KBLab/rixvox huggingface dataset:
Louise Meijer (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Dokumentären om Josefin Nilssons liv lämnar ingen oberörd. I kölvattnet efter dokumentären har det förts en diskussion om mäns våld mot kvinnor. Enligt statistik från Brottsförebyggande rådet mördades 22 kvinnor av en närstående man förra året. Det är den högsta siffran på många år.
Statistiken säger också att under 2018 anmäldes 13 400 misshandelsbrott mot en kvinna, där gärningsmannen och offret stod i nära relation till varandra. I snitt är det 257 misshandelsbrott i veckan eller 36 om dagen. I mäns våld mot kvinnor ingår också det sexuella våldet.
Utsattheten för sexualbrott bland kvinnor har ökat från 2,5 procent år 2006 till 10,7 procent år 2017. Vi kan också se att samtidigt som antalet anmälda våldtäkter ökat med över 1 500 på tio år har både andelen och antalet som lett till åtal minskat. Det kan inte beskrivas som något annat än ett politiskt misslyckande.
I Lund har antalet anmälningar om sexuella ofredanden gått upp de senaste åren. Antalet anmälda överfallsvåldtäkter ligger på tio per år. Det är tio för många. Som kvinna, och Lundabo, vet jag hur det känns när platser man tidigare känt sig trygg på blir till brottsplatser. Ta till exempel Norra kyrkogården.
För drygt ett år sedan anmälde en kvinna att hon hade blivit utsatt för en överfallsvåldtäkt där. Jag tror att det är många kvinnor som liksom jag numera undviker att ta genvägen genom kyrkogården när det är mörkt. Under de senaste månaderna är det mer än bara Norra kyrkogården som blivit brottsplatser i Lund.
Stadsparken har varit en hot spot för rånvågen i Lund, och mellan januari och februari månad fördubblades, femdubblades till och med, antalet anmälningar om personrån i Lunds kommun. Statistiken för detta år fram till vecka 14 visar att anmälningarna fördubblats jämfört med samma period 2018. Det ska sägas att polisen i Lund har gjort förtjänstfulla insatser.
Båda Lundaborna och invånarna i andra mellanstora svenska städer kan vittna om en otrygg utveckling. Många i generationerna över mig berättar om hur de inte känner igen sitt Sverige, hur de när de var i min ålder eller yngre kunde gå hem mitt i natten utan att vara oroliga för vare sig sexualbrott eller personrån, hur de kunde träffa brevbäraren och be om en tidning och samtidigt köpa den första färska bullen på bageriet.
Så är det inte längre. Vi går med nycklar i handen och med telefonen tätt mot örat. Helst pratar vi med någon eller låtsas att vi pratar med någon, för då känner vi oss tryggare. Ska det verkligen vara så här? Morgan Johansson är inne på sin andra period som justitieminister. Vilka svar ger han till Lunds invånare, tjejer som killar, som är rädda för att bli utsatta för sexualbrott eller personrån när de går hem från studentfesten eller från träningen?
Vad tänker han göra för att stoppa utvecklingen? Vilka är hans konkreta åtgärder?
Louise Meijer (M):
Jag är mycket glad för att justitieministern nämner samtyckeslagstiftningen. Jag kämpade själv hårt genom alla nivåer i partiet för att Moderaterna skulle ställa sig bakom den. Därför är det med glädje jag konstaterar att vi nu har en sådan på plats. En av de viktigaste åtgärderna för att stoppa den negativa utvecklingen är fler poliser. Med fler poliser närvarande på våra gator kan vi både förhindra och klara upp fler brott.
Vi behöver 10 000 fler poliser till år 2024. Regeringen har ju också den ambitionen. Däremot verkar regeringen inte ha kraften eller orken att genomföra reformen. I mars hade vi 19 868 anställda poliser. När alliansregeringen, som Morgan Johansson så gärna talar om, lämnade över år 2014 hade vi 20 051 poliser. Det är en dans med ett steg framåt och två steg bakåt.
Alliansen ökade antalet poliser från ca 17 500 år 2006 till ca 20 000 år 2010, och så fortsatte det fram till 2014. Javisst, regeringen har fler utbildningsplatser. Men de fylls ju inte. Polistätheten har sjunkit sedan den socialdemokratiskt ledda regeringen tog över.
