Lena Hallengren (S):
Jag vet inte hur ofta talmannen befinner sig i skolans värld. För oss ledamöter i utbildningsutskottet är skolbesök en ynnest och dessutom en skyldighet. Jag kan för egen del säga att det är en förmån att få möta lärare och rektorer, barn och elever i skolan. Vilken förmån det är att för en stund få vara en del av deras lärande vardag!
Högstadieelevrådet på Paradisskolan i Nybro berättade i måndags för mig om sin skola och om hur nöjda de är med sina lärare, som verkligen ser dem, peppar dem och får dem att anstränga sig lite till. För att inte tala om det faktum att de sedan höstterminen får möta elever ända från förskoleklass och upp till nian. Stämningen blir mer respektfull nu, som en av dem sa. För det är ju i mötet med andra som man blir någon.
Det är när andra ser vem man är, när man uppmärksammas för sina framgångar eller ges extra stöd när det behövs som man utvecklas. Uppmärksamheten kommer förhoppningsvis från många olika håll. Från en klasskompis, en förälder, en ridlärare eller en lagkompis. Men under en stor del av dagen är barn och unga i skolan.
Då är det ett måste att mötas av kunniga, kompetenta och omtänksamma lärare som ser varje elev, som kan möta var och en och som varje dag förmår att komma full av energi och kreativitet för att ta vara på den lust att lära som finns inneboende hos var och en av dem och av oss. Genom framför allt läraren når kunskapsmålen, läroplanerna och värdegrunden eleven.
Därför är lärarna så viktiga. Herr talman! Den 3 oktober läste statsministern upp regeringsförklaringen i just denna talarstol. Han sa då bland annat: "Regeringen kommer . att fokusera på att höja kunskapsresultaten, öka jämlikheten i skolan och höja läraryrkets attraktivitet. Fler anställs i skolan så att lärarna får mer tid för sitt arbete och klasserna kan bli mindre i lågstadiet.
En läsa skriva-räknagaranti tas fram så att insatser kan sättas in snabbt. Barngrupperna i förskolan ska bli mindre och fritids stärkas. En nationell samling för läraryrket genomförs. Lärarnas kompetens ska höjas, deras administrativa börda ska minska och rektorerna ska stärkas i sitt pedagogiska ledarskap. Svensk skola ska vara sammanhållen och likvärdig. Särskilda insatser ska riktas mot de skolor som har de tuffaste förutsättningarna.
Skattesubventionen för dem som har råd att köpa privat läxhjälp avskaffas. Läxhjälp ska ges till alla elever, oavsett betalningsförmåga." Herr talman! Detta är ambitiöst och förpliktande på olika sätt. Fler anställda, mindre barngrupper, fortbildning och höjda lärarlöner kräver förstås ekonomiska resurser. Att prioritera skolan före stora ofinansierade skattesänkningar har vi redan levererat.
I och med regeringens förslag om stora skolsatsningar i höstens budgetproposition tvingades borgerligheten att också svara upp mot dem. Vi prioriterade delvis annorlunda, men att borgerligheten valde att inte gå fram med jobbskatteavdrag 6 i sin skuggbudget efter åtta skattesänkarår på bekostnad av mycket annat måste ändå ses som en delseger för skolan - en början på en ny tid. Herr talman!
En ny tid för skolan innebär också ett tydligt fokus på jämlikhet, på likvärdiga förutsättningar. En jämlik skola är också ett sätt att mäta framgång. Ökad jämlikhet och ökad likvärdighet i skolsystemet är mer krävande men desto viktigare att förstå behovet av.
Skillnaderna mellan elever, mellan klasser och mellan skolor ökar, och det driver inte utvecklingen i positiv riktning för någon, vare sig lågpresterande eller högpresterande. Att förmå lärare att anta den utmaning som skolor med låg andel gymnasiebehöriga innebär är därför helt avgörande. Herr talman!
Framgångar för skolan och naturligtvis ytterst för eleven handlar i stor utsträckning om att visa lärarna och skolans alla professioner tillit - tillit till deras bedömningar och till att de hanterar sitt uppdrag långsiktigt. De behöver inte tvära kast och nya direktiv, projekt, betygssystem, kursplaner och legitimationskrav varje läsår. Tvärtom, skolan behöver arbetsro. Det har bland annat vi ett ansvar för. Det kan vi tillsammans bidra till.
