KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är hög tid att ta ett nytt grepp för nollvisionen. Det är dags för en nystart för nollvisionen. Vi var, precis som Catharina Elmsäter-Svärd sade, väldigt framgångsrika. Det blev vi sedan den socialdemokratiska majoriteten i riksdagen fastslog att vi skulle ha en nollvision för svårt skadade och dödade i trafiken.
Vi har bit för bit, steg för steg försökt att arbeta mot den genom säkrare vägar, attitydförändringar, utbildning och på olika sätt se till att vi ska få ned antalet döda och svårt skadade i trafiken. Vi har varit väldigt framgångsrika. Både inom EU och i resten av världen har man tittat på Sverige för att se på det goda exemplet och frågat: Hur har ni gjort i Sverige?
Tyvärr har den positiva trenden brutits. År 2011 dog 330 personer i trafiken jämfört med 266 år 2010. I Västra Götaland har antalet döda i trafiken fördubblats under 2011. Det finns ingenting som tyder på att det skulle bli en förbättring under detta år, i varje fall inte hittills.
Catharina Elmsäter-Svärd och jag har vid flera tillfällen diskuterat Sveriges farligaste väg, E20. Det ser för närvarande inte ut som att det skulle bli bättre detta år utan snarare tvärtom. Jag ser en rad olika saker som behöver göras. Jag kan lämna några tips. Det är bland annat vinterdäckslag för lastbilar.
Där har regeringen segat. Det skulle kunna gå att genomföra. Det handlar om att man alltid ska ha en reflexväst i bilen och att ställa det kravet på alla fordon. Det är ganska enkelt att ha ett sådant krav. Det är anmärkningsvärt att ni inte har tagit med antisladdkrav för supermiljöbilspremien.
Det är märkligt när vi hade det tidigare för de tidigare miljöbilarna. Men när vi flyttar fram positionerna tar ni bort en del av säkerhetskraven. Dessutom borde vi kunna ansöka igen om alkolåsen hos EU eftersom tekniken har gått framåt. Vi skulle kunna ha ett mycket strängare krav och ett obligatorium för det. Avslutningsvis handlar det också om att bygga säkrare vägar.
Det behövs på många håll i landet. Jag kan återigen uppehålla mig vid Sveriges farligaste väg, E20. Det är den väg som binder samman Stockholm och Göteborg. Det är den väg där godset flödar från Bergslagen ned till norra Europas största hamn. Det är också den väg som numera kallas dödens väg.
Det är den väg där det behövs två filer i båda riktningarna och mötesfri korsning, och det behövs på hela sträckan. Det är en nationell väg. Det är staten som ska leverera vägen. Jag vet att det finns andra som försöker skylla ifrån sig och säga att det är kommunen, regionen eller någon annan som ska göra det.
Men det är en nationell, statlig väg som det förväntas att regeringen tar ett ansvar för. Det behövs en nystart för nollvisionen. Jag har gett några exempel på vad regeringen skulle kunna göra. Jag förväntar mig att det blir åtgärder och att Sveriges farligaste väg åtgärdas omedelbart.
Monica Green (S):
Det är bra att Catharina Elmsäter-Svärd talar om att vi ska använda oss av ny teknik. Det är jag en stark anhängare av; jag tror att det går att lösa mycket med det. Men då är det anmärkningsvärt att regeringen har tagit bort kravet på krocktest och på antisladd när det gäller supermiljöbilspremien. Man har sänkt säkerhetskraven på denna typ av bil trots att man hade det tidigare på miljöbilspremien. Det är högst anmärkningsvärt.
Jag är för ny teknik och att man kan bygga in smarta saker i bilarna. Då behöver man också ha med detta krav. Jag nämnde vinterdäckslag. Jag nämnde reflexvästar. Jag nämnde kraven på supermiljöbilspremien. Jag nämnde att man borde snabba på ansökan om alkolås på bilarna. Jag har också nämnt hur man ska kunna bygga säkrare vägar.
