senaste åren. Cecilia Wigström resonerar sedan kring lagprövning, domstolars lagprövningsrätt och uppenbarhetsrekvisitet.
Det vi gör i Grundlagsutredningen är att vi omformulerar uppenbarhetsrekvisitet. Vi tar inte bara bort det, utan vi gör en hänvisning till folksuveränitetsprincipen - det är trots allt det som vårt parlamentariska system står för. Det är här i riksdagen som politiska beslut fattas. Domstolar tolkar lag, men domstolar skapar inte lag. Det är det som är innebörden i folksuveränitetsprincipen.
Jag tror att vi alla är överens om att det kan finnas situationer när riksdagen kan fatta beslut som kan komma att strida mot andra beslut och lagar och kanske också i viss mån mot Europakonventionen.
Alla lagförslag ska förstås först beredas ordentligt, men det ska finnas en nödventil i efterhand, någon form av korrektiv som man måste använda sig av om sådana lagar skulle stiftas här. Det är det vi säger. Vi hänvisar också till den så kallade normhierarkin, det vill säga, i sådana situationer står grundlag över lag, och då är det domstolar som beslutar om det.
Men folksuveränitetsprincipen är vi överens om, och en av de stora slutsatserna i det här betänkandet är faktiskt att alla partier är överens om detta.
Morgan Johansson (S):
Självklart är det så. Cecilia Wigström säger att det har varit uppe i den amerikanska kongressen och i domstol och så. Javisst, men likväl står Guantánamo där. Det krävdes en ny president. Det krävdes att det politiska systemet ryckte in för att få en ändring till stånd. Det jag reagerar över är den ibland vanliga tendensen vi har i Sverige att klä oss i säck och aska.
Vårt system är ingenting värt, det finns andra som har ett mycket bättre system och så vidare. Tänk på att vi är ett av de länder som internationellt sett har ett mycket högt valdeltagande. Vi är ett av de länder där korruption kanske allra mest sällan förekommer, om man tittar på internationella rankningslistor.
Vi har en författningstradition, en förvaltningstradition, ett rättssystem med månghundraåriga anor som jag skulle vilja säga är ett av de mest utvecklade i världen när det gäller rättsväsendet. Därför ska vi inte klä oss i säck och aska och racka ned på oss själva. Vi har i grund och botten ett ganska bra system som människor i allmänhet är nöjda med. De vill inte göra några stora och revolutionerande förändringar.
När Cecilia Wigström för diskussionen på det sätt hon gör är hon egentligen ute efter något annat. När hon säger att Sverige inte är någon rättsstat, eller att det finns andra system som är bättre, är hon egentligen ute efter att skjuta över makt från politikerna, från den här kammaren, från riksdagen, till domstolarna. Precis så är det i det amerikanska systemet. Där har vi domstolar som kan fatta i grunden politiska beslut, vilket innebär att väljarna sedan inte kan ställa beslutsfattarna till svars.
Men det innebär också att domstolarna i sig blir politiserade, för det blir viktigt vilka politiska åsikter olika domare har. Titta just på den amerikanska Högsta domstolen! Vi vill inte ha ett sådant system där man skjuter över mer och mer makt från de folkvalda politikerna till domstolarna. Där tror jag möjligen att vi skiljer oss åt.
Morgan Johansson (S):
Vad ska man säga? Socialdepartementet måste ha utvecklats till en bunker sedan vi lämnade det. Hör inte Göran Hägglund vad det är som håller på att hända? Läser han inte i tidningarna om nedskärningarna på Karolinska sjukhuset och Sahlgrenska sjukhuset? 600 tjänster ska bort i skånsk sjukvård, och ytterligare 1 000 är hotade. Det ska dras ned för 800 miljoner. Människor är oroliga. Vi har en bra sjukvård. Internationellt sätt håller den mycket hög kvalitet.
Men nu är man oroad över att de stora nedskärningar som var planerade redan före finanskrisen ska spädas på ytterligare när skatteintäkterna minskar. Det är inte bara socialdemokratiska politiker som är oroade. Sveriges Kommuner och Landsting driver sedan lång tid tillbaka en kampanj för att staten måste skjuta till mer pengar så att man inte ska behöva göra dessa stora nedskärningar.
SKL vill ha 3 miljarder i år och 8 miljarder 2010. I vårt budgetförslag är vi beredda att skjuta till 10 miljarder extra till kommun- och landstingssektorn för att undvika nedskärningarna. Vi gör det i stället för att sänka skatterna på det sätt som ni gör under innevarande år. Det är den politiska skillnaden. Ni sänker skatterna kraftigt. Då har ni inga pengar kvar när varselvågen drabbar sjukvården. Det finns en tydlighet i detta.
