KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Tolgfors (M):
Karin Åström har, mot bakgrund av Försvarsmaktens förslag till framtida organisation och personalförsörjning, frågat mig hur jag avser att praktiskt åtgärda det stöd som samhället behöver i kris om antalet hemvärnssoldater skulle halveras. Åsa Lindestam har frågat mig hur jag ser på hemvärnets framtid vad gäller antal och ansvarsuppgifter och om jag avser att ta några initiativ med anledning av det som anförs om bland annat hemvärnets uppgifter och utbildning.
Peter Hultqvist har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att värna hemvärnets närvaro i hela landet samt organisationens folkförsvarsprofil. Staffan Danielsson har frågat mig om jag avser att överväga åtgärder för att utveckla det svenska hemvärnet mot bakgrund av det som anförs om bland annat hemvärnets insatser vid nödsituationer av olika slag och möjligheten att ge hemvärnet ett särskilt anslag. Jag besvarar de fyra interpellationerna i ett sammanhang.
I dag är hemvärnets huvuduppgift bevakning och skydd av skyddsobjekt och samhällsviktig infrastruktur. I Försvarsmaktens insatsorganisation ingår i dag 60 hemvärnsbataljoner om sammanlagt ca 30 000 hemvärnssoldater. Hemvärnet spelar en viktig roll då Försvarsmakten bidrar vid hantering av svåra påfrestningar i fredstid.
I samband med räddningstjänstinsatser har hemvärnet nyttjats vid eftersök av försvunna personer och bistått vid översvämningar, snökaos, skogsbrandsbekämpning och oljebekämpning. Under 2007 lämnade hemvärnsförbanden stöd till samhället omfattande 40 765 timmar.
I takt med att Försvarsmaktens verksamhet har förändrats från ett invasionsförsvar till ett insatsförsvar är det naturligt att även hemvärnet moderniseras. I Försvarsmaktens perspektivstudie från december 2007 fanns förslag på kraftiga reduceringar av antalet personer inom hemvärnet. Regeringen har inte tagit ställning till dessa förslag.
Försvarsberedningens kommande rapport, Frivilligutredningens kommande betänkande och Försvarsmaktens fördjupade redovisning den 15 maj inför arbetet med budgetpropositionen är exempel på ytterligare underlag som behöver vägas in i beslut om det framtida hemvärnet. Regeringen avser att lämna en inriktningsproposition om försvarets framtida inriktning och dimensionering i slutet av året.
Regeringen kommer i denna proposition att föreslå en framtida utveckling av bland annat Försvarsmakten, och däri ingår också hemvärnet. Vad gäller den anslagsstruktur som berör hemvärnet är det inte aktuellt att göra några ändringar. Min uppfattning är att hemvärnet även fortsatt kommer att ha en viktig roll att fylla i det militära försvaret och när det gäller att stödja civila aktörer vid hantering av kriser i samhället. Hemvärnets framtida uppgifter ska vara kvalificerade och moderna.
Sten Tolgfors (M):
Jag kan försäkra Socialdemokraterna att ni kommer att få rika möjligheter att rösta nej till ökad svensk solidaritet genom internationella insatser, till svenskt arbete internationellt för att sprida respekt för mänskliga fri- och rättigheter, för demokrati och för kvinnors rättigheter. Det var ett mycket intressant besked som Socialdemokraterna lämnade i dag, nämligen att ni är emot en ambitionsökning för internationella insatser - en av de två huvuduppgifterna för det svenska försvaret.
Nu är det full återgång till det gamla inom Socialdemokraterna. Om konservatismen har något ansikte är det Peter Hultqvists. Man får diskutera precis vad man vill i denna kammare, men man får också stå för det. Kongo var för övrigt en socialdemokratiskt stödd insats som Peter Hultqvist nu är emot. Det är möjligt att man nu tycker att den var fel. Åsa Lindestam hävdar att man måste ha seriösa underlag för beslut.
Från Socialdemokraternas sida har ju hela debatten handlat om att föregripa de underlag som regeringen tar fram för ett nytt försvarsbeslut. Det har handlat om att Socialdemokraterna inte vill vänta på att få fram allt underlag från Försvarsberedningen till exempel innan man tar ställning. Om hemvärnet är modernt och kvalificerat, vilket jag och Karin Åström tycker, varför vill då Socialdemokraterna slå sönder hemvärnets uppgifter av i dag? Varför ska man ta bort den militära uppgiften?
