Beatrice Ask (M):
Det skulle vara mig väldigt främmande att det är bra som det är med tanke på hur det ser ut när det gäller återfall i brott. Så länge vi inte lyckas bättre är vi naturligtvis inte nöjda och kan inte vara det. Det är en svår social problematik att arbeta med dessa människor. Det måste man inse. Det framgår att interpellanten verkar anse att det viktigaste är att arbetsterapeuter anställs. Jag lägger mig faktiskt inte i vilka yrkeskategorier kriminalvården väljer att använda.
Vi försöker peka på vad som faktiskt ska uträttas. När det gäller träning för ett liv efter anstalten tror jag mig veta att vi dels arbetar en hel del för att göra det möjligt att få ett jobb när man lämnar verkställigheten, dels försöker ge utrymme för självhushåll och olika typer av daglig träning, för många intagna har aldrig levat ett normalt liv. De är inte vana vid att kliva upp på morgonen.
De vet inte vad det är att passa tider. De kan inte laga mat. De vet inte hur man städar. De har ingen aning om hur man tar hand om sina kläder och så vidare. Där vi har möjlighet att renovera och förändra öppnar vi förutsättningar för att man ska lära sig både att hantera en hushållsbudget, laga mat och sköta det dagliga livet i ett hushåll. Självklart är det så.
När det gäller arbete lade man under en period väldigt mycket krut på att man skulle prata med psykologer och liknande. Det måste man ju göra när man har stora problem. Men det gjordes på bekostnad av arbetsdriften, så man drog ned på olika typer av arbetsmöjligheter. Det har vi ändrat på. Vi har ändrat inriktning och sagt att arbetslinjen gäller också på anstalt.
Genom att arbeta får klienterna både sysselsättning och kunskap som kan underlätta deras inträde på arbetsmarknaden. I dag består arbetsdriften av ungefär 100 produktionsenheter på anstalterna, och de sysselsätter ungefär 1 200 intagna på heltid. Väldigt mycket av enheterna arbetar nu med montering och förpackning. Träindustrier och mekaniska verkstäder är exempel på den typ av verksamhet man sysslar med.
Förutom industriellt arbete finns hantverksarbete, service, tjänstearbete och lite jordbruk och skogsbruk, inklusive handelsträdgårdar. Man kan dock säga att det är en förhållandevis begränsad och delvis otidsenlig struktur på delar av arbetslinjen. Vi jobbar för att förändra detta och förnya det hela.
En sak som vi gjorde relativt nyligen var att jag tillsammans med arbetsmarknadsministern gav ett särskilt uppdrag till Arbetsförmedlingen och Kriminalvården att titta på kvinnors situation. Det visade sig nämligen att det för kvinnor fanns väldigt lite av inriktad verksamhet som handlade om att komma igen på arbetsmarknaden. Där pågår ett arbete, vilket jag nämnde i mitt svar tidigare, där man också inom frivården jobbar mer med detta.
Jag är nu väldigt glad över att vi i alla fall har fått i gång mer av arbetsdrift också när det gäller kvinnliga intagna, för de behöver verkligen detta. Många gånger har de ännu större svårigheter att hantera än män kan tänkas ha. Därför är detta mycket viktigt.
Man ska dock veta att det är svårt att hitta former för arbetsdriften, dels för att vi inte får konkurrera med näringsliv och andra verksamheter, dels för att det är väldigt olika vilken profil och vilka förkunskaper de enskilda intagna kan tänkas ha. Men vi jobbar med detta, tillsammans med utbildningsverksamheten. Jag tror att detta är oerhört centralt.
Det är också centralt att människor som avtjänar en verkställighet inte är sysslolösa och hamnar i passivitet och depression, utan de behöver jobba med sig själva och sin framtid, och det är det vi ska försöka åstadkomma framöver. Vi kommer att fortsätta på den linjen.