Trots detta säger regeringen nej till en särskild riktad lönesatsning och betald polisutbildning. Varför? En annan åtgärd är trygghetskameror. Redan inför att den nya kamerabevakningslagen skulle träda i kraft riktade riksdagen med Moderaterna i spetsen ett tillkännagivande till regeringen om att polisens tillståndsplikt för kameraövervakning skulle slopas helt. Detta förbisågs av regeringen, och tillståndskravet är kvar.
Återigen undrar man varför. Utan fler poliser och fler trygghetskameror riskerar vi att ligga kvar på höga nivåer av otrygghet för både killar och tjejer. Otryggheten drabbar dock tjejer i synnerhet, och när otryggheten ökar minskar jämställdheten. Därför är trygghetsfrågan en jämställdhetsfråga.
Av kvinnor i åldersgruppen 20-24 uppger 47 procent att de ofta oroar sig för våldtäkt eller andra sexuella övergrepp. För män i samma ålderskategori är siffran 3 procent. I samma åldersgrupp av kvinnor är det 42 procent som ofta valt en annan väg eller ett annat färdsätt. Den oron speglar också den faktiska utsattheten.
Bland kvinnor i ålderskategorin 20-24 är andelen som utsatts för sexualbrott 36 procent. Män som slår kvinnor och män som våldtar kvinnor förtjänar proportionerliga straff. Moderaterna vill därför höja straffet för grov kvinnofridskränkning från nio månaders fängelse till ett års fängelse och även höja våldtäktsstraffet från två års fängelse till tre års fängelse.
Min tredje fråga till statsrådet är därför: Varför vill inte den feministiska regeringen höja straffet för grov kvinnofridskränkning, och varför dröjer den med att höja straffet för våldtäkt?
Louise Meijer (M):
Det var bra att Socialdemokraterna införde brottsrubriceringen grov kvinnofridskränkning för 20 år sedan. Men man kan inte bara leva på gamla meriter. Jag misstror inte Morgan Johanssons intentioner eller uppsatta mål. Men det är inte goda intentioner som kommer att bryta otryggheten, få ned sexualbrotten och stoppa personrånen. Det krävs konkreta åtgärder.
Moderaterna vill se en riktad lönesatsning på polisen, en betald polisutbildning, slopad tillståndsplikt för kameror, skärpt straff för grov kvinnofridskränkning och våldtäkt samt vistelseförbud och zonförbud. Antingen vill regeringen inte införa de åtgärder som jag listade, eller så dröjer man med att införa dem.
Det är Moderaterna som driver regeringen framför sig när det gäller reformer för lag och ordning i Sverige. Innan jag önskar Morgan Johansson en glad påsk vill jag passa på att fråga: Ska inte justitieministern ändå ta tillfället i akt och följa med mig och nattvandra i Lund?
Louise Meijer (M):
I tisdags släppte Brå en ny intervjurapport om personer som har erfarenhet av kriminella miljöer och skjutvapenvåld. Personerna beskriver att skjutvapenvåldet är ett medel man tar till i syfte att positionera sig i den kriminella miljön och att det har skett en eskalering när det gäller vad för våld man måste ta till för att få ett bra rykte. Det har alltså skett något som kan beskrivas som en inflation av vapenvåldet i kriminella miljöer.
Vi ser också hur statistiken bekräftar detta. År 2011 användes skjutvapen vid dödligt våld i 17 fall. Under 2018 användes skjutvapen vid dödligt våld i hela 45 fall. Detta är den högsta siffran någonsin när det gäller skjutvapenvåld i Sverige. Den här typen av våld återfinns i kriminella miljöer. Ofta är det dessutom gängrelaterat och narkotikakopplat.
Min fråga till justitieminister Morgan Johansson är därför: Vad vill den rödgröna regeringen göra för att stoppa denna utveckling?
Louise Meijer (M):
Sverige är ett av världens mest jämställda länder. Samtidigt finns det områden i Sverige där jämställdheten inte alls är särskilt utbredd. Det är områden där tjejer inte får gå ut, inte får bestämma över sina egna kroppar och inte får gifta sig med vem de vill. Att lyfta upp problemen med hederskulturen har under flera år i den offentliga debatten varit förenat med att man kallas rasist, främlingsfientlig eller att man fiskar i grumliga vatten. För detta har i synnerhet vänsterpartier ett särskilt ansvar. I morgon är det den 8 mars.