Varför ska man lyfta ut hemvärnet ur insatsorganisationen? Varför ska man ta bort möjligheten till civilmilitär samverkan? Inte en gång i debatten har Karin Åström nämnt något om hemvärnets militära roll i insatsförsvaret. Hon har bara pratat om den civila uppgiften, och hon har bara pratat om regionalpolitik. Det är viktiga aspekter, men hon har fullständigt glömt bort den militära uppgiften. Socialdemokraterna vet inte vad de vill med hemvärnet.
De vet att de vill ha det, men inte till vad. Vi får återkomma i nästa debatt och se hur Socialdemokraterna ser på hemvärnets del av insatsförsvaret. För oss är insatsförsvaret en kvalificerad del av värnet av Sverige men också en uppgift till civilmilitär samverkan.
Sten Tolgfors (M):
Fredrik Lundh har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att garantera fortsatt militär säkerhet i norra Sverige. Den 30 april i år besvarade jag en riksdagsfråga av Fredrik Lundh om ungefär samma sak . Det jag svarade då gäller även nu. Försvarsmakten ska kunna hävda Sveriges territoriella integritet och genomföra militära internationella insatser. Det är en viktig skillnad mellan produktion av förband och den operativa militära förmågan.
Regering och riksdag bestämmer vilken operativ förmåga Försvarsmakten ska ha. Myndigheten ska se till att förbanden har den förmåga som beslutats. Det viktiga är att förbanden ges den förmåga de ska ha. Försvarsmakten redovisade i slutet av februari i år sitt budgetunderlag för 2009.
Bakgrunden till den situation som Försvarsmakten befinner sig i i dag är att myndigheten i början av året presenterade ett underskott på förbandsverksamheten om 1 1⁄2 miljard kronor, ett underskott som accelererat under förra året och satte budgeten i obalans. Det är inte hållbart. Regeringen gav därför Försvarsmakten i uppdrag att ta fram förslag på långsiktiga och strukturella förändringar.
Senast den 15 maj 2008 skulle myndigheten redovisa sina förslag för att få sin budget i balans. Det går inte att rätta till långsiktiga problem med enbart kortsiktiga lösningar. I medierna har under senare tid återgetts olika förslag till förbandsnedläggningar. Detta har varit Försvarsmaktens egna interna diskussioner med förbandschefer, och de har inte redovisats för regeringen.
Den 15 maj i år redovisade Försvarsmakten den av regeringen begärda kompletteringen av budgetunderlaget för 2009. I denna föreslår Försvarsmakten i fråga om grundorganisationen att nio utbildningsgrupper och verksamheten i Arvidsjaur avvecklas. Försvarsmakten har vidare anfört att myndigheten i juni i år kommer att lämna kompletterande redovisningar om den långsiktiga inriktningen med anledning av perspektivstudiearbetet.
Försvarsmaktens budgetunderlag bereds nu inom Regeringskansliet. Regeringen kommer i budgetpropositionen i september - och i vissa avseenden i inriktningspropositionen i slutet av året - att ta ställning till Försvarsmaktens förslag.
Sten Tolgfors (M):
Vi andra har försvarat Försvarsberedningens säkerhetspolitiska analys. Det noterar jag att Fredrik Lundh nu inte gör. Statsministern, utrikesministern och jag har gjort det. Den har också överenskommits i bredast möjliga parlamentariska enighet. I beredningen finns också representation av militära och civila experter. Det är den mest ambitiösa genomgång som har skett på senare tid. Den presenterades i december. Det var första steget i tågordningen.
Det andra steget kommer om ett par veckor när Försvarsberedningen drar slutsatser av sin analys för försvarets framtida inriktning och dimensionering. Det tredje steget är en proposition där regeringen presenterar den långsiktiga utvecklingen för Försvarsmakten. Om det är så att Fredrik Lundh vill diskutera en annan fråga än den han i dag har ställt i sin interpellation får han återkomma med en ny interpellation. Alla frågor i dag handlar om Arktis- och Barentsregionen, men det handlar inte interpellationen om. Det handlar om grundorganisation och Norrland.
