KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
25 apotek är hotade på landsbygden. Regeringen har inrättat ett glesbygdsstöd för att landsbygden inte ska drabbas av apoteksdöden. Men bidraget räckte inte för att apoteket i Lima skulle vara kvar.
Den 29 juni kunde man läsa i Svenska Dagbladets Näringsliv att ytterligare 25 glesbygdsapotek är i riskzonen för att läggas ned, och det har inte blivit mycket bättre sedan dess. Ändå kan man när man lyssnar på ministerns svar på ett eller annat sätt känna att regeringen och ministern är ganska nöjda.
Ministern, och övriga regeringen, är ganska nöjd, särskilt mot bakgrund av att de konstaterat att tillgängligheten till läkemedel ökat geografiskt. Sedan tar statsrådet upp tre små tätorter som exempel. Insjön får man säga är ett ganska känt handelscentrum, och såväl Grebbestad som Mellbystrand är välbesökta badorter.
Just de tre orterna tas av någon anledning upp som exempel, det vill säga orter där oerhört mycket folk vistas vissa tider av året. När marknaden numera styr tillgången på läkemedel är det precis det som blir resultatet. Det är ministern nöjd med.
I min hemkommun hade vi före reformen två apotek. Där finns fortfarande två apotek. På tätorter liknande Grebbestad, till exempel Norrhult-Klavreström, som inte skiljer så jättemycket vad gäller invånarantalet, har det minsann inte öppnats några nya apotek.
Snarare är det tvärtom. Med tanke på det befolkningsunderlag som finns är risken ganska stor att de två apotek som i dag finns i kommunen på sikt konkurreras ut - eftersom de konkurrerar på en marknad.
I dag kan man köpa receptfria läkemedel överallt - ingen har någonting emot det - och därför ökar konkurrensen om kunderna. När såväl Ica och Konsum som bensinmackar, och alla möjliga andra för den delen, tillhandahåller de vanliga receptfria läkemedlen finns det ingen anledning att besöka apoteket.
Det slår undan fötterna för apoteken i de små tätorterna och på landsbygden. Det är det som det i grund och botten handlar om. Man kan inte bortse från att apotek läggs ned.
När man läser det skriftliga svaret från ministern känns det som att Alliansen inte alls är orolig för framtiden vad gäller apoteken på landsbygden.
När man sedan tar del av den utredning som ska göras angående apoteksombuden, som ju är ett bra komplement på orter där det inte finns några apotek, verkar det som att även de ska konkurrensutsättas. Är inte det syftet med ytterligare en utredning?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ministern säger att regeringen inte kan garantera att alla apotek finns kvar i evighet. Det visar tydligt att alliansregeringen är nöjd med apoteksreformen och att apoteken, det vill säga vår medicin, nu finns på den öppna marknaden. Jag vågar påstå att medicin inte är vilken handelsvara som helst.
Det är just därför det är så oerhört viktigt att det finns apotek i hela landet, även på landsbygden. Det är detta som är hotat.
Trots det här stödet, som inte räcker så långt på sikt, finns det en ganska stor risk att det längre fram i tiden inte kommer att finnas några apotek där. Mot bakgrund av det nya uppdraget till Läkemedelsverket gällande apoteksombuden finns det en risk för konkurrensutsättning, som jag uttolkar svaret från ministern.
Jag vet inte hur man annars ska tolka det ålagda uppdraget. Min andra fråga gällde arbetsmiljön. Det är naturligtvis oerhört viktigt för varje anställd att få kompetensutveckling, som ministern säger. Men den största bristen gäller personalen. Man har slimmat organisationerna ganska rejält.
De arbetsmiljöundersökningar som gjorts 2011, 2012 och 2013 visar att personalen i sin vardag känner att det blivit tuffare och tuffare för varje år.
Förra året var det uppåt 60 procent som svarade negativt, det vill säga att man inte hinner med kunderna för att det är för stressigt och för lite personal. När personalen säger att man inte har informationsteknik och datorer så att det räcker blir man som kund och konsument helt förfärad.
