KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Emanuel Johansson (S):
Jag tänker inte luras att gå tillbaka historiskt och säga att vi sossar är mycket bättre än ni moderater. Det vi kan konstatera är att kriminalvården har varit kass länge. Den har varit kass under perioder av socialdemokratiskt styre, och den är kass under borgerligt styre. Men vad som gäller är att förändra den. Vi måste se till att brottslingarna slutar att vara brottslingar så att våra medborgare kan skyddas.
Jag tror att det blir svårt att hitta någon i den här kammaren eller i någon annan kammare som säger att den som mördar någon ska ha ett kort straff. Jag skulle vilja sträcka mig till att säga att om någon mördar och ligger i riskzonen att göra det igen ska man resonera om ett livstidsstraff.
Om man märker att det finns en stor risk att människor är farliga när de kommer ut, att samhället återigen kommer att bli utsatt på olika sätt och att de kommer att generera lidande, kan jag se ett reellt livstidsstraff. Men man får inte glömma bort alla de personer som sitter i fängelse med till exempel missbruksbakgrund. Det går inte att straffa en missbrukare och säga: Nu får du ännu mera straff! Du får sitta längre på kåken nu!
Han är ju knarkare och beroende, och han måste få hjälp! Annars kommer han bara att fortsätta att punda och fortsätta att begå brott när han kommer ut. Alla de personer med diagnoser, med neuropsykiatriska dysfunktioner av olika slag eller med dubbeldiagnoser som sitter där - vi pratar om kanske hälften, kanske majoriteten - måste medicineras. Vi måste ha en vision om hur vi ska få dem tillbaka i samhället.
Det finns behandlingsmodeller som vi vet fungerar på dem, men de får varken medicinering eller det stöd som de behöver. Vi måste ha en vision om hur vi ska få bort den sociala smittan på våra fängelser. Vi måste ha fokus på hur det ska se ut efteråt. Vi ska inte se till att de är bra på att sitta på kåken, utan de ska komma tillbaka och bli skattebetalare och hederliga personer.
Runar Patriksson (FP):
Det är inte alla gånger jag håller med om vad Jarl Lander säger, men vi ska diskutera de här frågorna ganska snart igen. Den här natten fick vi sova med en transportpolitisk proposition under kudden. På morgonen i dag kunde vi läsa att det kommit en utredningsproposition på de frågor som vi diskuterar i dag.
Jag vill ändå att det i protokollet ska stå att Folkpartiet också har sagt att vi anser att Bromma flygplats är otroligt viktig för Stockholm. En cityflygplats i Stockholm tycker jag att vi ska få klart besked om nu så att stockholmarna vet hur man ska planera runt sin cityflygplats.
Det är ett viktigt tillväxtmedel för Stockholms stad, och jag tror att det är viktigt för oss alla. Det är kanske svårt att förstå att en glesbygdspolitiker står och säger detta. Men det är ofantligt viktigt att få med det i dagens protokoll. Jag vill också peka på de yrkanden som vi har om de regionala flygplatserna.
I den trafikpolitiska propositionen ser vi skrämmande skrivningar som gör oss oroliga. Vi vet vad flygplatserna betyder för Hagfors, Torsby och Hemavan oavsett om det handlar om turism, järnverk eller något annat. Vi måste få samma förutsättningar för att driva företag och för att överleva runtom i Sverige. Och där kan flyget ha en oerhört viktig uppgift som vi inte får negligera.
Jag har en liten känsla av att dessa frågor inte tas riktigt på allvar i den trafikpolitiska propositionen. Jag yrkar bifall till reservation 7.
Jag vill också yrka bifall till Folkpartiets egen reservation 4 just för att peka på möjligheten att "outsourca" verksamheter från de statliga verken, verksamheter som inte behöver ligga där. Det finns saker och ting som drivs via Luftfartsverket och som skulle kunna läggas ut på andra driftsformer.
I denna reservation har vi från Folkpartiet påpekat att vi tycker att detta är viktigt. Det var det som jag ville ta upp i dag och återkommer till frågan i den kommande debatten senare i vår.
