KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Kullgren (KD):
Det är viktigt att påpeka att 14-15 procent av Sveriges yta är skyddad redan i dag. Sverige kan därmed sägas uppfylla målet om 10 procents strikt skydd enligt EU:s biodiversitetsstrategi. Därtill är 26 procent av skogsmarken - ett av fyra hektar - undantagna från virkesproduktion.
Vi har olika former av frivilligt skydd och formellt skydd. Sverige kan därför sägas ta ett stort ansvar för den globala problematiken kring biologisk mångfald. I olika rapporter kan man få intrycket att Sverige är sämre än andra länder på att skydda skog. Men enligt myndigheterna redovisar länderna på väldigt olika sätt.
Exempelvis redovisar Tyskland områden för friluftsliv, medan vi i Sverige har allemansrätt och därför inte behöver redovisa sådana områden. Även andra områden där pågående landanvändning tillåts har redovisats av vissa länder. Statistiken ger därför en förenklad och rent ut sagt felaktig bild av enskilda länders faktiska åtaganden och av skyddets verkliga kvalitet.
En stark äganderätt är också mer än en fråga om rätt till ersättning, och Skogsstyrelsen har ett pågående uppdrag för att förverkliga intentionerna i skogspropositionen om frivillighet som grund vid formellt skydd. Man behöver hitta lösningar som främjar både hållbart brukande och skydd att stärka äganderätten och som bidrar till uppfyllelse av miljömål.
Exempelvis bör markägare enklare än i dag själva kunna föreslå fler områden för formellt skydd.
Peter Kullgren (KD):
Jag tror att få av de hundratusentals svenska ägarna av skogsfastigheter känner igen sig i Miljöpartiets beskrivning av "slakt", "de sista spillrorna" och "vårt ohållbara skogsbruk". Många svenska skogsägare lever av och för sin skog.
Det är de som är experter på sin skog, och de ska ha rätt att äga och bruka sina fastigheter. Det är på den vägen vi kan gå framåt för att ta hänsyn. Att Miljöpartiet inte är någon stor vän av svensk skogsnäring vet de allra flesta. Det som jag kan fundera på är att ni så blint avstår från att ta ansvar för er politik.
I ert budgetförslag vill ni i grunden ändra förutsättningarna för det svenska skogsbruket och i praktiken slå undan benen för stora delar av näringen. Men de förluster som er politik de facto skulle innebära i form av förlorade jobb, förlorade skatteintäkter och förlorade exportintäkter har ni inte med i er budget.
De pengar som finansierar vår gemensamma välfärd växer inte på träden, men det är de träd som växer, vårdas och avverkas som finansierar vår välfärd. Att jag och ledamoten inte har samsyn kring skogen är nog ingen stor överraskning för särskilt många.
Men jag saknar faktiskt två röster i den här debatten, och det är rösterna från ledamotens tilltänkta samarbetspartner Centerpartiet och Socialdemokraterna. Regeringen och regeringsunderlaget inklusive Sverigedemokraterna har en samsyn om skogen: Den ska brukas som en klimatsmart resurs. Men hur ser det ut i ditt alternativ, Rebecka Le Moine?
Talar du för hela ert regeringsalternativ, eller talar du bara för Miljöpartiet?
Peter Kullgren (KD):
I linje med förvaltarskapstanken ska vi både bevara och uthålligt bruka våra naturresurser. Det här är också kärnan i ett hållbart skogsbruk. Ett hållbart skogsbruk ser till helheten när vi tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov. Vårt nuvarande skogsbruk skapar förutsättningar för 10 procent av de svenska exportinkomsterna, 145 miljarder kronor per år.
Skogssektorn anställer totalt sett cirka 115 000 personer och genererar direkta skatteintäkter motsvarande 25 miljarder per år. Därtill binder skogen ungefär varje år lika mycket koldioxid som Sverige släpper ut. Skogspolitiken ska utgå från skogsägarens drivkrafter, för det är till sist den enskilde skogsägaren som förvaltar sin skog.
