Eric Palmqvist (SD):
År 2020 var ett år som inget annat. Coronapandemin svepte in över världen, och alla har vi påverkats av detta på ett eller annat sätt. Nu skriver vi 2021, året då vi förhoppningsvis äntligen kommer att kunna gå tillbaka till något slags normalläge, men ännu är vi inte där. Detta är en av anledningarna till betänkandet vi behandlar i dag.
I juni förra året debatterades frågan om förlängda undersökningstillstånd här i denna kammare. Det var en debatt som jag själv hade deltagit i om det inte hade varit för coronapandemin. Nu blev det inte så. I stället fick min kollega Tobias Andersson, som befann sig här i Stockholm, ta debatten i mitt ställe. Vi ställde inte in - vi ställde om.
Det är bara ett i raden av exempel på hur samhället har fått anpassa sig som en följd av pandemin. Jag menar - och jag tror att övriga i denna församling instämmer - att politiken i viss mån har påverkats av pandemin men inte så omfattande i jämförelse med den bistra verklighet som en del branscher nu befinner sig i.
En del av dessa har kunnat ställa om, medan andra, exempelvis resebranschen, befinner sig i djup kris. För några näringar har egentligen förutsättningarna varit förhållandevis hyggliga, men lagstiftningen har varit utformad på ett sätt som inte möjliggjort för dem att ställa om för att klara sig igenom pandemin. En bransch som tvingades ned i brygga och var i akut behov av att få ett nytt regelverk på plats för att överleva coronakrisen var prospekteringsföretagen.
Därför, fru talman, beslutade man här i riksdagen i juni 2020 om ändringar i minerallagen för att lättare kunna förlänga redan befintliga undersökningstillstånd. Beslutet var nödvändigt och bra. Läget var akut, och regeringen var pressad att under kort tid komma med en lång rad förslag till åtgärder för att rädda svenskt näringsliv. I propositionen vi tog ställning till då fanns emellertid begränsningar som vi inom oppositionen uppmärksammade.
Med anledning av det riktades ett tillkännagivande till regeringen. Resultatet av tillkännagivandet är det vi har på bordet i dag. Regeringen har levererat det som efterfrågades. Utskottet har dessutom enats om formuleringar i betänkandet som tar hänsyn till det faktum att pandemin ännu pågår och att ytterligare förlängningar av redan gällande undersökningstillstånd kan komma att behövas. Fru talman!
Jag har sagt det förut: Gruvindustrins betydelse för Sveriges välstånd kan inte nog understrykas. Vi har brutit och förädlat metaller sedan förkristen tid, och i dag utgör gruvnäringen en hörnpelare i vår exportberoende industri. De värdekedjor som skapas av att mineraliseringar bryts, malmen förädlas och slutprodukter tillverkas har lagt grunden till vår ställning som exportnation.
Gruvnäringen bidrar därmed i flera led till att såväl skapa arbetstillfällen som generera välfärd. Men malmen finns inte bara där som genom ett mirakel om man sätter spaden i backen på måfå. För att hitta den, och på sikt kanske kunna etablera en gruva, krävs det att någon har prospekterat, det vill säga aktivt sökt efter fyndigheter och gjort noggranna undersökningar av berggrunden, och funnit brytvärda mineraliseringar.
Och eftersom ingen malmkropp i världen är outsinlig är det ingen överdrift att påstå att utan prospektering upphör gruvnäringen och därmed också på sikt tillverkningsindustrin. Det intressanta i detta sammanhang är att prospekteringen i sig inte är vinstdrivande utan snarare spekulativ.
Prospektering kan beskrivas som ett kostsamt, långsiktigt och tidsödande sökande efter något som förhoppningsvis på sikt - om något decennium eller så - om allt vill sig väl genererar en vinst. Detta gör att prospekteringsföretagen är helt beroende av riskkapital och investerare. I och med detta är de också extremt känsliga för konjunktursvängningar.
I och med att den svenska minerallagen är utformad så att ett företag som innehar undersökningstillstånd men inte borrar, tar prover och analyserar kan få sitt tillstånd återkallat är det lätt att förstå vad som hade kunnat bli följden av att investerare och riskkapitalbolag drog i nödbromsen som en reaktion på coronautbrottet.
Eftersom prospekteringsföretag i grunden saknar möjlighet att pausa pågående verksamhet är det bra att vi från riksdagens sida har möjliggjort en förlängning av tillstånden för de tillståndshavare som på grund av pandemin har godtagbara skäl till att undersökningsarbete inte har utförts. Det är klokt, och jag gläds över att det finns en så tydlig riksdagsmajoritet för denna hållning. Fru talman!
Om man beaktar den omständighet att allt fler av jordens människor bryter sig ur fattigdom och höjer sin levnadsstandard som någonting positivt måste man också acceptera deras efterfrågan på varor, som inte sällan innehåller metaller.
För vilka är vi att förvägra andra sådant som vi i vår del av världen tagit för givet i generationer? Om man bejakar tekniska landvinningar och applåderar så kallad grön teknik måste man också välkomna brytning av så kallade innovationskritiska mineraler. Vilka är vi att kräva att de ska brytas av barnarbetare i Kongo eller under slavliknande förhållanden i diktaturer?
Tror man på fattigdomsbekämpning, på ny teknik och på mänskliga rättigheter tror man på vår gruvnäring. Tror man på en näring som genererar arbetstillfällen, skatteintäkter och välfärd i Sverige tror man på svensk gruvnäring. Den borde gå en lysande framtid till mötes, men bara om vi från politiskt håll fattar kloka och framåtsyftande beslut.
Därför, fru talman, anser jag att detta betänkande är ett steg i rätt riktning under en svår tid. Jag gläds åt att utskottet är så enigt i just denna fråga. Med det sagt yrkar jag bifall till betänkandet NU9 Undersökningstillstånd , i dess helhet.