KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill tacka Tobias Krantz för att han har ställt interpellationen, som berör vårt gemensamma hemlän. Det blir lite tydligt här, måste jag säga, att verkligheten är justitieministerns värsta fiende. Verkligheten går inte att klä i rosenrött skimmer och statistik därför att den är brutal och ärlig.
Det är människor som upplever den och som beskriver hur de ser på detta. Återigen: Vi riksdagsledamöter är inte här för att vara specialister vare sig på juridik eller på någonting annat, utan vi är här som ombud för Sveriges folk. Det hoppas jag att justitieministern respekterar. Vidare är det typiskt för justitieministern att skylla på alla andra.
Det är alltid någon annan som har gjort fel. Nu försöker han lyfta fram att åtgärder som för 20 år sedan vidtogs i det här landet är orsaken till den nuvarande polisbristen. Men vem som helst som har insikt i frågan förstår att det är rent nys. Jag bor ute på landsbygden. Människors vardag präglas av den osäkerhet man känner. Detta är djupt beklagligt.
Jag ingår själv i en egen ihopsatt bevakningsgrupp som då och då åker omkring på nätterna för att om möjligt hålla ögon och öron öppna och på så vis hjälpa polisen. Kanske är det så vi ska ha det. Den väg justitieministern ser framför sig är kanske en ökad privat polisiär verksamhet i det här landet.
Justitieministern säger att Jönköpings polis är väldigt nöjd. Förmodligen talar justitieministern inte med riktigt alla poliser, vilket är fullt förståeligt, utan nöjer sig väl med att tala med dem som han själv har tillsatt. Det vore väl konstigt att bita den hand som föder en.
Min fråga till justitieministern när det gäller polisiär bevakning blir därför om justitieministern anser att poliser ska arbeta de timmar på dygnet när de bäst behövs eller om det är kontorstid som gäller. Det vore det intressant att få höra.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern så mycket för svaret, även om det var något stramt. Låt oss ändå utveckla frågan något ytterligare. Först och främst vill jag slå fast att jag slår vakt om den svenska modellen och att vi har en avtalsmodell här i landet. Det är min grundläggande utgångspunkt för resonemanget.
Det jag däremot pekar på är att det finns justeringar som behöver göras i det regelverk som finns. Jag tänker då i första hand på småföretagen. De stora företagen har alltid bättre förutsättningar. Är de dessutom multinationella kan de flytta olika verksamheter över gränser etcetera.
Dessutom har de små företagen ofta väldigt små möjligheter att stå upp mot den kraft som ligger i en konflikt. Jag ska ge en liten bakgrund till vad det kan handla om. Jag ska trötta ministern med ett par exempel som har funnits, eftersom det finns ett antal fall från tid till annan. I ett fall strejkar Seko för att minska medarbetarnas inflytande.
Trots att Sveriges Byggindustrier och Seko var överens om det materiella innehållet i det nya väg- och banavtalet valde Seko att strejka för att få bort en punkt i avtalet om medarbetarinflytande. Man vill alltså flytta upp det här till nivån för fackliga företrädare i stället för att det ska ligga hos medarbetarna på arbetsplatsen.
Det hade alltså inget reellt innehåll, utan det handlade om att man minskade inflytandet för medarbetarna direkt. Ett annat fall var när fackförbundet Pappers varslade om konflikt när man riskerade att förlora ett kollektivavtal till Seko. Risken för att oförskyllt konfliktdrabbade företag skulle drabbas vägde lätt i Pappers kalkyl. Det handlade om mångmiljonbelopp.
Svenska lokförareföreningen har vid upprepade tillfällen varslat Almega, tjänsteföretagarförbunden, om strejk för att få ett eget kollektivavtal. Det är alltså en strid mellan olika fackföreningar som sätter företagen i en mycket speciell situation. Just nu pågår det en blockad, arbetsmarknadsministern, på min hemort Smålandsstenar.
Det är små företag med 17 anställda som nu har blockadvakter utanför sina grindar. Det är mycket välskötta företag, som är i blockad sedan den 1 november. Så sent som i går avfärdade facket medlemmarnas bud, där man skulle ha kunnat hitta en förlikning. I de här fallen uppfyller man alla krav på arbetsmarknaden.
Man betalar till och med en högre avgift för att skapa trygghet för sina medarbetare än om man hade varit fackligt ansluten. Problemet är att man av religiösa skäl inte kan teckna avtal med tredje part, utan bara direkt med medarbetarna. Nu ska vi inte använda detta som ett explicit fall i vårt resonemang, utan jag vill bara belysa de olika exempel som finns på marknaden.
