KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven-Erik Österberg (S):
Om jag fullt ut kunde lita på det finansministern säger här i dag beträffande det fackliga medlemskapet, och att finansministern tycker att det är viktigt att den fackliga organisationen har bra med medlemmar och att man organiserar sig som löntagare, skulle jag känna mig lugn. Men jag är lite rädd, eftersom jag vet vad de gamla moderaterna sade. Jag funderar på om de nya moderaterna egentligen är så mycket nya i fråga om detta.
Jag känner att det lätt blir något slags läpparnas bekännelse här. Det finns en muntlig del som säger: Jo, det här är bra. Men hur agerar man sedan när man styr och ställer med de ekonomiska incitamenten? Jo, då lägger man på kostnader för fackligt medlemskap och gör det dyrare för löntagare att vara organiserade. De skattelättnader som Anders Borg hänvisar till träffar alla vare sig man är facklig medlem eller inte.
Jag menar inte att man ska sektorisera det. Jag är väl medveten om vilka lagar som gäller, och så vidare. Men det gör det faktiskt än mer lönsamt att icke vara facklig medlem med den politik som Anders Borg faktiskt företräder. Det blir en väldig skillnad mellan människor om man räknar på netto. Den som tycker att människor inte ska vara organiserade kan mycket enkelt påvisa kalkylen för vad den moderatledda politiken innebär för den enskilde.
Det kan oroa mig lite grann. Jag tänker därför hålla i frågan och fortsätta att följa den. Det är bra att Anders Borg säger att han slår vakt om kollektivavtal. Så länge han håller fast vid det kommer han att ha en stark vän i mig. Det kan jag säga. Men jag tycker också att politiken måste hänga med.
Man måste faktiskt verifiera vad man säger i olika talarstolar och även det som Anders Borg har sagt här i dag. Till sist innan jag säger sista ordet här ber jag att få önska finansministern en god jul och ett gott nytt år!
Sven-Erik Österberg (S):
Jag förstår att det här är besvärande för Mats Odell av nämnda skäl. Jag har full förståelse för den känslomässiga kopplingen till företaget, av de skäl som Mats här redovisat för oss. För inte så länge sedan pratade jag med konstitutionsutskottets förre vice ordförande, Göran Magnusson. Vi diskuterade just den här frågan.
Det var i samband med att utrikesministern också var ifrågasatt beträffande sina aktieinnehav inom oljebranschen och om han då kunde agera som utrikesminister. Jag måste erinra om hur man på den borgerliga sidan under förra mandatperioden ideligen påpekade att statsråd måste ha ett säkerhetsavstånd kanske inte i lag men rent juridiskt för att vara oavhängig.
Jag måste säga att det är en märklig situation att vara delägare i ett vårdföretag och att samtidigt vara statsråd ansvarig för den lagstiftning som ska sköta tillsynen av detta företag. Där är detta med säkerhetsavståndet inte uppfyllt, skulle jag vilja påstå. Vad gör man då? Ja, det är klart att man inte är tvingad att vara minister om man hellre vill ha kvar sitt ägande. Å andra sidan går det ju att justera portföljer så att det blir möjligt att hantera detta på ett annat sätt.
Men just när det gäller den situation som Mats Odell just nu befinner sig i tycker jag att ett 30-procentigt ägande i ett vårdföretag samtidigt som han är ansvarig för lagstiftningen och tillsynen beträffande länsstyrelseenheten är bestickande om man nu ska vara oavhängig. Jag förstår inte, fru talman, att Mats Odell vill befinna sig i den situationen. Det här kan ju ideligen påpekas.
Nu har det inte direkt uppstått någon situation just där. Men ponera, med tanke på vad som kan hända i sådana här sammanhang, att man av olika skäl kanske måste skärpa lagstiftningen eller justera lagstiftningen och det egna företaget kan vara, eller indirekt blir, inblandat. Mats Odell säger att man kan avstå från att delta i sådana beslut. Men det är klart att det här har en väldigt vid innebörd i sådana fall.
