KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helene Petersson (S):
Tack, näringsministern, för svaret! Elmarknaden är en fråga som upprör och som diskuteras och är väldigt intressant för många av våra samhällsmedborgare. Framför allt vill vi ha driftsäkra elledningar, för vi vill ju att det ska fungera med strömmen. Men vi vill också kunna bo i de här områdena, och jag har tagit dessa två exempel eftersom det är dem jag känner till.
Jag har också full förståelse för att ministern inte kan uttala sig i ett enskilt ärende - det är ju hela regeringen som ska styra. Att det är en myndighet kände jag också till, fast jag råkade använda ordet "bolag" när jag skrev ihop det lite hastigt.
Det viktigaste tycker jag ändå är vilka diskussioner och kontakter Näringsdepartementet har med de olika bolagen och framför allt, i detta fall, med Svenska kraftnät. Svenska kraftnät gör så gott de kan. De har sina direktiv, regleringsbrev och instruktioner att rätta sig efter.
Men det finns också en hel del som är politiska beslut, bland annat hur vi ska ha det med en effektivisering från Oskarshamn, och då behöver man kanske förstärka ledningarna. Det finns ett politiskt beslut att det ska byggas eller möjligtvis bytas ut reaktorer. Att vi ska bygga vindkraft är också ett politiskt beslut.
Det första står jag inte bakom; det andra står jag till fullo bakom. Det finns också en annan aspekt som jag inte tycker att Svenska kraftnät har på sitt ansvar, och det är att se till helheten.
Detta ligger på regeringen, för när det gäller utbyggnadsplanerna för de möjliga ledningarna som ska byggas ut är det människor som påverkas. Framför allt är det människorna själva, men det är också både kultur- och naturområden. Jag vet att Svenska kraftnät håller sina samråd. Man försöker träffas så mycket som möjligt, man plockar fram och försakar alternativ och man har en dialog.
Men till syvende och sist blir det kanske ändå en fråga om pengar, och där ligger regeringens stora ansvar, tycker jag. Jag har försökt läsa de flesta samrådshandlingarna, och jag har också varit på besök.
Nu tar jag än en gång dessa exempel eftersom det är dem jag känner till, men jag tror att det fungerar likadant för alla områden som ska byggas ut: Det är regeringen som tar fram investeringsplanen, och den godkänns av riksdagen. När man pratar om vilken teknik man ska använda ser man luftledning som ett alternativ och jordledning som ett annat alternativ.
Jag vet också att Svenska kraftnät inte är glada i frågan om jordledning, för man menar att man inte uppnår samma effektivitet. Men man borde ändå kunna titta på olika delar och göra en kombination.
Där det inte fungerar med markledning eller jordkabel borde man kunna använda luftledning, och det, ministern, är en fråga om pengar.
Helene Petersson (S):
Självklart ska verket och myndigheten styra i detalj. Det finns ändå en hel del politiska beslut runt det här. Jag säger pengar och det är självklart att det krävs jättemycket pengar för att investera i en ny kraftledning, speciellt när det gäller de här stora ledningarna.
Men man kanske också måste titta på skillnaderna mellan vad en luftburen ledning kostar och vad det kostar att gräva ned den i de områden och på de sträckningar där den möjligheten ändå finns. Ministern sade att vi ska acceptera att det blir ingrepp. Det tror jag att alla egentligen gör. Vi vill ju ha effektiva och säkra elledningar. Då måste det kanske bli ingrepp. Sedan kan man diskutera om vi ska ha försäljning av el långt ned i Europa.
Hur kommer det att påverka våra priser? Det blir ju en helt annan diskussion, men det är också ett politiskt beslut. Det finns, ministern, mängder av politiska beslut att ta ställning till här. När det gäller att minimera ingreppen vill jag peka på att det när man öppnar en ledningsgata för en ledning av denna kapacitet är uppemot 50 meter som man stjäl.
För den som har flera ledningar på sin mark finns det ingen praktisk möjlighet att bruka denna jord. Den är fördärvad på lång sikt.
