KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
När det gäller vad som konkret ska göras på miljö- och inte minst energiområdet, som står för en stor del av utsläppen, har alliansregeringen genom sin energiöverenskommelse gjort stora satsningar. Det handlar om vilka satsningar som görs direkt på olika energislag.
Men det handlar inte minst om stora forskningssatsningar för att just få fram de konkreta och bra åtgärder som man i framtiden ska vidta för att minska utsläppen. När det gäller på vilket sätt vi räknar internationellt och nationellt har alliansregeringen inte sagt att vi inte ska göra något på hemmaplan och göra allt utomlands.
Vi har sagt att vi ska göra mycket på hemmaplan men att det är smartare att även vara mer engagerad utomlands just för att man per satsad krona får mycket större positiva miljöeffekter genom de åtgärder som man gör där. Men, som jag sade, fanns det där en skillnad mellan Alliansen och de tre oppositionspartier som fanns i riksdagen 2006-2010.
Det är inte så att alliansregeringen hittar på egna räknesätt, utan vi räknar på exakt det sätt som man gör i internationella mätningar. Vi mäter både det vi gör nationellt och det vi gör internationellt. Det tycker jag är rimligt och bra, och jag tycker att vi ska fortsätta göra det.
Det viktiga är att vi har en ambition men också att vi med konkreta förslag gör saker för att förbättra miljön. Det tror vi att man kan göra gemensamt inom politiken och inom näringslivet, hand i hand. Jag tror inte att vi i onödan ska ha extra mycket förbud och extra mycket begränsningar. Sedan kan ekonomiska styrmedel och även viss lagreglering vara nödvändiga.
Christian Holm Barenfeld (M):
Det här är egentligen en debatt om FN:s millenniemål efter 2015, men nu har det blivit väldigt mycket fokus på abortfrågan. Det är dock en viktig fråga i de här sammanhangen, för det är så många individer som berörs.
Det är ju ett parti som har annorlunda åsikter i den här frågan än vi övriga i kammaren, och det är Sverigedemokraterna. Man måste se hur verkligheten ser ut. Vi vet att hundratals miljoner kvinnor i världen - omkring 200 miljoner - som saknar tillgång till preventivmedel.
Det gör i sin tur att de osäkra aborterna ökar eftersom de oönskade graviditeterna ökar. Även på detta område driver Sverigedemokraterna en ytterst konservativ linje. Om man kunde få tillgång till preventivmedel är bedömningen att mödradödligheten skulle kunna minskas med 30 procent.
Man uppskattar nämligen att ungefär 30 000 kvinnor världen över dör varje år i osäkra aborter. Det är lite konstigt argumenterat. När män förtrycks runt om i världen är det tragedier. Men i viss argumentation framstår det som att det när kvinnor förtrycks är tradition. Det är något som vi inte kan stå för. Det är viktigt att poängtera de här frågorna. Och det är viktigt att arbeta för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.
Där inkluderas också rätten till fri abort.
Christian Holm Barenfeld (M):
Nu har vi fått en lång vänsterideologisk exposé från Ali Esbati om vad som är fel i det svenska samhället och framför allt vad som är fel på Alliansen och vad Ali Esbati är emot. När vi läser betänkandet kan vi konstatera att Ali Esbati är ungefär lika mycket emot regeringen som Alliansen, för det är lika många reservationer och lika många särskilda yttranden. Det är något som vore intressant att veta. Vi pratar om arbetsmarknadspolitik och pratar om jobb.
Finns det något som Ali Esbati är för? Finns det något som Ali Esbati är för och som konkret leder till att fler människor kommer att gå från ett utanförskap utan arbete till att få ett arbete? Det fick vi inte höra något om, så det skulle jag gärna höra något om.
Christian Holm Barenfeld (M):
Rätt hanterad hänger arbetsmarknadspolitik ihop med att det blir jobb någonstans. Till skillnad från Ali Esbati tror jag att det finns mer än den offentliga sektorn. I alla de delar som Ali nämnde blev det ganska stort fokus på den offentliga sektorn. Den är inte alls obetydlig och oväsentlig utan är en bidragande del, men vi vet också att de flesta jobben kommer i små och medelstora företag.