Jag har tagit E20 som exempel eftersom den ligger så nära inpå mig. Jag bor nära vägen, och jag ser att olyckorna drabbar många människor. I Västsverige har antalet döda fördubblats under 2011. Så kan vi inte ha det. När jag ser detta på så nära håll, och när E20 nu kallas för dödens väg kan jag inte stå passiv och titta på.
Jag tycker inte att regeringen ska göra det heller. Jag tycker att man till exempel ska ta det socialdemokratiska initiativ som vi lade fram under hösten och lyfta ut de tio farligaste vägarna och titta särskilt på dem. Då kan man återkomma snabbt, sätta fart och skynda på när det gäller vad vi kan göra för att inte fler liv blir drabbade. Det är ju detta som händer.
På E20 har det skett ett antal dödsolyckor även i år och förra året. Det pågår hela tiden. Så kan vi inte ha det.
Jag hoppas att Catharina Elmsäter-Svärd kan visa politiskt mod och säga: Vägen mellan Stockholm och Göteborg, den väg som knyter samman våra två största städer, ska naturligtvis ha fyra filer - två filer i båda riktningarna - och vara mötesseparerad!
Det är ett politiskt ansvar som Catharina Elmsäter-Svärd borde ta, och hon borde ställa detta som krav i stället för att skylla ifrån sig och påstå att det är kommunerna eller regionerna som ska vara med. Det här är en nationell väg som staten ska ta ansvar för. Jag fick inget riktigt svar från Catharina Elmsäter-Svärd om vad hon tänker göra med supermiljöbilspremien. Tänker hon öka kravet?
Jag fick inget svar när det gäller reflexvästar. Det finns ett antal frågor som hänger i luften och som jag förväntar mig att Catharina Elmsäter-Svärd tar upp i sitt nästa inlägg.
Monica Green (S):
Den heter Euro NCAP. Vi skulle mycket väl kunna ha som krav här i Sverige att man ska uppfylla dessa krocktester och antisladd. Det är anmärkningsvärt att regeringen har gått ifrån det. När vi borde flytta fram positionerna blir regeringen mer slapphänt i stället. Det är för mig en gåta. Nu ser vi också att antalet dödade i trafiken ökar igen.
Då borde regeringen tycka att det är synd att man blir mer slapphänt och inte tar nollvisionen på riktigt så stort allvar som den förra regeringen gjorde. Det är så jag upplever det. Det behövs en nystart för nollvisionen.
Det behövs att regeringen tar tag i de här frågorna igen, börjar peka och tala om att vi ska höja ribban igen och ha som mål att ingen ska dödas eller skadas svårt i trafiken. Det är ett mycket långsiktigt och visionärt mål, som Catharina Elmsäter-Svärd säger, men det är oerhört viktigt att alla stretar åt samma håll. Därför är det viktigt att man vidtar åtgärder, bland annat dem som jag har föreslagit.
Det är märkligt att Catharina Elmsäter-Svärd säger att det inte är förbjudet att ha reflexväst. Nej, och det kunde man ha sagt även när det gäller bilbältet. Det är inte förbjudet att använda det. Det gäller att vi börjar ställa dessa krav, till exempel på vinterdäck på lastbilar. Varför har det dröjt så länge? Lastbilar har ju så tungt gods som de kör på våra vägar. Varför finns det inget krav på att de ska ha vinterdäck? Det är mycket anmärkningsvärt att regeringen har dragit ut så på tiden.
Avslutningsvis vill jag säga att E20 inte borde kallas dödens väg. Den borde kallas den mest framkomliga vägen i Sverige eftersom den binder samman Stockholm och Göteborg.
Monica Green (S):
Ja, det är precis som Anna-Karin Hatt säger, att jag har skrivit den här interpellationen just för att jag känner en stor oro över hur det kommer att gå framöver. Anna-Karin Hatt och regeringen har kopierat EU:s vision om hur vi ska ha bredband i EU och även i Sverige. Det handlar om hur vi ska se till att befolkningen får höga hastigheter. Det är bra att vi har ambitiösa mål.
