KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Jag tycker att det är en viktig debatt och diskussion som vi för i kammaren. Även om vi har samsyn kring hur det här ska gå till kan målet se olika ut. Förra veckan hade jag en interpellationsdebatt angående beskattningen av el för elbussar, vilket också ligger i det här segmentet - hur vi ska få fler människor att åka kollektivt och hur vi ska klara utmaningen med ett hållbart samhälle. Då var det finansministern jag interpellerade.
Kanske kommer framtidens bussar att drivas med el. I dag är det bara 0,5 procent av alla bussar som går på el. Men medan man får skatta för den elkonsumtion som driver elbussar framåt beskattas inte den spårbundna trafiken med spårvagnar och tåg på samma sätt alls.
Det vore intressant att höra hur infrastrukturministern ser på detta, även om det är en skattefråga. Jag har respekt för att det var finansministern som tog debatten mot mig, men det finns olika delar i detta. Bland annat gäller det just elbeskattningen av elbussar. Vi kommer inte att klara det hållbara samhället om vi inte har både och - både spårbunden trafik och trafik med gummihjul.
Vi behöver bussar som går, både superbussar och korta bussar. Vi behöver även cyklar, och det måste finnas cykelbanor som går till bytespunkter där det är lätt att parkera sin cykel och där man vet att den står kvar när man kommer tillbaka. Det är viktigt att inte se transportslagen som solitärer, ett i taget, utan som helhetslösningar.
Vi kommer att behöva ha cykeln, bussen, spårvagnen och tåget för att kunna klara de stora utmaningarna. Jag kan känna en oro för att regeringen tittar på det som enstaka lösningar och missar den helhet som kan göra att det blir effektivare och att vi får ett hållbarare samhälle.
Även om skatter är finansministerns fråga skulle jag önska att infrastrukturministern kunde säga någonting om hur regeringen ser på detta inför framtiden.
Lotta Finstorp (M):
Intermodalitet är precis vad det handlar om. Det gäller att se trafikslagen som ett sammanhang. Jag hade förmånen att sitta i Bostadsplaneringskommittén. Där var infrastruktur och kollektivtrafik en del, och bostadsplanering och byggande på regional nivå var den andra. Det handlar om hur man ska kunna få ihop det på ett bra sätt. Det hjälper inte om den ena handen bygger bostäder och den andra försöker få till kollektivtrafik och infrastruktur.
Det måste ske i samspel och samklang med varandra. Jag tycker att vi i kommitténs arbete kom fram till bra slutsatser. Alla partier vill se en ökning av resenärer som åker kollektivt i stället för i egen bil. Det som är problematiskt är när man fokuserar på biljettpriset som det enda som gör att människor ställer bilen.
Utredningarna visar väldigt tydligt att det handlar om att människor ska kunna ta sig från bostad till arbetsplats smidigt och utan för många bytespunkter, och gärna där superbussarna finns som har egna körfält. Men det ställer krav på att man i samhällsplaneringen i städer och mellan städer tar med sig det i tänket.
Jag läste en rapport från Malmö om att superbussarna har blivit en succé med fler resenärer som åker buss till jobb, skola och andra studier. Bussens roll i samhället är en viktig del. Jag är väldigt glad att vi inte står här i kammaren och att den ena håller på järnhjulen och den andra på gummihjulen. Vi behöver alltihop.
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för en viktig debatt. Jasenko Omanovic säger att ökningen av antalet sjukfall skedde när rehabiliteringskedjan infördes, vilket låter märkligt i mina öron.
Det vi ser i dag är ju att det sker en minskning även bland de längre sjukfallen tack vare att Försäkringskassan mycket tydligare prövar den som är sjukskriven och "lyfter upp" varje individ vid 90 och 180 dagar. Jag anser alltså att det snarare är tvärtom. Jag skulle vilja ta upp medfinansieringsförslaget igen.
Det är ett väldigt högt tonläge. Man är väldigt orolig bland privata arbetsgivare men också inom SKL, det vill säga bland kommuner och landsting. Varje arbetsgivare förlorar ju alltid på att ha medarbetare som är sjukskrivna. Det är aldrig bra för produktionen. Det är inte bra för verksamheten över huvud taget.
