KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonny Cato (C):
Jag vill nästan börja med att be utskottet om ursäkt för att jag har begärt många repliker och tagit upp mycket tid här i dag, men det här är en otroligt viktig fråga för mig. Det är ett paradigmskifte som vi för första gången har fått möjlighet att diskutera, så jag hoppas att det är okej för den här gången. Att vara liberal är något som förpliktar. Sverige har i många år haft en human, medmänsklig och inte minst liberal migrationspolitik som hjälper människor på flykt.
Även om Centerpartiet och Liberalerna ibland har haft olika syn på migrationspolitiken - inte minst det senaste året - har vi delat ett genuint engagemang för några av vår tids absolut mest utsatta flyktingar. På Liberalernas hemsida står det i detta nu: "Det behövs fler lagliga vägar till Europa. Fler kvotflyktingar måste få skydd, vilket skulle gynna kvinnor och barn."
Det blir därmed uppenbart att Liberalerna har valt ministerposter före sin egen politik. Förra året kom 3 200 kvinnor till Sverige som kvotflyktingar, och nästa år ska det vara totalt 900 kvotflyktingar.
Att kalla sig liberal förpliktar, och jag tycker att Liberalerna har förbrukat rätten att kalla sin migrationspolitik just liberal. Jag har en uppriktig fråga. När jag lyssnade på Mauricio Rojas anförande lät det som att ledamoten står bakom migrationspolitiken i Tidöavtalet till punkt och pricka. Min fråga är därför: Hur många kvotflyktingar vill Liberalerna som parti att Sverige ska ta emot?
Jonny Cato (C):
Vi är givetvis överens om att vi behöver göra mer för att förbättra integrationen i Sverige. Men ledamoten svarar inte på min fråga: Hur många kvotflyktingar vill Liberalerna som parti att Sverige ska ta emot? Efterspelet efter Tidöavtalet kan välvilligt tolkas som en kompromiss - att Liberalerna har varit tvungna att gå med på någonting de i grunden inte tror på för att få nycklarna till Rosenbad och ministerposter.
Jag vill genuint tro att Liberalerna som parti fortfarande vill att vi ska ta emot kvotflyktingar, det vill säga några av vår tids mest utsatta människor. Så tolkar jag Liberalernas företrädare runt om i landet när vi pratar om kvotflyktingar. Därför blir jag förundrad när det låter som att ledamoten försvarar minskningen av antalet kvotflyktingar. Jag hoppas att jag bara misstolkar honom.
Därför vill jag återigen ha svar på frågan om det är Liberalernas politik att minska antalet kvotflyktingar med 4 100. Eller är det en kompromiss med SD? Hur många kvotflyktingar vill Liberalerna ta emot? Om ni nu vill öka antalet kvotflyktingar, Mauricio Rojas, vilket ni skriver på er hemsida - är det 6 000, 7 000 eller 900 som Liberalerna vill ta emot?
Jonny Cato (C):
Jag måste säga att jag blev något förvånad när jag lyssnade på anförandet och hörde "stor vinst för näringslivet". Då undrar jag: Har man verkligen kollat på den debatt som pågår där ute just nu? Har man lyssnat på företagen? Har man pratat med Svenskt Näringsliv? Har man pratat med Almega? Har man pratat med techföretagen? Har man pratat med de gröna näringarna? De är nu jätteoroliga för var de ska hitta sin kompetens.
Nu pratas det i talarstolen om att vi inte ska ha lågkvalificerad arbetskraftsinvandring till Sverige, men den högkvalificerade arbetskraftsinvandringen är bra. Enligt Tidöavtalet vill man införa en gräns på 33 200 kronor i lön.
Vi kan titta på vilka som är här som arbetskraftsinvandrare med en lön under 33 200 kronor, som inte längre skulle få lov att stanna utan skulle utvisas. Det är en av sju systemutvecklare, en av sju ingenjörer och en av sju it-arkitekter. Det är högkvalificerad arbetskraft.
Min fråga till ledamoten blir därför: Hur ska företagen nu få tag på den kompetens de behöver här i dag, och inte om fem år?
