KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Det moraliska ansvaret handlar om de länder som var kritiska till det illegala krig som uppstod i Irak och den logik som skapades efter elfte september om ett krig mot terror, vilket ledde till Guantánamo, till att människor från hela världen har fångats och behandlats som djur. De har torterats och tvingats till erkännanden de kanske tvingas ta tillbaka.
De kränks för sin religiösa utövning och hanteras på det mest vedervärdiga och inhumana sätt man kan tänka sig. I april hade jag en debatt med Bildt om detta. Jag citerade ur en av de böcker som skrivits om det här av en av fångarna, om hur krymplingar misshandlas av soldater, trots att de knappt kan röra sig.
Det mänskliga, humana och moraliska ansvaret, inte svärdets, innebär att alla regeringar i världen, förvisso med tummen hårt satt på USA och dem som skapade det här problemet, säger att vi är beredda att bidra till att återställa ordningen när det gäller humanitära principer och internationell rätt. Vi är beredda att ge den nya amerikanska administrationen lite hjälp.
Förvisso är det USA som har det stora ansvaret för det här. Den uppfattningen delar jag med Billström. Men det hindrar inte oss alla, enskilda individer och regeringar, från att fundera på vad man kan bidra med. Här har Sverige ett historiskt arv att vara mycket stolt över.
Det är det ansvar jag pratar om - tillsammans med britterna, tyskarna, irländarna, portugiserna och tjeckerna, som säger: Vi är beredda att hjälpa till att återställa ordningen i världen! Ändamålen har aldrig helgat medlen i det här fallet. Terror kan inte bekämpas med terror.
Frihet och demokrati kan inte vinnas genom att människovärdet och internationell rätt kränks. Det är det som frågan handlar om. Det är inte en asylpolitisk fråga. Den har de aspekterna med sig också, men detta handlar om ett moraliskt ansvar som är större än så.
Men om vi ska reducera det till det och ta en diskussion om det tar jag ett exempel av många. Bland de friade som sitter kvar finns 22 uigurer. Flertalet av dem har inte kunnat komma därifrån än. Ett par stycken har blivit mottagna av Albanien och fått en fristad där.
Det är klart att de inte kan skickas tillbaka till Kina. I Kina tillämpar man dödsstraff, och det vore katastrofalt om man skickade dem dit, där de kanske skulle gå ett ännu värre öde till mötes. Det är ett av många konkreta exempel.
Jag hade hoppats att Sverige tillsammans med alla de länder vi har nämnt skulle välja att vara en aktiv aktör för att förändra den världsordning vi har haft, inte en passiv åskådare. Men det är den linjen som den borgerliga regeringen väljer för Sverige. Det är synnerligen allvarligt, tycker jag, och ett brott mot svensk tradition.
Luciano Astudillo (S):
Det är alldeles uppenbart att den moderatledda regeringen väljer att passa i frågan. Man väljer att vara en passiv åskådare i den här frågan och inte en aktiv aktör för att återställa ordningen i världen, för att återställa rättssäkerheten i den internationella rätten och den humanitära rätten efter den oordning som skapades i kölvattnet av Guantánamo.
Man väljer att inte följa det brittiska exemplet, det portugisiska exemplet och det tyska, delvis splittrade, exemplet. Men åtminstone ett statsråd gick ut och sade att han ställer upp för det här. Det gör också det tjeckiska ordförandeskapet nu i och med den utrikesministerns uttalande i frågan.
Här i Sverige har vi inget statsråd, ingen som säger att man är beredd att öppna den dörren, att vara med dem som är aktörer, som är aktiva och därmed också kan sätta tryck på USA när det gäller resten av hanteringen av lägret. Man väntar passivt och ser vad som är mest opportunt framöver. Så är det. Vi kommer inte längre i dag. Man ska avvakta och se.
Tyvärr är det ett historiskt brott mot den linje som Sverige har valt att föra i den här typen av frågor. Vi har valt att hålla fanan högt när det gäller humanitär och internationell rätt. Det här är en fråga som är oerhört symboliskt laddad. Det är en migrationspolitisk fråga, men den är mycket vidare än så.
Det är inte enbart en migrationspolitisk fråga utan det är en fråga som handlar om vår världsordning och den internationella och humanitära rättens principer. I den väljer Bildt och migrationsminister Billström i dag att passa.
