KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yasmine Posio (V):
Tack för svaret, justitie- och inrikesminister Morgan Johansson! Att företag, såsom Saab, bedriver stark marknadsföring i Filippinerna pekar dock på att de räknar med att den förändrade lagen inte kommer att hindra export av krigsmateriel till exempelvis Duterte. Vi undrar hur du ser på detta.
Även om du inte kan uttala dig om enskilda länder kan du uttala dig om hur det kan tänkas se ut. Vi är emot den här lagen eftersom vi menar att den för vek. Det är därför vi inte ställer oss bakom den. Jag vill även lyfta fram det feministiska perspektivet. Som du nämnde lyfte jag i mitt anförande upp att vi i Vänsterpartiet många gånger hejar på när regeringen bedriver feministisk utrikespolitik.
Men det feministiska perspektivet lyser med sin frånvaro i politiken för export av krigsmateriel. Det märks tydligt i de uppräkningar av vad som enligt praxis ska uppfattas som allvarliga brott mot mänskliga rättigheter. Brott mot kvinnors rättigheter nämns inte. Listan över brott mot mänskliga rättigheter som utförts i Dutertes Filippinerna kan göras lång.
I sin kamp mot rebellerna gjorde han också nyligen ett uttalande till sin armé: Det är en ny order från majoren. Vi kommer inte att döda er. Vi kommer att skjuta er i vaginan. Han fortsatte med att säga att kvinnor utan vagina är värdelösa. Uppenbarligen har brott mot kvinnor inte hindrat Sverige att marknadsföra sig i Filippinerna. På vilket sätt, justitie- och inrikesminister Morgan Johansson, kommer den nya lagen att hindra att Sverige exporterar vapen till länder som inte har några som helst betänkligheter när det gäller kvinnors rättigheter?
Yasmine Posio (V):
Nu har jag bara två minuter på mig, och Staffan Danielsson dök upp som gubben i lådan och menade att vi ifrågasätter bistånd till Afrika och Mellanöstern. Jag kan nog påstå att det vore på sin plats att Staffan Danielsson läser våra motioner i stället för att stå och killgissa vad vi i Vänsterpartiet menar i vår biståndspolitik.
Men tillbaka till själva interpellationen - jag kunde bara inte låta bli. Momodou Jallow har på ett tydligt sätt lyft upp mycket av det som sker i Libyen i denna debatt. Det beror på att Libyen helt enkelt är det tydligaste och värsta exemplet på konsekvenserna av EU:s användning av bistånd för att stoppa människor på flykt. Detta är dock inte den enda konsekvensen.
Av de som söker asyl i EU kommer färre och färre, som ministern nämnde tidigare, från Afrikas horn, exempelvis från den benhårda diktaturen i Eritrea, från krigets och svältens Somalia och från förtryckets och de etniska konflikternas Etiopien. Det beror på att vägen genom Etiopien, Egypten och Sudan är stängd efter påtryckningar från EU.
Döden på Medelhavet diskuteras ofta, men döden i Sahara är en annan konsekvens av EU:s politik, som det tyvärr talas mindre om. En anledning är förmodligen att vi inte vet hur många som mister livet under de långa och svåra resorna i öknen.
Men låt oss för allt i världen hoppas att de policyer som nu lyfter upp de positiva effekterna av migration och som Sverige har fått inskrivna leder till att EU ändrar färdriktning, även om vi tyvärr inte sett något av detta efter att de nya tilläggen skrevs in i somras.
Yasmine Posio (V):
Tack, minister Eneroth, för svaret! Däremot nämns inget om statsrådets uppfattning om statliga bolag bör arbeta i linje med Sveriges politik för global utveckling. Politik för global utveckling ska alla politikområden ta avstamp i när det bestäms vad som ska göras. Det borde alltså även vara styrande när det gäller myndigheters och statliga bolags arbete.
När Luftfartsverkets bolag nu vägleder militärt flyg på väg mot Jemen är det tydligt emot PGU. Lotta Johnsson Fornarve har lyft fram mycket i sin interpellation, så jag tänker inte uppehålla mig kring just det. Däremot har det framkommit att Luftfartsverkets bolag LFV Aviation Consulting även marknadsfört sina digitala tjänster på en av världens största vapenmässor i Abu Dhabi i Förenade Arabemiraten.