Det är därför dem jag svarar på. Men återkom gärna om det är något annat än dagens interpellation som du egentligen vill diskutera. Osäkerhet skapas av obalans. Därför är regeringen fast besluten att åtgärda obalansen.
Det är obalanser på förbandsanslaget som gör att man snabbt fått vidta åtgärder för att stoppa utbildning och flygtimmar till exempel därför att det är så man snabbt kan komma till rätta med underskottet som finns just på förbandsanslaget. När det gäller balansen i helheten har ni i riksdagen beslutat om en budget på anslagsnivå för Försvarsmakten. De har inte en påse pengar att fritt disponera. Ni har beslutat om anslag. Vi försöker se till att man följer det beslutet.
Ni försöker hävda att det är alldeles onödigt. Vi försöker ta ansvar. Ni försöker hävda att ni ska kunna behålla allt, fast med mycket mindre pengar. Jag vill se den socialdemokratiska besparingslistan på de 7 miljarder som ni ska spara mer än regeringen. En sak som kommer att försämras är incidentberedskapen när ni slutar vidmakthålla Gripensystemet.
Sten Tolgfors (M):
Peter Jeppsson har frågat mig om jag anser att Marinens musikkår även i fortsättningen har en viktig roll att fylla inom Försvarsmakten när det gäller deltagande vid utlandsmissioner, statsceremoniella musikarrangemang, högvakt och musik vid våra militära förband eller om jag avser att ta initiativ till en avveckling av musikkåren. Försvarsmakten redovisade i slutet av februari i år sitt budgetunderlag för 2009.
Bakgrunden till den situation som Försvarsmakten i dag befinner sig i är att myndigheten i början av året presenterade ett underskott på förbandsverksamheten om 1 1⁄2 miljard kronor. Det är ett underskott som accelererade under förra året och satte budgeten i obalans. Det är inte hållbart. Regeringen gav därför Försvarsmakten i uppdrag att ta fram förslag på långsiktiga och strukturella förändringar.
Senast den 15 maj 2008 skulle myndigheten redovisa sina förslag för att få sin budget i balans. Det går inte att rätta till långsiktiga problem med enbart kortsiktiga lösningar. Under arbetets gång har i medierna återgetts olika förslag till förbandsnedläggningar och andra grundorganisatoriska förändringar. Detta har varit Försvarsmaktens egen interna diskussion med förbandschefer, och de har inte redovisats för regeringen.
Den 15 maj i år redovisade Försvarsmakten den av regeringen begärda kompletteringen av budgetunderlaget för 2009. I denna redovisar Försvarsmakten i fråga om grundorganisationen inriktningen att Marinens musikkår i Karlskrona ska avvecklas. Försvarsmaktens grundorganisation regleras i förordningen med instruktion för Försvarsmakten.
Regeringen redovisar där vilka organisationsenheter som ska finnas. En av dessa är Försvarsmusikcentrum i Kungsängen/Upplands-Bro. Regeringen reglerar däremot inte den inre organisationen i dessa organisationsenheter, förutom vissa delar av Högkvarteret. Det är Försvarsmakten själv som, i likhet med övriga myndigheter i statsförvaltningen, bestämmer om enheternas organisation.
Statsceremonielen och militärmusiken är angelägna verksamheter. Inom Försvarsmusikcentrum finns Arméns musikkår, Arméns trumkår, Livgardets dragonmusikkår och Marinens musikkår. Utöver dessa verksamheter köper Försvarsmakten även militärmusik från Hemvärnets musikkårer och Göteborg Wind Orchestra. Försvarsmaktens ledning ansvarar inför regeringen för att verksamheten kan genomföras.
Det är också myndigheten som avgör hur verksamheten ska organiseras, med vilken personal och på vilka orter. Försvarsmaktens budgetunderlag bereds inom Regeringskansliet. Regeringen kommer i budgetpropositionen i september - och i vissa avseenden i inriktningspropositionen i slutet av året - att ta ställning till Försvarsmaktens förslag.
