KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
En kommun som driver skola är inget företag. En kommun är en kommun. Kommunen är vår närmaste demokratiska arena där vi som medborgare kan agera för att få det samhälle som vi vill ha.
När någon får förtroendet att driva välfärdsuppdraget skola får man det utifrån en granskning som vi tillsammans är överens om att skärpa, och kommunen har fortsatt ansvaret för det sammanhållna skolsystemet. Det är därför inget märkligt att det är kommunerna som fattar den här typen av beslut.
OECD efterlyser också tydligt i sin granskning av skolsystemet ett tätare samarbete mellan kommuner och friskolor, att de ska jobba mer tillsammans och hamna mindre i konkurrenssituationer. Med detta konstaterande vill jag såklart svara på själva frågan som interpellationen handlar om. Det är inget märkligt att hänvisa till ett beslut av Skolinspektionen rörande en kommun.
Vi är i alla andra sammanhang överens om ett system för tolkning av skollagen där det är Skolinspektionen som i förekommande fall klargör rättsläget. När Skolinspektionen har klargjort rättsläget, genom beslut i enskilt ärende, är det vägledande för samtliga andra kommuner.
I detta fall har just det problem som Friskolornas riksförbund har uppmärksammat, och som Maria Stockhaus interpellation handlar om, varit föremål för ett beslut där Skolinspektionen förelagt en kommun att ändra sina rutiner så att de blir i enlighet med lagstiftningen. Därigenom är beslutet vägledande för alla kommuner. Detta är den ordning och den rättstolkning av skollagen som vi är överens om i dessa fall ska ske. Fru talman!
Efter de två inläggen går det inte att bortse från vinstfrågan.
Och jag måste ärligt ställa frågan: Är Moderaterna verkligen säkra på att det bästa sättet att värna friskolans plats och möjligheten för eldsjälar att driva en skola utifrån en idé man tror på är att fortsätta ha fri möjlighet att använda skattepengar till en helt annan verksamhet än den som de är avsedda för?
Det är en regellöshet, exempellös i internationell jämförelse, som vi i Sverige har.
Jag tror för min del att det skadar friskolan. Det skadar friskolan som idé, och det skadar långsiktigt möjligheten för engagerade lärare, rektorer och andra att driva en skola utifrån en pedagogisk idé. Det skadar alltså valfriheten och mångfalden för eleverna.
Det är därför som jag tycker att det är rimligt att ställa krav på den som får förtroendet att driva välfärdsuppdraget skola och att ett av kraven bör vara att när du och jag ger skattepengar till verksamheten ska pengarna gå till det som de är avsedda för, inte till vinstutdelning.
Gustav Fridolin (MP):
Maria Stockhaus och Ann-Charlotte Hammar Johnsson kan vara trygga med att jag jagar på för goda resultat i både kommunala och fristående skolor. Vi har tidigare under dagen diskuterat Samverkan för bästa skola, den största förändringen i statens relation till kommunerna och andra huvudmän sedan inrättandet av Skolinspektionen. Vi är inne och jobbar på just de skolor där vi behöver arbeta tillsammans för att höja resultaten. Det som i slutänden avgör allra mest är att eleverna får med sig de kunskaper de behöver.
Maria Stockhaus, jag och, hoppas jag, hela riksdagen är helt överens om att beslut ska fattas enligt den ordning som är reglerad rättsligt och gäller. Det gäller också beslut om utbetalning av medel till friskolor, och därför är det bra att det nu finns ett klarläggande genom ett föreläggande från Skolinspektionen. Fru talman! Det kan vara bra att ställa olika typer av kvalitetskrav.
Jag konstaterar att i genomsnitt är det så i dag att friskolor har lägre lärartäthet, sämre lärarkontinuitet, lägre lärarlöner och lägre andel behöriga lärare än andra skolor. De friskolor som gör vinst behöver ju betala för det någonstans. Det vettigaste vore givetvis att man hade rätt till minst samma lärarbehörighet när man går i en friskola som när man går i en kommunal skola.
Jag har svårt att se den skola där de resurser som går ut i vinst inte bättre skulle behövas till lite mer tid och stöd till de elever som även på en väl fungerande skola riskerar att missa målen.
