Mattias Vepsä (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Denna debatt kommer att handla om rättvisa och trygghet. Som vi precis hörde har jag i min interpellation ställt frågor till statsrådet om sjukförsäkringen som kräver svar här och nu men även på längre sikt. Som socialdemokrat slåss jag för ett starkt samhälle. När man blir sjuk ska man få samhällets stöd.
Ingen lär bli friskare av att känna oro över ekonomin, tvingas till fattigdom eller möta kriser eller olycka ensam. Individens trygghet ger tvärtom bättre möjligheter att snabbt rehabiliteras, återkomma i arbete och hitta tillbaka till vardagen. I ett starkt samhälle bidrar vi gemensamt och tar gemensamt hand om varandra. Detta innebär kort och gott att när man är sjuk ska man ha rätt till samhällets stöd. Det är tillsammans som vi är starkast.
Coronakrisen har satt fokus på de sprickor i fasaden som vi ser. Det är väldigt tydligt att välfärden behöver mer resurser, men vi måste också förbättra sjukförsäkringen. Den socialdemokratiskt ledda regeringen bröt 2014 med en politik som byggde på skattesänkningar för de få och har i stället prioriterat mer resurser till vården, skolan och omsorgen. Det är satsningar som kommer många till del. Detta är utmärkt, men mer måste göras.
För den som tittar på denna debatt är det värt att inledningsvis påminna om vad regeringens egen utredare sa i januari 2020, det vill säga bara för några månader sedan, om vilka problem vi har i dagens sjukförsäkring. Det handlade framför allt om den prövning som görs vid 180 dagar mot normalt förekommande arbete. Utredaren kom bland annat fram till att man kan se schablonmässiga beslutsmotiveringar. Besluten brister i förutsägbarhet.
Den försäkrade förstår inte mot vilket arbete hen har fått sin arbetsförmåga prövad när prövningen är gjord. Utredningar saknas, särskilt när det handlar om vilka arbeten man har bedömts kunna utföra. Försäkrade med begränsad tid i arbetslivet tvingas till omställning till ett annat arbete trots att de har endast kort tid kvar till pension. Det saknas ställningstaganden för att klargöra rehabiliteringsbehoven.
Tidsgränsen vid 180 dagar ser vidare ut att göra det svårare för mer rehabilitering. Man tittar alldeles för mycket på den gräns som kommer allt närmare. I stället för att rehabilitera planerar man att pröva personen mot ett annat arbete. Vi vet också att avslagen har ökat dramatiskt.
Det verkar som att människor på något magiskt sätt blir friska vid dag 179. Vi vet att sjukskrivningar i dag är en jämställdhetsfråga. Fler kvinnor drabbas av långa sjukskrivningar. Det drabbar i sin tur livsinkomsten och i slutändan pensionen. Vi vet att psykisk ohälsa ökar, och detta utgör ungefär hälften av dem som är långtidssjuka. I min interpellation ställde jag ett antal frågor som kräver svar här och nu.
Jag ser akuta behov av att förbättra sjukförsäkringen, förstärka rehabiliteringen, göra besluten mer transparenta och lättbegripliga och öka rättssäkerheten. Precis som jag har nämnt kommer vi att debattera de färdiga förslag som finns. Efter att jag ställde min interpellation kom dock Försäkringskassan med en hemställan till regeringen om att förlänga det undantag som just nu, i coronatider, råder och som ger människor möjlighet att fortsätta att uppbära sjukpenning trots att rehabiliteringsinsats eller operation ställs in.
Men det börjar bli akut med ett besked om vad som ska hända i höst. Min fråga är därför: Hur ser regeringens process ut för att snabbt återkomma till riksdagen med förslag på förändringar som garanterar att den som är sjuk på grund av coronan inte ska behöva riskera sin sjukpenning och bli av med sin ekonomiska trygghet?