Olle Thorell (S):
Låt mig börja med att tacka utrikesministern för svaret. Beskedet att regeringen äntligen beslutat att skriva under det internationella förbudet mot klustervapen är förstås välkommet, inte bara för oss som drivit frågan i riksdagen utan också för alla de organisationer och enskilda som varit engagerade i frågan. Osloavtalet är ett av de viktigaste nedrustningsavtalen på många år.
Vi socialdemokrater ser det som självklart att Sverige med sin långa tradition inom nedrustningsområdet ska ansluta sig till det. Som utrikesministern sade i sitt svar är detta en vapentyp som kan skapa allvarliga humanitära problem. Det är minst sagt en underdrift. Klustervapen har orsakat tusentals fullständigt onödiga civila dödsoffer under många år. 98 procent av offren för klustervapen är civila, ofta kvinnor och barn.
Utöver detta har ytterligare flera tiotusentals skadats med men för livet som följd. Dessutom är röjningsarbetet inte bara extremt farligt utan också mycket kostsamt. I bland annat Laos, Afghanistan, Libanon, Kosovo och nu senast i Georgienkonflikten har dessa vapen använts. Miljontals blindgångare ligger fortfarande kvar och skördar än i dag dödsoffer. När jag lämnade in den här interpellationen hade regeringen ännu inte lämnat besked om man skulle skriva under eller inte.
Nu ska man göra det, och det är bra. Då kunde man ju tro att allt är frid och fröjd, men en hel del frågetecken kvarstår. Jag skulle därför vilja be utrikesministern att räta ut dem. Ett enigt utrikesutskott och fredsrörelsen har under hela Osloprocessens gång krävt ett större engagemang och tydligare besked från regeringen om att Sverige vill gå i täten för det här avtalet.
I stället har regeringen, inte minst utrikesministern, ifrågasatt betydelsen av Osloprocessen, under en tid verkat för undantag för bombkapsel 90 och under hela sommaren och hösten inte velat lämna besked om man kommer att skriva under eller inte. Vi välkomnar, som sagt, det positiva besked som sent omsider kom, men regeringens och utrikesministerns senfärdighet och tidigare skepsis väcker en del oro, särskilt om man betänker hur avtalet är formulerat.
Det är nämligen så att bara för att man skriver under avtalet är saken inte klar med detta. Avtalet måste också ratificeras, och tidsgränsen för det är satt till 8 år. Med tanke på att regeringen tidigare inte haft direkt bråttom med den här frågan undrar jag: Hur snabbt kommer Sverige att ratificera Osloavtalet? En annan del av avtalet gäller förstörelse av egna klustervapen. Vi har den svenska bombkapsel 90.
Hur många det finns är sekretessbelagt, och när de skulle kunna komma till användning är åtminstone för mig en gåta. Enligt Osloavtalet har man även här 8 år på sig att förstöra dem, med möjlighet till förlängning i ytterligare 8 år, alltså totalt 16 år. Frågan blir självklart: Hur snart kommer skrotningen av bombkapsel 90 att inledas? Vi socialdemokrater förväntar oss att regeringen så snart det bara är möjligt ratificerar avtalet.
Processen i riksdagen torde vara ganska okomplicerad, eftersom vi är tämligen eniga över blockgränserna. För att avtalet ska träda i kraft krävs att 30 länder ratificerat det. Målsättningen är att det ska kunna ske senast den 30 juni nästa år. Vi anser att det är dags att ta täten i Osloprocessen i stället för att motvilligt bara hänga på längst bak i kön. Vi menar att regeringen ska se till att Sverige kan vara ett av dessa 30 länder.
Kommer utrikesministern att verka för det?