Alltför utvecklade kvalitetskrav riskerar att krocka med det som Maria Stockhaus första interpellation i dag handlade om: att vi inte ska lägga för mycket byråkrati på skolans medarbetare och att de inte ska behöva fylla i för många enkäter och resultatredovisningar utan att det ska finnas en tillit till styrningen. Jag tror att en grund för den tilliten till styrningen är att vi vet vad pengarna används till.
Det är därför rimligt att ställa kravet att när skattepengar går in i verksamheten ska skattepengarna användas till verksamheten och inte lämnas ut i vinst. Av den anledningen kommer vi att lägga fram ett sådant förslag till Sveriges riksdag.
Gustav Fridolin (MP):
I den proposition som vi har lagt fram till riksdagen, som bland annat innehåller den lagparagraf som vi nu diskuterar, finns också möjligheten för staten att använda samma verktyg mot kommunala skolor som inte håller måttet som vi i dag kan använda mot fristående skolor. Jag håller med om att staten måste kunna göra detta, och ett sådant lagkrav finns i den proposition som har lagts fram till riksdagen. Aktivt skolval kan absolut vara ett sätt för en kommun att säkerställa att man får en allsidig social sammansättning.
Det måste dock kombineras med fler åtgärder, och kommunerna kommer också att behöva fler verktyg för att lyckas med detta. Även friskolor efterlyser fler verktyg, till exempel att man inte ska behöva ha en kö. När det gäller de mest populära friskolorna krävs att de sökande har stått i kö redan från BB. Detta finns i de remissvar som kom in på Skolkommissionens slutbetänkande, och vi kommer att behandla det i en utredning framöver. Herr talman!
Ja - kommunerna har ansvar för att fördela resurser på ett bra sätt. Detta måste kommunerna göra mer. Denna lag behöver följas upp, och vi behöver säkerställa det på ett bättre sätt. Kommunerna har i dag inte ansvar för att i sin planering bryta segregation. Detta är ett viktigt ansvar att föra till, inte minst nu. Den generation skolpolitiker som sitter runt om i Sveriges kommuner är den generation som kommer att planera och inviga flest nya skolor sedan grundskolans införande. Anledningen till detta är helt enkelt att det finns många fler elever - det föds fler barn i Sverige.
Det är fantastiskt, men när vi gör detta ska vi såklart säkerställa att vi också bygger bort segregationen i var skolorna ligger. Vi ska säkerställa att det blir naturligt för barn som växer upp i villa och för barn som växer upp i hyreshus att gå till samma skola och att känna förtroende för den. Vi ska minnas att när svensk skola var som starkast var det helt självklart att man kunde träffa lokalvårdarens och direktörens barn i samma klass. I dag sorteras barn i våra stadsregioner efter bakgrund.
Det beror på bostadssegregationen och på ett skolsystem ovanpå som förstärker denna segregation. Jag vill i stället ha ett skolsystem som överbryggar segregationen. Jag nämnde att det finns ett antal kommuner som i dag gör ett sådant jobb. Örebro och Gislaved är två av dem.
Huddinge och Gävle är två ytterligare kommuner, som styrs av borgerliga partier, där jag har besökt skolor som har planerats utifrån att de ska ligga och ha ett upptagningsområde på ett sådant sätt att barn med olika bakgrunder, erfarenheter och familjer möts. Detta lämnar två frågor från mig till interpellanten.
Tycker riksdagsledamoten att det är bra att man i Örebro, Gislaved, Huddinge och Gävle planerar skolor på ett sådant sätt att barn med olika bakgrunder och socioekonomiska förutsättningar möts på samma skola?
Och om riksdagsledamoten tycker att detta är bra, borde då inte alla kommuner och fristående skolor med detta perspektiv försöka att planera sin skolverksamhet utifrån de förutsättningar som finns i just den kommunen eller fristående skolan?
Gustav Fridolin (MP):
Jag tycker inte att skolsegregation är fräscht. Jag tycker inte att det är fräscht att barn sorteras till olika skolor utifrån vilken ekonomi deras föräldrar har. I OECD:s studier är rekommendationerna vad gäller det svenska skolsystemet extremt tydliga: Om trenden med växande kunskapsresultat som vi har nu ska fortsätta måste ni bryta ojämlikheten, och en avgörande del i det är att bryta segregationen.