Luciano Astudillo (S):
Egentligen går det att sammanfatta arbetsmarknadsministerns svar med den rubrik som tidningen Arbetsmarknad i september använde för att beskriva den höst vi går till mötes när det gäller ungdomars situation på arbetsmarknaden: "Orolig höst för unga". Den borgerliga regeringens politik har faktiskt inte löst det för de ungdomar som har det svårast att komma in på arbetsmarknaden. Så är det.
Nu går vi in i en lågkonjunktur, och vi vet att ungdomar är de som först drabbas. Det svar som Littorin ger här i dag är ett uttryck för den handlingsförlamning och den försummelse som deras politik har varit de första två åren. Vad händer i en lågkonjunktur? Det första som händer är att rekryteringarna minskar. Det är ungdomar som inte kommer in på arbetsmarknaden. De tillfälliga jobben förlängs inte.
Vi vet att andelen ungdomar som har otrygga anställningar är väldigt stor. Ofta kommer man in på en ny arbetsplats just genom en otrygg anställning. Sedan kommer varslen, och då är det oftast ungdomar som varslas, för det är de som har haft de kortaste anställningarna. Nu kommer lågkonjunkturen. Det siffertricksande som Littorin ägnar sig åt lämnar ingen trygg. Det är ju så.
Både han och jag vet att mycket av den sysselsättningsökning som vi har haft - både under vårt sista år i majoritet och under Littorins första år vid makten - har varit en effekt av konjunkturen. Vad säger då Littorin?
Han hänvisar till lärlingsutbildningen, som har kritiserats av både näringslivet och fackföreningsrörelsen för att man eventuellt håller på att skapa ett A-lag och ett B-lag, där yrkesutbildning inte kommer att kräva fullgoda kunskaper i svenska, engelska och matte. Littorin hänvisar till jobbgarantin.
Precis som han säger har det visat sig i forskning att jobbsökaraktiviteter är viktiga. Men hans egen utredning, Flexibel arbetsmarknadsutbildning , konstaterade att ett stort problem bland dagens ungdomar som inte får jobb är att de saknar utbildning. Hur ser då jobbgarantin ut? Först händer ingenting de tre första månaderna.
Sedan, efter tre månader, kommer den ökade jobbsökaraktiviteten, och först efter sex månader finns det möjlighet att få en arbetspraktik eller utbildning. I juni var det så lite som 12 procent av de ungdomar som fanns i garantin som hade detta. I praktiken är det en inlåsning för ungdomar. Alla ungdomar, oavsett bakgrund, behov och utbildningsnivå, behandlas lika.
Vi vet genom forskning att det bästa är individuellt bemötande för att få ut unga människor i arbete. Den generella skattesänkningen för företag som har ungdomar anställda är ett slöseri med skattebetalarnas pengar. Det är inte vi som säger det, utan det har kritiserats av forskningen.
Till och med Littorins och regeringens eget finanspolitiska råd har sagt att den är ett ekonomiskt slöseri och att den inte borde fullföljas. Riksrevisionen kritiserar den vägen. Men detta är det enda nya i budgeten. Vem kommer Littorin och den borgerliga regeringen att lyssna på om de inte lyssnar på experterna eller praktikerna?
Vem kan övertyga dem om att den politik de hittills har fört inte hjälper de ungdomar som står längst från arbetsmarknaden?
Luciano Astudillo (S):
Littorin pratar mycket och snabbt, men han säger ingenting. Man kanske blir lite groggy, men problemet kvarstår. Den här interpellationen handlar om den oroliga höst som många ungdomar går till mötes. Vi går in i en lågkonjunktur, och vi vet att ungdomar är de som först drabbas.
Sedan diskuterar vi helheten av politiken, både jobbgarantin, som inte leder till jobb, och de skattesänkningar som man strör ut över företag utan att försäkra sig om att insatserna går till de ungdomar som står längst från arbetsmarknaden. Så skämtar han till det hela med lite retorik. Han vänder på frågan och säger: Men ni vill ju höja skatten och så vidare. Nu debatterar vi faktiskt er politik, budgeten 2009 och den dystra höst som många unga människor möter.
Det kan ni inte komma undan. Vad är det vi ser? För en tid sedan hade vi en debatt om att 7 000 hade varslats. Det var inget problem, tyckte ni. Det var bara socialdemokratin som förstorade det hela och utnyttjade människors rädsla och oro. Nu är det 16 000 som varslas. Är det ett stort problem nu, enligt Littorins sätt att se det? Vi vet att det är ungdomar som får gå först.