Jag håller med ministern angående dåliga arbetsgivare, som inte gör det de ska i arbetsmiljöfrågor och inte har en organisation som fungerar väl och där människor mår bra. Problemet är ju att det egentligen är vi politiker som är arbetsgivare i de organisationer som har det största antalet sjukskrivna.
Vi måste ute i landet, i kommuner och landsting där fullmäktigeförsamlingen är arbetsgivare, verkligen ta tag i detta och se över hur man arbetar i organisationen. Att straffa via ekonomiska incitament är inte rätt väg. I vilket skede ska den som söker ett arbete säga "jo, det är så att jag har en lång sjukdomshistoria också" för att arbetsgivarna ska få ekonomisk hälsoväxling?
Jag tycker att det är tveksamt ur integritetssynpunkt.
Lotta Finstorp (M):
Det var intressant att höra att det är ett internt arbete som pågår just nu och att det snart kommer att gå ut på remiss. I Almedalen i somras uppmärksammades ett antal riksdagsledamöter på problematiken. Då fanns också polismyndigheten med och människor från bärgningskårer och från Sveriges Bussföretag, som var de som anordnade detta.
Vi fick en hel del exempel beskrivna för oss, där det hela hade blivit otroligt komplicerat och där man hade fått vänta väldigt länge eftersom det hände saker i någon annan del av polismyndighetens område som gjorde att man på intet sätt kunde prioritera detta. Det blev lågprioriterat. Det är otroligt bra om detta ska ut på remiss snart.
Precis som det sas i en tidigare interpellation om BRT-systemet kommer det att bli fler och fler längre bussar. Sedan kan man verkligen hoppas att det inte kommer att bli haverier med dessa, men vi vet ju att moderna fordon i dag är som datorer. Detta är ingenting där man kan ringa efter någon på bussverkstaden som åker ut och hjälper till.
Man måste ofta ha bärgare, och det ställer till det väldigt mycket både för bussföretagaren och för bärgaren, som får stå och vänta på att få den fysiska okulärbesiktningen av haveristen för att kunna flytta på den. Förordningsförändringen kommer förhoppningsvis på plats inom en snar framtid.
Jag tror att om man snabbt får denna förändring på plats skulle det underlätta mycket för inte minst bussbranschen, bärgarna och polisen. Jag vet inte varför inte polisen har hört av sig till departementet eller så, men jag utgår från att också polisen är remissinstans när nu förslaget skickas ut inom en snar framtid.
Jag är glad för att det snart kommer ett förslag på bordet, och jag hoppas att implementeringen sker snabbt. Jag har lite dålig erfarenhet av detta. När man väl har fått remissvaren och gått igenom dem sker det väldigt lite fram till den förändring som måste ske. Cykelutredningen är väl en sådan sak som inte har gått så där jättesnabbt.
Alliansregeringen tillsatte Cyklingsutredningen, och den var färdig och kom för två år sedan, tror jag att det var. Det har hänt väldigt lite med den, och jag hoppas att inte detta blir någon sorts ny cykelutredning som dras i långbänk. Detta är ganska akuta förslag som måste till, och beslut måste fattas.
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för förtydligandet om att internutredningen snart kommer att gå ut på remiss. Jag delar helt ministerns uppfattning om att det är klart att man inte kan göra en förordningsförändring som innebär att det kanske blir ännu mer trafikfarligt än i dag.
Det som behöver göras är att uppdatera trafikförordningens begränsning gällande maximal längd för ett fordonståg vid bärgning och bogsering. Sedan kanske man dessutom måste ha speciella skyltar eller på annat sätt visa att det är ett extra långt ekipage som bärgas. Men detta kommer säkert att komma in i remissyttrandena. Det verkar inte vara rocket science, utan det borde gå att lösa.
Lagstiftningen har inte följt med utvecklingen. Vi har under de senaste åren sett en explosion avseende just utvecklingen på fordonssidan till längre fordon helt enkelt. Då har detta inte hängt med riktigt. Jag ser därför fram emot att ta del av remissvaren och att det snabbt kommer en förändring på plats.
