Maria Malmer Stenergard (M):
Det stämmer naturligtvis att vi har lagt den motionen. Det jag påtalade i mitt förra inlägg var att vi efterfrågade strategin för överskuldsättning. I den är snabblånen en del - men bara en liten del. Här väljer regeringen att påstå att man tar krafttag mot snabblånen och därmed mot överskuldsättning, medan jag försöker visa att det är en oerhört mycket större fråga, där det är viktigt att man tar hela greppet, inte bara över snabblånen.
Dessutom tror jag att man ska vara lite försiktig och avvakta hur de tidigare reglerna slår igenom innan man föreslår nya förändringar. Den utredning som regeringen har tillsatt syftar inte enbart till att utvärdera de tidigare reglerna, utan regeringen har redan på förhand slagit fast att de inte räcker utan att regeringen vill ha helt nya verktyg. Det tycker jag är att skynda alltför hastigt och att bortse från betydligt viktigare delar, om man ser till hela överskuldsättningsproblematiken.
Jag frågade även ministern om den statistik som regeringen hänvisar till när det gäller snabblån. Jag kan konstatera att man från regeringens sida inte har tillgång till annan statistik än den jag har lyckats få tag på. Det kanske är lite olyckligt, om vi ska prata om den här frågan med rätt förutsättningar. Det är inte lätt att dra några slutsatser. Sett över en längre tid har snabblånen, som ministern säger, ökat kraftigt.
Men året innan beloppsgränserna för snabblån ändrades i statistiken, vilket var förra året, kan vi se en nedgång av obetalda snabblån från 2012 till 2013. Det hade varit intressant och klokt, tror jag, att avvakta och se hur statistiken ser ut efter de regelförändringar som Alliansen nyligen genomförde, det vill säga utvärdera innan man drar slutsatser som man rimligtvis inte har underlag för.
Som jag har varit inne på förut: Framför allt måste man ta sig an de verkliga utmaningarna. Det känns som om regeringen lite grann duckar för det och riktar in sig på det som kanske får medial uppmärksamhet. Man mäktar inte riktigt med att se till den stora problembilden. Förstå mig rätt: Oseriösa kreditgivare ska alltid bemötas med tuffa tag - där är vi helt överens. Fakta är, precis som Morgan Johansson var inne på, att obetalda snabblån som förra året ledde till ansökan om betalningsföreläggande var 56 000.
Då ska vi komma ihåg att det handlar om ansökan om betalningsföreläggande. De kan inte drivas in - det är inte en fastslagen skuld. De ansökningar som ledde till utslag i mål om betalningsföreläggande var hälften, det vill säga knappt 30 000. Som en liten jämförelse kan man titta på hur många skulder som staten lämnade in för indrivning mot enskilda under samma år. Det var 1 1⁄2 miljon.
Och staten gör inga kreditprövningar alls. Folk tittar på tv på kredit från staten. De studerar på kredit från staten. Jag säger inte att de inte ska kunna göra det. Men det är viktigt att få lite perspektiv. Det är 1 1⁄2 miljon obetalda skulder till staten mot 30 000 obetalda snabblån. Mot den bakgrunden vill jag fråga ministern: Vad gör ministern för att staten som borgenär ska ta större ansvar för överskuldsättning?
Vilken anser ministern är den viktigaste uppgiften att ta sig an politiskt för att motverka överskuldsättning?