När man gör sådana här drakoniska neddragningar får det nationella effekter. Därför är detta en nationell fråga. Hematologen i Lund, återigen, har ett upptagningsområde som består av Kronoberg, Blekinge, Kalmar, södra Halland och faktiskt numera också Jönköping, Finn Bengtsson. Tidigare har Linköping, som du talade om, kunnat ta Jönköpingspatienterna. Men när jag var där i måndags sade man att det var bekymmer i Linköping, så Jönköpingspatienterna måste åka till Lund i stället.
Jag skulle uppmana Finn Bengtsson att kontakta sina kamrater i Linköping och höra om inte de också har lite bekymmer nu. Göran Hägglund, ta ditt ansvar och ta fram pengar till kommun- och landstingssektorn!
Morgan Johansson (S):
Jag är besviken på näringsministern i den här debatten. Jag hade hoppats att hon skulle ha tagit ett initiativ och sett att det är allvarligt när en stor verksamhet med 900 anställda läggs ned.
Om inte näringsministern var nöjd med det socialdemokratiska branschprogrammet för läkemedelsindustrin som vi startade under vår period kunde hon väl ha tagit initiativ för att göra ett eget branschprogram. Det startar alltid med en aktiv dialog med industrin och fackföreningsrörelsen. Det är därför jag i den här debatten efterlyser en inbjudan till dem; göra det här offentligt, sitta ned med dem i rundabordssamtal.
Utgå från att det finns bekymmer i stället för att vara liknöjd och säga att det har anslagits mer pengar hit och dit. När ni ser att det går baklänges måste ni agera. Jag hade hoppats att näringsministern skulle ta ett sådant initiativ, men något sådant har vi inte fått i dag. Det är i stället denna liknöjdhet, att det är bra som det är.
Visserligen lägger företagen ned, och visserligen går det baklänges, men hon tänker inte göra något ytterligare för att komma till rätta med situationen. När det här beskedet kom skrev Sydsvenskan att det var ett dråpslag för 900 anställda. Längre bak i tidningen stod det att det var ett dråpslag för Lund. Så långt ska man nog inte sträcka det här.
Lund är en stark stad när det gäller forskning och utveckling med ett starkt universitet i botten. Det är inget dråpslag. Men man kan inte töja det här hur långt som helst. Förr eller senare kommer man att underminera också mycket starka forskningsmiljöer om detta inte tas på allvar. Vi har redan sett att hela konceptet med Medicon Valley i Öresundsregionen nu också är ifrågasatt.
Ompröva nedläggningen av branschprogrammet, näringsministern, och bjud in läkemedelsindustrin.
Morgan Johansson (S):
Först vill jag säga några ord till Jan R Andersson. Du berättade om hur mycket du hade googlat på nätet. Det hade du inte behövt göra. Du hade kunnat gå direkt till mig och få pressmeddelandet, artikeln, hela letter of intent och deklarationen. Jag är nämligen en man som sparar mina papper, också från denna tid. Du hade kanske sparat lite arbete. Gör nu inte partipolitik av detta!
Naturligtvis för också vi en diskussion med vår danska motsvarighet. Självklart är det så, på samma sätt som jag vill att man även på regeringsnivå för en diskussion med sina danska motsvarigheter. Jag tror att det är viktigt att vi, så många som möjligt, försöker sluta upp bakom både FN-konventionen och denna restriktiva narkotikapolitik.
Vi ska inte gå in på den väg där vi successivt hamnar på ett sluttande plan där vi tillåter mer och mer och där drogproblematiken så småningom bara kommer att växa oss över huvudet. Jag tror att vi egentligen är ganska överens om detta, och jag tycker att det är lite onödigt att försöka göra partipolitik av just den frågan. Jag gjorde inte det i mitt inlägg.
Tvärtom tyckte jag att svaret var ganska bra, och jag tycker också att den ambition man har när det gäller att ta upp frågan med de danska motsvarigheterna är bra. Jag ser fram emot att höra resultatet av statsrådets samtal med den danske ministern i denna fråga. Jag antar att vi får återkomma till den frågeställningen.
Sedan har vi en dispyt när det gäller missbrukarvården som sådan, det vill säga vad som har hänt under dessa år. Den ska vi återkomma till på tisdag, men jag vill ändå nämna att vi just i dessa dagar har en aktuell fråga i min hemstad Lund. Lundens LVU-hem ska nämligen läggas ned.
Det är en verksamhet, en vårdinrättning, som är till för unga kvinnor i åldrarna 16-19 år som har hamnat i ett missbruk och omhändertagits av samhället. Där är det så att staten, regeringen, har lagt ett mycket stort sparbeting på Statens institutionsstyrelse som denna myndighet nu måste dra in på något sätt.
