KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Sverige har en fantastisk natur, och det är någonting som vi sätter stort värde på. Naturen och ekosystemen förser oss bland annat med livsmedel, rekreation och hälsa. Naturens fabrik - om man nu kan göra en sådan jämförelse - är ständigt igång och levererar dessa ekosystemtjänster. Det handlar bland annat om luft och om vattenrening.
Vår ekonomi, vårt välstånd och våra liv förutsätter att de tjänster som våra ekosystem producerar faktiskt funkar. Att staten gör vissa mindre ingrepp på utvalda platser för att skapa värde för fler är därför rimligt. Det kan handla om vattentäkter, för att ta ett väldigt konkret exempel. Herr talman!
Detta förutsätter dock att de olika skyddsformer som finns är väl utformade och används på ett klokt sätt. Här finns det vissa problem. Som exempel kan vi ta strandskyddsreglerna, som måste reformeras i grunden om vi ska kunna få till utveckling i strandnära lägen.
Detta är inte bara en fråga för välbärgade Stockholmskommuner - här i stan har man ju redan byggt fram till strandkanten - utan snarare en rättvisefråga för oss på landsbygden som vill ha samma möjlighet. Precis som är fallet med det som denna interpellation handlar om, det vill säga riksintresselagstiftningen, har regeringen hittills inte gjort särskilt mycket på detta område. Riksdagen har lämnat tillkännagivanden om flexibelt strandskydd, men regeringen har lagt frågan på is. Herr talman!
Denna interpellation handlar dock om riksintresselagstiftningen, och där är problematiken delvis annorlunda. I dag är lite mer än hälften av Sveriges yta täckt av riksintressen, vilket sätter käppar i hjulen för andra saker som kan vara av intresse för Sverige. En sådan sak kan vara byggande. Det råder ju en enorm bostadsbrist i en överväldigande majoritet av landets kommuner, vilket hämmar utvecklingen och tillväxten i vårt land.
Vi ska komma ihåg att riksintresselagstiftningen är väldigt gammal, vilket gör att många riksintressen pekades ut för länge sedan. Det finns några problem som följer på detta. Till exempel kan det på vissa ställen där man har pekat ut riksintressen vara så att det som man skulle skydda inte finns kvar eller att det inte längre behövs.
Det kan också vara så att reglerna i fråga om riksintressen är så luddigt formulerade att man inte riktigt vet vad det är man skyddar på just denna plats. Om riksintressen stoppar nybyggnation och det hela är dåligt motiverat leder detta i nästa steg till att förstöra förtroendet för hela lagstiftningen. Det är tråkigt på systemnivå, eftersom det finns verkligt skyddsvärda miljöer.
Jag kommer förstås inte att få något svar på när denna beredning inom Regeringskansliet är klar, men instämmer statsrådet i den generella beskrivningen av problematiken med riksintresselagstiftningen? Och är detta utgångspunkten för beredningen inom Regeringskansliet? Man blir ju som ledamot fantastiskt nyfiken på hur det egentligen går med dessa beredningar.
Regeringskansliet är så att säga en plats där det verka hända en massa spännande saker som man har begränsad insyn i.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Det här är mycket en interpellation som rör kopplingen mellan riksintresselagstiftningen och den proposition kring landsbygdsutveckling som regeringen lägger på riksdagens bord. Jobbar man med landsbygdsfrågor vet man att de är nära kopplade till jordbrukspolitiken. Vill man ha jobb i glesbygd behöver man ha en fungerande och offensiv jordbrukspolitik.
Utmaningen för att nå till exempel miljömålet Ett rikt odlingslandskap är att behålla ett aktivt jordbruk i Sverige. Att det brukas mark på ett ansvarsfullt och långsiktigt hållbart sätt bidrar ju till biologisk mångfald och miljönytta. Ska vi ha ett rikt odlingslandskap behöver det finnas mark och möjlighet för detta. Mark behöver verkligen brukas.
