KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, ministern, för diskussionen! Det är självklart att det är som ministern var inne på: Vänsterpartiets mål är inte bara EU. Det finns såklart krafter inom EU som är för kvinnors rättigheter.
Det finns många länder i FN som också är med i EU, och därför kan vi helt enkelt använda vår egen röst i den församlingen för att till exempel kunna ta ett steg mot att stifta en lag i FN och skriva in kvinnors rätt till abort i kvinnokonventionen.
Världens befolkning består ju till mer 51 procent av kvinnor, och de har inte den rätten till sin egen kropp. Det är också en demokratifråga. Det är en inskränkning av demokratin och en kränkning av kvinnors rättigheter. I svaret understryker ministern att vi ska ha respekt för lagar om abortförbud i andra länder.
Frågan är vad de lagarna leder till. Varje år utförs 19 miljoner illegala aborter i världen, som leder 68 000 dödsfall. Medan vi talar här i kammaren dör 168 kvinnor. Det sker i dag, i morgon och i övermorgon.
Det här är en väldigt allvarlig fråga, och jag menar att vi visst kan använda våra röster, våra EU-ministrar och Sveriges regering och riksdag för att påverka den. Därför har jag föreslagit en kvinnokonferens på EU-nivå men också på nordisk nivå och internationell nivå.
Man måste jobba på olika nivåer för att samla människor och krafter. Inom olika ideologier och olika religioner finns det också goda krafter som faktiskt vill ta vara på den här rättigheten och kämpa för kvinnors rättigheter. Det ena utesluter inte det andra. Därför undrar jag om Sverige vill ta steget, både inom de nordiska länderna och inom EU.
Det finns faktiskt ett antal länder inom EU som håller på att allvarligt beskära kvinnors rättigheter och kvinnors rätt till abort. Vi vet att Spanien är på väg tillbaka till 30-talet, och det är ganska allvarligt. De här länderna är faktiskt med i EU, och därför är det viktigt att ta initiativ.
Jag undrar om Sveriges regering, ministern och EU-ministern är redo att ta initiativ till en konferens där man bjuder in människor från olika delar av världen och särskilt från kvinnorörelsen som kämpar för kvinnors rättigheter.
Det finns många frågor som inskränker kvinnors rättigheter, till exempel när det gäller giftermål för nioåringar enligt sharialagen i Iran. I till exempel Irak är det på väg. Nioåringar - det är att legitimera våldtäkter mot barn. Därför är det viktigt att Sverige tar initiativet.
Det finns förväntningar, och därför ställde jag konkreta frågor. Jag vill också säga att jag instämmer i att alla konferenser inte kommer att leda till något konkret. Men vi kan förbereda; vi kan hjälpas åt i Sverige för att förbereda en sådan konferens.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill bara understryka att ministern har missuppfattat mig. Jag har hela tiden flaggat för att Sverige ska verka för en internationell konferens på EU-nivå, där man bjuder in hela världen. Jag har inte sagt att den ska hållas i Sverige. Sverige kan göra mycket. När det gällde homofobilagen i Afrika nyligen gjorde Sverige och svenska ministrar mycket.
Självklart kan vi göra mycket också när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa. Vänsterpartiet har år efter år motionerat om att minst 50 procent av biståndet ska gå till kvinnor och jämställdhet och minst 10 procent till sexuell och reproduktiv hälsa, alltså till utbildning om sådant.
Detta kan vi göra på olika sätt, också långsiktigt, till exempel för att påverka de här krafterna och länderna och inte ha respekt för de lagar som varje dag dödar 168 kvinnor och varje år 68 000 kvinnor. Det har jag varit väldigt tydlig med. Jag vet att detta inte är ett enkelt arbete, men det går att göra.
Det finns krafter inom olika religioner och ideologier som håller med oss i den här frågan. Låt mig också besvara Finn Bengtssons attack. Jag har inte pläderat för något sådant som han talar om. Jag sade att till och med i USA, Nicaragua och andra länder förekommer sådant. Självklart har det med både religion och ideologi att göra. När religion blir ideologi är det ganska allvarligt.
