KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
Jag ska fatta mig kort. Vänsterpartiet står bakom förslaget att stödja Ukraina genom att bemyndiga regeringen att skänka försvarsmateriel till ett värde av drygt 3 miljarder kronor. Finansutskottets initiativ är framlagt i full enighet. Det ryska angreppskriget mot och invasionen av Ukraina pågår i vårt närområde och påverkar vårt land på många olika sätt. Det är omgärdat av förbrytelser och övergrepp som medfört ett oerhört mänskligt lidande.
Vi har bevittnat utstuderad grymhet och bisarr propaganda. Vi ser medveten förstörelse av den civila infrastrukturen. Detta bidrar förstås till att vintern blir än bistrare för människor i Ukraina. Omfattningen av och brutaliteten i det ryska angreppet har redan i grunden förändrat det säkerhetspolitiska läget i vår region och därmed påverkat geopolitik, ekonomi och samhällsliv även globalt.
Vänsterpartiets förhållningssätt till detta är både principiellt och konkret. Sveriges frihet och självbestämmande vilar ytterst på en kombination av å ena sidan vår egen försvarsvilja och försvarsförmåga och å andra sidan en internationell ordning med respekt för folkrätten, den som Ryssland nu så flagrant har brutit mot och fortsatt bryter mot med sitt angreppskrig.
Sverige kan och bör stödja Ukraina i den här situationen för att vi har ett ansvar för den internationella rättsordningen, för att vi bör visa solidaritet med ett angripet folk i vårt närområde och för att de olika effekterna av Rysslands angreppskrig i högsta grad påverkar vårt land. Det stöd som Sverige erbjuder kan och måste vara brett till formen. Det gäller direkt ekonomiskt, förstås. Det handlar också om att erbjuda möjligheter för människor på flykt från konflikten att få en fristad i Sverige och även om möjligheterna att stanna och komma in i det svenska samhället där de så önskar.
Därtill gäller det ett institutionellt stöd, i dag och säkerligen också på olika sätt i ett uppbyggnadsarbete framöver. Det finns också en möjlighet att bidra med försvarsmateriel. Men det handlar då, som framgår av betänkandet, om materiel som kan avvaras av Försvarsmakten under en begränsad tid. Detta är en bedömning som Försvarsmakten och Försvarets materielverk sedan tidigare har fått i uppgift att göra.
Jag har förtroende för att det är denna avvägning, snarare än exempelvis enstaka utspel i valrörelsens hetta, som i dag ligger till grund för det förslag som läggs på riksdagens bord. Det är förstås av helt överordnad betydelse att bedömningen görs utifrån Sveriges egen försvarsförmåga i förhållande till de önskemål som framförts från ukrainskt håll och till det rådande säkerhetspolitiska läget i övrigt.
Det blir också i det sammanhanget rimligt med den operationssekretess som förekommer runt den exakta specifikationen av materielen. Vänsterpartiet står därför helt bakom betänkandet, och även jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Ali Esbati (V):
SD:s och regeringens budget är som bekant tom på förslag för att hjälpa de mest utsatta hushållen. Landets höginkomsttagare går dock inte tomhänta, utan när bördorna av krisen ska fördelas har den moderata urinstinkten vaknat till liv. De som har mest får rejäla skattesänkningar när gränsen för statlig skatt höjs kraftigt. De som tjänar över 70 000 i månaden får 1 400 i skattesänkning - och det utöver de stöd de kan få för att exempelvis låta rengöra poolen och, numera, värma den.
Skiktgränserna är tänkta att någorlunda följa med löneutvecklingen. Löneökningar på runt 10 procent diskuteras dock knappast utom möjligen hos Moderaterna i Norrtälje och i en del, från verkligheten fritt svävande, bolagsstyrelser. Frågan till Elisabeth Svantesson blir därför: Varför lägger hon 10-12 miljarder på att sänka skatten för dem som har det bäst ställt - ungefär dubbelt så mycket som hon lägger på proffsen i välfärden?
Ali Esbati (V):
Finansministern och jag har lite olika syn på vad "automatiskt" betyder. Och ja - jag har själv varit med och sett till att skiktgränserna inte höjs lika mycket. Skälet till det är att det ger olika utfall. Om indexen höjs så att fattigpensionärer inte riskerar att svälta menar i alla fall jag och Vänsterpartiet att det har en annan funktion än när fler höginkomsttagare, i likhet med Elisabeth Svantesson, får 1 400 kronor mer i månaden.