Om Sverige ska kunna närma sig en cirkulär, biobaserad, fossilfri samhällsekonomi, som dessutom är innovationsrik, vilket propositionen uttryckligen tar fasta på, kommer vi nog i flera delar att behöva ompröva, aktualisera och minska ingripanden för att göra plats för människor och företag som kan arbeta för just detta.
Då behöver vi få till en äganderättspositiv politik som inte gör större ingrepp än vad som faktiskt krävs. Det kan sägas i sammanhanget att om jordbruksmarken brukas kan vi få både en trygg livsmedelsförsörjning och ökad biologisk mångfald. Brukar vi skogen kan vi få både en växande bioekonomi och en stor kolsänka. Det är verkligen en bra deal. Herr talman!
Kärnan här är aktualitetsprövningen av skyddade områden, något som jag tror verkligen skulle stärka legitimiteten på de platser där riksintressen verkligen föreligger. I dag har vi situationen att många riksintressen som pekas ut inte längre innehåller det som var avsikten att skydda från början. Samtidigt finns det platser som bör vara riksintressen men som inte är det. Jag medger att den balansgången inte är enkel.
Men att närma sig en mer ändamålsenlig implementering bör ju vara möjligt, och det säger regeringen också är deras ambition. Regeringen nämner den här förändringen gång på gång. Man fick slutbetänkandet 2015, och man för förändringen på tal i sin landsbygdsproposition, så det känns som att regeringen i många delar vill höja tempot.
Frågan är om man verkligen kan luta sig tillbaka och säga att man hoppas på implementeringen och att myndigheterna ska lösa det här själva. Det är lite dubbla budskap från regeringen. Herr talman! Det kanske är lite av en slentrianmässig regeringskritik från min sida att säga att man begraver förslag i byrålådan.
Jag vet också att regeringen inte vill genomföra allt som föreslås i utredningar som tillsatts av andra regeringar, men det är intressant att regeringen pekar på riksintresselagstiftningen i både Landsbygdskommittén och landsbygdspropositionen. Frågan är om regeringen inte ska höja tempot nu, miljöministern.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag är väldigt glad över att vi kan ha den här debatten i dag. Det är bra att fler människor pratar om psykisk ohälsa. Detta har inte minst Sveriges elevorganisationer sagt under flera års tid. Men utöver att bara prata om psykisk ohälsa behöver vi tala om lösningar på problemet. Politik ska inte bara vara ett diskussionsforum utan ett sätt att komma fram med verkningsfulla reformer.
Politik är att vilja och att göra. Fru talman! Psykisk ohälsa är ett väldigt brett begrepp. Det inkluderar å ena sidan nervositet, nedstämdhet och ångest, som är naturliga reaktioner på saker som händer i människors vardag. Sådan psykisk ohälsa löses ju inte med specialiserad psykiatrisk vård. Då handlar det snarare om att prata om det, att sova på jämna tider, att äta på jämna tider och att motionera någon dag i veckan.
Å andra inkluderar det sådant som gäller diagnoser som depression, panikångest eller bipolär sjukdom. Här krävs i stället behandling. Det kan vara både samtal och medicinering. När jag nu gör denna förenkling ska vi komma ihåg att det är just en förenkling. Det finns ett spektrum mellan dessa båda. Trycker man ned känslor som är vardagliga kan man till slut hamna i ett tillstånd som kräver behandling. Fru talman!
Psykisk ohälsa är just nu den stora ungdomsfrågan. Det är, skulle jag säga, inte så konstigt. Socialstyrelsen har tittat på hur den psykiska ohälsan har utvecklats under de senaste tio åren. Då har man kunnat se att den har ökat med lite över 100 procent i gruppen 10-17-åringar. I gruppen 18-27-åringar har den ökat med ungefär 70 procent. Då handlar det om ungefär 190 000 barn och unga vuxna.
Köerna i barn- och ungdomspsykiatrin, BUP, ökar. Antalet barn och unga som har väntat i mer än 30 dagar på en insats från BUP har mer än tredubblats bara under den här mandatperioden. Sammantaget är det en av tio unga som drabbas av psykisk ohälsa, och inom bara ett par år kan det vara den största orsaken till sjukskrivning.
