KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Beckman (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Vi moderater är stora vänner av rent vatten. För någon vecka sedan debatterade jag och ministern den situation som är med 23 000 gifttunnor innehållande tio ton kvicksilver. Det finns stora miljöfrågor. Jag har väckt interpellationen för att vi naturligtvis måste se till att vi får ordning på avloppen runt om i Sverige.
Det är egentligen mest de enskilda vi pratar om här. Lika viktigt som att vi får ordning på det är att värna de personer som berörs av detta. Jag skulle nog påstå att det runt om i landet pågår ett va-uppror. Det är villaägare eller sommarstugeägare som känner sig kraftigt utsatta för något som nästan liknar övergrepp. Jag talade med en äldre familj som hade ägt sitt sommarhus under väldigt lång tid.
De ansåg att de hade en väl fungerande enskild avloppsanläggning. Ändå skulle de enligt deras uppfattning påtvingas att ansluta till ett kommunalt va-nät. Fru talman! Så kan vi inte ha det. Vi måste även på det här området ha en politik som hänger ihop, håller ihop och som löser de problem som finns.
Villaägarnas Riksförbund har väldigt föredömligt gett konkreta förslag om hur man kan lösa de här frågorna. Jag har hittills inte hört någon säga: Vi vill inte ha rent vatten, och vi ska inte rena det vi släpper ut. Det handlar om hur det ska göras. I dag kan det kosta uppemot 200 000 kronor att åtgärda ett enskilt avlopp. Det är alltså inga småpengar vi pratar om.
Är det dessutom en fastighet i Hälsinglands inland kanske fastigheten är värd 200 000 kronor. Alla bor ju inte i Stockholms innerstad. Villaägarna har presenterat några konkreta förslag. Ett är till exempel att kommunen ska ta betalt för vad det faktiskt kostar att godkänna ett reningsverk. I dag tar man ut schablonpriser.
Fastigheter som ligger mer än 100 meter från en vattentäkt som används till vattenförsörjning samt vattendrag eller hav ska kunna vänta med att åtgärda ett avloppssystem tills annan renovering genomförs, förutsatt att avloppsvattnet inte medför risk för miljöförstöring. Villaägarna har också framfört att fastighetsspecifika undantag ska kunna göras om mängden avloppsvatten är mycket liten och om befolkningstätheten är låg. Tänk dig ett hus ute i skogen någonstans.
Om kostnaderna är oskäliga ska också undantag kunna medges. Det kan handla om att fastighetens läge gör åtgärden mycket dyr eller att den boende är äldre, långvarigt arbetslös eller allvarligt sjuk. Det här är ett väldigt viktigt område.
Jag tror att vi från samhället och riksdagen samt lokalpolitiker måste gå väldigt varsamt fram så att vi kan få alla med oss. Vi hade en annan interpellationsdebatt om bilism där det togs upp. Det handlar om att kostnaden ställs mot nyttan.
Har man en liten stuga i en skog någonstans i Värmland kan man diskutera nyttan med att påtvinga det hushållet eller den sommarstugan en omgörning från enskilt avlopp till en annan lösning, som kanske kan kosta flera hundra tusen kronor. Jag skulle vilja veta vad statsrådet tycker om Villaägarnas förslag till lösningar på frågan.
Lars Beckman (M):
När det gäller rent vatten och ren luft är vi moderater närmast fanatiska i att vilja ha det. Där är vi helt överens. Det som verkar skilja oss åt ibland är prioriteringsordningen, det vill säga att om man har tio ton kvicksilver i Östersjön åtgärdar man det största problemet först. Det jag tänkte på när det gäller va-området är att det, precis som har sagts här i debatten, är många som har enskilt avlopp som känner sig väldigt utsatta.
Denna känsla av utsatthet blir såklart inte mindre när man vet att underhållsskulden i de kommunala va-näten är ungefär 800 miljarder. 800 miljarder är alltså den underhållsskuld som Sveriges kommuner har byggt upp! Man kan undra hur det är möjligt att en underhållsskuld kan växa sig tio gånger större än Sveriges försvarsbudget.
Sannolikt beror det på att vi väljare är sådana att vi prioriterar en ishall, en fotbollshall eller någonting annat som någon kommunpolitiker tycker är viktigt i stället för att prioritera va-nätet. Vi har sett rapporter om att 15-30 procent av dricksvattnet i de kommunala va-näten läcker ut. Det är konsekvenserna av underhållsskulden.
