Ola Johansson (C):
Jag hoppas att det beslut som vi fattar här lite senare i dag - sedan Sverigedemokraterna har klargjort sin lite svajande inställning - innebär att ägare till småskalig vattenkraft kan dra en suck, och då inte det sista andetaget utan en lättnadens suck.
Det är ett stort antal enskilda motioner från ledamöter, företrädelsevis från Centerpartiet och andra allianspartier, som helt eller delvis bifalls i dag, och det är mycket glädjande. Den flödande, förnybara elenergi som produceras i dessa kraftverk utgör 7 procent av den totala produktionen av vattenkraft.
Det kan tyckas vara lite, men där den finns skapar den, förutom ren energi, en levande landsbygd som utgör grunden för ett företagande som skapar jobb, tillväxt och skatteintäkter lokalt. Dessutom är dammar en del av det kulturlandskap som vi i andra sammanhang i olika debatter, inte minst den här, säger ska skyddas.
Det bästa sättet att bevara det är att se till att verksamheten i dessa dammar och små vattenkraftverk kan fortsätta. Med de elpriser vi har i dag är den småskaliga vattenkraften inte en vinstmaskin där man skär guld med täljkniv. Men det är inte ekonomin som är det största problemet, utan det är den rättsosäkerhet som råder.
Inte alla länsstyrelser, men vissa, kräver genom förelägganden nyprövning, något som riskerar att inte bara stoppa pågående verksamhet, utan det kan också innebära att verksamhetsutövaren går i konkurs när denne måste återställa det som en gång var ett fungerande vattenkraftverk med fördämningar och turbiner. Herr talman!
Det finns i betänkandet motioner från bland annat Centerpartiet med förslag om ett moratorium, det vill säga att de redan meddelade föreläggandena inte träder i kraft intill dess rättsläget har klarlagts. Och med det beslut som riksdagen nu fattar hoppas jag att det i praktiken införs ett moratorium, trots att dessa motioner avslås.
Det vore orimligt om vi skulle komma fram till en lösning med en flexibel och fungerande lagstiftning, medan de som redan har fått ett föreläggande tvingas att följa detta. Det hoppas jag att var och en begriper. Genom att göra som regeringen eller utredningen avsåg, nämligen att se till att alla tillstånd omprövas, skulle man förändra landskapsbilden på landsbygden.
Det skulle inte innebära att vi får fram de vandringsvägar för fisk som vi behöver för att återställa den biologiska mångfald vi en gång hade innan dessa verk för bortemot hundra år sedan fick sina tillstånd genom privilegiebrev och hävd. På många av de platser där vandringsvägar måste byggas finns det kanske inte någon fisk som vill eller kan vandra. Vattenkraft har varit i bruk i vård land sedan medeltiden och kanske sedan ännu längre tillbaka.
Runt våra dammar har det vuxit fram en ny fauna med en artrikedom som skulle kunna ta skada av dessa vandringsvägar genom spridning av till exempel kräftpest. Regeringen bereder vattenverksamhetsutredningen. Vi i civilutskottet förväntar oss en proposition i september som utlovat, och vi kommer då att behandla den.
Men mot bakgrund av att Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet nu inte ställer sig bakom majoriteten utan reserverar sig, dock inte yrkar bifall till sin reservation, finns det ändå anledning för oss att känna oro. För de näringsidkare som jag har pratat om nu vore ert besked om prövningen välkommet i dag.
Ni hänvisar i er reservation till att klimat- och miljöministern i ett frågesvar pekat ut kulturmiljöintressen som något som ska värnas, men var kommer företagarintresset på landsbygden in i bilden? Och hur är det med den produktion av förnybar och flödande energi som vårt samhälle drar nytta av varje dag?
Vattenkraften är ju reglerbar och är ännu så länge, till dess en annan form av energilagring blivit tillräckligt effektiv och billig, någonting vi ska använda för att balansera elenergin när kraften behövs. Därför yrkar jag bifall, herr talman, till förslaget i betänkandet i den del som gäller vattenverksamheten. Nu vill jag säga något kort om Centerpartiets reservationer. Vi behöver just nu inte fler riksintressen att ta hänsyn till.
Brukningsvärd åkermark ska inte vara ett riksintresse, enligt Centerpartiets sätt att se på saken. Då ska inte heller bostäder vara det. Vi behöver både mat och bostäder, och det är vår uppgift här i riksdagen att inte onödigtvis hindra det genom att inrätta fler riksintressen, stämpla fler områden på det sättet och införa fler pålagor och mer regelkrångel som försvårar verksamheten.
Jag håller med om att bostäder ska vara högt prioriterade vid avvägningen. Därför står vi från Centerpartiets sida bakom den gemensamma alliansreservationen, med nr 1, i betänkandet. Men vi måste i vår planering också ha möjlighet att styra byggandet till de markområden där vi inte onödigtvis för all framtid föröder möjligheten att i vårt eget land producera säkra och hälsosamma livsmedel på den bästa jorden. Vi måste tillämpa en marksnål användning.
Det innebär, vilket vi ofta talar om i bostadsdebatten, att vi ska förtäta, bygga på höjden och utnyttja redan befintliga detaljplaner på ett bättre sätt. Som jag sa tidigare betyder detta inte att åkermarken ska göras till ett särskilt riksintresse. Tvärtom behöver vi inte fler sådana restriktioner utan snarare färre.
Men möjligheten för kommunerna att styra bort bebyggelse från den bästa åkermarken ska vara stark i översiktsplaneringen, och inte bara i vissa län där man anser att den bästa åkermarken finns. Vad som är bäst beror på var i landet man befinner sig. Det ska vara möjligt att producera livsmedel i hela Sverige.
Eftersom tyngdpunkten i vårt ställningstagande ligger på att betona vikten av att få fram bostäder väljer jag att inte yrka bifall till reservation nr 3 i dag. Resten av reservationerna väljer jag för tids vinnande att inte heller yrka bifall till. Centerpartiet vill precisera hur vi ser på frågan om riksintressen mer allmänt.
Vi föreslår i en partimotion att till exempel strandskydd ska vara någonting som man måste kunna besluta om lokalt och inte ska styras genom nationella lagar och regler. Regioner och kommuner ska ges möjlighet till en dialog med staten om hur ett riksintresseområde ska kunna exploateras försiktigt med exempelvis bostäder för att öka attraktiviteten i den delen av landet. Herr talman!
Jag ser med oro på de konsekvenser klimatförändringarna får för den bebyggda miljön och behovet av att planera för stigande vattennivåer. Det görs analyser av markens stabilitet och förutsättningarna för dagvattenhantering. Det här måste uppmärksammas. Herr talman! De nya bostäder som behövs ska vara socialt, ekonomiskt och ekologiskt hållbara.
Att peka ut dagvattnet som ett område där kommunerna behöver ha bättre beredskap och större kunskap om hur man planerar känns viktigt. Förekomsten av hundraårsregn i kombination med att vi får allt fler hårdgjorda ytor när vi förtätar bostadsområdena gör att vi måste öka kunskapen och göra rätt när vi planerar. Vi kommer att planera och bygga i en väsentligt ökande takt de närmaste åren.
Jag blev minst sagt besviken när jag inför debatten läste igenom betänkandet. Där står det nämligen inte så mycket om dagvattenfrågorna, men desto mer om dricksvatten. Jag skulle vilja be er ledamöter att dricka lite grann av dagvattnet när ni kommer ut, om det regnar, och jämföra med dricksvattnet. Ni märker kanske skillnaden.