Fokus för svensk jämställdhetspolitik måste vara att se till att alla Sveriges kvinnor får ta del av den jämställdhet som har gjort Sverige till ett av världens mest jämställda länder. Min fråga till jämställdhetsministern är därför: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att sätta stopp för hederskulturen som slår rot i delar av Sverige?
Louise Meijer (M):
Dokumentären om Josefin Nilssons liv lämnar ingen oberörd. I kölvattnet efter den har det förts en diskussion kring mäns våld mot kvinnor. Enligt statistik från Brottsförebyggande rådet mördades 22 kvinnor av en närstående man förra året. Det är den högsta siffran på många år. Statistiken säger också att det under 2018 anmäldes i snitt 36 misshandelsbrott om dagen där gärningsmannen och offret stod i nära relation till varandra.
I går kunde vi höra kritik från Amnesty, som pekar på att antalet anmälda våldtäkter ökat med över 1 500 på tio år. Samtidigt har både andelen och antalet som lett till åtal minskat. Åsa Lindhagen är jämställdhetsminister i en så kallad feministisk regering. Min fråga till statsrådet är därför: Vad tänker hon göra för att sätta stopp för den här utvecklingen?
Louise Meijer (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. När det kommer till mäns våld mot kvinnor, sexualbrott och trakasserier, något som alltför många kvinnor upplever, räcker det inte med fina ord och goda intentioner. Att kalla sig en feministisk regering förpliktar. Ordet måste omsättas i handling. Jag undrar därför: Varför säger regeringen nej till att höja straffen för grov kvinnofridskränkning? Och varför dröjer regeringen med att höja straffet för våldtäkt?
Louise Meijer (M):
Under Stefan Löfvens tid som statsminister har våldtäkterna ökat, samtidigt som både andelen och antalet anmälda våldtäkter som har lett till åtal minskat. Statistiken visar också att antalet kvinnor som blir mördade av en närstående man har ökat. Förra året var det 22 kvinnor, och det är den högsta siffran på många år. Debatten om högre straff har under de senaste åren varit dominerande i svensk kriminalpolitik.
Regeringen har genomfört en del straffskärpningar, men det har inte presenterats några förslag för att höja straffet för våldtäkt av normalgraden till tre års fängelse eller för att höja straffet för grov kvinnofridskränkning till ett års fängelse. Varför har den feministiska regeringen, statsministern, inte lagt fram några förslag för att höja straffen för just dessa brott som drabbar kvinnor?
Louise Meijer (M):
Tack, Juno Blom, för anförandet! Jag kan bara instämma i att många människor under lång tid har verkat för att få en bättre lagstiftning på plats när det gäller att bekämpa hedersrelaterat våld. I dag diskuterar och debatterar vi den proposition som regeringen har lagt fram. Som jag sa i mitt anförande är detta steg på vägen, men det är inte tillräckligt.
Hur kan det komma sig att det inte tas fler steg för att bekämpa detta problem? Jag undrar framför allt var helhetstänket är.
Louise Meijer (M):
Det som Marlene Burwick säger stämmer helt enkelt inte. Moderaterna lägger 3 miljoner mer än regeringen på utgiftsområde 20. Man får nog räkna om och ställa om frågan utifrån den beräkningen. Jag skulle, fru talman, vilja passa på att ställa en fråga till Marlene Burwick. Jag har inte hört ett enda eget förslag från Socialdemokraterna när det gäller att sänka utsläppen.
Allt jag hör i klimatdebatten är vad Miljöpartiet tycker. En företrädare för Socialdemokraternas samarbetsparti har på sociala medier bland annat sagt att han tycker att företag ska kunna gå i konkurs. Han har uttryckt att han tycker att Volvo är en klimatbov.
Jag måste därför fråga företrädaren för regeringspartiet Socialdemokraterna om Socialdemokraterna håller med om den inställning som deras samarbetsparti ger uttryck för - att svenska företag borde gå i konkurs och att de är klimatbovar. Stämmer detta? I så fall tycker jag att Socialdemokraterna borde vara tydliga med det.
Louise Meijer (M):
Det blir ju inte minskade utsläpp för att regeringspartierna och regeringsföreträdarna står här pratar om Moderaternas budget. Det som borde vara angeläget för de ansvariga att prata om är att minskningstakten inte alls är tillräcklig. Utsläppen måste minska med 5-8 procent per år för att vi ska nå klimatneutralitet 2045. De minskar med 1-2 procent per år.
