KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Jag reagerade lite på att vi skulle ha hastat fram processen, för maken till den långbänk som har varit kan man väl knappast hitta. Jan Ertsborn hade en utredning klar som skulle ha kunnat träda i kraft redan 2009, så det har verkligen dröjt.
Det vi reagerar mest på från oppositionen är att det har dröjt så länge, och nu har man begravt frågan i ytterligare en utredning som ska ta väldigt lång tid. Om vi ska vara ärliga hade aldrig utredningen som regeringen har tillsatt, och som vi vill ska vara färdig åtminstone under mandatperioden, kommit till stånd om vi inte hade pressat regeringen.
Det finns ju ett skäl till att Beatrice Ask inte genomförde Jan Ertsborns utredningsförslag, trots att det fanns majoritet i riksdagen för det, och det är att Moderaterna var emot förslagen. Däremot var de andra partierna i riksdagen för det, inklusive Centerpartiet. Det är väldigt märkligt att regeringen har kört över en riksdagsmajoritet.
Då tycker vi från oppositionen att det minsta man kan begära är att det åtminstone genomförs före mandatperiodens slut. Anledningen till att regeringen gör något över huvud taget i frågan är risken att det annars blir ett utskottsinitiativ, alltså att riksdagen stiftar lag. Det har varit aktuellt för oss i oppositionen att vi skulle stifta lag utifrån Jan Ertsborns förslag.
Det finns så klart frågan om näringsidkarna, och även om det är en liten begränsad fråga kan vi se det som ett skäl att ändå låta regeringen utreda den delen. Men resten är redan utredd, så det förvånar mig att vi sägs vilja snabba på processen när vi aldrig har varit med om värre långbänk än den som hittills varit.
Hillevi Larsson (S):
Nej, det kanske det inte hade varit om det varit helt nya frågor som aldrig hade utretts förut. Men Jan Ertsborns utredning är i färskt minne, och remissinstanserna var väldigt positiva till den, så den måste ändå vara ett underlag. Det är ju ett extremt slöseri med resurser att utredningen över huvud taget tillsattes och fick jobba om man inte har den som utgångspunkt i arbetet. Sedan vill jag rätta mig. Jag var lite otydlig.
Det viktigaste är egentligen inte att utredningen blir klar inom mandatperioden, utan det viktiga är att vi får ett lagförslag på riksdagens bord så att vi kan stifta lag i frågan före mandatperiodens slut. Då räknar vi med att regeringen måste ha lite tid på sig att utarbeta ett lagförslag, för det är ju remisstid och allt möjligt kopplat till utredningen, och regeringen ska bedöma utredningens förslag.
Regeringen ska inte kunna ha som skäl för att skjuta upp förslaget till riksdagen till efter mandatperiodens slut att de inte har haft tid att jobba med frågan därför att utredningen har kommit så sent. Därför vill vi hasta på utredningen. Vi räknar med att de ska kunna klara det på ett år. Efter det har regeringen ett år på sig att komma med ett lagförslag som vi kan besluta om här i riksdagen.
Sedan vill jag ta upp det här med bilmålvakter, som Ola Johansson själv var inne på. Det är ytterligare en långbänk. Det kom ett utmärkt förslag redan för tre år sedan av berörda myndigheter, bland annat Kronofogdemyndigheten. Nu äntligen kommer regeringen med ett förslag inom det här området. Det är egentligen oacceptabelt att det också har tagit så lång tid med tanke på att det från början fanns ett så bra utarbetat förslag att utgå från.
Det handlar här om miljonbelopp som samhället förlorar på bilmålvakterna. Det är positivt att det kommer ett förslag, men det skulle inte ha tagit så lång tid. Vi hade också stiftat lag i civilutskottet i frågan om inte regeringen äntligen hade kommit till skott.
