Anna-Karin Hatt (C):
Just nu blandas äpplen, päron och nästan clementiner i den här debatten. Det är inte alldeles enkelt att ge svar på alla de frågor som Annika Lillemets ställer, för hon ställer frågor om allt ifrån it-infrastruktur till it-säkerhet och försvarstänkande. Det är väldigt många olika frågeställningar på en och samma gång.
Tietohaveriet, som du nämner både i interpellationen och i ditt debattinlägg, var en allvarlig händelse som inträffade i november 2011. Den innebar att it-företaget Tieto drabbades av ett tekniskt fel, vilket fick konsekvenser för ett femtiotal kunder, däribland Bilprovningen, Apoteket och några kommuner i Stockholms län. Då ställer du, Annika Lillemets, frågan om det är rimligt att anlita privata företag till sådana samhällskritiska tjänster.
Mitt svar är: Ja, det kan det vara under vissa förutsättningar. Det man ska komma ihåg när det gäller Tietohaveriet är att det som hände var att två olika minneskretsar i ett datalagringssystem upphörde att fungera, vilket ledde till driftstopp för ett stort antal servrar. Det som låg bakom felet var alltså bristande hårdvara.
Minneskretsarna kunde lika gärna ha suttit i en server någonstans i offentlig sektor. När Lillemets säger att en statligt ägd infrastruktur skulle ha garanterat att ett problem som det som inträffade i Tieto aldrig skulle kunna hända undrar jag vad hon baserar det på. Mig veterligen finns det inget som säger att offentlig it-utrustning krånglar mindre än privat.
Tietohaveriet fick stora konsekvenser, men inte för att det var ett privat företag som drabbades. Det som gjorde just detta haveri speciellt allvarligt var att det var så många olika funktioner som drabbades. Det är mer en följd av ökad koncentration av it-drift och andra it-relaterade tjänster, exempelvis molntjänster. Då kan man ställa sig frågan: Är detta något negativt?
Själva haveriet är förstås negativt, men är det något negativt att koncentrera it-tjänster i allmänhet? Som så många andra gånger måste man väga fördelar mot nackdelar. En uppenbar nackdel är att konsekvenserna kan bli stora om en samlad it-drift drabbas av störningar, men fördelarna får man inte glömma bort. Tidigare var det inte ovanligt att en enda fysisk dataserver hade en enda uppgift.
För att tillgodose en myndighets eller ett företags alla behov kunde det alltså behöva finnas en lång rad datorer som alla körde dygnet runt med endast en eller ett fåtal tjänster.
I dag, med så kallade virtualiserade servrar, kan en enda kraftfull fysisk server ersätta en lång rad fysiska datorer, vilket leder till stora vinster för miljön samtidigt som it-driften blir mycket billigare. När offentliga myndigheter upphandlar it-drift är det väldigt viktigt att man också väljer den servicenivå som man vill ha.
Om man upphandlar en samhällskritisk tjänst har man också ansvar för att det i det avtal man ingår också finns en garanti för att man blir prioriterad om något händer.
Exakt hur de affärsmässiga avtalen såg ut mellan Tieto och deras kunder kan varken du eller Annika Lillemets veta, men vi kan båda veta att myndigheterna har ett stort ansvar för att se till att upphandla den it-drift och den servicenivå som man behöver, så att man inom en viss, bestämd tid kan veta att ett problem börjar åtgärdas och att en viss tjänst inte får ligga nere onödigt länge.