KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anna Johansson (S):
Stockholm är jätteviktigt för Sverige, men Stockholm är inte den enda delen av Sverige som har stora behov. Därför handlar det kanske inte så mycket om att ställa olika delar av landet mot varandra. Tvärtom framhåller regeringen vikten av att man ska kunna leva och verka i hela landet och att vi ska ha god tillgänglighet i hela landet. Det är till och med riksdagsbundet i de transportpolitiska målen.
Det är det vi ska göra med infrastrukturpolitiken: tillgodose behovet av tillgänglighet i hela landet, inklusive storstadsområdena och inklusive Stockholm. Jag tror att ganska många stockholmare uppskattar att det byggs fler bostäder. Det är nämligen ett av de riktigt stora problemen i den här regionen - det har byggts alldeles för lite under alldeles för lång tid.
Jag kan informera Niklas Wykman om att bostadsbyggandet sjönk som en sten i samband med att man tog bort subventionerna ganska tidigt efter att den dåvarande borgerliga regeringen tillträdde 2006. Det fanns något som kallades Odellplattor, där man hade påbörjat byggen av hus för att hinna innan de sista subventionerna togs bort. Sedan stod bostadsbyggandet väldigt mycket still.
I en lågkonjunktur kan man välja att boosta ekonomin genom att bygga fler bostäder när det annars finns risk att bostadsmarknaden hämmas. Man kan också välja att satsa mer på utbildningsinsatser för att rusta människor för en kommande högkonjunktur. Eller också kan man välja att fortsätta med ofinansierade skattesänkningar för dem som har de högsta inkomsterna. Det är ju det politik handlar om: att välja och prioritera. Den här regeringen prioriterar annorlunda än den dåvarande borgerliga regeringen gjorde.
Det är inget jag skäms över; tvärtom tror jag att många stockholmare uppskattar att vi nu ser till att välfärden får de resurser som behövs, att det blir färre barn i barngrupperna i förskolan och att det är betydligt fler lärare i skolan. Trots att det är fler elever i skolan är det högre lärartäthet. Jag tror att man uppskattar de tillskott som görs till förlossningsvården och sjukvården i Stockholm.
Jag tror att de flesta stockholmare, precis som alla andra svenskar, vill ha en väl fungerande välfärd. Det är inte heller så att man kan prioritera allt. Det tror jag att Niklas Wykman egentligen vet. Det finns inte pengar till att prioritera allt. Därför blir det med ofrånkomlighet så att olika objekt ställs mot varandra i en prioritering inför nästa nationella plan. Citybanan är en egen historia.
Den kommer att tillföra enormt mycket kapacitet. Däremot kommer man under en övergångsperiod att behöva använda Citytunneln för att avlasta när man ska göra ombyggnationer av getingmidjan. Också det tror jag att Niklas Wykman egentligen vet. Men det är en annan interpellationsdebatt, så den kan vi väl ta vid ett annat tillfälle. Stockholm är viktigt, men det betyder inte att Östlig förbindelse med självklarhet kommer att prioriteras i nästa nationella plan.
Där ska vi prioritera de objekt som ger den högsta samhällsnyttan och som allra bäst bidrar till fler jobb i hela landet, ökad tillgänglighet, bättre klimatnytta och en god utveckling i Stockholm och resten av landet.
Anna Johansson (S):
Jag vet inte om Niklas Wykman har varit i vare sig Göteborg eller Malmö på senare tid, men jag kan rekommendera ett besök i båda städerna. Det är dynamiska, växande och framtidsinriktade städer, med mycket spännande statsbyggnad och när det gäller Göteborgsområdet en enorm tillväxt och faktiskt för närvarande lägre arbetslöshet än Storstockholm.
Detta tillhör inte vanligheterna; normalt sett brukar huvudstaden vara tillväxtmotor. Men i dagsläget är det faktiskt också Göteborg som drar ekonomin i Sverige, inte minst därför att det finns en hel del tillverkningsindustri. Den är inte alls borta utan bidrar i allra högsta grad till vår gemensamma välfärd. Östlig förbindelse kanske är ett objekt som ska prioriteras.