Det här hotar i det här fallet att göra så att 16 medarbetare antingen blir utan arbete här hemma alternativt att det hela flyttar utomlands. Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Borde det ändå inte finnas någon form av ordning där man undviker uppenbart onödiga konflikter där det objektivt sett inte går att uppnå någonting högre eller bättre för vare sig den ena eller den andra parten?
Bengt-Anders Johansson (M):
I delar av denna debatt har det visats bristande respekt, enligt mitt sätt att se det. Jag tycker att det är lite synd. Det framgår också att formerna, inte minst för den socialdemokratiska sidan, är viktigare än innehållet, och då blir det lite fundamentalism i botten. Jag beklagar att man inte kan vara mer lyhörd och mer öppen och visa prov på mer konstruktivt tänkande.
Jag vill bara lägga till lite fakta, om vi återgår till Smålandsstenar i tio sekunder. Det är för närvarande två företag som är satta i blockad, och ett tredje är på väg in i detta debacle. Vi vet i nuläget inte var det slutar.
Återigen kan jag bara vädja till arbetsmarknadsministern: Det här handlar om de riktigt små företagen som inte har de muskler som de stora företagen har. De stora företagen ger man sig inte på, av det skälet att de är för stora.
Det jag lite grann efterlyser är en balans på den svenska arbetsmarknaden så att det blir någorlunda jämlikt i de här avtalsgrunderna. Jag värnar den svenska avtalsmodellen. Jag vill inte bryta upp den, men jag vill nyansera den i viss mån. Jag värnar också företagandet och marknadsekonomin i det här landet. Vi behöver flera jobb och flera medarbetare, inte färre. Vi behöver flera företag, inte färre.
Vi behöver flera företagare, inte färre. Jag förväntar mig att en alliansregering följer denna fråga väldigt noga och beaktar de riktigt små företagens situation. Om det är något jag skulle vilja ha med mig från arbetsmarknadsministern vore det väl att ministern lovade att följa de små företagens situation just när det gäller den här typen av frågor.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag tackar miljöministern för svaret på Tomas Tobés interpellation. Jag har full förståelse för att ministern inte kan gå in i mängder av detaljer i ett sådant här svar. Vi befinner oss äntligen i en process där vi kan se en möjlig förändring och förbättring av förvaltningssituationen.
Jag ska försöka att inte upprepa alla kloka ord som mina allianskolleger har sagt, men det är några saker som jag skulle vilja förtydliga i debatten med hänvisning till svaret som ministern avgivit så att det åtminstone framgår i protokollet. När ministern säger att vi har kommit en bit på väg är det förvisso sant, men jag tycker möjligen att det är ett litet understatement.
Jag vill påstå att vi har kommit väldigt långt på väg. Jag vill trycka på det eftersom vi för närvarande har världens tätaste björnstam i norra Jämtland. Det ska vi vara medvetna om. Vi har aldrig tidigare haft så mycket björn i Sverige som vi har nu. När det gäller lo har vi den tätaste lostammen i världen i Mellansverige.
Båda dessa djurslag har alltså en gynnsam bevarandestatus - som det så vackert heter på politikerspråk. Kungsörnen har nått målet och har gynnsam bevarandestatus. Vargen har förmodligen uppnått målet på 200 individer i år med nuvarande valpningar.
Vi ska ha klart för oss att just vargen är det däggdjur på jorden som har den största naturliga egna utbredningen efter människan. Det finns bortemot 250 000 individer. Jag säger detta för att det ska framgå för åhörarna att detta ingalunda är ett utrotningshotat djur. Även järven är nära målet.
Med detta tillägg vill jag påstå att vi har kommit ganska långt och är mycket nära målet. Det känns tryggt och bra. Det har vi dessutom varit politiskt överens om, vilket ska poängteras. Nästa påpekande handlar om jämförelsen med Greklands havssköldpaddor och Spaniens iberiska lo.
Vi ska ha klart för oss att samtliga havssköldpaddor är direkt utrotningshotade som art på jorden. Inget av de svenska rovdjuren är utrotningshotat som art betecknat. När det gäller den iberiska lon finns det någonstans mellan 50 och 250 djur kvar i världen.
Jämförelsen blir därför lite haltande utifrån ett rättviseperspektiv av hur många djur det finns. Jag har en fråga till slut till miljöministern. Det står i svaret att ministern kan tänkas ge Naturvårdsverket ett kompletteringsuppdrag. Då blir jag lite nyfiken.
Min minnesbild av Rovdjursutredningen är att den i allt väsentligt har tagit fasta på hur en regional förvaltning kan se ut. Vad är det miljöministern vill ha ytterligare utrett? Det står inte att det är möjligt att utreda utan det ska ges ett uppdrag till en ytterligare utredning. Det vore intressant att höra vad det skulle innehålla.
