Anders Borg (M):
Det kan finnas skäl att vi lägger fast hur sakförhållandena ser ut. Reallönerna i Sverige har stigit de senaste tio åren och även under krisåren och det mer än vad de har gjort i nästan alla andra europeiska länder. Man kan jämföra Sverige och Tyskland, där vi de senaste åren har haft över 10 procents reallöneökning och Tyskland haft 1 procents fallande reallöner under samma period. När svenskarna har fått 10 procent högre lön har tyskarna fått 1 procent lägre lön.
Det är naturligtvis ett uttryck för att den svenska modellen och den ekonomiska politiken i Sverige har fungerat väl. Det är det vi också ser när vi tittar på sysselsättningsgrad. Där ligger vi nu i topp med endast Holland över oss. Vårt arbetskraftsdeltagande är bland de högsta. Det har ökat i nästan alla åldergrupper utom bland ungdomarna. Vi har bland de bästa tillväxtsiffrorna, en långtidsarbetslöshet som är bland de lägsta, och vi har minskat de ekonomiska orättvisorna.
Vi har en konsumtionsökning som är en bland de starkaste och offentliga finanser som är bland de absolut starkaste. Den svenska modellen fungerar alltså väldigt väl. De länder som möjligtvis kan konkurrera med Sverige, som Tyskland, Österrike, Finland, Danmark och Norge, är länder som påminner mycket om oss.
Det är länder som bygger på en reformerad välfärdsstat där man håller på att förstärka dynamiken i ekonomin genom att förbättra entreprenörsklimatet och håller fast vid en ansvarsfull ekonomisk politik. Det är utgångspunkten. Vår politik är i grund och botten en höglönepolitik. Många de reformer vi gör handlar om att öka produktiviteten i ekonomin. Det handlar om att förbättra utbildningssystemet. Det handlar om att avreglera tidigare stela sektorer.
Det handlar om att öppna oss för mer av handel med omvärlden. Det handlar om förbättra villkoren för entreprenörer och innovatörer och därigenom ha en ekonomi som klarar av att bära fler jobb med höga löner. Vi har en hög ungdomsarbetslöshet. När det gäller vuxna ligger arbetslösheten i Sverige snäppet över den i Tyskland. Den är ungefär i linje med den. Den är 5 procent komma något i Sverige och 5 procent komma något i Tyskland.
Vad ska vi då göra åt ungdomsarbetslösheten? Vår uppfattning är att den bästa metoden är att hitta en välstrukturerad modell där partnerna tar ansvar. Jag noterar att Karl-Petter Thorwaldsson anser att vi ska ha ett blocköverskridande stöd för en ny form av yrkesintroduktion i Sverige där vi hittar parter som är beredda att ute på arbetsplatserna argumentera för att vi ska ta in fler unga människor. Det betyder lägre lönekostnader.
Det betyder att vi kommer ned i en kostnadsnivå på runt 50 procent mot vad den är i dag genom minskade arbetsgivaravgifter, ett tydligt handledarstöd och en tydlig introduktion. Då kommer Sverige att se ut mer som Tyskland, Österrike och ett antal andra länder och på det sättet förhoppningsvis också fungera bättre när det gäller ungdomsarbetsgivarna. Det är klart att det är besvärligt ur det socialdemokratiska perspektivet.
Man tänker sig att höja skatten med 15 miljarder kronor för 500 000 ungdomar. Sedan tänker man kompensera det med ett antal tusen stödplatser. Det är klart att om man höjer skatterna med 15 miljarder och sedan lägger tillbaka 400 miljoner blir det hundratusentals förlorare och några tusen som kanske kan kompenseras för detta.
Det är inte ett bra sätt att få till stånd en bättre arbetsmarknad för unga människor, utan det är bättre att vi arbetar tillsammans med parterna för att hitta en väg att bygga en svensk arbetsmarknad som mer påminner om den vi ser i de nordeuropeiska länderna som Tyskland, Holland och Österrike. Det är en väl fungerande partsbaserad arbetsmarknad som inte utmärks av sänkta löner eller låglönejobb utan av bra och ordnade förhållanden på arbetsmarknaden.