Hillevi Larsson (S):
Det är helt riktigt att det finns problem. Det finns många elever som har problem med matte och läs- och skrivförståelse. Men det behöver inte ställas mot it-kompetensen. Tvärtom kan datorer, om de pedagogiska möjligheter som finns används, till och med utveckla eleverna på de områden där de släpar efter.
Jag nämnde tidigare att det finns resultat som visar att elever med läs- och skrivsvårigheter, bland annat dyslexi, har blivit hjälpta av datorprogram utöver de ordinarie läromedlen. En ledande expert på matematik menar att det inte är själva kompetensen att räkna som blir bättre av att använda dator i matematikundervisningen, däremot förståelsen för matematiska problem.
Första steget är ändå att förstå vad det handlar om. Kanske kan intresset stimuleras. Det handlar även om motivation från elevernas sida, att göra ämnet mer intressant och spännande, både att söka kunskap på nätet och att utveckla sig inom andra ämnesområden.
Det är en livsfarlig inställning att säga att eftersom många har problem med matematiken kan it-kompetensen läggas åt sidan, att den inte är lika viktig eftersom Sverige internationellt sett ligger bra till jämfört med många andra länder. Men vi ska inte jämföra oss med andra länder. Vi ska sätta ambitionerna utifrån vad vi vill här i Sverige. Om det är bra redan i dag sätter vi självklart målet att det ska bli ännu bättre.
Om vi inte gör någonting i dag är risken att it-klyftan kommer att växa i takt med att samhället blir mer och mer it-baserat. Det är en enorm revolution på det här området. Elever som inte har tillgång till dator hemma halkar efter. Låt oss i stället se framåt och lägga in det här i ett eget dokument eller ha det i befintliga dokument. Det är inte det som är huvudfrågan.
Hillevi Larsson (S):
Man kan fråga sig hur detta kan förekomma i ett modernt land som Sverige, i en demokrati där vi har kommit så långt i så många andra frågor. Vi reser ju runt i världen till länder som ännu inte fullt ut har infört demokrati och mänskliga rättigheter. Det vansinniga är att vi väljer att skicka dit en representant som själv inte omfattas av skyldigheter och rättigheter som i ett rättssamhälle.
Åter till frågan om hur det kan komma sig att det är på det här sättet: Det beror på att reglerna kom till redan på medeltiden. Vi har behållit dem, och det är det som är det vansinniga. Det är en sak att man på medeltiden hade den här synen på hur det skulle gå till, men att vi i dag kan acceptera det är fullständigt galet. Dessa regler går hand i hand med att kungafamiljen inte har religionsfrihet.
Kungens syskon och barn får inte själva välja äktenskapspartner, och kungen som enda person har åtalsimmunitet. Jag delar förstås inte kungens åsikt att vi ska ha monarki, men självklart vill han fortsätta på det spåret.
Men om kungen vill bevara monarkin tycker jag att det ligger i hans eget intresse att inte låta sig misstänkliggöras utan säga: Jag har ingenting att dölja, och självklart ska det inte råda åtalsimmunitet. Det är väldigt olämpligt, inte minst när det gäller risken för mutbrott att kungen har åtalsimmunitet. Risken att många skulle vilja muta honom är väldigt stor, kanske för att få kungaglans eller för att ens företag går bättre på det sättet.
Det har även varit en del misstankar i den riktningen efter Victorias bröllop. Jag tycker därför att det ligger i allas intresse att göra någonting åt detta. Svenska folket håller på att tröttna. Förtroendet rasar både för kungen och för monarkin. Det här borde man kunna ändra, även om man ännu inte kan ta tag i monarkin som sådan. Självklart ska kungens åtalsimmunitet slopas.
Hillevi Larsson (S):
Den stora frågan är vad man gör när det är kris i ett land. Det bästa är att bygga landet starkt inför framtiden när krisen vänder. Vad har regeringen gjort? Man har gjort de fattiga fattigare och de rika rikare - samma politik som de borgerliga partierna, med Moderaterna i spetsen, har kört med tidigare. Det är en annan retorik, men innehållet är detsamma som förut.