Jonny Cato (C):
Jag fick frågan om jag läst underlaget. Låt mig därför citera ur underlaget: "Höjt inkomstkrav eller en begränsning av anställningsgraden för att beviljas arbetstillstånd behöver inte införas eftersom det inte är ändamålsenligt för att motverka det missbruk som utredningen har kartlagt." Det innebär alltså att utredaren själv säger att detta inte kommer att motverka fusk, organiserad brottslighet eller oegentligheter inom arbetskraftsinvandringen.
Det finns stora problem inom svensk arbetskraftsinvandring, som vi behöver åtgärda med lösningar som riktar in sig på just de problemen. Givetvis vill företagen ha trygghet. Men de vill också ha rätt kompetens. Jag förstår ärligt talat inte hur det kan vara skadligt och dåligt för Sverige att någon är här och arbetar som systemutvecklare eller it-arkitekt och tjänar 32 000 kronor i månaden.
Min fråga blir därför återigen: Hur ska företagen få den kompetens de behöver här i dag?
Jonny Cato (C):
Moderaterna och Centerpartiet har gjort mycket bra ihop tillsammans för Sverige. Det är klart att man saknar Alliansen ibland. Det tror jag att vi är många som gör. Arbetskraftsinvandring är en sådan sak som jag på riktigt tycker har varit bra för Sverige på många sätt. Men jag håller med Jessica Rosencrantz om att det finns avarter som man behöver motverka.
Jag blev förvånad när Moderaterna gjorde sin kraftiga omsvängning i arbetskraftsinvandringspolitiken, men jag har hela tiden varit glad över att Moderaterna har stått fast vid att högkvalificerad arbetskraft är viktigt och bra för Sverige. Jag tror att det är en genuin vilja från Moderaternas sida att fortsatt stödja högkvalificerad arbetskraft i landet.
Men med ett lönegolv på 33 200 kronor är det yrkesgrupper som systemutvecklare, ingenjörer och it-arkitekter som kommer att drabbas. Därför undrar jag lite om det undantag som både ministern och ledamoten har talat om. Kan Jessica Rosencrantz ge några exempel på vilka yrkesgrupper som skulle kunna omfattas av ett sådant undantag?
Är kockar, systemutvecklare, it-arkitekter och it-experter sådana exempel? Detta skulle jag gärna vilja ha svar på.
Jonny Cato (C):
Jag tycker nog ändå att man är svaret skyldig om man ska göra en så stor förändring som det innebär att införa ett lönegolv på 33 200 kronor. Vilka undantag tänker sig regeringen? Det är jättemånga företag och branscher just nu som är oroliga för vad detta kommer att innebära för deras möjlighet att hitta rätt kompetens. Almega, exempelvis, har skrivit ett antal artiklar på området.
Man är orolig över systemutvecklare, it-arkitekter och ingenjörer. Därför skulle jag uppskatta om man kan resonera om det. Är detta en grupp som skulle kunna omfattas av ett undantag? Även om genomsnittslönen är högre finns det många inom dessa yrkeskategorier som har en lägre lön. Och vi vet att en av sju som i dag är här och arbetar inom dessa yrken inte når upp till 33 200 kronor.
Det är, som jag sa tidigare, 450 ingenjörer och 700 it-arkitekter. Det är arbetskraft som Sverige behöver. Därför vill jag ha svar: Kommer de att undantas eller inte?
Louise Meijer (M):
Jag är lite trött på angrepp från vänsterpartiernas håll på moderat politik som står upp för att vi ska sätta kriminella bakom lås och bom. Då säger vänsterpartierna att Moderaterna inte står upp för rättssäkerheten.
Det är anmärkningsvärt att debattera på en nivå där man påstår att Sveriges andra största parti inte står upp för rättssäkerheten. Linda Westerlund Snecker menar att förslaget om att utreda anonyma vittnen och kronvittnessystem är ett ogenomtänkt lagstiftningsförslag.
Hela poängen med förslaget är att det inte är ett lagstiftningsförslag, utan det är ett förslag om att utreda möjligheten att införa anonyma vittnen och kronvittnessystem. När man slänger sig med att rättssäkerheten är hotad, måste man som ett seriöst parti fråga sig om Norge inte är ett rättssäkert land. Vårt närliggande grannland Norge har alltså ingen rättssäkerhet eftersom de har systemet på plats.