Där är väl lagstiftningen tydlig. Men just när det gäller säkerhetsavståndet undrar jag om Mats Odell - med tanke på hur Mats Odells partivänner i oppositionssituationen under föregående mandatperiod ideligen talade om säkerhetsavstånd - tycker att han själv uppfyller vad som ligger i begreppet säkerhetsavstånd just i det fall som vi i dag diskuterar.
Där skulle jag vilja ha ett svar.
Sven-Erik Österberg (S):
Jo, det är riktigt att frågan är anmäld till konstitutionsutskottet.
Men det som var av intresse i dag och som gjorde att jag gick hit för att lyssna på debatten var att jag ville höra Mats Odells egen inställning - om Mats Odell som statsråd tycker att det finns ett problem i den uppkomna situationen, att detta är störande i utövandet av hans uppdrag som statsråd och ansvarig bland annat för länsstyrelserna och den lagstiftning med vilken det bolag han är 30-procentig ägare i ska granskas.
Jag var alltså intresserad av att höra Mats Odells egna synpunkter på detta. Efter vad jag så här långt i interpellationsdebatten förstått har Mats Odell inte minsta känsla för att det här på något sätt skulle vara störande. I stället hänvisar han till lagen och säger att det är helt i enlighet med vad lagen föreskriver. På så sätt kan han inte se några problem.
Men jag är intresserad av att få veta om detta med säkerhetsavstånd är uppfyllt, som Mats Odell ser saken. Ser han inga bekymmer i den här delen? Mats Odell har ytterligare en chans att bemöta det, men så här långt tycker jag mig se att Mats Odell inte ser några som helst problem för sin del.
Till sist: Den ganska känslomässiga beskrivning som Mats Odell här försökte förmedla kring sin relation till bolaget kan jag av mänskliga skäl och på många sätt förstå. Sådana situationer kan uppkomma. Men det är ingen förmildrande omständighet i den situation som Mats Odell befinner sig i. Det kan aldrig sägas att det är förmildrande att Mats Odells föräldrar en gång startade företaget. Det har ingen som helst betydelse i det här fallet.
Jag vill alltså avslutningsvis höra vad Mats Odell har att säga på den här punkten.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag kan försäkra Mats Odell att jag tycker att det är ganska trevligt att ha interpellationsdebatter med Mats Odell, men jag kan också försäkra att jag faktiskt hellre hade stått och svarat på interpellationer. Det är så det är i det politiska livet. Nu har vi ombytta roller i den situation som är, helt i demokratins tecken. Det som var så tydligt i granskningsgruppens förslag var att förslagen var väldigt långtgående.
Man sade redan där exakt vad man ville göra när man kom till regeringsmakten. Jag fick ta del av det pm som nämns efter kontakt med journalisterna. Jag kan säga att detta pm är väsentligt nedtonat. Det sker kanske bara en och en halv månad från det att det förra dokumentet var aktuellt. Det var det jag frågade om när det gäller insikten.
Mats Odell svarade, fru talman, att han hade fått en insikt om att det tar tid i Regeringskansliet. Det vet vi som har varit där. Det finns en process, men insikten fanns tydligen inte före valet, Mats Odell. Det borde det ha funnits. Din regeringserfarenhet fanns redan då, så du med din erfarenhet hade kunnat tona ned de här utpräglade vildhjärnorna som talade om exakt hur det här skulle gå till. Men du valde att inte göra det.
Nu är Mats Odell insiktsfull och säger att det här tar tid, och det har jag respekt för. När det gäller förtjänst och skicklighet var vi oerhört kritiserade för att vi inte utsåg chefer i staten grundat på förtjänst och skicklighet. Kan Mats Odell, fru talman, påpeka att de chefer som sitter i dag på något ställe skulle göra sin tjänst på ett sådant sätt att det skulle stå i strid med förtjänst och skicklighet?