Lotta Finstorp (M):
Det hade varit intressant att få ett svar på frågan avseende naturgasen, som är ett fossilenergiämne. På naturgasen är det ingen energiskatt. Det borde ju vara något som regeringen skulle vilja fasa ut.
En konkurrensneutral marknad för kollektivtrafiken måste också innebära att energibeskattningen ska vara konkurrensneutral.
Det blir väldigt svårt att se det för gemene man och framför allt för den bussoperatör som gärna vill köpa en elbuss men som vet att den drar på sig kostnader för energin till sina bussar.
Jag ser en rädsla för att vi aldrig får riktig fart på investeringarna i elbussar om det dessutom är en osund konkurrens mellan energislagen. Det vore intressant att höra en vidareutveckling av detta från finansministern.
Det finns ett rådsdirektiv - 2003/96/EG, artikel 15, punkt 1 e) - som säger att det finns möjlighet till delvis eller hel energiskattebefrielse som även bör omfatta alla typer av elektriska bussar, som batteridrivna bussar och plug-in laddhybrider, det vill säga ej endast trådbussar.
Här finns det en rädsla, bland annat från branschen, för att man då skulle säga att det är trådbussar som får skattelättnad eller att skatten tas bort på elen. Detta står alltså i direktivet avseende trådbussarna. Här skulle man kunna tänka sig en extensiv lagtolkning, som kanske vore en lösning, så att även trådbussarna omfattades.
Det händer mycket positivt i Sverige när det gäller utvecklingen på den sidan i dag. Men det blir väldigt märkligt när man går in med en premie eller ett investeringsstöd för att utveckla bussarna, medan det inte finns någon tanke på att själva bränslet ska bli mer konkurrensneutralt.
I svaret säger finansministern: Grundprincipen är att all el som används i Sverige ska beskattas. Fine! I så fall ska den alltså omfatta även tåg och spårvagnar. Det är en bra princip, fortsätter finansministern, både för att dra in skatteintäkter och för att bidra till en effektivare energianvändning.
Om undantag ska göras måste det finnas väl underbyggda skäl och en praktisk möjlighet att avgränsa undantaget. Dessutom måste ett undantag vara förenligt med EU:s regler. Men den här grundprincipen stämmer ju inte i dag. I så fall borde inte vissa transporter vara befriade från elbeskattning, om svaret från finansministern är korrekt och konkret. Det vore väldigt fint att få det vidareutvecklat.
Lotta Finstorp (M):
Jag svarar väldigt gärna på frågorna som jag fick av finansministern nu. Det regeringen gör är att stimulera den ena delen, det vill säga för investering. Jag anser att man måste göra det som en helhet och skulle väldigt gärna se precis ett sådant förslag som vi lägger fram.
Om jag uppfattar finansministern rätt ska elskatten på buss finnas kvar därför att ministern anser att det är en så billig del när det gäller själva elbussåkandet. Det är inte kostnadsnivån som är problemet utan konkurrensneutraliteten.
De fordon som går på järnvägsspår, både spårvagnar och tåg, är befriade från elskatt men inte elbussen.
Hela min frågeställning i interpellationen är varför bussarna ska beskattas för sitt drivmedel men inte tåg och spårvagn, för då stämmer ju inte grundprincipen i finansministerns svar, att all el som används i Sverige ska beskattas. Man har undantagit det som går på spår, men det som går på gummihjul elbeskattas.
Jag förstår inte logiken i det hela. Jag hoppas att regeringen finner en helhetslösning med en premie för investeringar men också ser över detta med elbeskattningen för buss.
Lotta Finstorp (M):
Precis som ministern nämnde kom det en utredning för drygt tio år sedan. Jag tror att det var 2002 som Lantmäteriet gjorde rapporten Översyn av anläggningslagen . Det var så detta kom upp. Översynen gick ut på remiss, och några var kritiska till den, bland andra LRF.
I översynen finns motivering och fullständigt förslag till författningstext och allt avseende ändring i anläggningslagen med innebörden att kommuner och eventuellt Trafikverket ska få tillgång till enskild mark eller väg när detta krävs för anläggande av sammanhängande cykelleder. År 2002 är länge sedan. Cykel som transportmedel och som del i besöksnäringen har blivit mycket vanligare.