Man skulle möjligen kunna fråga sig varför den dåvarande regeringen inte gjorde det när den hade chansen i nationell plan 2014. Vi har för avsikt att vänta in Trafikverkets bedömningar. Vi har en expertmyndighet och har fullt förtroende för att den kan göra de avvägningar som behövs. Efter det ska vi självklart göra en politisk bedömning. Jag kan också informera Niklas Wykman om att även Stockholms stad är socialdemokratiskt styrd.
Om det är detta som skulle avgöra var infrastruktursatsningarna hamnar kan Niklas Wykman alltså vara alldeles trygg. Nu är det inte på det sättet vi prioriterar, utan målsättningen är att prioritera de objekt som ger förutsättningar för hög tillväxt, fler jobb och ett bättre klimat i hela landet. Det kanske inte alltid är fler bilvägar som bidrar till detta, men det tar vi ställning till våren 2018.
Anna Johansson (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen tänker vidta för att bygga ett fyrspår mellan Uppsala och Stockholm under kommande infrastrukturperiod. Regeringen överlämnade en infrastrukturproposition till riksdagen i höstas med förslag om en historiskt stor satsning på Sveriges infrastruktur. I propositionen föreslog regeringen att de ekonomiska ramarna för nästa tolvåriga planperiod, 2018-2029, ska öka med drygt 100 miljarder kronor, till totalt 622,5 miljarder kronor. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens inriktning.
Den 23 mars 2017 beslutade regeringen om direktiv för åtgärdsplanering för perioden 2018-2029. Detta innebär att Trafikverket har fått i uppdrag att ta fram ett förslag till nationell trafikslagsövergripande plan för utveckling av transportsystemet och att länsplaneupprättarna ska ta fram förslag till länsplaner.
Trafikverket ska presentera förslaget till ny nationell plan för Regeringskansliet senast den 31 augusti 2017 och länsplaneupprättarna sina förslag till länsplaner senast den 31 januari 2018. I åtgärdsplaneringen identifieras de åtgärder som bör prioriteras. I detta arbete kommer nya projekt och åtgärder att utredas och analyseras på både nationell och regional nivå. Den fråga Mikael Oscarsson tar upp avseende fyrspår mellan Uppsala och Stockholm bör beaktas inom detta arbete.
Jag vill därför inte föregripa denna process och uttala mig om enskilda åtgärder.
Anna Johansson (S):
I Sverige planerar vi infrastruktur på det sättet att vi har en rullande tolvårsplan, som vi så att säga rullar framför oss genom att vi fattar beslut om en ny planperiod vart fjärde år. Den senast beslutade nationella planen antogs av regeringen 2014. Då var det inte den här infrastrukturministern utan en moderat infrastrukturminister.
Beslutet byggde på en infrastrukturproposition som den dåvarande regeringen hade fattat beslut om. Där finns inga pengar avsatta till fyrspår mellan Uppsala och Stockholm. Vi lider just nu av att vi har underinvesterat i järnväg under ganska lång tid. Det har gällt både brister i nyinvesteringar och kanske i ännu högre grad att man satsat alldeles för lite på underhåll.
Det är inte bara den tidiga borgerliga regeringen som är skyldig till detta, utan ansvaret åvilar regeringar tillbaka i tiden också. Det är ändå lite anmärkningsvärt att den dåvarande finansministern, som alldeles nyss hyllades här, på fullt allvar påstod att Sverige hade överinvesterat i järnväg. Det är möjligt att detta avspeglas i de prioriteringar som gjordes i den nationella planen 2014.
Nästa tillfälle för en regering att fatta beslut om en nationell trafikslagsövergripande plan är 2018. Det tillfället har den här regeringen för avsikt att utnyttja. Däremot har jag inte för avsikt att föregripa det arbetet genom att lova att det ena eller andra objektet ska prioriteras, för det skulle omöjliggöra en samlad bedömning av hela behovet i hela landet vid det tillfället.
