KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Det verkar vara en ekumenisk stämning de två kvinnliga talarna emellan. Jag tänker inte bryta den stämningen. Naturligtvis går det alldeles för långsamt med ökad jämställdhet. Det är förbluffande stora klyftor i lön mellan män och kvinnor.
Även i lön och ersättning för exakt samma arbetsuppgifter är det stora skillnader, som naturligtvis är oacceptabla. Men när man talar om kvinnoyrken gäller det yrken med låga inkomster. Fru talman! Jag tycker ändå att det är viktigt att registrera de förbättringar som sker.
Om man inte "kasserar in" och bejakar de förbättringar som har skett utan ständigt bara pekar på de otillräckligheter som finns tycker jag att man underkänner de män och kvinnor i Sverige som arbetar för ökad jämställdhet. Jag tycker till exempel att det är viktigt att notera att skillnaderna mellan män och kvinnor har minskat under de senaste tio åren.
Medlingsinstitutet skriver i sin årsberättelse för 2012: "Resultaten visar på en utveckling med minskade löneskillnader mellan kvinnor och män under 2005-2011. Detta gäller både den ovägda och den standardvägda löneskillnaden, samt för alla sektorer."
Dessutom gick utvecklingen mot en allt mindre könsuppdelad arbetsmarknad under perioden 2005-2011. Snabbast går det i de mest enkönade yrkena. Då ska man veta att yrke är den variabel som kanske är den allra viktigaste för att förklara både lönenivåer och löneskillnader mellan män och kvinnor.
Jag citerar vidare ur Medlingsinstitutets årsberättelse: "Resultatet indikerar att könsfördelningen på arbetsmarknaden blivit något mindre segregerad." Jag vet inte om interpellanten och jag är oense här, men löneskillnaderna mellan män och kvinnor i alla kategorier har minskat mest i staten.
Nu kan man säga att staten inte är en så förfärligt stor arbetsgivare om man bortser från försvaret, men det är ganska litet också numera. Det är kommuner och landsting som är de största arbetsgivarna i den offentliga sektorn. Men kommuner och landsting har inte varit lika duktiga som staten.
Rätt till heltid finns i många kommuner, till exempel min egen, Stockholm, som är borgerligt styrd, nota bene, och många andra borgerliga kommuner. Det är inte så att det finns någon tydlig blockskiljande politisk profil i den frågan. Min erfarenhet är att det går ganska snabbt nu.
I alla kommuner försöker man omorganisera vård och omsorg, liksom i landstingen, så att man ska kunna ha rätt till heltid. Man har inte alls nått fram, men det går åt rätt håll. Fru talman! Lönerna i Sverige sätts tack och lov, höll jag på att säga, av parterna i fria förhandlingar dem emellan.
Det som är en besvikelse därvidlag är att det är mer snack och mindre verkstad. Om man tittar på lönerörelserna 2004, 2007 och 2012 och på de oförklarade löneskillnaderna och diskrimineringen kan man se att denna företeelse inte har avspeglats i mäns och kvinnors löne- och anställningsvillkor i övrigt i själva förhandlingarna. I förhandlingarna har man inte intresserat sig så mycket för detta.
Carl B Hamilton (L):
Jag ska bara ta upp en eller två saker. Det ena är kommunala bolag. Det är inte bara lönerna som är högre för män än för kvinnor, utan även andelen som sitter i kommunala bolag och dessutom landstingsbolag. Det är också någonting som vi måste lyfta fram. Precis som interpellanten sade är det vi politiker som har makten.
Ingen annan har det - parterna har det inte, utan det är enbart politiker. Det andra är en observation som jag har gjort under ett antal debatter i denna fråga. Det är att väldigt många går upp och säger, som interpellanten - och jag har ingenting emot det - att det är politikerna som har ansvar och att vi måste göra någonting.