Deras lösning är att lägga ned ett stort antal behandlingshem, däribland Lundens LVU-hem. Jag tror att det är sammanlagt 150 jobb som hotas i verksamheten om dessa nedskärningar ska göras. Det var det jag syftade på, och det är det vi ska tala om under nästa vecka.
Min bild är dock väldigt tydlig: Under dessa år har man talat en hel del om strategier i missbrukarvården, men pengarna har man inte klarat av att gå fram med. Därför ser vi dessa nedskärningshot.
I dagens debatt pekar jag bara på risken för att det finns ett samband mellan låga ambitionsnivåer i missbrukarvården och att det blir vatten på kvarnen för dem som vill liberalisera narkotika. Man säger: Vi tar ändå inte hand om de drogberoende, så varför inte bara ge dem heroin? Då stjäl de i alla fall inte.
Inslag som pekar åt detta håll finns redan i dag i den offentliga debatten. Därför måste ambitionsnivån när det gäller missbrukarvården vara väldigt hög. Jag tycker att den måste vara högre än vad den varit hittills, och där finns kopplingen mellan å ena sidan vården och å andra sidan narkotikapolitiken.
Morgan Johansson (S):
Denna debatt började bra, men nu börjar jag bli lite besviken på Maria Larsson. Hon säger att Lundadeklarationen inte lyfter fram FN-konventionen. Det är inte sant, Maria Larsson. Jag har framför mig det pressmeddelande vi gick ut med den 24 september 2003. Där står: The joint strategy will build on a restrictive and considerate drug policy based on the UN drug conventions. Jag återkommer till själva deklarationen.
Läs på lite, Maria Larsson, den deklaration som du påstår dig ha läst! I den artikel som vi publicerade 24 september 2003, alla de nordiska ministrarna, var vi ännu tydligare: Vi kan aldrig acceptera illegal användning av narkotika. Vi avvisar bestämt de krafter som till exempel vill legalisera cannabisanvändning eller låta staten dela ut heroin till narkomaner.
Detta förband sig alla de nordiska ministrarna vid det tillfället att göra. Skälet till att jag nu tar upp den här debatten är att jag anser att Sverige bör försöka se till att hålla de andra nordiska länderna ansvariga inför det som de en gång har kommit överens om. Jag förhäver mig inte på något sätt när det gäller Christiania och haschförsäljningen. Det var inte jag som avskaffade den fria försäljningen av cannabis i Christiania.
Vad jag gjorde var att när vi, de nordiska ministrarna, träffades i Lund satte jag mig med den danske ministern och talade om för honom att i Lund säger sig 40 procent av de ungdomar som provat narkotika ha köpt den i Danmark. Det är ett problem inte bara för Köpenhamn utan också för Sverige, och jag vill att du gör någonting åt det. Sedan tog det ett halvår, och man hade lagt ned det.
Det var framför allt krafter i det danska samhället som verkade, det var inte genom våra påtryckningar. Men jag tycker att det är en poäng med att när man träffas ta upp frågan. Jag återkommer till Statens institutionsstyrelse på tisdag. Där vet vi att det var underbeläggning i somras, men nu är det överbeläggning. Det är många som vill köpa de här tjänsterna, men vi tar den diskussionen på tisdag.
Morgan Johansson (S):
Jag instämmer helt och fullt. Det var jag som tillsatte Tillsynsutredningen. Jag tyckte inte om den ordning som var, att man skulle tillsyna sig själv. Det är utmärkt att den nya regeringen har fullföljt linjen. När det gäller att stärka barnens roll vill jag säga att jag en gång tillsatte en utredning om den sociala barn och ungdomsvården som kom med ett betänkande som hette Källan till en chans .
Maria Larsson har gått vidare med det, men det som kostade pengar i betänkandet ville hon inte gå vidare med. Så kan man beskriva Maria Larssons insatser på Socialdepartementet. Inte ett öre har satts in i missbrukarvården eller den sociala barn- och ungdomsvården. Tvärtom har ni dragit in de insatser som den förra regeringen gjorde. Vi satte av 300 miljoner kronor för Kontrakt för livet och missbrukarvård .
De är borta. I MVG-projektet för att motverka våld och gäng subventionerade vi 15 kommuners placeringar och anställde 24 samordnare för att se till att verksamheten kunde komma i gång. Också de pengarna har Maria Larsson dragit in. Det är grundproblemet. När det inte finns tillräckligt med pengar i verksamheten är man helt utsatt för de här svängningarna.
Om det inte finns någon efterfrågan - om man inte har råd att köpa några tjänster av Statens institutionsstyrelse - är det bara att lägga ned, säger Maria Larsson. Det är inte att ta ansvar för verksamheten. Det finns mycket stor risk att kompetens som har byggts upp under lång tid skingras.