Detta är naturligtvis inte detsamma som att säga att Östlig förbindelse, fyrspår till Uppsala eller något annat av alla de objekt som det interpelleras om i riksdagen skulle vara oviktiga eller inte prioriterade. Det är ett uttryck för att vi följer den process som finns när det gäller infrastrukturplanering i Sverige. Regeringen kommer att återkomma våren 2018 med de prioriteringar vi avser att göra för nästa planperiod, 2018-2029.
Men om man är missnöjd med att fyrspår till Uppsala inte finns med i den nuvarande nationella planen får man nog gå till någon annan med det missnöjet. Det här behovet har ju inte uppstått sedan 2014, utan det var ganska välkänt redan då.
Anna Johansson (S):
Det är detta vi kommer att berätta när vi fattar beslut om nästa planperiod våren 2018. Det pågår ju ett arbete med förstudier och projektering av den här sträckan.
Jag kan konstatera att förutsättningarna för att bygga bland annat fyrspår mellan Stockholm och Uppsala och andra angelägna objekt runt om i landet har ökat dramatiskt med en socialdemokratisk och miljöpartistisk regering, som faktiskt har ökat ramarna med 100 miljarder, vilket naturligtvis kommer att innebära stor skillnad jämfört med den nuvarande planen.
Vilka objekt som ska prioriteras kommer vi att återkomma till våren 2018.
Det är Trafikverket som har fått uppdraget att utifrån ett antal kriterier, bland annat bostadsbyggande, arbetsmarknadsregionförstoringar, klimatnytta och naturligtvis också samhällsekonomiska kalkyler, lägga fram ett förslag som regeringen sedan ska bearbeta och ta slutlig ställning till våren 2018.
Det är möjligt att Bertil Kinnunen och Mikael Oscarsson får rätt också i den bemärkelsen att detta ska prioriteras framför andra objekt. Men för att kunna göra den bedömningen behöver man få en helhetsbild, och det är precis detta som Trafikverket nu har fått i uppdrag att göra. Jag ser mycket fram emot Trafikverkets förslag, som kommer i augusti.
Sedan kommer jag också att träffa företrädare för alla Sveriges regioner för att försöka få en så bra bild som möjligt av vilka objekt som är angelägnast. Sedan måste jag säga att det är glädjande att både kristdemokrater och moderater under den här mandatperioden har ett så stort engagemang i både järnväg och bostäder. Det välkomnas av den här regeringen.
Det hade varit ännu bättre om detta engagemang hade funnits när ni hade regeringsmakten, men det är väldigt bra att det finns nu.
Anna Johansson (S):
Ja, det är precis det som Trafikverket har fått i uppdrag att titta på: Vad ska pengarna räcka till? Vilka av alla de angelägna och viktiga projekt och objekt som finns runt om i landet ska de räcka till? Det handlar inte alls om att be för sin sjuka mor, utan det handlar om att regionalpolitiker, företag, kommunpolitiker och alldeles vanliga medborgare i hela landet ser att det finns behov. Det behöver byggas fler järnvägar. Det behöver bli bättre framkomlighet.
Vi behöver utöka kollektivtrafiken. Vi behöver utveckla hela vårt transportsystem. Man pläderar för de angelägna objekt som man ser i sitt närområde. Det är inget konstigt. Det är fullständigt naturligt.
Trafikverket ska nu se vilka av alla dessa angelägna åtgärder som kommer att rymmas inom den historiskt stora ram som riksdagen har beslutat om för infrastrukturinvesteringar nästa planperiod.
Innan Trafikverket har bedömt olika objekt i förhållande till varandra kan vi inte säga: Just det objektet ska bli av alldeles oavsett hur det kvalar in i förhållande till de andra. Det finns heller inget fog för att säga att det inte finns pengar. Pengar finns. Det finns 622 1⁄2 miljard. Det är ganska mycket pengar. Men vad de ska räcka till kommer regeringen att fatta beslut om våren 2018.
Den dåvarande regeringen fattade beslut 2014: Det fanns inte pengar till fyrspår mellan Uppsala och Stockholm. Jag hoppas kunna ge ett annat besked, men det återkommer jag med våren 2018.
