KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag får börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation om attraktiva yrkesprogram för jobb. Jag har ställt interpellationen utifrån att Sverige behöver yrkesutbildningar som har hög status och intresserar ungdomar. I svaret som utbildningsministern ger finns en del bra delar, men verkligheten ser ju lite annorlunda ut.
De två senaste åren visar på en skrämmande utveckling åt ett helt annat håll - och den debatten har pågått under lång tid - nämligen att andelen elever på gymnasiets yrkesprogram har minskat ganska radikalt. Vi kan alltid diskutera vad bakgrunden till raset är, men ett ras på 18 procent på två år är det.
Svenskt Näringsliv, LO, lärarfacken, elevorganisationerna och många andra pekar på problemen. En undersökning Svenskt Näringsliv gjorde visar också att 25 procent av de elever som i dag går på högskoleförberedande program aktivt har valt bort yrkesprogrammen eftersom de inte ger högskolebehörighet.
Jag kan bara tolka flykten från yrkesprogrammen som ett underkännande av regeringens gymnasiereform, som trädde i kraft 2011, och som att ministern och regeringen tänkte fel på den punkten. Sedan gymnasiereformen genomfördes tappar nämligen yrkesprogrammen över hela landet elever, och en hel del program tvingas lägga ned.
En rektor jag själv träffade på fordonsprogrammet hemma i mitt län, i Kalix, tycker jag på ett enkelt sätt fångade vad det hela handlar om: Man vet inte vad man kommer att drömma om i morgon och vill därför ha högskolebehörighet med sig i bagaget.
Skolverkets analys är väl inne på detsamma, alltså att en trolig förklaring till elevtappet är att den automatiska behörigheten till högskolestudier är borttagen och att dörren till högskolan upplevs som stängd. Ungdomar vill inte göra ett utbildningsval som begränsar framtida möjligheter att göra andra val. Det är någonting som också försvårar möjligheten till karriärbyte längre fram i livet.
Ministern pekar i sitt svar på att möjligheten finns att läsa in behörigheten. Det är en verklighet som stämmer, men det är också väldigt många elever som pekar på svårigheten och det tuffa i att lyckas med det parallellt med den utbildning man går.
Det är många som har varnat för utvecklingen och också lyfter fram någonting från SKL som jag tycker är viktigt att ha med sig i debatten, nämligen att rågången mellan era yrkesutbildningar och högskoleutbildningar inte är särskilt bred. Utvecklingen ligger i stället någonstans däremellan.
I svaret på interpellationen riktar utbildningsministern in sig på en rad åtgärder som regeringen har vidtagit. Mina funderingar, med anledning av frågan i interpellationen, är: Finns det fler initiativ ministern avser att ta, eller är ministern nöjd med de yrkesutbildningar vi i dag har?
Vad är det som har fått utbildningsministern att ändå ändra sig på punkten att tillföra möjligheten att läsa in högskolebehörighet inom befintligt program och befintliga poäng?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag ser med stor oro på att ansökningarna minskar samtidigt som det finns ett sådant stort behov av nya medarbetare i de yrken som programmen borde rusta för och utbilda till. Om jag går tillbaka till mitt eget hemlän Norrbotten finns en efterfrågan på yrkesutbildad personal. Många företag har svårt att rekrytera personal med rätt kompetens.
Därför är yrkesutbildningar som är attraktiva för unga människor i dag och som är bra även för framtiden helt avgörande för Norrbotten och för vårt land. Det är inte bara sakfrågan i sig som gör mig orolig utan också sättet att se på samhället och helheten.
Bristande studieresultat, minskat antal sökande till yrkesprogrammen och en växande ungdomsarbetslöshet kan inte längre ses som ett individuellt problem. Det handlar om den enskilda människas framtid men också om Sveriges konkurrenskraft och möjlighet som nation. Utvecklingen på arbetsmarknaden har ministern själv varit inne på.
Det går mer och mer från traditionellt väldefinierade yrken till en bredare yrkesroll där också behovet av ett livslångt lärande är tydligt. Då går det inte att bygga återvändsgränder i svensk skolpolitik. Kritiken mot regeringens skolpolitik är bred. Man behöver bara googla för att ha dagar av läsning, och bilden som framkommer är tydlig.
Det handlar om en nedåtgående spiral; för få söker och kvaliteten sjunker. Samtidigt har företag svårt att hitta de personer de söker. Återförandet av högskolebehörigheten är en viktig del, men det är inte allt.