Sten Tolgfors (M):
Jag svarade visst på den fråga som ställdes i interpellationen. Den handlade om jag ska ta initiativ till en avveckling av Marinens musikkår, och svaret är nej. Det är ett entydigt svar. Jag har också redogjort för var frågan ligger och vem som bär ansvaret. Det ligger inom Försvarsmakten själv genom delegeringen av både ansvar och beslutanderätt. Jag har ingen anledning att utesluta några lösningar i den här eller andra liknande frågor.
Men jag ser också hur Socialdemokraterna ägnar sin kraft här i riksdagen åt att skjuta på alla föreslagna besparingar och på hela arbetet för att få ekonomin i balans. Företrädarna här hävdar att hela frågan är felställd. Man ska inte ägna sig åt detta. Det är inte ett ansvarstagande.
När det dessutom kombineras med att man lägger 7 miljarder mindre på försvaret men åker land och rike runt för att värna varje materielprojekt, varje ort där Försvarsmakten är verksam, allt det nuvarande men inget i framtiden blir det mycket problematiskt. Jag avslutar den här debatten med att säga samma sak igen. Jag har svarat på frågan. Jag har ingen anledning att ta något sådant initiativ som antyds i interpellationen och har heller inte gjort det.
Det är en fråga som ligger helt inom Försvarsmakten att ansvara för, besluta om och lösa. Jag utesluter inga lösningar, och jag tror inte att någon annan gör det heller. Det är nödvändigt att det blir en balans i Försvarsmaktens ekonomi på förbandsanslaget. Där kan Socialdemokraterna vara långt mycket mer ansvarstagande och konstruktiva än vad man är här i kammaren i dag.
Om man läser igenom de interpellationer jag besvarar i dag och de skriftliga frågor jag får ser man hur den samlade bilden av Socialdemokraternas försvarspolitik ser ut. Det handlar inte om att värna Sveriges försvarsförmåga eller kvaliteten i internationella insatser utan om att värna det bestående.
Sten Tolgfors (M):
Eva Johnsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de som önskar vapenfri tjänstgöring garanteras denna rätt även när värnpliktssystemet reformeras för att öka graden av frivillighet. Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté med representanter från samtliga riksdagspartier som ska föreslå vilka lagändringar och övriga åtgärder som behövs för att möjliggöra frivillig rekrytering och utbildning av sådan personal som i dag tjänstgör enligt lagen om totalförsvarsplikt.
Kommittén ska även överväga under vilka förhållanden pliktsystemet bör tas i anspråk. Resultatet ska redovisas senast den 1 februari 2009. Enligt lagen om totalförsvarsplikt gäller rätten att vara vapenfri för personer som kan antas ha en så allvarlig personlig övertygelse rörande bruk av vapen mot annan att denna övertygelse är oförenlig med tjänstgöring som är förenad med bruk av vapen. Rätten att vara vapenfri hänger samman med plikten att tjänstgöra.
Det innebär att frågan inte är lika aktuell om frivillig rekrytering och tjänstgöring kan användas. Regeringen har inte uttryckt att rätten att vara vapenfri på något sätt bör inskränkas för det fall att plikten i framtiden måste tillämpas igen. Frågan om hur rätten att vara vapenfri bör säkerställas i ett förändrat system ligger inom ramen för uppdraget till den parlamentariska kommitté som utreder totalförsvarsplikten. Jag ser ingen anledning att föregripa kommitténs arbete i denna fråga.
Sten Tolgfors (M):
Jag kan börja med att berätta att jag träffade Civilpliktsrådet för några veckor sedan och hörde deras synpunkter. Jag kan också konstatera att det efterhand bildas en ny förening, föreningen Centrum för vapenfrihet, som kan och kommer att vara en möjlig remissinstans för en kommande pliktutredning för att säkerställa att synpunkter kommer in också den vägen.
Samhället bör ta till vara även civilpliktiga i händelse av höjd beredskap eller krig, men som den säkerhetspolitiska situationen ser ut i dag finns det inget behov av fortsatt utbildning med plikt för det civila försvaret. Det finns en koppling mellan rätten att ha vapenfri och civil plikt genom att de män som velat har haft möjlighet att genomföra en lång civilpliktsutbildning i stället för värnpliktsutbildningen - ofta till och med längre.