Det är klart att man i det läget kan fundera på vad som är viktigast. Var ska man lägga samhällets resurser först? Det kanske är så att de som går ut och granskar de enskilda avloppen borde lägga all tid och kraft på att få de kommunala va-näten att fungera bättre. Detta är en tickande miljöbomb.
Vi har tätorter där vi har väldigt många människor som bor på liten yta och där vi har kraftiga läckage i de kommunala va-näten. Det här gör mig väldigt orolig. Dessutom har man i min valkrets i Gävleborg under de senaste veckorna kunnat läsa flera artiklar som handlar om skillnader i taxorna.
En man i Ljusdal, till exempel, var helt förfärad över att han betalar väsentligt mer för sitt va än man gör i grannkommunen Hudiksvall. Det är klart att både Miljöpartiet och Moderaterna är vänner av det kommunala självstyret. Det är en del av vår demokrati. Med det sagt tror jag faktiskt att vi från riksnivå måste ställa ännu tydligare krav på kommunerna.
Jag medverkade själv i ett seminarium i början på året där man diskuterade just hur vi balanserar det kommunala självstyret mot samhällsnyttan och att man inte tillåter att underhållsskulden på 800 miljarder fortsätter att växa ännu mer.
Precis som statsrådet säger, och som jag har skrivit i min interpellation, finns det många enskilda avlopp som orsakar utsläpp. Men när vi åtgärdar detta måste det ske i en sådan takt att enskilda hushåll inte kommer i kläm. Det ensamstående äldre paret som har haft en sommarstuga i hela sitt liv får inte drabbas så hårt av ett krav att de helt enkelt måste sälja sommarstugan.
Ett par i 80-årsåldern har nämligen väldigt svårt att få banklån. Även om de har fastigheten som säkerhet har de inte återbetalningsförmågan.
Här skulle jag ändå vilja säga till regeringen att givet att landets kommuner har byggt på sig en enorm underhållsskuld på va-området - 800 miljarder - och att vi har kraftiga läckage i våra städer får man väl väga nyttan av var man lägger samhällets resurser och åtgärda de största problemen. Jag skulle vilja veta hur statsrådet ser på det.
Lars Beckman (M):
Varför lyfter jag kommunernas underhållsskuld? Jo, som VA-Fakta skriver i en krönika: "Nästan alla svenskar har hört talas om de parasitutbrott som gjorde 47 000 personer sjuka i Östersund och Skellefteå. Samtidigt är det bara en av tio som är oroliga för att ett parasitutbrott ska drabba just deras kommun. Detta trots att i genomsnitt en kommun i veckan har så allvarliga problem att invånarna uppmanas koka sitt dricksvatten."
Så är det, fru talman, när det gäller politik. Man kan inte göra allt på en gång, även om man naturligtvis kan ha goda ambitioner. Man måste alltid börja med den fråga som är viktigast.
Det är nog många som har enskilda avlopp som känner sig smått jagade av myndigheterna, trots att kommunerna - samhället, vi - har byggt upp en underhållsskuld på 800 miljarder som har gjort 47 000 människor sjuka i Östersund och Skellefteå när de utbrotten skedde.
Det är därför jag varnar för att den underhållsskuld som har byggts upp i kommunerna, i det offentliga, kan få oerhört allvarliga konsekvenser, till exempel om det blir ett sådant utbrott här i Stockholm som det blev i Skellefteå eller Östersund. Man kan undra hur det är möjligt att det har blivit så här.
Ja, vi väljare har när vi väljer en förmåga att rösta på politikern som lovar nya ishallar i stället för att lova nya vattenledningar eller va-nät. Det förväntar man sig. Det är så fundamentalt i dag att man förväntar sig det som en självklarhet. Jag vill tacka ministern för debatten.
Jag hoppas att de som har sett den har hört att man kan prioritera den underhållsskuld på 800 miljarder som är uppbyggd och som måste åtgärdas.
Lars Beckman (M):
Tack, finansministern, för svaret! Sverige är ett land som har byggts av företagsamhet. Det är företagsamheten som har skapat jobben, det är jobben som har skapat skatteintäkterna och det är detta som har lett till att vi är ett land med högt välstånd. Fru talman!