Där ska vi nog vara glada över att vi har den budget som vi har och inte någon budget som Vänsterpartiet har stått bakom. Jag hinner inte ta upp allt om det. Men i mitt inledningsanförande tog jag upp vad jag ansåg vara positivt och vad jag ansåg inte var positivt när det gäller våra olika budgetförslag. Jag kan inte se hur man skulle kunna få fler jobb genom att chockhöja kostnaderna för att anställa unga.
Om jag inte har fel är det även så att Ali Esbati och hans parti är emot exempelvis hela RUT-avdraget som har skapat många nya företag och många nya arbetstillfällen, inte minst för kvinnor och för personer som är nyanlända i Sverige. Det finns en lång åtgärder som vi har vidtagit, som har varit framgångsrika och som jag tycker att man inte ska förringa.
Sedan är det inte så att det skickas ut några mejl från det moderata partikansliet om hur man ska ställa frågor. Men eftersom Vänsterpartiets ideologiska framställningar har låtit likadant under ganska många decennier är de ganska förutsägbara, och vi kan ställa ungefär samma frågor eftersom vi inte får riktigt de svar som vi vill ha.
Christian Holm Barenfeld (M):
Serkan Köses anförande handlade mycket om Alliansen, vad Alliansen har gjort, vad Alliansen vill och vad Alliansen inte vill. Det är alltid kul att man förhåller sig till Alliansen. En del var sakligt, och en del var kanske lite mer felaktigt.
När det gäller att i stort sett ingen skulle ha sagt att något av det som Alliansen har gjort fungerar kan man bara kolla på alla mätningar, inte minst internationella men även nationella, som visar att Sverige låg i topp. Det finns en väsentlig skillnad mellan perioden innan det här valet och perioden innan valet 2006 då vi hade en socialdemokratisk regering. Inför 2006 befann vi oss i en brinnande högkonjunktur, men vi hade en jobblös tillväxt.
Det skapades inga nya jobb. Det har tagits upp att befolkningen har ökat. Det har den gjort, och det är bra. Jag hoppas att den fortsätter att göra det. Men jobben blir inte fler per automatik bara för att befolkningen ökar. Det krävs att man har en aktiv jobbpolitik. Det är glädjande att jobben har ökat. Det var 340 000 fler jobb 2014 jämfört med 2006, vilket givetvis är bra.
Det hade gärna fått vara ännu fler. Men vi har också gått igenom den största finansiella krisen i modern tid. Därmed krävdes det självklart andra insatser. Jag vill ställa en fråga till Serkan Köse. Hur kan jobben bli fler genom att man chockhöjer avgiften för att anställa unga, oavsett vad socialdemokrater och andra på vänstersidan tycker om de sänkta arbetsgivaravgifterna för unga?
Samtidigt ska man införa en 90-dagarsgaranti och eventuellt traineejobb som vi inte vet särskilt mycket om än. Ni har redan genomfört det, och det avskaffades för över 15 år sedan eftersom det var ineffektivt. Då kallade ni det för 100-dagarsgaranti. Kan jag få konkreta förslag som ger konkreta, riktiga jobb, tack!
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag kan konstatera att jag inte fick något konkret svar när det gäller de sänkta arbetsgivaravgifterna och varför man, vad jag har förstått, avser att chockhöja dem vid halvårsskiftet. Det är dock inte bara de delarna som Socialdemokraterna tillsammans med sina koalitionspartner har varit emot när Alliansen har lagt fram förslag.
I mitt replikskifte med Ali Esbati fick vi se exempel på den mer radikala vänstern. När det gäller till exempel RUT-företagen gav Ali Esbati tydligt uttryck för att han inte tycker att det är någon bra idé att folk ska städa hemma hos andra eller utföra sådana tjänster. Jag kan inte se att det skulle vara sämre än något annat arbete. Jag kan inte förstå att det skulle vara mer bedrövligt att städa en lägenhet eller ett hus än att städa ett verkstadsgolv.