Anna Johansson (S):
Edward Riedl har frågat mig när jag avser att presentera ett finansieringsförslag för byggandet av Norrbotniabanan. Regeringen har i sin budgetproposition för 2017 angivit att Norrbotniabanan är en strategiskt viktig satsning. Järnvägsinvesteringar som denna bidrar till regeringens mål om såväl högre sysselsättning som nyindustrialisering och minskad klimat- och miljöpåverkan. Regeringen avser därför att genomföra byggstart av Norrbotniabanan 2018 med etappen Umeå-Dåva.
Regeringen lämnade den 11 oktober en infrastrukturproposition till riksdagen och fortsätter nu arbetet med att ta fram nästa nationella plan för utveckling av transportsystemet för åren 2018-2029. Regeringen avser att i samband med det fortsatta arbetet med planen återkomma i frågan om finansiering av enskilda investeringsobjekt.
Anna Johansson (S):
Om Edward Riedl vill ställa interpellationer om olika typer av skatter går det alldeles utmärkt. Vi har en finansminister som med fördel kan svara på dessa frågor. Jag ska självklart svara på den fråga som handlade om bensinskatten, men det tar vi om en liten stund. Regeringen har varit tydlig med att vi avser att byggstarta Norrbotniabanan.
Att Trafikverket däremot gör bedömningen att man inte kan rymma banan inom nuvarande nationell plan beror helt enkelt på att den dåvarande regeringen inte prioriterade Norrbotniabanan i nationell plan 2014-2025. Eftersom vi har lovat byggstart 2018 kommer vi naturligtvis att antingen inom ramen för åtgärdsplaneringen och med de nya ramarna för åren 2018-2029 eller i budgetsammanhang se till att kunna finansiera byggstarten.
Det pågår redan ett arbete med att ta fram järnvägsplaner och bygghandlingar för den första sträckan. Det görs till största delen med medel från EU-fonden, där regeringen ställde sig bakom en ansökan under 2015. Arbetet är igång. Men att en myndighet inte själv går utanför det uppdrag som den har fått är inte konstigt.
Inte heller är det konstigt att regeringen uttalar att man kommer att ge sin myndighet ett uppdrag. Vi är helt på det klara på med vad vi har för avsikt att gå vidare med. Om Edward Riedl hade bemödat sig om att läsa hela artikeln och inte nöjt sig med rubriken när det gäller bensinskatten skulle det ha framgått att detta var en del av ett resonemang.
Jag konstaterade att bilen är helt nödvändig, inte minst i mer glesbefolkade delar av vårt land med stora avstånd och liten tillgänglighet till alternativa färdsätt. Men bensin- och fossildrivmedel kan inte vara en del av det framtida transportsystemet.
Senast jag kollade var Moderaterna med på det sektorsmål som Miljömålsberedningen föreslår för transportsektorn om en minskning av klimatutsläppen med 70 procent till 2030. Jag kan upplysa Edward Riedl och andra om att det kommer att krävas åtgärder för att nå detta mål. Eller var det bara en läpparnas bekännelse?
Anna Johansson (S):
Jag har svarat på den här frågan i tidigare interpellationsdebatter med samma ledamot, Edward Riedl. Svaret har varit samma de gångerna som nu. Ja, regeringen har för avsikt att byggstarta Norrbotnia-banan den här mandatperioden, det vill säga 2018. Vi kommer självklart att se till att finansiera detta också. Det vi har sagt och lovat är att vi ska byggstarta den första etappen.
Något annat har inte utlovats. Där har jag varit tydlig tidigare, och där är jag tydlig nu också. När det gäller skatter tror jag att Edward Riedl är väl medveten om att budgetlagen inte tillåter någon öronmärkning av enskilda skatter för särskilda ändamål, för det skulle i så fall vara en avgift, utan budgetlagen föreskriver att man ska täcka de kostnader man har.
Det finns både kommuner och landsting i norra delen av Sverige som har en extremt ansträngd ekonomisk situation och stora utmaningar till följd av att man har ett stort välfärdsåtagande men ofta en sviktande befolkningsmängd. Efter de åtta borgerliga åren med ständiga övervältringar och kostnader från stat till kommuner och landsting är det många kommuner och landsting som har tvingats höja skatten och dra ned på verksamhet.