Hela apoteksverksamheten bygger på tillgång till datorer och informationsteknik. Det här borde oroa ministern betydligt mer än vad jag märker av interpellationssvaret. Det här hänger samman med att vi kunder ska få bra service. Jag tror att var och en vet hur det är i livet vid olika tillfällen när det blir för stressigt.
Det är då ganska lätt att göra fel. Man utsätter nu den viktiga och kompetenta personalen för en marknad och en slimmad organisation som gör att deras vardag inte fungerar. Det är inte marknaden som ska styra tillgången till medicin. Det finns en anledning till att staten är med och reglerar.
Vi ska kunna vara med och styra personaltätheten på apotek i hela landet. I dag är det marknaden som gör det. Alla företag på marknaden vill tjäna pengar. Det är inte så konstigt. Då slimmar man sin organisation, och då hjälper det inte med de regler som är uppsatta. Det handlar om att man ska få vinst.
Detta borde ministern ta till sig mer av - för att skapa trygghet för kunderna och en bra arbetsmiljö för de anställda.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ministern undrar här i kammaren om det är någon som kan garantera att vi för alltid ska ha så och så många apotek. Det är ett sätt att argumentera som man kan använda när man inte har tillräckligt bra argument. Det vore bättre att ge sig in på själva sakfrågan. Att vi behöver fler farmaceuter inför framtiden är tydligt och oerhört viktigt.
Men sanningen är att det inte har blivit fler farmaceuter, trots att det som ministern säger har öppnats många nya apotek. Det är snarare tvärtom, att en och annan har fått gå hem. Det säger en del om arbetsmiljön. Apropå det här experimentet på apoteksmarknaden får jag käcka små erbjudanden på min mobil; numera ska man ju vara medlem och så.
50 procents rabatt på veckans vara, var det senaste. Förra veckan var det 40 procent på veckans vara. Veckan dessförinnan fick jag 20 procent på saffran och senap. Köp två och få 25 procents rabatt, har jag också fått läsa. Erbjudandena är många. Detta är inget som apoteken behöver hålla på med. Det är helt fel. Det finns så många andra butiker som jobbar med exakt dessa saker.
Låt dem få fortsätta göra det. De livsviktiga medicinerna är ingen handelsvara som helst. Se till att de finns tillgängliga för alla medborgare i hela Sverige så att ingen ska behöva köra runt till tre fyra apotek för att till exempel införskaffa vanligt kortison på recept.
Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller skogen känner interpellanterna väl till det paket som har lagts fram. Det handlar om att i det akuta skedet se till hur man snabbt kan få fram tillräckligt med skogsmaskiner och avverkningsresurser och också hur man ska kunna ta till vara detta virke så att man i första hand räddar värdet på det. Vi vet att sågtimmer inte får ligga för länge i skogen. Det handlar också om förvaring.
Även stöd till vägar finns med och så vidare. En rad olika insatser har gjorts. Det gäller bland annat transportstöd för att detta virke ska kunna fördelas över landet så att det inte skapas problem på andra ställen. Detta gäller det akuta skedet. Jag är väl medveten om att det kommer att vara översysselsättning i den här regionen när man tar vara på virket. Men vi vet också att det kommer en tid senare då det kommer att avverkas mindre. Det måste också finnas en beredskap för det.
Det kommer i nästa skede. Det handlar också om de enskilda skogsägarna. Det handlar bland annat om hur skogskontot ska se ut och vad man kan göra i fråga om det för att lindra. Detta är lite grann av det som kommer steget efter och som inte är lika akut. Det handlar om återplantering som kommer att vara en stor fråga. Ska man ha bara granskog där nere? Vi bör också föra en diskussion om huruvida man ska ha mer av blandskog. Ni känner till hela den debatten lika väl som jag.
Jag tycker att det system och den linje som finns i detta ändå är att insatsen från regeringens sida är att man ska se till att de som har drabbats också kommer så väl ur detta som det över huvud taget är möjligt med tanke på den kris som de har haft. Till sist skulle jag vilja säga att en sådan här händelse föranleder att man måste fundera. Det är inte bara fråga om elledningar och telefonledningar. Vi måste också fundera på beredskapen på landsbygden över huvud taget. Hur har vi det själva i våra hus?
