Désirée Pethrus (KD):
Jag förstår att baskunskaperna naturligtvis är det absolut viktigaste, men det här är också en väldigt viktig fråga, och vi måste göra någonting. Vi kan inte bara nonchalera läget som det ser ut i dag och de brister som finns. Det är viktigt att regeringen tar tag i det, och det är bra, det som Lars Leijonborg säger här, nämligen att man ska göra insatser. Frågan är om inte det är sådant som man har gjort tidigare. Det blir intressant att se i framtiden om det kommer att hända någonting.
Jag har i min interpellation tagit upp frågan om att komplettera med fler som undervisar i de här frågorna, men jag tycker att det viktigaste är att det är lärarnas utbildning som är basen. Jag tänkte ta upp lite fakta här, för det är väldigt olika på vilken kunskaps- och informationsnivå våra barn och ungdomar hamnar. Man får väldigt olika information i dag.
I Oxelösund får 71 procent av eleverna i årskurs 7 sex- och samlevnadsundervisning medan endast 10 procent av sjundeklassarna i Gnestas skolor fick den här undervisningen. Det här är information som Landstinget Sörmland tog fram i sin årliga undersökning Liv och Hälsa ung. Och det är ju inte helt okej, eller hur, att vi har skillnader mellan Gnesta, där 10 procent av sjundeklassarna får information, och Oxelösund, där 70 procent av ungdomarna får det.
Det här handlar om liv och hälsa. År 2007 anmäldes 541 nya fall av hiv till Smittskyddsinstitutet, vilket är den högsta siffran sedan 1986. Vi har en klamydiaepidemi i Sverige bland unga och vuxna där vi såg 47 101 rapporterade fall under 2007. Det är ju jättemånga - 47 000! Vi vet att antalet tonårsaborter ökar.
Vi vet att många tjejer kontaktas om sexuella kontakter på nätet. Vi vet att tjejer känner sig tvingade till sex - även killar, för den delen - och att många tjejer i dag drabbas av någonting som heter vestibulit, som ger enorm smärta vid sexuella kontakter när de har drabbats, och det är ofta på grund av att man har känt sig tvingad till sex innan. Vi har en situation där vi nu måste uppgradera undervisningen.
Barn och ungdomar är värda att få en bra undervisning i de här viktiga frågorna, och jag vill framhålla vikten av att också känna in sig själv. Annars får vi den utveckling vi ser med unga tjejers ohälsa som bara ökar med ett ökat antal självmordsförsök, ökad alkoholkonsumtion och så vidare. Jag tror att det nu måste vara slut med välvilliga förhoppningar om att skolan och lärarna ska sköta det här på ett eget sätt. Det är ju faktiskt inte klokt att det är så här många ungdomar som inte ens får någon basal undervisning.
Tyvärr är det nog så att vi måste ta det här på större allvar än vad vi har gjort tidigare. Vid sidan om lärarundervisningen skulle man som sagt kunna ta in flera som kompletterar, och det görs till en del men kanske alldeles för lite. Vi hade ju tidigare fluortanterna som gick runt i skolorna och såg till att alla fick en bra tandhälsa.
Frågan är om vi inte behöver någonting på det här området nu som ser till att vi kan rädda barns och ungdomars liv genom att de får kunskap och information, en förebyggande information för deras liv och hälsa.
Men det krävs nog ändå ganska stora nya tag på det här området, så jag skulle vilja vädja till statsrådet att ta med sig den här frågeställningen ännu en gång till sin egen kammare och överväga om man inte måste göra lite mer än det som ändå planeras. Jag inser att det kanske inte kan bli ett eget ämne, men det är oerhört viktigt att det här inte blir någonting som lärarna själva får bestämma om de ska undervisa om eller inte.
Har man ungdomar som man kan fråga hur undervisningen var på det här området - jag antar att även statsrådet har det - blir man väl inte alldeles lycklig över vad man får höra. Många lärare känner sig också osäkra, och det kan jag förstå, för det här är jättesvåra frågor. Vem kan allt om humant papillomvirus, livmoderhalscancer och det ena med det tredje? Här krävs information, och det krävs en enorm kunskaps- och kompetensutveckling för lärarna på det här området.