Jag tror att de tio välfärdsmiljarderna som regeringen har lagt kommer väl till pass. Att hävda att det inte sker några förbättringar i Norrland är milt uttryckt en sanning med modifikation. Jag skulle också säga att det skogsprogram som man arbetar med, liksom livsmedelsstrategin och landsbygdsprogrammet med flera exempel, riktar sig tydligt mot inte minst Norrland eller åtminstone mot glesbefolkade delar av Sverige.
Den här regeringen har en tydlig ambition att hela Sverige ska leva och att hela Sverige ska hänga ihop och ha möjlighet att utvecklas och leverera både god livskvalitet och tillväxt. Men om det hänger på att vi ska ha fossila drivmedel undrar jag vad som är Moderaternas framtidsvision. Ställer ni upp på visionen om ett fossilfritt samhälle, eller ska bensinen vara kvar för evig tid? Det är faktiskt det som det handlar om här och inte huruvida bensinen är för dyr, vilket inte heller var mitt resonemang.
Mitt resonemang var att de alternativa drivmedlen inte är tillräckligt ekonomiskt fördelaktiga för att skapa ett tryck mot omställning. Det var mitt resonemang, och det tror jag att Edward Riedl är väl medveten om. Är Moderaternas vision ett fortsatt fossilberoende, eller hur ska man tolka Edward Riedls inlägg i den här frågan?
Anna Johansson (S):
Den senast färdigställda nya järnvägen i Sverige är såvitt jag känner till Botniabanan, och om jag inte är alldeles felunderrättad befinner den sig åtminstone inte i den sydligaste delen av landet. Men vi behöver inte bråka om det. Det är också så att olika politikområden hänger ihop.
Jag hoppas att vi kan vara överens om det. Sedan är det Edward Riedls tolkning att skattehöjningar alltid innebär försämringar. I min värld kan man genomföra sina högre ambitioner genom att finansiera dem. Om man till exempel har ambitionen att skolan ska få mer resurser, att vi ska ha trygga omställningssystem och att vi ska ha medel att satsa på nödvändiga investeringar i infrastruktur och mycket annat behöver man också finansiera det.
Just när det gäller transportsektorn finns det också ett behov av att skapa ett tryck för omställning. Det trodde jag att vi var överens om över blockgränserna. Jag hoppas att det kommer att visa sig att även Moderaterna är beredda att inte bara sätta upp ett mål utan också vidta åtgärder för att nå det målet. Det kan vi säkert återkomma till i ett annat sammanhang. Om någon som har lyssnat på den här debatten får intrycket att regeringen har för avsikt att höja bensinskatten vill jag säga att ingen från regeringen har uttryckt det.
Det som finns är en indexering, men det finns inga planer på att göra ytterligare skattehöjningar på bensinskatt eller dieselskatt. Den tolkningen får Edward Riedl stå för själv.
Anna Johansson (S):
Jesper Skalberg Karlsson har frågat mig vilka överväganden som ligger bakom mitt och regeringens besked att man ska se över statlig drift av Gotlandstrafiken. Jag vill inledningsvis förtydliga att färjetrafiken är ett grundläggande krav för Gotlands transportförsörjning. För såväl människor som näringsliv är färjetrafiken central.
Det är av stor betydelse att färjetrafik till och från Gotland även fortsättningsvis ger god tillgänglighet samt att trafiklösningen både är långsiktig, stabil och miljömässigt hållbar och bidrar till att skapa tillväxt, livskvalitet och välfärd. Trafikverket har i uppdrag att ansvara för statens avtal om linjesjöfart till Gotland. År 2014, under alliansregeringen, tecknades nuvarande avtal mellan Trafikverket och Destination Gotland AB om Gotlandstrafiken från 2017 till 2027.
