KBLab/rixvox huggingface dataset:
Julia Kronlid (SD):
Det vore bra om biståndsministern kunde gå igenom vår biståndsbudget lite mer grundligt. Då skulle hon ha funnit många av svaren där. Det är sant att vi föreslår en grundläggande ram på 0,75 procent. Men sedan har vi ju tillskott utöver det på 4 miljarder till flyktingar som inte ingår i de 0,75 procenten. Det väsentliga är ju hur mycket biståndspengar som vi satsar på internationell biståndsverksamhet inom utgiftsområde 7.
Där ligger vi 515 miljoner över regeringen. Vi gör inte dessa avräkningar. Vi gör avräkningar på 810 miljoner medan regeringen gör avräkningar på 8 miljarder. Där finns en del av pengarna som vi kan satsa på flyktingar. Sedan gör vi också vissa omprioriteringar inom biståndet, vilket jag har redogjort för tidigare. Vi vill avveckla reformsamarbetet med Östeuropa.
Vi vill omprioritera och satsa mindre pengar på demokratibistånd till institutioner. Vi vill hellre satsa på vatten och sanitet. Vi vill avveckla generellt budgetstöd. Vi vill avveckla biståndet till den palestinska myndigheten och dess institutioner eftersom pengarna riskerar att hamna i fel händer. Vi vill minska kärnstödet till vissa multilaterala organisationer utöver FN. Vi vill minska på de mindre utvecklingsbankerna.
Det finns väldigt många exempel i vår budget där vi redogör för hur vi vill omfördela biståndet. Men vi vill inte minska det bistånd som går direkt till fattiga och utsatta människor, till exempel vatten, sanitet, jordbruksutveckling. Där förstärker vi i stället biståndet. Det finns redogjort för i vår budget hur vi vill omfördela. Vi redogör exakt för hur vi vill fördela biståndet genom Sida och hur vi vill fördela biståndet genom UD. Det står tydligt och klart i vår budget.
Vi gör mycket mindre avräkningar, och vi har också en extrasatsning utöver de 0,75 procenten.
Julia Kronlid (SD):
Min fråga går till biståndsminister Isabella Lövin. Vi alla förstår och inser att regeringens nuvarande budget har spruckit. Om regeringen fortsätter med nuvarande politik väntas år 2016 mellan 100 000 och 170 000 asylsökande till Sverige. Om regeringen ska följa samma princip som förut vad gäller att ta från biståndet för att bekosta flyktingmottagning i Sverige riskerar biståndet att mer än halveras, vilket också har uttryckts av finansministern.
Detta kan ge katastrofala följder i det förebyggande arbetet och det humanitära biståndet och måste anses vara ett högst kontraproduktivt och kortsiktigt sätt att investera biståndspengar. Dessa förändringar kan få konsekvensen att situationen för flyktingar i krisens närområde försämras ännu mer och att ännu fler kommer att riskera sina liv för att ta sig till Europa. Anser biståndsministern att det är ett bra sätt att investera biståndspengar?
Julia Kronlid (SD):
Bara i Syriens närområde behöver UNHCR ca 40 miljarder kronor - knappt hälften är finansierat. Samtidigt beräknas kostnaderna för asylmottagning i Sverige för 2016 uppgå till 60 miljarder. Det är alltså mer än hela UNHCR:s behov för Syriens närområde. Även World Food Programme, för att ge flyktingar mat, är starkt underfinansierat. Därtill finns stora behov av att barn ska kunna gå i skolan.
Jag träffade i går generalsekreteraren för PGA, Parliamentarians for Global Action, som var mycket oroad över Sveriges agerande i fråga om biståndet. En halvering kan leda till en ond cirkel - sämre förutsättningar i drabbade länder med omnejd, fler flyktingar och ännu mindre bistånd. Migrationsverkets prognoser är ingen naturlag.
Har biståndsministern och regeringen någon plan på att bryta denna onda cirkel, eller ska den bara fortsätta tills 100 procent av biståndet läggs på migration?
Julia Kronlid (SD):
Min fråga riktar sig till närings- och innovationsminister Mikael Damberg som en allmänpolitisk fråga. I förra veckans session i Europarådets parlamentariska församling antogs en resolution gällande resande stridande i Syrien och Irak. Där antogs en text som jag själv var drivande för att få in och som vid omröstningen i plenum även fick stöd av minister Dambergs socialdemokratiska kollegor i församlingen.