Dessutom - och detta är viktigt att slå fast - verkar ökningen hålla i sig. Nya sjukdomsfall blir långvariga och läggs till de redan befintliga. Uppföljningar visar också att just osäkerheten är skadlig när man går och väntar på att få en insats. Fru talman! Statsrådet redogör i sitt interpellationssvar för en rad budgetsatsningar. Det är bra att regeringen öppnar plånboken.
Men samtidigt ser vi att köerna till BUP har tredubblats under mandatperioden. Regeringen avskaffade också den vårdgaranti för unga med psykisk ohälsa som Alliansen införde efter en överenskommelse med Sveriges Kommuner och Landsting. Regeringen avskaffade också kömiljarden. Nationellt centrum för suicidforskning och prevention har fortfarande ett alltför lågt anslag.
En rimlig följdfråga till statsrådet blir därför om regeringens politik verkligen har haft den effekt som var avsedd. Eller om man ska vara ännu tydligare: Har regeringens politik verkligen fört oss närmare en mer hållbar situation vad gäller just psykisk ohälsa hos barn och unga?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern! Ministern nämner två frågor som är oerhört stora och som vi absolut inte kommer att kunna avhandla under den här debatten. Den ena är varför den psykiska ohälsan ökar. Det vet vi inte. Varför är 90-talister så olyckliga? Det kan man resonera kring, men jag tror inte att det finns endast ett svar. Den andra frågan handlar såklart om att människor hamnar på fel vårdnivå.
Det blir ju en enorm fråga nu när allt fler människor söker vård för allt mindre, och jag tror att det kommer att krävas flera år av utredningar bara för att komma fram till hur man kan lösa det. Ska man dessutom göra det över blockgränsen blir det ännu svårare. Fru talman! Ungas psykiska ohälsa är den stora frågan för Sveriges unga.
När jag är ute på gymnasieskolor och högstadier är det denna fråga, tätt följd av klimatet och om det kommer att finnas bostäder när man går ut gymnasiet, som är den viktigaste. Det behövs såklart en bred palett av lösningar, där en del är ekonomi och en del är lagar, en del är landsting och en del är riksdag och regering. Jag skulle säga att det är en uppgift som alla regeringar kommer att behöva ta på sig och ta på allvar.
Det här är nämligen ett problem som kräver men som framför allt förtjänar en långsiktighet bortom mandatperioden och över blockgränsen. Med detta vill jag tacka för debatten och önska en trevlig helg!
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar landsbygdsministern för svaret. Moderaternas utgångspunkt för landsbygds- och jordbrukspolitiken är att hela landets utvecklingskraft, tillväxtpotential och sysselsättningsmöjligheter ska tas till vara, och det ska ske på ett sätt som bidrar till en hållbar utveckling ekonomiskt, socialt och miljömässigt.
Våra svenska ursprungsnäringar, som jordbruk, fiske och animalieproduktion, kan i allra högsta grad vara med och bidra till detta. Eftersom dessa ursprungliga näringar är bundna till mark, jord och vatten är de också bestående över tid, oavsett vilka andra näringsgrenar som kommer och går.
En viktig insikt när man jobbar med dessa frågor är också att en avgörande punkt för en fungerande landsbygdspolitik är en offensiv jordbrukspolitik. Vill man få jobb i glesbygd behöver svenska bönder ha de bästa förutsättningarna. Fru talman! Det är dock tveksamt om de svenska bönderna har de bästa förutsättningarna. Enligt Jordbruksverkets siffror faller konkurrenskraften.
När det gäller köttkonsumtionen har andelen svenskproducerat nötkött fallit från 84 procent år 1997 till 54 procent nu. För mjölken är det ungefär samma historia. Sverige är det enda land i Östersjöområdet som nettoimporterar mjölkprodukter. Att svensk mjölk också är dyrare än 95 procent av all annan mjölk i EU spelar säkert in.