Men om man sedan tittar på de kommuner som dessa personer kommer ifrån ser man att det även är kommuner med rödgrön majoritet. Det är inte så att de driver en annorlunda lönepolitik än borgerligt styrda kommuner. Politiker på båda sidor av blockgränsen förefaller vara lika blinda för detta problem.
Det är inte så att rödgröna kommuner i Norrland och på andra ställen, där man har suttit vid makten i stort sett sedan demokratin infördes, har en väsentligt bättre jämställdhet vad beträffar lönebildningen, eller vice versa där borgerliga politiker har haft det dominerande inflytandet.
Det här är någonting som jag tycker att vi ska lyfta fram, inte minst i riksdagen, att enskilda kommuners lönepolitik beror på politikerna i dessa enskilda kommuner. Det ska lyftas fram, och det ska bli en viss stigmatisering av de politiker som inte förmår leva upp till högtidstalens åtaganden i sin faktiskt förda politik hemma i kommunerna.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att det är många som tittar på den här debatten på tv, och jag tror att många av dem tar sig för pannan när de hör Socialdemokraternas beskrivning av Sveriges situation ekonomiskt och på arbetsmarknaden, att den på något sätt skulle vara sämst i Europa, att den skulle vara mycket dålig i ett europeiskt sammanhang. Var och en som följer nyhetssändningarna inser att det är en oriktig beskrivning.
Den fråga som Bo Bernhardsson har tagit upp gäller jämviktsarbetslösheten, en långsiktig nivå för arbetslösheten. Men när det ordet väl är sagt hör man från Socialdemokraterna här att det gemensamma budskapet är kortsiktiga åtgärder. Bo Bernhardsson säger till exempel att vi ska kunna prestera mer därför att vi har lägre skuldsättning än andra europeiska länder och att vi har resurser.
Ja, det är ett annat uttryck för att vi ska låna upp mer. Vi ska öka upplåningen för att öka utgifterna kortsiktigt för att i bästa fall hålla uppe arbetslösheten. Men om man skulle driva en så enkel stabiliseringspolitik skulle - till skillnad mot på Keynes tid - en väldigt stor del av de resurserna hamna utomlands.
I dag är Sverige en öppen ekonomi, och det innebär bland annat att den här typen av åtgärder är mycket svåra att få effektivitet i. Det görs en del påståenden. Jag blir väldigt förvånad över att Bo Bernhardsson, som ändå är en intellektuell person och har haft ett sådant yrke, på något sätt längtar tillbaka till den skolpolitik som har drivits här i landet och som hade en fluminriktning och inte en kunskapsinriktning.
Det förvånar mig, Bo Bernhardsson, att du kan stå för den linjen. Jag trodde mer om dig. I dag, fru talman, har regeringen dessutom annonserat att det i vårpropositionen kommer 7 000 platser i yrkesvux, 1 400 högskoleplatser och 4 000 Amspraktikplatser - 3 miljarder över två år.
När regeringen vidtar åtgärder mot arbetslösheten gör regeringen inte bara så som i den ungdomsgaranti som ni har beslutat om på er kongress - kastar fram pengarna - utan den försöker faktiskt se till att öronmärka dem för utbildningsinsatser till de här personerna.
Jag tycker att det är värt att påminna om den ungdomsgaranti som Socialdemokraterna beslöt om på sin kongress. Det är nämligen pengar rakt ut - det finns ingenting sagt om hur de pengarna ska användas. Vi ser Göran Persson 2.0. Det är massor med pengar ut och ingen kontroll på vad de ska används till. Blir det bara förvaring? Ja, sannolikt.
Jag är emot det. Monica Green säger att de här skattesänkningarna är helt fel. Men, förlåt, jobbskatteavdraget har gått till låg- och medelinkomsttagare. Dess värre är kvinnor än så länge överrepresenterade i dessa inkomstgrupper. Det ska vi ändra på med jämställdhetspolitik och ekonomisk politik. Men i dag är det så och har varit så.