Detta har skett trots att det varken ska syssla med vapen eller militären utan bara jobba på den civila marknaden. PGU är framtaget för att alla politikområden ska se att även de kan bidra till en bättre värld. Nu när hela världen tagit fram Agenda 2030 så ska vi se det som att PGU ska guida alla så att det verkligen sker.
I agenda 2030 kan vi läsa följande: "Våld i alla dess former är ett av de största hoten mot utveckling både på individuell nivå och på samhällsnivå. Att minska och förebygga våld, särskilt mot kvinnor och flickor, liksom konfliktvåld är en viktig utmaning för 2030-agendan.
Det gäller att bryta en upprepad våldscykel: Risken för konfliktdrabbade länder att återfalla i våld är betydande - risken att ett barn som utsatts för våld, som vuxen själv brukar våld mot andra, är överhängande." Länderna i FN har alltså i antagandet av Agenda 2030 enats om att krig inte bidrar till att skapa en bättre värld.
Krig innebär att många civila faller offer då deras bostäder kan förstöras och deras inkomstmöjligheter försämras, att barns utbildning riskerar att utebli och att kvinnor och flickor utsätts för en mångdubbelt större risk för sexuellt våld. När väl kriget är över har området utsatts för stor miljöförstörelse, och återuppbyggnaden är lång och riskerar bakslag.
Jag måste säga att regeringens vackra ord om att Sverige fortsatt ska vara ett föregångsland och ta ett tydligt ansvar när det gäller de globala utmaningarna inte känns så trovärdiga om de tillåter att statliga bolag ska kunna kopplas till konflikter. Det är därmed inte heller regeringens löften om en feministisk utrikespolitik, inte när vi under många års tid tillåtit vapenexport till diktaturer och krigförande länder.
Det är de inte heller när ett dotterbolag till Luftfartsverket, som varken ska syssla med vapen eller militär utan bara jobba på den civila marknaden, åker till en vapenmässa utan att ha ansökt om tillstånd för vapenexport. Apropå detta ska bli intressant att se hur bra den nya lagen om exportkontroll av krigsmateriel kommer att fungera. Men det får vi återkomma till vid ett senare tillfälle.
Min fråga är om minister Eneroth håller med mig i min uppfattning om vad PGU innebär och därmed kommer att säkerställa att de myndigheter som statsrådet har ansvar för verkligen jobbar i enlighet med Agenda 2030.
Yasmine Posio (V):
Jag vill passa på att tacka ministern för svaret. Det är positivt att höra att du lyfter just detta med att alla ska följa PGU. Jag ser fram emot att vi inte ska behöva debattera detta någon mer gång.
Jag vill ändå tydliggöra att det när LFV Aviation Consulting marknadsförs på en av världens största vapenmässor i just Förenade Arabemiraten är uppenbart att de statliga bolagen inte följer PGU i dag. Utifrån det du har sagt förväntar jag mig därför att regeringen ser till att så görs.
Yasmine Posio (V):
Tack, för svaren, statsrådet Ann Linde! Det är bra att ni tydliggör att ni tydligt har lyft upp dödsstraffet och att ni ska fortsätta att göra det. Detta ser vi positivt på. Jag vill återigen lyfta upp frågan om den dialog som enligt statsrådet möjliggjorts genom handeln mellan Sverige och Iran.
Ann Linde säger i svaret: "Den isoleringspolitik som riktats mot Iran de senaste decennierna, och som USA nu återigen förespråkar, har hindrat dialog, stärkt de konservativa krafterna i Iran och inte lett till några positiva framsteg när det gäller respekten för MR, demokrati och rättsstatens principer. Genom dialog i kombination med tydliga budskap kan vi bidra till en positiv utveckling."
Vi i Vänsterpartiet tror inte heller att ett förbud mot investeringar i eller handel med Iran skulle gynna kampen för demokrati och mänskliga rättigheter, men vi anser att man måste iaktta stor försiktighet när man handlar med eller investerar i ett land som Iran. Sveriges exportfrämjande får aldrig bidra till att regimen i Iran gynnas eller att brott mot de mänskliga rättigheterna begås.