Den stora frågan är hur vi ska kunna säkerställa attraktiv utbildning som möter branschernas behov av medarbetare med rätt kompetens. Det är det debatten behöver handla om. Vi kan alltid gå tillbaka och se hur det har sett ut tidigare, men såvitt jag vet har ingen annan utbildningsminister fått förtroendet att sitta så länge som utbildningsminister Björklund.
Det är nu vi bygger grunden för framtiden. Det handlar om att blicka framåt och titta på vad vi behöver förändra i den svenska skolpolitiken för att den ska bli ännu bättre. Det är en stor utmaning när bransch efter bransch pekar på att man har svårt att hitta personal med rätt kompetens och kunskap.
Färre och färre unga människor väljer yrkesprogrammen samtidigt som vi har en arbetsmarknad som inom de kommande åren kommer att ha ett stort behov av att anställa nya människor. Vi behöver också titta på de yrkesprogram vi har.
Här är avhoppen rätt många; man byter program och lämnar även dagens gymnasieskola utan slutbetyg. Kopplingen till arbetsmarknaden är dessutom alltför dålig. Vad tänker ministern göra utöver de uppräkningar av all förträfflig politik som han och regeringen har genomfört?
Finns det fler områden där ministern vill genomföra förändringar för att säkerställa attraktiva yrkesprogram för jobb?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Sverige behöver yrkesutbildningar med hög status som intresserar ungdomar. Där verkar jag och ministern ha en delad syn. Kvaliteten behöver höjas. Yrkesprogrammen behöver leda till högskolebehörighet, och en övergång till en arbetsmarknad med attraktiva arbetsvillkor måste säkerställas.
En del av de elever jag träffar tycker att det är tufft att förutom det program de läser också läsa in det som tidigare ingick. Frågan är om det är bättre att sänka ambitionerna än att hitta vägar för hur en högskolebehörighet ska vara en naturlig del av den svenska utbildningen.
Ganska stora delar av ministerns anföranden här har gått ut på att rikta kritik mot och klanka ned på socialdemokratiska politiken och vår målsättning. Nu är det dock inte vi som styr. Det intressanta är att höra vad utbildningsministern själv har för målsättning när det gäller hur många som ska läsa vidare till högre utbildningar.
I den verklighet och den utveckling vi ser, vad ser utbildningsministern för saker kvar att göra för att säkerställa att Sverige har attraktiva yrkesprogram som många söker och som har en snabb övergång ut i arbetslivet?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
När statlig verksamhet har rationaliserats eller omorganiserats har det i alltför stor omfattning inneburit att den verksamhet som har funnits på mindre orter har försvunnit. Det får till följd att samhällsservicen, som är så otroligt viktig för den enskilda människan men också för företagaren, blir svårtillgänglig.
Skattemyndigheten, Försäkringskassan, tullen och många statliga servicefunktioner har lämnat de mindre orterna och koncentrerat sig till storstäderna. Statlig verksamhet finns redan i dag till största delen i tillväxtregionerna, vilket också bidrar till en än större regional obalans.
Det jag tycker är omodernt när det handlar om statlig förvaltning är att staten inte tydligare tar vara på den teknik som i dag gör det möjligt att i stället för att koncentrera verksamheten till storstäderna utlokalisera den till orter i glesbygd och till städer runt om i landet.
I dag finns det modernare och mer kostnadseffektiva lösningar för att organisera verksamheten än de gammalmodiga centraliseringslösningar som olika statliga myndigheter och bolag presenterar. De moderna lösningarna möjliggör för inlands- och glesbygdskommuner att behålla dessa viktiga arbetsplatser och därmed få reella förutsättningar för utveckling och tillväxt.
Det är regeringen som behöver vara tydlig och leda den statliga förvaltningen och på det sättet säkerställa att vi har fungerande arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet.
Det finns ett tydligt uppdrag från riksdagen att regionalpolitiska hänsyn ska tas vid lokalisering och omorganisation. Men jag kan inte se att det lika tydligt finns med i regleringsbrev och direktiv. Varför, statsrådet, ser det ut så här?
Med den tydlighet som riksdagen under många år har haft i frågan, varför har föregående talare så tydligt kunnat peka på en utveckling som går åt helt fel håll?
Och varför är inte regeringen tydligare mot myndigheterna om att vi alla tillsammans ska medverka till att nå de regionalpolitiska målen och att statliga myndigheter och verk har en viktig roll i att säkerställa samhällsfunktioner över hela landet?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Riksdagen har vid ett flertal tillfällen uttalat att principen om en annan lokaliseringsort än Stockholm regelmässigt bör övervägas. Debatten är mycket tydlig. Jag har kunnat ta del av att statsrådet delar denna bild och ambitionen att statlig förvaltning ska finnas i hela landet. Men vi är på väg åt helt fel håll.
