KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt-Anders Johansson (M):
När jag växte upp fick jag lära mig att om man får en rimlig fråga är det också rimligt att försöka svara på den. Att uppenbart undvika att svara på sådana frågor uppfattas som både ohyfsat och - inte minst - obildat. Så är det åtminstone i våra trakter, men vi kanske är lite unika i Västbo i Jönköpings län.
I sådana här sammanhang skapar det dessutom ett politikerförakt hos dem som betraktar ett skådespel där raka frågor ställs men inga svar ges. Finansministern ger verkligen ordet "arrogans" ett innehåll, och jag beklagar det. Jag kräver inte respekt för mig själv, vilket naturligtvis vore för mycket begärt.
Men möjligen kunde finansministern visa någon respekt för Sveriges riksdag. Talmannen representerar svenska folket, och jag tror att de också tycker att ett svar borde lämnas. Jag ska ge finansministern en förnyad möjlighet att svara både hyfsat och redigt. Jag utgår från att kunskapen finns.
Är EU-avgifterna dubbelredovisade i utgiftstaket? Varför har Sveriges bönder valts ut till att svara för budgetregleringen?
Bengt-Anders Johansson (M):
Tack, jordbruksministern, för svaret även om jag inte är riktigt förtjust i innehållet. Det är ju sällan jag är tillfyllest nöjd i de här sammanhangen, och det vore väl konstigt annars. Jag vill ändå erinra om att när vi satt och arbetade i den så kallade kontaktgruppen inför genomförandet i Sverige var vi alla överens om att allt inte går att beräkna.
Jag vet också att det myntades ett uttryck: "The devils are in the details." Då skulle man möjligen kunna säga att det här är en detalj, men det är det knappast. Detta är en ganska stor del, åtminstone för de brukare som nu drabbas. Vi sade också att det måste finnas utrymme för att kunna hantera snedsitsar, att ha en beredskap för det som dyker upp efterhand, för allt går inte att beräkna.
Jag konstaterar att jordbruksministern nu, en och en halv månad före ikraftträdandet, faktiskt står här utan något svar. Den sista meningen i interpellationssvaret är i mina ögon sällsynt tydlig: "Jag är givetvis öppen för en fortsatt dialog och beredd att pröva alla kreativa förslag som skulle kunna lösa de aktuella företagens problem." Man har alltså ingen lösning. Man står alltså naken inför det här.
Ändå har man hela utredningskapaciteten bakom sig, både på Jordbruksverket och på Jordbruksdepartementet. Det tycker jag är anmärkningsvärt. De här två olika modellerna var, tycker jag, lite grann som att välja mellan pest och kolera. Hade vi antagit den ena modellen hade det fått avsevärda negativa effekter. Hade vi antagit den andra hade det likaså fått negativa effekter. Därför fanns det en ambition att ta det bästa av de två negativa förslagen.
Då vill jag ändå erinra om att det fanns ett förspel till hela MTR, nämligen när diskussionen om MTR kom upp. Om jag inte missminner mig var det våren 2003 som det här diskuterades.
Från moderat håll framhöll vi väldigt tydligt då att vi skulle avvakta med införandet och inte påbörja MTR förrän efter Agenda 2000 hade kommit till slutet, det vill säga i slutet av 2006. Vi var mycket tydliga på den punkten. Vi sade absolut nej till renationalisering. Vi efterlyste långsiktighet. Nu ska detta revideras redan 2009 igen.
Vi sade att det var bättre med en gradvis sänkning av stöden med de regler som fanns. Då hade vi sluppit ställa grupp mot grupp. Vi hade sluppit en överföring inom landet och mellan olika brukare, markägare etcetera.
Då är min fråga: Vad gjorde egentligen jordbruksministern inför dessa förhandlingar för att inte just den här situationen skulle uppstå, nämligen med det Fischlerska förslaget som sedan låg framme? Det var ju en permanentning för väldigt lång tid framåt. Vad gjorde den svenska regeringen inför detta? Det var egentligen där det hela började. Det vore intressant att få jordbruksministerns svar på vad man egentligen gjorde.