Det innebär att de här skattesänkningarna inte bara går till låg- och medelinkomsttagare utan i oproportionerligt stor utsträckning även går till kvinnor. Det är Monica Green och Socialdemokraterna emot. Det är vi däremot för.
Carl B Hamilton (L):
Bo Bernhardsson är mycket upprörd över att det skulle vara billigare att anställa och säger att det är en orättfärdig, felaktig, hemsk och avskyvärd linje. Vi har sänkt arbetsgivaravgiften för unga under 26 år. Den är halverad. Tanken med det är att fler människor ska få arbete. Vi befinner oss också i den situationen att vi har sänkt restaurangmomsen till hälften.
Bo Bernhardsson däremot vill göra det dyrare, inte billigare, att anställa genom att höja arbetsgivaravgiften till det dubbla. Om man vill ha ned arbetslösheten tror jag inte att det är nyttigt att fördubbla arbetsgivaravgiften för att anställa yngre personer.
Sedan går Peter Persson loss här med sedvanlig stark retorik, men kanske inte vad gäller sakinnehållet, och säger upprört att vi vill sänka jobbskatteavdraget en femte gång. Ja, det vill vi, och det har Socialdemokraterna, exempelvis genom Magdalena Andersson, redan accepterat. Om det blir ett femte jobbskatteavdrag har Socialdemokraterna accepterat att det inte ska tas bort. Hur ska ni ha det?
Är ni för det, är ni emot det, eller är ni båda två på en gång? Ni tror att ni ska virra till det inför valrörelsen, men det ska ni inte tro. Det kommer inte att lyckas. Sedan är diskussionen om forskning otroligt konstig. Den här regeringen har ökat forskningsanslagen mer än någon annan regering i modern tid. Anslagen fram till 2016 är 9 miljarder högre än de var när denna regering tillträdde.
Det är en ökning med 30 procent. Från Socialdemokraternas sida låter det här som om det skulle vara fråga om en utarmning av forskningspolitiken. Det är precis tvärtom, och det är sådant som driver ned långtidsarbetslösheten och jämviktsarbetslösheten.
Carl B Hamilton (L):
Man kan även säga att det var ett dunkelt frågande från Patrik Björcks sida.
Både under nuvarande regering och under tidigare socialdemokratiska regeringar har man, Patrik Björck, från regeringarnas sida infört olika typer av lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga man har gjort skillnad mellan lönekostnaden för företagen, eller för den offentliga sektorn, och lönen. Man har alltså sänkt lönekostnaden samtidigt som lönen varit ungefär avtalsmässig.
Motivet för det har för alla regeringar varit att sänkta lönekostnader ska ge fler jobb. När man nu lyssnar till Patrik Björck får man intrycket att om vi sänker lönekostnaden påverkar det inte antalet jobb, alltså möjligheter för dem som fått lönesubvention eller sänkt lönekostnad att få jobb.
Därför vill jag fråga Patrik Björck: Har lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, det vill säga sänkta lönekostnader - inte sänkta löner utan sänkta lönekostnader - ingen påverkan på antalet jobb?
Hela argumentationen i Patrik Björcks inlägg är att man ska glömma bort att en del av lönekostnaden kan påverkas, och har många gånger påverkats, av staten. Om man ställer lönen och lönekostnaden bredvid varandra och de är lika kommer personen att behålla sin anställning.
Men om lönekostnaden går över produktiviteten, det bidrag som den anställde ger, förlorar vederbörande sitt jobb. Det går inte att ha anställda som inte kan bära sina egna kostnader. Det man då försöker göra är att få produktivitet och kostnader att hamna på samma nivå.
Genom högre utbildning höjer man kompetensen och produktiviteten, genom statliga subventioner och sänkta arbetsgivaravgifter sänker man kostnaderna. Det är de två vägar som finns, och de har provats av olika regeringar i Sverige under många år. Regeringen vidtar många åtgärder för utbildning och kompetenshöjning.