Då får man vara ärlig och säga att Norge inte är att land som upprätthåller rättssäkerheten. Om man blir anklagad för brott i Norge kan man inte förvänta sig en rättvis rättegång på grund av reglerna som finns där. Det är ett ohederligt sätt att argumentera på.
Vad gäller att vi värnade rättssäkerheten i frågan om rättshjälpsdirektivet i det föregående betänkandet, det vill säga att åklagare inte ska få utse offentlig försvarare, blir frågan den omvända. Varför värnar ni inte rättssäkerheten där?
Louise Meijer (M):
Jag tror att Linda Snecker gör rätt i att bekymra sig mindre om Moderaterna och mer om att hennes egen regering nu ska ta bort värnskatten. Jag känner absolut till Lidingö och Östermalm, men jag känner också till Hermodsdal och Rosengård utanför Malmö.
Statistiken visar att där är 70 procent av invånarna bekymrade över kriminella personer eller kriminella grupperingar. Varför vill vänsterpartierna då inte utreda frågan om anonyma vittnesmål och kronvittnessystem?
Det är förslag som skulle kunna leda till att vi knäcker den organiserade brottsligheten och får ned de oerhört allvarliga siffrorna som visar på att människor i särskilt utsatta områden inte känner sig trygga. Det är en oacceptabel politik. Vad gäller Norge kan man givetvis plocka russinen ur kakan och säga att det finns exempel på politik i Norge som man inte vill ha här.
Samtidigt kan man konstatera att Norge till viss del står utanför EU, och att göra det är ju ett förslag som Vänsterpartiet i allra högsta grad delar. Från politiskt håll kan man alltså ta fram de exempel man vill. Men faktum kvarstår att Norge är ett rättssäkert land och har dessa system på plats. Vi har också en Europadomstol som menar att detta är okej att införa.
Varför säger då vänsterpartierna nej till att förutsättningslöst utreda anonyma vittnesmål och kronvittnessystem som kan bidra till att knäcka den organiserade brottsligheten?
Louise Meijer (M):
Moderaterna har stått upp för Europasamarbetet sedan 1961. Vi tog striden för att Sverige skulle ansöka om medlemskap och för att Sverige hör hemma i Europa. Vi tror på internationellt samarbete. Genom samarbete och handel uppnås fred, säkerhet och demokrati.
I historieböckerna kan vi läsa om hur det har gått för Europa när länder har gjort det motsatta - när samarbete bytts mot konflikt, när handel bytts mot murar, när säkerhet bytts mot förföljelse och när demokrati bytts mot förtryck. Ett sådant Europa vill jag inte se igen, och för det har vi alla ett ansvar. Samtidigt pågår en befogad debatt om vad Europeiska unionen ska vara för något.
Vad som startade som ett fredsprojekt håller på att expandera till en alltför stor överstatlig koloss där federalistiska och socialistiska krafter gör gemensam sak i att försöka expandera EU:s inflytande. Ett sådant Europeiska unionen vill jag och Moderaterna inte se. Fru talman!
Medan federalisterna och socialisterna lägger kraft på en social pelare ser vi en växande, gränsöverskridande problematik där EU kan bidra med effektiva lösningar i stället för med klåfingrighet. Vissa typer av gränsöverskridande brottslighet kräver ett djupare samarbete, till exempel internationell terrorism. Därför välkomnar Moderaterna att kommissionen tagit initiativ till att befogenheterna för den europeiska åklagarmyndigheten, Eppo, även ska omfatta internationell terrorism.
Moderaterna vill att Sverige ska ta en mer aktiv roll för att återupprätta säkerheten och tryggheten i Europa, och vi vill därför att Sverige ska delta i det europeiska åklagarsamarbetet. Jag yrkar därför bifall till reservation 1.
Louise Meijer (M):
Ordning och oberoende är en del av vår rättsstat. Det är oerhört viktigt att domstolarna och domarna har de befogenheter som krävs för att upprätthålla ordningen i rättssalen.
Särskilt i små domstolar och i små tingsrätter, där säkerheten inte är lika hög som i de stora domstolarna i större städer, vittnar åklagare, målsägande och åhörare om mycket känsliga och intima situationer med tilltalade, motpartens vittnen och motpartens åhörare.