Mats Odell, fru talman, är ju också förvaltningsminister. Han har alltså god insikt i hur statsförvaltningen fungerar. Är det så uselt med cheferna i staten, Mats Odell?
Sven-Erik Österberg (S):
Det är klart att fungerar allt det som arbetsmarknadsministern säger har man en bra balans på arbetsmarknaden. Men man ska alltid veta att det finns ett styrkeförhållande på arbetsmarknaden. Man delar mycket som arbetstagare och arbetsgivare. Man delar tillgången på arbete. Man delar också att företaget ska fungera. Det är klart att det i botten också finns olika intressen. Den ena ska betala, den andra ska få. Det är den klassiska motsättning som man inte behöver överdriva men som ändå finns på arbetsmarknaden. Det vet vi.
Den som sitter på penningpungen har också den största makten. Det gäller också i regeringen. Littorin kommer att se, om inte annat när det gäller Finansdepartementet, vem det är som bestämmer. På det sättet är det också i förhållandet på arbetsmarknaden. Därför behövs också ett grundskydd för arbetstagare när det gäller det här så att man vet att man har en lag i botten eller ett kollektivavtal som styr upp detta. Det tycker jag att man ska vara väldigt rädd om.
Det är sant att ju fler som kan få arbete - där har vi exakt samma uppfattning - desto mer ökar möjligheterna för bättre välfärd i Sverige. Sedan kan vi diskutera vägarna dit, hur vi når fram och konsekvenserna - eller om vi ens når resultat. Vi kan ha olika uppfattning om det. Däremot är vi nog överens om målet. Det är viktigt att också peka på det man är överens om. Det är en stor skillnad på ROT-avdrag och RUT-avdrag.
ROT-avdrag kom till för att slå vakt om en marknad som finns och som behövs när efterfrågan ökar och för att hålla kompetensen uppe - vilket man gjorde inom byggsektorn. RUT-avdrag är att skapa en marknad som egentligen inte finns i dag med subventionerade medel, som inte kommer att överleva utan fortsatt subventionering. Byggarbetsmarknaden går faktiskt för sig själv när efterfrågan är stor, men den behöver ibland hjälp att överleva för att finnas där när konjunkturen behöver den. Det är en stor och väsentlig skillnad.
Sven-Erik Österberg (S):
Visst är det bra att regelverket inte har ändrats, men det kanske är just det som är problemet i sig, om man ser att det inte fungerar som man har tänkt sig. Arbetsmarknadsministern säger att vi har ungefär samma uppfattning här, och om det vore så skulle jag kunna vara lugn, för då tror jag att det skulle sättas in åtgärder så att vi inte skulle behöva se sådant som händer just nu. Vi vet nog båda att Arbetsmarknadsverket inte är den myndighet som är lättast att styra.
Jag ser att arbetsmarknadsministern också har gjort den erfarenheten, av hans min att döma. Därför har det väldigt stor betydelse hur regeringen och ansvarigt statsråd agerar om de ser att det hela utvecklas i en annan riktning än man önskar. Därför vill jag också fråga: Vad är det för utveckling som arbetsmarknadsministern önskar?
Tycker han att det är okej att man säger upp på bredden för att det är resursbrist? Då kommer anställda att förlora sina anställningar inte på grund av att de fått förbättrad hälsa utan därför att bidraget har sjunkit så att möjligheten att jobba kvar på den arbetsplats där man har varit försvinner. Man ska vara medveten om att det i idrottsrörelsen i Sverige varje dag är ungefär 8 000 personer som gör en sådan här ideell insats. Framför allt handlar det om ungdomsverksamhet.
Nu menar jag inte att lönebidrag ska vara en försörjningskälla för idrottsrörelsen, men om man hanterar det rätt och anställer rätt personer är det en vinna-vinna-situation som man bör vara rädd om. Arbetsmarknadsministern verkade antyda att många av de funktionshindrade får jobb just nu. Ja, det är allmänt sett en väldigt god arbetsmarknad.