Den här regeringen har till skillnad från tidigare regeringar varit starkt inriktad på ökade möjligheter till yrkesintroduktion och praktik och på att göra gymnasiet lättare att klara av från början ända till slutet genom att ha en delvis mer praktisk inriktning.
Sedan vill jag ta upp någonting som Patrik Björck förefaller avsky, även om jag har svårt att riktigt tro på det.
Om man har lönedifferentiering tror jag att de flesta människor tycker att det är helt okej att en person som är 40 år har högre lön än en person som är 20 år för ungefär samma arbetsuppgifter, eftersom 40-åringen har en lång erfarenhet, möjligen har tillgodogjort sig vidareutbildning och så vidare och sannolikt har ett större ansvar.
Min andra fråga till Patrik Björck är: Ska inte mer utbildning, längre erfarenhet och större ansvar synas i plånboken också? Är det förbjudet i Socialdemokraternas Sverige? Nej, det är det inte.
Det vore fel att beteckna Patrik Björck som en hycklare, men det ger ett hycklande intryck när han tar bort allt som kallas ansvar, utbildning och erfarenhet från lönebildningen.
Carl B Hamilton (L):
Till att börja med kanske jag ska göra en snygghetskorrigering av Patrik Björcks inlägg när han säger att ungdomsarbetslösheten är 25 procent. Man kan titta på andelen ungdomar som har arbete eller heltidsstuderar. Det vill säga: Man försöker att fånga upp hur många som är i den socialt mer prekära situationen att de varken arbetar eller heltidsstuderar.
Då kommer man till att det är ungefär 12-14 procent och inte dessa 25 procent. Ska man ha ett mått på ungdomsarbetslösheten som fångar det sociala problemet med de ungdomarna är det knappt hälften av den siffra som Patrik Björck sade. Det är viktigt ur allmän redlighetssynpunkt att man klargör detta.
Det är lite fascinerande med Patrik Björck. Han tror på något sätt att vi är dummare än han själv. Nu behöver det inte alltid vara så. Vad Patrik Björck antyder är att lönekostnaderna inte skulle spela någon roll. Han vill inte diskutera det och säger att det inte ligger inom interpellationens ram.
Om man säger att lönesubventioner, sänkta arbetsgivaravgifter, spelar en roll för hur många som får jobb och erbjuds jobb har det allmänna löneläget också samma effekt. Det är Patrik Björcks skräck att någon skulle kunna visa för honom att det allmänna löneläget spelar en roll för antalet anställda i ekonomin.
Sedan har Socialdemokraterna ett väldigt stort problem. De vill fördubbla arbetsgivaravgiften för unga och tror att det skulle förbättra sysselsättningen. Det skulle naturligtvis drastiskt försämra den.
Carl B Hamilton (L):
Socialdemokraterna lade nyligen fram sin vårbudget, och inte minst många företag som funderade på att flytta verksamhet utomlands undrade om det skulle komma ett socialdemokratiskt besked om deras syn på bolagsskatten. Det beskedet kom dock inte. Vi vet inte vad Socialdemokraterna vill med bolagsskatten annat än att Leif Jakobsson har varit väldigt mycket emot det som hände i höstas.
Då kan man möjligen påminna sig om att Socialdemokraterna gick halvvägs med på det regeringen föreslog. Den stora frågan för mig i dag är om Socialdemokraterna är beredda att gå hela vägen och ansluta sig till regeringens linje i bolagsskattefrågan. Det här är intressant. I höstas beslutade alltså regeringen att sänka bolagsskatten till 22 procent. Därmed är det i dag den skattesats som gäller.
Socialdemokraternas liggande motförslag sedan hösten 2012 är 24 procent. Därmed har vi en situation där Socialdemokraterna i dag står för en höjning av bolagsskatten med två procentenheter, från 22 till 24 procent.
Nu är det så att Stefan Löfven och Socialdemokraterna gärna vill framställa sig som näringslivsvänliga, men den ambitionen stämmer illa med Socialdemokraternas liggande förslag om höjd bolagsskatt, som ju skulle göra Sverige mindre attraktivt för produktion och sysselsättning. Vi står alltså inför ett lackmustest av den påstått positiva inställning till näringsliv Stefan Löfven sägs ha.
