Björn Hamilton (M):
Som någon har sagt här tidigare är timmen sen. Det är lite förundrande att jag alltid står här uppe och talar väldigt sent om kvällarna sedan jag kom till näringsutskottet. Jag vet inte om det är någon tradition att man ska lägga näringsutskottets debatter så här sent på kvällen.
Det stimulerar kanske inte till den allra friskaste idédebatten i den här sena timmen, men jag ska försöka så gott jag kan att hålla mig så kortfattad som möjligt. Inledningsvis yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga reservationer. Energin får en alltmer central roll i vårt samhälles utveckling.
De gamla energikällorna, som vi har använt för vår välståndsutveckling, är inte oändliga utan måste ersättas med nya. Utvecklingen i Asien, Afrika och Sydamerika kräver enorma nya energimängder. Ovanpå detta finns hotet om att vår miljö och vårt klimat försämras om vi inte hittar energiformer som gör att vi i framtiden kan både leva och utvecklas på vår jord.
Det har blivit tydligt för alla att vårt klimat håller på att förändras och att vi alla måste hjälpas åt för att komma till rätta med det problemet. En central del i arbetet mot klimathotet är just vår energipolitik. Det handlar om den energi vår industri behöver och som vi använder för att köra våra fordon och värma våra hus och för alla de olika apparater vi har i hemmet, så att de fungerar.
Därför är en minskning av utsläppen från energianvändning, inte minst inom transportsektorn, en avgörande utmaning för energi- och klimatpolitiken. Användandet av fossila energislag måste minska, vilket bland annat innebär en övergång från fossila till förnybara drivmedel vid transporter. Sverige har mycket goda förutsättningar för produktion och användning av förnybar energi i form av biobränslen, vilka redan i dag svarar för en betydande del av den totala energitillförseln i Sverige.
Herr talman! Inom transportsektorn står bioenergin dock fortfarande endast för en liten del av energianvändningen. Inom ramen för det europeiska samarbetet har vidtagits en rad åtgärder i syfte att öka användningen av biobränslen såväl generellt som inom transportsektorn.
I det förslag till direktiv om främjande av förnybara energikällor som EU-kommissionen presenterade i slutet av januari 2008 föreslås dels en fördelning av det övergripande målet om 20 procent förnybar energi i EU mellan de olika medlemsstaterna, dels ett bindande mål för andelen förnybar energi i transportsektorn om 10 procent.
Vi ser det som angeläget att EU:s medlemsländer tar ett gemensamt ansvar för att klara klimatutmaningen och menar att Sverige ska ha en framträdande roll i processen, vilket också statsministern har poängterat vid ett flertal tillfällen. Men, herr talman, diskussionerna kring alternativa drivmedel förs ofta med förnybara bränslen som enda utgångspunkt.
Det verkar ibland som att det är utvecklingen av förnybara energiformer som i sig själv är målet, och inte att lindra den klimatpåverkan som transportsektorn orsakar. Utgångspunkten för diskussionen måste naturligtvis vara att vi ska minska transportsektorns negativa klimatpåverkan på ett snabbt, billigt och effektivt sätt.
Vi har generellt, om man jämför med andra europeiska länder, ett gott utgångsläge i Sverige för de förändringar i energianvändning som måste ske. Vi har en förhållandevis stor koldioxidneutral energikonsumtion, både inom industrin och inom bostadssektorn, mycket tack vare att vi tidigare byggde ut vattenkraften och framför allt kärnkraften.
Däremot har vi, precis som i övriga Europa, ett stort problem med energianvändning inom transportsektorn där vi nästan uteslutande använder olika oljeprodukter som diesel och bensin. Enligt EU:s miljöbyrå har transportsektorns utsläpp i Europa ökat med närmare 30 procent de senaste 15 åren. Det är naturligtvis helt ohållbart med en sådan utveckling. Med det i tankarna är det oroande att debatten nästan uteslutande handlar om att vi ska övergå till biobränsle.
Självklart är det bra att vi på alla sätt utforskar möjligheten att komma till rätta med det klimatproblem vi ser. Men vi får inte stirra oss blinda på endast ett sätt att tänka och en lösning på problemet. I vår miljövänliga energianvändning finns det fortfarande en stor potential. Vi har i dag en väldigt väl utbyggd koldioxidneutral elproduktion. Tyvärr använder vi den inte fullt ut.
Det finns fortfarande mycket kraft att ta ut från våra installationer, både när det gäller vattenkraft och kärnkraft. Därför borde alternativet att göra el till ett standarddrivmedel i våra transporter lyftas upp mer än vad det görs i dag. Vi ser en nästan explosiv utveckling på marknaden när det gäller hybridbilar.
Vi går från att i dag använda elmotorn som ett hjälpmedel i stadstrafiken till att elmotorn blir huvudmotor med en liten bensinmotor som hjälpmedel. Den stora fördelen med elhybrider är att elektriciteten redan finns här, och det finns en väldigt stor utvecklingspotential i våra redan uppförda installationer.
Så låt oss satsa på en möjlighet som redan finns här och som infrastrukturen redan är lagd för. Herr talman! Vattenkraften är en av de viktigaste energikällorna för förnybar elproduktion i Sverige. Den har varit till stort gagn för Sveriges elkonsumenter och kommer även i framtiden att spela en central roll för landets elförsörjning.
En viktig del i arbetet med att motverka klimatförändringarna och uppnå det mål för förnybar energi som ställts upp är att bibehålla en hög produktion av vattenkraft. Miljöprocessutredningen har också fått i uppdrag att identifiera behov av regeländringar för att främja en så hög produktionskapacitet som möjligt i vattenkraftverken.