Vi måste bygga mer underifrån och bygga på affärsmässigt ansvar och en stolthet att producera bra produkter för klimatet, för miljön och för jobb och hållbar tillväxt. Vårt uppdrag som politiker är att undanröja hinder och skapa stabila villkor. De skyddade områden vi redan har i dag kan förlora sina värden om vi inte sköter dem tillräckligt bra.
Jag menar att det är viktigt att staten inte enbart ska prioritera mer strikt skydd utan se till helheten av alla våra åtaganden. Det är viktigt att arbeta kostnadseffektivt, inte minst i de här tiderna.
Peter Kullgren (KD):
Jag tackar Hans Eklind för frågan. Vi har tillträtt relativt nyligen, som du vet, så det kommer att ta lite mer tid. Beslut har fattats om nästa års vargjakt och om licenserna. Det kommer att ske sedvanliga beräkningar från myndigheter när det gäller hur stor vargstam vi har.
Men det som ledamoten är inne på stämmer - riksdagen har vid flera tillfällen varit tydlig med att man vill se en minskad vargstam. Det handlar om hur stor den ska vara och vilka intervaller det ska vara. Nu senast var det fråga om ett tydligt spann. Man uttrycker att vargpopulationen ska vara mellan 170 och 270 vargar och att den bör vara i den lägre delen av intervallet.
Dessutom ska förutsättningarna för ett samarbete med Norge i de frågorna utredas.
Peter Kullgren (KD):
Jag tror att det är svårt för alla dem som inte lever av djurhållning att förstå vilket tryck det kan vara och hur det är att se delar av sin besättning förolyckas eller attackeras av varg. Det är självklart så att rovdjursavvisande stängsel är viktiga. Det finns inget generellt förbud som säger att man måste vara i ett vargrevir för att få de här stängslen.
Däremot är resurserna begränsade, och det måste vara sannolikheten som styr huruvida man får resurser eller inte. Men det finns nog anledning att titta på detta framöver.
Peter Kullgren (KD):
Jag tackar så mycket för frågan. Detta är en fråga som har diskuterats länge. De tillkännagivanden som har getts har också värderat alkoholmonopolet som finns i Sverige. Nu har vi en utredning som har presenterats. Beskedet jag kan ge i dag är att detta kommer att beredas i Regeringskansliet enligt gängse rutiner.
Förhoppningsvis ska vi kunna återkomma så snart som möjligt, som med mycket annat.
Peter Kullgren (KD):
Tack, Helena Vilhelmsson, för frågan! Skogsbruket är verkligen centralt i svensk basindustri.
Det är en enorm kolsänka som gör att vi kan bidra till att minska utsläpp och fånga in koldioxid på ett sätt som många andra europeiska länder inte kan. Jag är väldigt glad att vi i Tidöavtalet och i regeringsförklaringen har nämnt skogen som en viktig del av vår basindustri för fortsatt utveckling.
Skogsbruket kommer att vara en viktig del under överskådlig tid för oss. Hur alla delar i Tidöavtalet och regeringsförklaringen implementeras behöver vi några mer dagar för att exakt komma tillbaka till än de åtta nio dagar som vi nu suttit vid makten. Jag hoppas dock att vi tillsammans med Centerpartiet, som jag vet är djupt engagerat i lantbruksfrågor, skogsfrågor och så vidare, ska kunna ha ett bra samarbete framöver.
Peter Kullgren (KD):
Tack, riksdagsledamoten, för frågan! Jag tar över efter dig som landsbygdsminister i Sverige. Det finns mycket bra som är på gång - bra saker som vi naturligtvis ska fortsätta med och andra som vi kommer att ändra inriktning på. Det var mitt tack. Vi har just tillträtt och har inte presenterat vår budget än.
Men en sak som jag är säker på att riksdagsledamoten också har noterat är att vi kommer att förverkliga det som flera av partierna som nu ingår i regeringen eller regeringsunderlaget pratade om i valrörelsen: Vi kommer att sänka reduktionsplikten.