Men oavsett vilken kommun jag besöker finns där alltid arbetsmarknadsprojekt som involverar ganska många människor, ofta något hundratal. Det kan vara åtskilliga hundra i en stor kommun, och de personerna önskar inget hellre än att komma ut och få ett jobb. I bästa fall går de i åtgärder, men många av dem är öppet arbetslösa. Så nog finns det ett stort antal personer som skulle kunna engageras i den här typen av jobb.
Om intentionerna med lönebidraget följdes skulle de personerna kunna göra nytta i föreningslivet. I grund och botten handlar detta om vad arbetsmarknadsministern egentligen vill - han kanske accepterar det som vi ser nu för att det gynnar andra intressen eller kanske inte bryr sig så mycket och tycker att det får bli som det blir.
Vill arbetsmarknadsministern att intentionerna ska följas är det befogat att man också ger en tydlig signal från departementet till Arbetsmarknadsverket om att man inte gillar det som sker nu och att man vill ha en annan ordning. Därför vill jag nu fråga arbetsmarknadsministern: Är arbetsmarknadsministern beredd att göra en sådan insats för att den utveckling som vi har sett den senaste tiden, framför allt beträffande lönebidrag till ideella föreningar, inte ska fortsätta?
Sven-Erik Österberg (S):
Jag tar detta inlägg - det sista inlägg från arbetsmarknadsministern som jag kan bemöta i denna debatt - som ett löfte om att man från regeringens sida och från departementet är beredd att titta på det som har skett på bredden. Det är just detta jag tycker är olämpligt. Problemet med lönebidraget handlar inte bara om risken för att man får en felaktig rekrytering till ideella föreningar.
Men alltid när det finns en sådan här anställningsform kan det finnas arbetsgivare på den privata sidan som använder det till att anställa folk som kanske skulle kunna vara anställningsbara också utan lönebidrag. Detta är också en gräns som Arbetsmarknadsverket har att jobba med. Var går gränsen för hur det ska vara? Problemet finns alltså inte bara i förhållande till föreningslivet utan på hela arbetsmarknaden.
Meningen med lönebidraget är ju att en person ska bli attraktivare att anställa, men var går gränsen för hur anställningsbar personen ska vara för att komma i fråga för bidrag? Det kan vi diskutera länge och kanske vara ganska överens om. I praktiken blir det ofta en svår balansgång. Det finns skäl att titta även åt andra hållet.
Även om någon skulle hamna snett - man kan ju aldrig garantera det - kan man hur som helst säga att personen gör väldigt goda insatser i samhället och att man får god utväxling av de resurser som sätts in. Därför finns det all anledning att se över det. Jag tycker att vi har fått ett halvt löfte av arbetsmarknadsministern här. Tack så mycket!
Sven-Erik Österberg (S):
Jag vill tacka statsministern för genomgången av själva turordningen när utrikesministern utsågs. Jag förmodar, och jag har ingen anledning att tro någonting annat heller, att ni gjorde bedömningen att det inte förelåg några olagligheter när statsministern diskuterade med den blivande utrikesministern om de åtagande som fanns.
Jag skulle vara intresserad av att veta om ni någonsin diskuterade det berömda så kallade säkerhetsavstånd som ni drev så intensivt under den förra mandatperioden. Kom ni fram till att det fanns en risk att Carl Bildt låg inom det så kallade säkerhetsavståndet? Jag vet att det är en kort regeringsbildning. Det kan väl äga sin riktighet att det kan vara svårt att avveckla allting på väldigt kort tid.
Men sanningen är väl den, statsministern, att det vid utnämningen hade gått att säga att den blivande utrikesministern hade en hel del åtaganden som var olämpliga och att dessa skulle avvecklas så fort som det över huvud taget var möjligt. Sanningen i det här fallet är ju att den diskussionen inte kom upp över huvud taget förrän medierna började rapportera om vilka åtaganden som utrikesministern hade och de kopplingar som fanns.