Hela tre av fyra nya myndigheter som har skapats sedan 2006 har förlagts hit till Stockholm enligt granskning från Riksdag & Departement. Jag har hört argumenten förut, men jag tycker inte att de håller. Det mest effektiva kan inte alltid vara att myndigheterna hamnar här.
25 av ledningarna i de 40 större myndigheter som finns ute i landet sitter kvar här. Det visar en granskning som SVT Pejl har gjort. Trots att det finns en del myndigheter som är lokaliserade utanför huvudstaden är verkligheten att ledningen är placerad i Stockholm.
Jag tror att politiken behöver vara tydlig när man bildar nya myndigheter och peka på det ansvar man har och säkerställa att vi har myndigheter över hela landet. Det är viktigt för arbetstillfällena, och det är en viktig del av den lokala näringen, men det är också på det sättet man säkerställer en effektivisering.
Jag tycker att det skulle vara intressant att här i kväll få höra vad statsrådet själv har för tankar när det gäller det fördjupade uppdrag som ni har gett till Ekonomistyrningsverket i fråga om att se hur man kan effektivisera genom att flytta myndigheter eller placera nya myndigheter utanför Stockholm.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Kriget i Syrien är fruktansvärt. I den Unicefrapport som kom för ett tag sedan pekar man på att det är jordens djävligaste plats att växa upp i och den absolut farligaste för barn. Våldet har blivit brutalt grövre mot barn än vad man tidigare har sett.
Sverige tar ett jättestort och viktigt ansvar när det gäller asylsökande och ger skydd till människor som är på flykt, som flyr för sina liv. Ministern lyfter fram i svaret att vi har tagit emot närmare 35 000 asylsökande under detta krig. Tillsammans med Tyskland är det Sverige som har tagit emot den stora delen av dem som har kommit till Europa.
Min fråga är egentligen: Vad kan ministern och regeringen göra, och gör, för att trycka på resten av Europa? Sverige ska vara ett land som tar ett stort ansvar. Vi ska fortsätta att vara den plats som ger skydd för människor som flyr från krig.
Men fler länder i Europa skulle behöva komma med i den matchen och tydligare ta ett ansvar när det handlar om situationen i Syrien.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Som interpellanten framhåller finns det ofantliga mängder med rapporter och kunskap om det fasansfulla som för tillfället sker i Syrien. Det är en miljon barn som bedöms vara fast i områden och som inte nås av humanitär hjälp.
Av över en miljon barn som är på flykt är mer än hälften under fem år. I slutet av januari släppte FN sin rapport som lyfter fram det fasansfulla med nya krigsmetoder i form av sextortyr på barn.
Allt detta leder till slutsatsen att vi behöver göra allt vi kan för att hantera situationen och mildra lidandet i Syrien. Men vi behöver också ta ansvar som omvärld. Här gör Sverige ett bra arbete.
Jag är jätteglad att vi är ett land som har den tydliga inställningen att asylrätten är en mänsklig rättighet; man ska få sin sak prövad. Tillsammans med Tyskland gör vi skillnad för människor som kommer hit.
Jag saknar dock fortfarande svaret på frågan vad utrikesministern gör för att ligga på övriga länder i Europa att ta ett större ansvar än vad de gör i dag så att vi gemensamt kan göra än större skillnad.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Det är viktigt både för den enskilde eleven och för Sverige som land att vi har en modern skola. Tillgången till it är en central del i det. Jag är helt övertygad om att Sverige som land och staten behöver ta ett ansvar, och därför är det välkomnat att regeringen nu lämnar besked om att en nationell it-strategi ska tas fram. Så har det inte låtit i tidigare debatter.
Men det är bra att vi är överens om att Sverige som kunskapsnation måste stärkas. Alla elevers rätt till digital kompetens, likvärdig digital kompetens, är helt avgörande.
EU-kommissionen har listat de åtta nyckelkompetenserna, och just digital kompetens är en av dem. Det handlar såväl om att ha tillgång till det, att kunna använda det digitala som att utveckla ett kritiskt tänkande som gör att man kan reflektera och skapa sig en egen uppfattning kopplat till den information man får.
Jag är helt säker på att alla kommuner i landet förstår vikten av att jobba med it i skolan och att man har ambitioner. Men det handlar också om att få förutsättningar för att klara det uppdraget.