Runar Patriksson (FP):
Det ligger något i detta när det gäller orter som ligger nära Stockholm. Men det är rätt typiskt att det är orter som ligger nära Stockholmsområdet som kommer i första hand. Det som jag sade var att vi måste se till helheten, till hela landet. Det står också någonting om att det finns flera flygplatser på vissa ställen. Vår oro är naturligtvis stor för Torsby-Hagfors-systemet som är så otroligt viktigt.
Det ligger visserligen två flygplatser ganska nära varandra, men de har helt olika uppgifter. Den ena flygplatsen ligger på en turistort. Den andra orten har ett stort järnverk. Det finns sådana saker som är så otydliga när det gäller glesbygdens flygplatser att man inte får någon helhetsbild av det som uttrycks i den transportpolitiska propositionen. Det talas om utredningar och om nya människor som ska se på detta. Det finns ingen helhetsbild.
Vi hade väntat oss att vi nu skulle få skarpa förslag så att vi hade någonting att bemöta. Men det anser vi att vi inte fick. I all synnerhet är rädslan stor i fråga om de flygplatser som vi kallar för regionala.
Runar Patriksson (FP):
Det var det som förvånade oss lite grann när vi har väntat så länge på den här propositionen. Vi trodde att det var utredning som pågick. Men varje avsnitt avslutas ju med att det talas om någon form av utredning. Det kan gälla hamnar, båtar, flyg eller något annat. Det kan man fundera på. Jag ska säga något om flyget och det som vi talade om nyss. Här kommer det en skarp skrivning om att man ska sätta en gräns någonstans med anledning av dessa två timmar.
Jag har haft många debatter i dag, inte minst med folk på flygplatserna i Karlstad och Jönköping som är så viktiga för dessa glesbygdslän och deras tillväxt. Hur gör man när man ska räkna ut om det tar två timmar att resa och som tas upp i propositionen? Det finns en stor oro på många platser runtom i Sverige som är har så stort behov av sina flygplatser.
De tycker kanske att beskedet i propositionen inte är tillfredsställande.
Runar Patriksson (FP):
Det finns så många frågor som man skulle vilja ta upp med infrastrukturministern i dag. Men jag kommer att koncentrera mig på det som var huvuddraget i mitt anförande - alternativa finansieringar. Jag vill att infrastrukturministern tänker igenom ett svar. Det sades inte ett ord om någon alternativ finansiering.
Vi upplever från alliansens sida att det är någon form av låsning här, där vi ser en öppning och en möjlighet att skapa mer byggande av framför allt vägar i Sverige. Detta kommer att vara huvudrubriken på det som jag vill ha svar på tillsammans med frågan om hur infrastrukturministern ser på de kommunala förskotteringarna. Detta är de två frågor som gäller från början.
Jag vill också kommentera ett par tre saker som har kommit fram genom inte minst infrastrukturministerns eget tal om detta med allmänna kommunikationer. Det blir en liten rädsla hos mig.
Det har gått ett rykte nu om att vi ska stärka de allmänna kommunikationerna på ett sätt som innebär att det finns en risk för försämrade bilavdrag i de områden av Sverige där de allmänna kommunikationerna aldrig kommer att kunna fungera på grund av det läge som man har i dessa områden. Är detta rykte sant? Jag måste också få kommentera en annan liten sak.
Det gäller avregleringen av järnvägen. Det är lite festligt ändå. Jag bor åtta mil från närmaste järnväg, som går mellan Stockholm och Oslo. Trafiken där har stoppats. Nu går det fem bussar per dag mellan Stockholm och Oslo förbi mig. Det är Säfflebussen, som ägs av Norges statsbanor. Tänk på det!
Runar Patriksson (FP):
Det var glädjande att höra det sista. Jag hoppas verkligen att vi får uppleva - om det nu är så att Ulrica Messing får vara kvar på posten som har med infrastruktur att göra - att man klarar att stå emot trycket från Vänsterpartiet och Miljöpartiet i den frågan. Vi har ju kunnat lyssna på en kongress under helgen och blivit oroliga i frågan om avdragsmöjligheten.