Bengt-Anders Johansson (M):
Tack för beskeden, miljöministern. Nu gick K G Abramsson från kammaren. Men jag tycker ändå att det finns skäl att rikta ett tack till Socialdemokraterna åtminstone i den här frågan. Här spelar vi ungefär på samma planhalva. Jag skulle vilja skicka med några ord till ministern i den fortsatta handläggningen.
Det gäller att inte förlänga ett genomförande mer än absolut nödvändigt så att vi inte tappar fart. Alla allianspartier har byggt upp en oerhörd förväntan i samhället att det ska kunna bli en bättre tingens ordning.
I den mån det behövs någon form av kompletterande utredning är mitt råd att starta den så att den går i gång parallellt långt innan en proposition skrivs. Så går det faktiskt att göra så att det inte först blir en proposition och sedan en utredning. Då tappar människor förtroendet.
Det är också viktigt att ta fasta på att det förslag som finns i utredningen visar hela det svenska samhället och EU att vi kan förvalta exempelvis vargstammen på 200 djur under de närmaste tre åren. Då skapar vi också ett ökat förtroende. Dessutom är det okej med regional förvaltning. EG-domstolens utslag när det gäller Finland visar tydligt att det är fullt möjligt.
Jag välkomnar ministerns besked att den öppningen finns. Ska man förvalta biologisk mångfald - vilket vi ska, och det är ingen tvekan om det - gäller det att se till orden som finns i svaret. Det är en förtroendefråga att Sverige visar att det är möjligt med samexistens mellan människor och de stora rovdjuren. Men då fordras det också att vi tar fasta på toleransnivå, regional förvaltning och de delar som ministern har talat om.
Med tanke på att det nu finns fem partier bakom är det otroligt lätt för ministern att lägga fram förslag, för här kör vi igenom det.
Bengt-Anders Johansson (M):
Vi kan börja med § 28. Ja, det är ju jättebra att vi har en bred politisk överensstämmelse i sak i den frågan. Jag kan dock notera att så länge Helén Petterssons parti, Socialdemokraterna, ensamt var regeringsbärare och hade möjlighet att ändra den varje torsdag när det var regeringssammanträde hände ingenting på tolv år. Nu har det hänt i två steg när det gäller alliansregeringen.
För två år sedan infördes ett försök som föll väldigt väl ut, och detta permanentades den 16 april i år. Jag tycker bara att det finns skäl för lyssnarna att veta att det gör skillnad vem det är som regerar landet. När det gäller eftersöksbiten kan det ibland vara bättre att ägna någon minut extra åt ett förslag och att det blir riktigt bra än att hafsa i väg det.
Jag har goda förhoppningar om att eftersöksfrågan kommer att vara löst inom en inte alltför avlägsen framtid, och då på ett sätt som jag tror att också Helén Pettersson kommer att vara nöjd med. Förmodligen kommer hon att säga: Ja, det skulle vi också ha gjort. I så fall är det bra, därför att då är vi överens i sak. När det gäller fjälljaktsfrågan är det egentligen rätt ointressant att veta vilka tjänster det handlar om och var gränsen egentligen går.
Frågorna som ställdes till Sverige var föranledda av frågor från svenska företag, oberoende av vilka det var. De lät berätta att de inte kunde tillhandahålla samma tjänster till utländska gäster för att de skulle kunna jaga vid samma tidpunkter eftersom de inte har samma förutsättningar som svenskar.
I det läget gjorde tre oberoende juristgrupper inom olika departement och på Kommerskollegium exakt samma bedömning.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag tackar för vänlig inbjudan att få möjlighet att leverera. Nu är det så vist ordnat att vi levererar i den takt vi tycker är lämplig. Det tänker vi göra även fortsättningsvis. Jag vågar påstå att hittills är den svenska jägarkåren mycket belåten med de förslag som har lagts fram och de beslut som är fattade. Det är dock möjligt att Helén Pettersson inte träffar rätt sorts jägare.
Varför svarade inte Sverige? Alltid när man kommunicerar med domstolen handlar det om vilka förutsättningar som finns för att klara hem ett ärende eller inte. Det är möjligt att Helén Pettersson och Socialdemokraterna skulle ha varit beredda att köra över Kommerskollegium, UD:s och Jordbruksdepartementets jurister som alla har kommit till samma ståndpunkt.