Fru talman! Därför är det bra att regeringen har tagit initiativ till en livsmedelsstrategi och landsbygdsproposition. Men det är inte en kraftfull reformagenda och en tydlig linje som uppenbarar sig. Livsmedelsstrategin försenades med mer än tolv månader, och när den var klar kunde vi egentligen bara enas om målen i strategin. Sedan den antogs har regeringen fortsatt med en ganska ekovurmande politik.
Man är negativt inställd till glyfosat, man vill ha kvoter för ekologiskt jordbruk och så vidare. Nu närmar vi oss också en valrörelse, och jag är övertygad om att ett av regeringspartierna kommer att damma av gamla förslag om köttskatt, GMO-motstånd och krav på 100 procent ekologiskt i Europeiska unionen. Frågan blir då ganska naturlig.
När det nu kommer ett nytt mål från regeringen som inte fylls upp med en lika tydlig politik, vad gör man för att inte upprepa samma misstag som med livsmedelsstrategin? Fru talman! Min oro handlar inte om målbilden.
Den målbild som målas upp i landsbygdspropositionen är bra - så till den grad att jag som moderat skulle kunna säga att jag delar denna målbild. Samtidigt är jag djupt oroad över att regeringen sitter i dessa långa beredningar, kommittéer och utredningar men inte kommer fram med en tydlig linje om vad målet innebär och hur vi ska ta oss dit.
Regeringen verkar närmast abdikera lite från frågan om vad målet betyder, vilket kan te sig en smula ansvarslöst. Jag undrar därför: Vad har man egentligen gjort med textmassan från det att kommittén är färdig med sitt arbete till att regeringen lägger fram en proposition på riksdagens bord? Det är ändå en tid däremellan, och något måste man ju ha sysselsatt sig med.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det blir lite kul när man anklagas för att svika kommittén när regeringen själv klippte bort den tredjedel som de inte tyckte var lika kul att gå fram med. Vi kan titta på hur mycket pengar eller vilken storleksordning som man pratar om. Man slår sig för bröstet för att man sänker momsen på naturguider, men det är en regering som har 100 miljarder i ökade utgifter och 60 miljarder i höjda skatter, varav majoriteten slår mot jobb och tillväxt.
Frågan är kanske inte hur många miljonsatsningar man kan göra på olika ställen för att få rubriker, utan frågan är kanske vad landsbygden får på sista raden, när man har använt den som bankomat och sedan ger tillbaka med andra handen. Vi ser hur konkurrenskraften faller, hur nedsläckningen fortsätter och hur mjölkbönderna blir färre. Jag skulle säga att det är tveksamt om det blir plus på sista raden.
Angående myndigheter och statens närvaro tycker jag att det är ett bra verktyg som man kan använda härifrån att flytta ut statliga jobb, inte minst när stora industrier lägger ned, men det är på marginalen. Vill vi på riktigt få bort den här Stockholmsfixeringen tycker jag att vi tar Naturvårdsverket och flyttar det till Sveg, eller varför inte till Haparanda. Då skulle det bli skillnad på riktigt.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! När vi pratar om tiggeri är det väldigt enkelt att fastna i ett slags cynism - att känna den första känslan av att tiggeriet ska bort och sedan liksom fastna där och aldrig komma fram till de lite längre resonemangen. Jag vill därför inleda den här debatten med att säga att det är synd om dessa människor som lever under ovärdiga eller rättare sagt vedervärdiga förhållanden.
Vi vet att romer i Rumänien förtrycks av sin egen regering och att barn till romska familjer tvingas gå i specialklasser trots att de inte behöver det. Bland dem som tigger i Sverige vet vi att det finns starka patriarkala strukturer i familjerna och släkterna, som vi tycker är ganska främmande när vi tittar på dem med svenska ögon.
Lägg därtill att olika familjer och grupper konkurrerar om territorier för att kunna tigga, vilket gör att det uppstår en del våldsamheter som följd. Samtidigt som man vet att det är synd om de här människorna som lever i en extremt utsatt situation måste man dock se att detta inte är ett normalläge.