När extremism blir ideologi är det allvarligt för kvinnors rättigheter och sexuella och reproduktiva hälsa. Sådant ska vi bekämpa var det än är.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka utrikesminister Carl Bildt för svaret, för redogörelsen och också för de ansträngningar han försöker göra i ett oenat FN och i ett världssamfund som står helt handfallet inför kriget i Syrien som har pågått i snart fyra år. Det är inne på fjärde året nu. Konsekvenserna är fruktansvärda för alla oskyldiga människor.
Över 110 000 civila människor har dödats; 11 000 är bara barn. Många miljoner människor är också på flykt, även i sitt eget hemland.
Dessutom nås mer än en tredjedel av befolkningen, ca 6,5 miljoner, inte av någon hjälp alls i områden som Bashar al-Asad inte har någon kontroll över.
De människorna får inte någon hjälp, förnödenheter, medicin eller vatten trots att resolution 2139 har antagits enhälligt av hela FN. Men den fungerar inte eftersom regimen vägrar låta internationella organisationer komma in och ge hjälp.
Det har vi fått veta från såväl internationella Rädda Barnen, Röda Korset och andra internationella organisationer som faktiskt är godkända och registrerade. Men de får inte komma in och ge sitt stöd.
Nyligen hörde jag att England försöker minska sitt bistånd till just FN med 20 procent eftersom det inte fungerar och inte når de människor som verkligen behöver. Det går i stället direkt via andra organisationer som kan ge hjälpen. Sverige är generöst och betalar, vilket är väldigt bra.
Men jag tycker att om hjälp inte når de människor som mest behöver det, människor som svälter, måste vi i så fall också göra det villkorligt helt enkelt. Det finns områden som regimen belägrar och som har tagit emot bistånd där människor svälter. Interpellationen skrevs egentligen i mars.
Då kom Amnesty International med en rapport om byn Yarmuk där människorna svälte och barn dog - vi såg en hel del hemska foton på nyheterna. Det innebär att det är ett jättestort problem att humanitär hjälp inte kommer fram trots att det finns en resolution som hela FN har skrivit under.
Alla är eniga, men det fungerar ändå inte. Därför menar jag att det faktiskt behövs mer ansträngningar här, utrikesministern. Sverige är en röst. Och Sverige skulle till exempel kunna börja med att påverka de nordiska grannländerna och sedan gå vidare till de länder som tycker som vi.
Stormakterna sätter sina egna maktintressen före människors, barns, kvinnors, handikappades, de mest behövandes intressen. För att få en mer internationell lösning på kriget och konflikten i Syrien skulle vi kanske göra ännu mer kraftfulla insatser och göra frågan politisk.
Jag håller fullständigt med om att det inte går att lösa på något annat sätt. Det är bra att utrikesministern också har uttryckt det och försöker pusha på. Men man måste göra det även med andra medel. Ensam går det inte men kanske tillsammans med andra.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är väldigt problematiskt och inte trovärdigt om man kommit överens om en resolution och det sedan inte fungerar i FN. Det är svårt att tro på ett samfund som antagit en resolution som inte fungerar i praktiken. Frågan är då om man verkligen ska ge bistånd. Varför?
Vem ska använda det om det inte går till Rojava, till de belägrade områdena eller till flyktingläger, exempelvis dem som Annika nämnde? Vi har redan varit i Syrien och i Turkiet. Jag var också för drygt ett år sedan i Kurdistan och Irak. UN Womens nyaste rapport från förra veckan heter 'We just keep silent' - vi håller bara tyst.
Rapporten handlar om sexuella övergrepp, trakasserier, utnyttjande av barn och tvångsäktenskap. Man köper och säljer killar och tjejer i Kurdistan och Irak. Det är faktiskt också kurder som har flytt. Över 100 000 kurder finns inne i Irak. Jag har varit i ett av lägren. Ca 800 personer befann sig där.