Det är en viktig fråga i svensk glesbygd att bilens möjligheter att frakta oss runt inte försämras. Det är en livskvalitet och en levnadsstandard. Likheten med försäkringsfrågan är en annan fråga som egentligen inte har med avdragsmöjligheten att göra. Jag vill återkomma till tjälsäkringspengarna, som det inte sades ett ord om i dag.
Jag nämnde de alternativa finansieringarna i mitt anförande. Är infrastrukturministern villig att ta fram något stort projekt för till exempel den nordiska triangeln mellan Oslo och Stockholm eller Oslo och Göteborg-Köpenhamn när det gäller byggandet av en vägsträcka med alternativa finansieringar? Då kan vi få loss pengar.
Trots att vi har fått en rubrik i statsbudgeten som lyder tjälsäkringspengar säger man runtomkring i Sverige - speciellt i de län där tjälsäkringsproblemen och bärighetsproblemen är störst - att man inte har fått något speciellt tillägg efter det att denna rubrik kom till.
Här står åkarna runtomkring stilla med sina tremiljonersekipage under kanske sex sju veckor per år därför att vägen inte är framkomlig. Ska den nuvarande regimen se till att Sveriges vägar blir åtkomliga och farbara året om?
Runar Patriksson (FP):
Det var lite tråkigt att få den här politiseringen av den här frågan. Jag tror inte att Folkpartiet har något emot detta. Det jag talar om här innebär att public service -kanalerna, dem vi betalar via skattemedel och naturligtvis via en avgift, ska ges möjlighet att ligga som fast utbud i alla nät. Det är det jag säger.
Nu vill jag inte gå in på Folkpartiets och Socialdemokraternas problematik i den här frågan. Det jag är ute efter är det samarbete som vi har haft i så många år. Den nordiske gemensamme utredaren, samarbetsministern Ole Norrback, skriver om detta i sin senaste rapport Varför syns inte nordisk TV i nordbornas TV-apparater?
Alla som satt i Nordiska rådet var överens om att hans utredning var en av de viktigaste frågorna.
Det är klart att när ministern nu hoppar på mig för partiernas specialiteter för kodning och sådant så innebär det inte heller något annat än möjligheterna att public service -kanalerna ska finnas som ett gratis utbud i allas olika försäljningstrick.
Det är det som jag är ute efter, och det tror jag inte att Folkpartiet har någonting emot heller. En av grundvalarna till min interpellation är också att radiohandlarna efter gränsen säger att man jobbar med digitalisering med olika system. Risken finns - det är nästan klart - att dessa system kanske inte kommer att kunna tala med varandra. Det får inte ske.
I någon mån, herr talman, är det här en debatt om det nordiska samarbetet, som vi så många gånger diskuterar. Jag anser att vi bör lägga politiken åt sidan och göra som Sveriges statsminister Göran Persson svarade mig på en fråga vid Nordiska rådets möte här i andrakammarsalen. Han sade: Jag tar alla avstamp i mina viktiga frågor i det nordiska samarbetet. Jag vet att Leif Pagrotsky har varit minister för Nordenfrågor.
Vi har pratat om det öga mot öga många gånger. Vi känner gemensamt för det nordiska arbetet. Kan vi inte lägga politiken åt sidan och komma överens?
Jag vädjar till kultur- och utbildningsminister Leif Pagrotsky att ta tag i frågan om att de nordiska länderna i frågan om tv-utbudet inte går iväg åt var sitt håll utan försöker knyta samman det så att vi får ett nordiskt utbud när det gäller språk och kultur. Det nordiska samarbetet inom produktionen är väldigt bra.
Eftersom ministern passade på att ta det här i dag - det var mitt fel egentligen - var jag tvungen att åka från glesbygden till Stockholm i går för att vara här i dag. Jag kunde sitta på mitt rum i riksdagen och bläddra mellan kanalerna. Jag kunde se finsk utsändning av nordisk kombination och backhoppning.
