Sven Otto Littorin (M):
Det var flera saker som togs upp samtidigt. Jag ska försöka täcka in dem. Att stå till arbetsmarknaden förfogande är en grundregel i arbetslöshetsförsäkringen. Att visa det genom att söka arbete är det sätt på vilket man upprätthåller kontakten med arbetsmarknaden. Det finns nog ingen anledning att ändra på det. Man kan naturligtvis säga: Ja, det finns massor med coacher, men finns det något att coacha till?
Det är en relevant fråga, och svaret är nog flerfaldigt. Arbetsförmedlingen prognostiserar själv att man kommer att vara med och förmedla en miljon jobb i år. I det ingår naturligtvis sommarjobb, vikariat, korta anställningar och allt möjligt, men det visar ändå att även i svåra tider finns det jobb - och det finns rörlighet på arbetsmarknaden.
Därför är det viktigt att de som nu blir arbetslösa, inte minst de unga, snabbt får besked om vad de kan göra för att bli bättre rustade för att kunna ta de jobb som faktiskt omsätts. Då är coacherna ett viktigt instrument. Jag säger inte att coacherna är det allena saliggörande, och därför satsar vi en fjärdedel av de totala extramedlen på dessa.
Det är emellertid viktigt för ungdomar att få hjälp med, att någon pekar på, vilka jobb man kan söka, hur man kan komma vidare, vilken typ av utbildning man kan gå för att kunna kvalificera sig för de jobb som trots allt omsätts även i dåliga tider. På det sättet är coacherna viktiga. Jag förutsätter att den sjudagarsutbildning som vi hört talas om inte är det enda Arbetsförmedlingen gör för sina medarbetare.
Det finns alltid skäl för en myndighet, en organisation, ett företag eller vilken arbetsgivare som helst att se till att ha god kvalitet på sina medarbetares kunskaper. En fjärdedel av extramedlen går alltså till coachningsinsatser, det vill säga drygt 1 miljard.
Resten går till den typ av arbetsmarknadspolitiska insatser som handlar om praktisk kompetensutveckling, olika typer av praktikplatser och annat som gör det möjligt att komplettera med det man saknar för att kunna ta de jobb som finns. Som sagt: Allting sker heller inte inom arbetsmarknadspolitikens budgetpost. Vi lägger också närmare 2 miljarder på utbildningssystemet. Där handlar det väldigt mycket om komvux, yrkesvux och yrkeshögskola.
När jag är runt och besöker arbetsförmedlingarna i landet handlar det väldigt mycket om att ställa kontrollfrågor: Hur går det? Hur fungerar det? En sak man noterar är att samarbetet mellan Arbetsförmedlingen och trygghetsorganisationerna på lokal nivå förefaller funka väldigt bra.
Vad det handlar om är att man från Arbetsförmedlingens sida framför allt kan fokusera på dem som inte har trygghetsavtal och därmed inte har coachningshjälp i avtalen i första steget och därefter hantera samtliga som kommer ut i arbetslöshet. Det blir ett sätt att utnyttja resurserna tillsammans. Sedan har det varit lite gnissligt på central nivå.
Jag har varit i kontakt med Arbetsförmedlingen och med trygghetsorganisationerna för att se hur samarbetet kan förbättras. Man har inlett ett ordentligt arbete med en ny överenskommelse om samarbete mellan Arbetsförmedlingen och trygghetsorganisationerna. Det finns ingen som helst anledning till att det samarbetet inte skulle fungera på bästa sätt. Det handlar naturligtvis om att man bestämmer sig för vem som gör vad och ser till att optimera resurserna, när de nu faktiskt finns.