Jag hoppas, trots de svar jag får från Maria Larsson, att hon skulle vilja ta ett större statligt ansvar för den sociala barn- och ungdomsvården och för missbrukarvården i vårt land och att de stora nedskärningar som är på väg i Statens institutionsstyrelse skulle kunna undvikas.
Morgan Johansson (S):
Det blir nästan en surrealistisk debatt. Siffrorna virvlar i luften. Det blir fler jobb, säger Maria Larsson. Men vi har en arbetslöshet på 9,8 procent, och 25-30 procent av ungdomarna är arbetslösa. Det är 483 000 människor som är arbetslösa, men det blir fler jobb. Fattigdomen minskar, säger Maria Larsson. Och så ökar socialbidragstagandet i 90 procent av landets kommuner.
Det hänger ju inte ihop. Jag tror att detta är en väldigt moralisk fråga. Människor vill inte leva i ett land där klyftorna mellan fattiga och rika drar i väg. Man vill inte ha ett samhälle som präglas av mycket stora klyftor. Det blir en social stress. Det blir ett otryggt samhälle. Det blir ett ineffektivt samhälle.
Det blir ett samhälle som har lägre tillväxtmöjligheter. Det blir ett orättvist samhälle. Även om några drar i väg, de 10 procent rikaste kanske, så att man får ett hyggligt genomsnitt men samtidigt trycker ned människor under fattigdomsgränsen blir det ett väldigt tråkigt och eländigt samhälle att leva i. Jag tror att det är en moralisk fråga.
Vad den här kommissionen säger och det som Maria Larsson för sitt liv inte vill ta till sig är att ett sådant samhälle också är negativt för hälsoläget i landet totalt sett. Det är den entydiga slutsatsen. Hade hon velat ta den här frågan på allvar hade hon startat en kommission som följde upp resultatet av detta med ordentlig forskningsexpertis och även med politiker.
En sådan kommission hade kunnat gå igenom och titta på hur det ser ut i Sverige och hur vi skulle kunna göra för att minska hälsoklyftorna i vårt land. Men det vågar hon inte, för hon vet nämligen vad slutsatsen kommer att bli. Slutsatsen av ett sådant arbete hade blivit att man måste vara beredd att minska de ekonomiska klyftorna. Det varken vågar eller vill hon göra. Det går nämligen på tvärs emot regeringens politik.
Morgan Johansson (S):
Jag tänker inte säga mer om förslaget som rör civilanställda vid polisen i dag. Frågan har diskuterats mycket, men den debatten har förts på ett utomordentligt sätt av Elin Lundgren för Socialdemokraterna att jag inte kommer att säga något mer om den.
Men jag reagerade starkt när Johan Linander angrep oss socialdemokrater för något som vi ska ha gjort på 1990-talet. Han sade att vi socialdemokrater genomförde en "slakt" på polisen. Det får inte stå oemotsagt.
Jag vet att hela linjen från Alliansen är att skylla antingen på Socialdemokraterna eller på en myndighet - det är alltid någon annans fel - men när Johan Linander angriper oss på det sättet får det inte stå oemotsagt. För det första var det den borgerliga regeringen som på 90-talet stängde Polishögskolan, inte den socialdemokratiska.
När vi kom tillbaka i regeringen 1994, för det andra, hade den borgerliga regeringen fördubblat statsskulden. I Sverige lånade man nu 6 000 kronor i sekunden. Så högt var underskottet. Alla känner till den statsfinansiella krisen. Vår uppgift som nytillträdd regering 1994 var att sanera statsfinanserna. Det gjorde vi först tillsammans med Vänsterpartiet.
I ungefär ett halvårs tid hade vi ett samarbete. Men därefter hade vi ett formaliserat samarbete med Centerpartiet. Från 1995 till 1998 hade vi detta samarbete. Varenda konto, varenda utgiftspost, som den socialdemokratiska regeringen lade fram var ett resultat av ett samarbete med Centern.
Det var oerhört viktigt att Centern var med och tog det ansvaret. Vi tog ansvar för Sverige. Ni tog ansvar för Sverige. Vi gjorde det ihop. Nu beskriver Johan Linander detta som att det var en slakt på polisen. Om det var en slakt - ja, då gjorde vi det tillsammans.
När vi sedan var klara med saneringen av statsfinanserna kunde vi återigen börja bygga ut. Vi öppnade två nya polishögskolor, och vi inledde den stora utbyggnaden av antalet poliser. Vi satte upp målet om 20 000 poliser. Jag är stolt över att den socialdemokratiska regeringen genomförde den saneringen av statsfinanserna på 90-talet. Jag är stolt över de socialdemokrater som gjorde det.
Jag är faktiskt också stolt över de centerpartister som vågade ta det ansvaret. Det är tydligen inte Johan Linander.