Vi har också sett att det har uppstått många nya företag, många nya jobb för unga, många nya jobb för nyanlända - många nya jobb för personer som aldrig tidigare har haft ett arbete. Nu sitter inte Vänsterpartiet i regeringen, men ni är definitivt beroende av dem. Vi kunde se i er budget att Vänsterpartiet hade ett gigantiskt inflytande, och det spelar trots allt roll vad man gör och inte gör.
När det gäller forskning och utbildning har jag inga synpunkter på att vi ska satsa på det. Det är oerhört viktigt. Innovationsråd kan säkert vara bra, och det pratas om industrikansler. Jag vet inte riktigt vad en industrikansler ska göra och det har heller inte kommit någon. Jag tror inte att Löfven heller vet exakt vad en sådan ska göra. Finns det några konkreta åtgärder som innebär jobb? Ni talar om att bygga för framtiden - jättebra.
Jobba långsiktigt är också jättebra, men vi behöver jobb här och nu, och det får vi inte genom att strypa åt snaran för företagare och göra det dyrare att anställa. Jag vill höra från Serkan Köse hur vi kan se till att de riktiga, konkreta jobben - inte åtgärdsjobb - blir fler.
Christian Holm Barenfeld (M):
Även jag måste börja med att uttrycka min uppskattning av att statsministern valde att förlägga sin första resa till våra viktiga grannländer i öst. Jag har möjligtvis en annan uppfattning kring svenskt Natomedlemskap - jag har under lång tid varit positivt inställd till det. Nu var Hillevi Larsson uppe och uttryckte risker, och hon tog upp Estland, Lettland och Litauen.
Med det resonemanget kan man fråga sig: Tycker Hillevi Larsson även att det var fel att Estland, Lettland och Litauen närmade sig Nato och blev medlemmar? Jag tror att det vore bra för Sverige att bli medlem i Nato. Men det handlar också om att vi uttrycker att vi vill göra en undersökning för att se förutsättningarna för ett svenskt Natomedlemskap. För min del handlar det om att förhålla sig till den ena eller den andra sidan i ett läge där det finns två sidor.
Man tog tidigare upp Sovjetunionen versus väst. Nu har vi Ryssland och det som sker där, och vi ser att allt i det närmaste går i fel riktning. Jag tycker att det är viktigt att vi har en tydlig politik gentemot det. Men för svensk säkerhet och svensk försvarsförmåga tycker jag också att det är viktigt att Sverige närmar sig Nato. Vi har ett bra samarbete med Nato i dag, men genom att vi står utanför är det lite grann som innan vi var med i EU.
Det är som för norrmännen och EU: Man är mycket med, men man har inte möjlighet att vara på insidan och vara med och påverka. Med ett medlemskap är vi med på ett annat sätt och påverkar. Vi valde från svensk sida en annan väg för väldigt länge sedan - långt innan jag satt i riksdagen och långt innan jag var född. Men det var en annan tid, och att vi har gjort ett val en gång behöver inte innebära att vi måste göra samma val nästa gång.
Jag tycker att det är viktigt att vi står upp för det som är rätt, för demokrati och mänskliga rättigheter, trygghet och säkerhet. Därmed tror jag att Nato är en bra garant för detta. Sedan innebär inte det att Sverige måste delta överallt i alla lägen. Om Sverige hade varit medlem i Nato när Irakkriget pågick hade vi inte varit tvungna att skicka trupp.
På samma sätt hade Sverige kunnat delta om vi hade velat även om vi inte var medlemmar. För min del handlar det om att vi ger en tydlig signal: Vi är med och samarbetar, vi är med och påverkar och vi stärker svensk försvarsförmåga. Jag tycker att det är viktigt att vi poängterar det från svensk sida.
Christian Holm Barenfeld (M):
För att kommentera det som Hillevi Larsson säger: Jag vidhåller att vi inte blir hundraprocentigt bakbundna av ett Natomedlemskap. Vi får en möjlighet att vara med och påverka. Nato är ingen världspolis och ska kanske inte vara det heller. Det är i så fall upp till oss som medlemmar att ta ställning till detta. Vi kan givetvis kritisera också en organisation där vi är medlemmar om den organisationen fattar beslut som vi tycker är felaktiga.