Den här rapporten bekräftar precis vad jag sagt. Jag hade en debatt med Carl Bildt här. Ett år har gått, men man har inte fört den här dialogen. Människor flyr för sina liv undan krig och död till grannländerna, och så ska de bli utsatta för de här formerna av förtryck. Hur kommer det sig? Det är helt oacceptabelt, och det måste stoppas.
Jag hoppas verkligen att utrikesministern kommer att föra dialoger med KRG och den irakiska regeringen. Men det gäller också Libanon och Jordanien, där många är tvungna att sälja sina barn. Barnäktenskap finns inte. Det handlar bara om att sälja och köpa. De här människorna behöver stöd. De kan inte försörja sina barn.
Det här är en situation som också påverkar resten av världen. Människovärdet i sig är egentligen det viktigaste, men det hänger även ihop med vattenförsörjning, infrastruktur, medicin, mat och allt annat.
Det finns mycket att säga om konflikten i Syrien, och man vet inte vilka delar man ska hinna med på de här minuterna i interpellationsdebatten. Men jag tror att det är totalt omöjligt att nå fred om man inte har med sig kvinnorna, kurderna och assyrierna/syrianerna. Jag vill nämna att advokaten Abgar Moshe gripits i Damaskus.
Han är brorsa till den tidigare gripne Gabriel Moshe, som jag ställt en skriftlig fråga om till utrikesministern. Jag hoppas att utrikesministern tar upp den här frågan. Det är helt oacceptabelt att de här människorna grips på grund av sin etniska bakgrund och sin aktivism. Det finns jättemycket problematik i de olika delarna.
Men för att kunna åstadkomma något när det gäller flyktingarnas situation, kvinnornas situation och kurdernas situation handlar det som jag sade tidigare helt enkelt om att prata med andra länder, diskutera och få ihop människor, länder och utrikesministrar som tänker som Carl Bildt och Sverige i den här frågan. Man kan inte ha belägring där också bara för att Asad är där.
Det kan vara bra eller dåligt, men det är egentligen bättre att de är självständiga nu än att de ska behöva lämna sitt område för al-Qaida och andra organisationer.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesminister Carl Bildt! Jag tänker säga något om de kurdiska delarna. Det är inte oproblematiskt med en regim som i årtionden har tagit ifrån det kurdiska folket sin identitet.
Där har man i dag området för sig själv och har helt enkelt skapat den fred som är möjlig. Det är inte bara kurderna som sitter med regimen i överläggningar. Hittills har hela världen suttit med al-Asad, och också FN vill ha al-Asad på sin sida.
Låt oss vara diplomater och göra det till en fråga för hela befolkningen. Jag kan inte acceptera att bara för att de är där är de på al-Asads sida. Det finns ingen annan som knackar på dörren. Vad ska det kurdiska, assyriska och syrianska folket göra när de reser och behöver pass?
Det finns en viktig aspekt i att de försöker. Qatar, Bahrain och Saudiarabien är diktaturer och mördar sina kvinnor, människor som är oliktänkande och arbetare. I stället för att ena sig med dem enar de sig med en regim i ett land där de i varje fall har medborgarskap. Det var en fråga. Den andra frågan handlar om flyktingarna.
Jag hoppas verkligen att Sverige fortsätter att trycka på. Det handlar inte bara om Jordanien och Libanon, som har tagit emot miljoner. Det handlar om Grekland, Bulgarien och europeiska länder som behandlar flyktingarna illa. Jag hoppas att de ska pushas så att de tar emot lika många flyktingar som Sverige. Det är vad de behöver.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar Carl Bildt för svaret. Det är glädjande, och jag förstår - det är självklart - att Sverige har en röst och att Sverige har spelat en betydande roll. Till exempel när den ugandiska regeringen beslutade om anti-hbt-lagen agerade Sverige.
Finansminister Anders Borg är inte i kammaren just nu, men han har varit där och gjort ett gigantiskt arbete. Jag hoppas verkligen att Sverige på många olika sätt, precis som Carl Bildt redogör för, har goda kontakter, möten, relationer och bistånd till ett land som Irak.