I Stockholms län, där vi befinner oss just nu, behöver alla som jobbar med till exempel parkstädning bära överfallslarm eftersom man är rädd att bli överfallen, något som har förekommit bara några kilometer härifrån. Som politiker kan vi också vara ärliga med att det här med att människor står på sina bara knän och tigger för sitt uppehälle är någonting som vi har lämnat bakom oss.
Fattigsverige var någonting som vi lämnade bakom oss för ganska länge sedan. Det vet ministern, eftersom hans parti var väldig delaktigt i det arbetet. Fru ålderspresident! Som ministern nämner i sitt interpellationssvar har man gjort många små saker som kan bakas ihop till olika paket.
Strategin verkar vara att man via svenska myndigheter och svensk byråkrati ska göra det så jobbigt som möjligt att tigga och på något vis mala ned fenomenet på det svenska sättet snarare än förbjuda tiggeri across the board.
Tittar vi på Kronofogdemyndighetens nya förfaringssätt, som vi fick på plats under förra året, är det ändå tydligt att det redan tidigare var olagligt att bosätta sig på någon annans mark. När det gäller samarbetsavtalen med Bulgarien och Rumänien har ansvarig minister tidigare sagt att det är svårt att säga om det rent konkret har lett till någon effekt alls.
Det kanske har lett till ett bättre samtalsklimat, och det kan ju vara någonting i sig, men sett till tiggeriet i Sverige är effekterna små eller inga. Nu har vi alltså hållit på med strategin att genom olika regelförändringar och mindre lagändringar försöka mala ned det och göra det jobbigt att tigga. Samtidigt ser det likadant ut nu som det gjorde för några år sedan.
Vi har inte kommit så mycket längre, och då är frågan om man inte borde titta på nya vägar för att försöka stävja det här. I och med att statsministern har sagt att tiggeriet måste upphöra och att det ska bort finns det skäl att fråga ministern som är här i dag om han inte ser att det är dags för ett omtag eller omtänk.
Med nuvarande system verkar vi ju mest dra ut på problemet snarare än att möta det vid rötterna.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Ministern nämner Malmö som ett föregångsexempel. Men jag vill minnas att i Malmö har ministerns partikamrater under lång tid betalat ut bidrag till människor som har avvisningsbeslut, varav vissa bodde i lägret som nämnts.
Dessutom protesterade flera ledamöter från nuvarande regeringsunderlag när avhysningen av Sorgenfrilägret genomfördes, så det är klart att det finns saker även i ministerns eget politiska läger som talar för att bilden inte är exakt den som ministern ger här i kammaren. När det gäller läger och att bosätta sig på annans mark är det bara att titta ut genom fönstret.
Det är blå himmel i Stockholm; det är över 20 grader. Det är inte så konstigt att många av de här människorna helt enkelt sover i Stockholms parker under sommaren. Det är också därför det är betydligt enklare för dem som tar hit människor som ska tigga att få hit större grupper under sommaren. Man behöver inte bo i husvagn, utan man kan bo lite var som helst. Och då är det inte på privat mark, utan det är på kommunens mark och i parkerna. Fru ålderspresident!
Vill och kan inrikesministern göra politik i den här frågan och införa mer verkningsfulla reformer? De kan förvisso vara lagtekniskt svåra, men det finns stöd från både riksdagens partier och svenska folket att göra det. Man måste inte förbjuda tiggeri nationellt, även om jag i och för sig tror att vi kommer att hamna där oavsett och att Socialdemokraterna kommer att vara en del i den uppgörelsen.