Vad kan vi göra där för att underlätta och ha en bättre beredskap? Det kan vara fråga om att man har någon form av reservvärme. Jag tycker att det har blottats att många enskilda har varit väldigt utlämnade i och med att det inte har funnits några alternativ. Jag tycker att vi skulle ha en debatt om att vi ska vara bättre rustade när det händer nästa gång, vilket vi hoppas att det inte gör, men man vet aldrig.
Sven-Erik Österberg (S):
Den sista frågan är jag inte beredd att svara ja på rakt upp och ned. Det är en ganska komplicerad fråga totalt sett. Jag tror ändå, och det har jag sagt, att det är viktigt om vi ska ha en hälsosam försäkringsbransch, där man tycker att försäkringar fungerar på ett rimligt sätt, att vi också klart ser att den alltid kommer att fokusera på vilken risk det finns inom det område man försäkrar och vad man kan begära att hela kollektivet bidrar med till minoriteter inom försäkringsdelen.
Det är den avvägning som ett försäkringsbolag alltid måste göra för att vara konkurrenskraftigt på området. Sedan kan vi naturligtvis ha åsikter om hur hög försäkringspremien är. Det finns också en möjlighet att prova det i Marknadsdomstolen, vilket Konsumentombudsmannen kan göra om man tycker att det är oskäligt. Det är väl någonting som man kan fundera på, om man i det enskilda fallet tycker att det här är oskäligt. Jag vet inte vilka möjligheter som finns. Jag kan inte och ska inte gå in i det enskilda ärendet utan diskuterar mer principen.
Jag har i övrigt inte så mycket mer att säga utan jag tror att debatten får gå vidare. Men jag kan till sist säga till Siw Wittgren-Ahl att jag kommer att följa utvecklingen och se vad som händer vidare inom det här området. När jag har mina träffar med försäkringsbranschen ska jag också lyfta fram och ventilera frågan med dem för att höra hur de ser på den. Jag tror att det också kan vara en nyttig och bra diskussion där man kan ha en bra dialog om det här.
Det är klart att det också åvilar försäkringsbolag ett ansvar att diskutera med sina försäkringstagare varför man har så hög skaderisk inom ett område, på vilket sätt man kan hjälpas åt för att få ned den så att de också får billigare premier. Det tror jag också är ett intresse som försäkringsbranschen har. Jag tar med mig den frågan i mitt fortsatta arbete.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag har noterat att bland annat, eller kanske framför allt, Tobias Krantz i högerpaktens interna arbetsfördelning har blivit tilldelad rollen att smutskasta svensk statsförvaltning. För denna uppgift har han gått in med stor frenesi och även envishet. Det här är ett klassiskt arbetssätt, har jag också noterat. Det går ut på att vagt formulerade och även bristfälligt underbyggda påståenden besannas om de bara upprepas tillräckligt många gånger.
I det här fallet handlar det om att formulera ett batteri av återkommande interpellationer och frågor, vilket jag också har noterat. Efter att ha tagit del av det här kan jag konstatera en sak: Det är uppenbarligen inte svensk statsförvaltning som förfaller, utan det är på gränsen till att det är riksdagens interpellationsinstrument som förfaller.
Att alltid i varierande ordalag formulera samma interpellation om och om igen, trots att de redan besvarats, vittnar inte om att man vill försöka föra en seriös debatt om det här och om framtida utmaningar för svensk statsförvaltning, som är oerhört viktigt, utan det vittnar om viljan att till varje pris driva kampanj och försöka plocka kortsiktiga politiska poäng. Det är ungefär så alliansen agerar i den här frågan.