Andreas Schleicher var i Sverige och tog del av Skolkommissionens slutsatser. Han sa: Jag tror att ni kommer att ha lätt att få igenom det som handlar om mer resurser, men när ni ger er på att också bryta segregationen kommer det att vara svårare.
Men ni måste våga ta den fajten, för ska man verkligen säkra att alla barn får med sig de kunskaper de behöver för livet handlar det om både att det finns tillräckligt med resurser på de skolor som behöver det och att barn med olika bakgrunder möts på samma skolor. Vi har blivit överens om att också friskolor med kö ska kunna ta emot nyanlända. Det kunde de inte tidigare.
Det är den första förändringen av reglerna som någon regering har lyckats driva igenom på 25 år, och jag tror att vi behöver gå vidare. Det är ett mycket modest förslag att kommuner och fristående huvudmän i vart fall ska ta in detta i sin planering och visa hur man planerar när man bygger nya eller bygger ut skolor. Jag kan komma på många kommuner där det i dag finns skolor där det går barn som bor i villor och barn som växer upp i hyreshus.
Jag vet också, efter att ha träffat kommunalråd i bland annat Gislaved, hur svåra de här besluten är att fatta men hur bra det kan bli när de väl är fattade. Det här ger ett stöd till kommunerna och till friskolorna att våga ta de här besluten. Jag tycker att det är ett stöd som vi ska ge.
Gustav Fridolin (MP):
Ida Drougge och jag har ganska ofta meningsfulla diskussioner om skolpolitik i riksdagens kammare och i andra sammanhang. Men här måste jag säga att jag tycker att argumentationen är tramsig. Att påstå att regeringen lägger fram ett förslag som hotar 250 000 barns skola bygger ju på idén att varenda friskola i Sverige drivs av någon som vill kunna plocka ut skattepengar ur verksamheten. Så ser inte jag på friskolor i Sverige.
Det är inte sådana aktörer i Friskolesverige som jag möter. Väldigt många av dessa aktörer har redan i dag regler som gör dem idéburna, som säkrar att pengarna som går in i verksamheten också ska stanna där. Det finns väldigt många andra som är tydliga med att även om man valt att organisera sig i en aktiebolagsform är inte syftet att man vill plocka pengar ur verksamheten.
Med förslaget som finns i den proposition som vi har lagt fram kommer man att ha valet att antingen ombilda sig till ett aktiebolag med särskild vinstutdelningsbegränsning eller följa reglerna om hur man flyttar pengar över åren. De allra flesta friskolor drivs av personer som brinner för bildningsuppdraget att ge en bra skola och som inte drömmer om att plocka skattepengar ur verksamheten till sig själva.
De kommer inte att ha några problem att följa de förslag till regler som ligger i den här propositionen. Men det kan finnas även andra friskolor. De friskolorna kan jag inte se att vare sig jag eller Moderaterna ska ta i försvar. Det handlar om friskolor som väljer att ha färre lärare än andra skolor, lägre lärarlöner och sämre lärarkontinuitet samtidigt som skattepengar flyttas ifrån verksamheten.
De elever som behöver stöd får inte det stöd som de ska ha medan skattepengarna hamnar i skatteparadis eller genom ett fiffigt upplägg försvinner från dem som de var tänka för. Dessa friskolor har förstört ryktet för alla friskolor. Man kan inte nog understryka hur ryktet för friskolor påverkades av till exempel JB-konkursen.
Det är anledningen till att vi behöver regler som kan återuppbygga ett förtroende för att det allmänna, staten, kommuner ska kunna samarbeta med fristående aktörer och kreatörer som vill driva skola på ett eget sätt. Jag tycker att det är bra att vi kan ha det samarbetet, men det kommer att bygga på att man har vissa regler. Jag tycker, som sagt, att en av dessa regler ska vara att skattepengar som kommer in ska gå till verksamheten. Investerar man pengarna i eget kapital ska man kunna ta ut dem i marknadsmässig avkastning.