Vad skulle vårt bistånd göra om det inte skulle vara behjälpligt för de barn och kvinnor som till exempel inte får gå i skolan och som måste ha heltäckande hijab? Det finns inte något civiliserat samhälle som gifter bort nioåringar. Det finns ingen civiliserad människa som kan tycka att det är bra.
Dess värre är det välutbildade människor som ligger bakom dessa förslag. De har massorna med sig. Jag vill att utrikesministern ser detta i ett större sammanhang och i ett större perspektiv. Detta är en våg - en våg av kvinnofientliga krafter. I Iran har man till exempel också sänkt giftermålsåldern till att gälla nioåringar, fast för adoptivbarn.
Den lagen har redan gått igenom. I Irak gick för inte så länge sedan - ett par år sedan bara - ett lagförslag om polygami igenom, även i det kurdiska parlamentet, med motiveringen att det finns många kvinnor vars män har dött i krigen eller att något annat har hänt familjerna. I den kurdiska riksdagen hade man denna motivering.
Det finns alltså utbildade män, religiösa ledare och politiska ledare - de religiösa ledarna är politiska ledare - som driver detta. Därför är faran stor för att om detta går igenom går landet många år tillbaka, och det har det också redan gjort.
Nyligen läste jag i en artikel i The Guardian en beskrivning i samband med förslaget Jaafarilagen, som kom helt överraskande för alla kvinnor i Irak den 8 mars, den internationella kvinnodagen. Många befarar att om detta går igenom går man tillbaka till profetens tid, ca 1 600 år eller mer.
I artikeln refererar man till - vilket tyvärr också stämmer - att under diktator Saddam förvärvsarbetade mer än 89 procent av de irakiska kvinnorna och att det i dag är mindre än 14 procent. Tolvåringar kunde då gå vidare i skolan. I dag slutar tyvärr tolvåringar skolan. Upp till tolv års ålder får de gå i skolan. Sedan måste de bära burka.
Det finns ingen trygghet, och man kan bli kidnappad. Familjerna tillåter kanske inte heller att man går i skolan. Detta gäller också de kurdiska delarna. Jag har bott i Irak, och jag har varit där. Jag har aldrig sett så mycket förtryck mot kvinnor. Jag ser det som händer på gatan och i hemmet med hedersrelaterat våld, syra som kastas mot kvinnor, självmord och allt detta.
Det sker på grund av det förtryck och den repression som finns från alla möjliga håll. Jag hoppas verkligen att vi sätter det här i ett större perspektiv.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern! Tyvärr måste vi bära den här oron med oss. Det är inte någonting särskilt roligt, kan man säga.
Det är en väldigt svår situation för miljontals kvinnor i Somalia, i Nordafrika efter den så kallade arabiska våren, i Irak, i Iran och i Saudiarabien, för att nämna några.
Det är vissa grupperingar, kan man säga, en enad religiös-politisk kraft som ligger bakom det hemska, fruktansvärda, omänskliga förslaget. Jag kan inte ens tala om barnäktenskap; det är helt enkelt pedofili. Det är legitimering av pedofili, pedofililag, våldtäkt på barn, inget annat.
Vi vet hur situationen är för kvinnorna i Irak, som vi pratar om nu. Könsstympning förekommer, till och med i de kurdiska delarna. Man säger att över 80 procent av kvinnorna i byarna drabbas. I Egypten är det likadant, och i många delar av Afrika har det blivit mycket sämre på sistone.
Det kommer kvinnor därifrån också hit, och därför måste vi verkligen på alla möjliga sätt försöka stoppa det här lagförslaget. Det kan hända att män åker tillbaka till Irak från europeiska länder och gifter sig med en nioåring, och det är fruktansvärt. Det berör även oss och vårt eget rättssystem. Det finns faror.