Konjunkturinstitutet förutspår en arbetslöshet på 7 procent nästa år, Littorin. Ni borde vara lite mer oroliga för den utveckling vi ser framöver. Hur är det då med resultaten för er politik? Jag tänker på jobbgarantin för ungdomar. I juni var det 11 500 i jobbgarantin. 4 000 hade hunnit lämna den. Av dem hade 2 500 fått jobb.
Och som jag sade hade väldigt få, 12 procent, praktik eller utbildning. Nystartsjobben är den andra delen. 4 500 har hunnit få nystartsjobb av de unga. Av dem är det 2 400 som har lämnat. 1 100 har fått jobb. Allt detta har skett i en situation när det har gått väldigt bra för vårt land, när konjunkturen har varit på vår sida.
Det gynnar ungdomar som oftast är de som kommer in först på arbetsmarknaden när det går bra. Nu vänder det. Då säger Littorin: Ja, vi fortsätter att göra det som inte ger någon effekt. Det enda nya, i praktiken, är ju den här fortsättningen med att sänka skatten för företag som har ungdomar anställda.
Så här sade Riksrevisionen senast om det här: Sysselsättningseffekterna är obetydliga och dödviktseffekterna stora.
Det är ett stort slöseri och ett stort svek mot de ungdomar som är på väg att hamna utanför och de ungdomar som trots den goda konjunktur vi har haft inte har kommit in på arbetsmarknaden. För ni väljer att fortsätta att göra samma sak. Vi har i praktiken en helt annan politik. Det vet Littorin.
Och vi är väl bättre på att beskriva den än Littorin? Vi ser, precis som utredaren av en flexibel arbetsmarknadsutbildning sade, att det behövs rejäla investeringar i utbildning för många av de här ungdomarna, som inte kommit in. Vi vet också att det ibland kan behövas riktade skattesänkningar, inte minst för de ungdomar som fortfarande står utanför arbetsmarknaden. Det är vårt alternativ till politik.
Men ni sviker i praktiken alla de ungdomar som nu går en höst till mötes som är ganska orolig och kall.
Luciano Astudillo (S):
Littorin, arbetsmarknadsministern, sade i slutet av augusti: Nej, vi går inte alls in i en lågkonjunktur. Och så lade man en budget utifrån de bedömningarna. Trots att man lade en budget utifrån de bedömningarna är man inte villig att nu se att varselvågen är här. När det var 7 000 var det inte ett stort problem för Littorin. Nu är vi uppe i 16 000. Det är fortfarande inget problem för Littorin. För han säger här och nu att han inte tänker göra något nytt. Han ser inte detta som ett stort problem.
Med all respekt, Littorin, är vi bättre på att formulera vår politik. Ja, det är bra att ungdomar är de som dragit fördel av den konjunktur som vi varit inne i. Nu kommer en bister höst med varsel och lågkonjunktur, och det är ungdomar som drabbas först. Vi har en politik för det. Vi har en aktiv näringspolitik, företagarpolitik, entreprenörspolitik. Vi är självkritiska - ja, absolut. Vi har förnyat och förbättrat.
Vi har också sett till att vässa vår arbetsmarknadspolitik. Det handlar om att se till att den håller bättre kvalitet. Men vi är beredda att satsa pengar på det här, investera resurser i det, för det kostar att få in ungdomar som saknar ett fullständigt gymnasiebetyg. Det är klart att de inte får de jobb som kommer, när de kräver mer. Där finns en skillnad.
Nej, vi kommer inte så mycket längre i den här diskussionen, men vi kommer sannolikt att tvingas ta den här diskussionen igen framöver. För Littorin säger här och nu att han inte är beredd att göra någonting. Det är 16 000 varslade. Det är lugnt. Det fixar sig självt, och den politik som man lade fram innan detta hände löser det.
Luciano Astudillo (S):
Det gick så snabbt att jag inte riktigt hann med. Littorin försökte rabbla så mycket som möjligt. Jag konstaterar att han inte tar ansvar för den neddragning som man gjorde av Arbetsförmedlingen under de två första åren som gör att Arbetsförmedlingen nu står mycket sämre rustad att möta den jobbkris som vi går in i. Det har inneburit att man har fått se över organisationen och förändra den.
Det drabbar för övrigt inte bara akademiker utan också de personer som står längst bort från arbetsmarknaden. Nu sker en viss förstärkning av jobbcoachning. Men det kommer inte Arbetsförmedlingen till del - det vet Littorin - utan det ska upphandlas av Arbetsförmedlingen. Det går rakt igenom Arbetsförmedlingen vidare till upphandling av olika servicetjänster. Det kan vara bra och välkommet. Ökad jobbcoachning är viktig. Men Arbetsförmedlingen behöver också rejält med stöd för att möta även akademiker.