Det finns saker som gör att företagen får ägna sig åt annat än att produktutveckla, sälja, besöka kunder eller vad de nu ska göra, och det här är en sådan sak. Det kan låta lite torrt och tråkigt med importmoms.
Grunden till den här interpellationen var en debattartikel i Svenska Dagbladet i mitten av februari - även från Skatteverket skrev man en artikel - där man konstaterade att både Skatteverket, Svenskt Näringsliv, Företagarna och ett stort antal andra organisationer är överens om att det blir helt orimliga konsekvenser när ett företag helt enkelt nekas importmoms. Enligt svensk momslag är den som importerar en vara från länder utanför EU skyldig att betala importmoms.
Normalt anses den som äger varan vara importör och kan vanligtvis dra av momsen i företaget. Genom avdragsrätten säkerställs neutralitet och rättvis konkurrens mellan olika företag. Men det finns situationer när det blir en helt orimlig tolkning från Skatteverkets sida.
Vid minsta fel eller misstag vid importen uppstår stora konkurrenssnedvridande konsekvenser som är direkt skadliga för Sveriges internationella handel då företaget förlorar sin rätt att dra av importmomsen. I och med det ökar kostnaden för företaget med 25 procent.
Det kan vara så enkelt som att man inte har kryssat i en ruta rätt, att två olika försändelsenummer har blandats ihop eller att något annat väldigt litet fel har uppstått. Skatteverket och näringslivets organisationer är helt överens om att det här borde ändras.
Jag vet inte riktigt av finansministerns svar om hon delar Skatteverkets och näringslivets organisationers uppfattning att det här är ett problem eller inte, men jag gör en positiv tolkning och tänker att finansministern är överens med mig om att problemet behöver åtgärdas. Det är naturligtvis välkommet. Att frågan är komplex har finansministern redogjort för.
Men jag noterar att i andra EU-länder - Danmark, Tyskland, Frankrike och Nederländerna - tolkar man motsvarande regler så att extra kostnader undviks. Går det att göra i andra länder måste man naturligtvis kunna göra det i Sverige.
Jag skulle vilja upprepa min fråga till finansministern: Vad är det för beredningsarbete som pågår, och när kommer den här frågan att få en lösning?
Lars Beckman (M):
Jag är personligen helt övertygad om att varken Skatteverket, Svenskt Näringsliv, Företagarna eller andra vill att företag ska bli utkonkurrerade på grund av fusk. Jag är helt övertygad om att de vill ha en seriös konkurrens mellan företagen.
Men det är också viktigt att de svenska företagen har en seriös konkurrens mot företag i andra länder, och har Danmark, Tyskland, Frankrike och Nederländerna kunnat hitta lösningar på det här borde det vara fullt möjligt att göra det även i Sverige. Att den här frågan har blivit lite mer akut beror på att Storbritannien, en av våra viktigaste handelspartner, sedan den 1 januari momsmässigt behandlas som ett tredjeland.
Det riskerar att öka problemet. Jag har själv pratat med företag som importerar saker från Storbritannien, och det har varit mer eller mindre kaos när det gäller tullhanteringen och annat. Gods har helt enkelt fastnat i Storbritannien på väg ut ur landet. Det har också rapporterats om detta i medierna. Det är bra att finansministern är överens med mig om att det här problemet måste åtgärdas.
Det verkar också som att vi är överens om att det får helt orimliga konsekvenser om man missar att fylla i en ruta eller liknande. Då kan man drabbas av vad som egentligen kan kallas för en straffskatt på 25 procent. Det som gör mig bekymrad är att finansministern säger att det är en komplicerad fråga som andra regeringar inte har löst. Det är liksom ingen tröst.
När bedömer finansministern att den här frågan kommer att ha fått en acceptabel lösning som gör att svenska företag inte riskerar att få momsen inlåst? Det är ett onödigt handelshinder som måste bort. Sverige är ett litet, export- och importberoende land långt uppe i norra Europa som naturligtvis ska ha rimliga konkurrensvillkor.
När bedömer finansministern att den här frågan har fått en lösning?