Det handlar om att Europarådet inbjuder medlemsstaterna att upprätta avtal med tredjeländer för att få diplomatiska garantier och effektiva uppföljningsmekanismer med tredjeländer för att dessa ska ta emot sina egna medborgare som har dömts för allvarliga terrorbrott och utvisats från Europa. De ska också följa internationella konventioner om att inte bruka tortyr eller dödsstraff.
På vilket sätt kommer regeringen att verka för att sådana här garantier utformas så att vi kan värna Sveriges säkerhet och utvisa dömda terrorister utan verkställighetshinder?
Julia Kronlid (SD):
Min uppfattning är att propositionen handlar om att kriminalisera terrorism. Det välkomnar vi; det är jättebra. Men min fråga gällde att om någon väl dömts för terrorresa eller allvarliga terrorbrott ska denne kunna utvisas. Det är inte möjligt i dag utan att vi i så fall blir dömda i Europadomstolen, om det gäller ett land som inte följer internationella konventioner vad gäller dödsstraff och tortyr. Vi måste utforma avtal med diplomatiska garantier så att vi kan utvisa även till dessa länder.
Avser regeringen att konkret göra det?
Julia Kronlid (SD):
Revolutionär kommunistisk ungdom är en organisation som aktivt arbetar för att genom en väpnad kamp och ett blodbad mot alla dem som de kallar "icke-arbetare" störta demokratin i Sverige. Organisationens partiprogram är en illa dold förberedelse för att förvandla Sverige till Kambodja på 80-talet. På internationella kvinnodagen deltog SSU och Grön ungdom tillsammans med Revolutionär kommunistisk ungdom i gemensamma manifestationer runt om i landet.
I Stockholm stod RKU som medarrangör till demonstrationer på internationella kvinnodagen tillsammans med bland annat Grön ungdom, SSU, S-kvinnor, Vänsterpartiet och FI. Revolutionär kommunistisk ungdom har också själva beskrivit hur de ofta har ett bra samarbete med SSU och Grön ungdom. Det är sant att delar av SSU har tagit avstånd från Revolutionär kommunistisk ungdom, men delar av SSU är också klart positiva.
Hur tror statsministern att förtroendet för regeringens arbete mot terrorism och våldsbejakande extremism påverkas av att SSU öppet samarbetar med organisationer som klart tar ställning för just våldsbejakande extremism?
Julia Kronlid (SD):
Min fråga går till utrikesminister Margot Wallström. I veckan har det läckts delar av en underrättelserapport beställd av Europeiska kommissionen. Rapporten slår fast att visumfriheten för Turkiet innebär ett ökat terrorhot mot Europa. Enligt rapporten förbereder sig terrororganisationer och internationella brottssyndikat genom att på olika sätt komma över turkiska pass. Avtalet med Turkiet kommer att göra det mycket enkelt för turkiska IS-krigare som rest till Syrien att ta sig in i EU.
Terrorister från andra länder kan köpa turkiska id-handlingar och därefter flyga direkt till vilket EUland som helst och i värsta fall begå terrordåd. En tidigare chef för den brittiska militära underrättelsetjänsten har jämfört visumfriheten med att hälla bensin på öppen eld. Turkiet uppvisar dessutom allvarliga brister i respekten för demokrati och mänskliga rättigheter.
Varför stöder ni ett avtal som innebär så stora risker och där det mest troliga är att Turkiet kommer att missköta sin del av avtalet och sedan kräva ännu mer av EU?
Julia Kronlid (SD):
Jag tror inte att utrikesministern förstår allvaret i detta. De kriterier som EU sätter upp för Turkiet gör inget som helst för att förhindra risken för att personer som har varit IS-krigare i Syrien kan komma till Europa och begå terrordåd.
De kriterier som berör terrorism och de krav man ställer på Turkiet handlar om att liberalisera terrorlagstiftningen så att Turkiet inte ska missbruka den för att frihetsberöva journalister och regimkritiker. De gör absolut inget åt problemet.
