Jan Björklund (L):
Jag har själv suttit i Kommunförbundets ledning. Det har inte funnits någon större reform där inte staten och Svenska Kommunförbundet eller SKL haft olika uppfattning när man tittat framöver. Efteråt har man ju facit, men när man tittar framöver har man nästan alltid olika uppfattning om hur mycket statsbidrag som ska utgå. Det var exakt likadant när Sverige hade rödgrön regering. Vi måste försöka räkna kyligt och stödja oss på den expertis som finns.
Det har aldrig fungerat så att vi betalar det som Svenska Kommunförbundet skickar som räkning, så att säga. Man måste kyligt räkna ut vad kostnaderna är och vad de ekonomiska effekterna av olika reformer är. Vi stöder oss på Gymnasieutredningens experter, och då har vi ändå lagt fram mindre kostnadsminskningar än vad de föreslog. Det är märkligt att när jag diskuterar gymnasiereformen säger miljöpartisterna att jag diskuterar fel fråga. Det är ju den det handlar om.
Det är inte bara kostnadsminskningarna; det är naturligtvis gymnasiereformen detta handlar om och vilka kostnadsminskningar - eller, som ni påstår, kostnadsökningar - den kan medföra. Då säger jag: Man kan inte bara titta på effekterna i skolan; man måste titta på effekterna för kommunerna när eleverna kommer ut ur skolan. Det är det som är det centrala. Fler ungdomar kommer att gå ut det nya gymnasiet. Det är målsättningen. Och räcker inte de åtgärder vi har vidtagit måste vi vidta ännu fler åtgärder för att fler ska gå ut.
Då handlar det naturligtvis om en lång rad insatser som lärlingsutbildningar och yrkesutbildningar. Detta är något som Gustav Fridolin helt dömer ut - alla ska bli akademiker - men det är den typen av åtgärder det handlar om. Socialdemokraternas gymnasieskola, kallade Gustav Fridolin den tidigare gymnasieskolan för att slippa ta ansvar. Det är intressant. Det är bara det att i er motion föreslår ni en återgång till Socialdemokraternas gymnasieskola.
Ni vill ha systemet att alla ska tvingas läsa in högskolebehörighet, men det är ju det som har skapat problemen. En tredjedel av ungdomarna slås ut. De hoppar av. De går inte färdigt, eller också går de färdigt men blir underkända i sista ändan. Då säger Gustav: Det handlar om lite mer pengar, så löser vi det. Tänk, jag tror inte det. Jag tror inte att alla kommer att vilja bli akademiker ens med lite mer pengar.
Och det är inte mer pengar som Fridolin påstår sig föreslå; han föreslår samma pengar som det är i dag och som har skapat problemen. Det är riktigt: De där pengarna ni föreslår kommer att behövas i ökade socialbidrag om ni ska ha den där gymnasieskolan. Det är riktigt. Men det blir inte fler lärare av det, utan det blir ökade kostnader. Precis de kostnadsminskningar som sker med vår gymnasiepolitik sker inte med er gymnasiepolitik. Lika många ungdomar som i dag kommer att misslyckas. Vi har bland de högsta siffrorna i världen. Det är en social utslagningsmaskin, er gymnasieskola.
Och ni bryr er inte. Ni struntar i det, för ni har en ideologisk mall att alla ska bli högskolebehöriga. Det ska skapa jämlikhet och lika chanser, säger ni. Vad är det för lika chanser för den tredjedel som slås ut? Berätta det nästa gång du går upp i talarstolen, Gustav Fridolin! Vad är det för lika chanser de får som slås ut och som gör att Sverige har högre ungdomsarbetslöshet än alla jämförbara länder? Vad är det för lika chanser? Det är det problemet vi ska försöka åtgärda med gymnasiereformen. Jag säger inte att gymnasiereformen kommer att räcka; det krävs fler åtgärder.
Men lärlingsutbildningar där vi inte kräver att alla ska bli akademiker är en viktig del i detta. Det finns fler delar. Jag tror inte att de som slås ut, den tredjedel som blir arbetslös och har svårigheter, blir gladare för ett statsbidrag till kommunerna. De behöver en utbildningssituation som gör att de kan gå ut gymnasieskolan. Alla vill inte bli akademiker, alla kan inte bli akademiker och samhället fungerar inte om alla blir akademiker.
Vi måste också värdera yrkesutbildningar i det här landet, Gustav Fridolin.