Vi var ändå oerhört tydliga i fråga om MTR: Det måste finnas utrymme för att kunna hantera snedsitsar.
Bengt-Anders Johansson (M):
Vi hörde i jordbruksministerns senaste inlägg att man varit väldigt framgångsrik och att man jobbat väldigt hårt med MTR. Det skulle då vara intressant att höra om jordbruksministern kan nämna ett enda avtryck i regelverket när det gäller MTR som har signaturen svenskt hemvist. Det skulle alltså vara intressant att få reda på det.
Beträffande den aktuella situationen vill jag fråga: Kan vi som hade förtroendet att få finnas med i referensgruppen nu lita på den mycket tydliga utsagan om att snedsitsarna måste kunna hanteras? Kan vi lita på att regeringen och jordbruksministern lever upp till den samfällda uppfattningen?
Det var ju en sjupartisynpunkt att så skulle ske. Kan vi alltså nu lita på att regeringen och jordbruksministern effektuerar detta?
Bengt-Anders Johansson (M):
Tack för ett försök till ett svar. Okej, ett svar är det, men det är inte speciellt nöjaktigt. Jag ska strax beskriva varför. Ministern har återigen, påstår jag, försökt att tala runt och inte lämna något konkret svar. Bakgrunden är att vi har en näring med hjortuppfödning med ca 370 hägn i landet.
Det är ungefär 5 800 djur som årligen slaktas. Vi talar om 230 ton kött. Jag påstår att detta är en av de bästa köttsorterna vi möjligen kan få på marknaden eftersom det har låg fetthalt och hög proteinhalt. Kontrollen har hitintills varit alldeles utmärkt. Mig veterligt har det inte varit några som helst bekymmer. Inom näringen vill man ha den kontroll som nu finns.
Det är inte kontrollen som sådan man slår ifrån sig. Det är en typisk småskalig verksamhet. Sedan kom den gemensamma EU-lagstiftningen, som man absolut inte motsätter sig. Det handlar snarare om det sätt Sverige nu väljer att hantera situationen på. Det är där kritiken kommer in. Statens livsmedelsverk, precis som jordbruksministern har omtalat, gick ut med en remiss.
Det märkliga - notera nu det jordbruksministern - är att den största sammanslutningen för hjorthägnen inte fick möjlighet att svara på remissen eftersom man inte fick den, vilket är anmärkningsvärt. Man försökte då med egna kontakter i både augusti, september och oktober att få till stånd ett möte med Livsmedelsverket. Det kunde man inte få förrän i början av november.
Då kunde man inte heller lämna besked på vilket sätt man skulle kunna hantera hjorthägn, hägnade hjortar, och viltbesiktning av dem. Hittills har man kunnat tillkalla en lokal distriktsveterinär som har haft kompetens för viltköttsbesiktning, och man har då fått en viltköttsstämpel som visar att köttet är kontrollerat. Det har fungerat alldeles utmärkt.
Det finns fyra godkända viltslaktsanläggningar i landet. Ska man skapa en egen anläggning kostar det ungefär 200 000 kr. Det är precis vad jordbruksministern säger i sitt svar. Det kostar 200 000 kr. Det skulle innebära att det måste läggas på ungefär 40 kr på priset på köttet från uppfödarnas sida för att bli av med det - om också den kapitalkostnaden ska läggas till. Det är fullständigt orimligt.
Jag ställde en fråga till jordbruksministern i november, och jag fick ett svar den 30 november. Då var det fyra veckor kvar innan lagstiftningen skulle träda i kraft. Jordbruksministern hänvisade till att beslut inte var fattat om på vilket sätt anpassningen till svenska regler skulle göras. Märk väl: fyra veckor kvar. Sedan ville jordbruksministern inte lägga sig i den pågående processen.