Frågan var varför det är en rimlig prioritering.
Lars Eriksson (S):
Jag ska börja med att göra rätt. Är man ny i klassen blir det ibland fel. Mitt yrkande gäller naturligtvis reservationerna 2 och 3. Jag tackar kansliet för det påpekandet. Jag ägnade hela mitt anförande åt att prata om skyddsregeln.
I utskottets överväganden hänvisar man till följande skrivning: "Särskilda skäl som talar emot en tillämpning av skyddsregeln bör således kunna vara exempelvis att det efter godkännande eller tillstånd har utförts standardhöjande åtgärder eller gjorts tillval som höjt lägenhetens bruksvärde."
Jag menar, herr talman, att det finns en avgörande brist i skyddsregelns utformning. Det regeringsförslag som riksdagen tidigare har bifallit innebär nämligen att skyddsregeln inte ska tillämpas vid hyreshöjningar efter till exempel ombyggnad eller renovering när hyresgästen har gett sitt tillstånd till åtgärderna eller hyresnämnden har lämnat sitt godkännande.
Jag har i mitt anförande tidigare pekat på en undersökning som bland annat Hyresgästföreningen har genomfört där man har tittat på praxis från hyresnämnder och Svea hovrätt under åren 2002-2010. De konstaterar att nämndernas och hovrättens praxis är entydig: I praktiken får hyresvärden nästan alltid tillstånd att utföra de åtgärder som ansökan gäller.
Min fråga är egentligen: På vilket sätt menar ni att hyresgästen har ett relativt starkt inflytande över detta? Ser ni inte att det finns skäl att stärka hyresgästens inflytande för att inte äventyra hyresgästens reella besittningsskydd?
Lars Eriksson (S):
Jag säger inte att man inte ska renovera fastigheter. Vi förstår också att lägenheter som har stått i 40 år är i behov av ett underhåll. Men vad vi talar om här är att det finns avgörande brister i skyddsregelns utformning.
Skyddsregeln ska enligt regeringen inte tillämpas vid hyreshöjningar efter till exempel ombyggnad eller renovering när hyresgästen har gett sitt tillstånd eller när Hyresnämnden har lämnat sitt godkännande. Jag pekade tidigare på att Fastighetsägarna i Stockholm 2008 gjorde en undersökning av alla ärenden i Hyresnämnden i Stockholm under 2002-2006 och fann att det var tre avslag av totalt 449 ärenden.
Man kan därför inte direkt säga att det är enkelt att bli hörd som hyresgäst i fråga om detta. Då får man dessa hyreshöjningar på 50-60 procent som en effekt. Det som vi talar om är hur man ska kunna få denna skyddsregel att gälla i alla dessa fall.
När hyresvärden vill genomföra en renovering eller en standardhöjande åtgärd är det i princip alltid så att man får sin vilja igenom. Då kommer också räkningen på detta med en hyreshöjning på 50-60 procent för hyresgästen. Det är denna situation som är så dramatisk över hela landet. Jag tycker att även regeringspartierna borde se detta.
De kan inte bara blunda för de effekter som drabbar många människor med hyreshöjningar på 50-60 procent. Jag tycker att ni ändå måste svara på frågan vad ni avser att göra för att inte äventyra hyresgästernas reella besittningsskydd. Det är det som är det allvarliga och som gör människor oerhört oroliga i dag.
Lars Eriksson (S):
Negativ, sade Nina Lundström att jag var. Jag tycker att det är alldeles för lite av insiktsfullhet om vad som händer ute. I min egen kommun är det inte 60-procentiga höjningar i området Vallby, utan det är bara 25-procentiga. Hur ska man se på den oro som finns ute?
Deras oro finns inte när man lyssnar på dig. Den verkar inte vara riktig. Då är väl allting bra då? Allting verkar ju vara väldigt fint. Det finns ingen riktig kritik ute. Protesterna mot hyreshöjningarna på 50-60 procent kanske inte är skäliga då. Ser ni inte dem? Hur tänker ni kring det här? Jag känner inte att jag får något riktigt svar på detta.