Julia Kronlid (SD):
Teresa Carvalho lyfter problematiken rörande att bostadsbidraget har halkat efter under många år och inte följt med i löneutvecklingen. Hon lyfter också fram vissa förbättringar som regeringen har gjort. Det är bra att man har gjort dem, men trots detta riktar Riksrevisionen ändå kritik mot att bostadsbidraget halkar efter och urholkas och att det regelbundet skulle behöva följa löneutvecklingen och indexeras.
Nu ska bostadsbidraget utredas tillsammans med underhållsstödet där vi också har föreslagit en indexering för att det inte ska behöva halka efter för att sedan fattas något punktbeslut om när det halkat efter igen, då det innebär att många familjer hamnar i en utsatt situation och det dröjer alldeles för länge innan man beslutar om en höjning här i riksdagen.
Min fråga är: När nu bostadsbidraget ska utredas, kan vi förvänta oss att regeringen återkommer med ett förslag där det fortsättningsvis ska vara indexerat så att det regelbundet ska följa löneutvecklingen och inte halka efter och urholkas på det sätt som Riksrevisionen kritiserar?
Julia Kronlid (SD):
Anledningen till att vi reserverar oss är att vi inte har fått gehör för vår motion om att de här rekommendationerna ska genomföras skyndsamt, att det inte ska föregås av en alltför lång utredning och att vi särskilt vill att man ska komma med ett konkret förslag om att indexera bidraget. Det tycker vi inte är tydligt i svaret som vi har fått i betänkandet.
Om man inte gör det här kommer bidraget att fortsätta att halka efter. Även om man kan genomföra punkthöjningar kommer det att halka efter om detta inte görs regelbundet. Min fråga är igen om regeringen kan tänka sig att återkomma med ett förslag om att faktiskt indexera. Oavsett vad Riksrevisionen säger eller inte säger är min fråga till regeringen om det är ett förslag man kan tänka sig att återkomma med för att lösa den här problematiken.
Julia Kronlid (SD):
Som framgår av Teresa Carvalhos anförande vill Socialdemokraterna fortsatt lägga sig i och bestämma hur föräldrar planerar tiden för sina egna barn och hur dagarna i föräldraförsäkringen ska fördelas. Detta kan ställa till det ekonomiskt för familjer som inte får lägga upp livspusslet som de själva vill.
Jag skulle vilja fråga vad det är som gör att Socialdemokraterna inte kan ge förtroendet till föräldrarna att själva planera sin egen vardag. Jag har själv fått höra vittnesmål om att alternativet kan vara att låta barnet börja tidigare på förskolan än vad föräldrarna kanske vill och så brinner föräldradagarna inne. Man kan bli tvungen att sälja huset.
Ett annat alternativ skulle ju kunna vara att ni höjer nivån i föräldraförsäkringen så att den ekonomiska påverkan inte blir så beroende av vem som tar ut den. Ni kan också helt enkelt avskaffa den här tvångskvoteringen. Vad anser Teresa Carvalho vara ett bra alternativ?
Julia Kronlid (SD):
Vi har fortfarande en stor flexibilitet, men den flexibiliteten vill tydligen Socialdemokraterna inskränka ytterligare. Det tycker jag är beklagligt. Det rimliga vore i stället att förbättra ekonomin för föräldrar så att man i så fall ger en positiv uppmuntran till att dela lika. Det kan inte styras med tvång.
Jag vill komma in på ett annat ämne och fråga Teresa Carvalho och Socialdemokraterna hur det kommer sig att man satsar så stort på just barnbidraget om man nu vill gynna de mest utsatta familjerna. Jag har ingenting emot barnbidrag. Det är en bra reform, och det är bra att den finns. Men den ger inte ett tillräckligt starkt stöd och är inte tillräckligt inriktad på de mest utsatta.
Vårt förslag, där vi i stället vill satsa 1 miljard på bostadsbidraget, skulle ge en förälder som har 10 000 kronor i inkomst per månad 700 kronor mer i månaden att leva för jämfört med regeringens reform av barnbidraget.
Barnbidraget slår väldigt brett och gynnar även höginkomsttagare som kanske kan köpa sig den där extra utlandsresan eller en extra julklapp som de kanske inte behöver, medan de mest utsatta familjerna blir lidande av att inte få ett rejält förstärkt bostadsbidrag. Jag skulle därför vilja fråga hur det kommer sig att man satsar så stora pengar på en reform som inte träffar de mest utsatta familjerna tillräckligt bra. Det är ju dem vi borde ge mest stöd till.
