Catharina Bråkenhielm (S):
Från fattigvård till valfrihet heter en skrift producerad av Sveriges Kommuner och Landsting. Skriften beskriver äldreomsorgens utveckling under de senaste 100 åren. Den inleds med en redovisning av vad som hänt sedan 1571, då kyrkoordningen uppmanade församlingarna att inrätta fattigstugor. På Orust, min hemkommun, åker jag ibland förbi ett gammalt fallfärdigt hus.
Jag har fått berättat för mig att där bodde dåtidens första och enda hemsamarit, Margareta i Fläskum. I ett annat hus bodde dåvarande socialnämndsordföranden som vid sitt köksbord satt och betalade ut socialbidrag till dem som bad om det. Det var historiskt sett inte så särskilt länge sedan.
Sedan dess har den sociala omsorgen utvecklats enormt och gått framåt för att nu börja backa på punkt efter punkt. Det som människor i flera decennier sett som självklart och rättvist har nu börjat luckras upp. Det är andra intressen än de allmänna som prioriteras.
När det gäller äldrepolitikens inriktning är det viktigt att samhället även i framtiden klarar av att ge god vård och omsorg för alla äldre, med kvalitet på lika villkor. Olika brukarundersökningar konstaterar att det i dag i första hand är de fysiska behoven som prioriteras. Samtidigt konstateras att åldrandet är personligt och ser olika ut.
Det positiva åldrandet är en naturlig livslång utveckling som går mot mognad och vishet. Äldre är inte en likartad grupp, vilket man ibland tycks tro. Alltför mycket sker genom kollektiva bestämmelser. Äldreomsorgen måste gå från ett vårdperspektiv till ett synsätt där de äldre får betydligt mer inflytande över sina egna liv.
Eftersom vi lever längre och har fler friska arbetsfria år än man hade förr behöver äldreomsorgen utvecklas och förändras. För att ta vara på de äldres möjligheter att bo kvar så länge de vill och orkar i sina hemmiljöer bör inriktningen vara att det ska vara lättare att få hjälp även om behoven inte är så stora att man har rätt till en biståndsbedömd insats.
Det ökar livskvaliteten och oberoendet för våra äldre och är lönsamt på sikt för samhället. Flera kommuner har redan infört en förenklad biståndsbedömning som gör att man över en viss ålder kan få ett antal hemtjänsttimmar bara genom att anmäla sig. Herr talman! Att människor hjälper sina nära anhöriga är naturligt.
Men när den hjälpen går över gränsen och blir ett beroende är det något helt annat. Forskning som undersökt äldres attityder visar att äldre människor inte vill vara beroende av sina barn utan föredrar offentlig hjälp framför hjälp av släktingar med det dagliga. Trots det visar Kommunals rapport Hänger din mammas trygghet på dig?
att över 100 000 anhöriga gått ned i arbetstid eller till och med slutat arbeta för att klara av att sköta sina anhöriga. Det är inte klokt, så kan man inte ha det! Anhöriga ska inte göra hemtjänstens arbete utan finnas där när man vill ha sina närmaste hos sig eller behöver hjälp av helt annat slag än det som hemtjänsten erbjuder.
Att kunna garantera en bra äldreomsorg med kvalitet nu och i framtiden ökar tryggheten och är grunden för ett civiliserat samhälle. Men det är också avgörande för att arbetsmarknaden ska fungera, precis som barnomsorgen är för att det ska fungera för familjerna och föräldrarna ska kunna arbeta.
Vi måste även slå vakt om det generella systemet och motverka en utveckling mot en orättvis äldreomsorg där de som har mer pengar kan få bättre vård. Vi kan se en fara i framtiden när den rikare delen av befolkningen kan toppa sin omsorg genom att köpa den extrahjälp de behöver samtidigt som den övriga befolkningen får hålla till godo med de resurser som blir över i form av en mycket låg basnivå.
Herr talman! Äldre prioriteras sällan högt, och när det gäller äldre som har psykisk ohälsa är det om möjligt ännu sämre ställt. Psykisk ohälsa är minst lika vanligt hos äldre som hos yngre personer, faktiskt till och med lite vanligare. Den dåliga livskvalitet som det innebär att leva med psykiatriska problem utan att få någon form av hjälp ger ett stort lidande, men det resulterar också i ett stort antal självmord framför allt hos äldre män.
Trots detta visar många studier att äldre inte får den vård och behandling de behöver eftersom kunskapen om äldrepsykiatri brister. Kunskap för att arbeta med äldres psykiska ohälsa behöver spridas inom alla personalkategorier som arbetar med äldre. Den kompetensen finns i allmänhet inte utanför de särskilda äldrepsykiatriska enheterna, vilket vi tycker är bedrövligt dåligt.
Sjukvården och äldreomsorgen måste kunna arbeta ihop på detta område. Vi anser att regeringens samordnare inom psykisk ohälsa bör få i uppdrag att uppmärksamma äldres psykiska ohälsa. För en tid sedan beslutade vi gemensamt i kammaren om en parbogaranti som innebär att den som beviljats plats i ett särskilt boende ska kunna fortsätta att sammanbo med sin make eller maka.
Han eller hon kan alltså följa med till boendet om man så önskar. Det ser vi som självklart, men en kvarstående fråga är vilka rättigheter den medflyttande parten har om den som beviljats platsen i ett särskilt boende går bort. Vad händer då? Vi tycker att den frågan är så pass viktig att den bör följas upp noga.
Man hänvisade att det skulle ske ute i kommunerna, men det finns fortfarande inga bra rutiner för det, vilket ökar otryggheten hos de gamla i stället för att ge dem en trygghet. Att det i dagens äldreomsorg arbetar väldigt många utan någon som helst utbildning är både en skandal och ett gigantiskt problem.
Där har vi ännu inte sett några skarpa förslag som skulle kunna få till en rejäl förändring. Det är ganska bråttom. Utöver grundutbildningen finns det också stora behov av vidareutbildning i de flesta kompetenser inom yrket. Vi anser att kompetenskrav på all personal alltid ska finnas med i all upphandling av äldreomsorg. Personer som har invandrat till Sverige har ofta betydligt sämre hälsa än de som är födda här.
Orsakerna till ohälsa bland äldre invandrare kan vara att de emigrerat från ett område där de upplevt ett trauma, att de har väldiga problem med språket när de blivit äldre och att de inte kan påverka sin situation, att de känner stress och upplever en ensamhet. Därför behövs det ökad kännedom hos omsorgspersonalen om hur utlandsfödda upplever sin situation och hälsa när de blivit äldre.
I dag saknas det länkar i den kedja som behövs för att kunna vårda och behandla personer som fått språkstörningar av olika slag - afasi, sväljsvårigheter eller skador relaterade till stroke. Det är en väldigt viktig fråga, och vi tycker att det måste göras en översyn av tillgången på logopeder ute i kommunerna. Herr talman!
Utskottet har behandlat ett stort antal motioner som rör äldreomsorgen, och det stora antalet motioner visar att engagemanget är mycket stort. Tyvärr avspeglar sig inte det engagemanget i svaret på motionerna. Frågan hur vi ska finansiera välfärden i framtiden är en genuint politisk fråga där rött och blått lag skiljer sig markant åt.
Där vill vi socialdemokrater ha en rättvis och gemensamt finansierad vård och omsorg som gäller alla våra äldre. Jag står bakom alla våra reservationer men yrkar bifall till reservation nr 1 och reservation nr 8.