Hillevi Engström (M):
Jag reagerade också kraftigt på Monica Greens sätt att uttrycka sig. Flera meddebattörer har också tagit upp det. Monica Green påstår att regeringen har dragit ned på antalet gymnasieplatser. Det är fel. Tvärtom reformerar vi gymnasieskolan, och målsättningen är tydlig: Fler ungdomar ska klara av gymnasieskolan.
Alla ungdomar har också en lagstadgad rätt att gå i gymnasieskolan, så jag begriper inte vad Monica Green får detta ifrån. Jag tycker att det är ganska viktigt att vi uppehåller oss vid arbetsgivaravgifterna. Vi har inom regeringen sedan 2011 haft partssamtal med arbetsmarknadens parter - med Svenskt Näringsliv, med LO, med PTK, med branschförbund, med IF Metall, med Byggnads och så vidare.
Jag tror att det är uppemot ett hundratal olika samtal på olika nivåer. Vi har pratat med arbetsgivare och fack och frågat: Vad är det som behöver göras ytterligare för att fler ungdomar ska få fotfäste på arbetsmarknaden? Hur kan vi tillsammans i en svensk modell jobba fram någonting som är bra och som kan förbättra bryggan in på arbetsmarknaden för ungdomar? Det har varit mycket konstruktiva samtal med såväl arbetsgivarsidan som den fackliga sidan.
Det har mynnat ut i gemensamma tankar kring att det är oerhört viktigt att arbetsgivarnas kostnader för ungdomar blir lägre. För att ungdomar som inte är så erfarna, inte är så kunniga och inte kan yrket fullt ut ska kunna få ett fotfäste måste det bli lägre kostnader för arbetsgivare. Det är facket överens om, det är arbetsgivarna överens om, och det är regeringen överens om. Men det är inte Monica Green och Socialdemokraterna överens om.
Socialdemokraterna tycker tvärtom att om det blir dyrare för arbetsgivare får fler ungdomar jobb enklare. Det är helt obegripligt. Vi jobbar ganska intensivt nu med höstens budget, där vi hoppas kunna komma i land med en yrkesintroduktionsanställning - en svensk modell av lärlingsjobb. I Sverige har vi mindre än 1 procent lärlingar. I Tyskland har man mellan 30 och 50 procent lärlingar, och där har man lägre ungdomsarbetslöshet mycket tack vare det.
Detta lärlingssystem, Monica Green, bygger på att man gör en fördubblad nedsättning av arbetsgivaravgiften för ungdomar i ett enda syfte, nämligen att sänka kostnaderna så att fler ungdomar kommer in på arbetsmarknaden. Därutöver tecknar parterna ett avtal som innebär att ungdomarna får utbildning på arbetsplatsen och att arbetsgivarna får ett utbildningsbidrag så att de har en handledare utsedd och har en utbildningsplan.
När ungdomarna är klara kan de få ett utbildningsbevis. Detta görs för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Vi gör inte det som Monica Green föreslår, nämligen att fördubbla kostnaderna. Det som ni resonerar om blir därför ganska obegripligt. Det är också intressant att höra vad Monica Green har för uppfattning om att man inför ett lärlingssystem i Sverige. Sedan tycker jag att det är viktigt att ensa debatten lite grann när det gäller hur stor ungdomsarbetslösheten faktiskt är.
Carl B Hamilton skrev en mycket bra debattartikel i DN häromdagen som jag kan referera till. Han är dessutom professor i nationalekonomi och en mycket god pedagog. Debattartikeln handlar om vilka ungdomar som är arbetslösa. Han tar upp studerandearbetslösheten, det vill säga att arbetslösheten är högst mellan 15 och 18 år. Det är där vi har den stora arbetslösheten bland ungdomar i Sverige.
Tittar vi på den äldre gruppen ungdomar, som egentligen är den viktiga gruppen, det vill säga de som inte går i skolan, ligger vi på ungefär samma nivå. Jag tycker därför att de övriga meddebattörerna har en viktig och riktig poäng, det vill säga att man inte ska svartmåla ungdomarna och deras förutsättningar, eftersom det går mycket bra för många ungdomar i Sverige. De allra flesta går det bra för, och de övriga ska få mer och bättre insatser och framför allt lockas tillbaka till gymnasieskolan.