Det är någonting som kommer att vara till gagn för människor som inte har något alternativ till bilen så länge vi inte kan producera biodrivmedel på ett sådant sätt att det inte ökar kostnaderna.
Peter Kullgren (KD):
Jag tackar Kajsa Fredholm för frågan. Att hela landet ska fungera är naturligtvis oerhört viktigt för de flesta i den här kammaren, tror jag, och även för regeringen.
Även om det inte finns någon enskild del i Tidöavtalet som pekar på landsbygden - det kommer att komma, var så säker - finns det ändå en hel del saker som riktar in sig just på att det ska fungera bättre i hela landet. Ett sådant område är sjukvården, där vi har sett brister i landsbygdskommuner eller i ren glesbygd.
Där måste vi se över hur vi kan öka tillgängligheten till en sådan basal sak som vård i hela landet.
Peter Kullgren (KD):
Även om frågan kanske inte omedelbart anknyter till mitt område ska jag försöka säga något generellt om det. Det är klart att det inte är bra när service inte fungerar. Vi behöver titta på detta om det framkommer att de kontrollstationer som finns för att vi ska ha säkra fordon och så vidare inte fungerar.
Men i övrigt är det svårt för mig att uttala mig om detta, utan frågan får riktas till andra statsråd som har just detta i sitt ansvarsområde.
Peter Kullgren (KD):
Jag tackar Malin Larsson för frågan. Jag kommer inte att gå in på detaljer, för jag kan inte detaljerna. Jag vet ungefär lika mycket som riksdagsledamoten. Men det här är självklart. Jag har sett det som har skrivits och det som statssekreteraren i fråga själv har konstaterat. Det här var fel, och han kommer att få sona för det och ta sitt straff.
Ålfisket i Sverige har en mycket lång tradition, men det gäller, precis som ledamoten är inne på, att det sker på laglig väg och att vi värnar det lilla begränsade ålfiske som vi har kvar. Det har Sverige stridit för, även i EU-sammanhang, under både den förra socialdemokratiska regeringen och den här regeringen.
Självklart är det aldrig okej att bryta mot lagar och regler.
Peter Kullgren (KD):
Som ledamoten vet förhandlas kvoterna i EU tillsammans med många andra fiskekvoter. Det fiskas ål på mycket olika sätt runt om i de europeiska vattnen. Vi fiskar och tar upp de stora ålarna.
Ett kilo ål i Sverige är oftast en ål medan ett kilo glasål någon annanstans i Europa är betydligt fler ålar. Den dialogen förde vi med kommissionen. Vi fick också in att vi skulle få möjlighet att förlägga de tre månaderna under en viss tidsperiod.
Men det är klart att det kan bli viss påverkan, men beroende på när vi lägger dessa månader är regeringens ambition att det även i fortsättningen ska vara ett begränsat och hållbart ålfiske.
Peter Kullgren (KD):
Tack, Tobias Andersson, för frågan! Det stämmer att det blyhagelförbud som nu är beslutat är mer långtgående än det relativt omfattande blyhagelförbud som vi redan sedan tidigare hade i och kring våra våtmarker. Den stora skillnaden är definitionen av våtmarker, där EU använder den definition som finns i den kallade så kallade Ramsarkonventionen.
Det vi tidigare har kommunicerat kring detta är att vi vet att jägare generellt sett vill följa reglerna. De vill göra rätt för sig, och då måste också myndigheterna göra det så enkelt som möjligt att göra rätt. Vi har en lång rad idéer och tankar om hur det ska gå till, men ingenting är klart än, utan vi kommer att återkomma så snabbt som möjligt. Jag hoppas att det kan lugna en del oroliga jägare.
Inte minst behöver vi ju se till att man har koll på var blyhagelförbudet gäller och inte. Det hoppas vi att vi ska kunna klargöra.