Här tycker jag att man måste väga in konsekvenserna för jordbruksmarken, för skogsbruket, för kulturvärdena runt omkring och för naturen i stort, men framför allt för människorna som bor där. Det tycker jag egentligen är den riktigt stora frågan. Det har bedrivits forskning. Forskningen är inte enig.
Alltså har vi inte satt något gränsvärde. Det finns ett rekommenderat gränsvärde, en försiktighetsprincip, säger man. Det skulle ligga på ungefär 0,4 mikrotesla, som man mäter detta i. Det här är ändå en diskussion som börjar komma mer och mer. Hur mycket påverkar just magnetfälts strålning oss människor?
Den här frågan tycker jag också att man ska ta på största allvar. Jag tycker att man från regeringens sida ska titta på hur det ser ut i övriga Europa. Vilka gränsvärden har de? Den uppfattning jag har fått är att de är ännu mer försiktig ute i Europa än vad vi är här. De har satt ett gränsvärde.
En kommun i mitt närområde har i sin översiktsplan sagt att gränsvärdet ska ligga på 0,2. Svenska kraftnät utgår från det de menar är en försiktighetsprincip, nämligen 0,4.
Då kan man också diskutera vem som ska ha företräde här, om en kommun vill hålla sig till ett annat gränsvärde för att lägga en ledning vid bebyggelse där människor bor. Jag har besökt några av områdena. Där finns barnfamiljer och skyltar där det står: Varning. Kör sakta. Lekande barn.
Tittar jag upp ser jag en stor kraftledning. Jag blir oroad. Jag vet att Svenska kraftnät försöker hitta lösningar. Jag har tittat i regleringsbrevet. Där står ingenting om miljö och mänsklig påverkan. Det är bara fråga om pengar och effektivisering av elbolagen.
Även de andra faktorerna bör finnas med i regleringsbrevet till myndigheten.
Helene Petersson (S):
Nu var det inte nätkostnaderna som hoppade fram och tillbaka i vintras, utan det var framför allt frågan om kapaciteten i elproduktionen. Där fanns ett planerat driftstopp i ett av kärnkraftverken. Det ifrågasattes om det var så klokt att planera ett driftstopp och en renovering av ett kärnkraftverk under vintertid.
Självklart ska vi sänka elpriserna. Men om den frågan ska diskuteras - som inte direkt har med denna interpellation att göra - är det väl många som tvekar om Sydvästlänken verkligen kommer att sänka elpriserna. Om Sverige slås ihop med en Europamarknad finns det farhågor för ökade elpriser. Ur den aspekten ska projekten läggas ned helt.
Vi ska å ena sidan självklart se till att få en effektiv elöverföring. Vi vill bygga ut vindkraften. Vi vill att människor kan använda el när de behöver den. Å andra sidan ska vi minska elberoendet på alla sätt och vis.
Här finns många osäkerhetsfaktorer som jag tycker att regeringen ska titta på för stora luftledningar i framtiden. Ju fler luftledningar vi lägger upp desto mer magnetstrålning kommer den enskilda människan att utsättas för och desto mer påverkan kommer det att vara på natur och miljö. Det här är regeringens ansvar, näringsministern. Titta inte bara på kostnaden.
Jag är säker på att gemene man vet vilka värden som står på spel och kanske kan godkänna investeringskostnader på 180 miljoner. Det var den summan det skulle röra sig om i fråga om Sydvästlänken, det vill säga mer jordkabel än luftburen kabel. Det är regeringens ansvar.
Helene Petersson (S):
Jag anmälde mig till den här interpellationsdebatten eftersom den är mycket viktig. Konflikten mellan vindkraftsutbyggnaden och försvaret är en konflikt som vi definitivt inte vill ha. Jag kommer från Jönköpings län. Vi värnar väldigt mycket om Eksjö garnison där och om dess övningsflygfält Hagshultsbasen.
