Sven Otto Littorin (M):
Man kan konstatera att en utredning för åtta år sedan visade att den samhällsekonomiska kostnaden för en dålig arbetsmiljö var ungefär 50 miljarder i Sverige. Den är säkert mer vid det här laget. Det är kostnader direkt för sjukskrivningar. Det är också kostnader för produktionsbortfall. Det är naturligtvis en summa som vi inte kan acceptera.
Det är ett misslyckande för den tidigare förda arbetsmiljöpolitiken att vi uppenbarligen aldrig kan se en högkonjunktur utan att till exempel dödsolyckorna i byggsektorn ökar. Det är ett traditionellt konjunkturmönster som vi ser. Naturligtvis är utgångspunkten att den som begår ett lagbrott ska lagföras. Vi kan utgå från interpellationen. Den handlar ju om sanktionsmöjligheterna och straffrättsligt ansvar.
Där menar jag ändå att vi har en god grund att stå på. De här reglerna är skärpta. Reglerna för företagsbot är skärpta, och det finns utrymme att göra mer. Åklagarmyndigheten har, som sagt, samlat både miljö- och arbetsmiljöbrotten i en nationell åklagarkammare, vilket borde stärka möjligheterna att lagföra den som begår lagbrott. Sedan är det så att resurserna ska gå dit där de behövs bäst.
Vi kan då konstatera att antalet arbetssjukdomar inte har varit så här lågt sedan 1979 när statistiken började föras och att arbetsolyckorna med frånvaro som följd har minskat med en tiondel sedan 2003, och en stor del av denna minskning har skett under det senaste året. Det är just när det gäller dödsfallen som statistiken hittills i år ser mörk ut. Då är det inte onaturligt att vi fokuserar på just de områden där de största problemen finns.
Det är de mindre företagen. Det är jord- och skogsbruk, och det är byggbranschen. Certifieringsutredningen har tillsatts. Det är Bertil Remaeus som är överdirektör för Arbetsmiljöverket som kommer att arbeta med detta. Hans uppdrag, som det står formulerat i direktiven, är att försöka hitta styrmedel, att visa att det faktiskt är lönsamt också för arbetsgivarna att erbjuda en god arbetsmiljö.
Det är därför bra, tycker jag, att Torbjörn Björlund indirekt, eller nästan direkt, erkänner att dagens styrmedel tydligen inte är tillräckligt goda. Den bedömningen delar jag. Jag tror att det är bra om vi tydligare kan visa för arbetsgivare att det är en god idé att erbjuda en bra arbetsmiljö. Det är naturligtvis en god idé för den enskilde som ska kunna känna trygghet i att gå till jobbet utan att behöva råka illa ut.
Det är naturligtvis en samhällsekonomisk vinst, men det är också en företagsekonomisk vinst. Det inträffar säkert att man gör den bedömning som Torbjörn Björlund pekar på, att man tycker att man kan tjäna på att cut some corners , ta några genvägar. Man erbjuder en sämre arbetsmiljö för att man tjänar på det kortsiktigt. Det ska inte gå att göra på det sättet. Vi ska visa att det också kortsiktigt faktiskt innebär en vinst att erbjuda en god arbetsmiljö.
Certifieringsutredningen har nu ett tag på sig att gå igenom detta och se vad vi kan lära av andra länder. Finns det några sätt att tydligare visa detta? Det har ju diskuterats, och då har man fått höra det här om de gröna klistermärkena. Jag menar inte att man omedelbart ska införa det danska systemet, men det finns en del att lära av Danmark.
Det handlar nämligen om just det faktum att det har blivit ett konkurrensmedel när man ska rekrytera nya medarbetare, att man kan visa att man erbjuder en god arbetsmiljö. Kan vi på något sätt hitta motsvarande styrmedel som fungerar på den svenska arbetsmarknaden kan det på ett positivt sätt bidra till att vi får se ett minskat antal dödsolyckor och en godare och bättre arbetsmiljö på svensk arbetsmarknad.