Jag ifrågasätter att detta verkligen är det som bygger ett land starkt för framtiden. Vi borde i stället satsa pengarna på något som ger utdelning på längre sikt, som utbildning. Regeringen har skurit ned på gymnasieskolan, vuxenutbildningen och högskolan. Vi borde satsa mer på innovationspolitik.
Vi borde satsa mer på välfärden och hela den infrastruktur som bygger landet starkt för framtiden; det är järnvägar, utbildning, barnomsorg och vård. Det har man ibland kallat för den tärande sektorn, men det är det som på längre sikt gör att ett land blir starkt.
Senast Moderaterna hade makten var vi i den situationen att arbetslösheten var skyhög. Då lovade vi socialdemokrater att vi skulle halvera arbetslösheten. Det var ett djärvt mål - arbetslösheten låg då på 8 procent - men vi lyckades med det. Anledningen var att vi satsade på utbildning, inte minst för dem som behövde komplettera sin utbildning.
När jobben sedan kom hade många arbetslösa den kompetens som krävdes. I dag är situationen den motsatta, och vi ser att arbetslösheten ökar mest bland de grupper som står långt från arbetsmarknaden. Att göra de fattiga fattigare och de rika rikare bygger inte Sverige starkt för framtiden, och det ger inga nya jobb.
Hillevi Larsson (S):
Jag kan hålla med om att det var ännu värre förut, men då var det också ett läkaruppror. Jag antar att Finn Bengtsson inte deltog i det. Det var faktiskt ett läkaruppror där läkarna var upprörda över hur patienterna behandlades. Konkret handlade det till exempel om att många cancersjuka jobbade halvtid eftersom de inte orkade jobba mer, men de ville ändå jobba halvtid. Det var inga problem för just den här gruppen.
Arbetsgivaren var överens med patienten om att det var en bra balans. Men det visade sig att dessa människor skulle jobba heltid. Det var en av anledningarna till att det blev ett läkaruppror. Jag kan hålla med om att reglerna har mildrats. Vad jag vet finns det inte längre döende patienter, det vill säga människor som ligger på sin dödsbädd, som inte får vara sjukskrivna.
Jag har träffat handläggare på Försäkringskassan, och jag har också pratat med sjuka människor som berättar att om man genomgår en behandling för cancer kan man i dagsläget vara sjukskriven under den perioden. När behandlingen sedan är genomgången ska man stå till arbetsmarknadens förfogande, men man vet ju inte hur länge man har kvar att leva. Det vet ingen, och man mår kanske fruktansvärt dåligt både fysiskt och psykiskt.
Sedan är varje fall unikt, men det finns skräckexempel på hur illa människor har blivit behandlade. Det är därför det har varit läkaruppror. Det har till och med varit två läkaruppror. Låt mig gå tillbaka till huvudfrågan. Leder verkligen denna politik till resultat? Nej, det gör den inte. Den gör bara att sjuka och arbetslösa misshandlas.
Visst fanns det fall tidigare där enstaka människor inte skulle vara sjukskrivna, men det kan man inte ta till intäkt för att misshandla en så stor grupp människor som de facto är sjuka nu. Deras läkare är helt förtvivlade över detta. Jag tycker att det är en omänsklig politik, och framför allt leder den inte till fler jobb.
Hillevi Larsson (S):
Det är ofta på grund av ekonomi som sådana här beslut fattas, men precis som tidigare har sagts kommer inte detta att medföra en ekonomisk vinst för samhället. Tvärtom har de här pumparna hittills inneburit en enorm ekonomisk vinst för samhället. Det är många diabetiker som tidigare inte kunde arbeta som kan göra det nu.
Många kan till och med ha oregelbundna arbetstider och äta oregelbundet, vilket tidigare var helt otänkbart för diabetessjuka. Det har inneburit en enorm frihet för de här människorna, men det innebär också en stor vinst för samhället att de kan arbeta.