Hela länet har väldigt goda vindförhållanden, framför allt kring Vättern men också på höglandet. Det är väl framför allt höglandet som finns i riskzonen. För närvarande har länsstyrelsen 40 vindkraftverk bara i Nässjö kommun och 14 vindkraftverk nere i södra delen, i Värnamo kommun - alltså 54 vindkraftverk - inom inflygningszonen vid Hagshultsbasen.
Näringsministern säger här att hon inte kan ge några andra besked utan att man överlämnar detta till prövningsmyndigheterna, till kommunen eller länsstyrelsen. Men frågan är hur man tolkar miljöbalken. De signaler jag fått från länet är att man helt enkelt gör tolkningen att Försvarsmaktens riksintresse är starkare än intresset för utbyggnaden av vindkraftverk.
Nu har man minskat på 40-kilometersradien runt flygplatsen, men fortfarande finns problemet i ytterkanterna. I Nässjö kommun är ytterligare ett trettiotal vindkraftsetableringar på gång.
Sett utifrån 70, 80 eller 90 vindkraftverk - i hela länet handlar det kanske om 150-200 vindkraftsmöjligheter - rör det sig om ganska många terawattimmar. I somras hade jag en debatt med miljöminister Andreas Carlgren framför allt baserad på kärnkraftsdebatten då.
Vad miljöministern säger är att regeringen väldigt mycket värnar och har jobbat mycket för utvecklingen av vindkraft. Jag vill därför fråga näringsministern om det sker en samsyn, om ni har diskuterat detta på Näringsdepartementet och om det förs samtal mellan Försvarsdepartementet och Näringsdepartementet om de här frågorna.
Jag tror inte att det här ska behöva vara ett problem, men det känns inte riktigt rätt att helt och hållet överlämna denna fråga till prövningsmyndigheterna, till kommunen eller länsstyrelsen. Jag tror att man där kan råka i en stor konflikt. I vårt län värnar man vindkraften. Vi ser den som en stor möjlighet till utbyggnad.
Samtidigt vill vi definitivt att Eksjö garnison med dess övningsmöjligheter ska finnas kvar. Det här är en konflikt som det kanske inte är lätt för länsstyrelser att avgöra. Jag menar att här krävs att man tar ställning och också tittar på frågan på regeringsnivå.
Helene Petersson (S):
Näringsministern räknar upp en massa åtgärder som regeringen har vidtagit, och jag tror inte att vi är oense om att det är saker som driver frågan framåt. Men problemet kvarstår ändå när man läser Försvarsmaktens dokument.
Försvarsmakten har angett ett område för varje flygplats som behöver vara helt fritt från vindkraftverk, och man säger att miljöbalkens regler ger ett stärkt skydd för totalförsvarets intresse vid prövning av vindkraftsetablering. Ja, länsstyrelsen är en självständig myndighet och beslutar självständigt. Men frågan är hur självständigt man kan besluta i de här frågorna.
Är det ändå inte så att Försvarsmaktens talan i ett yttrande när det gäller etablering av vindkraftverk väger väldigt tungt? Jag tycker att det här är en fråga som regeringen måste titta på ordentligt, för man har tagit till för stora områden, enligt vår uppfattning i Jönköpings län.
Det ska inte behövas så stora stoppområden, speciellt när de inte ens ligger runt flygplatserna utan vid in- och utflygningsområdena. Och som Peter Jeppsson säger här är de här områdena bra för vindkraften. Länsstyrelsen har gjort en ordentlig och grundlig genomgång av var det går bra att ha bra vindkraftverk i Jönköpings län, och det sammanfaller med försvarets inflygningssträckor.
Det här är ett stort problem. Jag förutsätter att näringsministern tittar mer på den här frågan och inte bara överlämnar den till de beslutande myndigheterna utan tar samtal med Försvarsdepartementet om hur frågan ska lösas, för jag tror att vi har ett gemensamt intresse av en stor vindkraftsutbyggnad i Sverige.