Kommer han och Socialdemokraterna att kräva höjd bolagsskatt i valrörelsen 2014? Det är redan klart att partiet i så fall får ett urstarkt stöd av Vänsterpartiet. Frågan om Socialdemokraterna vill höja bolagsskatten aktualiseras ju, vilket redan har sagts här, av beskedet från Storbritannien att regeringen där föreslog sänkt bolagsskatt till 20 procent så sent som i mars.
Det var inte Sverige som drev dem till det, kan jag säga. Även Danmark och Finland har sänkt sina bolagsskattesatser. Så ser det skattepolitiska landskapet ut, och det är inte Sverige som bestämmer hur det ser ut utan snarare andra länder och den pågående globaliseringen.
Med en socialdemokratisk höjning av bolagsskatten till 24 procent skulle Sverige bli väsentligt mindre attraktivt som bas för näringslivet. Bolagsskatten som skattebas skulle också ge lägre skatteintäkter eftersom skattebasen, alltså bolagen, i ökad utsträckning skulle flytta verksamhet från Sverige.
Det socialdemokratiska partiet har dock anpassat sig förr - beträffande jobbskatteavdraget har partiet accepterat alla redan införda avdrag i efterhand. Stefan Löfven har dessutom redan annonserat att partiet skulle acceptera ett femte jobbskatteavdrag om det skulle införas av andra partier. Vad vill alltså Socialdemokraterna med bolagsskatten?
Ska bolagsskatten alltjämt höjas, trots Storbritanniens och våra nordiska grannländers sänkning av densamma? Ska ni höja bolagsskatten? Var vill Socialdemokraterna att framtidens jobb och produktion ska lokaliseras - i Sverige eller i andra länder? Står ni kvar vid att höja bolagsskatten? I så fall kommer detta att bli en av de stora frågorna i valrörelsen 2014.
Carl B Hamilton (L):
Det finns en viktig sak som skiljer Socialdemokraterna från oss, nämligen att Socialdemokraterna anser att om man sänker bolagsskatten kastar man på något sätt bort ett antal miljarder.
Men, Leif Jakobsson, om man inte sänker bolagsskatten och inte bryr sig om vad som händer i omvärlden så försvinner skattebasen och vi förlorar ännu fler miljarder. De miljarderna finns inte kvar om bolagsskatten behålls på en hög nivå.
Min fråga till Leif Jakobsson kvarstår: Kommer ni att höja bolagsskatten, kommer ni att kräva en höjd bolagsskatt i höstens budgetmotion? Det är av intresse, för det rör sig om rätt mycket pengar.
Dessutom sade Leif Jakobsson lite försiktigt att de gick med på halva sänkningen i höstas med tanke på, som han sade, hur skatterna låg vid det tillfället. Nu har skatterna sjunkit ytterligare jämfört med det tillfället i höstas.
Därför är frågan om Socialdemokraterna kommer att insistera på att höja bolagsskatten utifrån hur det nuvarande läget är.
Jag tror att det är av stort intresse för den fortsatta behandlingen i kammaren men också för den fortsatta skattedebatten i Sverige om Socialdemokraterna vimsar runt, vacklar, är otydliga och tramsar när de talar om bolagsskatten eller om de faktiskt är beredda att höja den med 2 procentenheter.
Det har enorm betydelse eftersom det är fråga om mycket pengar. Och vilken signaleffekt skulle det ha?
Carl B Hamilton (L):
Leif Jakobsson avslutade med att fråga hur man tänkte. Om man tänker sig att bedriva konjunkturpolitik är inte bolagsskatten det naturligaste instrumentet att använda. Tajmningen kan vara bra för en sänkning av bolagsskatten, som i det här fallet. Men tanken är inte att sedan höja den i ett bättre konjunkturläge. Jag tror att det är väldigt viktigt att man sänker bolagsskatten i Sverige.