Det krävs ganska omfattande resurser för att klara den digitala teknikutvecklingen men också för att säkerställa kompetensen och kompetensutvecklingen bland lärarna för att kunna använda verktygen, vilket tidigare talare har pekat på. Den här debatten har två intressanta delar.
Den ena delen är vad ministern själv har dragit för slutsatser av den bild om barns, elevers och lärares it-användning och kompetens som Skolverket har redovisat enligt sitt uppdrag.
Den andra delen är om ministern är beredd att ta ansvar för alla elevers rätt till likvärdig digital kompetens och att säkerställa att också de små kommunerna, små glesbygdskommuner i landet som har särskilda villkor och förutsättningar, och deras utmaningar finns med i uppdraget när en nationell it-strategi nu ska utarbetas.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Man kan raljera över de små kommunernas villkor och verklighet, men jag är helt säker på att det inte för debatten framåt. I så fall har man missat den verklighet dessa kommuner lever i. Varför har ministern inte levererat under de här åren vad gäller förstatligandet av skolan, om det är regeringens samlade bild att det skulle vara lösningen?
Vi kan fortsätta att föra debatten om skolan och dess form, men verkligheten är här och nu. Jag är helt övertygad om att de mindre kommunerna i landet kommer att behöva ett särskilt stöd för att inte halka efter.
Därför vore det intressant att höra om ministern är beredd att säkerställa alla elevers rätt till likvärdig digital kompetens och att ett glesbygdsperspektiv verkligen finns med i uppdraget när en ny nationell digital strategi ska tas fram.
Ministern valde att använda en stor del av sitt förra inlägg inte till att svara på frågorna utan till att tala om sin egen förträfflighet och våra brister. Det intressanta är att fundera på vem som är förlorare efter åtta år med Jan Björklund som utbildningsminister. Det går inte att bara titta bakåt och konstatera att det är någon annans fel. I åtta år har han haft makten.
Vad är resultatet av det och hur länge kommer vi att få lida av det i svensk politik och i Sverige som land?
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Talmannen har kanske liksom jag legat och tittat upp mot rymden en vinternatt, fascinerats av det oändliga och ofattbara och tänkt att det kanske en dag finns möjlighet att själv få sväva tyngdlöst och samtidigt se jorden från ovan.
Idén om rymdresor har ju funnits under väldigt lång tid, men det är sedan början av 2000-talet den har övergått från en idé till en konkret verksamhet för att förverkliga rymdturismen. Det går allt snabbare med den teknikutveckling vi har. Nyligen har man genomfört ytterligare en lyckad testflygning.
Allting pekar på att de första passagerarna kommer en bit ut i rymden innan det här året är slut.
Erfarenheten av raketuppskjutning har vi sedan länge i regionen. Vi har infrastrukturen. Vi har förutsättningar rent fysiskt men också en omgivning som redan i dag drar tusentals människor från hela världen.
Som flygplatschefen Peter Salomonsson säger i januarinumret av Besöksliv: Vi har polarnatt och midnattssol, norrsken och ishotell och så rymden ovanpå allt det. Ministern var inne på att Kiruna har gjort en förstudie där man pekar på potentialen i att etablera rymdhamnen och få i gång rymdturismen.
Man bedömer att det handlar om 145 000 besökare, en omsättning på över 1 miljard i regionen och en mängd nya arbetstillfällen. Men när jag lyssnar på näringsministern i debatten stärks också min övertygelse om att vi måste ta ett samlat grepp om frågan när det gäller rymden.
Det handlar om att ta det breda greppet, men det handlar också om att säkerställa att de lagar vi måste stifta och de beslut vi måste ta inte bakas in i det stora hela så att det rinner oss ur händerna. Satsningen på rymden berör så mycket. Det är besöksnäring, forskning, utbildning, infrastruktur, transport och utveckling av helt nya produkter.
Det är helt enkelt en färd där jag inte tror att Sverige har råd att inte säkra att vi finns med i täten. De potentiella vinsterna för Sverige som nation är stora, och intresset för den svenska rymdindustrin är stort. Sverige och Kiruna konkurrerar med omvärlden.
Det handlar om en handfull orter som kan bidra till att förverkliga den här nya industrin. Då vore det väldigt tråkigt om vi snubblar eller stannar på slutet, om vi blir förbisprungna för att vi inte springer fort nog. Det behövs en tydlig politisk vilja. Det behövs en samlad rymdstrategi.