Peter Kullgren (KD):
Tack, Lars Johnsson, för frågan! Jag har själv varit på besök hos både jägare och lantbrukare som är oroliga för vargens utbredning i ett område som inte har haft varg, i ett område där djurbesättningarna är mycket tätare än vad de exempelvis är där jag bor, i Värmland, där vi är vana vid att ha mycket varg.
Jag förstår den oron. Denna regering vill utveckla förvaltningen av de stora rovdjuren, och jag kommer att fortsätta att verka för att sänka vargens skyddsstatus i EU:s regelverk. Lyckas vi med det, att flytta vargen från bilaga 4 till bilaga 5, möjliggör det exempelvis en ökad skyddsjakt. Sverige skulle då i större utsträckning självt kunna bestämma hur vargen ska förvaltas.
Peter Kullgren (KD):
Jag tackar Jytte Guteland för en oerhört angelägen fråga. Ingen vill att beviljade stöd ska dra ut på tiden. Och jag lider verkligen med dem som har drabbats av detta. Många gånger är det tajta marginaler och stora utgifter, inte minst i och med den senaste tidens prisutveckling på många insatsvaror - gödsel, drivmedel och så vidare. Det är extra viktigt.
Jag har besökt Jordbruksverket, och en stor del av samtalen som jag har haft med ledningen har handlat om hur man arbetar för att säkerställa dessa processer och att man inte ska hamna i denna problematik. Arbete pågår, och man är ytterst angelägen om att man ska komma till rätta med de problem som har varit. Det hoppas jag verkligen att man gör.
Och jag kommer naturligtvis att följa upp detta.
Adrian Magnusson (S):
Jag vill egentligen fortsätta på samma linje som Gunilla Svantorp var inne på. Det är redan trångt på de här sträckorna i dag - de 170 år gamla sträckorna. Det är väldigt, väldigt trångt. Det är stora flaskhalsar som påverkar tillväxt och utveckling i hela landet, och jag förstår inte hur någon utbytt spårväxel här och där ska kunna göra att dessa flaskhalsar försvinner.
Jag förstår inte heller varför man fortsätter med att analysera sträckningar och fortsätter att utreda. Varför inte bara lämna ett besked? Regeringens velande i frågan gör att projekten fördyras ytterligare. I den ena stunden beklagar man sig över Trafikverkets kostnadsutveckling för att i den andra stunden skjuta det hela framför sig. Det är mycket märkligt. Vi får inte heller något svar på vad alternativet är. Vad är det för åtgärd som ska vidtas? Ska det vara tio mötesspår mellan Hässleholm och Lund?
Är det detta man tänker sig i stället? Eller vad är det man föreställer sig? I Skåne råder total politisk enighet i frågan. Det moderata regionrådet i den regionala utvecklingsnämnden och den socialdemokratiska kommunstyrelseordföranden i Malmö har uttryckt i Sydsvenskan att de är överens: Det behövs nya stambanor mellan Lund och Hässleholm.
Det gläder mig att det kristdemokratiska statsrådet trots allt vill ha en dialog med Skåne, för det vill nämligen inte alla kristdemokratiska statsråd.
Adrian Magnusson (S):
Då var vi äntligen här - mer än 60 dagar efter att denna interpellation lämnades in. Mycket har hänt på dessa mer än 60 dagar. Vi har fått besked om att det elstöd som skulle ha varit på plats den 1 november 2022 börjar betalas ut i februari, i alla fall till några av landets elkonsumenter, exempelvis skåningarna. Ett vanligt samtalsämne runt de skånska julborden var just elprisstödet.
Svenska folket, vilket regeringen förhoppningsvis anser inkluderar skåningarna, skulle i lugn och ro kunna fira jul i vetskap om att det skulle finnas ett högkostnadsskydd för de höga elpriserna. Men det fanns inte. Nu verkar det dock som sagt komma i februari. Vi får hoppas det så att det inte behöver bli en ny diskussion över påskmiddagen i det skånska hjärtlandet, till exempel i Peppinge, Rörum eller Skivarp. Herr talman!