Därför är det mycket bra att regeringen lägger fram förslagen att brottsoffer och vittnen ska få möjlighet att delta via video och att domare ska kunna utvisa personer från rättssalen. Beatrice Ask, tidigare justitieminister i alliansregeringen mellan 2006 och 2014, initierade en sådan här utredning redan 2014. Nu är vi framme vid år 2019.
Det har alltså dröjt fem år för den socialdemokratiskt ledda regeringen att presentera en förstärkning av de svenska domstolarna och säkerheten däri. Detta är tyvärr ytterligare ett exempel i raden på den socialdemokratiskt ledda regeringens senfärdighet när det gäller förslag för lag och ordning.
De tar väldigt lång tid på sig att lägga fram förslag om lagstiftning, och när de gör det är det allt som oftast moderata förslag i grund och botten. Sammanfattningsvis kan vi från moderat håll säga att det som vanligt är lite sent, men att det trots allt är välkommet med de förslag som nu läggs fram för att stärka ordningen i domstolarna.
Louise Meijer (M):
Vilken viktig debatt om villkorlig frigivning vi för just nu i kammaren! Jag noterar att Vänsterpartiet i sina anföranden tydligt deklarerar att man är emot skärpningar av den villkorliga frigivningen.
Det är kanske inte helt förvånande eftersom man också i en intervju har understrukit att man är för straff i frihet. Moderaterna å andra sidan tycker att det är välkommet att man genomför dessa skärpningar och uppstramningar, men det är som vanligt inte tillräckligt.
Vi vill ha en reform som innebär att tre fjärdedelar av straffet ska avtjänas i stället för regeringens förslag på skärpta åtgärder men fortfarande villkorlig frigivning efter att två tredjedelar av straffet avtjänats.
Jag noterar också att vissa av partierna till vänster på den politiska skalan talar om brottsoffren och hur dessa skulle reagera på skärpta straff och skärpta krav för villkorlig frigivning. Då måste jag ta upp Örebromannen.
Han betraktas som en av Sveriges värsta serievåldtäktsmän. Han cyklade efter kvinnor, misshandlade dem svårt och våldtog dem sedan. Han dömdes till tolv års fängelse och blev utsläppt efter åtta år eftersom vi har en, som jag ser det, automatisk villkorlig frigivning efter att två tredjedelar av straffet avtjänats.
Varför är partier till vänster om mitten så benägna att försvara grova serievåldtäktsmän? Samtidigt har de mage att tala om att brottsoffer skulle förlora på att vi stramar åt den villkorliga frigivningen.
Fråga Örebromannens offer om de tycker att det är bra att han släpps fri efter åtta år i stället för tolv eller tio. När vi diskuterar den villkorliga frigivningen handlar det inte bara om en återfallsbedömning.
Det handlar också om partiernas grundläggande syn på straffet och straffets funktion. Moderaterna har länge tyckt att straffen i Sverige inte i tillräcklig utsträckning står i proportion till brottets allvar.
Den villkorliga frigivningen är givetvis en indikation på och ett politiskt värderingsmässigt ställningstagande till hur allvarligt man ser på brottslighet och på straffet i förhållande till det brott som har begåtts. Därför vill Moderaterna, till skillnad från regeringspartierna Socialdemokraterna och Miljöpartiet, gå längre och reformera den villkorliga frigivningen så att man släpps fri först efter att ha avtjänat tre fjärdedelar av straffet.
Dessutom ska återfallsförbrytare över huvud taget inte kunna bli villkorligt frigivna.
Louise Meijer (M):
Linda Snecker nämner att Vänsterpartiets politik är byggd på evidens. Jag hävdar att den snarare är byggd på en värdering att straff inte har någon verkan över huvud taget och att det är ett fel i samhällets repressiva politik. Jag menar att detta inte stämmer.
Straff har en verkan, och viss forskning visar att straff leder till minskad brottslighet, inte minst när brottslingar är inkapaciterade. Linda Snecker påstår att med vårt förslag skulle övervakningen efter frigivningen försvinna. Det stämmer inte.
