Dennis Dioukarev (SD):
I dag debatterar vi konstitutionsutskottets betänkande En ny riksbankslag , och jag skulle vilja börja med att sätta in dagens debatt i ett sammanhang. Riksbankslagen är alltså den lag som styr världens äldsta centralbank - vår centralbank Riksbanken. Riksbanken ansvarar för flera grundläggande uppgifter som är avgörande för att samhällsekonomin ska fungera. Man ska tillhandahålla betalningsmedel och ett system för betalningar.
Man ska värna penningvärdet genom en låg och stabil inflation, och man ska agera som sista låneinstans till vissa finansiella företag före och under finansiella kriser. Dagens riksbankslag trädde i kraft för över 30 år sedan, det vill säga i en helt annan ekonomisk-politisk miljö än dagens.
De finansiella marknaderna har avreglerats, integrerats och internationaliserats, och betalningsmarknaden har digitaliserats. Sverige har gått från fast till rörlig växelkurs och blivit medlem i EU. Världen har genomgått en global finanskris, vilket har resulterat i nya regelverk kring makrotillsyn och för hantering av finansiella företag i kris.
Allt detta gör att Riksbanken år 2022 ställs inför nya frågeställningar - frågeställningar som över tid har blivit svårare att besvara med dagens lag. Exempelvis är mandatet kring finansiell stabilitet i dag uppdelat mellan Riksbanken, Finansinspektionen och Riksgälden, och i denna kontext finns det frågetecken kring vem som gör vad och vem som egentligen har huvudansvaret.
Men det finns även andra tveksamheter kring ansvaret för kontanthanteringen och Riksbankens organisation. Det är mot denna bakgrund som Riksbankskommittén tillsattes 2017, med uppdraget att se över penningpolitikens mål och medel, Riksbankens mandat gällande finansiell stabilitet, kontanthantering, demokratisk granskning med mera.
Det vi har på riksdagens bord i dag är alltså en produkt av en femårig lagstiftningsprocess, och resultatet är en moderniserad och tydligare riksbankslag. Bara under de fem år som arbetet med den nya lagen har pågått har förutsättningarna förändrats - kanske inte drastiskt, men tillräckligt för att kräva revideringar.
På grund av pandemin, den efterföljande ekonomiska krisen och de okonventionella åtgärderna från världens centralbanker kastades nytt ljus över vissa förslag från kommittén. Därför har det i efterhand gjorts parlamentariskt förankrade justeringar av vissa krisverktyg, vilket vi bedömde vara nödvändigt.
Därmed har den nya riksbankslagen lagts fram i bred politisk samsyn, vilket är en stor styrka eftersom flertalet förslag har bäring på våra grundlagar. Fru talman! Den nya riksbankslagen innehåller förändringar avseende mål, uppgifter och befogenheter, ansvarsfördelningen, den demokratiska granskningen, organisationen, oberoendet och självständigheten, transparensen och Riksbankens roll i kontanthanteringskedjan.
Den största förändringen i förhållande till i dag görs dock i kapitelindelningen, där penningpolitiken respektive det finansiella systemet ges varsitt kapitel. Detta innebär att Riksbanken behöver ta ställning till om en viss åtgärd syftar till att uppnå målet för penningpolitiken, målet för det finansiella systemet eller både och. Därmed skapas förutsättningar för legitimitet, ansvarsutkrävande och kontroll av Riksbankens verksamhet. Fru talman!
Sverigedemokraternas viktigaste bidrag såväl i kommittén som i den efterföljande dialogen med regeringen var att vi stoppade en inskränkning av Riksbankens oberoende, det vill säga en politisering av prisstabilitetsmålet.
Riksbanken har sedan 1999 varit en helt oberoende institution, men det har höjts röster - bland annat genom en följdmotion - om att riksdagen bör ges initiativrätt till precisering av prisstabilitetsmålet. Redan under kommitténs arbete föreslogs det att riksdagen ska besluta om ett nytt mål vart åttonde år.
Om det förslaget blev verklighet skulle det skicka svenskt centralbanksoberende decennier tillbaka i tiden och minska den penningpolitiska trovärdigheten. Vår bestämda uppfattning är att prisstabilitetsmålet är heligt i bemärkelsen att det ska hållas åtskilt från partipolitikens kortsiktiga natur.
Man behöver inte vara särskilt kreativ för att se ett scenario där politiker med dalande opinionssiffror blir sugna på att lägga i en högre växel i penningpolitiken. Kanske vill de införa nya mål som kräver en mer expansiv penningpolitik i tider av högkonjunktur, när det som krävs snarare är en åtstramande penningpolitik.
Därför har Sverigedemokraterna försvarat oberoendet under hela processen, och vi är nöjda med det kompromissförslag som vi landade i. I stället för att utsätta målet för en politisk process vart åttonde år flyttades initiativrätten till Riksbanken, som ska inkomma med en framställan till riksdagen som i sin tur godkänner eller förkastar förslaget.
Med detta uppnås två saker: Målet blir inte föremål för en politisk process såvida inte Riksbanken själv söker det, och samtidigt tillåts visst inflytande för folkvalda politiker. Fru talman!
Sverigedemokraterna har också kämpat för att det överordnade målet fortsättningsvis ska vara att upprätthålla en låg och stabil inflation men att lagstiftningen ändå ska tillåta en flexibel inflationsmålspolitik där Riksbanken bidrar till en balanserad utveckling av produktion och sysselsättning, det vill säga realekonomisk hänsyn. Det blir i så fall en kodifiering av praxis, men det har varit viktigt för oss att vi inte får ett så kallat dualt mål för penningpolitiken.
Avslutningsvis har det också varit en prioriterad fråga för Sverigedemokraterna att tydliggöra Riksbankens roll i kontanthanteringskedjan så att vi får en långsiktigt pålitlig kontantinfrastruktur i Sverige. Sist men inte minst är ordningen för dagen sådan att riksdagen i dag fattar det första av två likalydande beslut med ett val emellan och att beslutet om förslag till ny riksbankslag skjuts upp till nästa riksmöte.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag till beslut.