Men problemet är att Sverige är ett glesbebyggt land. Det är stora avstånd mellan städerna. Många människor bor i glesbygd, i samhällen och i förorter där det inte är lika kommersiellt gångbart att bygga bredband för de privata marknadsaktörerna.
Det är jättebra att regeringen redan har uppnått sitt delmål, men det är inte så konstigt. Där det är byggt hittills med höga hastigheter är ju just där det är tätt befolkat. Det är i de stora städerna, och det är runt omkring de stora städerna, där marknadens aktörer ser att de snabbt får hem sina investeringar med det utbud av olika tjänster som de levererar.
Det är nu det svåra börjar. Stadsnäten har visserligen redan tidigare gjort ett fantastiskt jobb och byggt i många delar av landet, men nu har de en gigantisk uppgift framför sig. Det handlar om att se till att hela Sverige hänger ihop och att hela Sverige får möjligheter till de höga hastigheterna.
Det kan ju inte vara så att vi gör stora skillnader, att bara de i tätt befolkade områden får möjlighet till rörliga bilder i båda riktningarna och att det är de som får möjlighet att ta kontakt med läkaren eller att det är de som har möjlighet att göra en skoluppgift och lämna in den till skolan nästa dag och så vidare. Den möjligheten måste finnas i hela landet.
Anna-Karin Hatt säger att hon inte är orolig för framtiden. Hon är nöjd. Hon säger att det här kommer att gå bra. Jag känner en lite större oro än ministern, för jag ser att stadsnäten nu får det betydligt svårare i och med att PTS har gått in och sagt ett pris, gått in och lagt en död hand över detta, kan man säga. Det blir väldigt svårt för stadsnäten att investera och på det sättet också få tillbaka sina investeringar.
Anna-Karin Hatt vet mycket väl att många av stadsnäten inte säljer tjänster högre upp i värdekedjan, utan man levererar svart fiber och låter sedan andra aktörer på den privata marknaden använda sig av fibern. Då är det svårt att få hem investeringarna, om man inte får ta ut det pris som det kostar.
Stadsnäten har det också svårare eftersom de oftast inte kan gå över kommungränserna, som elbolagen. De får det, men det får inte stadsnäten. Därför har de ett större hinder när det gäller att bygga ut i hela landet än vad kommersiella aktörer har. Kommersiella aktörer gör det inte eftersom de inte får hem sina investeringar.
Stadsnäten skulle vilja göra det, eftersom kommunerna vill att alla kommuninvånare ska ha de här tjänsterna. Men de kommer inte att ha råd att göra det. Det är där min oro ligger, att det i framtiden kommer att bli ett stopp i bredbandsutbyggnaden.
Monica Green (S):
Det är märkligt att Anna-Karin Hatt bara möter dem som är positiva. Men det är ju jättebra att du möter dem också. Det gör jag med. Jag möter många som vill investera och som har gjort det hittills.
Men jag möter också en stor oro, bland annat oron över det som Anna-Karin Hatt också beskrev, nämligen att det nu sker en återmonopolisering, det vill säga att det blir en aktör som kommer att bygga i hela landet. Och den aktören kommer att bygga där de tycker att det är mest lämpligt och där de tror att de får hem pengarna. Tycker Anna-Karin Hatt att det är lämpligt att vi nu får en återmonopolisering?
Är det så vi ska se till att det blir bredbrand i stora delar av landet och då inte ens alla delar? Blir det bara en aktör kvar kommer ju den aktören att själv bedöma när det räcker. Det stämmer att vi har en aktör som bygger för fullt och som nu lägger ned fiber. Det är jättebra.
Om vi har öppna nät och ser till att tjänsterna kan fungera där och att man inte låser in kunderna utan att de har möjlighet att hyra in sig på de bredbandsaktörer som bygger är det jättebra att det byggs. Men det är inte bra att det bara blir en enda aktör kvar. Vi har stadsnäten, och de bygger. Det är som Anna-Karin Hatt säger.