Utöver tiggeriet behöver vi lösa människohandeln, droghandeln och ficktjuveriet. Men förr eller senare måste tiggeriet adresseras. Regeringen har sagt att det ska bort men inte presenterat någonting som faktiskt får bort det från gatorna.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Den svenska bostadsmarknaden är riggad för att unga inte ska kunna ta sig in. Jag förstår att man blir desperat när man har kommit in på drömutbildningen men inte kan hitta en bostad. Jag förstår däremot inte hur regeringen i ena andetaget kan tömma Akademiska Hus på pengar och i andra andetaget inte säga nej till ett förslag om att den som inte får bostad ska fängslas. Det går faktiskt inte ihop, Gustav Fridolin.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Under den här mandatperioden har utnämningspolitiken havererat. Tidigare partiledare för Socialdemokraterna har blivit samordnare, och tidigare partiledare för Miljöpartiet har blivit utredare. Men kantringen ligger egentligen inte där. Det är ett absolut förfall när regeringen utser sittande riksdagsledamöter till att leda utredningar.
I går fick en socialdemokratisk ordförande i ett utskott ett utredningsuppdrag, och i dag får en miljöpartistisk ledamot uppdraget att vara ordförande för Miljömålsberedningen. Var ska detta egentligen sluta? Är vi på väg mot en tid där ministrarna utser varandra till att vara utredare?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Åsa Romson, Maria Wetterstrand, Lise Nordin, Håkan Wåhlstedt, Anders Wallner och Emma Nohrén - vad har de människorna egentligen gemensamt? Tittar vi ut i världen ser vi att det enda parti som kan jämföras med Socialdemokraterna när det gäller långa maktinnehav är Partido Revolucionario Institucional i Mexiko. Det partiet förlorade makten på grund av vänskapskorruption. Det borde regeringen tänka på.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Valfrihet har ju aldrig stått särskilt högt på Vänsterpartiets dagordning, i alla fall inte när jag blickar tillbaka på tidigare mandatperioder. Även om ledamoten nu säger att om vi bara blir av med försäkringsbolagen kan väl de privata vårdbolagen ha egna mottagningar. Jovisst, men det är ju Vänsterpartiet också emot, så det är egentligen inte en lösning de själva driver.
Vidare handlar detta om att regioner ska ha möjlighet att ingå de avtal de ser sig behöva för att kunna bedriva en tillgänglig vård. Tittar man på utredningen, SOU 2021:80, ser man att det snarare finns en god affärsrelation mellan regionerna och de privata vårdgivarna.
Regionerna har ett stort förtroende för deras arbete och tycker att de är en kompletterande verksamhet till det som regionen bedriver. Vi tror att alla goda krafter behövs om sjukvården ska bli mer tillgänglig för fler. I sammanhanget kan man nämna att ungefär 700 000 personer i Sverige har valt att ha en privat sjukvårdsförsäkring.
Det är betydligt fler än antalet personer som exempelvis röstade på Vänsterpartiet i höstens val.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag kan delvis instämma med ledamoten om att det hade behövts mer samverkan under pandemin. I min roll som tillförordnad ordförande i regionstyrelsen på Gotland satt jag och granskade om vi hade lagstöd för att stänga vissa äldreboenden för att hindra smittan från att få fäste där. Samtidigt satt de ansvariga svenska myndigheterna, som lydde under regeringen, och funderade: "Hur blir det nu med sportlovet?
Vi ska nog inte göra så mycket kring det." Vi hör argument om att jag och mitt parti lyssnar på enskilda företag när vi tar fram olika förslag till beslut. Så är inte fallet. Jag gillar företagande men inte nödvändigtvis enskilda företag. Företag drivs av att få tjäna pengar, och de skapar värde genom konkurrens. Men jag är inte på något sätt pro business, utan jag är pro market.
Man behöver skapa ett värde för människor om man ska ha ett existensberättigande på en marknad och klara konkurrens. På tal om konkurrens: Det nämns ibland att moderater vill ha det som i USA. Jag vill inte ha det som i USA. Jag vill att Sverige ska vara världens bästa land att leva i, och jag vill kunna säga att jag var med och byggde det landet. Då måste vi vara bättre än USA och bättre än alla andra.
Det är det som är utgångspunkten, inte att jämföra sig med andra länder för att efterlikna dem. Vi ska hitta den bästa vägen framåt. Det tror jag tyvärr inte att det här förslaget hade bidragit till om vi hade bifallit det.