Alla vill väl inte flytta tillbaka, säger Nina Lundström. Nej, men när vi besökte Stångåstaden i Linköping sade man att 50 procent inte flyttade tillbaka. Är det så många som plötsligt inte vill flytta tillbaka till ett område som man har bott i? Finns det en rimlighet i detta? Är det verkligen er uppfattning? Frågan ska följas, säger ni också.
Det känns bra att den ska följas. Den behöver verkligen följas. Det finns en oerhört stor oro, och jag blir nästan rädd när jag hör att det inte verkar finnas någon förståelse för det som händer. I mitt eget barndomsområde i Göteborg har det blivit 60-procentiga höjningar - detta i ett område som redan för 20 år sedan var eftersatt. Det är klart att de människor det handlar om inte längre kommer ut från stan.
Det är ett oerhört stort problem, och jag efterlyser lite känsla för dessa frågor. Detta är allvar för de här människorna.
Lars Eriksson (S):
Jag undrar hur jag ska tolka statsrådet och om hon tänker ta några initiativ för att kommuner och myndigheter ska få del av denna statistik. Är statsrådet nöjd med de initiativ som hon och regeringen tagit? I statsrådets sista inlägg skulle jag behöva ett klarläggande.
Kommuner och kollektivtrafikmyndigheter efterfrågar resandestatistik från tågoperatörer för att bättre kunna klara av sina samhällsuppdrag. Det svar som de hittills fått är att detta är affärshemligheter och att det råder en sekretesslagstiftning som förhindrar dem att få tillgång till den statistiken. Tågoperatörerna kan lösa detta frivilligt, eller så kan regeringen göra en insats.
Bollen ligger nu hos statsrådet och regeringen. Är ni nöjda med situationen eller inte? Eftersom statsrådet delar min uppfattning om behovet av bra resandestatistik borde det följas upp med åtgärder, så att kommuner och kollektivtrafikmyndigheter får del av uppgifterna.
Om tågoperatörerna hade varit smidigare hade de kanske velat dela med sig av sin statistik till kommuner och kollektivtrafikmyndigheter, men då inte detta sker blir ändå detta i slutändan en fråga till regeringen. Om man själv har ansvaret för den största operatören på området är det väl där man ska börja, om viljan finns i regeringen att göra någonting åt detta. Det tycker jag verkar vara ett väldigt enkelt första steg.
Det är lite konstigt att säga som regeringen, att man hoppas att de andra, som man inte äger, ska ta första steget i stället för att det bolag som man faktiskt har kontroll över kan börja. Ni tillsätter ju styrelse och ger direktiv. Jag förstår inte att det kan vara så svårt. Frågan kvarstår: Ser inte statsrådet det orimliga i detta? Vad tänker statsrådet göra åt problemet?
Lars Eriksson (S):
Jag har full förståelse för att regeringen är pressad på grund av det låga byggandet. Tidigare i höst lät man de fyra partiledarna i regeringen posera framför bostadsområden och ge sken av att det minsann skulle hända mycket. Jag har visat på förslag från oss socialdemokrater, och Veronica och andra har också pekat på sådant som skulle påskynda byggandet. Det är förslag som regeringen har identifierat som ett hinder för ökat byggandet.
Jag har pekat på investeringsstöd för studentlägenheter och små lägenheter. Vi föreslår en byggbonus för att stimulera detta. Det är förslag som regeringen väljer bort. På vilket sätt skulle ett riktat investeringsstöd för byggande av små lägenheter och studentlägenheter vara ett hinder för ökat bostadsbyggande? Här vill inte statsrådet ge något svar. Statsrådet har pekat på ett antal utredningar som pågår. Resultatet av dem återstår att se.
Under tiden fortsätter rapporter att komma fram som visar på samma sak. Det låga bostadsbyggandet hotar tillväxten och handeln. Företagare kan inte anställa matchande arbetskraft till centrala arbetsuppgifter som skulle medföra ökad tillväxt. I debatten låter det som om detta är en Stockholmsfråga, men det är det inte. Det råder bostadsbrist i ett stort antal av landets kommuner. Statsrådet säger att regeringen vill skapa en modern bostadspolitik.