Nu försöker vi komma i fatt Danmark och Holland, där man i många år tagit sig med cykel mellan bostad och arbete om man jobbar tillräckligt nära. Det ger också stora intäkter till besöksnäringen. Det finns bra exempel i Sverige, men det har som sagt tagit ett antal år att komma framåt med det. Vi har till exempel Sydostleden och Fyr till fyr på Öland.
I Östergötland är arrangörerna av Vätternrundan mycket aktiva i att få till cykelleder, för de ser intäktsmöjligheterna. En aspekt är att det är bra för folkhälsa, miljö och klimat. Det finns dessutom en uppsida ekonomiskt för markägare. De kan till exempel ha bed and breakfast, och cyklisterna kan stanna till vid mindre hotell för att sova över och sedan cykla vidare.
Sådant är mycket vanligt i övriga Europa. Det är 13 år sedan översynen gjordes, och det har hänt mycket sedan dess. När översynen remissbehandlades fanns det, precis som ministern sa, remissinstanser som var kritiska till de slutsatser och förslag som fanns i översynen.
Bland andra var LRF negativt, men 13 år senare är det kanske just LRF:s medlemmar som skulle kunna få goda intäkter om anläggningslagen gjordes om eller om man på något annat sätt gjorde det enklare. Många markägare ute i landet vill gärna få en led dragen hos sig, men grannen kanske inte vill ha den på sin mark.
Det skulle också bli lättare att ta sig mellan olika gårdar anslutna till Bo på lantgård. Det händer mycket positivt, men många stångas hårt med byråkrati och kanske med en granne som inte vill ha ens några få meter på sin mark, och då går det inte att bygga det. Det är bland annat därför jag har tagit upp detta.
Det kom en cykelutredning 2012, tror jag. Utredaren Kent Johansson tog också upp att man skulle kunna göra förenklingar i anläggningslagen för att enklare kunna komma framåt.
En cykelväg för människor som är på semester eller tar sig mellan jobb eller skola och bostad borde inte vara störande utan positivt. Jag undrar varför det saknas ett lagförslag. Jag hoppas att ministern skickar med till ansvarigt statsråd att man ska titta på detta också.
Det händer mycket positivt i landet, och vi behöver komma framåt i denna fråga.
Lotta Finstorp (M):
Enligt den information jag har fått av dem som är aktiva med dessa olika cykelleder har det utifrån lagstiftningen varit mycket svårt att komma framåt. Det har tagit lång tid eftersom det överklagas och är svårt att hantera. Man går ihop i ekonomiska föreningar för att kunna knyta ihop lederna.
Det är cykelentusiaster som inte vill något hellre än att detta ska fungera bra. Det har kostat stora pengar att komma framåt, för det har varit problem med vissa markägare. Cykelturismen i Europa omsätter 50-100 miljarder. Det är svindlande summor. Det vore fantastiskt om vi i Sverige kunde få till det på samma sätt.
Det skulle ge markägare, exempelvis lantbrukare, i vårt vackra land ytterligare ett ben att stå på om de kunde knyta ihop med till exempel bed and breakfast. Jag och de som håller på med detta anser att det saknas ett lagrum som ökar framkomligheten för dessa leder.
Att de aktiva ständigt lyfter upp denna fråga visar att de har stött på svåra problem när de har försökt komma framåt. Jag hoppas, och skickar med ministern, att denna fråga ska tas med i cykelstrategin. Att kunna knyta ihop cykelstråk i nätverk i våra regioner skulle vara bra på många sätt. Det skulle komplettera kollektivtrafiken.
Fem kilometer är rimligt att cykla till och från jobb och skola. Då behöver det bli lättare att komma fram. Blir cykelvägen för lång i förhållande till den vanliga vägen kommer människor inte att använda den.
Lotta Finstorp (M):
Det är en viktig debatt vi har här i dag. Många utanför det här huset undrar vad som kommer att hända. Det korta tidsperspektivet gör också att förankringsprocessen blir oerhört svår att hinna med. Min vädjan är att om detta ska ske bör det ske 2023. Statsrådet säger att frågan har hanterats sedan 1957.
