Johanna Jönsson (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Världen förändras just nu väldigt fort. Globaliseringen och digitaliseringen innebär att vi står mitt i en helt ny verklighet, och det enda vi vet är att vi inte har en aning om hur ens den närmaste framtiden kommer att se ut. Vi kan bara gissa. En sådan gissning, som väl ändå får sägas vara rätt välgrundad, är att väldigt många av de system vi har på plats i dag kommer att behöva förändras i grunden.
Och det måste gå fort, för redan i dag ser vi hur det nya fastnar i det gamla. Fantastiska saker som crowd funding, nätbaserade universitet, förarlösa bilar, digitala valutor, ja, till och med något så simpelt som food trucks är alla fenomen som utmanar rådande system och därför motarbetas på olika sätt. Det här ställer helt nya krav på politiken.
Den som är van vid att politiken styr utvecklingen kommer att behöva inse att vi politiker nu har mindre makt än någonsin. Visst kan vi försvåra, fördyra och fördröja, men vi kommer inte att kunna stoppa utvecklingen. I stället borde vi förenkla det hela genom att plocka bort så många hinder som möjligt. Det här gäller såklart även globaliseringen. Vi driver företag, pluggar, jobbar och kommunicerar över de påhittade nationsgränserna.
Snart är var femte person som bor i Sverige född utomlands, och förra året flyttade fler än 50 000 personer härifrån för att bosätta sig någon annanstans. På samma sätt som vi tidigare flyttat mellan olika städer inom ett land flyttar vi nu mellan städer i olika länder. Personligen tycker jag att det är helt fantastiskt att få vara med om allt det här. Möjligheterna är oändliga. Tänk bara på allt som har hänt de senaste tio åren, och föreställ er vad vi har att vänta oss!
Men det innebär också stora påfrestningar för väldigt många människor, inte minst dem som av olika anledningar inte riktigt hängt med i utvecklingen. Det gör mig ganska orolig, för om vi inte lyckas integrera de här människorna på ett bra sätt kommer vi antagligen att få se ökande ohälsa, både fysisk och psykisk, men också allt våldsammare reaktioner. Många kommer inte att bara lugnt anpassa sig till de nya förutsättningarna.
De kommer att göra allt de kan för att kämpa mot utvecklingen och krampaktigt hålla fast vid sådant som får dem att känna sig trygga, oavsett om det är fanatisk religionsutövning, någon luddig svenskhet eller förtryckande könsnormer som de tror är räddningen. Det här är en grupp som borde få betydligt större utrymme när vi diskuterar integration framöver.
Men i dag är vi ju, precis som Hanif sa, här för att prata om det utgiftsområde i budgeten som handlar om integrationen och etableringen av utrikes födda. Här finns det också saker att göra. Vi behöver såklart motverka det långsiktiga utanförskapet, som slår hårt mot många utrikes födda. Men det mest akuta på just det här utgiftsområdet är att snabbt se till att alla de människor som nu kommer till Sverige och söker skydd får en bra start.
Att under lång tid sitta sysslolös på ett trångt asylboende är såklart förödande för en människas drivkrafter. Och med ett ökande antal asylsökande ökar nu även handläggningstiderna rejält. Vi måste därför ställa högre krav i upphandlingarna så att det blir lättare att läsa svenska och validera sina kunskaper under tiden som asylsökande. Det ska såklart också bli lättare att jobba. Men vi måste även se till att den som fått uppehållstillstånd snabbt får en kommunplacering och på så vis kan komma igång med att bygga sin vardag.
Vi behöver stötta kommunerna så att de kan ta emot fler. Det allra viktigaste här är, som har sagts tidigare, att byggandet kommer igång på allvar. På kort sikt behöver vi göra det enklare att bygga små, tillfälliga modullägenheter. På så vis kan ingen kommun längre skylla sitt låga mottagande på bostadsbristen, och det är viktigt. Vi tar några steg i den här budgeten för att få igång byggandet, och det är bra. Men det är inte tillräckligt.
Vi gör även en del justeringar som är tänkta att göra det lättare att lära sig svenska samtidigt som man gör praktik, jobbar eller startar företag. Det är för att människor så fort som möjligt ska komma ut på en arbetsplats i stället för att stängas in i ett sfi-klassrum under alltför lång tid. Dessutom avsätter vi resurser för att korta handläggningstiderna för den som behöver få sin utbildning eller sin yrkeskunskap validerad. På vissa håll i landet fungerar det här redan ganska bra, men det finns alldeles för stora variationer.
Så är det lite överlag på det här området - det är stora variationer över landet i hur mottagandet av nyanlända ser ut. Här är det viktigt att samverkan mellan olika aktörer förstärks och att idéutbytet blir bättre. Det kan låta som klyschor - man säger ju ofta just det här - men det är enormt viktigt. Just nu pågår till exempel ett framgångsrikt projekt i Jämtland med integrationskoordinatorer, anställda av kommunerna men finansierade av Arbetsförmedlingen.
Det finns många andra exempel på bra projekt som behöver spridas och i vissa fall permanentas. Detsamma gäller de ideella krafterna, som gör ett jättejobb med integrationen. Utan dem skulle det aldrig gå, och deras förutsättningar behöver vara så goda som möjligt. Jag skulle nog säga att det allra viktigaste just nu är att fler människor involverar sig i att välkomna alla nyanlända och öppna sina nätverk för dem. På så vis kan vi både motverka fördomar och hjälpa folk in på arbetsmarknaden.
Jag har som jag har sagt tidigare en lång lista över små och stora förändringar som behöver göras. Våra trasiga system får inte längre stå i vägen för människors drivkrafter. Det behöver bli lättare att starta och driva företag och att anställa. Den som vill jobba ska aldrig hindras från att göra det. Men med en överbelastad arbetsförmedling ser det tyvärr inte särskilt ljust ut. För någon vecka sedan var generaldirektören hos oss i utskottet och berättade att de som jobbar med nyanlända nu är uppe i 60 sökande per förmedlare. Prognosen är att man snart når 90.
När etableringsreformen genomfördes 2010 var det tänkt att vara 30. Det här skapar såklart problem, inte bara för de jobbsökande, som inte får tillräckligt med stöd, utan även för alla hårt arbetande förmedlare som inte ges förutsättningar att göra ett bra jobb. Det visar sig också i att etableringsplanerna inte fylls med relevant och individanpassat innehåll. Här behövs det radikal förändring, och där har vi några förslag. Men när vi pratar om integration måste vi komma ihåg att det inte bara handlar om hur vi politiker bygger systemen.
Det handlar också i allra högsta grad om attityder. Här tycker jag att vi behöver fundera mer på hur vi ska kunna stötta ute i kommunerna, kanske allra mest på små orter, så att man hinner med det som behöver göras för att lugna den oro som väcks när saker snabbt förändras.