KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Man kan ha olika ingångar när man arbetar politiskt. Antingen kan man slingra sig, börja diskutera historiebeskrivningar och lägga energi på det. Eller så kan man lyssna på vad vanliga människor i vårt samhälle har för problem och hur de ser på saken. Det är ändå de som är våra uppdragsgivare.
Det är mina väljare där hemma som är mina uppdragsgivare, och jag lyssnar på dem och hör vad de tycker är ett problem. De tycker att det är ett problem att sitta fast med ett nätbolag som de inte kan byta när de ser hur stor del av den totala kostnaden som är nätavgift.
Om vi samtidigt vill att svenska hushåll och företag ska elektrifiera mer genom att köra elbil, elektrifiera industriprocesser och så vidare borde politiken och partierna gemensamt verka för att Sverige har en billig och stabil elförsörjning och rimliga nätavgifter. Det borde vara överordnat allt annat. Men så upplever inte människor det.
Vi återkommer till elförsörjningen i kommande interpellationer. Jag tycker att energiministern borde ta till sig detta om han på allvar vill vara en energiminister för Sverige och lyssna på vad svenska folket faktiskt tycker.
Jan Ericson (M):
Nu är vi tre ledamöter som har stått i den här talarstolen i kanske en halvtimme och berättat om problem som finns runt om i Sverige och om företag som ser problem med elförsörjningen, men energiministern viftar bort alltihop och säger att det inte finns några problem. Allting är jättebra.
Det är vi som hittar på, och Anders Ygeman har rätt. Fru talman! Anders Ygeman säger att han inte är nätägare och att han därför inte behöver bry sig. Nej, det är han inte, men Anders Ygeman är energiminister.
Om det finns problem med energiförsörjningen i Sverige bör väl ändå energiministern bry sig och inte gömma sig bakom en nätägare i Skåne som säger någonting som dessutom verkar väldigt oklart eftersom det finns motstridiga uppgifter om saken, som Lars Hjälmered berättade alldeles nyss? Energiministern skakar på huvudet, men det här handlar om ett brev som har inkommit till Regeringskansliet.
Jag konstaterar att ord står mot ord; vi får väl se vad som stämmer i den här frågan. Energiministern säger att det inte finns något förbud mot att investera i kärnkraft i Sverige. Nej, det är klart att det inte finns ett förbud, men det måste finnas någon anledning till att Vattenfall valde att stänga ned en kärnkraftsreaktor i Sverige som den andra delägaren i samma kärnkraftverk ville driva vidare.
Det måste också finnas ett skäl till att Vattenfall häromveckan träffade en avsiktsförklaring med Estland om att bygga minikärnkraftverk i Estland samtidigt som man stänger reaktorer i Sverige. Det måste finnas någonting som skiljer dessa länder åt och som gör att det är lönsamt att investera i kärnkraft i Estland men olönsamt att göra det i Sverige. Jag fick inget riktigt svar från energiministern.
Han hoppas att allting ska gå bra i vinter, men någon uttrycklig garanti för att det inte blir någon nedstängning av elnätet fick jag tyvärr inte. Det drar jag mina slutsatser av.
Jan Ericson (M):
I vår förra debatt pekade jag på hur dålig utvecklingen varit, hur vi tvingades starta oljekraftverk som reservkraft redan förra sommaren och hur vi häromveckan tvingades importera kolkraftsel från Polen. Att vi sedan, som energiministern sa, skickar den vidare till Finland må vara hänt, men om vi inte hade behövt importera den från Polen kunde vi ju ha skickat vår rena kraft från Ringhals till Finland i stället. Det hade varit mycket bättre.
Jag pekade på att Tillväxtverket bedömde att mellan 40 000 och 124 000 jobb hotas i södra delen av landet till följd av att elbehovet inte möts. Jag har i de tidigare debatterna även påmint om den storsatsning på enorma industriprojekt i norra delen av landet som sammantaget medför att hela det överskott vi har i norra delen av landet kan gå åt till detta. Då finns det ingen överskottsel att skicka söderut.