Absolut, men fokus har helat tiden legat på arbetsmarknad, pendling, kommunikationer och infrastruktur. Regeringen har helt och hållet bytt fokus. Nu handlar det om hälso- och sjukvården. Jag tror att många med mig, och medborgare som inte är politiskt aktiva, inte riktigt förstår varför det är så bråttom.
Det är ju ett helt annat fokus än vad Ansvarskommittén till exempel hade i sitt slutbetänkande. Pendlingen i Mälardalen är jätteviktig. Det är en stor tillväxtregion. År 2017 får vi till stånd ett väldigt bra system när det handlar om pendling runt hela Mälardalen. Men vi kan titta på den tilltänkta Svealandsregionen, som förmodligen kommer att ha sex valdistrikt, om det är ett för varje landsting.
Det är 64 kommuner och 1,7 miljoner invånare. De stora geografiska avstånden kommer att bestå trots att vi säger att vi är en Svealandsregion. Stavsjö i Nyköpings kommun och Kårböle i Ljusdals kommun kommer alltid att ha 51 mil mellan sig, eller 5 timmar och 15 minuter om man kör snabbaste vägen. Man kan också mäta avstånden i den föreslagna Norrlandsregionen.
51 mil är rena pendlingsavståndet jämfört med sträckan Sveg-Kiruna, som är 100 mil. Även de geografiska avstånden är oerhört viktiga när det gäller att känna att man tillhör en och samma region.
Lotta Finstorp (M):
Jag har en fråga till finansministern. Antalet nya sjukfall, inte minst den psykiska ohälsan bland kvinnor, ökar. Det är oroande. Dessutom är sjukperioderna längre bland de nyinsjuknade. I det läget väljer regeringen att föreslå att slopa den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen, trots kraftig kritik från regeringens egna myndigheter, inte minst Försäkringskassan.
Det redan i dag hårda trycket på Försäkringskassans handläggare kommer således att bli ännu större, då fler människor blir kvar längre i försäkringen. Regeringen föreslår 1 miljard extra under planperioden för att förstärka Försäkringskassans handläggning. Men de medlen behövs ju redan i dag. I budgetförslaget och de konsekvenser för statens finanser som finns avseende detta framgår det att sjukfallen kommer att öka och att färre kommer att gå till arbetet.
Min fråga är därför: Från vad ska medel tas till de ökade kostnader som kommer att uppstå när den bortre tidsgränsen slopas?
Lotta Finstorp (M):
Jag får tacka för svaret, men jag tycker inte att jag fick svar på min fråga. Regeringen Perssons egen utredare föreslog redan 2006 att man ska ha just tidsgränser i sjukförsäkringen. Reformen är sprungen ur det. Rehabilitering och arbetslivsintroduktion är viktiga förutsättningar för att få tillbaka människor i arbete.
Arbetslivsintroduktionen slopas nu och ses som en besparing i budgeten, men den som är sjukskriven får en mycket svårare och längre väg tillbaka till arbetet.
Jag hoppas att svaret blir nej på den fråga jag nu ska ställa: Är slopandet av den bortre tidsgränsen ett led i att nå regeringens mål att ha EU:s lägsta arbetslöshet 2020, det vill säga att man ska fortsätta att gömma människor i långa sjukskrivningar, som före 2008?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa en fråga till civilministern. Regionfrågan har utretts ett flertal gånger. Ett tydligt fokus har varit arbetsmarknad och regional tillväxt. Men den karta som Indelningskommittén presenterat tycks enbart ta sin utgångspunkt i hälso- och sjukvården. Därför blev jag förvånad när jag nyligen lyssnade på en interpella-tionsdebatt i ämnet.
Jag citerar kort ur civilministerns interpellationssvar: "Syftet med att tillsätta Indelningskommittén är att skapa en ändamålsenlig indelning och effektiva organisationer som medför bestående fördelar bland annat genom en bättre anpassning till demografiska, näringsgeografiska och miljömässiga förhållanden." De geografiska avstånden kommer alltid att vara desamma. Oxelösund och Ljusdal kommer att ligga 45 mil från varandra.
