Sven-Erik Österberg (S):
Det är riktigt, som Peter Hultqvist pekar på, att etikreglerna antogs av den förra borgerliga regeringen under Carl Bildts ledning. Jag vill också dra mig till minnes de många debatter som har förts i den här kammaren också under den tid som nuvarande regeringskonstellation var i opposition.
Då påpekade man ständigt hur viktigt det var att statsråd hade en oavhängig ställning och inte hade bindningar som på något sätt kunde visa att ämbetet och statsrådets auktoritet kunde ifrågasättas på något sätt. Om man pekar på det aktuella fallet just med utrikesministern så kan man säga att det stadiet redan har passerats.
Det är inte bara så att det är en irriterad opposition som gör en politisk poäng, som statsministern bland annat har sagt här ibland i kammaren när han har fått frågan. Det finns också en ganska massiv och bred kritik i det svenska samhället, inte minst från den borgerliga pressen. Man har pekat på olämpligheten i de kopplingar som har funnits med utrikesministerns affärer och de medel som han fortfarande förfogar över.
Det som statsministern pekar på i sitt svar är riktigt; lagar och sådant ska följas. Men det finns också någonting i utredningen som ligger till grund för just statsråds kopplingar till ekonomiska förhållanden och så vidare. Jag vill erinra om vad som har sagts under den förra mandatperioden, inte minst i KU.
Statsministerns partivänner i KU påpekade att det inte är bara lagar och regler som gäller beträffande statsråd, utan det finns också någonting som heter säkerhetsavstånd. Ett statsråd ska aldrig befinna sig i närheten av någonting som kan betraktas på så sätt att hans ämbete eller auktoriteten i utövandet av ämbetet kan ifrågasättas.
Jag vänder mig direkt till statsministern och säger att i det här fallet, när det gäller utrikesministern, finns absolut inte de säkerhetsavstånden. Jag förstår att det här är besvärande för statsministern i allra högsta grad, för Carl Bildt är inte vem som helst. Han är en av dina företrädare som partiledare i Moderata samlingspartiet. Han äger ett starkt stöd inte minst ute bland de så kallade gamla moderaterna. Ni betraktar er ju som de nya moderaterna.
Det har visat sig, och jag förstår att det inte är så lätt att ta itu med det här. Den debatt som har förts har naturligtvis skadat utrikesministern. Men den har också skadat Sveriges anseende och när det gäller på vilket sätt man hanterar sådana här frågor. Kan man inte kan dra en gräns här och bestämma var den ska gå någonstans? Det är riktigt att KU ska titta på det här så småningom, som också sägs.
Men jag tycker att det också skulle ha krävts ett agerande tidigare från den som är regeringsbildare i ett sådant här fall. Annars kan man fundera på var nästa gräns går för säkerhetsdelen. Man kan ju inte lagstifta om allting som ett statsråd ska göra och inte göra. Det måste också finnas någon etisk och moralisk nivå där man gör en bedömning av om detta är lämpligt eller icke lämpligt. Om man kommer fram till att det är olämpligt så bör man vidta någon åtgärd.
Carl Bildt själv har svarat ganska raljant, inte minst i denna kammare, och hänvisat och skrivit dem som har ställt frågor på näsan på ett sätt som jag ibland har tyckt varit lite beklämmande. Han har tyckt att det här inte är någonting. Men, som sagt - det är inte bara en irriterad opposition som säger det här utan det finns breda lager i det svenska samhället som tycker att detta är uppseendeväckande. Därför tycker jag att det vore smakligt om statsministern tog frågan på allvar och även var beredd att göra någonting åt den.