Det här är tröttsamt på ett sätt, och jag kan konstatera att också Tobias Krantz tycker att det är tröttsamt eftersom han inte är här och vill diskutera sina egna interpellationer. Det är en sak som jag tycker att jag kan notera här. När det gäller själva sakfrågan sägs det i interpellationen att utnämningspolitiken strider mot regeringsformen. Det tycker jag är en allvarlig anklagelse.
Om det låg några fakta bakom påståendet vore det minst sagt uppseendeväckande. Det håller jag med om. Nu är det ju inte så. Det är förtjänst och skicklighet som ligger i botten när vi gör utnämningarna, och det är helt avgörande när nya myndighetschefer utses. Sedan sägs det i svepande ordalag i interpellationen att regeringen agerar grundlagsvidrigt, och det mot bakgrund av tre utpekade personer som i år har anställts som myndighetschefer.
Det är inte första gången som man också använder sig av tekniken att peka ut enskilda personer som påstås bevisa det ena eller det andra. Som jag sade till Tobias Krantz i interpellationsdebatten redan den 30 maj tycker jag att man bör vara varsam med att dra den här typen av slutsatser, och jag har precis samma uppfattning i dag. I interpellationen står det till exempel att det är en statsrättslig revolution som pågår.
Att försöka föra en seriös debatt utifrån den typen av ogrundade påståenden känns ganska meningslöst egentligen. Man sätter sig ned och funderar på vad man ska säga som svar. Låt mig bara för protokollets skull säga att det naturligtvis kan vara mycket meriterande att ha erfarenhet från chefsarbete i exempelvis Regeringskansliet. Därför kan exempelvis ett statssekreterarjobb mycket väl vara en lämplig merit för ett myndighetschefsjobb framöver. Det tycker jag hänger väldigt nära ihop och har full acceptans i alla lägen.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag vill vara väldigt tydlig och säga till Stefan Attefall att den enda jämförelsen som jag gör med det privata näringslivet - det finns massor som skiljer, det tror jag att vi är helt överens om - är hur utnämningarna lyckas och resultatet av dem. För övrigt tror jag att vi är överens om att det kan skilja väldigt mycket. Jag skulle också vilja säga till Helena Bargholtz att jag bara har noterat att Tobias Krantz inte var här. Om han har ett skäl till det så faller naturligtvis ingen skugga på honom från min sida. Det vill jag också förtydliga. Alla har rätt att vara borta om de har skäl för det. Så är läget.
Man blir ju mer och mer tveksam om huruvida alliansen kommer med enhetliga förslag eller vad som händer på detta område, men jag hoppas det. Jag ska inte fördjupa mig i det. Men jag noterar att det finns en massa inlägg från olika håll om hur man vill ha detta. Det tycker jag bara visar hur komplex denna fråga är. Och det gäller att borra vidare i detta.
Jag har också noterat att man har föreslagit att utnämningsmakten skulle ligga på riksdagen. Utan att vara expert på det här kan man undra hur det ska fungera om det är regeringens myndigheter och riksdagen ska vara bevakande och granska regeringen om man själv har tillsatt cheferna i regeringens myndigheter. Det kan jag inte få att gå ihop. Ett sådant utspel och ett sådant uttalande som jag har sett någonstans är nästan huvudlöst utifrån hur vår konstitution ser ut.
Det bevisar väl också att det faktiskt är kunniga och insatta personer som bör fundera ordentligt på hur detta hänger ihop med granskning och ansvar och vem som kan ställa vem till svars när det gäller detta. Jag ser gärna att det blir en fortsatt debatt. När jag har granskat detta och sett tillvägagångssättet, så finns det väldigt många saker att peka på som jag tycker står på ganska stark grund.
Men, som sagt var, vi är också öppna för att i framtiden se vilka ändringar som har gjorts. Men jag tycker att det ska göras ordentligt av Grundlagskommittén eftersom det är en så väldigt stor och viktig fråga i svensk politik och i svensk statsförvaltning. När det gäller regeringens sätt att styra riket är det väldigt avgörande var man sätter ned foten. Detta ska ju fungera oavsett vem som har regeringsmakten. Och det är viktigt att det fungerar åt alla håll.