Har det fattats beslut om hur den nya lagstiftningen ska implementeras i Sverige, jordbruksministern? Är det klart? Det framgick definitivt inte av svaret.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag ska citera en mening i det frågesvar som jag fick den 30 november. Där säger jordbruksministern följande: "Eftersom småskalig livsmedelsverksamhet är en viktig del i en hållbar utveckling av vår landsbygd ligger den mig varmt om hjärtat och det är därför angeläget att underlätta denna verksamhet."
Då hade man alltså inte fattat något beslut, som jag sade tidigare. Nu är det tre veckor sedan pågående lagstiftning började gälla. I det interpellationssvar som jag har fått upprepar jordbruksministern detta, som vi har hört här: "Min grundinställning är att reglerna ska vara så generösa och flexibla som möjligt så att de inte försvårar för verksamhetsutövarna."
Jordbruksministern säger alltså "inte försvårar för verksamhetsutövarna". Men det är exakt det som den svenska tillämpningen gör. Man har inte lämnat något tydligt svar. Nu fick vi helt plötsligt se en karta, som uppenbarligen inte är känd för någon annan än jordbruksministern. Enligt uppgift är det i så fall temporära tillstånd som har lämnats.
Det har jag inhämtat via hörsägen, men det är inte klart utsagt att de skulle vara godkända. Vad som händer här framöver vet vi inte. Uppenbarligen tänker inte jordbruksministern vidta några åtgärder, eftersom hon tycker att det är bra som det är.
Man är då beredd att öka kostnaderna för den här hanteringen, som gör att detta kött inte kommer att kunna försäljas i samma utsträckning som tidigare. Det har ingen som helst grund i att detta kött på något sätt skulle ha varit farligt, eftersom kontrollen redan har funnits. Kontrollen har redan funnits fast på ett annorlunda sätt. Jag upprepar: Man motsätter sig inte kontrollen.
Det är formen för den nya kontrollen som jordbruksministern inte har förmågan att hantera och implementera på ett för näringen godtagbart sätt. I det här fallet talar jordbruksministern bara om konsumenterna och väldigt lite om näringen som sådan. Därför vill jag uppmana jordbruksministern att återgå till den tidigare ordningen. Den fungerade ju.
Återigen: Kan jordbruksministern påvisa att någon har insjuknat på grund av att man har ätit hjortkött som har gått igenom den traditionella och hittillsvarande kontrollen? Varför använder man inte ett nationellt undantag i det här sammanhanget? Jag är helt övertygad om att det finns lösningar.
Andra länder lyckas i regel, men Sverige ska alltid följa allting till varje kommatecken. Nu är det alltså tre veckor sedan den här lagen trädde i kraft, och jordbruksministern är uppenbarligen nöjd. Jag kan säga att det är inte näringen.
Man är inte nöjd därför att detta äventyrar väldigt många av dessa hägn.
Man motsätter sig alltså inte att besiktning ska ske, utan man bara konstaterar att ett antal hägn nu helt i onödan kommer att slås ut av kostnadsskäl, därför att regeringen inte har varit beredd att ta till sig och vidta åtgärder som gör att det här hade gått smidigt. Det hade kunnat gå, men nu är man mitt uppe i slakten. Det är alltså fem över tolv.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jordbruksministern sade precis nu att man inte får medverka till någonting som ökar riskerna. Det innebär att den hittillsvarande kontrollen skulle öka riskerna för den här typen av verksamhet. Det innebär att jordbruksministern har suttit helt overksam tidigare och riskerat konsumenternas hälsa genom att inte vidta åtgärder innan. Det är också anmärkningsvärt.
Jag påstår att den hittillsvarande kontrollen har varit tillfyllest, för vi kan inte uppvisa att det har varit några problem. Det problem som nu uppstår är alltså, enligt helt nya uppgifter för mig och uppenbarligen också för näringen, att det finns ett antal anläggningar. Det innebär att varje djurkropp måste lastas, förmodligen på ett speciellt sätt, och köras kyld till de här anläggningarna. Vem ska betala merkostnaden?