Men skattepengarna ska komma in i verksamheten och komma eleverna till del.
Gustav Fridolin (MP):
Riksdagsledamoten! Jag har försökt förklara att så som svensk lagstiftning ser ut finns det en beredskap i kommunerna att säkra att varje barn får en god utbildning. Tyvärr har den beredskapen behövt prövas när friskolor plötsligt bestämmer sig för att stänga en skola då den inte levererar tillräckligt med pengar eller går i konkurs för att en ägare har tömt bolaget på pengar.
Då har beredskapen visat sig vara god. Eleverna har kunnat få en bra skolgång. Anledningen till förslaget är att vi inte ska behöva hamna i den situationen fler gånger. Vi ska veta att den som driver skola i Sverige, den som du och jag ger förtroendet att ge våra barn utbildning, ska vara någon som vill just det, nämligen att ge våra barn utbildning. Det ska inte vara någon som tänker att det finns en möjlighet att göra sig en hacka.
Jag tycker att det är självklart att vi ska känna förtroende för dem som får starta en skola i Sverige. Dessa regler möjliggör ett sådant förtroende. Om reglerna får riksdagens stöd tror jag att förtroendet för Friskolesverige kommer att kunna öka. Det vore välkommet, och det vore en stark nytta med förslaget. Det ska få finnas friskolor. Det ska finnas möjlighet att välja mellan olika skolor.
Men man ska vara trygg med att på den skola där mitt barn går, där går varenda skattekrona som jag och andra betalar in till att ge barn den absolut bästa utbildningen. Detta tycker jag är ett rimligt krav att ställa på den som driver friskolor.
Gustav Fridolin (MP):
Tack, Åsa Westlund! Jag känner igen detta från många föräldrar, både i föräldranätverk och föräldrar man möter i andra sammanhang, som just diskuterar svårigheterna när man inte upplever att myndigheterna eller skolan står på ens sida i uppdraget att säkra att ens barn får bästa möjliga uppväxt och framtidsutsikter. I stället blir detta en ständig fajt.
Detta hänger ihop med många andra utmaningar på skolans område: resursbristen, som vi bryter, och stuprören mellan skola, socialtjänst och vård, som jag nämnde. Många gånger ger vi också stöd så sent att elevers självförtroende, självkänsla eller, för många av eleverna med NPF, som vi har talat om, lusten för skolan, har brutits ned längs vägen. Vänder vi de trenderna kan vi också vända det för elever med NPF. Men det motsatta gäller också.
Börjar vi arbetet med att försöka anpassa skolan och undervisningen för elever med NPF kan vi lyckas med många av skolans andra utmaningar. Att säkra specialpedagogiken med särskilda stöd till extra anpassning är en nyckel till trygghet, studiero, lust för lärandet och möjlighet att anpassa undervisningen till elevers olikheter. Detta behöver vi göra för alla elever i skolan. Jättestort tack, Åsa Westlund, för att du lyfter upp detta!
Jag kan försäkra att Utbildningsdepartementet må fortsätta att ha ett mycket nära samarbete med de starka organisationer som arbetar inom funktionshindersrättsrörelsen och med föräldranätverk och andra som arbetar för, med och av elever och föräldrar som kommer nära NPF.
Gustav Fridolin (MP):
Tobias Billström har frågat mig om jag kommer att lämna ett förslag om tioårig grundskola i enlighet med riksdagens tillkännagivanden. I mars 2017 informerades riksdagen om regeringens överväganden när det gäller tillkännagivandena om en tioårig grundskola, detta i propositionen En skyldighet att erbjuda lovskola . I september 2017 överlämnades propositionen Skolstart vid sex års ålder , prop.
2017/18:9. I den redogör regeringen utförligt för sina bedömningar och åtgärder med hänsyn till riksdagens tillkännagivande. Bland det mest centrala är att skolplikten - en hörnsten i det svenska utbildningssystemet - ska börja redan vid sex års ålder och alltså förlängas till tio år.
