Karin Åström (S):
Vi ska nu debattera mineralpolitiken. För ett år sedan i denna kammare fick vi majoritet för att regeringen skulle ta fram ett strategiskt program för gruvnäringen. Regeringen har nu i februari presenterat sin mineralstrategi. Det är en mineralstrategi som innehåller 20 åtgärdspunkter.
Jag kan tycka att det är en god början, men samtidigt frågar jag vilken legitimitet och vilken tyngd strategin kommer att få, eftersom regeringen inte har gett riksdagen möjlighet att ta ställning till den. I Finland antog man en liknande strategi för ett antal år sedan.
Där gjorde man på samma sätt: Man gick inte till finska riksdagen med strategin, så att de kunde ta ställning till den. Nu hörs kritiken i Finland. Man säger att det inte blev mycket annat än en hyllvärmare och att det inte händer särskilt mycket för vare sig gruvnäringen eller de samhällen som finns i Finland.
Sverige däremot, som Europas största gruvnation, är värd och behöver ett sammanhållet nationellt program för en framåtsyftande, offensiv gruvnäring, ett program som riksdagen borde få ta ställning till för att det ska få full legitimitet. Herr talman! I början av augusti 2005 var jag i Junosuando.
Jag var med ett gäng från den lokala S-föreningen. Vi hade samlats runt eldstaden ute på gårdsplanen hos Vesa Hiltonen. Vesa och hans fru bor på en liten bergsknabbe. Vesa har under stora delar av sitt liv letat efter mineraler.
Bäst som vi satt där och småpratade och drack det goda skogskaffet reste sig Vesa upp och började berätta för mig hur han under många år hade letat mineraler i området. Han pekade med handen ut över de vidsträckta myrmarker och skogshyggen som fanns runt omkring.
Han pekade och berättade att det fanns stora järnmalmsfyndigheter. Han berättade med ett oerhört engagemang hur han för sitt inre såg en blomstrande gruvnäring i Pajala och hur det skulle bli för hela regionen och inte minst för landet.
Han var en fantastisk, målande konstnär, där han stod och beskrev den utveckling som han såg då. Vid det tillfället var vi faktiskt inte så många som trodde på Vesas beskrivning.
Men faktum var att drygt ett år senare hade prospekteringar i området påbörjats, och sju år senare, i oktober 2012, var jag tillsammans med Vesa och många fler med när första sprängsalvan avlossades och det första av tre dagbrott i Kaunisvaara öppnades.
Vi är oerhört många som har sett och följt den positiva utveckling som sker i Pajala och hela regionen. Många av riksdagens ledamöter och ministrar har varit dit och beskådat vad som händer.
Själv möter jag väldigt många människor i bygden och hela regionen som har varit mycket positivt inställda och haft framtidshopp inför det som sker. Men myntet har också en baksida. Det finns naturligtvis många svårigheter.
Just nu känner vi allihop till den situation som bolaget Northland Resources är ställd inför, med svårigheter med finanserna. Men oavsett bolag och hur det kommer att se ut i framtiden kan vi vara absolut säkra på att gruvan finns där och att ytterligare två gruvor är på väg att öppnas.
Brytningen kommer alltså att fortsätta, och vi måste naturligtvis förhålla oss till det och göra det bästa av situationen. Herr talman! Pajala får för mig här representera många andra småkommuner som just nu befinner sig i samma situation.
Pajala är en kommun som under 50 år bakåt i tiden har minskat sin befolkning med två tredjedelar, och nu är man ca 6 000 invånare. Kommunen har ett stort ansvar när en gruva etableras. Många jobb kommer till, och bostäder, skolor, barnomsorg och annan offentlig service behöver utvecklas.
För den lilla kommunen Pajala är detta oerhört tufft, inte minst ekonomiskt. Man har genom hårda nypor i ekonomin klarat av investeringar på 15 miljoner. Enligt plan behövs det ytterligare 340 miljoner under åren 2013-2016. Det är omöjligt för lilla Pajala att klara av detta i dagsläget.
Pajala är inte den enda kommunen med den här positiva utvecklingsfasen och samtidigt så stora svårigheter att klara den förändring som primärt behöver göras i gruvsamhällena på en mängd områden. Vi har Malmfältskommunerna i norr, inlandskommunerna i Västerbotten och många småkommuner i Bergslagen.
Alla har samma typ av utmaningar framför sig, men problemen kan te sig mycket olika från kommun till kommun. Det är viktigt att man ser varje gruva och det omgivande samhället var för sig, eftersom det är så specifikt och kan se så olika ut, hur man behöver lösa de problem som kan uppstå.
Vi menar att kommunerna måste få betydligt mer uppmärksamhet från staten, så att de klarar av den omställning som behövs. Ett nationellt sammanhållet program kräver enligt vår mening en samverkan mellan näringarna, samhället, utbildningsanordnare och facken. Det behöver antas på nationell nivå, helt givet.
Det behöver antas av denna riksdag, för att få den legitimitet och seriositet som näringen och samhällena behöver och för att hålla långsiktigt över flera mandatperioder. Det är trots allt nationella riksintressen som vi debatterar här i dag. Herr talman!
Minister Ewa Björling innehar det här året ordförandeskapet för Nordiska ministerrådet. Ministern har i sitt ordförandeskapsprogram sjösatt ett nordiskt mineralpolitiskt samarbete. Det tycker vi är bra.
Nationsgränserna staplar ofta onödiga hinder på varandra och hämmar en god utveckling och samverkan, exempelvis vid byggande av gemensam, nödvändig infrastruktur, gemensamma yrkesutbildningar etcetera, men det gäller också att stimulera ett mer ambitiöst nordiskt miljöarbete inom gruvnäringen, med forskning och innovation.
Där finns det så oerhört mycket mer att göra tillsammans för att stärka miljöaspekterna och särskilt konkurrenskraften för våra nordiska företag inom miljöteknikområdet.
Även den delen skulle få betydligt större legitimitet om den behandlades här i denna kammare av oss riksdagsledamöter. Till sist, herr talman, som jag sagt vid ett flertal tillfällen: Våra naturtillgångar är nationella och ska användas på ett långsiktigt, hållbart sätt.
Det krävs att vi gör en ganska stringent och tydlig ansvarsfördelning mellan staten och själva näringen. I medierna har det under ett antal veckor pågått en debatt om att införa gruvskatt, höja mineralavgifter etcetera. Vi tycker givetvis att det är oerhört viktigt att vi hanterar dessa frågor på ett mycket seriöst och bra sätt.
Vi behöver ha glasögonen på så att vi ser och förstår helheten med gruvnäringen och samhällsutvecklingen och på vilket sätt de hänger ihop. Det är oerhört viktigt att vi hanterar frågan seriöst.
Den stora expansion som vi nu ser inom gruvsektorn talar för att det faktiskt finns all anledning att göra en förutsättningslös och seriös översyn av mineralavgifterna i syfte att successivt komma fram till att dessa ska höjas. Herr talman! Jag yrkar bifall till samtliga våra reservationer 3,6 och 9.