Per Lodenius (C):
Rubriken på betänkandet vi debatterar är Litteratur, läsande och språk . Litteratur, dikter, texter, böcker, hur vi använder vårt språk, påverkar oss alla på olika sätt. Och genom litteraturen kan vårt samhälle speglas samtidigt som det kan bevaras för framtida historiebeskrivning. Litteraturen kan roa och oroa, skapa frågor och ge svar.
Litteraturen är helt enkelt en viktig samhällsbärare och samhällsberättare. Samtidigt är det inte alltid så enkelt. Du kan ha svårt att läsa, ha svårt att ta till dig det som är skrivet. Det kan bero på en funktionsnedsättning som gör det svårt att läsa en text. Det kan bero på att du har svårt med språket som texten är skriven på. Det kan bero på att du inte har fått chansen att lära dig att läsa.
För att kunna ta del av en bok, oberoende av om den är i digital eller tryckt form, behöver man självklart lära sig att läsa. Men man behöver också inspireras till att läsa, och man behöver få hjälp att hitta lusten till att läsa. En av det viktigaste prioriteringarna på kulturområdet under alliansregeringens tid var just att öka läsandet, att främja och öka läslusten och intresset för litteratur, inte minst bland barn och unga.
Det handlar om satsningar på fortbildning för lärare liksom att Statens kulturråd fått i uppdrag att ta initiativ till, samordna och följa upp läsfrämjande insatser av nationellt strategiskt intresse och att ta fram ett handlingsprogram för det läsfrämjande arbetet utanför skolan. Kulturrådet fördelar också flera bidrag för att stödja läsandet liksom intresset för och tillgången till litteratur.
Omfattande satsningar har alltså gjorts i syfte att vända de brister i läsförmåga hos unga som flera undersökningar visar, men det finns mer att göra. Här är biblioteken en viktig länk och resurs för läsfrämjandet. Enligt den nya bibliotekslagen, som trädde i kraft för drygt ett år sedan, ska biblioteken ägna särskild uppmärksamhet åt barn och ungdomar. Syftet är att främja barns och ungdomars språkutveckling och stimulera till deras läsning.
Språket, läsförmågan och kunskapen om hur man tar till sig information är viktigt att stimulera i ett demokratiskt samhälle. Att ge medborgarna möjlighet att ta del av information och inte minst att kunna ge uttryck för sina tankar, idéer och önskemål är viktigt.
I bibliotekslagen lyfts det också fram att folkbiblioteken ska verka för att öka kunskapen om hur informationsteknik kan användas för kunskapsinhämtning, lärande och delaktighet i samhällslivet. Biblioteket är alltså inte bara en bokdepå, en utlåningscentral av litteratur.
På många orter är också biblioteket redan i dag det självklara kulturcentrumet i vid bemärkelse. Biblioteken är i första hand en kommunal samhällsresurs och måste så också få fortsätta att vara. Det är inom kommunen, på orten där biblioteket finns, som man ska utveckla sitt bibliotek, sitt eget kulturcentrum.
Metoderna för detta skiftar över landet och ska så göra, för det är i kommunen man vet bäst vad som fungerar och vad som efterfrågas och behövs. Herr talman! För att kunna ta till sig information liksom att kunna läsa och tolka en skriven text behöver man, som sagt, kunna läsa.
Vi kan konstatera att det är bra, ja avgörande, att man känner lust för att läsa eller i alla fall intresse för den text man ska ta till sig. Men vad vi också kan konstatera är att vi inte har samma förutsättningar för läsandet. Vi är alla olika. Det kan handla om vilken förkunskap vi har, intresset, vilken språklig bakgrund vi har eller kanske en funktionsnedsättning som påverkar hur vi läser eller vår förståelse av texten.
Då är det viktigt att skapa förutsättningar för alla att ta del av information och litteratur. Myndigheten för tillgängliga medier, MTM, har en viktig funktion som nationellt kunskapscentrum för tillgängliga medier. MTM arbetar för att alla ska ha tillgång till litteratur och samhällsinformation utifrån vars och ens förutsättningar, oavsett läsförmåga eller funktionsnedsättning.
Sedan årsskiftet har Centrum för lättläst gått in i MTM, som nu har uppdraget att ge ut och distribuera lättläst litteratur om behoven inte tillgodoses på den kommersiella marknaden. Det är viktigt att följa upp att det fortsätter att fungera på samma sätt som det gjorde under Centrum för lättläst. Herr talman! Dagens betänkande, Litteratur, läsande och språk, innehåller många viktiga delar. Jag har inte möjlighet att lyfta fram alla här i mitt anförande.
Men jag vill avslutningsvis i alla fall lyfta fram kulturutskottets förslag om ett tillkännagivande om att regeringen bör verka för att ytterligare öka antalet fristäder i Sverige för förföljda konstnärer. Att fritt kunna uttrycka sig är väsentligt i ett öppet och demokratiskt samhälle. Det innebär att som konstnär kunna uttrycka sig fritt, oberoende av om det är i text, genom musik, film eller bild. Det konstnärliga uttryckssättet ska inte spela någon roll.
Det är dock inte självklart i alla länder i dag att ha denna, för oss hoppas jag, självklara mänskliga rättighet. Det är därför vår plikt att ge skydd och rum för den som måste fly från sitt land och öppna möjligheten att fortsätta att verka i säkerhet här i Sverige. Jag står helt bakom utskottets förslag till tillkännagivande då det innehåller många goda argument i denna fråga.
Men, herr talman, jag överlåter åt min utskottskollega Bengt Eliasson från Folkpartiet, som ska hålla sitt anförande efter mig här i kammaren, att utveckla dessa argument vidare och den motion han skrivit, som är den som ligger till grund för utskottets förslag till tillkännagivande. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut och avslag på reservationerna.