Julia Kronlid (SD):
Jag vill börja med att säga att vi i Sverigedemokraterna i detta läge ställer oss bakom proposition 216 om åldersdifferentierat underhållsstöd och höjt grundavdrag för bidragsskyldiga. Jag yrkar bifall till socialförsäkringsutskottets förslag i betänkande nr 9. Givetvis instämmer även jag i vad tidigare talare har framfört här i dag.
Utgångspunkten måste självklart vara att föräldrar tar sitt ansvar och betalar underhållsbidraget utan att staten och Försäkringskassan ska behöva gå in som mellanhand och betala underhållsstöd. Här behöver mer göras, så som tidigare talare också har sagt, för att öka föräldrarnas ansvar. Det bästa vore givetvis om föräldrar kan komma överens om underhållsbidrag så att staten inte alls behöver gå in med underhållsstöd. Samtidigt måste barnens bästa vara utgångspunkten.
Barnet eller barnen i fråga ska inte komma i kläm och drabbas på grund av att ekonomin ibland inte räcker till hos den bidragsskyldiga eller att den bidragsskyldiga föräldern helt enkelt vägrar att betala. Med denna utgångspunkt är underhållsstödet viktigt, och det är bra att det finns.
Det är bra att det nu i och med ett ökat bidrag till dem som är över 15 år blir mer anpassat efter de behov som finns och de ökade behov som kan uppstå med ökad ålder. Vi är likt utskottet även positiva till regeringens förslag om höjt förbehållsbelopp för ungdomars egna inkomster innan underhållsstödet minskas, alltså det som ungdomar själva får tjäna i lön utan att nivån på underhållsstödet påverkas.
Liksom utskottet konstaterar vi också att förslaget enbart är en anpassning till den pris- och kostnadsutveckling som har skett sedan underhållsstödet infördes 1997. Givetvis får underhållsstödet inte utgöra ett hinder för att kunna delta på arbetsmarknaden på samma villkor som ungdomar utan underhållsstöd. Det är av stor vikt för ungdomar att de kan få möjlighet att utöka sin arbetstid utan att detta underhållsstöd påverkas.
Under den allmänna motionstiden har vi också lämnat in en motion med förslag om att se över hur detta system kan utformas så att underhållsstödet kan ses över årligen, hur nödvändiga höjningar kan göras och hur det också kan kopplas till faktisk inflation och följa prisutvecklingen så att det inte blir sådana eftersläpningar så som att vissa uppdateringar inte har gjorts sedan 1997.
Detta förslag kommer att behandlas i socialförsäkringsutskottet senare under hösten. Mot bakgrund av det har vi skrivit ett särskilt yttrande till detta betänkande, även om vi i dagsläget står bakom propositionen och förslaget i betänkandet.
Julia Kronlid (SD):
Tack för svaren, biståndsminister Isabella Lövin, även om jag inte är tillfreds med alla. Det var tydligt från biståndsministern, vilket jag uppskattar, att uppvigling till våld, spridning av antisemitism och belöning av terrorism är oacceptabelt. Bra, då är vi överens.
Då förväntar jag mig att regeringen fortsättningsvis kommer att agera när sådana saker uppdagas i organisationer som vi ger bistånd till och att Sveriges regering kommer att säga att utbetalningen av belöningar till terrorister måste upphöra, annars kommer biståndet att ställas in. Det förväntar jag mig. Vad är då vår strategi?
Vår strategi är givetvis att just ställa tydliga villkor och krav på biståndet.
Vår strategi kan också vara att stödja organisationer som verkar för fred och goda relationer mellan palestinier och judar där man på båda sidor verkar för samma mål - inte att stödja en teater där man hyllar terrorister som ställer ut bomber runt en kristen kyrka. Sådant ska vi inte stödja. Det ingår inte i Sverigedemokraternas strategi.
Själva konflikten är inte föremål för huvuddebatten i dag. Men där tycker jag att båda parter måste ges en chans att komma överens om en långsiktig lösning utan att vi andra, som inte är parter i konflikten, på förhand ska bestämma vilka gränser som ska gälla och så vidare.