Vi har tidigare motionerat om att den svenska regeringen bör inleda en dialog med de svenska företag som är verksamma i Iran avseende de mänskliga rättigheterna, och nu har ju regeringen tagit fram en handlingsplan för de företag som investerar i eller handlar med Iran. Detta är mycket bra.
Jag undrar dock fortfarande, då jag inte tycker att jag riktigt fick svar på den frågan förut: Hur avser regeringen att agera om de svenska företagen inte följer denna handlingsplan? Som jag sade i mitt förra inlägg har det, enligt Amnesty, under 2017 genomförts minst 507 avrättningar i Iran, varav flera av barn.
De systematiska kränkningarna mot kvinnor och flickor, etniska och religiösa minoriteter, hbtq-personer, fackligt aktiva och sympatisörer till oppositionsgrupper har fortsatt med oförminskad styrka, trots handeln och den fantastiska dialog som statsrådet Ann Linde säger att Sverige använder sig av för att lyfta upp de systematiska kränkningarna mot de mänskliga rättigheterna. Det är uppenbart att det som Sverige och även omvärlden gjort inte har varit tillräckligt.
Jag är fortfarande nyfiken på om regeringens ansträngningar och omvärldens försök har minskat de systematiska kränkningarna av mänskliga rättigheter och hur statsrådet Ann Linde avser att öka Sveriges ansträngningar för att påverka den iranska regeringen.
Yasmine Posio (V):
Tack, statsrådet Ann Linde, för svaren! Visst är det olyckligt att Trump överger JCPOA. Det är högst oansvarigt, och vi ser positivt på att både Sverige och EU arbetar aktivt för att åtminstone försöka upprätthålla en dialog om det.
Jag vill understryka att det är oerhört viktigt att de som behöver stöd i Iran, nämligen de civila, får ännu mer stöd av Sverige och att regeringen, utöver den dialog som förs, behöver utarbeta fler planer för hur man kan trycka på Irans regim så att de slutar kränka de mänskliga rättigheterna. Sverige behöver även i samverkan med andra länder arbeta för att fler gör detsamma.
Visserligen gör man detta i EU i samband med JCPOA-deklarationen och att den ska försöka upprätthållas. Häromdagen fick jag dock höra att man försöker separera dialogen om MR-frågor och JCPOA-deklarationen. Man behöver styra upp detta arbete lite mer och vara tydlig med varför det är så oerhört viktigt.
Vi kan konstatera att den dialog som hittills har förts inte har gett några resultat, även om det finns företag som har anställt kvinnor, vilket är fantastiskt bra. Fortfarande döms människor till döden. Fortfarande utsätts kvinnor, flickor och minoriteter för systematiska kränkningar i Iran. Fortfarande spär Iran på konflikter i närliggande länder. Vi måste använda alla vägar som är möjliga för att få ett slut på det.
Yasmine Posio (V):
Statsministern! Israels ockupation av Palestina har pågått i mer än 50 år och skapat en av världens mest segdragna konflikter. Övergreppen mot det palestinska folket fortsätter med oförminskad styrka. Gaza brukar med rätta kallas för världens största utomhusfängelse med drygt 1,8 miljoner invånare, varav hälften är barn. Den 30 mars inleddes den största palestinska protesten på flera år.
Tiotusentals deltagare, även barn och ungdomar, samlades för att använda sin mänskliga rättighet: att göra sin röst hörd. Ett fåtal kastade sten och eldade bildäck. Israel svarade med stridsvagnar och prickskyttar. Hittills har ett tjugotal människor dödats och minst 1 400 skadats. Det som har skett de senaste veckorna visar återigen att Israel på inget sätt tänker följa internationella lagar. Alltså måste världen agera på något annat sätt än man har gjort hittills.
Hur avser regeringen att agera inom EU och FN för att den folkrättsvidriga ockupationen ska få ett slut?
Yasmine Posio (V):
Tack, Fredrik Malm, för frågan, även om det förvånar mig något att denna och liknande frågor ställs om och om igen trots att vi gång på gång ger samma svar. Anledningen till att motionen inte gick igenom är att detta inte är partiets linje.