Om människor i framtiden kommer att berövas den här pumpen kommer det att vara fler som inte kan sköta ett vanligt jobb, och det kommer verkligen att bli ett bortfall för samhället. Samma sak gäller förskolan. Vad händer med dessa barn vars föräldrar bor i landsting som inte bekostar pumpen och inte har råd med den? Kommer kommunerna att hyra in extrapersonal till förskolan som med tvång ger barnen de åtta sprutorna?
Eller är det den ordinarie förskolepersonalen som ska sköta detta? Den är en hel vetenskap att räkna ut exakt när man ska ge sprutor och hur mycket. Detta kommer inte att bli någon vinst för samhället och framför allt inte för de familjer som drabbas. Det här kommer att bli en klassfråga där de som inte har råd tvingas återgå till sprutorna mot sin vilja. Regeringen har självklart möjlighet att ta tag i den här frågan.
Man kan ge tydliga direktiv till Tandvårds- och läkemedelförmånssverket. Det innebär inte att man lägger sig i enskilda fall, utan man kan ge tydliga direktiv i de här så viktiga frågorna. Avslutningsvis vill jag säga att hela spektrumet av infusionspumpar är i fara. Det gäller även cancerpatienter och deras smärtlindring. Det här är alltså en stor fråga. Det är mycket som är negativt, och regeringen måste göra något.
Hillevi Larsson (S):
Detta är lite motsägelsefullt. Regeringen har ju höjt kraven för att elever i grundskolan ska kunna kvalificera sig till gymnasieskolan. Det har lett till väldigt stor oro bland många elever som pluggar hårt och försöker kvalificera sig. Alla lyckas inte. Det är faktiskt väldigt tuffa krav. Risken är då att färre elever kvalificerar sig till gymnasieskolan. På gymnasienivå gör dock regeringen precis tvärtom.
Där ska kraven sänkas för dem som inte behöver ha högskolebehörighet. Det är alltså väldigt motsägelsefullt. Om man hade samma linje hela vägen borde man rimligen avstå från att sänka kraven på eleverna och i stället öka stödet till dem, så att de kan leva upp till kraven. Jag tror inte att lösningen för framtidens arbetsmarknad är att man generellt sänker kraven.
Det talas mycket om att man kan komma att byta karriär många gånger i sitt arbetsliv. Förr kunde man börja jobba när man var 13 år och kanske ha samma jobb tills man gick i pension i 60-årsåldern. Så ser inte samhället ut i dag. Kraven ökar, även på de så kallade enkla jobben, där det ofta krävs kompetens. Antingen ska man ha kompetensen från början eller skaffa sig den under yrkeslivets gång.
Man sänder ut helt fel signaler när man säger att elever inte behöver skaffa sig kompetens och högskolebehörighet i teoretiska ämnen. När man dessutom skär ned vuxenutbildningen minskar man chansen för ungdomarna att senare i livet, inte minst om de blir arbetslösa, komplettera sin utbildning. Det är helt fel signaler. Satsa i stället på ökade resurser! När det är nedskärningar ökar ofta avhoppen.
Då har eleverna svårare att klara sin utbildning. Satsa alltså på resurser, och hjälps åt med kommunerna att klara detta!
Hillevi Larsson (S):
Bakgrunden till denna debatt är den utredning från 2007 som kom fram till slutsatsen att man skulle införa föräldraskapspresumtion. Anledningen var att man ville ha samma villkor för barn till samkönade par som till olikkönade par. Det är ju samma process som familjerna genomgår. Det är en assisterad befruktning.
Paret kan inte bli gravida tillsammans, varken det heterosexuella eller det homosexuella paret. Därför tyckte utredaren att samma villkor borde gälla för barnets bästa. Vi har fått möjlighet till assisterad befruktning inom svensk vård, vilket är ett positivt steg.
