Tomas Eneroth (S):
Jag hoppas verkligen inte att det är en politisk skiljefråga. Jag tror att alla vill att vårt järnvägssystem ska användas på det bästa och mest effektiva sättet. Däremot handlar interpellationen i huvudsak om hur vi ska ändra och följa upp kollektivtrafiklagen. Det är en lite annan fråga. I Regeringskansliet jobbar vi nu med godsstrategin, som ska kunna presenteras samtidigt som den nationella planen. Vi tittar just på förutsättningarna att utveckla godstrafiken på ett bättre sätt.
Det finns möjlighet att optimera flödena och att använda befintlig kapacitet på ett mycket mer effektivt sätt. Den digitalisering som pågår innebär ökade möjligheter att kontrollera godsflödena. Och jag driver själv starkt att jag vill se en utveckling där vi ska koppla ihop en ökad godsmängd med sjöfartens utmaningar, inte minst av klimatskäl. Det finns goda möjligheter att göra det.
Det är dock bara att erkänna att den stora utmaningen består i att det är för trångt på spåren, vare sig man kör nattetid eller dagtid, eftersom det har varit underinvesterat under lång tid. Vi har nu 100 miljarder mer än i den förra nationella planen att investera i underhåll men också i nya spår.
Om vi ska få ökad möjlighet att använda den spårbundna godstrafiken tror jag att det är nödvändigt med nyinvesteringar, i anslutning till befintliga järnvägsspår men också i nya stambanor för höghastighetståg. Det kommer i sig att få stor effekt för förutsättningarna för godset på till exempel Södra stambanan. Det är precis den processen som pågår nu, i hela Sverige.
Alla som är djupt engagerade i både den nationella planen och godsstrategin ser ljust på en framtid där vi börjar styra upp vilka prioriterade godsflöden vi ska ha och hur vi ska se till att samordna de investeringar samhället gör. I regioner talar man tillsammans med handelskamrar och andra intressenter ihop sig för att ge regeringen sina signaler om vilka de viktigaste investeringarna är. Den processen pågår. Häromdagen hade jag ett möte med Stockholms Handelskammare.
Det fanns ett stort engagemang och intresse för att lyfta upp synpunkter och tala om regeringens viktigaste prioriteringar. Att ställa om det svenska infrastruktursystemet är inom räckhåll, för att det ska bli mer klimatsmart, för att vi ska stärka konkurrensförmågan och inte minst för att kunna implementera ny teknik.
Det finns fantastiska möjligheter inom räckhåll, både när det gäller att effektivisera och när det gäller att öka användningsområdet med optimering på godssidan genom att implementera ny teknik. Nu har det handlat mycket om järnväg. Men vi kan se motsvarande utveckling på vägsidan, inte minst med elvägar. I den meningen pågår ett intensivt utvecklingsarbete. Jag är osäker på om det innebär att vi behöver göra förändringar i kollektivtrafiklagen.
De nödvändiga förändringarna ska vi naturligtvis göra. Men i huvudsak har det i närtid handlat om järnvägssidan, och den propositionen ligger redan på riksdagens bord. När det gäller ansvarsförhållandena ser jag ingen annan väg än att det viktigaste är att de regionala aktörerna, som har ansvaret för kollektivtrafiken regionalt, ska avgöra driftsformer och upphandlingsmodeller för detta.
Jag är beredd att lyssna om det skulle finnas andra viktiga utmaningar därutöver som riksdagen, eller för den delen ett enigt trafikutskott, eller olika regioner påtalar. Men just nu uppfattar jag att den största diskussionen och det högsta önskemålet i huvudsak handlar om att återställa funktionaliteten och satsa på underhåll, om att bygga mer kapacitet så att vi kan använda järnvägen mer.
Därför arbetar vi med att hitta bra förslag och prioriteringar i den nationella planen. Men vi arbetar också med att se på utökade finansieringsmöjligheter för mer infrastruktur.