Irene Oskarsson (KD):
Det finns lite olika infallsvinklar på dagens ämne som berör det viktigaste vi har, nämligen våra livsmedel. Livsmedel ska vara säkra och trygga för oss som konsumenter. Vi vill ha en produktion som vi kan vara stolta över i Sverige. Dagens betänkande behandlar ett antal motioner som spänner över det här området och som tar upp ganska vitt skilda ämnen.
Jag vill lyfta fram några, även om mina kolleger redan har berört en del av dem. Upphandlingsfrågan är oerhört central och oerhört komplex. Det har vi kunnat höra i flera tidigare inlägg. Därför sitter också en utredning ledd av Anders Wijkman just nu och tittar på detta för att se vad vi kan förändra för att göra upphandlingen enklare, tydligare och säkrare.
Den dom som kom för några veckor sedan när Sigtuna kommun fick rätt har gett nya möjligheter att ta in djurskydd, transporter, avlivning med mera i upphandlingarna. Det är bra.
Ännu bättre är egentligen det som kanske inte fick lika stor uppmärksamhet men som hände några dagar senare när LRF:s ordförande och företrädare för grossistföretagen satt i samma soffa, tog varandra i hand och konstaterade att man ska hjälpas åt för att skapa förutsättningar för en bra upphandlingsstruktur.
Det tycker jag bådar gott för svenska produkter och svensk kvalitet också i de storhushåll som vi svenskar blir alltmer beroende av. Såväl barn som äldre och även vi som finns i det här huset äter den typen av mat dagligen. Mervärden är viktiga.
Det handlar som vanligt om att handlingar talar högre än ord. Alltså är det viktigt med kunskap och kvalitet. Där är "Sverige - det nya matlandet" en viktig pusselbit.
Vi har många goda matambassadörer i vårt land, och jag hoppas att vi som sitter här i kammaren i dag vet vem som är matambassadör i vår hemregion och vem vi ska vända oss till för att lyssna in vad branscherna i vår region har för behov för att utvecklas.
Det är nämligen viktigt att höja kompetensen hos alla, och därför är det nationella centrum som nu finns i Livsmedelsverkets hägn för att stödja kommuner och landsting viktigt, och där har resurser tillförts. Det är också viktigt att säga att Sveriges kommuner och landsting själva har en duktig organisation i det vi till vardags kallar SKL och som är en viktig aktör när det gäller detta.
Dessa kan gemensamt komma långt i att utbilda och ge kompetens för att vi ska kunna få en god tillsyn och goda upphandlingar. Någon har tidigare berört här att det är viktigt att vi får en tillsyn som fungerar. Ja, det är det, och den tillsynen ska vara riskbaserad. Det är också en viktig punkt i det arbete som Livsmedelsverket nu gör.
Där kommer under året nya riktlinjer, något som bland annat Kristdemokraterna drivit på. Vi vill att den ideella sektorn fortfarande ska kunna servera sin korv på fotbollsmatchen eller, för den delen, sitt kyrkkaffe. Det är viktigt att vi hittar formerna för det arbetet. På det området finns även EU:s grönbok.
Den kom för ett tag sedan och innehåller ganska många positiva signaler om att stimulera det närproducerade, det som finns i vår omgivning. Det ska ske i nära samverkan mellan aktörerna för att vi ska kunna handla på ett bra sätt.
Om vi till exempel vill att svensk grisproduktion ska ha en framtid måste vi handla de produkterna till ett något högre pris eftersom vi själva satt ribban betydligt högre än andra länder hittills gjort. Då måste också det vägas in, vilket flera tidigare talare redan berört och jag därför inte tänker gå djupare in på, herr talman. Ekologisk produktion är en fråga som vållat mycket debatt och diskussion genom åren och också behandlas i det här betänkandet.
Ekologiska producenter har många gånger varit föregångare, spjutspetsar, för att visa i vilken riktning vi ska gå. Det har gjort att hela näringen ändrat sitt beteende och sina produktionsmetoder i en riktning som varit mycket positiv. I dag är efterfrågan på ekologiska produkter i många fall större än tillgången, och därmed borde marknaden kunna hantera detta. Men det verkar av någon outgrundlig anledning inte vara fallet.
Kan det vara så att även här spökar det faktum att vi inte alltid agerar som vi säger? Varför är det i så fall så? Om man inte vill möjliggöra detta i upphandlingsunderlag och annat blir det problem. Vi vill att det ska finnas möjlighet att köpa dessa produkter utan att det är någonting konstigt i sig.
Däremot, herr talman, tror jag inte att vi därmed behöver större målprocentsatser och så vidare i det arbetet. Nu ser Jordbruksverket över frågan hur mycket av den svenska arealen som ska ha ekologisk produktion, inte hur mycket produktion vi ska ha. Det gör man i samband med det tulpanprojekt - allting har sitt namn - som handlar om det nya landsbygdsprogrammet.
Det är en oerhört viktig fråga, och det är dessutom intressant att följa varför fler inte ställer om när marknaden efterfrågar dessa produkter. Herr talman! Nina Lundström berörde tidigare hur det är att leva med behovet att kunna se vad som står på etiketterna. Jag har en partikollega som motionerat om detta och motionen behandlas i dagens betänkande. Kollegan har lyft upp frågan i olika sammanhang och har också stor egen erfarenhet.
Viktiga steg har alltså tagits. Därför är det glädjande att se att märkningen och kontrollen blivit bättre beträffande hur produkter ska beskrivas, vad som ska stå på etiketterna och framför allt att de ska vara läsliga för oss alla. Det är oerhört viktigt att märkningen och kontrollen görs på ett sådant sätt att vi inte slår undan fötterna på de små näringsidkarna.
Därför har vi, herr talman, med viss restriktivitet från Alliansens sida, bejakat att man ska ursprungsmärka och etikettera och det ena med det tredje. Vi och jag som kristdemokrat tror att det är bättre att näringen själv löser detta. Därmed får vi det som nu finns, nämligen kött som till hundra procent är svenskt. Det har näringen själv tagit initiativ till. Det finns således ett mervärde som de själva ser, och kontrollen ger sig självt.
Man får inte etikettera om man inte uppfyller kraven, vilket ju så att sägas kontrolleras av kollegerna. Därmed behöver vi inte lägga gemensamma skattepengar på det, och vi behöver inte en kontrollapparat. Vi får ändå en kvalitetsmärkning. Mer sådant bör stimuleras, däremot inte mer lagstiftning på området.
Azofärgerna skulle jag, herr talman, kunna hoppa över, men jag vill dock säga ett par saker trots att tidigare talare tagit upp dem och min talartid snart är slut. Det är viktigt att i dessa frågor agera ur ett barnperspektiv. Det är viktigt att Sverige driver på inom befintlig EU-lagstiftning.
Jag ska inte läsa upp det som står i betänkandet, för det gjorde Nina Lundström alldeles förträffligt för en stund sedan, utan bara rekommendera åhörare både i kammaren och annorstädes att läsa betänkandet, som lätt hittas på riksdagens hemsida, för att se vad som faktiskt står där. Sverige ska driva på inom EU för att få till stånd förändringar på detta område. Det är oerhört centralt.
Samtidigt förväntar jag mig att denna och andra debatter driver på näringen så att den blir självsanerande, det vill säga att producenter av varor som innehåller dessa ämnen gör klokt i att på egen hand plocka bort dem. Det går mycket fortare än att vi ska lagstifta om det. Herr talman! Det finns mer att ta upp, men jag stannar här och yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.