Jag kunde se på Vasaloppet från Sverige, och senare på dagen kunde jag också se specialbackhoppning på norsk tv, eftersom utbudet finns här i riksdagen. Efter en debatt mellan mig och den förra kulturministern, då jag klagade på att vi i riksdagen inte kan se det nordiska tv-utbudet gick det tre veckor, och i dag ser vi det. Jag ser spørretimen från det norska Stortinget och även från danska Folketinget. Det är en stor glädje.
Så hoppas jag att ministern ser till att det blir för hela Norden, herr talman.
Runar Patriksson (FP):
Jag vill avslutningsvis bara säga att de nordiska samproduktionerna är väldigt bra. Jag tycker också om dem. Det jag är rädd för är att det blir ett skäl till att inte fortsätta kampen för att göra det möjligt för nordborna att välja public service . Jag tror inte att Folkpartiet har någonting emot det, eller har sagt någonting som innebär att inte möjligheten att välja de nordiska kanalerna ska finnas.
Det som interpellationsdebatten handlar om är att det inte får bli så att vi i de nordiska länderna digitaliserar på ett sådant sätt att vi inte kan prata med varandra inom det digitala nätet. Det ska finnas möjlighet att välja public service -kanalerna. Jag köpte min Boxerbox förra veckan för att testa inför den här debatten.
Då fick jag ett visst utbud som jag inte behöver betala någonting för, mer än min radio- och tv-avgift naturligtvis. Där finns dessa grundkanaler. Jag bor vid norska gränsen och är alltså en "överspillare" som än så länge kan se Norge analogt; vi har en egen antenn på taket. Men det räcker inte.
Jag kan berätta, herr talman, att Oslos stadsfullmäktiges vice ordförande satt på läktaren för en vecka sedan när han var och besökte mig under ett dygn. Han var väldigt besviken över att han inte kunde se norsk tv på sitt hotell här i Stockholm. Det är ett misslyckande för oss som jobbar med Nordenpolitiken.
Kan vi ändå inte vara överens om, utbildnings- och kulturministern med Nordenansvar för dessa frågor, att Sverige blir ledande i kampen för att utbudet ska finnas i hela Norden så att individen får frihet att välja de nordiska kanalerna?
Kent Härstedt (S):
Jag skulle vilja diskutera vattenfrågan med Christian Holm. Vi har, och det är ju med Moderaternas instämmande, konstaterat att vi inte ska sälja ut svenskt vatten utan att det ska vara offentligt. Det har ni själva landat i. Hur kan det då komma sig att ni tycker att det är okej att det ska privatiseras i utvecklingsländerna? Varför ska det säljas ut till privata företag i utvecklingsländerna när vi inte ska göra det i Sverige?
Kent Härstedt (S):
Det var ett märkligt svar. I länder där vi har pengar och kan köpa, där ska vi ha det offentligt, men i länder där människor är fattiga och inte har råd, där ska man privatisera det. När det gäller den ekvationen tror jag inte att det är många som förstår hur Christian Holm riktigt får matematiken att gå ihop.
Dessutom kan man lyssna till vad många - jag har inte hört någon med avvikande uppfattning, faktiskt - utvecklingsexperter säger om det grundläggande behovet av tillgång till rent vatten och att det är en fundamental förutsättning för att människor ska kunna lyfta sig ur fattigdomen.
Jag har heller inte hört någon som har pratat om att privatisering i just det här specifika avseendet skulle öka tillgången till vatten för fler människor om man gjorde det till en handelsvara snarare än att man gjorde det till en offentlig tillgång som alla människor skulle ha rätt att ha tillgång till. Det vi pratar om här är basala, grundläggande mänskliga rättigheter - att kunna ha tillgång till rent vatten.
Jag kan förstå att vi har olika uppfattning. Jag är själv ingen statskramare som anser att staten ska äga allting, varje beståndsdel, tvärtom. Det finns goda skäl för oss att ha ordentliga debatter i ganska många olika frågor. Men här gäller det utvecklingsländer och grundläggande tillgång till basala nödvändigheter som rent vatten, som vi vet är så fundamentalt.