Hur resonerar ministern och Indelningskommittén kring funktionella samband avseende transporter, inte minst kollektivtrafik, samt kostnaden om regionerna kommer att vara geografiska storregioner enligt den omdebatterade kartan?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till folkhälsominister Wikström. Den handlar om friskvårdsavdraget. I en tid då övervikt och psykisk ohälsa leder till betydande problem bland befolkningen bör vi skyndsamt finna åtgärder som kan motverka dessa folksjukdomar som ger upphov till ökade sjukskrivningar. Det har sedan länge varit möjligt för arbetsgivare att bidra till personalens friskvård. Med dagens regelverk subventioneras till exempel styrketräning, fotboll och taiji, det vill säga allt från hård fysisk träning till mental avslappning.
Det finns dock ett antal sporter som faller utanför Skatteverkets definition av aktiviteter som klassas som skattefria motions- och eller friskvårdsförmåner, trots erkänt goda effekter för hälsan. Ridning är i allra högsta grad sådan friskvård. Men det ingår inte i de fysiska aktiviteterna i Skatteverkets regelverk. Kommer statsrådet att initiera en översyn av de fysiska aktiviteter som i dag ingår i friskvårdsavdraget?
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Under Almedalsveckan 2014, det vill säga precis före valet, lovade de partier som i dag ingår i regeringen att ridning skulle bli ett av de friskvårdsalternativ som skulle godkännas i Skatteverkets regelverk. Om ridning som personalförmån kopplas till en av Svenska Ridsportförbundets godkända ridskolor skulle man komma runt frågan om dyr utrustning. Vad anser statsrådet är problemet med att avdraget ska gälla även för ridning?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa en fråga till näringsminister Damberg. Sjukskrivningarna ökar igen, och regeringen föreslår att arbetsgivarna ska medfinansiera sina medarbetares sjukfrånvaro ytterligare. Förslaget går ut på att en arbetsgivare ska betala 25 procent av sjukpenningen för medarbetare som har varit sjukskrivna längre än 90 dagar. Regeringens förslag har fått hård kritik, både från SKL och från Svenskt Näringsliv. Det är framför allt inom den offentliga sektorn som sjukskrivningarna ökar. Där är sjukskrivningstalen högre än i den privata sektorn.
Risken är stor att nyanställningarna kommer att minska och att det kommer att försvåra situationen för den redan utsatta personen. Det gäller särskilt dem med lång sjukdomshistoria eller någon form av funktionsnedsättning. Anser näringsministern att regeringens medfinansieringsförslag kommer att påverka företagens benägenhet att anställa på ett negativt sätt?
Lotta Finstorp (M):
Jag har en fråga till statsrådet Gabriel Wikström. Alltför många sjukskrivna vittnar om svårigheter med att inom rimlig tid få träffa läkare, få vård och behandling och därmed kunna återgå till studier och arbete. De gigantiska vårdköerna är ett akut problem och pressar redan pressad vårdpersonal men självklart också de väntande patienterna. Regeringen har tagit bort den så kallade kömiljarden. Det var en incitamentstyrd och framgångsrik reform som alliansregeringen införde.
Den professionsmiljard som nuvarande regering har infört är medel utan någon som helst motprestation. Vi ser massuppsägningar bland förtvivlad vårdpersonal, inte minst i Sstyrda Sörmland. De växande vårdköerna i landet sammanfaller med borttagandet av kömiljarden. Min fråga till ministern är därför: Vilka åtgärder vidtar ministern för att bota det krisande Vårdsverige?
Lotta Finstorp (M):
De långa sjukskrivningarna leder inte sällan till passivitet och kan dessutom försämra hälsan för patienterna i de långa vårdköerna. I Socialförsäkringsutredningens slutbetänkande Mer trygghet och bätt re försäkring föreslås en ändring i hälso- och sjukvårdslagen som förtydligar uppdraget för hälso- och sjukvården, med fokus på samverkan för att så snart som möjligt få patienter att återgå till arbete. Vad anser ministern om detta förslag?