Skåningarnas oro över de höga elpriserna har varit känd länge. Skåne är som vi vet porten till kontinenten. På andra sidan sundet börjar världen. Det är därför inte konstigt att Putins energikrig mot den europeiska så kallade elmarknaden drabbar Skåne särskilt svårt. Detta har varit känt länge, både i kammaren och på Regeringskansliet - förhoppningsvis också efter den 18 oktober 2022.
Det är därför inte särskilt konstigt att skånska politiker, brett över partigränserna, uttrycker oro över elpriserna. De borde mötas av sympati och förståelse även norr om Osby. Döm därför om min förvåning när jag läste att Skånes moderate regionstyrelseordförandes högst relevanta oro över elpriserna avfärdades av den då relativt nytillträdda energi- och näringsministern.
En i all välmening framställd inbjudan att diskutera skåningarnas situation och oro avfärdades som kaffedrickande. Reaktionen var skarp, irritationen stor och frustrationen signifikant. Allt annat hade ju varit anmärkningsvärt. Det var ändå en kollega på den politiska högerkanten som avfärdades på detta vis.
Det var ett förvånansvärt mått av arrogans och nonchalans mot Skåne, skåningarna och skånska företrädare som uppvisades för några månader sedan. Herr talman! Energi- och näringsministern har först efter att denna interpellation ställdes åkt till Skåne och träffat skånska företrädare. Om det dracks kaffe, te eller annan dryck förtäljer inte historien.
Men det är anmärkningsvärt att det krävdes en interpellation i Sveriges riksdag för att skånska företrädare skulle behandlas med respekt. Det borde inte behövas, men det är uppenbarligen denna regerings melodi. Herr talman! Jag undrar om energi- och näringsministern har reflekterat över hur hon själv och hennes stab agerade för några månader sedan?
Anser hon att det var okej att avfärda den moderate regionstyrelseordförandens oro och inbjudan som kaffedrickande? Hur kommer hon i framtiden att bemöta oro som förmedlas från ledande skånska företrädare, högerpolitiker eller inte?
Adrian Magnusson (S):
Min kamrat från Skåne avslutade med att ta upp detta med kaffedrickandet - jag vill inte åka till Skåne och dricka kaffe. Det ordvalet har inte bemötts, och man har såvitt jag vet aldrig bett om ursäkt för det. Det nämndes att det tydligt skrevs i ett sms och mötte en väldigt kraftfull reaktion från en moderat regionstyrelseordförande.
Det hade gått att bemöta en folkvald representant med betydligt mer respekt än så. Men som vi alla vet gör den här regeringen aldrig några fel. Det är alltid någon annans fel, och ska man ha sagt någonting kan det alltid spinnas till något annat. Man menade något annat med det man sa. Något betyder alltid något annat. Den 1 november 2022 betyder den 20 februari 2023.
Kaffedrickande betyder stort tack för inbjudan, jag kommer gärna. Att ta ansvar betyder att peka på någon annan.
Adrian Magnusson (S):
Jag noterar att regeringen i den budgetproposition som överlämnades till riksdagen i tisdags skriver att 100 miljoner kronor ska fördelas bort från genomförandet av ett nationellt biljettsystem inom kollektivtrafiken. Det nämns emellertid inte någonting ytterligare kring det nationella biljettsystemet inom kollektivtrafiken. Detta väcker såklart frågor kring regeringens intresse för frågan om detta nationella biljettsystem.
Det är lätt, och i det närmaste naturligt, att anta att regeringen vill avveckla hela idén och skrota planerna på ett nationellt biljettsystem. Det skulle vara ett genuint dåligt förslag. Min fråga till ministern är därför: Varför vill regeringen skrota planerna på ett nationellt biljettsystem inom kollektivtrafiken?
Adrian Magnusson (S):
Den nationella bredbandsstrategin antogs 2016 och anger bland annat att 2025 bör hela Sverige ha tillgång till snabbt bredband. Sverige hade enligt Svenska Stadsnätsföreningen 2021 en bredbandsuppkoppling som når 95,17 procent av befolkningen. Samtidigt pekar mycket på att utbyggnaden har stannat av och att ett antal svårtillgängliga områden saknar tillgång till bredband.