Reformeras den villkorliga frigivningen så att man släpps fri under en senare del av straffet måste övervakningen givetvis anpassas, så att man inte släpps vind för våg. Moderaterna är för mer övervakning. Det är jättebra om även Vänsterpartiet kan gå med på Moderaternas linje och både skärpa upp den villkorliga frigivningen och se till att övervakningstiden blir längre.
Problemet här är inte att Vänsterpartiet säger detta därför att man värnar brottsoffren. Det är inte så att Vänsterpartiet försvarar den villkorliga frigivningen på grund av brottsoffren, utan detta bygger på en värderingsmässig tanke om att straff inte har någon effekt eller verkan. Man vill inte se straff, för det är den politiska, ideologiska uppfattning man har. Vi menar att den är fel.
Louise Meijer (M):
Jag håller med Linda Westerlund Snecker om att vi ska ha en bredare syn på straff - därom tvistar vi inte. Vad gäller arbetslinjen på anstalterna kan jag inte tänka mig att Vänsterpartiet tycker att anstaltslönerna ska konkurrera med andra svenska arbetstagares löner, för då hade vi sett en drastisk minskning av lönerna på svensk arbetsmarknad. Denna politik har jag inte tidigare hört att Vänsterpartiet företräder.
Jag tycker givetvis att man ska utbilda sig och ha tillgång till utbildningssystemen på anstalterna, och det har man också. Utbildning - även yrkesprogrammen - är kanske det viktigaste verktyget för att efter avtjänat straff kunna få ett arbete. Just nu pågår ett arbete med att se över rehabiliteringsprogrammen inne på anstalterna från Kriminalvårdens sida, till exempel det program som handlar om våld i nära relationer och som till och med visade sig kunna ha negativ effekt på återfallsrisken.
Detta arbete tycker jag är välkommet. Jag tror att vi behöver mer evidens när det kommer till rehabiliteringsprogrammen och även behöver se över om de till exempel verkligen ska vara frivilliga. När det kommer till de strängare kraven och att man kan göra internationella utblickar, som Linda Westerlund Snecker sa, kan vi gå till våra grannländer och titta på Danmark, Finland, Norge och Island.
I alla dessa länder har man hårdare krav när det gäller bedömning av om man ska bli villkorligt frigiven eller inte. Detta tycker jag är bra. Jag tycker inte att vare sig Danmark, Finland, Norge eller Island på något sätt bryter mot rättsstatens principer eller liknande, utan där beaktar man både skötsamhet och risk vid frigivandet. Detta tycker jag är bra.
Louise Meijer (M):
Moderaterna är det parti som längst i Sveriges riksdag har stått för lag och ordning och varit det parti som under decennier har stått upp för att Sverige ska ha en politik där brott som begås i vårt rike ska få proportionerliga och rättvisa straff.
Detta är jag stolt över, och jag är glad över att det numera verkar finnas en bredare enighet i denna kammare kring Moderaternas linje när det kommer till lag och ordning. Vad gäller Adam Marttinens fråga angående om risk skulle kunna vara ett moment som är avgörande för den villkorliga frigivningen är Moderaternas besked att man absolut skulle kunna titta på detta.
Samtidigt är det här ett område där det inte finns tvärsäkra svar. Enligt den utredning som ligger till grund för propositionen och enligt de remissinstanser som finns i utredningen kan det ibland vara svårbedömt och svårt att uppskatta om en risk kommer att realiseras eller inte.
Denna intellektuella synpunkt tycker jag att man ska ha respekt för och iaktta när man utformar sin politik för huruvida risk ska tas i beaktande vid villkorlig frigivning. Vi är som sagt beredda att se över och titta på detta. Vi säger inte villkorslöst ja, men vi säger heller inte tvärt nej.
Det är viktigt att ta dessa synpunkter i beaktande, men det är också rimligt att, precis som i våra grannländer, till viss del kunna beakta risk.
Louise Meijer (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Sverige ligger hela tiden steget efter när det kommer till terrorlagstiftning. Det är för mig och för de allra flesta svenskar, tror jag, helt ofattbart. Åren 2013 och 2014 var resorna till Syrien som mest omfattande. Sverige kriminaliserade terrorresor först år 2016, det vill säga två år efter att de allra flesta åkt ned till IS.