Jag möter också de stadsnät som fortfarande bygger, men jag möter även dem som känner en stor oro över att de inte kommer att få tillbaka sina investeringar, medan marknadens aktörer kommer att bygga där de känner att här kommer de att få tillbaka pengarna, så här är det lämpligt för dem. Och så ska en marknadsaktör göra. Det är inte så konstigt.
Jag har mött IT Norrbotten - människor som jobbar febrilt med att se till så att det ska fungera i Norrbotten. De gör det på ett fantastiskt sätt, men de ser en stor oro för hur det kommer att gå framöver om det ska bli återmonopolisering i landet. Jag har även mött andra; Anna-Karin Hatt nämner mitt eget hemlän som har ökat dramatiskt med 7 procent. Ja, men det är väldigt stor skillnad fortfarande.
Jag tror att vi måste återgå till att se till att varje kommun gör sina it-infrastrukturplaner. Man kan ta fram de gamla planerna som gjordes på den tiden vi hade bredbandspengar från staten, även kallade Rosengrenspengarna, och hotta upp dem igen.
Man måste se över sina nät och se var marknaden bygger och inte bygger och var stadsnäten skulle kunna samarbeta. Nu kan det till och med vara så att kommunerna bygger från var sitt håll fast man inte har koll på det, eftersom det i dagens läge inte är full kontroll på var det läggs ned nät.
Även om det görs en bredbandskontroll från PTS görs det inte genom att man tittar på var fibern har lagts ned, utan det är genom att man ringer upp och frågar: Har ni bredband? Då svarar konsumenten ja på det, och så får man en kartläggning på det sättet. Det skulle behövas en annan typ av kartläggning som till exempel länsstyrelserna skulle kunna ta hand om. Jag ser en oro.
Men jag märker att Anna-Karin Hatt är nöjd, och vi får väl se vem som får rätt framöver. Jag hoppas att det blir som Anna-Karin Hatt beskriver och att det inte stannar av, men jag har en oro för framtiden.
Monica Green (S):
Det är fantastiskt att Anna-Karin Hatt är så nöjd. Det är bra. Jag tycker också att det är bra att Sverige ligger i framkant, och det var ju tack vare att vi gjorde de satsningar som vi gjorde. Vi hade hem-PC-reformen som den borgerliga regeringen avskaffade med en gång när de kom till makten. Vi hade bredbandspengarna som vi också kallade Rosengrenspengarna, och vi hade IT i skolan.
Detta har gjort att vi har legat i framkant under en väldigt lång tid, men som Anna-Karin Hatt har påpekat i många andra debatter kommer andra länder nu i kapp. Då gäller det att se till att vi hanterar saker och ting rätt och att vi faktiskt också ser till att det inte blir en återmonopolisering.
Även om statsrådet Anna-Karin Hatt påstår att det inte är så hör jag helt andra signaler från andra som påstår att med sänkningen med 5 procent av marknadspriset säger en majoritet av stadsnäten att de måste se över sin verksamhet, för då kommer de inte att ha råd att bygga i samma takt längre och kommer de inte att kunna bygga i alla delar av respektive kommun. Det är mycket allvarligt.
Jag är lika glad som Anna-Karin Hatt över att vi har haft en sådan fantastisk utbyggnad och att vi har byggt i storstäder, tätorter och så vidare, men vi får inte lämna gles- och landsbygd bakom oss. Det är jättebra med byalagen och så vidare, men de är med förlov sagt väldigt små aktörer om man jämför med till exempel den som Anna-Karin Hatt nämnde här förut, det vill säga Telia Sonera.
De små byalagen gör ett jättejobb, och de ska ha allt stöd, men det finns en stor risk att satsningen som görs kommer att stanna av, eftersom stadsnäten själva säger att de inte kan bygga om de inte får tillbaka sina investerade pengar och kan ta ut det pris som de behöver för att bygga.