Jag räknade upp ett antal oroliga företag som upplever sin verksamhet eller expansion hotad till följd av osäker elförsörjning. Jag uppmärksammade att vi för bara en vecka sedan upplevde att vi tvingades importera kolkraftsel från Polen. Jag nämnde larmet från Svenska kraftnät som betecknar det som en inte obefintlig risk att Sverige tvingas släcka ned delar av elkunderna för att inte riskera att hela det nationella elnätet drabbas av ett sådant avbrott som Pakistan nyligen drabbades av.
Allt detta som jag räknade upp gäller i dag, med dagens elbehov och med dagens kända energisatsningar. Samtidigt talar sig regeringen varm för ökad elektrifiering. Vi ska köpa elbilar och vi ska använda el i viktiga industriprocesser. Som jag nämnde i en tidigare debatt säger energiföretagen själva att man räknar med en fyrdubbling av elförbrukningen i Sverige fram till 2050.
I sitt svar talar energiministern om regeringens satsningar på att bygga ut laddinfrastrukturen. Det är positivt och något som även vi från Moderaterna har i vår budget. Vi satsar till och med mer på detta än vad regeringen gör. Men till skillnad från regeringen har vi också försökt verka för att det ska finnas någon el att skicka i de här ledningarna. Den biten har regeringen missat. Tyvärr, energiministern, är det helt meningslöst att bygga ut stamnäten och laddinfrastrukturen om det inte finns tillräckligt med el att skicka i ledningarna. Varifrån ska elen komma?
Det är min första fråga till energiministern. Varifrån ska elen komma om vi behöver fyra gånger så mycket el fram till 2050? Det anknyter lite till Lars Hjälmereds fråga: Vad är det vi ska ha i stället för kärnkraften som klarar att hela tiden leverera lika mycket el på ett lika stabilt sätt? Fru talman! Jag ger energiministern chansen att svara på den fråga som han inte svarade på förra gången eftersom den även kopplas till den här interpellationen.
Den handlar om det här med garantin. Kan energiministern garantera att vi slipper elavbrott den här vintern och att de som satsar på att köpa en elbil i dag vet att de faktiskt har el i uttaget så att de kan ladda sin elbil under natten?
Jan Ericson (M):
Jag vill bara upplysa talmannen om att interpellationen faktiskt handlar om både elförsörjningen och satsningen på elbilar. Det hänger ihop. Jag tycker att vi måste kunna prata lite bredare om de här frågorna. Energiministern berättar att det säljs fler elbilar i Sverige än i något annat land i EU. Det är väl jättebra och jättepositivt. Men om den utvecklingen ska kunna fortsätta är det viktigt att det finns billig och säker el framöver.
Nu lever vi ganska farligt. Det bekräftar Svenska kraftnät. De talar om att det är väldigt ansträngt. Energiministern skryter lite grann om att vi hade mycket elexport 2019 och 2020. Det var ju i huvudsak före nedstängningen av både Ringhals 1 och Ringhals 2. Situationen är annorlunda i dag.
Energiministern skrattar; men Ringhals 2 lades ned i mitten av 2020, och Ringhals 1 lades ned nu vid årsskiftet. Exporten under 2019 och 2020 var alltså delvis tack vare kärnkraften. I fråga om Vattenfalls beslut är det självklart. Vattenfall var den ene ägaren.
Det fanns också en annan ägare, som ville driva Ringhals 1 vidare, men Vattenfall sa nej. Det kom alltså från ett statligt ägt företag, som följer regeringens ägardirektiv som tas politiskt. Nedläggningen av Ringhals 1 var ett politiskt beslut. Det vet alla.
Jag fick en fråga från energiministern om det här med kablar och el. Det var lite förvirrande. Men han måste ändå hålla med om att det är ganska meningslöst att sätta upp laddstolpar för elbilar utan att ha någon el att skicka i ledningarna.
Det är precis lika meningslöst att förstärka stamnätet från norra Sverige om hela överskottet i norra Sverige redan har gått åt för industrietableringar där. Då måste man ha elförsörjning även i södra Sverige. Annars kommer vi inte att kunna få hushåll och andra att satsa mer på elbilar.
Och vi kommer inte att kunna klara industrisatsningar där det krävs mer el. I övrigt satsar Moderaterna mer än regeringen på laddinfrastruktur. Det är jättepositivt. Men vi har också en strategi för vad vi ska stoppa in i de ledningarna. Det har inte regeringen. Det är det som gör mig orolig.
