Tobias Andersson (SD):
Jag tackar för svaret från ministern. Gangsterrappens betydelse för de kriminella nätverken i Sverige har aktualiserats på nytt i efterdyningarna av avrättningen av rapparen Nils Grönberg, även känd som Einár. Att det finns en uppenbar koppling mellan svensk gangsterrap och gängkriminalitet är numera ett faktum.
Det har dock funnits de som har gjort sitt yttersta för att försvara och fortsatt legitimera gangsterrappen även efter mordet. Men stark kritik har också väckts primärt från mitt eget parti där vi länge var ensamma om att uppmärksamma problematiken kring det offentligas glorifiering av ofta grovt kriminella gangsterrappare. För detta anklagades vi för både det ena och det andra.
Föga förvånande anammade Socialdemokraterna sedan vårt narrativ när dåvarande inrikesministern kom med kritik som var snarlik den som Sverigedemokraterna hade yttrat. Det går inte längre att blunda för att gangsterrappen i såväl Sverige som andra länder har en väldigt nära relation till kriminella nätverk.
Trots att våra meningsmotståndare samt representanter för public service maniskt och ansvarslöst upprepat att gangsterrappen inte glorifierar gangsterkulturen utan snarare erbjuder någon form av oskyldig verklighetsbeskrivning av gangstermiljön blir det inte mer sant för att det upprepas.
Gangsterrappare har många gånger själva uttalat att de är en del av gangstermiljön. Vi har i domar sett att så är fallet, och det går att styrka att flertalet av dessa så kallade artister är djupt engagerade i grov kriminalitet och även refererar till detta i sin musik.
Detta har i praktiken inneburit att musiken blir ett verktyg för kriminella grupperingar att föra ut sitt budskap, budskap som för de initierade antingen har tydlig koppling till redan begångna brott eller syftar till att hota andra grupperingar med nya brott.
Sannolikt innebär även musikaliska framgångar ett stärkt varumärke, vilket i sin tur kan underlätta de kriminella aktiviteterna därefter. Senast som någon genre i Sverige problematiserades i samma utsträckning som gangsterrappen i dag fick Brå i uppdrag att utvärdera densamma. Syftet var att generera ett bättre kunskapsunderlag.
Rapporten presenterades 1999, och fokus låg då på vitmaktmusiken. Vitmaktmusiken synades i sömmarna, och i rapporten återfinns allt från åtgärder i skolan till en beskrivning av industrin kring musiken. Detta innebar att man bättre kunde förstå situationen.
En sådan rapport behöver inte nödvändigtvis syfta till att presentera förslag på lagförändringar utan skulle snarare presentera en överblick av gangsterrappen i dag. Förhoppningsvis skulle det sedan underlätta för samhällets kollektiva ansträngning, vilket behövs, att motarbeta att ungdomar leds in i kriminalitet med gangsterrappen som en bidragande orsak.
Givet detta föreslog Sverigedemokraterna just en sådan granskning, något som den då nytillträdda kulturministern Jeanette Gustafsson stöttade i en av sina första intervjuer. Det var ett tydligt besked från ministern som hon dessvärre valde att backa från därefter. Min fråga till kulturministern är därför varför hon backade från sitt uttalande. Fick hon inte behålla det för den socialdemokratiska regering som hon nyligen ingått i?