Paula Bieler (SD):
Från en debatt till nästa - nu står vi här för att diskutera arbetsmarknadsutskottets betänkande AU10, med grund i den proposition som handlar om ett övergripande ramverk för aktiva åtgärder i syfte att främja lika rättigheter och möjligheter men även i vissa motioner. I betänkandet har Sverigedemokraterna två reservationer och ett särskilt yttrande, och det är vid dessa jag tänker uppehålla mig. Jag passar på att redan nu yrka bifall till bägge reservationerna, nämligen reservationerna 2 och 3.
Sverigedemokraterna är ett parti som välkomnar att man ser över diskrimineringslagstiftningen regelbundet. Givetvis ska all lagstiftning vi har vara verksam, och man bör säkerställa att den fyller sitt syfte.
Vid ett antal tillfällen har vi lyft fram behovet av att exempelvis bredda antalet diskrimineringsgrunder och säkerställa att alla som råkar ut för någon form av diskriminering kan skyddas av den lagstiftning som finns. I samtliga fall har vi tydligt utgått från att åtgärder mot diskriminering aldrig får innebära ny diskriminering i någon form.
Bland annat därför har vi motsatt oss alla former av kvotering och så vidare. I den proposition som har lagts fram finns bland annat förslag om att lönekartläggningar ska ske årligen. Krav på detta, herr talman, är något som Sverigedemokraterna har varit med om att driva fram tillkännagivanden om.
Lönekartläggningar är en åtgärd som har visat sig ha effekt och som kan öppna ögonen på arbetsgivare som kanske inte har varit fullt medvetna om hur situationen ser ut på deras arbetsplatser, helt enkelt därför att de inte har tänkt på att se över och jämföra situationen för olika anställda. Om en åtgärd har haft effekt och fungerar ser vi ingen anledning till att den inte ska vidtas regelbundet.
Vi var emot att minska lönekartläggningar till vart tredje år, och vi är som sagt för att de ska ske årligen igen. Däremot, herr talman, har man gjort andra förändringar när man nu implementerar kravet på att de ska ske årligen. Man har bland annat lämnat kravet på handlingsplaner som ett resultat av kartläggningarna.
I stället finns ett permanent krav på aktiva åtgärder som ska vidtas hela tiden och dokumenteras löpande. Detta innebär en kraftig signalförskjutning. Inte nog med att man ska ha handlingsplaner om man upptäcker att det finns behov av åtgärder, utan man ska alltid ha någon form av aktiva åtgärder som ska vidtas och dokumenteras löpande.
Det lämnas inget utrymme för att det faktiskt kan finnas arbetsplatser där det fungerar som det ska. Det tycker jag är mycket sorgligt att se.
Kravet på löpande dokumentation riskerar dessutom att förskjuta fokus i arbetet mot diskriminering från att fokusera på att upptäcka diskriminering och osakliga löneskillnader till att konsekvent anteckna åtgärder som kanske inte ens behövs. Det är enligt mig och Sverigedemokraterna ett helt orimligt fokus och en orimlig förskjutning.
Därför motsätter vi oss detta och önskar att man snarast återkommer med ändringar i den föreslagna lagen för att återgå till det nuvarande kravet på handlingsplaner. Vidare har vi, i likhet med vad Centerpartiet, Moderaterna och Kristdemokraterna föreslår, tyckt att man inte bör lägga en stor administrativ börda på små företag.
I och med att vi inte anser att dokumentation bör ske löpande menar vi att det definitivt inte bör ske varje år, utan man ska ha utvärderingarna vart tredje år även om kartläggningarna i sig bör ske årligen. Herr talman! Som jag nämnde inledningsvis är det inte bara propositionen och dess lagförslag som vi diskuterar här.
Jag vill därför säga ett par ord om en av de motioner som övriga partier föreslår ska avslås. Det är en motion om ett ämne som har aktualiserats inte minst under våren. Vi vet att det kan uppstå situationer då flera olika diskrimineringsgrunder ställs mot varandra.
Där måste man säkerställa och se att personer kan anses diskriminera varandra ömsesidigt eller som en reaktion på vad någon annan har gjort och där olika grunder ställs mot varandra. Vi har sett i debatten, inte bara i år utan även tidigare, att man har lyft upp exempel på just detta.
Är det diskriminering av någons religionsfrihet att anse sig vara förolämpad om personen vägrar ta ens hand för att man är kvinna? Jag anser inte det. I min värld är det självklart att en aktiv handling får konsekvenser. I det här fallet var det religionsfriheten, men en frihet eller en åsiktsfrihet behöver inte vara religiöst motiverad.
Om någon anser sig ha rätt att tycka att jag, därför att jag är kvinna, inte ska behandlas på samma sätt som någon som är man är den personen i sin fulla rätt att tycka så, men jag är också i min fulla rätt att agera därefter.
Jag har därför väckt motioner om att se över diskrimineringslagstiftningen för att säkerställa att de friheter vi har när det gäller att alla ska behandlas lika oavsett vad vi tror på eller tycker ska kunna inskränkas och att vi ska ha rätt att agera på olika sätt om ett agerande i sig kränker någon annan.
Min frihet att vara den jag är ska alltid stå starkare än någon annans frihet att baserat på detta behandla mig på ett särskilt sätt. För mig är det fullkomligt orimligt att vi har en lagstiftning som möjliggör att konsekvenserna av aktiva handlingar som i sig är kränkande anses mer kränkande än den första handlingen.
Återigen: Jag yrkar starkt bifall till reservation 3 om att se över lagstiftningen och säkerställa att friheten framför allt gäller att få vara den man är, inte att kränka andra människor.