Vi är medlemmar i EU, och jag kan kritisera EU varje dag om det är så - även om jag i grunden är väldigt positiv till institutionen som sådan. Det togs också upp att vi ska agera som vi har gjort de senaste 200 åren. Skillnaden är att världen har utvecklats de senaste 200 åren. Läget ser inte likadant ut. Inte heller den politiska situationen ser likadan ut.
Förr fanns det givetvis olika former av regeringar, men i dag är det en socialdemokratisk och miljöpartistisk regering med stöd av Vänsterpartiet. Traditionellt sett har Vänsterpartiet hållits mycket längre ifrån regeringsmakten.
Det är ett parti som inte bara är emot Nato - både Miljöpartiet och Vänsterpartiet är tydligt emot Nato - utan dessutom, för inte speciellt länge sedan, var för motståndarna på andra sidan Östersjön. Det tycker jag är allvarligt. För att återgå till baltstaterna och till Hans Wallmarks fråga i interpellationen: Jag är ofta och mycket i de baltiska staterna.
Det är tydligt att de är oerhört lyckliga över att de själva är medlemmar i Nato. Men de är oroade över att Sverige inte är det och även över att Finland inte är det. De skulle känna ökad trygghet av att ha hela området runt omkring sig som medlemmar även i den sammanslutningen. Jag skulle alltså vilja veta: Vad var svaret?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, arbetsmarknadsministern! Att det här är en fråga som är ständigt aktuell och att LO vill ha förändringar vet vi sedan tidigare. Det är bra att få det tydliggjort även av arbetsmarknadsministern, för vi vet ju att banden mellan LO och det socialdemokratiska partiet är väldigt starka. Det är bra om vi får den kopplingen förtydligad här.
Är det regeringen eller LO som bestämmer i frågan? Är regeringen en knähund till LO, eller kan man stå upp för helheten? Möjligheterna till förändring är, som min kollega Katarina Brännström förtjänstfullt har redogjort för här, väldigt små. Jag tror inte heller att vi vill förändra alldeles för mycket. Öppenheten och den fria rörligheten inom EU har varit bra.
Den har tjänat oss väl, och den har tjänat EU väl. Inte minst Sverige, som är ett exportberoende land, mår bra av det här. Allt det som sker med utstationeringsdirektiv och lex Laval har också varit uppe.
Det var bedrövliga scener vi såg för ungefär tio år sedan i Vaxholm, då fackets män - för det var män - stod utanför en skola och skrek till baltiska arbetare som var här under förhållanden som var fullt lagliga: Go home! Det är något jag tycker inte hör hemma i det svenska samhället. Det finns också många andra krafter som framför sådana åsikter.
Jag är för öppenhet, frihet och sjysta villkor. Det är egentligen inte detta vi diskuterar här. Vi har minimivillkor som måste uppfyllas. Där har man alla möjligheter, så jag har svårt att se problemet. Men jag skulle vilja höra hur arbetsmarknadsministern exakt ser på detta. Är det inte tillräckligt att man uppfyller de villkor som finns i lagen i dag?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, Ylva Johansson, för dina svar! Då vet vi att det blir förändringar. Kan statsrådet i dag säga någonting mer tydligt om exakt vilka förändringar som hon avser eller åtminstone önskar få igenom? Precis som Katarina Brännström kan jag känna att det är lite mindre stuns i kraven nu än det var före valet.
Så är det väl - det finns löften före valet och kanske lite annan leverans efteråt. Jag talade inte föraktfullt om det facklig-politiska samarbetet, som jag tror att det brukar kallas, mellan Socialdemokraterna och LO, utan det jag sa var mer informativt. Fackets, LO:s representanter, sitter ju med på absolut högsta nivå i det socialdemokratiska partiet.
Självklart diskuterar vi också att det blir färre medlemmar i facket, och vi vet att Socialdemokraterna får färre väljare varje val, och det är klart att det kan hänga ihop. Men vi vet också att socialdemokratin har tydliga intressen av att hålla sig väl med LO - ungefär 70 miljoner om året i direkt ekonomiskt stöd. Det är klart att det är intressant och viktigt för väljarna att få reda på vad detta innebär och hur det påverkar.