Är Miljöpartiet nöjda med regeringens förda klimatpolitik? I stället för att prata om de förslag som man vill se pratar man om Moderaternas budget, som ju innebär 3 miljoner kronor mer. Det är inte jättemycket, men det är fortfarande 3 miljoner kronor mer.
Samtidigt ser vi att det Miljöpartiet prioriterade under den gångna mandatperioden - tack och lov inte under den här mandatperioden - var elcykelsubventioner och klimatångestterapi. På vilket sätt skulle det sänka utsläppen, tänker man? Jag tror att vi behöver mer fokus på de reella reformerna. Vi behöver prata om de reella reformer som faktiskt minskar utsläppen.
Apropå det måste min fråga till Maria Gardfjell bli: Hur kan man välja att lägga 2 miljarder på Klimatklivet, som ju är en reform som alla expertinstanser har kritiserat för att den inte ger särskilt stora utsläppsminskningar eftersom den inte är additionell? Däremot är den otroligt dyr. Regeringen strösslar pengar över klimatpolitiken utan att det leder till faktiska utsläppsminskningar. Jag förstår att ni har ett stort engagemang, och jag känner med ert engagemang, Maria Gardfjell.
Jag är också orolig. Jag vill också sänka utsläppen. Men var är era konkreta reformer för att sänka utsläppen här och nu? Det går ju inte tillräckligt fort.
Louise Meijer (M):
Jag kan inte hjälpa att jag noterar att Maria Gardfjell sa att hon kommer att prata om Miljöpartiets politik i sitt anförande. Jag hoppas att det är regeringens politik, för man kan inte samtidigt vara ansvarig för svensk klimatpolitik, sitta i regeringen, ha klimatministerposten och prata som om man vore ett oppositionsparti. Det går helt enkelt inte ihop. Antingen är man ansvarig, eller så är man inte ansvarig.
Jag tycker att det ska bli väldigt intressant att höra vad regeringen har att säga, särskilt om utsläppsminskningstakten som ju är alldeles för långsam. Vad gäller Moderaternas politik är jag väldigt stolt över att vi lägger 3 miljoner kronor mer än vad regeringen gör på klimatpolitiken. Maria Gardfjell uppmärksammade själv - tack för det! - att vi lägger 10 miljoner kronor mer på havs- och vattenmiljö för att rena våra vatten och säkerställa tillgången. Det är jag otroligt stolt över.
Louise Meijer (M):
Man kan konstatera att Miljöpartiet håller i taktpinnen i denna fråga. Det är ingen som riktigt vet vad Socialdemokraternas klimatpolitik går ut på. Vill man, liksom företrädare för Miljöpartiet, att företag ska gå i konkurs? Tycker man att Volvo är en klimatbov? Tycker man att svensk export ska minska eller öka? Det är obesvarade frågor. Det enda väljarna vet är att Socialdemokraterna använder klimatpolitiken för att finansiera oansvarig bidragspolitik.
Man kallar kemikalieskatt, förbränningsskatt och plastspåseskatt för klimat- och miljöskatter samtidigt som alla expertinstanser som har granskat detta visar att det enbart är i syfte att hämta hem pengar för att finansiera annan politik. Vi vet alltså att Socialdemokraterna för en oansvarig ekonomisk politik när landet befinner sig i kris med gängskjutningar, sexualbrott och otrygghet.
Trots detta påstår man att klimatskatter ska hämtas in och finansiera bidragsutgifter. Det är oerhört synd att Sveriges än så länge största parti låter ett litet parti hålla i taktpinnen i två av Sveriges just nu viktigaste frågor: invandringen och klimatet.
Jag måste därför fråga Marlene Burwick om Socialdemokraterna är nöjda dels med takten på utsläppsminskningarna, som vi vet inte sker tillräckligt fort, dels med nedläggningen av kärnkraften. Är Socialdemokraterna nöjda med detta?
Louise Meijer (M):
Sverigedemokraterna får givetvis svara för Sverigedemokraternas politik. Det jag undrar är: Varför använder Socialdemokraterna klimatpolitiken som finansieringskälla för den bidragspolitik man för? Hur kan det komma sig att det enda man hör om när det kommer till Socialdemokraternas klimatpolitik är skatter?
