Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tackar arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson för svaret på min interpellation. I svaret hör vi en uppenbart nöjd minister stå i talarstolen, och det har vi gjort även i tidigare debatter. Hon är mycket nöjd. Det oroar. Det går förvisso bra för Sverige, och det är vi alla glada för. Det är bra att det går bra för Sverige; det hoppas jag att alla i kammaren tycker. Men det går bra på många sätt. Det går bra för många av våra invånare i Sverige också.
Vi befinner oss i en högkonjunktur. Då skapas det jobb, och fler får arbete. Samtidigt ser vi det nya utanförskapet växa fram. Vi har 130 områden i vårt land som är så kallade utanförskapsområden. Det är områden där mindre än 50 procent, alltså mindre än hälften, av invånarna arbetar och där bidragsberoendet är stort.
Närmare 1 miljon människor riskerar att hamna i det nya utanförskapet - enligt regeringen själv. Arbetslösheten förväntas också vända uppåt i slutet av mandatperioden. Det oroar, herr talman. Samtidigt som arbetslösheten sjunker ser vi allt fler som befinner sig långt ifrån arbetsmarknaden. Men Ylva Johansson är nöjd.
Svansföringen är mycket hög - målet är att ha EU:s lägsta ungdomsarbetslöshet år 2020. Jag tycker att det är bra med ambitioner, och jag tycker att det är bra med högt satta mål. Men jag tror också att det är bra med realism. Problemet med detta mål är ju att ingen seriös bedömare tror på det. Kvar står Ylva Johansson, Mikael Damberg och Stefan Löfven. De är i grunden de enda man hör försvara detta mål.
När bortåt 1 miljon människor riskerar att hamna i det nya utanförskapet måste saker hända. Man måste lägga fram förslag som leder till fler jobb. I valrörelsen lovade Ylva Johansson och Stefan Löfven 32 000 traineejobb och 20 000 extratjänster. Och vad bidde det? Jo, det bidde en tumme, som man säger i den gamla sagan.
Det blev 179 traineejobb av de 32 000 utlovade, och det blev ungefär 1 000 extratjänster av de 20 000 utlovade. Samtidigt har man gjort det dyrare att anställa unga. Hade man infört andra delar som ledde till att fler fick arbete hade det varit en sak, men nu höjer man kostnaderna för att anställa och lovar åtgärder som i grunden inte levererar någonting.
Man lovar 5 000 statliga beredskapsjobb, och frågan är om man levererar där. Det återstår att se. Om vi har 1 miljon personer i utanförskap, och om 5 000 i statliga beredskapsjobb är lösningen, har vi ett litet problem kvar. Samtidigt har regeringen försvagat RUT-avdraget.
Genom Alliansens krav i migrationsöverenskommelsen breddades det i sektorer, men man försvagar det i ekonomin. Vi föreslår en tredubbling. Vi har en lång rad konkreta åtgärder för hur jobben ska bli fler. Det säger dock Socialdemokraterna och Ylva Johansson nej till. Vi har också en låg andel enkla jobb i Sverige. Det innebär inte att de är lätta, men de kräver inte höga kvalifikationer.
Det skulle regeringen fixa - man skulle skapa fler. Det har Mikael Damberg sagt, och det har Ylva Johansson sagt. Men då kommer det socialdemokratiska fackförbundet LO och säger nej, för de här jobben är inte tillräckligt fina och inte tillräckligt bra. Hur blir det med de enkla jobben, Ylva Johansson? Är det Mikael Damberg, du och Stefan Löfven som bestämmer det, eller är det LO och Karl-Petter Thorwaldsson som driver regeringen framför sig?