På vilket sätt är chockhöjda andrahandshyror modernt? Mot bakgrund av de behov som finns på bostadsmarknaden räcker det inte med de förslag som regeringen har anvisat i dagens debatt. Det har gått sex år med regeringens bostadspolitik. Det är två år kvar på mandatperioden. Jag tycker att det börjar bli dags att presentera skarpa förslag som kan lösa bostadsbristen för den volym av människor som i dag saknar bostad.
Lars Eriksson (S):
Jag vill verkligen inte att detta ska bli en fråga om den kommunala regionens lov, men det finns en del frågor i detta som jag tycker är intressanta och som man borde få svar på. Det är till exempel det som Agneta Luttropp tar upp här: Vad är det egentligen som ska krävas för att man ska få ett ja från regeringen och från statsrådet i den här frågan? Vad är det som ska krävas?
Det finns tio kommuner i Västmanland, och samtliga tio har i kommunfullmäktige fattat beslut där alla i dessa kommunfullmäktigeförsamlingar har varit helt ense. Det finns ingen som har varit emot. Det finns ingen i Landstinget Västmanland som har varit emot.
Allt för att få så naturliga och så väl fungerande regioner som möjligt." Är det detta som krävs för att man ska få ett ja från regeringen och från statsrådet? I så fall är det mer som krävs för att få ett ja till att göra detta än vad Sverige gjorde i förhandlingarna för att gå med i EU. Det är en större process för att detta ska få en acceptans.
Jag förstår inte vad det egentligen är. Om man gör ett jobb i sitt hemlän, gör sin läxa, ägnar tid och kraft åt att försöka få ihop länet och alla kommunerna i den här frågan får man på en DN Debatt-sida läsa: Nej, det blir inget. Ni får inte göra detta som ni har ägnat tid åt.
Var någonstans har det framgått från regeringens sida att det inte spelar någon roll vad politiker och kommuner gör i Västmanlands län, då de ändå kommer att få ett nej? Lägg inte ned tid och kraft på den här frågan! Det borde ha varit det enda anständiga beskedet att skicka ut tidigare till Västmanlands län.
Någonstans känner jag, herr talman, att statsrådet egentligen tycker att den process som har varit i Västmanlands län är rätt bra. Jag tror att han tycker att det är rätt utveckling som Västmanland skulle få med det här. Men jag är verkligen frågande till om detta är någonting som han har fått gehör för i regeringen.
Det kanske är så att det är ett stort parti i regeringen som inte gillar den här utvecklingen och som helt enkelt har sagt att det inte ska bli någonting av det. Dina partivänner i Västmanlands län, både i kommunerna och i landstinget, har varit starkt pådrivande för detta och tycker att det är väldigt positivt. Så har det varit med alla de borgerliga partiernas företrädare. De är lika förvånade som oppositionen här är över detta.
Min fråga till dig, Stefan Attefall, är: Vad är det egentligen som skulle krävas av oss? Är det så att detta från början har varit stängt? Beskedet från regeringen är ju att detta är en stängd dörr. Då undrar jag: Varför har man inte sagt detta från början: Lägg inte ned tid och kraft på att få ihop ert län i den här frågan! Det spelar ingen roll vad ni gör, för ni kommer ändå att få ett nej. Varför har ni inte sagt detta i så fall?
Lars Eriksson (S):
Ja, statsrådet, jag förstår fortfarande inte vad som skulle krävas. Jag begriper inte det. Du säger att regeringen har gjort en samlad bedömning i frågan. Det kan man ju tycka. Det hade varit bra om regeringen hade gjort en samlad bedömning av vad som skulle krävas innan ansökningstiden gick ut i stället för att göra det efteråt. Sedan säger du att Västmanland har kommit in sent med sin ansökan.
Var Västmanland för sent ute med sin ansökan, eller var man det inte? Lämnar man in ansökan i tid är den väl inlämnad enligt den ordning som ska gälla. Då ska väl inte det användas i riksdagen som ett argument för att man inte har skött sin ansökan på ett riktigt sätt. Jag är fullständigt övertygad om att Landstinget Västmanland har skickat in ansökan i tid - och i god tid.
Om det förhåller sig på något annat sätt tycker jag att man ska säga det. Varför har man inte sagt tidigare att det bara är de som har haft kommunala samverkansorgan som får ett ja från regeringen? När kom man på detta? Det borde man ju i så fall ha känt till och kunnat kommunicera långt tidigare.