Jo, den merkostnaden kommer att slås ut på konsumenterna. Konsumenterna kommer inte att välja hjortkött därför att det blir för dyrt, och då kommer ett antal anläggningar att slås ut. Det här är enkel matematik, men Sveriges jordbruksminister väljer att vara konsumentminister. Hon väljer också att stillatigande åse att ett antal anläggningar nu kommer att slås ut. Det är ett glesbygdsproblem, vilket bekymrar mig oerhört mycket.
Detta görs alltså mot en näring som verkligen bryr sig och som har tagit egna initiativ när det gäller just tuberkuloskontrollen. Jag ställer mig avslutningsvis frågan: Är detta flexibilitet och generositet, som jordbruksministern påstår att hon står för? Är detta glesbygdspolitik? Är detta omställning till ny verksamhet?
Nej, byråkraterna vinner över Socialdemokraterna och över sunt förnuft. Och det är djupt beklagligt för en hel näring.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det är ledsamt att behöva säga det till jordbruksministern, men det finns en utvecklad misstro mot förmågan att fatta beslut. Nu hänvisar jordbruksministern till att det är en kort utredningstid. Men vad hjälper det om inte jordbruksministern vill fatta beslut på underlag som kommer fram? Det är ju detta som är problemet. Det fanns ett färdigt förslag till § 28 redan 1999. Det är sju år sedan.
Och först nu kommer jordbruksministern med ett förslag - först nu, sju år efteråt. Och när det väl kommer är det en halvmesyr. Så det är inte utredningen det är fel på. Det är jordbruksministern. § 28 som vi nu diskuterar - den gäller i dag och åtminstone ett par månader till - innebär att det först är vid upprepat anfall som man får ingripa.
Man ska alltså avvakta tills rovdjuret har tuggat en gång och gått ifrån och sedan gjort en förnyad attack. Då får man ingripa. Detta är otillständigt. För närvarande har vi, som har nämnts här tidigare, en samvetsgrann landsmedborgare, Stig Engdahl, som nu har dömts till sex månaders fängelse för att han har handlat i enlighet med sunt förnuft. Han har försökt avvärja ett angrepp på sina får.
Det är den politik som jordbruksministern står för. Det som nu kommer att gälla enligt det beslut som regeringen har fattat i § 28 från den 1 mars, är att man enbart får skydda hägnade djur. Sedan ska man utreda fäboddjur och hundar, säger man. Då kan jag ställa en fråga.
Jag fick ju inte svar på min fråga om avlysningsjakten, men jag hoppas att jordbruksministern återkommer till den. När är den här utredningen klar, när det gäller fäboddjur och hundar? Eller tänker jordbruksministern strunta i medborgarna igen? Det här är alltså fredlösa djur. Det handlar om fäboddjuren. Det handlar om löskomna hästar, kor, får och getter som kanske har blivit skrämda av ett rovdjur.
De är alltså fortfarande fredlösa. Det gäller också hundar och katter.
Det som är mest illavarslande, tycker jag, är att bakom det här resonemanget från jordbruksministern, och framför allt handlandet eller bristen på handlande, tolkar jag det som att det finns en djupt utvecklad misstro mot landsbygdsbefolkningen och mot 300 000 kvinnor och män i det här landet som ägnar sig åt jakt.
Det är de som presumtivt skulle kunna ingripa. Det är den udden jordbruksministern riktar mot 300 000 svenska medborgare som har samhällets förtroende att inneha vapen. Men de har inte jordbruksministerns förtroende att kunna hantera detta på ett sunt sätt.
Där ligger udden och misstron i den här frågan. Jag upprepar nu min fråga, som jag absolut vill ha svar på: Kommer jordbruksministern att medverka till att vi kommer att kunna få en avlysningsjakt under tiden som utredningen pågår?
Eller ska vi med ledning av erfarenheterna från § 28 behöva vänta sju år efter det att utredningen är färdig? Det skulle alltså vara 2014. Svara nu, jordbruksministern, på en tydlig och enkel fråga!