Inför den upphandlingen hade Trafikverket som mål att skapa en trafik med god kvalitet och som är miljömässigt och ekonomiskt hållbar. Frågan om att staten ska äga tonnaget var redan uppe i samband med den senaste upphandlingen under alliansregeringen. Däremot har det inte varit aktuellt, oavsett vem som äger tonnaget, att staten ska driva trafiken. I nuläget finns inga nya beslut fattade om nästa avtalsperiod, men regeringen är mån om att färjetrafiken även i framtiden ska ha hög kvalitet och vara kostnadseffektiv.
För regeringen är det viktigt att färjetrafiken till och från Gotland är av god kvalitet och har ett tillräckligt stort utbud. Staten ska inte betala mer i subvention än vad som är nödvändigt. Regeringen kommer i god tid inför kommande upphandling att analysera frågan brett och göra en samlad bedömning.
Anna Johansson (S):
Om man ska skriva en interpellation kan det ibland underlätta om man läser hela artikeln och inte bara rubriken. Jag har inte föreslagit att man ska bedriva trafiken i statlig regi. Det jag däremot har sagt är att när man står i en situation där man bara får in ett anbud faller själva poängen med att upphandla i konkurrens, det vill säga att det inte finns någon konkurrens.
I ett sådant läge tycker jag att det är rimligt att man ser över om staten ska äga tonnaget och kunna handla upp trafiken med lägre trösklar för fler att lägga anbud.
När interpellationen ställdes var det lätt att ställa sig frågan om Moderaterna tycker att det är viktigare att tonnaget ägs i privat regi än att man kan ha en både för skattebetalarna kostnadseffektiv och för gotlänningarna effektiv trafik mellan Gotland och fastlandet. Det var lite svårt att utläsa på vilket annat sätt kritiken skulle kunna tolkas.
Det är rätt uppfattat att vi tycker att det är rimligt att vi ser över detta. Inför nästa skede, inför nästa upphandling, ska man ha gjort utredningen i god tid.
Om man då kommer fram till att det är mer fördelaktigt både för skattebetalarna och för en god tillgänglighet för Gotland bör man gå vidare med ett sådant förslag, det vill säga att överväga att äga tonnaget i statlig regi. Det hoppas jag att vi kan vara överens om.
Anna Johansson (S):
Det var en intressant interpellationsdebatt. Det kanske hade varit enklare att läsa artikeln. Då hade nog svaret framgått där. Men det är alltid trevligt att stå i riksdagen veckan efter midsommar och tala om Gotlandstrafik. Jag önskar även ledamoten en trevlig sommar med mycket tid i hängmattan. Tågen hoppas vi ska gå som på räls hela sommaren.
Anna Johansson (S):
Jan Ericson har frågat mig dels om jag tänker verka för att den planerade järnvägen mellan Mölnlycke och Bollebygd ska byggas med konventionell teknik eller höghastighetsteknik, dels när den kommer att börja byggas och när jag förväntar mig att den ska vara klar. Sträckan Mölnlycke-Bollebygd utgör enligt gällande nationell plan 2014-2025 en del av utbyggnaden av en dubbelspårig höghastighetsjärnväg mellan Göteborg och Borås. Byggstart är i planen beräknad till någon gång under perioden 2020-2025.
Regeringen har i den infrastrukturproposition som nyligen lämnades till riksdagen uttalat som sin ambition att nya stambanor för höghastighetståg ska färdigställas så att Stockholm och Göteborg respektive Malmö bättre knyts samman med moderna och hållbara kommunikationer. Utbyggnaden av nya stambanor ska ske på ett kostnadseffektivt sätt och i en takt som ekonomin tillåter. Nu vidtar den så kallade åtgärdsplaneringen, där Trafikverket tar fram ett förslag till ny nationell plan för perioden 2018-2029.
Förslaget remitteras brett innan en ny nationell plan fastställs av regeringen, preliminärt våren 2018. Åtgärder på järnvägen mellan Göteborg och Borås får prövas inom ramen för denna åtgärdsplanering. När det gäller frågan om vilken teknik som ska användas är det Trafikverkets sak att bedöma hur det kan säkerställas att utbyggnad sker på ett kostnadseffektivt och i övrigt lämpligt sätt.