Det är samtidigt viktigt att komma ihåg att långt ifrån alla som har genomgått civilpliktsutbildning har gjort det därför att de varit vapenfria. I dag ser utbildningsbehoven i det civila försvaret mycket annorlunda ut än de gjorde för bara tio år sedan. Som en konsekvens av utvecklingen har de långa civilpliktsutbildningarna en efter en kommit att upphöra. Nästa år kommer ingen lång civilpliktsutbildning att genomföras.
I framtiden kan naturligtvis behoven komma att se annorlunda ut, och därför har regeringen sagt i direktiven till Pliktutredningen att lagstiftningen måste vara användbar på längre sikt oavsett vilka förändringar som kan inträffa, till exempel i fråga om det säkerhetspolitiska läget. Även om utbildningen i dagens situation kan ske med frivillighet har regeringen slagit fast att en totalförsvarsplikt i någon form bör finnas kvar.
Det är nödvändigt för att säkerställa att vi i framtiden ska kunna möta en förändrad säkerhetspolitisk situation eller ett väpnat angrepp eller skydda vår befolkning i ofärdstider. Regeringen har också sagt i direktiven till Pliktutredningen att utgångspunkten ska vara en sammanhållen lagstiftning för det militära och det civila försvaret.
Lagstiftningen måste ytterst vara utformad efter de uppgifter som det civila försvaret och det militära försvaret ska lösa under höjd beredskap. Regeringen har alltså varit mycket tydlig när det gäller att utredningen ska beakta behovet av civilpliktiga även om situationen skulle komma att förändras i framtiden.
Sten Tolgfors (M):
Låt mig börja med att säga att frågan kommer att hamna i ett helt annat läge när frivillighet blir grund för uttagning.
I ett sådant system är det alldeles självklart att det, av många olika skäl, är nödvändigt att informationsverksamheten fungerar väl, att man har kommunikation och för resonemang med målgruppen och även arbetar för att skapa motivation hos målgruppen så att vi får soldater som är välmotiverade och har perspektiv på internationella insatser redan från den dag de söker sig till försvaret, alltså har ett helhetsperspektiv.
Då kommer också dessa frågor i ett annat ljus än de varit tidigare. Jag vill gärna säga att det i Sverige varit fråga om ett särskilt ansökningsförfarande som jag menar ska respekteras. Man har kunnat söka vapenfrihet när som helst, men processen måste respekteras. Lagen gäller så länge den ser ut som den gör.
Sedan har vi en pliktutredning i gång för att modernisera det svenska rekryteringsförfarandet och se över lagen om totalförsvarsplikt. Den har sin bakgrund i en annan tid. Det militära och civila försvaret hade tidigare behov av att grundutbilda i princip alla män i en årsklass. För närvarande är det fråga om grundutbildning av i genomsnitt 8 500 kvinnor och män.
Det fina med frivilligheten är att vi då kommer att behandla män och kvinnor på samma sätt. För det civila försvaret finns inget behov av utbildning från och med nästa år. Utbildningen av flygplatsbrandmän upphörde 2004, av kommunala räddningsmän 2005 och i år sker den sista utbildningen av civilpliktiga kraftledningsreparatörer, kraftverksoperatörer och ställverksreparatörer.
I dag talar vi mer om samhällets samlade krisberedskap än om det civila försvaret. Åtgärderna för det har successivt reducerats. I dag ligger fokus i stället på att stärka samhällets förmåga att klara extraordinära händelser och kriser i fred. Genom att stärka samhällets beredskap tillgodoser vi även den grundläggande förmågan inom det civila försvaret. Vi kan inte, och ska inte, använda pliktlagen i framtiden för att klara den sortens behov.
Det är också ett av skälen till att regeringen tillkallat en särskild utredare, Björn Körlof, som har i uppdrag att lämna förslag gällande den frivilliga försvarsverksamhetens framtida inriktning och uppgifter. Direktiven fokuserar inte bara på själva försvaret utan även på samhällets krisberedskap i vid mening, och det är en viktig förändring. Vid hantering av allvarliga kriser i fred finns ett behov av förstärkningspersonal hos såväl statliga myndigheter och bolag som hos kommuner och landsting.
