Peter Rådberg (MP):
Jag måste inleda med att säga att jag tycker att det är väldigt olyckligt att mina tre interpellationer klumpas ihop i ett svar. Det gör att det blir lite svårt för mig att hinna utveckla mina frågor till ministern. Men man får gilla läget, som det heter. Det var glädjande att läsa att regeringens policy att inte godkänna export av krigsmateriel till Israel ligger kvar. Jag ställde egentligen frågan för att jag ville ha det bekräftat. Det var ju ett tag sedan vi lyfte fram just den frågan.
Jag går nu över till frågan om vapenimport och militärt samarbete med Israel, som jag ställde till förvarsminister Sten Tolgfors. Israel är sedan 40 år en ockupationsmakt. Trots att Israel har ockuperat palestinskt land är kritiken mot landet generellt sett väldigt låg.
Israel har brutit mot FN:s resolutioner flest gånger i världen utan att världen för den delen har reagerat tillräckligt kraftigt. Vilket annat land har kunnat göra på det viset? Svensk import av krigsmateriel från Israel måste ses i ljuset av just detta.
Sverige är ett av de få länder i Västeuropa som saknar reglering för hur vapenimporten ska hanteras från till exempel ett land som Israel eller vilket land som helst. Det tycker jag är mycket olyckligt, fru talman. Inte nog med att vi importerar krigsmateriel från Israel - Sverige har också ett tätt samarbete där vi bland annat skriver gemensamma säkerhetsskyddsavtal med landet.
Men statsrådet ger tyvärr inga signaler om att regeringen tänker ändra importreglerna för Israel trots landets historia och den Gazakonflikt som vi alla har i färskt minne. Jag går nu över till att prata om den fråga som jag ställde specifikt till statsrådet Ewa Björling. Statsrådet skriver inledningsvis att exportkontrollen på krigsmaterielområdet är "ansvarsfull, grundlig och strikt".
Det är med stor förvåning jag läser detta. Sveriges regelverk för vapenexport är från 1993 - tror jag. Den tar inte tillräckligt stor hänsyn till dagens utrikespolitiska målsättningar, till exempel demokrati och hållbar utveckling. Alla vet att Sverige har godkänt export av krigsmateriel till länder som befinner sig i krig eller till länder som bryter mot de mänskliga rättigheterna trots att vi har ett förbud just mot det.
Undantagen har i vissa fall blivit en regel. Jag vill ge ett exempel. Var det en slump att exporten av krigsmateriel ökade med 100 procent mellan åren 2003 och 2006? En stor del av dessa vapen gick bland annat till USA och Storbritannien - två länder som gick i krig mot Irak utan något godkännande av FN.
Trots detta exporterade Sverige otroligt stora mängder just till dessa två länder. USA:s krig fortsätter. Efter sex år bedriver USA fortfarande ett krig som inte är sanktionerat av FN och ett krig som Sverige har fördömt. Det här är vad mannen på gatan skulle kalla för hyckleri, mer eller mindre.
Svaret jag kan ge mig själv är naturligtvis enkelt: Handelspartnern USA är viktigare än att leva upp till våra etiska och moraliska regler. Så ser verkligheten ut, Ewa Björling. Dessa regler är allt annat än ansvarsfulla, grundliga och strikta. Tolkningsutrymmet är för stort när ISP och Exportrådet med kontroller ska säga ja eller nej till exempelvis vapenexport till andra länder.
Det beror i grund och botten på att vi har en otydlig lagstiftning. Vad Sverige behöver är en ny lag som reglerar vilka länder vi får exportera till.