Torbjörn Björlund (V):
Vi fick höra ett svar till från utrikesministern som gick ut på ungefär samma sak. Vi ser på konflikten på samma sätt - verkligheten ser ut som den gör. Det är dock fortfarande inga svar på frågan vad som egentligen krävs. Att prata, försöka få till förhandlingar och sådana saker har vi som någon sade hållit på med i kanske 45 år. Situationen är inte annorlunda nu. Tvärtom har allting eskalerat till det sämre. Det innebär att frågan blir: Vad gör man för konkreta saker?
Några saker jag lyfte upp handlar om detta med frihetsberövande, som någon var inne på. Vi hade en situation för något eller ett par år sedan där man till och med försökte tillfångata parlamentariker från Palestina och sätta dem i fängelse. Det handlar alltså om valda ledamöter. : Oh ja, många.) Ja, och hur reagerar man på det? Jag såg ingen reaktion som var utöver den som var när det gäller andra fångar och så vidare. Det är ord men ingen handling.
När det gäller associeringsavtalet, alltså handelsavtalet med Israel, är det samma sak. Man står stilla på samma ställe men gör ingenting för att faktiskt pressa Israel genom att försämra avtalet eller säga upp avtalet, vilket vore en oerhört stark reaktion och något som skulle kunna ge resultat direkt. En annan fråga är: Skulle man kunna tänka sig att göra ett sådant avtal med den palestinska myndigheten, att de får ett handelsavtal som på något sätt gynnar dem precis lika mycket eller kanske till och med mer än Israel?
Det är en sådan konkret fråga som är väldigt enkel och som vore ett enkelt beslut i EU: Vi gör så här. Vi ingår detta avtal, så får vi samma förutsättningar och markerar mot Israel vad som är viktigt och inte. Sedan var Valter Mutt inne på trakasserierna. Vi har i dag en situation då väldigt många fundamentalistiska israeler, inte bara bosättare utan även i Jerusalem, faktiskt agerar på ett sätt som är kränkande både mot folkrätt och mot mänskliga rättigheter.
Jag såg någon bild i dag på en svensk kvinna som är ute för att försvara mänskliga rättigheter i Hebron och som blev attackerad - sönderslagen - av israeliska bosättare. Det finns alltså en fundamentalism som måste motverkas.
Det är också en fråga som är viktig för oss att ta upp: Vad är det som gör att man inte kan gynna de krafter mot fundamentalisterna som i dag finns i Israel och faktiskt ta ställning på så sätt att man säger att vi om de inte gör detta fryser eller tar bort avtalet när det gäller handeln? Det vore ett konkret straff för Israels agerande.
Utrikesministern tar upp jämförelsen, att man ska ställa samma krav på både palestinier och israeler när det gäller handlingar och raketer som flyger. Jag var i Sderot för ungefär ett år sedan och såg hur det ser ut. De har ett litet museum där med olika raketer som har flugit in. Det är korta rör som egentligen inte har någon som helst likhet med israelernas målsökande robotar eller de bomber som släpps i Gaza.
Det är en jämförelse som inte går att göra på samma dag. Det måste man också vara medveten om. Jag tycker inte att man kan ställa dessa mot varandra som två jämbördiga parter, för det är de inte. Det är en stark ockupationsmakt - som även hotar länderna i regionen, till och med Iran - mot en ockuperad befolkning som gör vad de kan för att slåss för sin frihet. Jag tycker att det någonstans finns en gräns för vad förhandlingar kan leda till. Det leder inte till någonting. Det har vi sett under många år. Jag har i hur många år som helst hört utrikesministern säga att det inte är läge och att det inte är dags.
När är det dags att sätta kraft bakom de ord som sägs? När är det dags att göra någonting som verkligen leder till någonting? Det skulle jag vilja veta. Som det ser ut nu kan situationen i och med detta också eskalera till området. Regionen är oerhört instabil. Vi vet hur det ser ut i Syrien, och hotet mot Iran från Israel är också en sak som går in i detta. Hur kan Israel tillåtas att agera på detta sätt och hota stabiliteten i regionen?
Vi vet naturligtvis att bland annat USA och deras maktintressen ligger bakom, men någonstans måste man faktiskt stå upp för mänskliga rättigheter och folkrätt och göra någonting åt det.