Yasmine Posio (V):
Jag tackar utrikesminister Ann Linde för svaret. En interpellation kan ju användas för att tydliggöra skillnader och/eller för att lyfta ett viktigt ämne på dagordningen. Denna har lite mer karaktär av det sistnämnda, då sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter tenderar att komma i sista hand - inte för utrikesministern och mig, men i samhället i stort. Detta är ett sätt att få upp det på agendan.
Tyvärr hinner jag inte lyfta alla de hårresande exempel som finns på effekterna av frånvaron av SRHR eller försämringar på området, men alla är lika viktiga för mig och Vänsterpartiet. Den pågående coronapandemin har slagit hårt globalt. Oron för liv och hälsa har tvingat människor att ändra sina vanor, och länder har infört olika nivåer av restriktioner.
Världsbanken befarar att fattigdomsbekämpningen i och med coronavirusets spridning inte kommer att kunna ske i tillräckligt snabb takt för att målet om att utrota extremfattigdomen till 2030 ska kunna uppnås. Hur olika länder agerar kommer att påverka miljontals människors demokratiska fri- och rättigheter under lång tid, inte minst inom SRHR-området.
När pengar, personal och medicinsk utrustning går till att bekämpa coronaviruset får andra delar av vården stå tillbaka. Nedstängda fabriker har lett till en brist på preventivmedel, vilket riskerar att resultera i oönskade graviditeter såväl som ökad mödradödlighet, könssjukdomar och hiv.
FN:s befolkningsfond UNFPA befarar att en sex månader lång nedstängning av samhället kan leda till ytterligare 7 miljoner oönskade graviditeter. Mödrahälsovården får stå tillbaka i många länder som har ont om resurser, vilket riskerar att leda till onödigt lidande och allvarliga komplikationer, i värsta fall döden. Men det är inte bara preventivmedel som fattas.
I bland annat Indien finns det inte längre abortpiller i tillräckligt stor utsträckning, vilket innebär att flickor och kvinnor som vill göra en medicinisk abort tvingas till ett kirurgiskt ingrepp med allt vad det innebär. I dessa tider har vissa ledare försökt införa inskränkningar i aborträtten genom att skylla på att personal och utrustning behövs i coronabekämpningen, även om så inte är fallet.
I USA vädrar abortmotståndarna morgonluft, och deras fula metoder har utökats med att de står och hostar på flickor och kvinnor som tar sig till abortkliniker. Unaids varnar för att nedstängningar av samhället i spåren av covid-19 påverkar tillgången till hivmedicin negativt, och dödligheten i hiv förväntas öka med 10 procent de kommande fem åren på grund av just detta.
Våld och sexuella övergrepp mot kvinnor och flickor sker redan världen över i alltför stor utsträckning. I dessa tider när människor förväntas eller beordras hålla sig hemma ökar våldet och de sexuella övergreppen. Och det sker i alla länder. Sverige, Frankrike, Argentina, Kenya, USA, Indien - ingenstans i världen är kvinnor och flickor säkra från mäns våld.
Det är väldigt bra att Sverige fortsätter att hålla fanan högt när det gäller SRHR, och det är bra att Sverige omallokerat biståndsmedel till pandemibekämpning. Samtidigt har dock världen sett stora gräshoppssvärmar och översvämningar, och Jemen bombas fortfarande, bland annat med hjälp av svenska vapen. Därför har vi i Vänsterpartiet budgeterat för ett additionellt bistånd på 500 miljoner som ska gå till att motverka pandemins effekter.
Min fråga är: Hur ser utrikesminister Ann Linde på att utöver att se till att SRHR finns på agendan även under denna svåra pandemi också utöka biståndet nu när världen dessutom har flera andra kriser?