Sven-Erik Österberg (S):
Det sista Helena Bargholtz sade ligger i den allvarliga gränszonen. Jag noterade det själv också. Det är därför jag tycker att det är bra att man har en debatt om det, och det är också därför det finns skäl för mig att ta upp med myndighetscheferna när jag träffar dem att man måste vara väldigt noga med var gränsen går för den som handlägger det uppdrag man har som myndighet att verkställa den politik som har beslutats i denna kammare och av regeringen så att det också kommer svenska folket till del.
Det här är någonting som är viktigt att peka vidare på och också se till att det fungerar i sin helhet. Jag skulle återigen vilja peka på att det här är komplext. Jag är tveksam till en sådan kommission som Helena Bargholtz talar om. Vi ser på andra ställen att man ska ha granskningsnämnder och ska göra bedömningar i medievärlden och på andra ställen också. Det ger också ett slags utrymme för var gränsen går någonstans.
Jag tror inte att vi blir så värst behjälpta av det. Jag tycker heller inte att frågan är så komplicerad, så svår och så anmärkningsvärd att en vanlig debatt och en vanlig diskussion - att så att säga fortlöpande följa frågan - inte skulle vara tillfyllest. Jag upplever inte att det är något jätteproblem på något sätt utan att det faktiskt är ganska god kontroll på läget. Dessutom är jag tveksam till att en kommission skulle rätta till det här.
Då skulle man ytterligare politisera detta i den efterföljande debatten om beslutet var rätt. Jag tycker att det här på det hela taget faktiskt fungerar ganska väl.
Sven-Erik Österberg (S):
När det gäller den sista frågan kan jag säga att vi gör det på ett ytterst seriöst sätt. Först och främst är det ingen som sägs upp, utan alla kommer att behålla sina arbeten. Utredningsmannen Gert Persson har tittat på detta, och det kommer att finnas en särskild kommission som får i uppgift att särskilt titta på dem som väljer att inte följa med de myndigheter som flyttar ut, för att också de ska få en omsorgsfull behandling som ett led i statens tjänst.
Sedan skulle jag vilja peka på det som sades om utländska besökare och så vidare. Ja, det förekommer väl alltid artighetsfraser och sådant. Jag känner i allra högsta grad till detta. Ett slående exempel är dock när utländska delegationer skriver och anhåller om att få besöka oss för att de vill studera den svenska förvaltningspolitiken närmare och se hur vi hanterar våra myndigheter.
Bara för att ta ett exempel kan jag berätta att det franska finansutskottet under dess borgerlige ordförandes ledning var här för någon månad sedan och tittade på bland annat hur vår budgetprocess med de svenska myndigheterna fungerar. Han frågade mig ytterst seriöst: Hur beter ni er för att de svenska myndigheterna inte på eget bevåg bara ska förverka de pengar som de har till förfogande? Sedan hade vi en lång diskussion om det.
Jag kände då att vi på den punkten kommit lite längre, alltså när det gäller att hantera de ekonomiska bitarna gentemot våra myndigheter, just med tanke på de problem som de har i Frankrike. De besöken är alltså inte bara artighetsvisiter, utan vi för naturligtvis ingående diskussioner om de fördelar och nackdelar som finns med olika modeller. Sammantaget tycker jag att svensk statsförvaltning står sig mycket väl i de diskussionerna.
Det innebär inte att allting är perfekt i Sverige och att vi skulle slå igen någon dörr och säga att vi inte har någonting att lära. Det är klart att vi har att lära. Vi ska alltid vara lyhörda. Vi ska ha både ögon och öron öppna för vad som händer i vår omvärld och se på vilket sätt vi kan förfina vårt system. Någon annan inriktning har jag aldrig haft när jag utfört uppdraget.
Sven-Erik Österberg (S):
Stefan Attefall har i interpellationen ställt tre frågor till statsrådet Jens Orback. Den första frågan gäller vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att garantera att alla invånare i Stockholmsregionen får en möjlighet att genom en folkomröstning påverka införandet av trängselskatt i Stockholm.