Helene Petersson (S):
Jag vill ställa en fråga till Tuve Skånberg angående samvetsfriden. Hur ska det rent praktiskt gå till, anser Kristdemokraterna? I motionerna står det att du ska få jobba inom sjukvården, och du ska få jobba inom vilken del som helst inom sjukvården, men vissa saker behöver du inte ställa upp på. Jag tycker att utbildningsutskottet har tagit upp sin del.
Det är faktiskt en patientorienterad utbildning. Det är alltså en säkerhet för patienten att veta att jag när jag kommer in på sjukhuset och träffar exempelvis en barnmorska ska vara säker på att jag kan få hjälp av den personen. Min första fråga är alltså: Hur tycker Kristdemokraterna att det ska gå till om du ska få vara barnmorska utan att utföra allt?
Helene Petersson (S):
Det finns som jag ser det en väldig risk. Sjukvården hanterar nämligen väldigt många akuta situationer, och då skulle det egentligen på alla ställen fordras en dubbelbemanning om det fanns någon person som inte från början klart hade deklarerat: Det här kan jag inte ställa upp på. Det här kan jag inte vara med att utföra. Då måste sjukhuset garantera att det finns dubbel bemanning hela tiden, ifall det kommer in en akut situation. Jag ser att det kan bli väldigt problematiskt.
Jag instämmer alltså med utbildningsutskottets sätt att se detta, att patienten och hälsosäkerheten här måste gå i första hand. Jag kan se en fortsatt utvidgning av detta. Om du som lärare inte på något sätt kan ställa upp på de principer som finns i andra religioner, ska du då bli tvingad? Det är du i dag, eftersom vi har en religionsundervisning.
Du måste gå in och ta diskussionen eller undervisa om andra religioner. Frågan är om detta kan utvidgas i ett senare skede så att man kan säga: Nej, jag står bara för de kristna värderingarna. Jag är inte beredd att ta det andra, det strider mot mitt samvete och min tro. Jag är tveksam till om vi går mot en sådan utveckling.
Helene Petersson (S):
Tack, statsrådet, för svaret! Det stämmer att jag skrev en skriftlig fråga i februari med ungefär samma innebörd. Men jag tyckte att svaret var lite väl tunt, så jag tänkte skriva en interpellation, så att vi får diskutera här. I svaret ser jag att ministern har varit i Spanien och undersökt detta. Då är min förhoppning att ministern tar frågan på djupaste allvar.
Vi har en nollvision, men denna nollvision kan inte gälla bara bilisterna. Jag vet mycket väl att mitträcke har inneburit stora förbättringar när det gäller trafiksäkerheten. Jag vet också att det har gjort det för motorcyklisterna. Jag hade bland annat en god vän - som inte finns hos oss längre - som hade klarat sig om det hade funnits mitträcke på den aktuella vägen.
En stor del av motorcyklisterna omkommer just på grund av att det är fel räckestyp. Jag tror inte att man kan förhindra olyckorna fullt ut. Precis som statsrådet svarar har vi också hastigheten, bromssystemet, vägstandarden, väghållningen, sikten och framför allt bilisterna.
Jag har själv kört motorcykel i tio tolv år. Nu för tiden kör jag inte längre själv men är passagerare på motorcykel. Jag känner att jag har lite erfarenhet av frågan. När jag själv har kört på två-plus-ett-väg har jag känt hur otäckt det är om man ska göra en omkörning av en långtradare som har ett sug i sig.
Då upplever man att räcket kommer väldigt nära, för två-plus-ett-vägar är smalare än vad motorvägar är. Det tycker jag är en av de faktorer som man bör tänka på.
När det gäller nollvisionen säger regeringen i budgetpropositionen att hänsynsmålet ska vara att transportsystemets utformning, funktion och användning ska anpassas och ingen dödas eller skadas. Ni vill också ge särskild uppmärksamhet åt oskyddade trafikanter på två hjul, som har en förhöjd risk att dö och skadas i trafiken jämfört med bilburna trafikanter. Ändå tycker jag inte att det händer något.
