Andreas Carlgren (C):
Först av allt vill jag välkomna engagemanget. Det har vi gemensamt. Jag tycker att det är mycket viktigt att ledamöterna har det stora engagemanget när det gäller kärnkraftssäkerheten.
Jag kan konstatera att ingenting av det som Per Bolund och Eva-Lena Jansson tar upp säger emot det faktum att vi har en gemensam syn på hur viktigt det är att kärnkraftens säkerhet uppfylls. Vi har mycket stränga krav, och de ska uppfyllas.
Jag menar att skillnaden mellan oss inte ligger i vare sig engagemanget eller vad gäller säkerhetskraven i grunden, utan i hur vi tror att säkerheten bäst uppfylls. Där skiljer vi oss kanske åt. I grunden blir det mycket säkrare, menar jag.
I grunden handlar det om att också ta riskerna på mycket större allvar, se till att hela kedjan av säkerhet fungerar samt att även kontrollen fungerar. Medborgare i Sverige skulle känna sig mycket mer osäkra om en vetenskaplig studie uppmärksammades först ifall miljöministern, eller för den delen någon annan minister, tog initiativet.
Det är mycket säkrare för medborgarna, för alla dem som bor kring kärnkraftverken, om de vet att det finns en ansvarig myndighet, att det finns forskare som har ansvar och till uppgift att följa frågan, samt att det tilldelas mer resurser, vilket också sker.
Dessutom är det viktigt att se till att fakta, forskning, kan utsättas för oberoende granskning så att vi genom hela kedjan kan säkerställa att vetenskapen tas till vara, de nya studierna granskas, och inget lämnas åt slumpen. Jag menar att det är ett oerhört mycket säkrare arbetssätt. Det är ingen hemlighet hur nära jag samarbetar med den tyske socialdemokratiske miljöministern.
På den här punkten har jag dock uppfattningen att det sätt som vi i den svenska regeringen arbetar på, de insatser vi har gjort och det system vi nu bygger upp, inte minst genom en kraftfull myndighet som blir navet i det arbetet, är en starkare grund också för säkerhetsarbetet i Sverige. Det ger samlat en större säkerhet för invånarna, och det tycker jag är det viktiga. Låt mig också bara klargöra en missuppfattning.
Per Bolund säger gång på gång att det inte finns någon vetenskaplig studie som har utförts i Sverige. Det är en missuppfattning. Visst finns det det! Den studie som senast utfördes, år 1995, bekräftade inte ett sådant samband som Per Bolund hänvisar till.
Nu har också experterna, de som har det vetenskapliga ansvaret för granskningen på säkerhetsmyndigheten, tittat på och bedömt den senaste undersökningen och raden av andra undersökningar, där det över huvud taget naturligtvis inte finns någon rädsla för fakta, och konstaterat att de inte tillför de belägg som Per Bolund hela tiden hävdar finns. Frågorna är till sist för människor: Ska jag lita mer på Per Bolund?
Skulle jag kanske lita mer på Andreas Carlgren? Eller ska jag lita till dem som har kompetensen och den vetenskapliga kunskapen och som i sin tur blir granskade av dem som har vetenskaplig kompetens och kunskap, men från andra synvinklar? Jag för min del menar att det sistnämnda är att ta det på större allvar. Det är att ge säkerheten större roll. I grunden tror jag att det går att hitta mycket kloka vägar för detta.
Det blir mycket bättre än om jag rycker ut och tar enskilda initiativ. Däremot är det hela tiden min roll och mitt ansvar att hålla tummen i ögat på de ansvariga och se till att de utför sitt jobb. Det har jag gjort konsekvent och därför också ökat resurserna för detta.