Jag vet precis hur mycket tid och kraft som kommun- och landstingspolitiker i Västmanland har fått lägga ned på att samla länet och känna att alla informerade känner en trygghet i hela processen. Och när man väl får ihop allt detta får man på en debattsida i Dagens Nyheter veta: Nej, det blir ingenting. Det jobb ni har gjort gäller inte. Jag undrar fortfarande om det du uttryckte 2011 är det som gäller.
"Lokala politiker, medborgare, näringsliv och det civila samhället behöver gemensamt se fördelarna med en regionbildning och vara pådrivande i processen." Är det detta som ska krävas? Det är för mig fortfarande ett otroligt mycket större underifrånarbete än vad som krävdes för en svensk ansökan till EU.
Lars Eriksson (S):
Jag tackar för interpellationen. Någon uttryckte tidigare att detta är en intressant diskussion. Jag tycker att de gånger vi har bostadspolitiska debatter i kammaren har de en bra spänst och är intressanta.
Låt mig kommentera något av det som har sagts här tidigare. Jag börjar med Oskar Öholm. När du säger att du egentligen inte är intresserad av Socialdemokraternas inre liv tror jag inte att du talar sanning.
Jag tror att du är otroligt intresserad av det, för annars hade du nog inte uttryckt dig som du gjorde. Jag vill att den socialdemokratiska rörelsen ska vara en vital rörelse som för en spänstig debatt om politiken. Jag vet inte hur du ser på det moderata ungdomsförbundet, Oskar Öholm, men du tycker väl knappast att det ska tycka att allt som du säger i kammaren är bra. Du vill väl att det ska kritisera, vara på och vilja mer.
Det vitaliserar politiken, kammaren och partierna. Därför är det otroligt överdrivet att måla upp en konflikt inom socialdemokratin bara för att SSU och LO driver på i den politiska bostadsdebatten. Det här kan jag och Veronica bättre än du, Oskar Öholm, och den där konflikten har du överdrivit betydligt.
Vi tycker att det är positivt, och vi tycker om när det förs en spänstig debatt om politiska utmaningar som denna. Jag hoppas att du också vill att så sker inom det moderata partiet, Oskar Öholm. Det kan du kanske återkomma till.
Anders Knape på SKL är ledande moderat, och han kan knappast anklagas för att vara tyst med sina synpunkter på hur regeringen för sin bostadspolitik. Han har såklart många synpunkter på det, men det skulle inte få oss att säga att det är en stor splittring inom borgerligheten.
Det är en del av det politiska arbetet att ge och ta i en politisk debatt, och så måste det få vara. Vi är väl politiskt engagerade för att vi vill olika och vill driva på olika. Margareta Cederfelt och Nina Lundström tog upp kollektivtrafikfrågornas roll i bostadsbyggandet.
Statsministern stod i kammaren för något år sedan och i princip hånade socialdemokratin för de satsningar vi pläderade för när det gäller tunnelbaneutbyggnaden i Stockholm. Då tyckte Margareta Cederfelt och Nina Lundström förmodligen att det var jätteroligt, men någonstans har det ju skett något i era partier.
Skrattet har fastnat, och ni har känt att det låg något i det som Socialdemokraterna anförde här i kammaren. Ingen är gladare än vi för att ni faktiskt tycker att det är en bra politik och lägger fram dessa förslag. Det är helt riktigt att detta måste göras. Det måste dock ha skett något. Det gäller även statsrådet. Ni måste ha känt att det låg något i de förslag som kom från socialdemokratin trots att ni tidigare tyckte att det var fantastiskt roligt.
Vilken rolig statsminister vi har som står och hånar socialdemokratin i kammaren, tänkte ni. Då var det jättekul, men sedan fastnade skrattet. Nu är det er egen politik. När skedde omsvängningen i era partier och hos er själva? Något har uppenbarligen hänt eftersom ni nu gått med på att Socialdemokraterna lade fram bra förslag i kammaren i denna fråga.
Lars Eriksson (S):
Jag tror att det låg något i att skrattet fastnade i halsen på en del utifrån att man tyckte att det var otroligt roligt när man attackerade Socialdemokraterna för deras syn på utvecklingen med utbyggd tunnelbana i denna del av landet.
