Rossana Dinamarca (V):
Det kan skilja så mycket som 5 700 kronor mellan kvinnors och mäns pensioner. I Sverige är var sjätte kvinna, 65 år eller äldre, beroende av garantipension, vilket kan jämföras med ungefär var tionde man.
Nästan en kvarts miljon pensionärer i Sverige lever under EU:s fattigdomsgräns på 10 800 kronor, enligt Pensionsmyndigheten. Merparten av dem är kvinnor, och de flesta har endast en mycket låg garantipension.
De undersköterskor, servitriser, kallskänkor och kassörskor som det handlar om har slitiga jobb och orkar ofta inte jobba fram till pension. Dessutom har många under sina arbetsliv haft tim- eller visstidsanställningar och tagit ut större delen av föräldraledigheten.
Vi vet också att en stor andel av dessa kvinnor är kvar i förhållanden inte alltid av kärlek utan för att de inte skulle överleva ekonomiskt på egen hand. En grupp som är särskilt drabbad är invandrade som har bott och arbetat en del av sina liv i Sverige.
I Sverige bygger det allmänna pensionssystemet, som bekant, på att man jobbar ihop till sin pension under arbetslivet. Som grundskydd finns garantipensionen, som i dag ligger på maximalt 8 000 kronor per månad. Men för att få ut hela denna summa måste man ha bott i Sverige i 40 år, med vissa undantag för flyktingar eller skyddsbehövande. För anhöriginvandrare gäller dock inga undantag.
Därutöver tillkommer att många invandrade har en svag ställning på arbetsmarknaden. Dessa faktorer bidrar alla till att många invandrade är i ett ekonomiskt utsatt läge vad gäller pensionen. Fru talman! För Vänsterpartiet är sambanden mellan låga löner och låga pensioner mycket tydliga.
Om vi inte vill att fattiga pensionärer ska bli ännu fattigare i framtiden måste vi höja lönerna, och fasta anställningar samt heltid måste vara norm på arbetsmarknaden. Att majoriteten av fattigpensionärerna är kvinnor beror också på det ojämställda uttaget av föräldradagar, som cementerar en traditionell fördelning av ansvar för hem, barn och inkomst.
För att rucka på de sega mönster som styr kvinnor mot att ta större delen av det obetalda arbetet hemma måste vi också få en rättvis, individualiserad föräldraförsäkring. Vänsterpartiet sitter som bekant inte med i Pensionsgruppen eftersom vi inte stod bakom den pensionsuppgörelse som gav oss det nuvarande pensionssystemet.
Vi ställde inte upp på ett pensionssystem som missgynnar alla som inte kan arbeta länge och mycket eftersom det är lönen under hela arbetslivet som avgör hur hög inkomstpensionen blir. Premiepensionssystemet bygger dessutom på orealistiska förväntningar på aktiemarknaden.
Den allmänna pensionen ska inte innebära att individer tvingas spekulera med sina pensionsavgifter. Ett första steg är att tillsätta en parlamentarisk utredning om pensionerna och ge tillbaka makten över pensionsfrågan till riksdagen.
Den nuvarande ordningen är odemokratisk eftersom insynen i gruppens arbete är minst sagt bristfällig och bestäms av Pensionsgruppen själv. Att påverka gruppen som handskas med allas våra pensioner inifrån är därmed helt omöjligt.
Ett nytt pensionssystem, ett arbetsliv som inte sliter ut människor i förtid, högre lägstalöner och bort med oönskade deltider är ett bättre recept än borgarnas rop på sänkta löner. De återkommande sänkningarna av pensionerna är ett tecken på att pensionssystemet är felkonstruerat och behöver göras om.
Vänsterpartiet är redo att ta ansvar och vara med i arbetet med att skapa ett bättre system där pensionärerna kan leva på sin pension. Men Pensionsgruppen verkar inte vilja ta tag i de här frågorna. I stället vill nu Pensionsgruppen, enligt medieuppgifter, höja pensionsåldern till 67 år. Den tidiga pensionsåldern föreslås höjas från 61 till 63 år.