Kopplingen blir allt tydligare, och det är viktigt att det framkommer i den politiska debatten.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation om allmän visstidsanställning, om än jag tycker att det inte var så mycket svar och inte ett så tydligt svar. Det finns flera skäl till att jag ställt den här interpellationen.
Huvudanledningen är självklart att jag fortsätter att värna arbetslinjen och reformer som sänker trösklar in på arbetsmarknaden, som gör att Sverige fortsätter att ha en ökad sysselsättningsgrad och att fler kommer in på arbetsmarknaden. Att företag vill, kan och vågar anställa är grundläggande för att jobben ska bli fler. Det har kommit lite olika besked från regeringen i den här frågan.
Dels är beskeden olika från olika representanter för regeringens olika partier, dels är beskeden ganska otydliga. Det är skillnad mellan den linje man hade före valet och den linje man har nu efter valet.
Lägger man dessutom till detta att Vänsterpartiet, som ju arbetsmarknadsministern och regeringen med den situation vi nu har mer eller mindre sitter i knät på, har en mycket tydlig uppfattning, vilket vi hörde från Ali Esbati, blir situationen än mer talande.
Vi såg alldeles nyligen en intervju med Vänsterpartiets partiordförande Jonas Sjöstedt, som dessutom ser frågan om allmän visstidsanställningar som en av Vänsterpartiets tre viktigaste frågor. Då handlar det alltså om att skrota dem. Jag befarar därför att regeringens något otydliga besked i kombination med Vänsterpartiets hårdföra linje riskerar att bli ytterligare ett slag mot jobb och företagande.
Lägger man därtill alla de jobbreformsvallöften som gavs före valet, som redan nu har svikits, och alla brister på jobbskapande förslag är min oro för kraftiga försämringar på arbetsmarknaden befogad.
Jag beklagar att arbetsmarknadsministern inte kan ge tydligare svar på min ganska enkla fråga: Hur ser ministern på anställningsformen allmän visstidsanställning, och kommer hon och regeringen att ge efter för Vänsterpartiets påtryckningar?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack för svaren på mina frågor, arbetsmarknadsministern! Regelverket när det gäller tillsvidareanställningar kom upp. Det finns de som har gått på sådana i upp till fem år. Det var ett antal tusen personer. Regelverket är sådant att vi får ha allmän visstidsanställning i upp till två år under en femårsperiod. Då kan man mäta personer i upp till fem år.
Men om någon har varit anställd i fem år övergår det till tillsvidareanställning. Sedan går det säkert att hitta enskilda fall där det har förekommit felaktigheter, oegentligheter eller någonting annat. Det ska jag inte säga att det inte finns. Ali Esbati talar om att visstider drabbar personer.
Om man tar alla dem som har gått från utanförskap, arbetslöshet eller vad det nu kan vara och har fått en visstidsanställning och ser på det sätt som jag gör att arbete är någonting som är bra, någonting som man är stolt över och någonting vi bör sträva efter drabbas de inte av arbete och anställningar, utan de drabbas av arbetslöshet. Det låter bra här i talarstolen. Även Ali Esbati säger att man är för flexibla lösningar. Arbetsmarknadsministern säger att man vill ha flexibilitet.
Vi kommer under kvällen att kunna följa debatten. Vi kommer att diskutera bemanningsföretag, provanställningar och många delar som innebär en flexibel arbetsmarknad. Det finns en röd tråd i detta. Ali Esbati kommer att vara emot vart och ett av alla flexibla förslag. Det finns flera förslag, och alla kommer inte upp i kväll. Det man kan lita på är att Ali Esbati kommer att vara emot. Jag noterar att arbetsmarknadsministern gör många besök runt om i landet.
Det är bra. Hon lyssnar in vad det finns för synpunkter, bland annat om traineejobben, som jag tror har gått i graven på något sätt. Hon lyssnar hur man skulle kunna införa dem. Jag uppmanar: Gör inte det. I morgon kommer ministern att ha glädjen att besöka min hemstad Karlstad. Tala gärna med dem i det borgerligt styrda Karlstad. Se vad det finns för förslag. Lyssna in och se vad ni kan få för förslag för att jobben ska bli fler. Vi saknar det från Socialdemokraterna.
