LiseLotte Olsson (V):
Jag stod här även förra våren och debatterade namnlagen. Precis som då kan jag konstatera att regeringen har valt att inte göra något åt de problem som namnlagen orsakar. Jag berättade då om Pia som är transvestit och som på papperet heter Lennart fast hon vill heta Pia, och alla hennes anhöriga kallar henne Pia.
Pia och många andra människor har i dag ingen möjlighet att byta namn. I dag krävs det att en person kan uppvisa läkarintyg på att han eller hon genomgår eller har genomgått utredning för att byta kön för att ett namnbyte ska vara möjligt. För Pia har det aldrig handlat om att genomgå könsbyte.
För de transpersoner som däremot vill genomgå könskorrigerande operation blir väntan på att få byta namn orimligt lång, som om det inte vore nog med den press som det innebär att leva i ett samhälle som fördömer och diskriminerar dig. Nej, du ska dessutom tvingas bära ett namn som representerar en könsidentitet som du inte har och som inte är du.
Under förra årets debatt om namnlagen efterlystes forskning som stöder att en förändrad namnlag skulle ge människor ett ökat välbefinnande. Jag har letat efter sådan forskning på alla möjliga håll, men sorgligt nog finns det ytterst lite skrivet om transpersoners livsvillkor.
De personer som jag har varit i kontakt med i verkliga livet så att säga kan däremot vittna om att namnfrågan är ett av många problem för transpersoner. Statens folkhälsoinstitut gav 2005 ut en rapport om HBT-personers hälsosituation. Den rapporten är i princip det enda som jag har hittat som handlar om transpersoner. Att det fanns brister i forskningen om transpersoner visste jag men inte att den var så total.
Det är någonting som vi verkligen kan efterlysa. I rapporten från Folkhälsoinstitutet framgår det i alla fall tydligt att transpersoner som grupp mår betydligt sämre på alla sätt och vis än icke-transpersoner. Ett sätt att minska pressen på dem är att ändra namnlagen. Det är ett litet steg som skulle betyda otroligt mycket för dessa personer.
Jag tycker att vissa här har gjort denna fråga till en icke-fråga och försöker att få oss som vill ändra namnlagen att framstå som lite löjliga. Det handlar om så väldigt få människor, får vi höra. Men för att ni ska få lite perspektiv på detta kan jag berätta om en kvinna som har genomgått hela denna process med utredning och sedan operation. Hon är yrkesofficer och påpekade för mig hur extremt viktigt det är i hennes jobb med namnbrickor och ID-kort.
Naturligtvis har namnlagen varit ett stort problem i hennes vardag då hon under en längre tid var tvungen att bära sitt gamla namn trots att hon levde, fungerade och arbetade som kvinna. Så även om forskning saknas säger i alla fall mitt sunda förnuft och min omtanke om människor som lever i en utsatt situation att en ändring av namnlagen kan få många människor i liknande situationer att må bättre.
Jag vill också nämna Vänsterpartiets reservation om retroaktiva ändringar av namnidentitet. Här tycker jag att majoriteten är lite feg som inte vågar ta tag i den här viktiga frågan trots att det innebär merjobb för till exempel arbetsgivare och skolor att ändra gamla intyg och betyg. Jag tror tvärtemot majoriteten att arbetsbördan inte alls skulle bli så stor som man tror. Nu för tiden är de flesta dokument elektroniska, och det borde vara lätt att ändra namnet.
För de människor som berörs är detta en mycket viktig fråga. Gamla dokument med fel namn kan ställa till mycket problem och tvinga en person att "komma ut" som före detta transsexuell inför en blivande arbetsgivare. Det vill inte många göra. Namnlagen har flera brister, och många brister nämns inte i detta betänkande. Jag har tagit upp några.
Men i och med att namnlagen har så många brister som vi är överens om tycker jag att den länge omtalade och förväntade översynen av namnlagen är någonting som regeringen borde ta itu med genast. Den har vi väntat på i flera år. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 2.