Om vi, vilket vi skriver både i våra motioner och i vårt partiprogram, menar att demokrati och mänskliga rättigheter inte är förhandlingsbara är de inte det. Därför har vi sagt ifrån, såväl i artiklar som när vi har varit ute och talat med människor eller tagit emot besök från människor som försöker säga att det som händer på Kuba väl ändå inte är så allvarligt.
Det stämmer förvisso att läskunnigheten har ökat, att alla får den sjukvård de har rätt till och så vidare, men vi säger fortfarande ifrån. Om inte alla mänskliga rättigheter uppfylls kan inte vi stå bakom det. Det är dags att börja ändra på frågorna.
Det är dags att börja ändra fokusområde och gå på det som faktiskt går att kritisera i stället för att lyfta fram det som några få medlemmar tycker och uttrycker men som inte är partiets linje och som vi gång på gång har påvisat inte är vår politik.
Yasmine Posio (V):
Det skulle kunna ses som dubbelmoral om det sas i vårt partiprogram att vi tycker att det ska vara som på Kuba. Det skulle vara dubbelmoral. Men så är inte fallet, och det vet även Fredrik Malm. Att enskilda medlemmar sedan tyvärr gör och säger på det viset håller inte partiledningen - där jag inte sitter - med om. Det är inte heller vår etik.
Yasmine Posio (V):
Återigen: Dessa 103 miljarder kom inte som en överraskning för er. De stod med redan tidigare i övergångsregeringens budget. Om ni hade tagit er tid att verkligen grotta ned er och tagit reda på vad det får för konsekvenser när ni lägger fram er servettskissbudget hade ni redan från allra första början kunnat se till att detta inte hade hänt.
Vi ser till att säkerställa detta genom att vi följer de utvärderingar som görs dels av olika myndigheter, dels - och till väldigt stor del - av civila organisationer. Det är tack vare att vi ser till att civila organisationer får bistånd och stöd som vi kan få ett ordentligt ansvarsutkrävande.
Det gäller inte bara dem som redan har mycket utan också det folk som drabbas av att man inte följer de regler som gäller.
Yasmine Posio (V):
Magdalena Schröder talade i sitt anförande varmt om att bistånd ska träffa rätt och vara väldigt effektivt. Som Magdalena Schröder själv poängterade har det tre gånger sagts att politiker inte har pengar utan tar pengar. Men skatter är något som vi demokratiskt beslutar om och som vi politiker fått förtroende att förvalta.
Låt mig poängtera att kapitalister inte heller bara plötsligt har fått pengar utan har tagit dem från arbetares mervärdesbildande arbete. Det är något som inte beslutas om gemensamt. Jag skulle vilja veta hur Magdalena Schröder ser på enprocentsmålet. Moderaterna vill inte uppnå det förrän år 2022.
Tack vare Kristdemokraterna lyckades det ses till att den sänkningen inte skedde redan i år. Men hur ser det ut kommande år? Kommer Moderaterna att driva igenom sin politik och minska biståndet för att långsamt uppnå målet först 2022? Trots allt skulle era minskningar om de gick igenom försämra långsiktigheten i biståndet.
Samtidigt skulle det krävas större administration när biståndet ändras över tid mot vad mottagarna hade förväntat sig, och det skulle minska effektiviteten. Min andra fråga gäller privatsektorbiståndet. Det har många gånger visat sig att det har gått till företag i rika länder i stället för till fattiga människor i fattiga länder.
Vi i Vänsterpartiet har inga som helst problem med att stärka länders infrastruktur och governance så att befolkningen i respektive land kan starta egna företag och i dessa betala ut löner som går att leva på. Men att som i dag låta bistånd gå till företag i rika länder kan väl ändå inte Magdalena Schröder se som att biståndet träffar rätt.
Yasmine Posio (V):
Tack, Magdalena Schröder, för försöken till svar! Men jag fick fortfarande inget tydligt svar när det gäller privatsektorbiståndet. När ni nu ändå vill se att det träffar rätt, hur träffar det rätt när det går till rika företagare i rika länder? Magdalena Schröder nämner ofta att skattebetalarna måste få veta vart biståndspengarna går.