Lars Beckman (M):
Finansministern använder samma talepunkt som varje minister använder vid varje interpellationsdebatt, nämligen att det är Moderaternas fel att regeringen inte löser samhällsproblem. Det kanske vore bättre om väljarna röstar fram en moderat regering så att vi kan lösa samhällsproblem i stället för att prata om dem. Jag förstår att frågan är komplex. Fusk ska vi hindra.
Men jag kan notera att såväl Skatteverket som näringslivsorganisationerna har gett förslag på lösningar. Ett förslag som man skriver om i debattartikeln i Svenska Dagbladet och som man har skrivit till regeringen om är att regeringen ska se till att reglerna tolkas på liknande sätt som i konkurrerande EU-länder.
Och så finns det konkreta förslag genom tillägg i momslagen där man skulle kunna undanröja den svenska oskäliga tolkningen av reglerna. Det här är en viktig konkurrensfråga. Jag förstår att finansministern inte tänker ge något svar på frågan om när detta ska vara löst. Det är också en signal att förmodligen räkna med: Under den här mandatperioden kommer finansministern inte att göra någonting åt detta. Det tycker jag är olyckligt.
Jag har noterat att näringsministern har rest land och rike runt tillsammans med just Svenskt Näringsliv och Företagarna för att hitta exempel på regelförenklingar. Man har till och med satt något mål om att minska reglerna. Men när vi då kommer till de konkreta frågorna, som faktiskt handlar om regelförenklingar och som skulle skapa en konkurrens på lika villkor, säger finansministern att det är svåra frågor som finansministern inte ser någon lösning på.
Det kanske vore bättre att näringsministern bokar in en kopp kaffe med finansministern och försöker reda ut de frågor som ligger på bordet, för den här frågan är viktig för Sveriges konkurrenskraft, och den är viktig för det svenska näringslivet. Jag hoppas verkligen att vi kan hitta en lösning, för vi verkar ändå vara överens om att detta är ett problem.
Lars Beckman (M):
Statsrådet verkar vara bekymrad för Moderaterna. Låt mig bara konstatera att den statsrådet ska gå och tala med är naturligtvis finansministern. Finansministern var väldigt tydlig i en intervju den 22 oktober 2016.
Då sa finansministern i SVT: Assistansersättning är ett område där det blir aktuellt att spara pengar för att klara ökade kostnader för flyktingmottagandet. Det var ett uttalande som närmast orsakade ett raseri i funktionshindersrörelsen. Men det var inte bara assistansersättningen som finansministern tog upp.
Hon sa: Det handlar också om att dämpa kostnadsutvecklingen på andra områden, det vill säga att kostnaderna ökar, till exempel sjukskrivningar och assistansersättningar. Där finns det åtgärder i budgeten som verkligen behöver gå igenom i riksdagen nu. Det är alltså partivännen till statsrådet som säger detta. Jag tror inte att statsrådet behöver bekymra sig över Moderaterna. Vi införde LSS. Ni röstade emot det i kammaren när det skedde. Ni tryckte på nej-knappen. Ni ville inte ha personlig assistans.
Varför vet vi inte. Det här uttalandet från finansministern 2016 gjorde att Ifas ordförande sa: Man ställer hjälpen till landets svårast funktionshindrade mot flyktingar. Det är en cynism som bara kommer att gå hem därför att vi inte syns på gatorna. Jag vädjar till regeringen att inte betala tragedier med tragedier. Det sa Ifas ordförande.
Susanne Berg, chef för Stils politiska avdelning sa: Att ställa grupper som behöver stöd från samhället mot varandra är att gå mörka krafters ärenden. RBU:s ordförande Maria Persdotter sa: Att på detta sätt ställa grupper mot varandra gagnar ingen. Tvärtom är det en direkt farlig utveckling. Det är inte den väg som Sverige behöver gå. Detta var uttalanden som sas 2016. Fru talman!
Problemet är inte att finansministern sa detta, utan problemet är verkligheten. Det är precis som RBU visar på sin hemsida rbu.se. Gå gärna in och titta på det. Jag tycker att statsrådet också ska gå in och läsa om han inte har gjort det.
Det är 16 kraftiga nedskärningar på område efter område som är riktade direkt mot Sveriges funktionsnedsatta. Den här interpellationsdebatten handlar om samhällets svagaste. Jag tror att väldigt få tror att någon med Downs syndrom, Linnea i Gävle, kommer att kunna ta ett lönesubventionerat jobb.