Alla sexåringar ska delta i utbildningen, skolans inledande läsår ska ha ett tydligt och förstärkt pedagogiskt uppdrag och alla elever ska få bättre förutsättningar för att nå kunskapsmålen för skolan. Regeringen anser att en skolstart vid sex års ålder kan och bör genomföras utan drastiska förändringar i skolsystemets grundläggande struktur.
Grundskoleutredningens förslag om en obligatorisk förskoleklass, redovisat i SOU 2015:81, fick också ett överväldigande stöd av remissopinionen. För att uppnå det som riksdagen gett uttryck för i sina tillkännagivanden har regeringen utöver förslagen i nämnda proposition bland annat under 2016 gett förskoleklassen tydliga styrdokument genom helt nya och omfattande avsnitt i läroplanerna, som är uppbyggda på motsvarande sätt som kursplanerna för grundskolan.
Undervisningen i förskoleklassen ska ge eleverna förutsättningar att utvecklas i riktning mot de kunskapskrav som gäller för grundskolan. Regeringen satsar även på fortbildning för all personal i förskoleklassen utifrån förskoleklassens nu förstärkta uppdrag. Jag vill också passa på att lyfta fram en kommentar från Lärarnas Riksförbund, som likt interpellanten vill se grundskolan utvidgas med ett år.
I sina synpunkter på lagrådsremissen om en skolstart vid sex års ålder anger Lärarnas Riksförbund att förbundet delar stora delar av regeringens resonemang och hoppas att förslaget kan utgöra ett första steg på vägen till en tioårig grundskola. Enligt förbundet behöver bland annat den akuta lärarbristen lösas om ett nytt obligatoriskt grundskoleår ska införas. Effekterna av reformerna bör ges tid och följas noga.
Om man i ett senare skede skulle vilja omvandla förskoleklassen till en del av grundskolan underlättas det av att förskoleklassen då redan är en del av det obligatoriska skolväsendet i Sverige. En reform som ytterligare skulle stärka förskoleklassens pedagogiska uppdrag och elevers rätt till stöd är förslagen i propositionen Läsa , skriva , räkna - en åtgärdsgaranti , prop. 2017/18:18, som nu ska beredas i riksdagens utbildningsutskott.
Genom förslagen i propositionen Skolstart vid sex års ålder och med beaktande av i detta interpellationssvar nämnda reformer gör regeringen bedömningen att det huvudsakliga syftet med riksdagens tillkännagivanden om en tioårig grundskola är tillgodosett.
Gustav Fridolin (MP):
Jag vill tacka riksdagsledamoten för frågan. Precis som ledamoten redovisar gör regeringen inga asylprövningar - längre, ska tilläggas. Jag var en av dem som arbetade hårt för att få till denna ordning, som innebär att prövningar av ansökningar om uppehållstillstånd görs först i myndighet och därefter i oberoende domstolar.
Det betyder dock inte att regeringen inte har ansvar för att följa utvecklingen för personer som ansöker om uppehållstillstånd i Sverige. Regeringen har ansvar för lagstiftningen. Och regeringen har ansvar för att upprätthålla rättssäkerheten. Diskussionen i går som riksdagsledamoten beskriver, och som alla riksdagens partier deltog i, handlade just om vilken lagstiftning vi vill ha och om hur vi ska upprätthålla rättssäkerheten. Det var utifrån det en bra diskussion.
Gustav Fridolin (MP):
Jag tackar för frågan. Det är viktigt att sprida klok teknik för byggande. Att byggsektorn gör sitt i omställningen till ett hållbart samhälle är helt centralt, både för energianvändning och för resursförbrukning. Det handlar om såväl byggmaterial som - som frågeställaren är inne på - husens energiförbrukning. Det som gjorts i Alingsås är väldigt intressant att se. Frågor till mig ska dock vara av allmänpolitisk karaktär.
Jag kan därför inte gå in på till exempel lokalisering av ett centrum.
Gustav Fridolin (MP):
Tack, Daniel Riazat, för en väldigt viktig fråga! Trovärdigheten i det system som vi använder för sökande till högre studier bygger på att alla känner trygghet i att det är rättvist. Ja, det är viktigt att det finns olika vägar in i högre studier och att man på olika sätt kan visa att man är dedikerad och kommer att klara den svåra utbildning man nu står inför. Men ju fler olika vägar vi har, desto viktigare är det att alla kontrolleras på ett bra sätt.