Dels dokumenteras det noga redan när de fördelas vart de går någonstans, dels görs det utvärderingar av ackrediterade utvärderare och civila organisationer. Min fråga till Magdalena Schröder är: Finns det någon gräns för hur mycket skattemedel som ska gå till kontroll av bistånd?
Yasmine Posio (V):
I sitt anförande lyfter Lars Adaktusson fram Israel och Palestina. Vi i Vänsterpartiet lyssnar dock inte till NGO Monitor vars finansiering kan ifrågasättas. Däremot välkomnar vi rapporten från Human Rights Watch om oegentligheter i Palestina och i Israel. Den har delvis tillkommit tack vare svenskt bistånd.
Kritiken är allvarlig, och Sverige måste i alla relationer med både den palestinska myndigheten och Israels regering framföra kritik mot de övergrepp som har begåtts. Därför har även vi i Vänsterpartiet när vi har besökt Israel och Palestina och träffat både palestinska och israeliska politiker lyft fram detta. Samtidigt får vi inte glömma proportionaliteten i denna konflikt.
Det är inte jämbördiga parter. Palestina är antingen ockuperat eller kringskuret. När, Lars Adaktusson, kommer vi att höra dig kritisera Israel? I rapporten riktas även stark kritik mot deras ockupation av Västbanken och isolering av Gaza. När får vi höra Lars Adaktusson nämna Israels kränkningar av mänskliga rättigheter?
Exempel på sådana är när militären använder prickskyttar mot personer som inte utgör ett militärt hot eller när bosättningarna tar vatten i början av källan så att de kan producera sitt vin till export medan palestinierna blir utan vatten och inte kan odla mat eller utfodra sina djur. Human Rights Watchs rekommendationer är bland annat att inte handla med bosättningar eller israeliska företag som är verksamma i bosättningar.
Hur ställer sig Lars Adaktusson till dessa rekommendationer?
Yasmine Posio (V):
Den kritik mot Israel som Lars Adaktusson säger sig framföra har jag ännu inte hört, vare sig i utskottet eller här i kammaren. Men det kanske kommer så småningom. Däremot har man hört oss lyfta upp kritiken mot Palestina här i kammaren.
Det är ändå lite fascinerande; all kritik som lyfts fram är nämligen inte sprungen ur Human Rights Watchs rapporter. Den kommer även från NGO Monitor. Där går det faktiskt att ifrågasätta riktigheten i kritiken. Samtidigt är proportionaliteten trots allt inte densamma, eller hur?
De är inte jämbördiga parter i en konflikt. Israel ockuperar och isolerar Palestina på ett sätt som inte följer de mänskliga rättigheterna.
Yasmine Posio (V):
Jag vill avsluta med att säga något om de växande skulderna. IMF varnar för att 15 afrikanska länder, bland andra Zimbabwe, ligger i högriskzonen för att drabbas av en skuldkris. Under fem år har länderna söder om Sahara i genomsnitt ökat sin skuld från 30 till 50 procent av bnp. Till skillnad från tidigare skuldkriser, då lånen framför allt låg hos IMF och Världsbanken, har dessa 15 länder i hög grad vänt sig till privata långivare.
Eftersom dessa lån i regel är dyrare, svårare att överblicka och löper över kortare tid är de särskilt riskabla. Vänsterpartiet har återkommande motionerat om att Sverige bör agera mer kraftfullt för att möta den växande skuldkrisen och ta fram en strategi för att förhindra nya skuldkriser. Vi välkomnar därför regeringens engagemang i frågan, men vi efterfrågar ännu fler konkreta förslag. Internationella institutioner och länder i den rika delen av världen har ett stort ansvar för flera länders skuldkris.
En stor del av lånen har gått till diktaturer trots att långivarna har varit medvetna om att lånen inte skulle komma befolkningen till del. I dessa fall är det tydligt att långivarna har ett medansvar för skuldsättningen, och skulderna är då att betrakta som illegitima. I Norge har regeringen tillsatt en skuldrevision för att undersöka hur stor del av landets fordringar på fattiga länder som är legitima respektive illegitima. Sverige bör följa det norska exemplet och driva på för en global skuldrevision.