Det är därför vi betalar skatt, fru talman. Det är därför som vi har bestämt i sann demokratisk anda att denna grupp personer verkligen behöver samhällets stöd. För mig är det obegripligt hur man kan subventionera elcyklar för 1,6 miljarder.
Hur kan man ens diskutera att vilja införa en familjevecka till en kostnad av 30 000 miljoner, 30 miljarder, samtidigt som man får rapport efter rapport om att den grupp som behöver samhällets stöd mest får indragen aktivitetsersättning och att den gruppen har ökat med 40 procent?
De vore mer rimligt att statsrådet lade sin tid och energi på att försöka åtgärda de stora bristerna, de 16 punkter som RBU flaggar för, än att ens överväga att införa familjevecka. Man vill ge extra lediga dagar till familjer med friska barn när det finns de som verkligen behöver samhällets hjälp.
Lars Beckman (M):
Det låter som att statsrådet inte är statsråd. Det låter som att statsrådet inte har något som helst ansvar för den politik som den här regeringen har fört sedan 2014. Det är en politik som har fått förödande konsekvenser för Sveriges funktionsnedsatta och som har lett till att hela funktionshinderrörelsen har kämpat emot den här regeringen. Jag tror att det är precis som finansminister Magdalena Andersson sa 2016.
Med kirurgisk precision har man riktat in sin kraft på att försämra levnadsvillkoren för dem som behöver samhällets stöd mest. De 16 punkter som RBU har listat är på riktigt. Det är den här regeringen som för den politiken. Jag har fått ett desperat mejl, för jag har engagerat mig i rullstolsgarage. Jag förstår att statsrådet inte är så engagerad i detta, men man har alltså tagit bort möjligheten för Sveriges funktionsnedsatta att få rullstolsgarage. Det innebär att om man bor i lägenhet får man inte det.
Interpellationsdebatten om detta har spritts i sociala medier, och jag får förtvivlade mejl varje vecka. Jag fick ett mejl från Göteborg alldeles före den här debatten. Samhällets svagaste, som behöver samhällets stöd mest, har ni med kirurgisk precision riktat in er på, helt i enlighet med vad Magdalena Andersson sa 2016. Det är er politik. Det är statsrådets regeringsunderlag.
Det är den överenskommelse som ni har gjort tillsammans med tre andra partier i januariöverenskommelsen. Jag kan beklaga det, och jag tycker att det är djupt olyckligt. Jag hoppas att statsrådet drar tillbaka förslaget om familjevecka till en kostnad av 30 miljarder.
Jag hoppas att statsrådet drar tillbaka förslaget om friår, som kostar 17 miljarder, för att i stället använda dessa pengar för att se till att de som verkligen behöver samhällets stöd kommer att få det mest av alla.
Lars Beckman (M):
Jag vet inte om det var något svar att tacka för. Jag noterar att ministern helt enkelt inte svarar på frågan, och det är bekymmersamt. Parterna säger själva att de har gjort en historisk LAS-överenskommelse som får väldigt stora konsekvenser för svensk arbetsmarknad.
Som jag skriver i min interpellation har parterna kommit överens om att de vill ha en grundplåt om 62 000 miljoner, 62 miljarder, som ska användas som en buffertfond. Det är väldigt mycket pengar, och då vore det relevant att veta om ministern tycker att det är rimligt och om man tänker tillsätta en utredning.
Vidare har man i partsöverenskommelsen talat om att ersättningsnivåerna i a-kassan ska öka. Vad tycker ministern om det? Är det rimligt? Vi har en situation med en skenande arbetslöshet, och vi kommer senare i dag att ha en debatt om att jämviktsarbetslösheten i Sverige ökar kraftigt. Det handlar om 40 000 personer, enligt riksdagens utredningstjänst.
Ersättningsnivåerna är en viktig fråga för en regering, givetvis även för en framtida regering. Vad tycker då parterna? Jag vet inte om ministern läser tidningen Arbetet. Om inte, så rekommenderar jag den. Häromdagen löd rubriken "Ilska från tunga arbetsgivare över dålig insyn i nya las".
