Cecilia Widegren (M):
Sverige har en hälso- och sjukvård i toppklass i internationella mätningar där de medicinska resultaten jämförts. Men när det gäller vårdens kvalitet och kontinuitet, inte minst för den enskilda patienten, och framför allt tillgängligheten är vi i bottenklass.
Sverige har halkat ned och har bland de absolut längsta väntetiderna i Europa. Detta ger lidande och frustration och skapar oro. Fru talman! I dag väntar över 100 000 patienter i vårdköer. Det är en fördubbling sedan den sittande regeringen tillträdde för tre år sedan. Detta duger inte.
Därför är det oerhört viktigt att följa upp rapporten från Riksrevisionen och se vad man kan lära för att göra saker och ting bättre - i morgon - och för att minska lidandet och förbättra tillgängligheten.
Detta är en granskningsrapport som fokuserar på effektivitet och kvalitet i hälso- och sjukvården och som försöker se till att vi strävar efter de gemensamma mål vi har satt upp om en god och kvalitativ hälso- och sjukvård som styrs efter behov. Rapporten fokuserar också på regeringens styrning av hälso- och sjukvården, och den blir därför extra intressant att granska i ett sådant sammanhang.
Tyngdpunkten i granskningsrapporten ligger på år 2015, även om fler år är inkluderade. Därför blir det delikat när just regeringspartierna säger: Nej, detta kan vi, detta har vi gjort, och detta behöver vi inte lära in mer. Därför har man valt att bara försöka lägga rapporten till handlingarna utan ytterligare åtgärder. Detta beklagar vi andra.
Fru talman! I dag spelar det roll var man bor i Sverige när det gäller vilken hälso- och sjukvård man får - både för kontinuiteten och kvaliteten men självfallet också för tillgängligheten. I alliansstyrda Halland, Jönköping och Stockholm har vi i dag några av Sveriges kortaste väntetider. I socialdemokratiskt styrda Västernorrland och Dalarna har vi tyvärr några av de längre väntetiderna.
Denna utveckling kan man följa i SKL:s egen öppna databas. Fru talman! Riksrevisionen anser att fördelningen av ansvaret i dag är något delikat, eftersom det är oerhört många huvudmän som är aktörer. Men lagen är mycket tydlig, och regeringen har ett mycket tydligt ansvar för likvärdigheten i hälso- och sjukvården och att styra nationellt.
Riksrevisionen uttrycker till och med att man förväntar sig att regeringen ska agera. Det nationella ledarskapet i hälso- och sjukvården är alltså oerhört viktigt för att man ska leva upp till den lagstiftning som Sveriges riksdag har fattat beslut om. Fru talman!
Kvalitet uppstår mellan personalen och patienten i det dagliga aktiva mötet bland vårdens olika aktörer. Men där spelar, precis som Emma Henriksson tryckte på förut, kunskapsstyrningen en oerhört viktig roll. Här syns tydliga brister, som Riksrevisionen visar på.
Det kunskapsstöd som vi har i dag för att göra det absolut bästa för patienten vid det första och viktigaste mötet och att se till att använda den beprövade erfarenhet som finns, oavsett var någonstans i landet vi bor, följs inte upp tydligt, analyseras inte eller används inte på det sätt som man faktiskt anser skulle kunna vara möjligt i ett modernt utvecklingsland som Sverige. Fru talman!
Förutom tillgängligheten finns det ett annat tydligt exempel där patienten lätt kan hamna i kläm. Därför valde Sveriges riksdag att fatta beslut om en ny patientlag för några år sedan. Även här har ett antal statliga myndigheter visat på att patientlagen inte är tillräckligt genomförd.
Även här kan man visa på att regeringen har ett tydligt ansvar att se till att få lagstiftningen på plats, att vidta konkreta åtgärder för att patienten inte ska landa mellan stolarna, för att vårdkedjan ska fungera och för att patienten ska hamna i fokus. Regeringen bekräftar allt detta som Riksrevisionen säger men drar en helt annan slutsats. Man är nöjd och lutar sig tillbaka, och det är tillräckligt med det som hittills har gjorts.
Men verkligheten visar någonting annat. Tillgängligheten brister, och patientlagen har inte fått den kraft som den behöver för att kunna genomföras. Vi menar att regeringen i dessa delar har abdikerat från det nationella ledarskapet och behöver ta på sig rollen igen att se till att fokusera främst på patienten. Vi vill därför fortsätta att se till att använda de beprövade erfarenheter och kunskaper som finns på styrningsområdet.
Vi vill ha korta väntetider, se till att stärka patienten, återinföra kömiljarden, som visade sig vara effektiv för att korta väntetider, och se till att ha en genomförandeplan för en patientlag som möjliggör ett ökat patientfokus. Vi föreslår därför riksdagen att genomföra de rekommendationer som Riksrevisionen föreslår på detta styrningsområde i stället för att abdikera och inte vidta några åtgärder.
Jag instämmer därför i utskottets ordförande Emma Henrikssons anförande och yrkande om bifall till reservationen i betänkandet.