Anders Borg (M):
Jag tycker inte att vi ska vara naiva i fråga om vilken värld vi lever i. Det internationella konkurrenstrycket har hårdnat, och det har hårdnat betydligt. Vi ser det i de diskussioner som nu förs om svenska läkemedelsbolag, och vi ser det på andra områden. Det är en globalisering som präglas av två drag. Det ena är att allt fler människor kliver in i världshandeln och därmed i världsproduktionen. Det sätter press på industrijobben.
Industrins konkurrenskraft i Sverige urholkas långsiktigt, givet att produktion växer fram i lågkostnadsländer framöver. Det andra, som kanske är lite nytt, är att konkurrensen också på FoU-sidan blir allt hårdare. Det är alldeles uppenbart att även jobb som vi trodde var säkra i Sverige inte längre är så säkra som man skulle ha kunnat hoppas och tro. Det här har regeringen mött med en väldigt offensiv strategi.
Vi har sänkt bolagsskatten, infört expertskatt, lättat på inkomstskatterna, minskat regelbördan, gjort dramatiska höjningar av forskningsanslagen och förstärkt fördelningsmekanismerna för forskningsanslag så att de i större utsträckning går till våra mest framgångsrika forskningsinstitutioner. Låt oss bara minnas att Socialdemokraterna till alla de här förslagen har sagt nej, nej, nej, nej, nej.
Med en socialdemokratisk politik undrar jag om vi ens hade haft de diskussioner vi i dag har om att Sverige ändå kan stå sig i fråga om konkurrenskraft. Den typen av frågeställningar som vi sett de senaste dagarna när det gäller till exempel bolagsskattesatsen har alltså tydlig betydelse. Hade man gått på Socialdemokraternas linje hade den diskussionen varit avslutad. Då hade vi alltså varit utan konkurrenskraft i det här läget.
Det är klart att det är djupt bekymmersamt för Sverige. Den stora frågan för svensk industri, framför allt för svensk basindustri, är vart en eventuell rödgrön konstellation skulle ta vägen med kärnkraften. Det råder inget tvivel för den som har sett de besked som har lämnats: Man vill gemensamt sätta upp väldigt långtgående mål för förnybar energi.
KI:s beräkningar - alltså inte regeringens beräkningar utan KI:s - indikerar prishöjningar på elen med mellan 15 och 30 procent. I praktiken skulle det innebära en baklängesavveckling av svensk kärnkraft. Därtill har inte minst Miljöpartiet tillsammans med Vänsterpartiet långtgående krav på att snabbavveckla kärnkraften och att också skärpa miljöregleringar, vilket skulle innebära att vattendomarna fortsatt gör att vi får mindre och mindre konkurrenskraft för vår vattenkraft.
Om jag har förstått det rätt finns det också ett starkt intresse hos både socialdemokrater och miljöpartister att höja fastighetsskatten på både vattenkraft och kärnkraft. I ett läge där man är bekymrad över vart elskatten är på väg borde man väl i stället kunna ge besked om vad man har tänkt sig i fråga om kärnkraften. En snabbavveckling av kärnkraften är ett förödande slag mot jobben och mot svensk basindustri.
Det vore också på sin plats att man tog på sig att vara lite självkritisk mot den politik man har bedrivit när det är så uppenbart att det är regeringens reformer som gör att vi ändå är kvar i matchen. Det är regeringens sänkningar av bolagsskatten, expertskatter, FoU-avdrag och andra saker som gör att vi fortfarande är med i matchen. Om vi backar tillbaka från den typen av reformer och signalerar till hela världen att nu kommer skattehöjningarna tillbaka, då ligger Sverige illa till.
Då undergrävs vår konkurrenskraft. Då får vi ännu svagare möjligheter att sätta emot när den internationella hårda konkurrenskraften slår in över Sverige. Men framför allt: Vad händer med basindustrijobben när man snabbavvecklar kärnkraften, höjer skatten på vattenkraft och kärnkraft och tillåter ökad miljöreglering som kommer att slå ut mer av vår vattenkraft? Vad händer med jobben då?