Jag tror att det var ett bra förslag som kom då, och jag tycker att det är bra att regeringen nu har fortsatt med det, att den nu lägger fram detta förslag och att alla tycker att det är bra. Så var det inte tidigare.
Någonting har hänt, men vi får väl inte reda på i dag när regeringen vände i denna fråga och kände att detta faktiskt var en väldigt bra politik.
Jag vill återknyta till statsrådets utfall tidigare om särkravsdiskussionerna i Västerås och ta upp att han inte behöver försöka läxa upp mig om det. Jag vet att i Västerås bygger vi i år 608 bostäder. 56 procent av dessa kommer att vara hyresrätter. Jag tror att vi kommer att vara bland de bästa i landet i utvecklingen på det här området.
Att Västerås skulle vara någon propp i detta håller jag absolut inte med om. Jag tycker att denna interpellationsdebatt har varit bra och belysande, men det är naturligtvis viktigt att peka på att det kommer för lite förslag.
Det finns en propositionslista från regeringen som är en rätt tunn historia utifrån de frågeställningar som finns på bordet runt om i landet när det gäller åtgärder. Det är inte mycket som står i listan som kommer före den sista mars. Det är kanske fyra fem propositioner.
Lars Eriksson (S):
Tack, Amineh Kakabaveh, för den här interpellationen! Det är en spännande interpellation som en av de sista vi debatterar innan det blir julledigt. I det svar som statsrådet gav säger han att regeringen hanterar i stort sett samtliga de frågeställningar som berörda aktörer lyft fram som problemområden.
När det gäller Aminehs andra fråga, om den skattemässiga obalansen, hänvisas till Bostadsbeskattningskommittén. Där finns en del att säga, tycker jag.
På senare år har de ekonomiska villkoren för boende kommit att förändras på ett sådant sätt att hyresrättens konkurrenskraft ytterligare har försämrats gentemot ägd bostad. Till stor del beror detta på förändringar i skattesystemet och att de stöd som tidigare har funnits för att kompensera hyresrätten har slopats.
Jag tycker inte att det här är fråga om att det måste vara en process för att åstadkomma exakt lika villkor. Däremot tror jag att väldigt mycket kan göras för att undanröja obalansen.
Amineh påpekade i sitt anförande att Sabo, Fastighetsägarna och Hyresgästföreningen tillsammans har gjort en analys kring detta, och det är där man har hittat den skattemässiga obalansen på 2 000 kronor per månad, som är skillnaden mellan att bo i en nybyggd hyresrätt och att bo i en nybyggd bostadsrätt.
Bostadsministern har i tidigare interpellationsdebatter om den här frågan ändå närmat sig ståndpunkten att han tycker att det finns en sådan här obalans. Att erkänna det är ett första steg. Om man erkänner den obalansen behöver man ha en politik för hur man ska komma till rätta med den.
När det gäller Bostadsbeskattningskommittén har Sabo med flera lagt förslag på andra direktiv som skulle kunna ligga i Bostadsbeskattningskommittén och göra att man tittar på den frågan.
Det har bostadsministern stoppat, för han har inte velat ha med de direktiv som Sabo, Fastighetsägarna och Hyresgästföreningen har velat ta in.
För ett par veckor sedan, för att inte säga för någon månad sedan, valde Bostadsbeskattningskommitténs ordförande Hases Per Sjöblom att i Dagens Nyheter göra någon form av utspel kring vad man förväntas landa i. Han pekade på att man förmodligen skulle föreslå ett slopande av fastighetsavgiften för hyresrätter.
Det är, som flera här har pekat på, någonting som redan i dag är undantaget för de första 15 åren. Om det här ska ge någon effekt blir det först om 15 år. Sabo har räknat på det och landat i att det ger en effekt på 100 kronor per månad om 15 år.
Den största privata förvaltaren i Stockholm har beräknat detta till 0,7 procent av den totala bostadsproduktionskostnaden, så det är fråga om rätt blygsamma belopp. Frågan hänger fortfarande i luften: Vilka förslag tänker statsrådet lägga fram för att komma till rätta med den skattemässiga obalansen, om det nu är så att man fortfarande tycker att den obalansen existerar?