Exempelvis har endast 77 procent av dem som bor på landsbygden tillgång till bredband. Detta är bekymmersamt, inte minst för att samhället måste göra allt vad det kan för att se till att de digitala klyftorna sluts. Samhället måste vara berett att göra det som marknaden uppenbarligen inte klarar av. I somras kom Digg, Myndigheten för digital förvaltning, med en rapport om att Sverige ligger i framkant med digitaliseringen men att vi halkar efter i jämförelse med andra länder som också ligger i framkant.
Då digitaliseringen går snabbt är det nödvändigt att strategier omarbetas i snabb takt om så krävs. Min fråga till statsrådet Slottner är därför: Hur ser statsrådet framför sig att den nationella bredbandsstrategin ska se ut i framtiden?
Niklas Sigvardsson (S):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på mina frågor, även om jag konstaterar att vissa av svaren är allt annat än tydliga. De senaste åren har vi flera gånger kunnat läsa om att det saknas lärare runt om i vårt land. Enligt fackförbunden saknas det ungefär 22 500 grundskollärare.
Inom gymnasieskolan anger man att ungefär 15 procent av lärarna är obehöriga. Varje dag utbildas fantastiskt duktiga lärare vid lärosäten runt om i hela vårt land, från Malmö i söder till Luleå i norr.
Det är oerhört viktigt att denna utbildning finns i hela vårt land, för det handlar om att kunna klara kompetensförsörjningen i hela utbildningssektorn och få kompetenta och yrkesskickliga lärare. Skyddsstoppet på Raketskolan i Kiruna som vi kunnat läsa om visar tydligt att vi behöver fler lärare i hela vårt land.
Att då fundera på vilka lärosäten som eventuellt ska få utbilda dessa och om vi kanske ska centralisera lärarutbildningen kommer inte att göra det lättare för skolor som Raketskolan att rekrytera nya lärare. Att ge svaret att man nyss har tillträtt och att man återkommer med svaret är allt annat än bra. Herr talman!
Jag hade så sent som i går förmånen att besöka ett av de 27 lärosäten runt om i vårt land som utbildar lärare, det i Jönköping. Där lägger de varje dag stort engagemang på att utbilda framtida lärare, allt från förskollärare till ämneslärare i gymnasieskolan. De har jobbat hårt med att öka kvaliteten på sin utbildning de senaste åren, vilket UKÄ glädjande nog bekräftar att de har gjort.
Medskicket från detta lärosäte var stor oro om vad som kommer att hända i framtiden. Kommer utbildningen inte att få finnas kvar trots deras gedigna arbete de senaste åren med att öka kvaliteten? Ämneslärarutbildningen kommer enligt Tidöavtalet, eller slottsavtalet, att "koncentreras till de högst rankade lärosätena inom respektive område".
Osäkerheten bland lärosätena om vad detta innebär är stor. De undrar vilken rankning det är som regeringen ska ta fasta på, för de vet knappt om någon sådan existerar. Om man behöver upprätta en rankning, hur tänker man i så fall göra det? Att vara så här vag och icke-konkret leder tyvärr bara till oro och osäkerhet hos olika lärosäten nu när de lägger långsiktiga strategier.
Vågar man gå in i långa avsiktsförklaringar med huvudmän gällande kompetensförsörjning? Vågar man gå in i nya samarbetsformer? Vågar man investera i bättre läromiljöer och innovativa lösningar för att höja kvaliteten ännu mer de kommande åren? Jag tänker återigen ge utbildningsministern chansen att svara på den fråga som jag ställde i min interpellation.
Har ministern någon avsikt att ta några initiativ som innebär att ämneslärarutbildningen inte finns kvar vid lärosäten som Jönköping, Halmstad, Borås, Eskilstuna, Gävle och Luleå?