I alla fall visar allt detta med önskvärd tydlighet att det är dags att regeringen sätter ned foten och att regeringen tydligt villkorar biståndet. Man ska också respektera grundläggande demokratiska principer och mänskliga rättigheter inom den palestinska myndigheten. Det är också en väldigt stor risk.
Julia Kronlid (SD):
Min fråga går till statsrådet och biståndsminister Isabella Lövin. Regeringen vill nu ge amnesti till 9 000 män utan skyddsskäl så att de får stanna i Sverige. Många av dem har ljugit om sin ålder och är inte alls barn. Samtidigt finns det miljontals barn på flykt runt om i världen. En stor del av dem har ingen möjlighet att alls gå skolan.
Inom Unicef talar man om a lost generation, en förlorad generation. Även situationen i södra Afrika är akut, och barn svälter på grund av resursbrist. Min fråga till biståndsministern är: Är det verkligen en rimlig prioritering att satsa 2,9 miljarder, som regeringen vill göra under två år, på ensamkommande män?
Dessa pengar skulle kunna hjälpa 10 miljoner flyktingbarn att få skolmaterial. Är det här verkligen en rimlig prioritering?
Julia Kronlid (SD):
Biståndsministern talar om att flyktingarna ska ha rätt att få en fristad. Jamen tänk om det inte handlar om flyktingar, utan om människor som saknar skyddsskäl? Vilka signaler ger det om människor som kommer till Sverige får stanna på felaktiga grunder och regeringen satsar stora pengar på det? Under två år satsas 2,9 miljarder. Samtidigt satsar man, enligt min mening, alldeles för lite pengar på flyktinghjälp inom biståndet. Sverigedemokraterna vill öronmärka 10 miljarder för flyktinghjälp i närområdet. Det gör inte regeringen.
Min fråga går till statsrådet Ibrahim Baylan. Den senaste veckan har det uppmärksammats att andelen personer som har fått sin sjukpenning indragen har ökat kraftigt. År 2014 var andelen 1,2 procent eller nästan 5 900 personer. I fjol hade siffran stigit till 5,8 procent eller nästan 26 600 personer.
Denna stora ökning, trots att lagen inte har ändrats, samt stora lokala variationer har lett till att Inspektionen för socialförsäkringen har ställt sig frågande till om detta verkligen är rättssäkert. Min fråga till statsrådet Ibrahim Baylan är: Kan det vara på det sättet att denna kraftiga och snabba ökning av antalet indragna sjukpenningar har sin bakgrund i regeringens behov av besparingar för att finansiera en mycket kostsam migration?
Julia Kronlid (SD):
Då undrar jag om statsrådet Ibrahim Baylan är medveten om att Magdalena Andersson, hans egen finansminister, vid en pressträff den 22 oktober 2015 sa: Vi måste arbeta med att fler länder tar emot asylsökande. Vi måste också dämpa kostnadsutvecklingen på andra områden, till exempel sjukskrivningar och assistansersättningen. Herr talman!
Går det att tolka detta på något annat sätt än att regeringen prioriterar att finansiera en kostsam migration framför en hållbar och rättssäker sjukförsäkring?
Julia Kronlid (SD):
Nooshi Dadgostar kommer med väldigt högtravande ord om hur M, KD och SD skulle ta pengar från de utsatta och ge pengar till de rika. Men har Nooshi läst budgeten och M:s och KD:s reservation? Det är ju exakt detsamma som övergångsregeringens förslag. Det är ju ingen skillnad i ramarna på utgiftsområde 10 mellan övergångsregeringens förslag och M:s och KD:s reservation - ingen!
Särskilt attackerar Nooshi Dadgostar Sverigedemokraterna. Har du läst våra siffror i budgeten, Nooshi Dadgostar? Vi satsar 4,475 miljarder på utgiftsområde 10. Är det att dränera detta utgiftsområde för de sjuka? På riktigt, Nooshi - snälla, läs budgeten!
Nooshi Dadgostar framför också en väldigt stor rädsla över Sverigedemokraternas möjliga inflytande över en framtida budget. Vilken är den värsta farhågan? Är det att sjukersättningen ska höjas med 300 kronor i månaden för de mest utsatta, eller är det kanske att taket i bostadstillägget ska höjas till 6 000 kronor?