Monica Green (S):
Eftersom Anna-Karin Hatt har valt att slå ihop de båda svaren blir det två saker vi pratar om samtidigt, men det klarar vi av. Vi får prata om tryggheten och näringslivet och att leva och bo i hela landet och bredbandsutbyggnaden, vilket är en förutsättning för att klara det mobila bredband, samtidigt, men vi klarar att ta två debatter.
Anna-Karin Hatt säger att det går så fantastiskt bra med utbyggnaden. Det har vi diskuterat tidigare, och det gör det. Det går relativt snabbt. Det beror bland annat på att Sverige låg i framkant eftersom vi införde de kommunala bredbandspengarna, hem-pc-reformen och it i skolan. Därför fick vi fart på det väldigt tidigt.
Det har inte den borgerliga regeringen hejdat, och jag tycker att det är bra att bredbandsutbyggnaden fortsätter. Men vi är inte framme än. Vi har inte en tillräckligt bra bredbandsutbyggnad i hela landet, och vi har alldeles för långsamma nät. Regeringens vision om 100 megabit är en fantastiskt bra vision.
Anna-Karin Hatt sade att vi redan har nått hälften. Det lätta är ju gjort nu. Det är byggt i städerna. Marknaden har byggt där det är tättbefolkat. Nu kommer det svåra. Det är hälften kvar.
Det är inte bara obygden som är kvar, utan bara fyra mil härifrån Stockholms centrum, till exempel på Ekerö, saknar man de här snabba hastigheterna. Ibland låter det som om Anna-Karin Hatt säger att vi snart har uppnått målet.
Vi har väldigt långt kvar innan vi har nått det målet. Nästa sak som jag tror att Anna-Karin Hatt kommer att kommentera är att hon har 500 miljoner i sin budget och att vi socialdemokrater inte har mer. Nej, vi har lika mycket till bredbandsutbyggnaden. Det brukar Anna-Karin Hatt säga i sitt sista inlägg. Jag kan ju säga det nu så behöver inte Anna-Karin Hatt säga det i sitt sista inlägg, utan vi kan diskutera hur vi ska göra för att flytta fram positionerna i stället.
Det här med Fiber till byn var något som socialdemokratiska Sandvikens kommun införde. Nu har den borgerliga regeringen, via PTS, tagit det som sitt och fortsätter i andra delar av landet, men det räcker inte. Jag tror att vi får hjälpas åt att hitta utväxling på de pengar vi har. Vi har lika mycket pengar i våra budgetar för närvarande.
Det gäller att se till att både den borgerliga regeringen och Socialdemokraterna flyttar fram positionerna. När det gäller tryggheten säger Anna-Karin Hatt att vi bor i de områden där det redan är möjligt att ringa och ha datauppkoppling. Men verkligheten säger någonting helt annat.
De människor som vi träffar i Hagfors, Hofors, Åsarp, delar av Vara, delar av Töreboda, delar av Åsele, delar av Strömsund och delar av väldigt många kommuner i hela landet säger att det inte är så som Anna-Karin Hatt säger och som PTS:s kartor visar. Verkligheten visar något helt annat, nämligen att vi inte har tillräcklig utbyggnad av mobiltelefonnäten och inte tillräckligt hög hastighet.
Människor berättar om de här problemen för oss. Jag väljer att lita på människorna i stället för på de teoretiska kartorna.
Monica Green (S):
När det gäller hur man ska få mer utväxling på pengarna kan man kräva mer kartläggning och mer kanalisation. Man kan se till att det alltid läggs ned rör när det byggs nytt och ställa krav på att ha fiber i all nybyggnation och så vidare.
Det går också att med krav från statens sida se till så att det bit för bit blir bättre med de höga hastigheterna. Ska vi klara 4G måste vi också ha en fiberutbyggnad. 4G kommer inte att åka hela vägen, utan vi måste också ha fiber i hela landet för att klara av det.