Det är skatter som man påstår är klimat- och miljöskatter, men i praktiken handlar det om att finansiera en expansiv utgiftspolitik. Det är för mig obegripligt. Jag skulle vilja fråga Marlene Burwick: Hur kommer det sig att man använder klimatpolitiken som bollplank och studsmatta för att finansiera andra utgifter i budgeten? Det är inte rättvist för en klimatpolitik i dagsläget.
Louise Meijer (M):
Moderaterna vet att vår svenska export bidrar till att sänka utsläppen globalt. Vi vill därför se till att vår svenska industri får förutsättningar för tillväxt och konkurrenskraft. Herr talman! Jag noterar att en företrädare för ett av regeringspartierna, som delvis är ansvarigt för klimatfrågan, önskar företag i konkurs, och dem han inte önskar i konkurs utmålar han som klimatbovar.
Min fråga till Maria Gardfjell är därför vilken syn Miljöpartiet egentligen har på våra svenska företag och hur Miljöpartiet ser på företagens roll i omställningen. Jag har ytterligare en fråga. Att under brinnande klimatkris göra avvecklingen av fossilfri el till en paradfråga är för mig ofattbart, särskilt när det kommer från Miljöpartiet, som säger sig vilja värna fossilfrihet.
Jag undrar hur det kommer sig att Miljöpartiet driver en politik som stänger ned kärnkraften.
Louise Meijer (M):
Jag hoppas att Miljöpartiet inte är nöjda med klimatbokslutet och klimatfacit efter fem år i regeringen. Sedan den rödgröna regeringen, med Miljöpartiet i spetsen, tillträdde år 2014 har utsläppsminskningarna varit mellan 1 och 2 procent per år, trots att vi vet att utsläppstakten och minskningarna måste vara mellan 5 och 8 procent per år.
Det jag undrar är om Miljöpartiet är nöjt med resultaten av den förda klimatpolitiken. Jag utgår nästan från att man inte är det, men jag är inte helt säker. Om man inte är det, vad vill man då göra för att se till att takten ökar när det gäller att minska utsläppen?
Louise Meijer (M):
Jag hade inte tänkt begära replik, men av några anledningar kan jag inte hålla mig. Vi hörde här den socialdemokratiske ledamoten beskriva oppositionens budget med invektiv. Jag tycker att det säger någonting om demokratisynen.
Det handlar också om det som ledamoten själv tog upp i sitt anförande, nämligen att företag som Preem, som han själv exemplifierade med, står och stampar med sina investeringar. Det reagerade jag på, för om jag inte missminner mig är det ledamoten Isak Froms parti självt som har tagit över tillståndsprocessen och helt enkelt orsakat denna situation med Preems stampande.
Det är just detta att regeringen, en politiskt tillsatt församling, går in och tar över en domstolsprocess som har gjort att det är osäkert för Preem huruvida de kan få sitt tillstånd eller inte. Det är viktigt att veta och förstå att man inte kan vara i opposition mot sitt eget regeringsparti. Man kan inte som regering bedriva en politik som man i riksdagen sedan har synpunkter eller anmärkningar på.
Det blir väldigt märkligt. Man är ansvarig för sitt partis politik. Annars tycker jag att man får säga att finns en splittring inom partiet, helt enkelt. Mot denna bakgrund undrar jag varför regeringen har tagit över tillståndsprocessen för Preem, om detta nu är så anmärkningsvärt utifrån det investeringsläge som Isak From pratade om.
Louise Meijer (M):
Isak From behöver nog inte berätta för mig om det svenska rättssamhället. Det är inte bara jag som har synpunkter på den här processen; man kan konstatera att även den tidigare chefen för Mark- och miljööverdomstolen tycker att detta är mycket anmärkningsvärt. Nog om det! Jag noterar att min fråga inte har besvarats, men jag har ytterligare en fråga. Isak From tog i sitt anförande upp ett företag som lägger ned sin produktion i Sverige för att flytta den utomlands.
Det är precis den politiken som Moderaterna är emot. Men den typ av politik som regeringen för får man den här konsekvensen: Vi drar ned på den svenska exporten och på svensk produktion så att i stället andra länder ska producera. Eftersom Isak Froms parti är ansvarigt för detta undrar jag: Vad tänker han göra för att förhindra att detta sker och för att företaget ska komma tillbaka till Sverige?