Jag hoppas som sagt att den resa till Spanien som statsrådet har gjort har medfört att ni har fått upp ögonen lite grann för detta. Från Sveriges del har man sagt ja till den tekniska specifikationen av exempelvis underglidningsskydd i kurvor men inte direkt sagt något om hur det ska användas. Man har pratat om avfarter från motorvägar eventuellt, att det är där man ska börja testa.
Då undrar jag: Förs det några diskussioner om hur man ska göra med detta ja? Det utförs tester i olika delar av Europa. Vi är nästan ensamma om att inte ha utfört tester. I nästan varje europeiskt land finns det olika skyddsmekanismer. Man gör räckena annorlunda. Man gör inte stolpar som sticker upp ovanför räckena. Man gör räcken som är släta både på sidan och ovanifrån.
Man har betongbalkar som man vet skyddar mer. Det blir inte en sådan smäll som gör att det blir en dödlig utgång. Är det en smalare vinkel glider man längs med. Varför, statsrådet, testar vi inte? Varför gör vi inget åt den här biten i Sverige?
Helene Petersson (S):
Det är absolut viktigt att man ser hur det ser ut internationellt. Där har vi mycket att lära. Men vi har lite specifikt klimat i Sverige. Det har väl egentligen varit det man har skyllt på: Vi kan inte ha underglidningsskydd, för vi har snöröjning. Efter vad jag har kunnat utläsa skulle det ha gjorts ett test under den gångna vintern 2011-2012, men mig veterligen har det inte gjorts något sådant.
Jag frågar därför statsrådet varför. Finns det någon förklaring varför det inte har gjorts något test här? SMC gör ett jättebra jobb. När vi säger att 50 har omkommit är det 5 som har omkommit i räckesskydd. Det är 5 för mycket. Det håller jag med om. 50 omkomna är definitivt 50 för mycket. Jag fick deras senaste tidning nu. Där har man gått fram just för motorcyklisterna.
Publikationerna heter Bra tänkt: En körstrategisk vägledning och Full kontroll: Din guide till säkrare MC-körning. Organisationerna gör oerhört mycket och ordnar avrostning och annat för att man ska bli en säkrare förare. Orsaken till att jag själv slutade köra var att jag tyckte att jag fick för lite mil i kroppen. Jag började känna mig osäker, och då ska man definitivt inte köra motorcykel.
Vi ska jobba stenhårt med detta. Alkohol och motorcyklism hör absolut inte ihop. Det är en del i detta. Här finns en hel del att göra. Vi vet att det finns sätt som gör att det inte blir så svåra olyckor om man går in i ett vajerräcke. Det är bara om man går emot med fotpinnen som man förlorar balansen.
Om räckena är utformade på ett säkrare sätt eller att de inte alls finns är väl det bästa när det gäller småvägar, där många motorcyklister kör.
Det är nästan varje kommuns strategi att ta fram mc-vänliga vägar, och då är det jättebra om Trafikverket kan möta detta genom att ha sträckor där man inte har satt upp räcken eller kanske till och med genom att man tar bort räcken. Jag tror att Trafikverket Region Syd håller på med just detta i Skåne.
När förslaget om E22 var ute på remiss sade man i underlaget att det inte finns några oskyddade trafikanter på sträckan. Vet man om att det existerar motorcyklister också på E22?
Man säger att man ska anlägga fler och fler räcken, och man använder just vajerräcken för att de är billigare. Jag tycker att statsrådet har ett ansvar för att fortsätta diskussionen. Hur värderar man liv i förhållande till pengar?
Kanske ska man sätta upp lite färre räcken och göra dem säkrare, så att det inte finns utskjutande delar och vajrar som ger en krockeffekt. Jag tycker att det ligger på statsrådets ansvar att driva den här frågan.
Helene Petersson (S):
Statsrådet talade om tillverkare här. Det finns ju en hel del tillverkare i Sverige. Man skulle kunna ha ett utvecklings- och forskningsarbete tillsammans med dem. Enligt de uppgifter jag har fått läggs det dock inga pengar på det. Man lägger inte några pengar på att utveckla detta. Det finns alltså en hel del att göra.
