Erik Ullenhag (L):
Låt mig först understryka en sak som är viktig för debatten. Amineh Kakabaveh säger att vi är sämst i Europa på utrikes födda kvinnor. Det är inte riktigt sant. Vi har drygt 60 procent i sysselsättningsgrad bland utrikes födda kvinnor. Det är till och med så att denna siffra är bättre än vad den är för inrikes födda kvinnor i vissa sydeuropeiska länder. Vi har rader av länder i Europa som har en rejäl hemläxa att göra när det gäller att få in utrikes födda kvinnor på arbetsmarknaden.
Däremot ligger vi dåligt till vad gäller arbetskraftsdeltagande bland utrikes födda, och vi ligger också rejält dåligt till vad gäller skillnaden mellan utrikes och inrikes födda. I antal och i procentandel ligger vi dock relativt bra till jämfört med andra länder. Dock är detta alldeles för uselt. Att vi för utrikes födda kvinnor ligger på en sysselsättningsgrad på 60 procent är inte bra.
Det är också en del i hur vi ska klara den framtida välfärden och tillväxten, att se till att ta till vara all den kunskap och erfarenhet och alla de möjligheter dessa kvinnor har.
Sedan välkomnar jag den tillnyktring som verkar finnas från Amineh Kakabavehs sida, för en anledning till att vi har den sysselsättningsgrad vi har bland utrikes födda kvinnor och en anledning till de integrationsproblem vi har tycker jag är att man tidigare har fört en integrationspolitik från socialdemokratin, Vänsterpartiet och de rödgröna samarbetspartierna som fokuserade för lite på jobb och för lite på kunskap i svenska språket.
I all välmening såg man människor som flydde eller invandrade till vårt land som svaga individer som behövde hjälp. Man ställde snarare frågan vilket bidrag de skulle ha än vad de kunde bidra med. Det är denna grundläggande förändring vi försöker göra: Alla människor som flyr eller invandrar till Sverige ska ha möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Vi hade under en period regelverk som var rätt absurda - asylsökande var till och med förbjudna att arbeta - och som denna regering har avskaffat.
Det är klart att det sänder en väldigt konstig signal om jag flyr från Mogadishu eller Teheran, kommer till Sverige och säger att jag vill försöka jobba under asyltiden men får svaret att det är förbjudet. Vi hade under rätt lång tid ett sådant regelverk att jag först skulle gå på svenska för invandrare, och sedan fick jag söka jobb. Där gör vi en grundläggande förändring av integrationspolitiken utifrån hur den såg ut under socialdemokratins tid, då Vänsterpartiet också hade inflytande.
Allra sist bör man väl vad gäller denna del säga att vi inte har hittat alla lösningar. Det är därför vi tar fram en ny integrationspolitisk strategi, och vi behöver göra betydligt mer.
I den meningen vill jag hålla med Amineh Kakabaveh: Det är en frågeställning hur vi ser till att ha en etablering för folk som nu kommer som är mer inriktad på hur individen och utrikes födda kvinnor snabbare kan komma i jobb, och en annan frågeställning är hur vi stärker människor som har fastnat i ett långvarigt utanförskap och aldrig kommit in.
Hur ser vi till att de mammor som i dag går med sitt barn till apoteket eller Försäkringskassan, där barnet hjälper till med svenska, kan komma in i samhället på allvar, lära sig svenska och få ett jobb? Det kommer också att vara en del av den integrationspolitiska strategin. Där det fortfarande finns någonting för dig, Amineh Kakabaveh, att fundera på är inställningen. Du återkommer till lågstatusjobb och arbeten som lite grann inte skulle vara tillräckligt bra.
För mig är kärnan att vi måste fundera på hur vi ser till att riva trösklar och ta bort hinder. Hur ser vi till att ha en utgångspunkt så att människor som har kommit hit ska kunna komma in och få ett jobb? Skillnaden mellan att ha ett jobb att gå till och inte ha det är det som är den stora bristen på frihet för många av de utrikes födda kvinnorna.