Där går det att lösa smidigt genom att medmamman, alltså den kvinna som inte är biologisk förälder till barnet, bekräftar att hon kommer att bli juridisk förälder till barnet. Problemet är de som fixar det på egen hand, som antingen inseminerar sig i egen regi med en bekant man eller åker utomlands, till exempel till Danmark, och får det gjort.
Orsakerna till att människor väljer den lösningen är olika, men när det gäller dem som åker utomlands är orsaken ofta att väntetiderna i Sverige kan vara långa. Det är olika i olika landsting, men väntetiden kan vara lång. En del samkönade par känner sig också diskriminerade i en del landsting. Den andra varianten är att välja en man i bekantskapskretsen.
Ofta gör man det för att man vill att denne man ska ta en aktiv del i barnets liv men inte nödvändigtvis som rättslig förälder. Många män vill inte heller det. Ministern har en relevant invändning när det gäller de fall där mannen vill utöva ett aktivt föräldraskap.
Det kan mycket väl vara en homosexuell man som har små möjligheter att bli biologisk och rättslig förälder på andra sätt. En eventuell konflikt mellan det samkönade paret och den man som är biologisk pappa till barnet skulle kunna lösas i samband med att man efterforskar vem som är den biologiska pappan. Det måste ändå göras.
Reglerna i svensk lagstiftning är nämligen väldigt tydliga här. Alla barn har rätt att få veta sitt genetiska ursprung. När man genomgår en assisterad befruktning på ett svenskt sjukhus ingår detta. Vi har inga anonyma donatorer i Sverige, utan alla barn har när de blir myndiga rätt att få veta vem den biologiska fadern är och sitt genetiska ursprung.
Det har föräldrarna en skyldighet att berätta för barnen. Det handlar inte om att utestänga barnet från kunskap om sitt genetiska ursprung, utan tvärtom föreslog utredningen att barnets rättighet att få veta det skulle stärkas. Man måste noga skilja på det rättsliga föräldraskapet och det genetiska ursprunget.
Detsamma gäller för olikkönade, alltså heterosexuella, par. Även om barnen har en pappa som är rättslig förälder har de rätt att få veta sitt biologiska ursprung, alltså vem som genetiskt är pappa. Lösningen på problemet är att man helt enkelt frågar den som är pappa om han vill utöva sitt föräldraskap.
Vill han inte det borde medmamman i det samkönade paret automatiskt bli juridisk förälder.
Hillevi Larsson (S):
Det gör mig glad att höra att regeringen ser problemen med dagens situation. Det är lätt att måla upp problem kring hur det skulle bli om man genomför utredningens förslag eller åtminstone tar hänsyn till förslagen när man jobbar fram ett förslag hos regeringen. Det är inte oproblematiskt vare sig för de här barnen eller för deras föräldrar.
I de allra flesta fallen är det uppgjort från början att det är de två kvinnorna som bor tillsammans och har ett förhållande som kommer att vara mammor och juridiska föräldrar till barnet. Det är uppenbart för dem själva, men däremot är det inte uppenbart för myndigheterna.
I de allra flesta fallen är den genetiska fadern ute ur bilden från början, det finns alltså ingen annan som är beredd att utöva ett aktivt föräldraskap. Är man spermadonator avsäger man sig ju den möjligheten redan från start. Även vid befruktningar i egen regi är det ofta vänner som hjälper till - man är kompis till paret och gör dem en tjänst. Man kan tänka sig att ingå i barnets nätverk men därmed inte sagt att man vill bli juridisk förälder.
Jag tror att det är viktigt att man går vidare med det här inte bara för de här kvinnornas skull som drabbas hårt av den här onödiga adoptionsprocessen och oron, utan även för barnen. Det kan ju hända någonting med den biologiska mamman. Det kan hända någonting under förlossningen eller precis efter förlossningen. Vad händer då med barnet? Det finns en rättslig osäkerhet.