För att förhindra att skuldsituationen förvärras och att nya skuldkriser uppstår krävs förändringar i den globala ekonomin. Nätverket Eurodad föreslår bland annat en princip som alltid sätter efterlevnaden av mänskliga rättigheter framför återbetalning av skulder. Det ska exempelvis inte vara tillåtet att skära ned på sjukvård och utbildning för att betala av skulder. Hur ser statsrådet Eriksson på dessa förslag?
Kan statsrådet utveckla och konkretisera regeringens politik för att möta skuldkrisen hos just de fattigaste länderna?
Yasmine Posio (V):
Min fråga går till statsrådet Eriksson. I Sudan har vi kunnat följa hur folket genom icke-våldsamt uppror avsatte landets diktator Omar al-Bashir, som varit efterlyst av ICC. Nu styrs Sudan av den militära övergångsregeringen. Folket har fortsatt att protestera. Den 3 juni svarade militären med att skjuta rakt in i folkmassorna och dödade därmed drygt 100 personer och skadade många fler.
Militären har enligt flera oberoende uppgifter fått EU-biståndsmedel för att hindra migranter att ta sig vidare till Libyen och därifrån till ett EU-land. Redan för ett och ett halvt år sedan deltog jag i en interpellationsdebatt om detta och lyfte upp Vänsterpartiets krav på att EU ska sluta att använda biståndsmedel till att hindra migration. Nu behandlas långtidsbudgeten i EU, och det är uppenbart att ett av huvudsyftena med biståndet ska vara att få stopp på migrationen. Bistånd ska utgå från behov hos mottagarna, inte givarnas politiska intressen.
Vad avser statsrådet Peter Eriksson att göra för att EU ska ändra sin inslagna linje?
Yasmine Posio (V):
Jag vill än en gång poängtera att ett av huvudsyftena med EU:s bistånd numera är att stoppa migration, även om de försöker att linda in det genom att hävda att de vill få bukt med grundorsakerna till migrationen. Sverige är en av de största biståndsgivarna per capita. Det svenska biståndet har också ett väldigt gott rykte; det håller hög kvalitet. Det ger möjlighet för oss att ta plats och våga styra bort EU från migrationshetsen till att ge bistånd utifrån mottagarnas behov.
Avser statsrådet Peter Eriksson att se till att det blir så?
Yasmine Posio (V):
Jag står klart och fullt bakom det Annika Strandhäll lyfte fram i sitt anförande. "Självklart ska ingen regering kunna hävda särskilda förhållanden som tradition, kultur eller religion som ursäkt för att kränka de mänskliga rättigheterna", som vi har skrivit i betänkandet. Det borde heller inte vara möjligt för den svenska regeringen att legitimera kränkningar av mänskliga rättigheter i andra länder genom att hänvisa till ekonomiska eller så kallade säkerhetspolitiska skäl.
Tyvärr är det just det som blir resultatet när svenska ministrar åker på handelsfrämjande resor till Saudiarabien eller Förenade Arabemiraten, länder som återkommande kränker mänskliga rättigheter. När det gäller vapenexport verkar regeringen inte se några som helst problem med att tillåta att sådan sker till den saudiledda koalition som bombar Jemen sönder och samman.
I samband med Turkiets militära offensiv i norra Syrien valde Inspektionen för strategiska produkter att stoppa all export av krigsmateriel till Turkiet med omedelbar verkan, vilket var ett klokt och riktigt beslut. Det är anmärkningsvärt att motsvarande signaler från regeringen saknas när det gäller den humanitära katastrofen i Jemen.
I går kom en bra debattartikel av utrikesminister Linde, statsrådet Eriksson och statsrådet Hallberg, i vilken de lyfter fram att det globala samarbetet måste stärkas än mer nu under pandemin. Det håller vi i Vänsterpartiet såklart med om. Vi tycker också som skribenterna att Sverige ska stötta FN:s generalsekreterare Guterres i arbetet för att få till ett globalt vapenstillestånd.
Det är väldigt bra att Sverige arbetar aktivt med parterna i Jemenkonflikten för att se till att överenskommelser efterlevs. Men, fru talman, jag vill med anledning av detta fråga Annika Strandhäll om det inte är dags att regeringen lever upp till punkt 70 i januariavtalet om export av krigsmateriel till den saudiledda koalitionen.