I artikeln konstateras: "Las-överenskommelsen påverkar hela arbetsmarknaden. Men när den ska omvandlas till lagstiftning har tunga arbetsgivare som SKR och Företagarna inte haft insyn i arbetet. Nu kommer skarp kritik mot regeringen." Det var kanske en och annan som var nyfiken på ministerns svar i dag eftersom man inte får någon insyn på något annat sätt.
Svenska folket kan ju ha rätt att få reda på om regeringen tänker använda 62 000 miljoner på detta sätt.
Något måste väl ministern kunna säga för att ge någon liten vägledning till Sveriges företagare, till Sveriges Kommuner och Regioner och till dem som är nyfikna på hur ministern ser på dessa frågor.
Därför upprepar jag min fråga: Tycker ministern att det är rimligt att överföra 62 miljarder och kontrollen över de framtida ersättningsnivåerna till fackliga organisationer och arbetsgivare?
Lars Beckman (M):
En av de frågor som ministern vägrar svara på är denna: Hur ska nivåerna i a-kassan regleras om a-kassan förs över till parterna/facket i enlighet med LAS-överenskommelsen, enligt ministerns uppfattning? Jag tycker att det är rimligt att vi får ett svar på den frågan.
Kanske tycker en socialdemokratisk minister att den moderata ledamoten Lars Beckmans ord inte är så relevanta, men hur ser ministern på den omfattande kritiken som framförts i tidningen Arbetet? Rubriken är alltså "Ilska från tunga arbetsgivare över dålig insyn i nya las".
Artikeln handlar om att LAS-överenskommelsen påverkar hela arbetsmarknaden men att tunga arbetsgivare som SKR och Företagarna inte har insyn i arbetet med lagstiftningen. Den som ser denna debatt kan gärna gå in på Arbetet.se, för artikeln är väldigt läsvärd. Jag tycker att ministern ska göra detsamma.
Här framgår att detta snarast är ett hafsverk. Om denna förändring kommer till stånd kommer den att förändra svensk arbetsmarknad i decennier framåt, till exempel genom att a-kassan förs över till facket. Något mer måste ministern ändå kunna säga och tycka om denna förändring.
Hur ser ministern på kritiken från de tunga arbetsgivarorganisationerna om att de saknar insyn och inflytande i denna process? Det gäller till exempel en sådan viktig arbetsgivare som SKR, Sveriges Kommuner och Regioner. Det är en av de större arbetsgivarna i Sverige som i denna artikel konstaterar att de inte har någon insyn och inte kan påverka. Hur ser ministern på det?
Lars Beckman (M):
Låt oss då se vad det stod i tidningsartikeln i Arbetet om vad parterna, framför allt de organisationer som inte är med i partsöverenskommelsen, tycker. Man säger så här: "Men i praktiken har insynen varit obefintlig, enligt Lise-Lotte Argulander, expert på arbetsrätt vid Företagarna, som ingår i den referensgrupp som skulle 'föra dialog' med utredningen om las och a-kassan. Vi har inte fått se förslag till lagtexter eller förarbeten. Ingenting.
På de två möten vi har haft har vi dels fått en redogörelse för vad parternas överenskommelse innehåller, vilket vi kunde ha läst oss till själva, dels en snabb genomgång av de förändringar som blir, säger Lise-Lotte Argulander. Tomas Björck, arbetsrättschef vid SKR som ingår i samma grupp, är inte heller nöjd med 'dialogen': De parter som inte står bakom las-överenskommelsen har inte haft det inflytande man skulle önska." Fru talman!
Man kan inte beskriva det som något annat än ett hafsverk när stora, tunga organisationer offentligt talar om i tidningen Arbetet att de ser på regeringens arbete på detta sätt. Men ministern får väl, tredje gången gillt, ge ett klart och tydligt besked till Företagarna, SKR och andra organisationer, till exempel Arbetsgivarverket, om vad som gäller.
Jag är nyfiken på de statsfinansiella konsekvenserna av att föra över 62 miljarder, 62 000 miljoner, och ta bort möjligheten att påverka framtida nivåer i a-kassan. Parterna har dessutom kommit överens om att a-kassan ska höjas. Det kan få radikal påverkan på arbetslösheten i Sverige att man frånsäger sig ett av de viktiga verktygen. Fru talman!
Hur ser ministern på faktumet att man får omfattande kritik från tunga aktörer på arbetsmarknaden?