Kvinnorna i Mellanöstern har kämpat hela sitt liv. I dag slängde en kvarts miljon kvinnor i Iran sin slöja i protest mot regimens barbariska lagar mot kvinnor. Jag menar att kvinnorna protesterar. De sekulära kvinnorna i muslimska länder kämpar för sina rättigheter. Men det är inte de som sitter i parlament. Det är inte de som stiftar lagarna.
De få kvinnor som finns där är med regeringarna, med i detta system, för att kunna bli en del av det politiska systemet. Därför behövs mer än någonsin Carl Bildts och Sveriges röst, en samlad röst.
Jag tror inte att det finns några länder, möjligen enstaka, som skulle tycka att det var okej med äktenskap med nioåringar. Därför finns det goda framtidsutsikter till att kunna samlas och enas kring detta och försöka få den irakiska regeringen att inte ta det här förslaget till parlamentet. Kommer det dit vet vi inte hur det blir.
Vi kan inte den irakiska regeringens sammansättning ännu, men det kommer inte att vara några radikala utan reaktionära religiösa krafter, tyvärr. Det gäller också de kurdiska delarna, där man fick igenom polygami. Man hade en hel motivering för det. När det gäller den irakiska konstitutionen hjälpte USA och västvärlden till.
Jag kommer ihåg att under valrörelsen 2005 gav Dick Cheneys fru 50 miljoner dollar till alla kvinnoorganisationer i hela Irak för att de skulle propagera för den här konstitutionen. Det blev så att religionen är överordnad demokrati och rättssystem.
Då finns det alltid en fara för kvinnor och barn, som är de mest utsatta.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, Carl Bildt. Jag välkomnar varmt och det är glädjande att utrikesministern lovar att denna lag inte ska gå igenom. Det hoppas vi verkligen att den inte gör. USA är ett land som stöder den här regeringen, eller har stött i alla fall. Det är tack vare USA som den här regeringen kom till makten.
Shiiterna vill nu också ha sharialag. Iran gör sitt yttersta för att det ska bli precis som i Iran; det vet vi.
Därför är det viktigt att utrikesministern pratar med Obama, Ban Ki Moon och med Catherine Ashton, som är engagerad i många människorättsfrågor direkt när det gäller Iran och många andra länder.
Jabar Amin menade att man ska vara mer konkret och gärna diskutera det i EU. Det är väldigt viktigt att man via diskussioner kan föra fram sina egna förslag och det som kommer att gå igenom. Rent konkret kan man ta till exempel telefonluren och ringa upp eller skriva att det nu är allvar. Den regering som kommer att bildas är samma människor och partier som har kommit med det här lagförslaget.
Det finns ju en fara. I Jemen, till exempel, har man infört detta. Det var där som den åttaåriga tjejen dog av inre blödningar på bröllopsnatten - man kan faktiskt kalla det för våldtäktsnatten. Det är så fruktansvärt. Nu är Anders Borg här också.
Jag hoppas att både han och utrikesministern gör detta till en fråga där Sveriges röst kommer att höras för att man ska kunna hjälpa dessa flickor.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka utrikesminister Margot Wallström för det positiva glädjebeskedet om och engagemanget för att det feministiska arbetet och barnarbete ska integreras i utrikespolitiska debatter och det utrikespolitiska arbetet. Det är viktigt.
Vi vet att Sverige och resten av världen har tagit emot rapporter om jihadisternas besinningslösa grymheter mot kvinnor och barn, minoriteter och religiösa och etniska grupper i Syrien och Irak.
Vi vet också att staden Kobane i Syrien fortfarande är belägrad av Isis och att attackerna mot civilisationen men också mot landet är omfattande. Och vi vet att de mest utsatta och största förlorarna är kvinnor och barn.
Många kvinnoorganisationer och människorättsaktivister i Sverige, Kurdistan, Irak och Syrien har stora förväntningar på oss och utrikesministern och på att vi ska göra något särskilt inriktat på just de flickor och kvinnor som rövats bort av Isis och av jihadisterna i såväl Syrien och norra Irak som Kurdistan.