Den andra frågan gäller vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att valsedlarna i Stockholms stads planerade folkomröstning om permanentandet av trängselskatter ska utformas på ett sätt som gör att den fråga som ställs i folkomröstningen inte är ledande.
Den tredje frågan slutligen gäller vilka åtgärder statsrådet avser att vidta för att tillförsäkra att båda sidorna i folkomröstningskampanjen om permanentandet av trängselskatter i Stockholm ges samma förutsättningar att genomföra kampanj och utforma sitt eget informationsmaterial, inklusive baksidan på valsedeln. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på denna interpellation.
Alla de tre frågor Stefan Attefall ställt tar sikte på formerna för kommunala folkomröstningar, och mitt svar i dag är begränsat till den saken. Behovet av särskilda regler kring förfarandet vid kommunala folkomröstningar hade diskuterats i flera år när lagen om kommunala folkomröstningar infördes.
För att undvika eventuella konflikter om den formella hanteringen togs grundläggande bestämmelser om själva förfarandet in i den särskilda lagstiftningen. Kompletterande bestämmelser om fullmäktiges handläggning arbetades in i 5 kap. 23 § kommunallagen .
Av dessa regleringar framgår att det är fullmäktige som har den exklusiva och formella rätten att avgöra om en begärd folkomröstning i en lokal fråga ska hållas eller inte. Lagregleringen är begränsad till de mest grundläggande momenten i omröstningsförfarandet. Därutöver är det fullmäktige som ska fatta beslut om de ytterligare föreskrifter som kan behövas för att genomföra omröstningen.
Frågor som sammanhänger med en folkomröstning är alltså en angelägenhet för den kommun där initiativet om en folkomröstning väcks. Som framgår av propositionen Lokal demokrati är det fullmäktige och inte någon annan som ska bestämma frågeställningarna och svarsalternativen. Mot denna bakgrund avser jag inte att ta några initiativ med anledning av de ställda frågorna.
Sven-Erik Österberg (S):
Jag kan inte låta bli att tycka att det här är en jätteintressant diskussion. Det är synd att jag har slutreplik. Jag skulle kunna fortsätta. Det här är så intressant, Stefan Attefall - också Hebyexemplet. Ja, i och för sig krävs det att regeringen ska ta ett beslut som ska verifieras av riksdagen. Det är väl egentligen det som har skett.
Men hela tiden fördes det intensivt fram i debatten, inte minst från Stefan Attefalls parti jämte andra partier, att det är folkomröstningen som gäller, punkt slut! Folkviljan måste ha sin framgång. I den debatten fanns det ingen som helst tanke på att de omkringliggandes åsikter skulle gälla. Det var fråga om dem som hade folkomröstat. Sala kommuns invånare hade ingenting att säga till om. Inte heller hela Uppsala län fick ta ställning till om de ville ha Heby eller inte - om man ska sätta frågan på sin spets.
Kommunen bara "kom dit". Kommunen var i och för sig välkommen, kan vi konstatera. Men om man ska sätta frågan på sin spets hade Uppsala län ingenting att säga till om. Det gör det naturligtvis komplext. Det fanns en riksdagsmajoritet som tyckte att kommunen skulle byta säte. Man var till och med beredd att göra våld på indelningslagen för att få sin vilja igenom i det läge som var.
Det finns en majoritet i riksdagens kammare för att införa trängselskatt i Stockholm. Det finns en likhet i detta. Om det begås fel och Stefan Attefall tycker att regeringen inte handlägger eller agerar på rätt sätt kan vi säga att vi har varit lika goda kålsupare i den debatt som har varit. Beroende på vilken fråga det gäller är tydligen sakfrågan viktigare än principfrågan - om det hela sätts på sin spets.
Den här debatten kan väl ha det goda med sig att den stämmer till viss eftertanke om vad lokala folkomröstningar får för följder, om det är den bästa ordningen som råder just nu, om en ordentlig folkmajoritet ska få igenom sin fråga eller inte. Den diskussionen återkommer jag gärna till, Stefan Attefall.