Bengt-Anders Johansson (M):
Alla har kunnat notera att jordbruksministern inte har lämnat något svar när det gäller avlysningsjakten i avvaktan på utredningen och en eventuell förändring i lagstiftningen. Vi har inte heller fått svar på frågan: När kommer den resterande utredningen när det gäller § 28? Vi har inte fått svar på två enkla frågor. Nu har jordbruksministern en sista chans i sitt avslutningsanförande.
Jag utgår från att hon lämnar ett svar då och inte säger att hon har kunnat agera tidigare när det gäller de här frågorna, men att det inte har varit möjligt. Jag tolkar det som en ren oförmåga i så fall. Fru talman! Vi har nu en jordbruksminister som är undfallande i de här frågorna.
Hon taktiserar inför valet och uppvisar väldigt liten medkänsla med de människor som faktiskt bor sida vid sida och verkar sida vid sida med rovdjuren. Hon månar om att hela befolkningen ska stå bakom. Uppenbarligen räknas inte vissa delar av befolkningen. Det är alltså utredning, inte handling.
Den förändring som är gjord i § 28 är, som jag tidigare har sagt, en halvmesyr. Det kommer kanske att ta ytterligare sju år innan det händer något. Eftersom jag inte får något svar måste jag utgå ifrån att det är den handläggningstiden i Jordbruksdepartementet. Det handlar nu om att flytta ned besluten. Jag förstod inte om jordbruksministern hade gett ett uppdrag. När kan vi i så fall se detta? När kommer det?
Vi har väntat länge på detta. Fru talman! Svenska folket är värt en jordbruksminister som bryr sig, som förstår verkligheten och som kan identifiera sig med de medborgare som hon företräder. Det handlar nu om att handla mer och prata mindre. Svenska folket har möjlighet att göra en förändring om åtta månader.
Bengt-Anders Johansson (M):
Tack till Carl-Axel Roslund för att du har lyft fram denna fråga som visar på vilket behov det finns av personer som reagerar. Det är välkänt att det svenska jordbruket är i en stark omvandling.
Man är utsatt för en väldigt tydlig konkurrens, en konkurrens som aldrig har varit så tydlig som just nu. Detta beror naturligtvis inte minst på omläggningen av den europeiska jordbrukspolitiken. Från moderat håll har vi under många år krävt en konkurrensneutralitet i förhållande till andra länder. Återigen har vi en regering som inte vill lyssna.
Och först när man är klämd mot väggen kanske man kan göra någon eftergift. Men man går aldrig fullt ut. Framför allt förutser man ingenting eller skapar rätt förutsättningar, utan det är när omvärlden håller på att rasa som man möjligen kan göra någonting. De svenska jordbrukarna är duktiga på att anpassa sig.
Sedan kan det ge lite varningssignaler nu när man ser att både gris- och nötslakten i Sverige minskar väldigt mycket. Då kan de effekter som har lyfts fram här av meddebattörerna bli mycket tydliga, nämligen: Vilket landskap kommer vi att se framöver?
En form av anpassning är just att kunna använda denna typ av ranchdrift som faktiskt bygger på att djuren är ute i naturen. Och det är konstigt, jordbruksministern, men de är faktiskt utrustade för att vara ute. De har nämligen päls. De får ha päls, vilket jordbruksministern kanske bör uppmärksamma.
Det gör att de klarar att vara ute året runt. När denna konkurrens är som hårdast drabbas svenskt jordbruk av politisk taktik.
Det är nämligen så att för det stöd som Socialdemokraterna fordrar för att kunna ha regeringsmakten i det här landet måste de ha stöd från olika partier. En del av avbetalningen för detta är att skapa en djurskyddsmyndighet. Det var sagt att den under det första året skulle kosta ungefär 60 miljoner.
Kostnaderna för dessa uppgifter när de låg på Jordbruksverket - frågorna har ju funnits och bevakats redan tidigare, det är många som trott att ingen har brytt sig tidigare - var väsentligt lägre. Men nu skulle det handla om 60 miljoner. Nu är vi uppe i 90 miljoner. Det är årlig avbetalning som regeringen nu har iklätt sig för detta stöd.