Men jag vill också nämna de tjejer som Boko Haram har rövat bort. De var förut flera hundra, och nu de senaste veckorna har antalet ökat. Dessa arbeten är väldigt tunga och svåra. Men det är bra att det finns en målsättning. Jag tror faktiskt att Sveriges röst, i just de fall som handlar om kvinnor och barn, är stark. Och den måste vara ännu starkare framöver.
Jag är glad över att utrikesministern säger att ambitionen och hennes egen uppfattning är att både FN och EU måste stärka sina insatser för att motverka alla former av våld. Frågan är hur. På vilket sätt skulle man kunna göra det? Det är viktigt. Jag vet att vi satsar mycket på bistånd.
Vi satsar mycket på humanitär hjälp. Men de kvinnor och barn som är särskilt utsatta får tyvärr inte del av detta som en riktad insats.
Svar på interpellation När det gäller frigivningen av flickorna, särskilt de yazidiska flickorna, i Kurdistan och Irak handlar det inte bara om Isis grymheter, våldtäkter, mord och avrättningar utan också om att samhället inte accepterar våldtäkterna.
Vi har fått höra att ledaren för den yazidiska befolkningen har sagt till hundratalet flickor som blivit frigivna, och som är gravida, att man inte kan prata om våldtäkt i samhället - 20 gånger om dagen har de blivit våldtagna, och flera gånger i veckan har de blivit sålda. Ingen, inte ens flickorna, får prata om det.
Det kommer i slutändan att leda till att många hundra flickor, och barn, kommer att tvingas begå självmord. För att förhindra den humanitära katastrofen - det handlar faktiskt inte om flera tusen - skulle Sverige, FN och EU kunna göra något särskilt för just den målgruppen.
Därför är min fråga: Kan utrikesministern ge besked om på vilket sätt vi skulle kunna hjälpa till?
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet Mikael Damberg för svaret. Jag vill passa på att gratulera dig till posten som närings- och innovationsminister. Jag tycker att ministerns redogörelse i detta svar är i enlighet med regeringsförklaringen.
Men dessvärre får jag inte något konkret svar. Det gäller särskilt om Sverige kommer att jobba för att göra som till exempel Österrike och Tyskland och lyfta ut det så kallade investeringsskyddet ISDS. Vi har hört mycket kritik från båda sidorna av Atlanten.
Fackliga organisationer, miljörörelser och folkliga rörelser är mycket oroliga över de processer som pågår med anledning av avtalet TTIP, Transatlantic Trade and Investment Partnership.
Avtalen har fått extra uppmärksamhet när det gäller hur man proppar olika antibiotika i mat, till exempel i kyckling. Det är andra regler och normer i USA än i Europa och särskilt Sverige.
Olika mycket viktiga delar i detta handlar om fackliga rättigheter.
Jag har stora förväntningar och förhoppningar om att den svenska regeringen kommer att jobba för dessa rättigheter med tanke på till exempel de fackliga rättigheter som blev underordnade frihandelsavtal och fri rörlighet när det gäller Lavalavtalet, där byggnadsarbetarna inte fick samma rättigheter till löneutveckling.
Det handlade också om miljöarbete. Vi har faktiskt svart på vitt att många storföretag har fått så mycket makt att de i domstolar fått stater, till exempel Australien, att betala pengar för att man inte har gjort investeringar i deras verksamheter.
Det skulle också handla om den viktiga överenskommelsen mellan regeringen och Vänsterpartiet om vinsterna i välfärden, att Carema och många andra stora riskkapitalister skulle kunna kräva av Sverige att betala pengar. Det är inte någon demokratisk hållning.
Det är verkligen ingenting som svenska folket, löntagarna eller de fackliga organisationerna vill.
Därför vill jag fråga statsrådet Mikael Damberg följande: Kommer Sverige och statsrådet att jobba för att lyfta ut investeringsskyddet ur dessa avtal, precis som Österrike och Tyskland har gjort, eftersom det är ett hinder för demokrati, öppenhet, miljö och människors och djurs hälsa?