Erfarenheterna av frivilliga insatser har de senaste åren varit mycket positiva. Det finns också ett omfattande frivilligt engagemang som måste tas till vara. Man vill göra en insats. Utredaren ska därför klarlägga hur den frivilliga försvarsverksamheten bör förändras för att svara mot dagens och framtidens behov. Han kommer att göra det fram till den 31 oktober då han lämnar sitt betänkande till oss.
Sten Tolgfors (M):
Pliktlagar är en inskränkning i individens frihet men kan motiveras av behovet för landets säkerhet. Mycket av den diskussion som varit har skett mot bakgrund av det totalförsvar som tidigare fanns i Sverige då vi stod under ett mer eller mindre starkt invasionshot.
Vi behövde mobilisera hela vårt samhälle, hela vår stat, för att kunna värna säkerheten i en tid då vi levde i ett delat Europa med en kommuniststat i öster. Icke desto mindre är det så att så länge det finns en plikt att genomföra militär grundutbildning måste också rätten till vapenfrihet finnas.
Samtidigt vill jag säga att frågan blir mycket liten och av begränsad karaktär i ett system där frivillighet utgör grund för uttagning. Man kommer att göra allt man kan för att söka väl motiverade soldater som kan delta både här och på bortaplan. Exakt hur rätten till vapenfrihet kommer att se ut i morgondagens system ligger inom den pågående Pliktutredningens uppdrag.
Enligt den information jag har från utredningens ordförande kommer man att specifikt titta på hur rätten till vapenfrihet kan påverkas i ett förändrat system. Där får vi dock ge oss till tåls lite grann, Eva och jag, eftersom utredningen redovisar sitt slutbetänkande senast den 1 februari 2009.
Sten Tolgfors (M):
Åsa Lindestam har frågat mig om jag avser att verka för att Sverige sätter upp en stridsgrupp även år 2011 och år 2014 och huruvida det är min avsikt att Sverige ska vara en ledande nation för båda dessa styrkor. Den nordiska stridsgrupp som nu står i beredskap ska kunna användas som ett krishanteringsinstrument av EU. Styrkan har mycket god förmåga att lösa de uppgifter som kan komma att ställas.
Det är regeringens uppfattning att Sverige ska tillhöra kärnan i det europeiska samarbetet och vara pådrivande i utvecklingen av unionen som utrikes- och säkerhetspolitisk aktör. Sveriges målsättning är att bidra aktivt till utvecklingen av EU:s förmåga att genomföra insatser till stöd för internationell fred och säkerhet inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Som regeringen meddelat riksdagen i skrivelse 2007/08:5 har vi därför till EU anmält vår avsikt att ställa upp i en ny beredskapsperiod första halvåret 2011. Sverige avser att vara ledande nation, och även denna gång avser Estland, Finland, Irland och Norge att delta i stridsgruppen.
Vår beredskapstid under år 2008 har gett oss många erfarenheter vilka kommer att tas om hand för att ytterligare utveckla vår internationella förmåga i framtiden. Vårt deltagande i stridsgruppen har bidragit positivt till den pågående omställningen från ett invasionsförsvar till ett insatsförsvar.
Ett utvärderingsarbete kommer att genomföras såväl nationellt som med de övriga deltagande länderna i NBG 08, i syfte att samla erfarenheter och använda dem i verksamheten. De erfarenheter som nu dras ska bidra till att ytterligare utveckla stridsgruppen till kommande beredskapsperiod år 2011.
Åsa Lindestam frågar om jag avser att verka för att Sverige ska sätta upp en stridsgrupp även år 2014 och om jag i så fall avser att verka för att Sverige ska vara ledande nation för denna också. För mig är det naturligt att Sverige även efter år 2011 ska bidra till EU:s snabbinsatsförmåga inklusive EU:s stridsgrupper.
När och i vilka former detta ska ske har vi ännu inte utrett, varför något konkret förslag om en nordisk stridsgrupp även år 2014 inte föreligger för tillfället. Regeringen har fortlöpande informerat riksdagen om arbetet med såväl den nordiska stridsgruppen år 2008 som den för år 2011 och kommer även fortsättningsvis fortlöpande att hålla riksdagen informerad om arbetet.