Är det värsta att vi satsar 100 miljoner på rehabiliteringskedjan för att de med psykisk ohälsa ska få ett bättre bemötande? Är detta kanske det värsta förslag vi har? Eller är det att man ska få en snällare bedömning vid dag 180, så att färre ska behöva utförsäkras med orimliga bedömningar? Vilket av dessa förslag tycker du är det värsta förslaget från SD, som du är så fruktansvärd rädd för, Nooshi Dadgostar?
Julia Kronlid (SD):
I det ena anförandet vill Dadgostar framföra någon sorts stor rädsla för att SD skulle ha haft något inflytande över budgeten. Hon använder olika epitet och slänger dem såväl mot Moderaterna och Kristdemokraterna som mot Centern och Liberalerna. Nu står Nooshi Dadgostar och säger att SD inte har någon betydelse och att vi inte har något inflytande alls. Nu tror jag att Dadgostar får ta och bestämma sig.
Oavsett detta är det så att jag har fått förtroende från 1,1 miljoner väljare att driva sverigedemokratisk politik. Självklart skriver vi också vår egen budget och framför den politik som vi vill framföra. Det är i alla fall mer än vad Vänsterpartiet har gjort. Ni har ju inte ens lagt fram en egen budget. Ni har ju inte ens en egen politik på detta område. Jag ser det som ett ansvar: När väljarna har röstat in mig för Sverigedemokraterna vill jag föra vår politik.
När detta inte gick igenom - när andra inte röstade på vår budget - valde vi det alternativ där vi ansåg att helheten var bäst. Då ansåg vi att Moderaternas och Kristdemokraternas budget var bättre än övergångsregeringens budget.
Julia Kronlid (SD):
Jag vill fråga varför Vänsterpartiet och Nooshi Dadgostar ytterligare vill försvåra för familjer att själva forma sin egen vardag. Varje barn är unikt. Varje barns behov kan vara unikt, till exempel hur länge man behöver amma eller vilken omsorg som passar barnet bäst. Varje familjs ekonomiska situation kan också vara mycket unik.
Just en kvotering kan ställa till det ekonomiskt för en familj. Vi tycker att varje familj själv måste kunna avgöra hur den vill fördela dagarna. Jag tror att både kvinnor och män är fullt kapabla att fatta medvetna beslut. Även om det långsiktigt kanske ger konsekvenser ekonomiskt måste väl ändå föräldrarna vara så pass vuxna att de kan fatta dessa beslut själva.
Varför ska politiker i Vänsterpartiet, Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Liberalerna bestämma hur föräldrarna fördelar sina dagar och inte föräldrarna själva?
Julia Kronlid (SD):
Givetvis är vi överens om att vi ska förändra lönestrukturen. Kvinnor och män ska få lika lön för samma arbete. Där är vi helt överens. Men jag tycker inte att just att tvångskvotera, att vi politiker ska bestämma hur familjerna bäst fördelar föräldradagarna, är den bästa vägen att gå.
Ska vi göra någonting i det här avseendet är det kanske att stärka föräldraförsäkringen, att göra de ekonomiska förlusterna när man är hemma så små som möjligt, och att se över hur konsekvenserna kan bli så små som möjligt för pensionen. Det finns andra sätt att titta på det här än att just lägga sig i hur familjerna själva fördelar föräldraförsäkringen.
Jag tycker att till skillnad från andra former av bidrag som sjukpenning och sjukersättning måste vi här ha barnet i fokus, och vi måste också kunna se till familjen som en helhet. Det tycker jag är en skillnad mellan det här bidraget och andra bidrag.
Det lät lite grann i Nooshi Dadgostars anförande som att vi skulle vilja tvinga kvinnor att vara hemma om vi inte har kvotering av föräldraförsäkringen, men det är snarare tvärtom. Vi vill öka friheten. En kvinna som är egenföretagare har kanske väldigt svårt att vara hemma men kan lösa det tillsammans med sin man och olika flexibla lösningar så att hon kan återgå till arbetet ännu tidigare.
Vi vill göra det ännu mer flexibelt både för mannen och för kvinnan. Men den här 90-dagarskvoteringen försvårar för det. Det är fortfarande fullt möjligt för kvinnor att återgå i arbetslivet när de vill. Vi vill inte försvåra det, utan vi vill göra det ännu mer flexibelt. Det är Vänsterpartiet som vill göra det ännu mer oflexibelt.