Jag vet efter alla år i Unicef att just tillgång till vatten är helt avgörande för människors överlevnad på många platser. Jag är tveksam till att det skulle kunna öka på grund av att man privatiserade och gjorde vatten till en handelsvara. Den handelsvaran existerar ju för övrigt redan. Man kan ju köpa mineralvatten och annat. Men det har fattiga människor inte råd till.
Kent Härstedt (S):
Jag tyckte att det var intressant att lyssna på Holger Gustafsson. Det var först i slutklämmen som det började bli lite konfrontatoriskt. Vatten skiljer sig från mat, inte bara för att det är flytande utan för att det har mer än en funktion. Vatten handlar mycket om hälsa.
Det handlar mycket om att kunna tvätta sig, att kunna hålla sig ren och att hålla sjukdomar borta. Därför är vatten och mat på sitt sätt självklart livsnödvändiga för att man ska kunna leva. Men vatten fyller fler funktioner än att man bara ska kunna äta och dricka.
Därför är just tillgången till rent vatten en helt grundläggande och avgörande fråga som är oerhört viktig, även om man inte kan säga att den är viktigare än mat. Men när man som jag har varit ute många gånger med Unicef på fältbesök ser man hur oerhört allvarligt och hur oerhört snabbt sjukdomar sprider sig när det är brist på rent vatten för att människor ska kunna hålla sig rena och hålla sjukdomar borta.
Jag vill därför säga att tillgången till vatten är kolossalt viktig. Holger Gustafsson får gärna berätta om några forskare som hävdar att privatisering av vattenresursen är någonting som gör att fattiga människor klarar sig bättre. Jag kan inte tro det, och det är inte många som tror det. Jag har aldrig hört någon säga det, tvärtom.
Gör man vatten till en handelsvara i fattiga länder är det färre människor som får tillgång till rent vatten, inte fler. Men Holger Gustafsson kan gärna berätta var han hittar sin inspiration i denna fråga.
Kent Härstedt (S):
Holger Gustafsson får gärna räkna upp några av de källor eller inspiratörer som han hänvisar till. Jag som också har engagerat mig i dessa frågor i ett par decennier har aldrig hittat någon tongivande forskare, någon biståndsprofessor eller någon forskning alls som pekar på att en privatisering av vatten leder till att fler fattiga människor får tillgång till vatten, tvärtom. Det skulle därför vara intressant om Holger Gustafsson i sin slutkommentar kan räkna upp ett par av dem eftersom jag aldrig har hittat någon.
Jag har aldrig i FN-sammanhang eller i något enda sammanhang stött på någon tongivande person som i dessa sammanhang har hävdat att en privatisering av basala saker som vatten skulle leda till en ökad tillgång för fattiga och ibland utblottade människor. Det tror jag inte ett ögonblick på.
När man tittar på våra motioner står det om många andra saker, förutom om den här frågan, som det är svårt för mig att förstå att ni vänder er mot. Varför vänder man sig mot att vi ska ta initiativ till en kontinuerlig internationell övervakning av ekosystemen och ett bevarande av biologisk mångfald?
Vi ställer oss bakom de riktlinjer för dammbyggnad som utarbetats av World Commission on Dams - att Sverige bör "stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från Världsbanken".
Det här är ju projekt som stötts av Sverige, som delvis har finansierats av Sida och som Sida ställer sig bakom. Men ni som regeringsföreträdare kan inte ställa er bakom detta. Kan jag få höra något skäl till det? Den frågan har vi än så länge inte berört här. Det kunde vara intressant att höra skälen till att ni inte ställer er bakom den verksamhet som vi själva har finansierat.
Kent Härstedt (S):
Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna nr 3 och nr 14. När vi diskuterar mänskliga rättigheter skulle jag vilja ta upp perspektiven på den svenska landkoncentrationen.
Flera av mina kolleger på den rödgröna sidan har här nämnt flera av de länder där Sverige i denna process har dragit sig ur. Honduras och Nicaragua är två av de länderna. Det är Vietnam, Sri Lanka och många andra länder.
Vi kan titta på konflikten i Sri Lanka. Carl Bildt var ena stunden sugen på att åka, men när han inte fick visum skulle vi lägga ned vår ambassad och dra in biståndet. Man frågar sig: Hur fortsätter engagemanget för mänskliga rättigheter i de här länderna? Det kan väl inte vara så att vi har ett engagemang för rättigheterna i dessa länder bara så länge vi lämnar bistånd där?