Jan Ericson (M):
Ja, det är helt korrekt. Jag hade fel datum när det gäller Ringhals 2. Men fortfarande gäller att Ringhals 1 bidrog till elöverskottet både 2019 och 2020 och att Ringhals 2 bidrog det ena året. År 2021 är inget av dem i drift, och då kan man fundera på vad vi ska ha i stället. Denna fråga har energiministern flera gånger fått av Lars Hjälmered, mig och Ann-Charlotte Hammar Johnsson, men vi har inte fått något svar.
Vi vet helt enkelt inte vilken långsiktig tanke som regeringen har om hur vi ska klara elförsörjningen i Sverige. Jag tycker att det är anmärkningsvärt. Vi har nu haft tre interpellationsdebatter som handlat om el och elförsörjning. Inte i någon av debatterna har energiministern svarat på den klaraste och tydligaste frågan: Hur ska Sverige klara sin långsiktiga elförsörjning? Vi kan kanske få ett svar i slutanförandet.
I övrigt måste jag dra en parallell vad gäller Vattenfalls beslut. Vi hade en väldigt infekterad diskussion när Vattenfall köpte Nuon. Socialdemokraterna var väldigt tydliga med att det handlade om regeringens politiska beslut; det var inte Vattenfalls styrelse som tog beslutet. När det nu handlar om att lägga ned kärnkraft är regeringen plötsligt helt utan inflytande.
Det är bara Vattenfall som har tagit det här beslutet och gjort det av rent ekonomiska skäl. Att regeringen med ägardirektiv styr Vattenfalls verksamhet saknar uppenbarligen helt betydelse i dag. Jag konstaterar att regeringen avvecklar kärnkraft och ersätter med kolkraft och förlitar sig på reservkraft från olja och gas. Man höjer beskattningen för elbilar, vilket går rakt emot målet om att få fler elbilar. Man nonchalerar företag som känner oro för elförsörjningen.
Regeringens energiminister vågar inte ens garantera att svenska elkonsumenter inte drabbas av elbrist i vinter. Detta är en sammanfattning av debatten, och det är inte speciellt smickrande för energiministern.
Jan Ericson (M):
Jag tackar för det sista inspelet. Jag kan hålla med här. Många av de saker som arbetsmarknadsministern räknar upp är sådant som vi moderater också tycker är värdefulla. Problemet är bara att vi har hört dessa ord från regeringsföreträdare och från Eva Nordmarks företrädare i varje debatt sedan 2014, men det har inte gett något resultat. Det har ju gått åt fel håll. Vad Moderaterna vill göra i stället hinner jag inte dra på två minuter, men det är bara att titta på vår budgetmotion.
Man måste se helheten i vår politik. Vi visade under alliansåren att vi kunde ha en bra utveckling under högkonjunktur men också att vi klarade av finanskrisen bättre än i princip alla länder i vår omvärld. Dagens regering lyckas tyvärr sämre än alla andra länder trots en stark högkonjunktur, och det är väl inget lyckat facit. År 2014 låg Sverige på 12:e plats av 28 länder i EU vad gäller arbetslöshetsnivån.
Det var när Alliansen lämnade över makten. I dag ligger vi på 22:a plats av 28 länder, trots att statsministern lovade att vi i år skulle ligga på första plats. Man kan inte kalla detta för något annat än ett totalt misslyckande. I 25 av 27 EU-länder har arbetslösheten minskat under åren 2014-2019. I bara tre länder har den ökat, och Sverige är det land där den har ökat allra mest av alla länder i hela EU.
Detta har skett trots Eva Nordmarks påstående om att man har gjort så mycket saker som är så bra, så framgångsrika och så framtidsfokuserade. Ändå har vi lyckats allra sämst av alla länder i hela EU. Jag skyller som sagt inte detta på Eva Nordmark, för hon är ny på sin post och kan inte lastas för det som har hänt tidigare.
Jag tycker dock att Eva Nordmark borde kunna medge i sitt sista anförande att detta faktiskt är ett misslyckande och att det krävs någonting annat. Det här har uppenbarligen inte fungerat.