För den står lite vid sidan av och ser det här framstår det väl som ganska tydligt att utrikesministern har lånat ut sitt namn till en verksamhet, fått väldigt bra betalt för det och inte varit speciellt noggrann med var namnet har funnits någonstans. Huvudsaken har varit att det har gett pengar. Jag tycker att hela förloppet verkar väldigt girigt från utrikesministerns sida. Det är det som gör att den här affären blir så plump. Det gör att det finns ett brett och massivt stöd även långt ute i den borgerliga pressen, och i den blåa pressen också.
De tycker att det här är chikanerande för ämbetet i sig. Jag skulle vilja ha svar på frågorna om säkerhetsavståndet och varför statsministern inte gick ut och sade att det här skulle avvecklas när ni ändå var så medvetna om vad som förelåg. Jag förstår att ni måste ha förstått att det fanns problem i den här bilden.
Sven-Erik Österberg (S):
Jörgen Johansson säger att om jag ansluter mig till det som Jörgen Johansson säger här kommer patienter att jubla i Västmanland. Jag tvivlar på det. Det är ju inga patienter i Västmanland som har jublat över Jörgen Johansson och det agerande som har varit. Jag kan berätta mer om det, men jag ska inte göra det här.
Det som är viktigt med hela frågan om sjukvård och olika alternativ är ändå det besked - jag vill återvända till det - som gavs i den sista darrande minuten av en intensiv valrörelse. Det fanns ett stort intresse för frågan om akutsjukhus skulle säljas ut eller inte, och den nuvarande statsministern gav beskedet att det inte skulle ske med en borgerlig regering. Det beskedet gavs direkt till miljontals svenska tv-tittare. Det var ett lugnande besked.
När det gäller att sälja ut sjukhus och lägga ut dem på marknaden, som det ytterst handlar om, har socialministern en naiv inställning när han säger att om man öppnar upp för det blir det bättre och lika vård för alla. Socialministern vet väl lika väl som andra vilka det är som har råd att skaffa sig försäkringar och bättre sjukvård. Erbjuds det ytterligare tjänster och du har en försäkring kan du få eget rum och du kan få bättre mat. Se hur det fungerar i länder som har detta försäkringssystem.
Sätter man in näsan i USA är den första frågan man får om man är sjukförsäkrad ifall det händer något, så att det inte drabbar den man besöker. Första frågan när man är där är inte hur man mår utan om man har en sjukvårdsförsäkring, så att man vet om man ska köra till ett A- eller B-sjukhus. Så fungerar det i de länder som har det utpräglade försäkringssystemet. Det är blå dunster som socialministern försöker slå i svenska folket att det ska ge en mer likvärdig vård om man öppnar för det här.
Det handlar inte om alternativa former. Jag har inget emot om någon driver en läkarstation eller en mottagning med särskild specialitet på uppdrag av landstinget i privat regi. Där finns det ju full kontroll, och vården är på villkor som är lika för alla. Det är det som fungerar. Det är ju något helt annat som ni har diskuterat.
Sven-Erik Österberg (S):
Det senare beror naturligtvis på hur det utformas och hanteras. Det vet vi i dag ingenting om. Jag blev lite besviken när arbetsmarknadsministern för kanske någon månad sedan - tiden går fort eller sakta beroende på hur man ser på det - sade att det skulle vara en enmansutredare och att det hela var mest av teknisk karaktär. Jag tycker att det finns en massa ideologiska frågor som mycket väl skulle ha lämpat sig för en bredare utredning när man tittade på det här, hur det hade varit. Vi får väl se vad som händer. Sista ordet är kanske inte sagt.