Louise Meijer (M):
Jag håller med om att det finns moraliska skillnader, och jag ska utveckla vad den främsta moraliska skillnaden består i. Fru talman! Mitt under brinnande klimatkris gör Miljöpartiet avvecklingen av fossilfri el till sin paradfråga.
Det verkar inte finnas något viktigare än att Sverige ska avveckla kärnkraften, när vi vet att kärnkraften är det som försörjer 40 procent av Sverige med fossilfri el. Det finns inget land som har avvecklat kärnkraften och samtidigt minskat sina utsläpp. Det är en ekvation som helt enkelt inte går ihop.
Min fråga till Lorentz Tovatt är därför: Hur kommer det sig att Miljöpartiet driver en politik som stänger ned kärnkraften i Sverige när det behövs en politik som gör det precis motsatta?
Louise Meijer (M):
Miljöpartiet och Lorentz Tovatt får gärna berätta för mig om regeringens elcykelsubventioner och regeringens klimatångestterapi. Men Miljöpartiet behöver inte berätta för mig som moderat om marknadsekonomi. Det är inte en fri marknad när ens konkurrenter får subventioner. Det är inte en fri marknad när ens produkt straffbeskattas. Det är helt enkelt inte rättvis konkurrens då. Så kom inte och hävda att beslutet om nedläggning av svensk kärnkraft fattats på marknadsmässiga grunder!
Det har snarare fattats på grund av avsaknad av marknad. Jag måste återigen ställa frågan: Varför bidrar Miljöpartiet till att avveckla fossilfri el när vi vet att elbehovet kommer att öka kraftigt, så mycket som 60 procent, till år 2045?
Louise Meijer (M):
Vi har nu hört från Socialdemokraterna att de står fast vid den förda politiken, nämligen att lägga 2 miljarder på en reform som har betraktats som både ineffektiv och väldigt kostsam.
Marlene Burwick nämnde i sin anförande att ett exempel på vad pengarna för Klimatklivet har gått till är att Eon - alltså ett företag - har fått pengar för att göra den omställning som vi vet krävs.
Men samtidigt som Socialdemokraterna talar varmt om en politik som ger industrin förutsättningar att ställa om - vilket jag förvisso kan ställa mig bakom - straffbeskattar de människor som bor på landsbygden och inte har några alternativ till bilen. Jag undrar om detta verkligen är en rättvis klimatpolitik från Socialdemokraternas håll.
Socialdemokraterna och Moderaterna brukar ju vara överens om att vi måste prioritera svensk konkurrenskraft och svensk tillväxt, men hur görs detta genom att straffbeskatta landsbygden och låta landsbygden stå för en oproportionerligt stor del av kostnaden för omställningen?
Slutligen, fru talman, kommer min fråga till Marlene Burwick: Är det verkligen rimligt att människor som har råd att köpa en Tesla ska få skattepengar för att sätta upp en laddstation hemma inom ramen för Klimatklivet? Är det en rättvis klimatpolitik?
Louise Meijer (M):
Moderaterna står för en rättvis klimatomställning. Det innebär att hela Sverige behöver vara med på vår politik för att göra omställningen - att vi måste vinna ett brett stöd för den. Det innebär också att landsbygden inte kan straffbeskattas eller stå för en oproportionerligt stor del av kostnaden för omställningen. Fru talman!
Marlene Burwick talar fortsatt varmt om Klimatklivet och de åtgärder som Klimatklivet innebär. Samtidigt vet vi - det nämnde också Marlene Burwick i sitt anförande - att Riksrevisionen har haft synpunkter på effektiviteten men också på den additionella nyttan, nämligen att åtgärder som genomförts inom ramen för Klimatklivet är åtgärder som förmodligen ändå hade genomförts.
Riksrevisionen säger att för att det ska vara effektivt behöver man göra förändringar i Klimatklivet, och de har pekat ut några sådana som skulle behöva ske.
Då undrar jag: Vilka förändringar är det som Marlene Burwick ser framför sig behöver ske för att Klimatklivet ska nå Riksrevisionens skrivningar om effektivitet och att man inte lägger pengar på saker som skulle ha kommit till oavsett om man hade lagt skattepengar på det eller inte?