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret på min interpellation! I det här fallet var det både kort och koncist och tydligt. Det gav ett klart svar på min fråga. Jag beklagar däremot att svaret blev som det blev. Vår ambition är ju att även i det här fallet öppna fler vägar in på arbetsmarknaden, minska riskerna med att anställa för företag och därmed också se till att fler personer kommer i arbete.
Inte minst gäller det personer med svag förankring på arbetsmarknaden, personer som i dag står utanför. I sitt tidigare inlägg tog arbetsmarknadsministern upp att regeringen som nu sitter har så höga ambitioner. Det vi kunde se under den förra regeringen var att den hade hög leveransgrad. Jag tycker att det är bra att arbetsmarknadsministern har ambitioner, men jag hade tyckt att det varit ännu bättre om arbetsmarknadsministern och regeringen hade haft förslag.
Hade de dessutom haft förslag som de haft stöd för i riksdagen hade det varit ännu bättre. Från Moderaternas och Alliansens sida har vi en lång rad förslag för att förbättra villkoren för företagande, fler åtgärder för fler jobb och en politik för tillväxt och utveckling. Tyvärr har jag svårt att se vad arbetsmarknadsministern och övriga delar av den rödgröna regeringen föreslår som underlättar företagande och leder till fler jobb.
Precis som i den debatt om allmänna visstidsanställningar som vi hade för en liten stund sedan är regeringens totala beroende av Vänsterpartiets stöd ett allvarligt problem som innebär en försvagning av arbetslinjen. Ali Esbati stod här tidigare och sa att han var för flexibilitet men emot förslaget om allmän visstidsanställning.
Ali Esbati har lämnat lokalen, men han är emot det här också. Jag vet inte vilka av förslagen som Ali Esbati är för. Min fråga till arbetsmarknadsministern kvarstår. Ni säger nej till i stort sett alla Alliansens förslag, överger era egna vallöften och avser dessutom att rösta igenom en lång rad förslag som har direkt negativa konsekvenser för jobben.
Vilka förslag har ni då som gör det enklare, billigare och mindre riskfyllt för företag att anställa - förslag som ger fler jobb och inte minst har tillräckligt stöd för att ni ska få igenom dem här i riksdagen? Förslag som leder till jobb och förslag som ni kan göra verklighet av - kan ni nämna några sådana här i kammaren?
När det gäller det som interpellationen främst handlar om, provanställningar: Vad är det som skulle vara så farligt med att försöka förlänga dem? Vi vill ha ett tryggt anställningssystem och trygga tjänster men i det här läget ändå minska riskerna för att anställa så att den som står långt från arbetsmarknaden kan komma i arbete.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag fick en fråga av Eva-Lena Jansson. Det stämmer att jag har suttit i riksdagen tidigare - det här är min tredje period. Det har Eva-Lena Jansson också gjort. Hon är intresserad av arbetsmarknadspolitik och har som de flesta socialdemokrater i arbetsmarknadsutskottet en tydlig facklig bakgrund.
Då borde Eva-Lena Jansson också veta att det är en väldig skillnad på allmän visstidsanställning å ena sidan och provanställning å andra sidan. Det kan vi annars ta vid sidan om den här debatten; då kan jag gå in djupare på det.
Jag noterar att på min fråga om det finns några förslag från regeringen som leder till fler jobb, till fler företag och till att fler vågar anställa får jag inga svar från arbetsmarknadsministern. Jag antar att det möjligtvis beror på att det inte finns några förslag.
Jag säger inte att vare sig allmän visstidsanställning eller förlängd provanställning löser arbetsmarknadens samtliga problem eller utmaningar. Men det är förslag som har visat sig kunna skapa fler jobb. Vi har allmän visstidsanställning. Ylva Johansson talar själv om vikten av den flexibiliteten.
Även förslaget om provanställning ger en viss flexibilitet. Vad är det som skulle vara så farligt med att testa det - framför allt om regeringen inte har några egna förslag? Då är vi från Alliansen och Moderaterna jättesugna på att bjussa på några av våra.