Ska vi leva upp till nollvisionen eller åtminstone minska ganska mycket tror jag att detta är en del att börja med. Jag tycker att regeringen har ett stort ansvar, precis som statsrådet erkände här, för vad man säger i diskussioner med Trafikverket och i regleringsbrev och instruktioner.
Om man säger att man ska göra så mycket två-plus-ett-vägar som möjligt och få så mycket räcken som möjligt för pengarna innebär det att man tar den billiga sorten. Det ligger på regeringens ansvar att säga att man ska se inte bara till pengar utan också till trafiksäkerheten, och då inte bara för bilarna utan också för de oskyddade trafikanterna.
Jag hoppas att statsrådet håller med mig om att E22:an är en väg som även oskyddade trafikanter på motorcykel färdas på. Jag har förhoppningar om att den här Spanienresan har gjort en del och att man fortsätter att ha diskussioner framför allt med Trafikverket men också att man har en bra dialog tillsammans med SMC, för jag vet hur de jobbar med de här frågorna. Jag får tacka för debatten.
Helene Petersson (S):
Jag tackar justitieministern för svaret. En av anledningarna till att jag ställt denna interpellation är att jag har varit ute på en del arbetsplatsbesök, bland annat vid polismyndigheter i olika delar av landet.
Jag har också stött på justitieombudsmännens ämbetsberättelser som ledamot i KU under ett antal år, och jag jobbar en hel del med hur vi ska leva upp till barnkonventionen. Utifrån detta är det framför allt två frågor som jag skulle vilja diskutera med justitieministern: Använder vi polisens resurser på rätt sätt?
Lever vi upp till barnkonventionen när det gäller hanteringen av unga? Det är framför allt dessa två delar som jag har stött på. Jag börjar med det sistnämnda.
Justitieombudsmännen har vid vissa tillfällen i sina ämbetsberättelser tagit upp frågan om det är nödvändigt att man använder polisens resurser när det gäller transport av unga. Det finns olika delar när man transporterar unga. Det kan vara att de är frihetsberövade för sin egen skull.
De kan vara på väg till ett LVU-hem, ett SIS-hem eller någon annan inrättning för att det är just de själva som har hamnat eller försatt sig i den situationen. Men vi har också föräldrar som lever inom exempelvis missbruksproblem och att barn ska fosterhemsplaceras.
Då har också vid ett antal tillfällen använts polisens målade bilar, och man har varit uniformsklädd, beväpnad och hela den biten. Detta tar utredningen upp ganska tydligt. Man måste verkligen fråga sig: Är det verkligen rätt att använda den resursen när man just transporterar unga?
Den andra saken, som jag egentligen tycker är allra viktigast, är att man också kräver en medverkan från den myndighet som begär en transport. Det står säkert i olika regelverk i dag när man ska begära transport att det är önskvärt att man följer med. Men det finns inget lagstadgat krav.
Detta har satt unga i en väldigt konstig situation. Jag har fått mig berättat att man kör i stafett exempelvis från södra Sverige och långt upp i Mellansverige. Man stafettkör med polisbilar med tolv-, trettonåringar. Det talar bland annat JO om.
Det var en tolvårig flicka som hade rymt från sitt fosterhem för att besöka sina biologiska föräldrar. Man transporterade hemfarten till fosterhemmet igen med poliser. Dessa situationer berör en ganska illa.
Det är unga barn som är i en väldigt olycklig situation och mår väldigt dåligt i situationen. De borde absolut ha någon människa som finns runt omkring dem i en annan del av deras verklighet som finns med dem också i de här situationerna. Jag skulle till en början vilja höra justitieministerns kommentarer till det och framför allt vad ni gör under beredningsskedet.
Jag har förståelse för att justitieministern inte berättar hur långt ni har kommit. Men jag vill ändå ta upp denna bit som en av de viktigaste delarna i utredningen.