Sedan gällde det attraktionskraft. Det var inte tillräckligt attraktivt när arbetsmarknadsministern blev minister, så att säga. Det var fortfarande 700 000 som inte fanns där. Ja, om det hade varit viljan från regeringen och arbetsmarknadsministern hade man väl inte startat med att höja avgiften med 300 procent och försämra regelverket. Det är väl ingen som har trott att attraktionskraften skulle bli starkare hos a-kassan i det läget.
Om det var meningen och vi ska anklagas för att vi inte hade gjort försäkringen tillräckligt attraktiv, så att alla var med, kan man ju säga att starten från den här regeringen verkligen inte gick åt det hållet. Det är väl där som jag tycker att jag har min poäng. Littorin är inte bara bekymrad över att det är 700 000 som inte är med. Han vill ha ett annat system. Det är det som ligger i grund och botten.
Arbetsmarknadsministern startade sin karriär inom regeringen genom att säga att han ville ha en obligatorisk a-kassa av det skälet. Sedan har det naturligtvis blivit förtjänstfullt att peka på att man är orolig för att många lämnar och att inte alla omfattas av trygghetssystemet. Det har ju kommit in som senare argument. Det får väl vara som det är i den här diskussionen.
Jag kommer i varje fall att fortsatt noga följa vad som händer med den svenska modellen och oron när det gäller detta. Jag tycker att vi har och har haft en modell i Sverige som vi ska se till att vara rädda om. Jag har sett de ingrepp som har gjorts på arbetsmarknaden som att regeringen egentligen bara har stökat till det här för att reta upp den ena parten. Nu är jag rädd att modellen också riskerar att rasa så småningom.
Sven-Erik Österberg (S):
Om arbetsmarknadsministern snabbt vill återvända till debatten kan jag ju skriva en ny interpellation så att vi kan diskutera igen! Men det kanske inte var det som var avsikten. Jag skämtar lite grann. Jag förstår vad Littorin säger. Detta med låglönemarknader är intressant. När diskussionen om a-kassan gick som hetast pratades det om vad det blir för nya jobb genom att man sänker a-kassan. Jag minns en debatt väl som jag var med i på TCO där bland annat Lars Calmfors, som regeringen hänvisade mycket till, var med.
Han fick frågan av mig vilka nya jobb detta skapar. Han sade att sänkt a-kassa i sig inte ger några nya jobb, men det kommer att påverka lönebildningen att man får en press nedåt på de lägsta lönerna, vilket skapar ett antal nya arbetstillfällen. Det är det som är vitsen med hela fördyrandet av a-kassan. Den kopplingen ser jag också ganska tydligt när det gäller försäkringsmässigheten. Littorin erkänner det nu själv - till 75 procent i varje fall - även om han tror att följderna blir mindre än vad jag befarar.
Vi får väl se vem som får rätt. Hur stor försäkringsmässigheten och kostnaderna blir beror ju också på hur detta utformas. Att differentieringen inte har gett resultat har jag talat om förut. Den var ju så pass liten. Å andra sidan kan vi säga att vi har en stor del av lönerörelsen kvar i och med de så kallade nollavtalen. Man vet inte var de hamnar någonstans. Svenskt Näringsliv oroar sig verkligen för vad nollavtalen ska innebära. Det behöver de inte vara oroliga för. Det kan de ju hantera själva genom sitt chefskap.
Men när det gäller nollavtalen ber de i princip andra om hjälp trots att de helt och hållet kan ha dem i sin hand. Det finns inte ens någon strejkrätt när det gäller nollavtalen, utan företagen kan bestämma själva. Dock är det är svårare gentemot mot dem som sitter i rummet bredvid än mot ett kollektiv som finns på ett verkstadsgolv någonstans. Det är väl så det fungerar i arbetsgivarnas värld, kan jag tänka mig. Jag är orolig för detta och försäkringsmässigheten. Var så säker, arbetsmarknadsministern, jag kommer att följa detta!
Vi kommer med all säkerhet att ha fler debatter om detta även om jag inte ska skriva en ny interpellation i morgon. Vi återkommer i höst!