Det har vi inte i dag, och vi har inte tillräckligt höga hastigheter. Vi har heller inte trygghet överallt.
Det finns människor som känner sig oroliga över att inte nå hemtjänsten, och hemtjänsten har inte alltid mobiltäckning på väg till de äldre eftersom kravet på täckning bara gäller där människor bor, vilket gör att det går att komma upp i procent när det gäller hur många människor man når. Men vitsen med mobiltelefoner är att man ska kunna använda dem någon annanstans än där man bor.
Det är därför som det är så viktigt att vi ser till att de här fläckarna utan täckning som finns i vartenda län försvinner. Inom turismen, lantarbetet och skogsarbetet måste man kunna ha täckning, liksom inom hemtjänsten när de är på väg till de äldre. De måste kunna nås. Det är en trygghetsfråga, men det är också en näringslivsfråga att det ska fungera i hela landet.
Man ska kunna leva och bo i hela landet, tycker vi, och det tycker ju Anna-Karin Hatt också. Därför borde vi hjälpas åt med att få en bättre täckning i hela landet.
Monica Green (S):
För några veckor sedan interpellerade jag Beatrice Ask om den olagliga trafik i Sverige som bara ökar, om chaufförer som tvingas till slavliknande förhållanden - som tvingas till F-skattsedel och som för en spottstyver tvingas jobba 40 timmar i veckan.
När jag i den debatten berättade för Beatrice Ask att sådant drar med sig andra brott hävdade Beatrice Ask att det inte finns några belägg för det. Ändå säger Beatrice Ask här i dag att dieselstölderna ökar.
Är det fortfarande så att det inte finns några belägg för ett samband med den enorma ökningen av oseriösa chaufförer som olagligt bedriver transporter i landet? Har Beatrice Ask någon åsikt om det? Jag möter väldigt många som tycker att det finns ett samband.
I lördags var jag på ett väldigt stort möte i Vara. Seriösa åkare träffades för att diskutera framtiden. De är mycket oroade inför framtiden.
De anser sig bli utkonkurrerade av en oseriös bransch, av både svenska och utländska chaufförer som kör svart, olagligt. På mötet kom ett exempel upp om en dieselsug, ett instrument med vilket man kan knycka diesel.
Det är tydligen inte så att man kan stoppa den som åker omkring med en sådan dieselsug. Jag fick en fråga på det här mötet. Ungdomar kan ibland bli stoppade och ska då förklara varför de har en kofot i bagageluckan. Har man ett relevant svar är det relevant att ha med kofoten.
Om inte kan det vara fråga om förberedande av brott. De jag i lördags träffade på mötet i Vara undrade om det inte går att ställa samma typ av frågor till dem som åker omkring med en dieselsug: Är det relevant? Till vad ska du ha dieselsugen? Kan det vara ett förberedande av brott? Jag vet inte om det går. Jag fick i alla fall en fråga om det. Det skulle vara intressant att veta om det går att göra på nämnda sätt.
Jag hör att fler och fler är oroade över att både dieselstölderna och andra brott ökar - över att smuggelspriten ökar och över att spritförsäljning till ungdomar ökar där chaufförer ställer upp sina långtradare. Det kan vara ganska öppet utanför köpcentrum. Många sätter detta i samband med den olagliga trafiken.
Har Beatrice Ask ändrat uppfattning sedan interpellationen för några veckor sedan?
Monica Green (S):
Jag fick faktiskt svar på den ena frågan, nämligen att Beatrice Ask inte ser någon koppling mellan den ökade olagliga trafiken och de ökade dieselstölderna. Beatrice Ask tyckte inte ens att vi borde prata om detta samtidigt, utan vi skulle hålla isär detta. Det finns många som tycker precis tvärtom - man ser verkligen kopplingen. Den andra frågan fick jag däremot inte svar på.
Det gällde det här med att åka omkring med en dieselslang, en dieselsug. Skulle det kunna vara förberedande av brott om man inte kan förklara vad man ska använda den till?