Det är mycket möjligt, men jag tror inte att ni skulle ha gjort det. Det finns inget tillfälle historiskt då Socialdemokraterna har gått emot tjänstemännen när det gäller europeiska frågor. Jag bara säger det. Närvaron i EU var inte heller lika vital under er som den är under alliansregeringen. Nu har vi fått en möjlighet att påverka i högre grad eftersom vi finns på plats på ministernivå i större utsträckning.
Dessutom driver vi frågorna på ett sådant sätt att vi har en möjlighet att påverka. Jag vill bara nämna det i förbifarten. Rovdjuren hör i högsta grad hemma i denna debatt. Förvaltning av rovdjur sker också genom jakt. Det hoppas jag att Helén Pettersson är informerad om.
Vi reducerar inte stammen med biologisk mångfald utan med jakt. Det gör vi på lo, järv, varg och björn.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det jag försökte åstadkomma i mitt anförande var att få en balans i detta med försiktighetsprincipen. Det vore sällsynt olyckligt om vi som nation skulle springa på alla bollar samtidigt. Vi måste ha någon form av utvärdering av vad som anses vara det absolut skadligaste och där sannolikheten är störst.
I Riodeklarationen står: där det finns ett hot om allvarlig eller oåterkallelig skada. Det är något annat än den allmänmänskliga oro som man kan bära lite till mans, även jag, och då är det viktigt att man lyssnar på vetenskapen. Gunvor G Ericson vet, precis som jag, att inom vetenskapen är det sällan entydigt.
Det finns ofta två olika synpunkter. Därför är det viktigt att båda får komma till tals och att man med det som utgångspunkt ska ta ställning. Därför har såväl individen som politiken och företagen ett stort ansvar. I Gunvor G Ericsons värld är det dock bara det allmänna, alltså politiken, som ska ta ansvar för den enskilde.
Det är inte rätt ansvarsfördelning. Vi har alltid i första hand ansvar för våra egna liv - sedan kan vi utvidga det. Vi ska naturligtvis tillhandahålla instrument, mätvärden etcetera och ett rimligt förhållningssätt till kemikalier. Det som är skadligt ska tas bort. Kemikalier som är bra ska vi givetvis använda i människans tjänst.
När det gäller sukralos finns det, precis som Gunvor G Ericson sade, forskare som hävdar detta. Ja, jag är alldeles övertygad om det. Det är därför vi fortsätter fördjupa kunskaperna.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det är lite besvärligt att föra en diskussion när man ideligen får höra att ingenting görs. I betänkandet lyfts fram att regeringen i två mycket aktuella regleringsbrev har givit uppdrag med just försiktighetsprincipen som grund för att ta in ännu mer fakta. Man har också givit andra uppdrag till bland andra Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen vid sidan av regleringsbreven.
Dessutom har vi fått en EU-förordning som börjar gälla i december där man just ska belysa dessa miljöeffekter, vilket Gunvor G Ericson efterlyste. Man kan alltid kräva att det ska göras mer, men då blir det någon form av plakatpolitik. Det jag talar om är realpolitik.
Vi gör faktiskt förflyttningar som innebär att vi undan för undan kommer att få fram och säkerställa mer fakta som ger ett bättre underlag för beslut. Man kan hela tiden hålla på och kräva att det skulle ha kommit fram mer och tidigare, gärna i går, men sådant är inte livet, inte ens för en miljöpartist.
Bengt-Anders Johansson (M):
För den oinvigde kan jag och Carina Ohlsson avslöja att vi båda har ett förflutet i Kemikalieinspektionens styrelse. Vi har alltså en hyfsad bakgrund när det gäller hur budgeten har varit uppbyggd etcetera. Om jag har varit otydlig och sagt att vi kan dra ned på tillsynen, vilket jag inte tror att jag har gjort, vill jag dementera det omgående. Jag delar uppfattningen att vi inte ska dra ned på tillsynen.
Det måste i någon mån vara skillnad mellan om Sverige som enskilt land ska utvärdera varenda kemikalie som kommer från hela världen och om vi kan dela upp det arbetet på 27 länders kemikalieinspektioner. Dessutom har vi en gemensam kemikaliemyndighet inom EU.
I någon mån måste skattebetalarna tycka att det kan ske en rationalisering genom att vi kan hjälpas åt. Det är mot den bakgrunden som jag ser att man till och med kan frigöra en del från utvärderingsdelen för att öka tillsynen inom en given budget, utan att man behöver öka den. Jag tror att det är viktigt att det kommer fram att det är så vi ser på detta.
Det är därför vi inte har gått Kemikalieinspektionen till mötes fullt ut.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag kanske ska påminna om att Reach innebär att man har flyttat över väldigt mycket ansvar till importörer och tillverkare av kemikalier. De ska alltså visa att det de producerar eller importerar inte är skadligt. Det var tidigare Kemikalieinspektionens uppgift.