Vi har ett behov av att säkra lokaliseringen av produktion, investeringar och beskattning av vinster, så att det sker i vårt land och inte successivt flyttar till andra länder, inte minst till Storbritannien, som också har planer på att sänka bolagsskatten. Det innebär att det behålls fler jobb i Sverige och flyttas fler jobb till Sverige.
Det innebär att Sverige blir attraktivare som ett land att lokalisera produktion och investeringar till. Med tanke på den affärsplan som ni har diskuterat inom Socialdemokraterna, där ord som "innovation", "investeringar" etcetera står som spön i backen, är det konstigt att ni i denna för den lite mer långsiktiga utvecklingen av näringslivet avgörande fråga är emot.
Men ni är bara delvis emot, inte helt emot, som man skulle kunna tro av Leif Jakobssons inlägg. Då blir frågan till Leif Jakobsson: Om det nu är så dåligt som du här framställer det i talarstolen, varför går ni då med på sänkt bolagsskatt över huvud taget? Men det gör ni, och det är naturligtvis bra.
Man ska inte tro att skyddet av skattebaserna enbart gynnar dem som arbetar i de företag - det behöver inte bara vara industrier - som är utsatta för internationell konkurrens. Att man skyddar skattebasen innebär också att man gynnar dem som är beroende av den offentliga sektorn för att de tar emot transfereringar därifrån eller arbetar där.
De gynnas av att man har ett näringsliv som stannar kvar i Sverige, växer i Sverige samt placerar sina vinster i Sverige och tar ut dem till beskattning här, i den mån de kan flyttas mellan olika länder. Det är också viktigt och nästan självklart att det sätt att beräkna skatteintäkter som används i budgeten är mekaniskt.
Det är en konversion. Om man hade bibehållit den tidigare skattesatsen - som fortfarande gäller - är det klart att skattebasen successivt hade flyttat. Skatteintäkterna vid oförändrad politik hade alltså minskat. Den totala intäkten från denna skattebas hade inte varit oförändrad, vilket dock Leif Jakobssons resonemang utgår från.
Skattebasen hade flyttat ut och beskattats i andra länder. Därför är det viktigt att vara proaktiv och vidta åtgärder. Det var lite magstarkt att säga att den föreslagna skattesänkningen är ett steg mot en grekisk situation i svensk ekonomi. Jag blev lite förvånad över denna antydan. Jag tror att vi tack och lov befinner oss väldigt långt från den situationen.
Sedan är det väl ändå så, Leif Jakobsson, att den före detta Volvochefen Leif Johansson har en poäng när han lyfter fram detta som ett problem för svenskt näringsliv. Leif Jakobsson var väldigt noga med att han inte avvisar inlägg från den typen av personer, men i sak går han emot den typ av argumentation som den före detta Volvochefen Leif Johansson fört fram.
Carl B Hamilton (L):
Den socialdemokratiska argumentationen är lite obegriplig. Leif Jakobsson säger att vi inte ska pressa ned skatten med tanke på andra länder, särskilt dem i Sydeuropa. Då blir frågan: Varför går ni med på en sänkning över huvud taget? Varför ska inte skatten ligga kvar på den tidigare nivån?
Det blir mycket bättre då för de länder som nu pressas ned av regeringen, om nu Leif Jakobssons argumentation skulle vara korrekt. Detta är helt obegripligt och ologiskt.
Om förslaget går igenom i riksdagen är min fråga till Socialdemokraterna och Leif Jakobsson: Kan ni lova att ni kräver en höjd bolagsskatt om ett år? Det vore intressant att veta.
Eftersom Leif Jakobsson nu frågar statsrådet Borg om hans skattepolitik om ett år kan jag fråga Leif Jakobsson om hans skattepolitik om ett år. Hur blir det med bolagsskatten om den sänks nu? Ska den åter höjas?