Vad jag har sett är att det har skett en ganska dramatisk förändring av våra perspektiv på dessa länder. Jag skulle vilja ställa frågan: På vilket sätt fortsätter engagemanget för mänskliga rättigheter i Sri Lanka? Jag har pratat med oppositionen i Sri Lanka, tamilerna.
Samtidigt som Carl Bildt tidigare har gjort ganska kraftfulla uttalanden har engagemanget i stort sett totalt avstannat från svenskt håll. Det är mycket möjligt att ni som är här i kammaren har information som ni kan delge oss i dag om på vilket sätt framför allt Moderaterna, som har hand om Utrikesdepartementet, fortsätter sitt engagemang. Jag kan inte se det. Det är samma sak med Vietnam.
Inte minst Folkpartiet ville att vi skulle dra oss ur engagemanget i Vietnam, som man tycker är en diktatur. Okej, då drar vi oss ur. Men på vilket sätt fortsätter engagemanget för mänskliga rättigheter i Vietnam? Ska det svenska engagemanget för mänskliga rättigheter i dessa länder nu vara förminskat till pressmeddelanden från Regeringskansliet eller interna partikongresser i Sverige?
Ni har ju dragit oss ur de här engagemangen, där vi var proaktiva med svenska projektmedel, stödde oppositionsaktivister i dessa länder, hjälpte till med jurister och hjälpte till i kampen för mänskliga rättigheter. Nu har ni chansen att redovisa: På vilket sätt fortsätter engagemanget i Nicaragua, i Honduras, i Sri Lanka och i Vietnam?
Ni har alla möjligheter att ta replik på mig och redogöra för detta för dem som sitter här uppe på läktarna. Ge mig en kort och koncis redogörelse! Det var ganska intressant att lyssna på Hans Lindes fråga till Mats Sander. Han sade så här: På vilket sätt och när har Carl Bildt tagit upp kvinnors rättigheter? Nämn något sammanhang!
Då säger Mats Sander: Regeringen har gjort otroligt mycket i många sammanhang. Men det konstiga är att han inte kunde nämna ett enda sammanhang. Det tycker jag är ganska talande. Nu får du en chans till. Tala om när och var Carl Bildt har tagit upp kvinnornas rättigheter?
Kent Härstedt (S):
Jag vill ställa en fråga om hjärtstartare, och jag kan förbereda mina borgerliga kolleger på att de kommer att få samma fråga. Sveriges främsta experter ställer sig bakom detta.
För dem som är engagerade i hjärt- och lungräddning i landet kan det vara bra att veta varför ni inte ens kan tänka er en översyn av möjligheten att sprida hjärtstartare över landet. Det finns klar statistik. 750 svenskar dör i onödan. Kostnaden för detta är förhållandevis överkomlig.
Sveriges främsta experter instämmer men inte ni. Jag skulle gärna vilja att du berättar för alla dem som är medlemmar i det här förbundet, alla dem som är engagerade, läkarna och experterna på det här området varför ni inte kan tänka er en översyn av möjligheten att sprida hjärtstartare över landet.
Kent Härstedt (S):
Huruvida detta är en passiv hållning eller ej får de som följer detta hemma vid tv-apparaterna och de som sitter på läktarna här avgöra. Men man kan väl säga att Anders Hansson beskriver en väldigt passiv väg. Allt är redan gjort. Allt är i sin ordning.
Samtidigt säger Sveriges främsta expertis på de här områdena motsatsen.
De har en annan uppfattning än Anders Hansson. Nähä, Anders Hansson förnekar detta genom att skaka på huvudet. Det blir intressant att höra hans förklaring till det. Men det står så i den här debattartikeln. Vi kräver att det görs en satsning på att se över möjligheten att sprida hjärtstartare på platser landet över. Då är det inte fråga om hur många som är "många".
Den saken får vi nog komma överens om. Det är bara en liten detalj i sammanhanget.