Jan Ericson (M):
När jag såg att det skulle vara en debatt som delvis berörde säkerheten för dem som arbetar på våra vägar kände jag att jag ville gå in i denna debatt. Anledningen är att jag vid flera tillfällen har lyft fram ett förslag i motioner just på detta område. Jag har också deltagit i en debatt i Almedalen som handlade om säkerheten för dem som arbetar vid vägarbeten och som rör sig på våra vägar i tjänsten.
När det sker stora vägarbeten eller finns stora maskiner på vägarna finns det hårda regler för hur man får lov att skylta och göra tillfälliga hastighetssänkningar. Ofta sitter det en liten blå eller svart skylt på fordonet med en siffra - 30 eller 40.
Det ser misstänkt ut som ett vägnummer och väcker ingen större uppmärksamhet, men det betyder rekommenderad hastighetssänkning. Man får däremot inte sätta upp de normalt sett vanliga förbudsskyltarna - gula med röd ring runt. Ska man ha sådana skyltar har jag fått svaret att det måste fattas ett myndighetsbeslut, och beslutet kan inte delegeras till platschef eller den som ansvarar för själva vägarbetet.
Skulle det inte vara en bra lösning, ministern, att delegera rätten att sätta upp en konkret förbudsskylt i samband med vägarbeten? Förbudsskylten skulle vara bindande för dem som kör förbi, och de som bryter mot det uttryckliga förbudet skulle straffas.
Med all respekt vet vi att en rekommendationsskylt inte väcker samma uppmärksamhet. Dessutom är det lätt att förväxla rekommendationsskyltarna med vägnummer, och då är det ingen som ens förstår att de har med hastigheten att göra. Det var ett konkret förslag från min sida som jag tror skulle göra stor skillnad.
Jan Ericson (M):
Låt mig först invända lite grann mot ministerns påstående om satsningar på vägar. Det är faktiskt så att när alliansregeringen tillträdde 2006 var det ett enormt eftersatt underhåll av våra vägar. Vi satsade rekordmycket pengar för att rätta till det. Om man tittar på hur det har sett ut sedan valet 2014 ser man att vi moderater i varje budget har satsat lika mycket eller mer på vägarna än vad regeringen har gjort, så det där var inte en riktigt korrekt beskrivning av ministern.
När det handlar om hastigheter nämnde ministern hastighetsaktivister, och visst kan det säkert vara så.
Men jag tror ändå att människor lättare kan ha respekt och större förståelse för tillfälliga hastighetssänkningar i samband med till exempel vägarbeten eller i speciellt utsatta områden längs våra vägar med hög olycksrisk om de känner att hastighetsgränserna i övrigt är rimliga i förhållande till vägens standard.
Detta att hela tiden sträva efter att bara sänka och sänka tror jag faktiskt undergräver förtroendet för tillfälliga hastighetssänkningar där sådana behövs. Jag är inte säker på att den strategin är speciellt god. Men jag måste säga att jag är väldigt glad över att ministern verkar uppskatta mitt förslag. Jag vet inte om han har hört just detta förslag nämnas förut, men jag tycker att man ska ta det till sig. Jag vet att förslaget också har starkt stöd från de fackliga organisationerna för dem som jobbar på väg.
Jag har pratat med dem, och de tyckte att det här var en väldigt bra idé. Jag hoppas att den kan bli verklighet.
Jan Ericson (M):
Jag kan börja med att instämma helt med ministern om att den danska lösningen kanske inte är något som vi ska eftersträva i Sverige. Vaccinationsintyg har vi använt många gånger vid resor till olika länder. Det vet inte minst vi i riksdagen, som reser till konstiga ställen ibland. Man måste ha vaccinationsintyg för olika saker i Afrika, Sydamerika och så vidare. Det är inget konstigt i samband med resor.
Men att man däremot skulle ha krav på någon form av intyg för att få röra sig i sitt eget land och göra vardagliga saker känns inte särskilt tilltalande. Det håller jag helt med ministern om. Ministern säger att det är komplicerat hur man ska få in testerna i intygen. Jag förstår det. Det måste vara tämligen besvärligt att lösa den frågan. Men då måste man också börja någon gång.
Ministern säger att arbetet pågår, men vad jag vet har regeringen inte gett det uppdraget till myndigheterna - inte om vi ska tro medierna i alla fall. SVT Nyheter säger att det i dag inte finns någon lösning för hur man ska hantera detta med att få med testresultat i intygen. Om man inte sätter igång arbetet och ger ett tydligt uppdrag till de ansvariga myndigheterna kommer man ju aldrig att lösa detta.
