Tobias Billström (M):
Det är, som sagt var, en intressant diskussion, i synnerhet när motdebattören inte alls tar intryck av det som man säger eller bekvämar sig med att följa huvudspåren i debatten. Man kan utbilda hur många som helst, säger Börje Vestlund. Jag skulle vilja säga att det är ett kavat uttalande i dessa sammanhang, lite för kavat enligt min mening. Först och främst har vi självständiga myndigheter och domstolar i det här riket.
Det är inte riksdagen eller regeringen som med fjärrkontroll bestämmer vem som får lov att stanna och vem som får avslag på sina asylansökningar. Det handlar om rättsprocesser, Börje Vestlund. Det är just det som den nya ordning som vi införde i bred politisk enighet i den här kammaren befäster. Om detta ska kunna fungera på ett bra sätt måste de tjänstemän som är satta att pröva asylansökningar ha korrekt utbildning.
Det är därför som denna fråga är av central betydelse. Det är bra, säger Börje Vestlund, att den tidigare socialdemokratiska regeringen lade fram en proposition som vann gehör i riksdagen, också den med bred politisk förankring, om att sexuell läggning skulle vara en skyddsgrund. Men uppenbarligen hade man sedan inte mod nog, kraft nog eller vilja nog - för att använda ett mantra - att ge Migrationsverket i dess regleringsbrev ett ansvar för att utbilda sin personal.
Det var vi som gjorde detta. Det händer ingenting, säger Börje Vestlund. Låt mig då få tala om vad som står i Migrationsverkets årsredovisning från 2007, alltså efter bara det första året med borgerligt styre, för att visa på skillnaden. Man har genomfört utbildningar om könsperspektiv och hbt-frågor med kompletterande utbildning om sexuell läggning och samarbete med RFSL i samtliga utbildningar.
Tidigare har ungefär 400 personer genomgått utbildningen, och nu ökar antalet ytterligare. Jag tycker att det kan vara värt att peka på detta. Om man inte är intresserad av vad myndigheterna faktiskt gör för att förändra sin utbildningskapacitet och innehållet, kunskaperna och kompetensen hos de människor som är satta att bedöma dessa ärenden då har man inte förstått var problemet ligger.
Jag är fullt villig att fortsätta diskussionen om hur vi ska få ett genomslag i bedömningarna för dessa frågor. Jag tror att det är ganska svårt att tro att man kommer någonstans om man inte ser på utbildningsbehovet hos Migrationsverkets personal. Det är inte alldeles enkelt. Det är det aldrig när det gäller att bedöma asylfrågor. Det är inte alldeles enkelt att få människor att berätta att de kanske är i den situationen att de omfattas av hbt-perspektivet.
Det kanske inte är helt lätt att få människor att tidigt i asylprocessen tala om den egentliga anledningen till att de söker skydd i Sverige. När man talar om dessa frågor borde man egentligen, tycker jag, ha lite mer respekt för de svårigheter man ställs inför när man ska försöka avgöra trovärdigheten, för det är ju trovärdigheten som ligger till grund för bedömningen huruvida någon får asyl i Sverige eller inte.
Det är, som sagt, en intressant debatt och diskussion som Börje Vestlund har dragit upp här, men jag skulle önska att man var lite mer nyanserad och inte som ett mantra fortsatte att upprepa att det inte händer någonting, att det inte görs någonting och så vidare. Det är uppenbart för alla som kan läsa innantill att det i Migrationsverkets regleringsbrev och återrapportering samt i regeringens instruktioner framgår att det hänt väldigt mycket, och det fortsätter att hända saker och ting. Det tycker jag är den viktiga slutsatsen så här långt i debatten.