Beatrice Ask (M):
Låt mig börja med att säga att jag tror att det är viktigt att driva den här frågan i EU av det enkla skälet att det som händer på Internet också händer i Sverige. Om Sverige låste allt skulle det inte hjälpa. Folk skulle kunna låna i alla fall, på något annat sätt.
Låt mig också säga att man i dag i inremarknadsutskottet diskuterat konsumentkreditdirektivet och alldeles särskilt noterat den debatt och de erfarenheter vi har i Sverige. Vi får hoppas att man landar på 200 euro, bland annat för att man pekat på den svenska situationen. Det skulle i så fall inkludera de lägre beloppen, som det ju ofta handlar om.
Även om så inte skulle ske finns det möjligheter för oss att göra något, men jag tror att det vore bra med en bastant ordning också på europeisk nivå. Christina Axelsson säger att det tar för lång tid och att vi måste göra något här hemma. Så särskilt lång tid tycker jag emellertid inte att det har tagit. Vi kan inte hasta fram lagstiftningsåtgärder. Däremot har myndigheter och andra agerat i dessa frågor.
Konsumentverket har drivit två mål i Marknadsdomstolen; målen avgjordes i juli. Man har därmed fått en del riktlinjer vad gäller marknadsföringen, även om det kanske inte var det som jag tror att interpellanten hade önskat. Konsumentverket har också skrivit och framfört synpunkter till regeringen den 31 augusti, vilket vi tar på stort allvar, som jag nämnde tidigare.
Dessutom har Konsumentverket och Kronofogdemyndigheten satsat på information till unga och på ett samarbete med skolorna för att informera om lån, regler och annat. Vidare har Konsumentverket gjort en kartläggning på Internet i syfte att få kunskap om varför ungdomar tar dessa lån samt underlag för att veta hur de ska arbeta proaktivt. Jag tycker alltså att det görs en del bra saker.
Samtidigt som vi har de här problemen och vi är beredda att agera vill jag ändå säga att man får passa sig för att inte bara se problemen. Det finns nog också kunder som, trots de här kostnaderna och villkoren som finns för de här lånen, uppskattar att det finns andra och enklare sätt att låna pengar på än att gå till banken och som är beredda att betala för det. Jag tycker inte att man ska moralisera över det. Det kan väl vara en bra möjlighet.
Men jag tycker att vi ska se över låneformen, och det finns då förslag till åtgärder. Det handlar om krav på kreditprövning för sms-lånen. Det handlar om strängare krav på information om kostnader och reklam före ingående av avtal och om att få lite mer tid. Det är, som jag sade i mitt inledningssvar, ett arbete som pågår, och där jag tycker ändå att man agerar någorlunda skyndsamt.
Det finns också möjligheter redan i dagens lagstiftning att ingripa mot oskäliga avtalsvillkor och förfaranden som innebär ocker. Jag tror att det var Jan Ertsborn som lyfte fram det. Frågan om kreditocker enligt avtalslagen har man inte prövat i domstol. Den har inte varit uppe där.
Men jag kan föreställa mig att det finns unga som har ingått avtal på grund av lättsinne eller oförstånd, och då finns det faktiskt en bestämmelse om ocker, som innebär att avtalet är ogiltigt under förutsättning att räntan eller avgiften är uppenbart oproportionerlig. Det finns alltså verktyg för att hantera detta. Vi gör, som sagt, en hel del saker. Det är väl viktigt att vi gör det, men jag tror att vi också måste se till att vi på EU-nivå får direktiv som är bastanta.