Det är en av anledningarna till att regeringen har skärpt reglerna i fråga om fusk vid högskoleprovet och också försökt förbättra på ett sådant sätt att risken för upptäckt vid fusk på högskoleprovet blir större. Som jag får det redovisat för mig är detta någonting som får effekt - att det nu finns en påtaglig risk för den som fuskar att faktiskt åka dit för det. Så ska det vara.
Gustav Fridolin (MP):
Det ska självklart vara en ordning där man känner trygghet i att också de som söker till högre studier via högskoleprovet gör det rättvist och att provets resultat visar den kunskap de faktiskt har. Behövs det fler åtgärder är regeringen alltid beredd att titta på det. Det samlade arbetet för att hålla koll på alla de prov som görs genom utbildningssystemet är någonting som vi statsråd på Utbildningsdepartementet gör tillsammans.
Gustav Fridolin (MP):
Jag försökte titta upp och se henne. Tack så mycket för frågan, Tilde, och tack också till ledamoten för att hon framför den i kammaren! Betygssystemet, som ju infördes av den föregående regeringen, bygger på idén att du måste visa att du har nått kunskapskraven i alla de delar som ingår i ett ämne eller en kurs för att få ett visst resultat. Det finns en viss flexibilitet i det.
Genom ett uppdrag som vi gav till Skolverket har de också kommit med nya rekommendationer för att något öka den flexibiliteten, särskilt för elever med väldigt varierande kunskapsnivåer. Men själva grunden, att du måste visa att du kan det som kursen innehåller för att få ett visst betyg, tror jag att vi alla delar. Däremot får det inte vara en enda arbetsuppgift som avgör det.
Det får inte vara så att man tänker sig att du i en kurs eller i ett ämne ska kunna allt redan från början för att få de allra högsta betygen, utan det här är någonting som du ska ha möjlighet att pröva kontinuerligt under ämnet eller, för gymnasieskolans del, i din kurs.
Gustav Fridolin (MP):
Frågorna hänger faktiskt ihop mer än man kan tro. En av anledningarna till att betygssystemet på en hel del skolor blev missförstått - som att man skulle hacka sönder kurser och ämnen i moment så att man redan från början var tvungen att ha högst på allting för att kunna få de bästa resultaten - var ju att det genomfördes så snabbt. Den typen av väldigt snabba, stora förändringar i en sådan sak som betygssystemet är inte bra, och därför har vi sagt att vi nu låter betygssystemet ligga.
Vi ser om vi kan justera sådant som kanske inte landade helt väl, men vi gör inga stora förändringar i till exempel betygsålder, för det är inte bra att förändra så mycket och så snabbt.
Gustav Fridolin (MP):
Den typen av brott som Adam Marttinen beskriver måste utredas skyndsamt. Det finns inga ursäkter för något annat. Det har gjorts en stor förändring av den svenska polisen. Den förändringen har gjorts gemensamt av i stort sett alla riksdagens partier. Det var delvis därför att vi såg att uppdelningen i många olika myndigheter gjorde det svårt att utreda en del brott, inte minst den organiserade gängkriminaliteten.
Nu är det viktigt att den nya Polismyndigheten faktiskt visar att man kan leverera i form av fler uppklarade brott. Det kan gälla brott mot enskild, att göra det mycket svårare att vara kriminell och svårare för gängen att rekrytera unga människor. Där har de investeringar vi har gjort i polisen varit enormt viktiga. Jag konstaterar att det jobbar fler människor inom polisen än någonsin.
Gustav Fridolin (MP):
Inget statsråd har lagt skulden på polisen. Däremot är det självklart att när en så stor reform genomförs, som förändringen av polisen har inneburit, och som har haft sin grund i att polisen effektivare ska kunna kämpa mot organiserad kriminalitet som snabbt rör sig över länsgränser, och för den delen över landgränser, måste man hålla uppe trycket mot myndigheten så att effektiviteten inte går bakåt i samband med reformförändringen. Det har vi gjort.
Dessutom har vi tillfört stora ekonomiska resurser.