Det behövs också redan nu ett regelverk för bemannade rymdfärder. Jag undrar därför dels när rymdstrategin ska vara färdig, dels om näringsministern inte ser faran i att besluten om regelverk bakas in i det stora hela.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag är helt övertygad om att det här är en framtidsbransch där Sverige behöver finnas med och behöver ha en ledartröja för de möjligheter det ger. Spaceport Sweden tror att Sverige har en potential att fånga 25 procent av den globala marknaden för rymdturismen, men då måste det också till ett svenskt politiskt beslut som möjliggör affärer med rymdoperatörerna.
På flera håll i Europa finns, som vi har hört i debatten, initiativ som öppnar för rymdturism. Storbritannien ligger kanske närmast, med en väldigt tydlig agenda från regeringen. Vi har dock fortfarande ett försprång när det gäller infrastrukturen och erfarenheten på området.
Men också Holland, Tyskland och Spanien har långt gångna planer på att utforma egna program för kommersiella bemannade rymdfärder. Då är det också viktigt att vara tydlig i den här debatten. Det handlar ju inte om statliga pengar utan om vilja och visioner. Det handlar om regelverk och tillstånd som gör att de som vill investera i den här branschen får den möjligheten.
Vi hörde att den nationella rymdstrategin ska vara klar till mars 2015. Det sade en av debattörerna. Det är bra att vi får en nationell rymdstrategi. Men vi vet alla här i kammaren att det inte innebär att vi har de regelverk och tillstånd som skulle behövas.
Ministern pekar på att detta nämns i utredningsdirektiven, men för mig är det viktigt att säkerställa att regeringen levererar både en nationell rymdstrategi och regelverk som gör det möjligt med bemannade rymdfärder.
Fredrik Lundh Sammeli (S):
Jag får tacka näringsministern för svaret på interpellationen. Facebooks serverhallsetablering i luleregionen är inte bara fråga om en datahall utan är starten på en digital industriera. Det är ingen slump att serverhallarna hamnade just i luleregionen.
Det är två viktiga delar att ta med sig i diskussionen när det handlar om hur Sverige ska inta en ledande position i fråga om datacenter. Utifrån svaret ministern gav och hyllningarna av regeringens politik som orsak till etableringen kan vi nog ha en helt egen debatt om det ämnet.
Det är ärligare att säga att det är lokala och regionala driftiga människor som lyckats med det som många har drömt om - kanske mitt ibland dem en enskild elektriker som kunde lämna de svar som Facebook frågade efter. Låt oss lämna den diskussionen eftersom den inte för saken framåt. Nu har Facebook byggt sin första anläggning. Man har fattat beslut om en andra.
Bara några mil därifrån bygger ett helt annat företag ett till datacenter. Vi ser att investeringarna i datacenter växer kraftigt över världen. Redan nu väntas flera stora möjliga etableringar i regionen i kölvattnet efter Facebooketableringen. Samtidigt öppnas mängder med möjligheter kopplade till en ny digital era i ett land som Sverige.
Det handlar om utbildning, forskning, entreprenörskap, näringslivsutveckling och innovationer som en naturlig del av den nya industri som växer fram. Det är början på en helt ny industriera, en helt ny basnäring för hela regionen. Nu handlar det om att Sverige som land investerar för framtiden och för jobben.
Jag menar att det är hög tid att utveckla ett strategiskt branschprogram just kopplat till det vi ser på det digitala området, det vill säga att stimulera en behovsinriktad forskningsverksamhet, att säkerställa nödvändig infrastruktur och kvalificerad arbetskraft. Jag är inte orolig när det handlar om min egen region.
I luleregionen har man redan jobbat fram en lokal strategi för hur man ska skapa världens ledande teknikregion när det handlar om klimatsmarta och effektiva datacenter. Jag vill med den här debatten sätta fokus på Sveriges möjligheter.
Hur kan vi som land ta vara på den etablering som har skett, och hur kan vi vara med och tävla när över 200 datacenter bedöms etableras under de kommande åren i Europa? Vilken roll ska Sverige ha på området? Vad kommer regeringen att göra för att stärka Sveriges ställning på området i konkurrens med andra länder över hela världen?
Hur många av dessa datacenter skulle rimligtvis kunna hamna i Sverige, tror ministern? Jag lyfter fram strategiska branschprogram utifrån verkligheten och behov av samverkan. En triple helix-modell har varit framgångsrik, det vill säga en tydlig samverkan och plan för hur vi stärker konkurrenskraften i en strategisk framtidsbransch.
Vinnova har gjort utvärderingar av tidigare strategiska branschprogram. Då blir bilden tydlig. Programmen har haft stor betydelse för företagen, för affärerna, för industrin runt omkring. Det blir en kraft när man verkligen pekar ut en bransch.