Då är min fråga till ministern: Finns det ett uppdrag till Digitaliseringsmyndigheten och Folkhälsomyndigheten att göra detta och även arbeta fram en lösning för detta med testerna, eller har ministern för avsikt att driva den här frågan?
Även om det kanske är digitaliseringsministern som ger det formella uppdraget måste man ju diskutera i regeringen om att myndigheterna ska få det här uppdraget, för annars kommer vi aldrig att hinna lösa detta till den 26 juni.
Jan Ericson (M):
Jag instämmer med finansministern. Det är svårt att göra ekonomiska prognoser när man inte vet hur en pandemi utvecklas, vad som händer efter pandemin och hur snabbt ekonomin kan repa sig igen. Men om detta är svårt för finansministern, Finansdepartementet och staten är det ändå inget mot hur svårt det är för den lilla enskilda näringsidkaren som nu har levt med pandemin i ett och ett halvt år.
Många i vissa branscher har sett sina livsverk förstöras helt och hållet. Vi vet att många branscher har klarat det förvånansvärt bra, men vi vet också att det finns ett antal branscher där det i dag är oerhört tufft. Det är de branscherna som har de stora skatteskulderna i dag, och det är där man har fått anstånd. Det är just i dessa branscher man har den största oron för återbetalningarna av den gigantiska skatteskulden.
Finansministern måste ändå hålla med mig om att det om man nu inför en möjlighet till anstånd med skatter för att rädda företagande och jobb och stoppa onödiga konkurser i företag som i grunden är livskraftiga väl är dumt att slå undan benen på denna utmärkta åtgärd, som jag tror att vi båda tycker är jättebra. Om folk sedan betalar tillbaka sina skatter kostar den egentligen inte staten någonting, men det är en jättebra likviditetsförstärkning.
Då är det ju dumt att kasta bort de goda effekterna genom att driva in skatterna för snabbt när anståndsperioden är över. Anståndsperiodens förlängning är en sak, men här talar vi om återbetalningsplanen för de anstånd man har fått, och det är inte riktigt samma sak. Jag har full respekt för att finansministern vill avvakta lite med besked, men hur länge tänker finansministern avvakta innan hon ger ett besked?
Det är oerhört viktigt för företagen att kunna planera. Annars riskerar vi onödiga konkurser. Det är ett faktum.
Jan Ericson (M):
Inför nästa debatt kan jag ändå inte låta bli att gå in även i den här debatten. Jag reagerar nämligen på svaret. Så här säger ministern: "Varje gång någon tar sig ur långtidsarbetslöshet minskar vi risken för socialt utanförskap och ökar samtidigt skatteintäkterna till vår gemensamma välfärd." Precis så är det.
Men man kan också vända på det: Varje gång någon hamnar i långtidsarbetslöshet ökar vi risken för socialt utanförskap och minskar samtidigt skatteintäkterna till vår gemensamma välfärd. Det är den andra sidan av myntet, och det är precis där vi har hamnat.
Vi har hamnat så illa som interpellanten Michael Anefur tog upp: Enligt Arbetsförmedlingen var det 182 000 personer som var långtidsarbetslösa i maj. Det är alltså enligt Arbetsförmedlingen själv en rekordhög långtidsarbetslöshet i Sverige. Precis som Michael Anefur nämnde berättar ministern om allt som regeringen gör för att minska arbetslösheten.
Jag ska inte lasta den nuvarande arbetsmarknadsministern för allting, för hon har inte varit med under hela perioden, men varför ska vi tro att regeringen har lösningen på de här problemen med tanke på att allting som regeringen har gjort hittills uppenbarligen har gått åt fel håll? Det har ju lett till ökad arbetslöshet. När regeringen tillträdde 2014 låg Sverige på 11:e plats i EU.
I dag ligger vi på 24:e plats i EU när det gäller arbetslöshet. Trots Stefan Löfvens löfte om att vi skulle ha EU:s lägsta arbetslöshet är det nu bara tre länder i EU som har högre arbetslöshet än Sverige. Samtidigt har vi den högsta långtidsarbetslösheten i modern tid.
