Leif Pagrotsky (S):
Jag skrev en artikel i tidningen i slutet av förra året om styrningen av de statliga företagen där jag beklagade att det parlament i hela världen som har mest insyn i de statsägda företagen har så begränsat intresse i ägarfrågor av typen: Hur utvecklas företagen? Vad har man för strategier? Hur går det med lönsamheten?
Intresset begränsas till att kräva privatisering för att få in pengar till luftiga överbud i budgetmotioner. Jag belyste med två exempel att jag tyckte att det jämfört med alternativen var bra att vissa företag var i statlig ägo. Jag tycker att det är bra att Vin & Sprit är i statlig ägo, därför att då kan vi stå här i kammaren, ställa krav på bolaget, diskutera vad som är rätt och rimligt, blottlägga missförhållanden och ställa krav på ändring.
Jag använde mig av ett annat exempel. Vad vore det vunnet för Sverige om Vattenfall - som krävs i motioner från era två partier - skulle säljas till Tyskland eller till det franska statliga energimonopolet?
I kraft av att Vin & Sprit från början inte kunde annonsera som andra gjorde med reklam för sprit med förföriska unga män och kvinnor som med en flaska som redskap får vem som helst på fall, med sportiga miljöer, med The Marlboro Man, med ishockeyrinkar och flaskor i förgrunden. Den typen av annonsering är omöjlig. Vin & Sprits reklam var stram och återhållsam.
I stort sett avbildade man bara flaskan, och det tvingades man göra på ett mer kreativt och lite fräckare sätt än vanligt. Det har varit framgångsrikt. Man slog konkurrenterna på deras egen hemmaplan. Jag tycker att vi ska vara stolta över att ett statligt företag lyckades med detta. Ni lyfter fram två annonser som tecken på att jag har fel när jag säger att Vin & Sprit är återhållsamt i sin marknadsföring.
Det ena fallet är faktiskt inte en annons, utan det är något som är självständigt producerat av en helt utomstående journalist, humorist eller vad det är för någonting, utan medverkan av bolaget och utan att bolaget har betalat för det.
Det andra fallet är ett olycksfall av en återförsäljare som har visat dåligt omdöme och gjort en sådan här Penthousekoppling som inte alls bör förekomma, som inte kommer att upprepas och som vi kan sätta stopp för eftersom bolaget agerar i linje med att vara ett föredöme på det här området.
Den fråga som jag ställde i min artikel som ingen av er har besvarat var: På vad sätt skulle alkoholpolitiken tjäna på att Absolut marknadsfördes av någon världsomspännande, börsnoterad firma vilken som helst? Skulle alkoholpolitiken bli bättre av det? Här kan vi kräva besked. Vi kan kalla till utskottet.
Via ägarens direktiv kan vi på olika sätt - i slutändan genom att avskeda styrelsen - påverka i den riktning vi vill. På vad sätt skulle det vara bättre om Vin & Sprit ägdes av någon annan som inte hade dessa hänsyn att ta?
Jag tycker inte att Vin & Sprit är ett alkoholpolitiskt förstahandsinstrument, men jag har samma principiella syn som flera andra i kammaren, att de statliga bolagen generellt ska agera som föredömliga samhällsmedborgare. De ska agera så att andra kan ta efter den stil och den nivå de lägger sig på, och det förpliktar.
I det här fallet förpliktar det till att inte skräddarsy reklam för ungdomar, inte töja på gränser och inte TV-annonsera för sprit bara för att EG-domstolen plötsligt har gjort det legalt. I huvudsak tycker jag att det hela har gått bra. Det har varit ett och annat olycksfall i arbetet. De får användas till att bygga erfarenheter på som ska förhindra ett upprepande så att Sveriges folk kan fortsätta att vara stolt över ett bolag som är välskött och som lämnar god avkastning till statskassan.