Det gäller även juridiska frågor kring föräldraskapet, liksom arvsfrågor, till exempel om den andra kvinnan skulle avlida. Det är stora och viktiga frågor och det gäller att hitta en lösning på de problem som finns. Jag tror att det är fullt möjligt med utgångspunkt i utredningen att man kan man lösa de problem som uppstår på vägen.
Hillevi Larsson (S):
Ett av problemen är att kronofogden agerar som brottslingarnas förlängda arm. Det är fråga om skulder som egentligen någon annan har dragit på sig som dessa stackare vilkas identiteter man har stulit får betala. Det gäller sådant som brottslingarna har handlat för egen räkning.
Men det handlar även om de räkningar som har gått till en annan adress sedan brottslingen har ändrat adressen i folkbokföringen. Det leder till att om man inte får räkningarna kan man inte heller betala dem. Då drar man på sig skulder också för egen räkning för mobilabonnemang och allt möjligt annat. I dag driver kronofogden in allting utan urskillning.
Man kan såklart bestrida en räkning, men det finns ingen som helst garanti för att det kommer att accepteras. Det alla är rädda för är att bli registrerade så att det helt enkelt står i ett register att man inte är kreditvärdig. Därefter kan man inte heller teckna några abonnemang. Jag tycker att det borde läggas ett större ansvar på kronofogden.
Många gånger är det såklart inte så lätt att veta om det är en riktig räkning eller en bluffräkning det handlar om och vem som egentligen är ansvarig. Som exempel har man kommit fram till att det finns ett antal kända bluffaktureföretag som försöker driva in pengar via kronofogden. Åtminstone i de fall det handlar om kända brottslingar borde man se till att inte driva in skulden.
När det gäller den berörda familj som jag har talat om i dag borde man se till att de får alla sina kostnader täckta i efterhand. De ska alltså inte behöva betala kronofogdens pålagor utan få full kostnadstäckning. Självfallet ska man försöka efterforska via till exempel IP-nummer vem det är som ligger bakom. Polisen måste få bättre möjligheter att göra det.
Hillevi Larsson (S):
Syftet med interpellationen från min sida är faktiskt att öka yttrandefriheten och mångfalden i debatten; det handlar inte alls om att strypa debatten. Jag tror att med en större öppenhet kan man bättre följa vilka krafter det egentligen är som ligger bakom.
Detta skulle på ett sätt göra det lättare att även se vilka som ligger bakom när det gäller astroturfing, vilket alltså är falsk gräsrotsaktivism på nätet. Jag kan ta ett konkret exempel på vad det kan handla om. Det är en astroturfer som har trätt fram och berättat att han har varit betald av en amerikansk PR-byrå för att driva deras intressen. Han hade 70 olika personligheter.
Det gav alltså intryck av att det var 70 olika personer som tyckte likadant, trots att det bara var en enda person som dessutom var betald för att tycka så. På det sättet kan man påverka oerhört mycket. Man kan ha flera PR-agenter som jobbar på det sättet, kanske genom att man hyr in studenter som hjälper till. Nu menar jag inte att studenter generellt skulle vilja hjälpa till, men man kan ta in folk utifrån.
Då kan man påverka oerhört mycket och ge intryck av en stark folklig opinion. Om vi offentliggör PR-byråernas kunder skulle vi kunna se vilken åsikt det är som betalar sig i dagsläget. Vi ser alltså var pengarna kommer ifrån och vilken debatt som förs. Sedan tror jag att astroturfing som sådant är ett problem.
Jag är faktiskt tveksam till att man ska tillåta det, för det kan vara förtal i denna astroturfing som aldrig leder till några påföljder på grund av att det uppfattas som att det är allmänheten som tycker och tänker. Vi har ändå väldigt stor frihet att tycka och tänka. Jag tror alltså att dessa regleringar skulle kunna vara positiva för yttrandefriheten. Ett exempel är tobaksbolag, som har påverkat mycket genom astroturfing. Det känns osunt.
Det handlar alltså om yttrandefrihet och en större öppenhet.