Ellen Juntti (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Jag är glad att statsrådet vill titta på antalet barnförhörsledare, för det är ett stort problem. Jag har själv jobbat som barnutredare i Göteborg, och det var oerhört hård press. Det är ett ganska slitigt jobb, så man skulle behöva lite tid att andas mellan de stora, jobbiga förhören. Det är alltså mycket positivt. Lagföringsprocenten är väldigt låg; den är bara 8 procent när det gäller misshandel av barn mellan noll och sex år.
Det är nämligen svårt att bevisa i och med att det sker inom hemmets väggar. Det är lätt att förstå att det blir svårt att bevisa något, för det finns oftast inga vittnen. Därför är det viktigt att förundersökningen går så fort som möjligt.
Hinner man inte till exempel fotografera skador och brottsverktyg samt höra vittnen innan de påverkas innebär det nämligen att förundersökningen läggs ned. Det blir inget åtal, och det blir ingen dom. Vad är det som händer då? Jo, barnet får åka hem igen och bo tillsammans med den som är misstänkt. Då kan övergreppen fortsätta. Som jag sa tidigare vill vi helst inte tänka på vad det är för någonting, men det kan handla om en sjuåring som blir våldtagen gång efter gång efter gång.
Det förstår ju vem som helst vad det ger för effekter och svårigheter för ett litet barn. Den nationella samordnare vi talade om tidigare lämnade sina förslag för ett år sedan. Den sammanhållna tidsfristen, som även statsrådet tog upp, föreslogs. Det är väldigt bra. I dagsläget finns det nämligen tidsfrister fram till åtal, men mellan åtal och att rättegången börjar finns det ingen tidsfrist över huvud taget.
Det är egentligen inte riktigt klokt - där har man inte tänkt färdigt. Jag hoppas alltså att det blir en sådan. Jag träffade bland annat en barnåklagare i Göteborg, och hon sa att det kan dröja upp till ett halvår mellan åtal och rättegång. Man kan till exempel tänka sig en trettonåring som har blivit utsatt för sexuella övergrepp. Hon förstår så pass mycket och väntar på det här. Tänk att vänta i ett halvår, och kanske tre månader innan med undersökningen!
Det förstår man ju att det inte är lätt att klara skolan och att hon inte mår psykiskt bra. Ju snabbare utredningar och åtgärder desto bättre, alltså. Då blir det även fler fällande domar, och jag vill verkligen att de som utsätter barn ska få sina straff. Det som också har tagits upp är vikten av att ha resurser så att man kan höra barnet samma dag som den misstänkte.
Barn ska inte skickas hem och bli påverkade hemma så att hela utredningen sedan faller. Detta kan tyvärr oftast inte ske, för polisen har inte de resurserna. När jag jobbade i Göteborg hade vi inte de resurserna. Nu var det fyra fem år sedan, men jag var i Sundsvall och pratade med barnutredare för tre fyra veckor sedan. De sa att de oftast inte har resurser för att kunna göra detta. Det är verkligen dåligt, för då hinner barnet påverkas.
Sedan läggs allting ned, och barnet får åka hem - med allt vad det innebär. Det verkar i alla fall som att statsrådet ändå är positiv till den sammanhållna tidsfristen, och det är jag väldigt nöjd med. Vi ska ju inte hålla på och puckla på varandra här, utan vi har faktiskt ett gemensamt syfte: att det ska bli så bra som möjligt för barn som utsätts för brott.
Den sista frågan är dock om statsrådet är villig att tillföra polisen mer resurser så att de kan hålla förhöret med barnet och den misstänkte samma dag.