Rickard Nordin (C):
Jag skulle vilja börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet i dess helhet och avslag på motionerna och reservationerna. Är det någon som kommer ihåg hur det såg ut i Sverige i januari 2006? Man blev tilldelad en vårdcentral. Tyckte man inte om personalen var det bara att bita ihop eller stanna hemma. Min mormor kunde inte välja vem som skulle komma hem till henne med mat och annan hemtjänst.
När jag fick pollenbesvär på våren kunde jag inte titta in i min Icabutik ett par hundra meter hemifrån, utan fick snällt ta mig till ett apotek, som ofta hade stängt. När jag skadade mitt knä visste jag att jag kunde få vård, men jag hade ingen aning om hur länge jag skulle få vänta. Att det skulle ta ett och ett halvt år till operation i Göteborg visste varken jag eller sjukvården, för ingen hade koll, och ingen mätte köerna.
Under Alliansens första mandatperiod sjösatte vi flera stora reformer för att råda bot på de problem vi upplevde. Vårdvalet gjorde att jag kan välja den vårdcentral som passar mig bäst, inte bara den som ligger närmast mitt hem. Jag går dit där jag känner mig nöjdast och där det är lättast att få tider. Genom lagen om valfrihet kan min mormor nu välja om hon vill att kommunen eller någon annan ska utföra hemtjänsten, även om hon nyligen har flyttat till ett äldreboende.
När gräspollensäsongen drar i gång behöver jag inte bekymra mig om jag glömt mina allergipiller hemma när jag åker på scoutläger, för jag kan titta in på närmaste bensinmack. Och jag vet hur lång tid det skulle ta om jag skadade knät igen. Tack vare kömiljarden och tillgänglighetssatsningar vet jag dessutom att jag inte skulle behöva vänta lika länge. Alla reformer är dock inte perfekta. Det är bäst att erkänna det med en gång. Det finns detaljer som borde ordnas, lösas eller utredas mer. 24-timmarsregeln pratade vi om tidigare.
Tidigare i debatten nämndes också de undanträngningseffekter som kömiljarden eventuellt har skapat och som det är säkert bra att utreda vidare. Det går att förfina och justera de instrument som vi infört. Det gäller att komma ihåg att detta är stora reformer. Man kan inte tro att man gjort något perfekt från början. Tror man det har man tagit sig vatten över huvudet och kommer snart att drunkna i problem. Med ödmjukhet, tålamod och stolthet kan vi däremot vara glada över de framsteg som vi faktiskt har gjort.
Samtidigt ska vi spetsa till dem ytterligare för att inte bara flyta utan också sväva fram. Det är också viktigt att bredda de reformer som är genomförda. Kraven på kömiljarden ska givetvis gradvis öka, och motsvarande system har införts och utökats när det gäller patientsäkerhet. Vi i Centerpartiet är också glada för Missbruksutredningen. Vi tycker att sjukvården verkligen bör ha det samlade ansvaret för missbruksbehandlingen. Alla som är fast i ett missbruk ska givetvis få individuell behandling med vetenskapliga och beprövade metoder.
Herr talman! Jag såg för inte så länge sedan Håkan Juholt. Han rasade mot privatiseringar och vinster i vården. Han ville omreglera och påreglera. Nu vill Stefan Löfven enligt uppgifter som jag läst nyligen till och med ha privata vårdföretag. Han vill överlåta åt kommunerna att själva organisera sin vård.
Han kan till och med tänka sig att sälja sjukhus, trots att man hade en extremt aggressiv kampanj från Socialdemokraterna inför omvalet i Västra Götaland där man hotade med att det var just detta som borgerligheten ville. Hur ska Socialdemokraterna ha det egentligen? När svänger vindflöjeln nästa gång? Jag tror att den som vill ha verklig valfrihet och möjlighet att själv bestämma vem som ska behandla en gör klokt i att rösta på Alliansen nästa gång, innan S byter både partiledare och åsikt igen.
För oss i Centerpartiet är det nämligen kvalitet och inte upplåtelseform som är det viktigaste. Den bredd som uppstått sedan vårdvalet infördes har enligt Konkurrensverket visat att både de privata och de offentliga vårdcentralerna har blivit bättre. Samtidigt måste man understryka att de vårdskandaler som skett inom både offentligt och privat driven vård inte är acceptabla. Det behövs bättre uppföljning och granskning av vårdgivare.
Det behövs också bättre kunskap hos dem som upphandlar och köper in vård inom kommuner och landsting. De måste få större stöd och bättre kompetens och våga ställa kvalitetskrav, för det är där vården börjar: hos den som bestämmer vilken vård som ska upphandlas. I den tidigare debatten talade jag mycket om vårdskador, men det tål att upprepas: Vårdskador som går att undvika är så förbaskat onödiga! De skapar lidande för patienten och en kostnad för landstingen.
Det talas alltför ofta om att sjukhusen har svårt att få resurserna att räcka till. Visst sjutton blir det så om en stor del av resurserna används för att behandla människor som blivit sjuka av att vara på sjukhuset eller äta medicin! Sjukvården behöver medel, men en stor del av det behovet kan tillgodoses om vi bekämpar det onödiga lidande som vårdskador medför. Jag vill också sticka in en liten passus om sjukvårdens miljökonsekvenser.
Det handlar om läkemedelsutsläpp som påverkar både djur och växter. Jag vet att exempelvis Centerpartiet i Stockholms län framgångsrikt har drivit kampanjer mot lustgasutsläpp. Det är också viktigt att alla delar av vårt samhälle hjälps åt i kampen för en giftfri och ren miljö. Här måste sjukvården lyfta sig ett snäpp. Jag är glad att de papperslösas situation har lyfts fram tidigare i debatten. Jag har precis som Eva Olofsson besökt Rosengrenska stiftelsen i Göteborg och sett vilket fantastiskt arbete de utför.
Exempel finns över hela landet. Men det är ett arbete som inte borde behöva göras. Alla människor bör ha samma möjligheter till vård på lika villkor. Därför jobbar vi i Centerpartiet för att den utredning som nu bereds snarast ska ut på remiss, så att vi kan få till en lagstiftning på det här området. Precis som med apoteken vill Centerpartiet ha en trygg samhällsservice över hela landet. Det är därför viktigt att minska de skillnader som finns i vårdkvalitet.
Det är varken rimligt eller acceptabelt att bostadsorten ska avgöra vilka behandlingar som erbjuds. Vi i Centerpartiet vill öka valfriheten. Vi vill att det ska bli möjligt att välja inte bara vilken vårdcentral, utan även vilket sjukhus, vilket landsting och till och med vilket land man ska få sin vård i. Jag kan fortsätta att lyfta fram reformer och förslag som regeringen planerar, gör och har gjort: cancerstrategin, den nationella läkemedelsstrategin, it i vården, innovationer i vården, organdonationer, Missbruksutredningen, vaccinationsprogram och så vidare.
Men jag vill stanna här och konstatera att det är en omfattande hälso- och sjukvårdspolitik som vi har från Alliansens sida. Det är en politik att glädja sig över och vara stolt över.