Jens Holm (V):
Tack, landsbygdsministern! Min fråga handlar om EU:s fiskeavtal med utvecklingsländer. För närvarande har EU 16 avtal med länder i den fattiga delen av världen. Det är avtal som, med rätta, har stött på mycket kritik. De här avtalen kritiseras för att de är väldigt generösa mot europeiska fiskeflottor.
Spanska, franska, portugisiska och andra fartyg tillåts att ta upp tusentals med ton av fisk längs till exempel Afrikas kuster. Det lokala fisket slås ut. Det här är inget hållbart fiske heller då fiskevattnen blir utsugna. Det är en politik som kostar mycket pengar. Nästan 20 procent av EU:s fiskebudget går till de här fiskeavtalen.
Det handlar om ungefär 2 miljarder kronor räknat i svenska pengar. Vi i Vänsterpartiet vill inte ha de här fiskeavtalen. Vi vill omvandla dem till ett samarbete om ett hållbart och ansvarsfullt fiske, och vi vill hjälpa de fattiga länderna att utveckla det. Till det borde dessa 2 miljarder kronor användas i stället. Vad har då den svenska regeringens roll varit i ljuset av de här fiskeavtalen? Jag tycker inte att det har varit någon särskilt smickrande roll.
Under landsbygdsministerns tid har åtminstone fyra nya fiskeavtal slutits: med Elfenbenskusten, Gabon, Mauretanien och Guinea. Såvitt jag vet är avtal med Seychellerna och Comorerna på gång. En bra sak emellertid är att ministerrådet sedan 2004 kräver att det måste göras sociala och ekonomiska utvärderingar inför antagandet av ett sådant avtal.
Då har jag en konkret fråga till landsbygdsministern: När ni godkände de här fyra avtalen med Elfenbenskusten, Gabon, Mauretanien och Guinea - det gjordes mellan 2007 och 2008 - fick ni se någon social och ekonomisk utvärdering när ni röstade ja till de här avtalen? Det senaste exemplet på fiskeavtal är det med São Tomé och Príncipe.
Jag har fått kännedom att den svenska regeringen inte fick se någon social och ekonomisk utvärdering av kommissionen. Det är verkligen skandal. Med rätta reserverade sig den svenska regeringen mot ett sådant beslut, men såvitt jag vet var det första gången regeringen reserverade sig. Kanske var det efter hårda påtryckningar från oss i oppositionen och i miljö- och jordbruksutskottet.
Det mest aktuella exemplet är fiskeavtalet med Marocko. Det löper ut i slutet av den här månaden. Vi vet att Marocko är en ockupationsmakt, man ockuperar Västsahara sedan 30 år tillbaka. Det är en synnerligen brutal ockupation. Så sent som för några månader sedan rev marockansk militär och polis ett protestläger i Västsahara.
20 000 människor bortforslades, hundratals skadades, en del dog och fortfarande är det människor som är försvunna efter den marockanska aktionen. Det borde vara en självklarhet att Sverige inte ska ge sitt stöd till en förlängning av fiskeavtalet med Marocko. Landsbygdsministern angav här några skäl till ett svenskt stöd.
Det är att de här avtalen måste vara i linje med folkrätten och att det måste komma Västsaharas befolkning till gagn. Det är bra krav att ställa. Eftersom jag vet att EU ska rösta om detta nu på måndag vill jag ha ett klart och tydligt svar från landsbygdsministern. När ni röstar om detta nu på måndag, kommer Sverige att rösta ja eller nej till en förlängning av fiskeavtalet med Marocko?