Därför undrar jag: Varför ska vi lita på att Socialdemokraterna och regeringen har lösningen på detta när det har gått så totalt fel hittills?
Jan Ericson (M):
Arbetsmarknadsministern säger att det är vanskligt att bedöma arbetslöshet under en pandemi. Fast det här handlar inte om pandemin över huvud taget. Jag nämnde att år 2014 låg Sverige på elfte plats i EU i fråga om arbetslöshet. År 2019 hade Sverige halkat ned till plats 22. Trots fem år av stark högkonjunktur var alltså Sverige det land i EU där arbetslösheten hade ökat allra mest i hela EU.
Dessutom var Sverige sämst under pandemin 2020 när det gällde utvecklingen av arbetslösheten. Det var sämst av alla länder i hela EU. Då halkade Sverige ned till plats 23, och nu har vi halkat ned till plats 24. Utvecklingen går utför hela tiden, men det stora fallet i Sverige jämfört med omvärlden skedde mellan 2014 och 2019 i en mycket stark högkonjunktur.
Sanningen är den att regeringen har misslyckats i högkonjunktur, i lågkonjunktur och under pandemin. Man har misslyckats hela tiden, varje år, oavsett hur konjunkturen har sett ut. Varför ska vi då lita på regeringen i dag? Jag misstror inte arbetsmarknadsministerns vilja och önskan att få ned arbetslösheten, men jag misstror regeringens förmåga eftersom det inte finns något nytt.
Man provar samma sak som man har gjort förut, som inte har lyckats, och så tror man att man ska lösa problemen genom att stoppa in mer pengar. Jag tror inte att det är vägen framåt. Jag vill höra något nytt från arbetsmarknadsministern, ett nytt sätt att tänka, nya idéer. Om inte arbetsmarknadsministern har något sådant i sin egen verktygslåda, läs Moderaternas motion och vad vi föreslår. Vi har en massa förslag, och vi visade 2006 att de fungerar. Vi har sedan byggt ut vår politik ytterligare.
Lyssna och ta till er! Då kanske vi kan göra något bra tillsammans.
Jan Ericson (M):
Arbetsmarknadsministern åberopar finanskrisen och att långtidsarbetslösheten ökade under finanskrisen. Ja, visst var det så. Det är inget konstigt att arbetslöshet och långtidsarbetslöshet ökar under en finanskris och inte heller under en pandemi. Men att den ökar så mycket och så dramatiskt nu är allvarligt. Det är också allvarligt att långtidsarbetslösheten ökade under högkonjunkturen 2014-2019. Det är ett väldigt dåligt betyg till regeringen.
Jag kan bara konstatera att vi har högre långtidsarbetslöshet i dag än vad vi hade när Alliansen lämnade ifrån sig makten 2014. Det tycker jag faktiskt är allvarligt, med tanke på att den här regeringen startade sin regeringstid med fem år av mycket stark högkonjunktur. Ändå gick arbetslösheten åt fel håll. Arbetsmarknadsministern upprepar alla satsningar man gör och alla miljarder man stoppar in, men bevisligen hjälper de inte.
Ni har misslyckats i både högkonjunktur och lågkonjunktur. Era åtgärder biter inte på arbetslösheten. Det spelar ingen roll hur mycket skattepengar vi stoppar in i åtgärder som inte fungerar. Återigen: Ni lovade faktiskt att vi skulle vara bäst i EU 2020 när det gäller arbetslöshet. Nu är vi nästan sämst. Det är bara tre länder i EU som har högre arbetslöshet än Sverige. Sverige har för första gången sedan vi gick med i EU högre arbetslöshet än genomsnittet i EU.
Det har aldrig hänt förut. Sedan fick jag heller inget svar från arbetsmarknadsministern på vem som utredde vad som hänt i övriga Europa och som kom fram till slutsatsen att anledningen till att arbetslösheten i Sverige är högre än i andra länder är att man har slutat söka jobb i andra länder. Arbetsmarknadsministern har inte kunnat åberopa något enda underlag på detta.
Jag tycker att det är oerhört märkligt att man påstår en sak utan att kunna styrka det på något sätt alls. Och i vilka länder det är som man inte kan anmäla sig som arbetslös har jag inte heller fått svar på. Jag kan bara beklaga det.