Det är anledningen till att vi menar att förändringar av timplanen, hur goda avsikterna än är, bör göras i ett sammanhang. Vi vill ge grundskolan arbetsro och förutsättningar att lyckas långsiktigt. Skolan må organiseras i terminer och läsår, men alla elever har egentligen tio år på sig för att nå målen i årskurs 9, om de inte anländer till Sverige senare, förstås.
Men på dessa tio år gäller det att alla resurser samverkar, att stöd sätts in tidigt och i tid och att extra utmaningar kontinuerligt ges elever som behöver det. Läxhjälp, mattestudior, lovskola och andra komplement till undervisningen kan olika elever nyttja på olika sätt. Men om förskoleklass och grundskola ändå inte räcker för att nå kunskapsmålen gäller det att se vad som är det bästa alternativet för den enskilda eleven.
Alla behöver uppleva känslan av att lyckas, stoltheten av att klara av en uppgift. Det gäller inte minst den som gått igenom F-9 utan att nå gymnasiebehörighet. Ska fortsatta studier bli framgångsrika, och ska elever lyckas vända obehörighet till behörighet, gäller det att förstå orsaken till att målen inte nås.
Att alla elever behöver bli behöriga till gymnasiet och därefter till högskolan är Socialdemokraternas bestämda uppfattning. Men vi behöver se närmare på hur. Det gäller att hitta rätt lärandemiljö, och det gäller att hitta motivationen. Kanske är det ytterligare ett år i grundskolan som funkar, kanske är det inte ett år till just i grundskolan som gör skillnaden. Herr talman! Jag vill hinna säga något om fritidshemmen.
Jag tycker det är dags att se på tiden på fritis som en möjlighet till lärande och att se fritidspedagogen, numera fritidsläraren, på riktigt. Min bestämda uppfattning är att den tid som våra barn tillbringar på fritis eller fritidshem spelar stor roll för lärandet. Men det krävs att tiden tas till vara, att det ges förutsättningar för planering och samordning med övriga lärare.
Då kanske den som tycker att matten i klassrummet är svår kan knäcka koden i ett helt annat sammanhang, i en annan lärandemiljö utan att nödvändigtvis tänka på det som matte. Jag tillhör dem som gärna skulle se att vi tänkte mer i termer av samlad skoldag för att nyttja de olika lärarkompetenserna optimalt och för att eleven ska få ut maximalt av sin dag. Herr talman! Låt mig avsluta mitt inlägg med några angelägna ord om modersmålets betydelse.
De flesta känner till hur viktigt det är att behärska sitt modersmål i grunden för att kunna lära sig ytterligare språk. Språkutveckling i svenska går helt enkelt inte fortare för att man struntar i sitt modersmål, tvärtom. För att behärska och utveckla sitt modersmål behöver man dessutom undervisning. Det gäller mina barn, som har modersmålet svenska, och det gäller barn som har föräldrar med annat modersmål.
Sverigedemokraterna menar i sin motion att den obligatoriska modersmålsundervisningen ska avskaffas och att ett annat modersmål än svenska eller ett nationellt minoritetsspråk är ett intresse för den enskilda familjen ekonomiskt och organisatoriskt. Det är ju fritt att tycka vad man vill, även i Sveriges riksdag.
Men en sådan inställning ignorerar all känd forskning och beprövad erfarenhet när det gäller att ge goda förutsättningar att lära sig ett nytt språk, i detta fall svenska. När Sverigedemokraterna i sin reservation sedan skriver att språkets roll som kulturbärare och länk mellan generationerna knappast kan överskattas tror man lätt att det är en felskrivning med tanke på inställningen till modersmålsundervisning.
Men icke då, det är argumentationen till Sverigedemokraternas förslag att skolan bör erbjuda undervisning i lokal dialekt och folkmål inom ramen för den ordinarie svenskundervisningen eller som ett tillvalsämne. Jag utgår från att jag i ett replikskifte får möjlighet att utveckla detta vidare, men jag måste ändå få ställa frågan: Hur kommer man fram till att lokal dialekt är en kulturbärare och en länk mellan generationerna som bör vara en del av den ordinarie svenskundervisningen medan modersmålet är ett intresse för familjen?
Jag tror inte att jag behöver sätta epitetet invandringsfientlig på Sverigedemokraterna och deras politik, för det gör de så bra själva. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.