Det är 27 länder som nu gör utvärderingen och det är företagen som har ansvar för alla nya kemikalier. Jag hävdar att det omöjligen kan behövas lika mycket pengar till en verksamhet som tidigare när vi har gjort sådana grundläggande strukturella förändringar.
Vi hamnar i den eviga argumentation som Socialdemokraterna alltid företräder, att det är pengarna man fokuserar på och inte på innehållet i arbetet. Det blir väldigt märkligt. Man kan då alltid hävda att om man ökar blir det mycket bättre och om man minskar blir det mycket sämre. Jag hävdar att det beror på hur man använder pengarna.
Det är mycket vettigare att vi använder 27 kemikalieinspektioner i Europa och att samtliga tillverkande företag, som kommer med nya kemikalier, eller importörer får ta det ansvar som samhället hade tidigare. Detta är viktigt att föra fram så att inte människor tror att det är så eländigt som Carina Ohlsson framhåller.
Vi är helt överens om, Carina Ohlsson, att vi ska använda alla medel. Vi ska använda försiktighetsprincipen på ett klokt sätt så att vi fokuserar på det som är allra farligast och beta oss igenom detta. I det avseendet tror jag att vi är väldigt överens. Det tycker jag är glädjande.
Bengt-Anders Johansson (M):
Grunden är precis som jag sade att vi tycker att den första vägen man ska gå är den frivilliga. Man ska se det som en affärsmöjlighet. Allt har inte ett värde av att vara ursprungsmärkt. Det är inte heller helt enkelt hur man ska göra en ursprungsmärkning.
Tar man exempelvis sperma från en fransk gris till en dansk sugga som föds upp i Tyskland och slutligen styckas i Sverige är det inte riktigt enkelt att göra en ursprungsmärkning på den produkten. Det finns mängder av sådana svårigheter just när det gäller sammansatta produkter. Det är en bit av det. Det finns redan en hel del ursprungsmärkning.
Den kommer fram av egen kraft utan att vi politiker lägger oss i det. Det är lite trist att Socialdemokraterna gör en reservation i en grönbok i ett sådant tidigt skede.
Det handlar inte om några skarpa förslag i en grönbok, utan det är utkastet till en kommande diskussion som ska leda till någon form av nya riktlinjer. Då är det lite trist att ni reserverar er redan nu.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det är märkligt att ursprungsmärkningen ska vara länderspecifik. Det står i er reservation, Bo Bernhardsson, att ursprungslandet är det viktiga. Det finns ju många andra geografiska beteckningar som underförstått också ger information om vilket land saker och ting kommer från.
Det finns mängder av exempel på märkning på vin, skinka från Italien och så vidare som har hittat en väldigt fin kvalitetskoppling. Det har fungerat alldeles utmärkt och det har gått utan att politiken har pekat ut det. Problemet med politiken är att den är för trög och för långsam.
Marknaden där man har direktkontakt mellan en producent och en konsument ger en interaktivitet som är vida överlägsen. Det såg vi bland annat när det gällde transfetterna. Om vi hade gått lagstiftningsvägen när detta blev aktuellt och diskuterades i Sverige hade det tagit uppskattningsvis två år att få igenom något.
McDonalds tog bort alla varor med transfetter på mindre än 24 timmar på samtliga sina restauranger. Det finns ingen politik i världen som klarar den snabbheten. Det är det som är så positivt med marknaden. Det är bara en onödig omväg att gå via politiken.
Om nu konsumenterna är tydliga och kräver att de absolut vill veta om en produkt kommer från Ungern eller Italien kommer producenterna naturligtvis att märka upp sina varor. Jag tror att det är viktigare att veta vilken region i Europa en vara kommer ifrån än vilket land. Landet i sig har ingenting med kvalitet att göra.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det som egentligen väckte mitt engagemang och fick mig att gå upp i talarstolen även i denna slutomgång var det som Alf Eriksson tog upp, nämligen hans idé om inplantering av varg. Jag vill bara säga att det i vissa kretsar naturligtvis är en mycket kontroversiell tanke.
Jag tycker emellertid inte att man ska rygga för den tanken, för jag är alldeles övertygad om att det stora flertalet hellre ser ett mindre antal och en toleransnivå på varg. I så fall kan man bibehålla genetiken genom att få in blod från annat håll. Jag är övertygad om att det är rätt väg att gå.
Men, som sagt, jag överlåter åt miljöministern och regeringen att komma med förslag om hur en förvaltning kan och ska gå till och framför allt när den kan komma till.