Sedan 2014 har flera personer som anslutit sig till IS återvänt till Sverige. Säpo räknar med att det är ungefär 150 stycken. Ännu har vi inte ens en lag om deltagande och samröre på plats, en lag som effektivt kan göra att dessa personer döms. Sverige är ständigt steget efter. Andra länder har en mer vaken inställning.
I Storbritannien döms IS-återvändare till fängelse och kan dessutom fråntas sitt brittiska medborgarskap. Likaså kan IS-terroristers medborgarskap dras in i Danmark och i Nederländerna. I Finland, Belgien och Tyskland planeras lagförslag för att göra detta möjligt. I Norge är deltagande i eller samröre med terroristorganisation kriminaliserat.
Norska säkerhetspolisen uppger att drygt hälften av dem som återvänt till Norge sitter frihetsberövade. I Danmark är det möjligt att döma människor för främjande av, anstiftande av eller medhjälp till terrorbrott. Detta har gjort att de flesta återvändare fällts. I Frankrike döms som regel alla återvändare till fängelse. Det spelar ingen roll om de stridit för IS eller om de bara deltagit i någon hjälpfunktion, exempelvis som IS-fru.
Hur är det då i Sverige? Jo, här kallas återvändarna till ett frivilligt samtal med Säpo. Regeringen tillsatte en utredning i maj 2017 för att utreda ett införande av kriminalisering av deltagande i och samröre med terrororganisation. Utredningen var klar redan i december 2017. Sedan blev utredningen liggande i en byrålåda på Regeringskansliet, som jag förstår det.
Först över ett år senare skickades förslaget till Lagrådet, och nu säger Lagrådet att den lagtekniska lösning som regeringen valt inte håller. 150 personer har återvänt från IS. Minst 100 till förväntas komma tillbaka förr eller senare. Fortfarande har vi ingen lagstiftning på plats som effektivt kan straffa dessa människor.
Min fråga till statsrådet Morgan Johansson, som varit ansvarigt statsråd sedan 2014, är därför: Varför dröjde regeringen med att lämna en lagrådsremiss angående att kriminalisera deltagande i och samröre med terrororganisationer i över ett års tid?
Louise Meijer (M):
Morgan Johansson säger i sitt svar på min interpellation att Sverige i dag har en väl utvecklad och effektiv strafflagstiftning på terrorismområdet. Jag undrar om han verkligen menar det han säger. När IS-återvändare kommer till Sverige kallas de till ett frivilligt samtal med Säpo - ett frivilligt samtal med Säpo!
Jag förstår att Morgan Johansson gärna pratar om Alliansens tid i regeringen; det brukar han göra. Men det var för mer än två mandatperioder sedan. Jag förstår också att Morgan Johansson är stolt över de reformer han faktiskt har genomfört. Men det är för lite och för sent. Förslaget om datalagring var klart i oktober 2017. Förslaget om signalspaning var klart i augusti 2018.
När det gäller förslaget om hemlig dataavläsning var utredningen klar i november 2017, men ännu har inget lagförslag presenterats. Flera av de åtgärder som Moderaterna och regeringen kom överens om både 2015 och 2017 är fortfarande inte genomförda. Man kan inte beskriva det på något annat sätt än att regeringen har dröjt med effektiv lagstiftning på området.
Jag måste därför fråga statsrådet: Är han nöjd med hur långt Sverige har kommit hittills när det kommer till effektiv lagstiftning mot terrorism?
Louise Meijer (M):
Jag ifrågasätter inte justitieministerns intentioner; jag ifrågasätter däremot hans tempo. 41 kommuner riskerar att få ta emot IS-återvändare. 4 av dessa är skånska kommuner, varav en kommun alltså är Lund. I lilla pittoreska, akademiska Lund, där både jag och justitieministern bor tillsammans med tusentals studenter och andra lundabor, kommer det alltså att finnas IS-återvändare.
Ingen som har återvänt har blivit dömd. Det enda som händer är att de kallas till ett frivilligt samtal med Säpo. Det kan väl ändå inte vara en effektiv strafflagstiftning. Förtjänar inte Sverige bättre? Förtjänar inte Sverige och våra invånare att IS-återvändare sätts bakom lås och bom? Och om justitieministern tycker det - varför har han då inte sett till att sådan lagstiftning finns på plats?