Gudrun Schyman (-):
Det är väl det som jag sysslar med. Jag ser det som en mycket stor och viktig folkbildningsuppgift. Jag skulle önska att också regeringen gjorde det och såg det som en särskild folkbildningsuppgift och lade energi och pengar på att genomdriva ett stort kunskapslyft i de här frågorna i samhället i stort. Men skolan har ett särskilt ansvar, eftersom skolan har ett ansvar inte bara att lära människor att räkna och skriva utan också att fostra demokratiska medborgare.
Enligt min uppfattning har vi en grundläggande demokratibrist i vårt samhälle, och det handlar just om könsmaktsordningens konsekvenser, det faktum att könsmaktsordningen är där, att halva befolkningen underordnas och diskrimineras. På vilket sätt och vilka konsekvenser det får vet vi ju. Vi har väldigt mycket kunskap om detta.
Men vi måste våga ta konsekvenserna av den kunskap som i dag finns. Det tycker jag inte att man gör. Vi måste våga se att detta är en kunskap i sig, inte bara någonting som ska genomsyra allting annat. Det är en kunskap i sig. Tänk om man behandlade miljöfrågorna på det här viset. Det gjorde man ganska länge. Man sade: Jo, vi tänker alla på miljön, och i alla sammanhang ska vi göra det.
Det ska genomsyra allt vårt tänkande och handlande. Så gjorde det inte det förrän det blev ett eget kunskapsområde, en egen profession, en egen kunskap med en egen ansvarig minister och ett eget departement och egna myndigheter. Då blev det någonting annat, som också fick till följd att det kom att genomsyra politikens andra områden. Men det är någonting i sig.
Jag tror att kunskapen om att vi lever i ett samhälle som har en sådan enorm demokratibrist, som könsmaktsordningen representerar, måste förmedlas för att man i de andra olika ämnena ska kunna förstå vad som händer. Jag tror inte alls att det är regeringens initiativ som gör att så många unga människor i dag efterfrågar kunskapen om könsmaktsordningen och patriarkatet.
Det är deras egen upplevda verklighet av att bli så pressade av den verklighet som finns och som för dem innebär att de trängs in i alltmer stereotypa könsroller och som för många unga kvinnor innebär en utsatthet och en begränsning av handlingsmöjligheterna och livsvalen. Detta är mycket påtagligt för många unga kvinnor.
Det är väldigt tydligt inte minst i skolan och i skolans korridorer. Det är en verklighet. Det finns många lärare som vittnar om detta och som till och med säger att lärarutbildningen utbildar lärare som blundar för konflikter. Det handlar ju om en konflikt. Det handlar om en relation som bygger på makt och maktlöshet.
Har man inte kunskapen om detta kan man inte placera in enskilda förhållanden inom enskilda ämnen. Jag har mött många elever som ända upp på universitetsnivå visst redovisar en kunskap om till exempel löneskillnader, som vi diskuterade här innan. Så frågar jag dem: Vet ni om det? Ja. Vet ni hur mycket det är? Ja. Vet ni vad det beror på? Nej. Vad säger de unga studenter som är kvinnor? Jo, jag vet att man inte får mopsa sig.
Man ska mopsa sig, men man får inte göra för mycket för då får man inte jobbet. Precis på samma sätt är det med regeringens initiativ att försöka stärka unga tjejers självförtroende - ändra på dig. Det är vad man säger och inte förklarar maktrelationen. Det är en brist här. Det är en brist på medvetenhet i regeringens politik som går igen inom många områden, anser jag.
Det är bedrövande när man ser att den också visar sig inom skolans område.