Då vet vi att medelåldern i LO-kollektivet för att gå i pension är 63,5 år för kvinnor och 63,8 år för män, det vill säga att man inte ens arbetar till nuvarande pensionsålder på 65 år. Innan vi börjar prata om höjd pensionsålder behöver vi prata om hur människor ska hålla ett helt arbetsliv.
Hur gör vi för att ha en arbetsmarknad som människor kan vara på utan att förstöra kropp eller själ? Vi har alldeles för många som bränner ut sig. Människor i vården springer i dubbla skift. De högutbildade med välbetalda jobb kanske kan jobba längre än i dag. De bör såklart få göra det om orken och viljan finns. Men att höja pensionsåldern för alla när människor inte ens orkar jobba till 65 är fel väg att gå.
Vi menar att huvudproblemet inte är pensionsåldern i sig utan att människor inte kan leva på sin pension med det system vi har i dag. Klass och kön har betydelse även i pensionssystemet. Många kvinnor och arbetare har haft fysiskt tunga och stressiga jobb. Det tär på kroppen. Lönen har varit låg, och flera har inte ens orkat fram till pensionsdagen.
Hur länge vi lever och får uppbära pension är en tydlig klassfråga. Skillnaden i medellivslängd mellan en högutbildad Danderydsbo och en lågutbildad Vårbygårdsbo är 18 år. Danderydsbon får pension 18 år längre än Vårbygårdsbon.
Det innebär att de som "kostar" mest i nuvarande system är högutbildade från Danderyd, då deras pension dessutom är högre. Personer från LO-kollektivet "får ut" mindre från systemet trots att de ofta jobbat fler år än tjänstemän, då de börjar arbeta tidigare.
Det är dock de sista åren i arbetslivet som ger mest till pensionen, vilket ytterligare ökar pensionsskillnaderna. Inom nuvarande system borde man snarare diskutera hur förväntad livslängd ska påverka pensionsåldern så att de som lever längre också arbetar längre. Arbetsmarknaden behöver också förändras.
Det är framför allt kvinnor som skulle tjäna på en lagstadgad rätt till heltid och en delad föräldraförsäkring. Kvinnors och mäns arbete måste börja värderas lika, och de orättvisa löneskillnaderna måste bort. Socialförsäkringssystemet måste fungera så att de som är sjuka får sjukpenning som är pensionsgrundande.
Reglerna för att få sjukersättning måste göras lättare så att de som inte kan arbeta de sista åren inte behöver ta ut förtida pension. Vänsterpartiet ingår som sagt inte i Pensionsgruppen, men i budgetförhandlingarna med regeringen har vi fått igenom en del som förbättrar livssituationen och ekonomin för äldre, inte minst de som har lägst inkomster.
Vi har till exempel sänkt skatten för pensionärer två gånger, mest för dem som har lägst pension. Vi vill att alla oavsett inkomsttyp ska betala lika mycket i skatt. Vi har höjt bostadstillägget för pensionärer. Vi har fixat 2 miljarder till fler anställda i äldreomsorgen. Den 1 juli nästa år införs avgiftsfri öppen hälso och sjukvård från 85 års ålder.
Samtidigt införs en höjning av det allmänna tandvårdsbidraget för personer mellan 65 och 74 år. Vi har försökt få regeringen att höja garantipensionen men tyvärr inte lyckats - än.
Vi behöver också göra något åt det faktum att de som kommer till Sverige som vuxna och har arbetat hårt men inte hunnit bo i Sverige i 40 år när de går i pension därmed går miste om garantipensionen och därför tvingas förlita sig på att barn eller någon annan ska försörja dem. Det är helt orimligt. Med det yrkar jag bifall till reservation 3.