Effekterna blir väldigt tydliga, jordbruksministern, när vi nu ser vad som håller att på hända på Revingehed. Det vore intressant om jordbruksministern för en gångs skull kunde ha en uppfattning och inte gömma sig bakom Djurskyddsmyndigheten, som uppenbarligen är fel ute i den här frågan.
Det kan väl ändå inte vara så att jordbruksministern och Djursskyddsmyndigheten vet bättre än de som finns där nere och har utbildning? Det är länsveterinärer, miljö- och hälsoskyddsinspektörer, etcetera som alla står upp för att detta är en bra djurvård.
Min fråga är: Anser jordbruksministern att det fordras en ligghall, vilket innebär att produktionen med ranchdrift på Revingehed läggs ned? Ha nu för en gångs skull en uppfattning.
Bengt-Anders Johansson (M):
Tack miljöministern för det svar som jag har fått! När vi nu talar om strandnära byggnation tycker jag att det är viktigt att man poängterar i spåren av de översvämningar som har varit att vi inte talar om byggnation på vilken mark som helst, utan det måste naturligtvis vara för ändamålet lämplig mark för byggnation. Sverige har en ofantlig rikedom i den naturrikedom som vi har tillgång till.
Det innebär att vi har otroligt mycket strand i det här landet, otroligt mycket strand jämfört med många andra länder. Jag påstår att mycket av människors välbefinnande är knutet till den miljö som man bor och verkar i eller där man vistas på sin fritid.
Historiskt har det inte funnits några regler eller myndigheter, utan det har skapats en fantastisk mångfald efter människors eget gottfinnande. Det tror jag har varit bra för utvecklingen. Alla erfarenheter visar att där människor bor och verkar skapas det också en tillväxt i form av attraktivt boende.
Boende skapar byggjobb, det skapar ökad efterfrågan inom tillverkningsindustrin, och det ger en ökad kapitalbildning. Inte minst storstadsområdena visar att så är fallet. Då är min fråga som jag absolut vill ha svar på under den här debatten: Delar miljöministern min bild av att det här är en tillväxtfråga? Fru talman!
Den omvända ordning som vi moderater står för är att vi i princip skulle ha möjlighet att bygga överallt, men kommunerna skulle genom detaljplaner kunna undanta exempelvis strandnära bygge - vi talar inte om att bygga precis på stranden. Vi tror nämligen att det är en bättre tingens ordning.
Då måste man från det allmännas sida tänka till var det är lämpligt att lägga ut skyddet och inte som miljöministern förordar lägga ut en bred matta av förbud över hela landet. Detta avvisas av miljöministern. Men ändå vill hon luckra upp det hela och säger att man vill skydda stränderna. Då kan man fråga sig varför det är just 100 meter som är så viktigt, eller 300 meter i det utökade skyddet. Varför är det just de gränserna som man har låst fast sig vid?
Var kommer i så fall flexibiliteten in? Jag påstår att om vi historiskt sett hade haft den typ av generella strandskydd som miljöministern nu är förespråkare för hade inte någon av våra storstäder kunnat etableras som de har kunnat eller många andra städer för den skull.
Jag påstår att Stockholm är en av Europas vackraste huvudstäder beroende på den närhet till vatten som den har, men för den skull har inte Stockholm förstört strandremsor långt in i Mälaren eller långt utmed kusten. Vi måste kunna släppa fram detta på betydligt mycket fler ställen.
Miljöministerns förslag är utpräglat trubbigt. Miljöministern talar i andra sammanhang om vissa områden där bebyggelsetrycket inte finns. Det innebär egentligen att där ingen vill bo ska det vara möjligt att få bygga. Jag vill påstå att det här är en flexibilitet utan något som helst innehåll.
Min fråga är: Är det Miljöpartiet eller Vänstern som ska få betalt den här gången?