När det gäller synen på kränkning är det så här jag ser det.
Det är klart att om en person har investerat i tre fyra år på högskola, tagit lån, levt magert, ansträngt sig mycket och riskerar att möta den jobbkris som vi nu ser är det oerhört allvarligt att vi har en arbetsmarknadsminister som tycker att vi ska skicka i väg dem för att ta första bästa jobb.
Det är allvarligt eftersom det inte är bra för vårt land. Det är ett slöseri att vi inte tar vara på de människor som faktiskt skaffar sig en utbildning, investerar i sig själva, tar lån och så vidare. Det i sig är en kränkning och inte bara ett slöseri för landet. Jag tror att till exempel en hundradagarsregel ibland gör det möjligt för rätt person att få rätt utbildning.
Det är bra för den enskilde men också för samhället i stort. Avskaffandet av studerandevillkoret innebär inte att folk får fler jobb i jobbkrisen, utan nu tvingas studenterna vända sig till det sociala och inte till a-kassan. Det innebär att den enskilde drabbas med försämrad ekonomi.
Men också kommuner och landsting får dra lasset av den misslyckade borgerliga jobbpolitiken. Så är det. Också välfärden, skolan och äldreomsorgen drabbas indirekt av denna försvagade arbetslinje som Littorin företräder. Man har försvagat Arbetsförmedlingen, man har försvagat a-kassan när det gäller arbetslinjen. Nu har vi en svagare a-kassa. Dessutom har man infört krav.
Vi står bakom att det ställs krav. Men det ska vara krav utan kränkningar. Det förvånar mig fortfarande att Littorin oavsett vad det är för debatt hänvisar till den generella sänkningen av de sociala avgifterna för ungdomar. I någon debatt sade han att den ska rädda fordonsindustrin. I en annan debatt sade han att den ska rädda landets kommuner och landsting och deras budgetar.
Och i den här debatten säger han att den kommer att vara till gagn för de nyutexaminerade akademiker som nu möter ett land i kris och där det är svårt att få jobb. Vi har en annan politik på detta område, och jag kommer att redogöra för den i nästa inlägg. Men jag hoppas att Littorin, som oftast brukar ställa krav på att få frågor om sin tjänsteutövning, också hinner svara på de frågor som han faktiskt får här. Det vore klädsamt.
Luciano Astudillo (S):
Littorin lämnar här ett tydligt besked: Arbetsförmedlingen står väl rustad för att möta jobbkrisen. Det de gjort hitintills kommer att räcka och är bra. Det är det första beskedet vi får här i dag, och det tar vi med oss. Också jag tycker att Arbetsförmedlingen har gjort ett fantastiskt jobb trots all den oreda som Littorin skapat i organisationen.
Också när det gäller a-kassan och socialbidraget är Littorins besked i dag att det är bättre att nyutexaminerade studenter får vända sig till socialen när de inte får jobb än att ha den lägsta a-kassan, för Littorin är stolt över att ha avvecklat studerandevillkoret, som ju innebar att studenter fortare blev klara. Det var ett sätt att stärka arbetslinjen, vilket Littorin uppenbarligen inte begriper.
Han är stolt över att de här människorna nu i stället tvingas vända sig till socialbyrån. Ett besked till får vi av Littorin: Det är helt okej. Ta risken och skaffa dig en utbildning och investera i både lån och lön! Det är helt okej. Om Sven Otto Littorin får bestämma ska du ta första bästa jobb, oavsett utbildning och var som helst i landet.
Snacka om att investera i dåtid! Det är ju så Littorin vill locka fler i vårt land att utbilda sig. Nej, vi socialdemokrater har en annan politik. Vi vill investera i kunskap. Därför har vi högre ambitioner när det gäller högskola och forskning; det vet Littorin. Vi vill reformera Arbetsförmedlingen så att den också kan möta akademiker utifrån deras specifika behov. Vi vill även stärka inkomstförsäkringen som ett led i att stärka arbetslinjen.
Det ska finnas krav för alla - det är viktigt och rimligt - men då krav som är sådana att hänsyn också tas till bakgrund och erfarenheter. Mot detta står en fantasilös moderatledd regering som är ganska stolt över de missgrepp som vi sett under dess två första regeringsår.
Luciano Astudillo (S):
Delar av utvärderingen finns redan. Nystartsjobben ger oavsett bakgrund endast tre av tio jobb efter det att nystartsjobbsperioden med subventioner är över. Det är sämre än mycken annan arbetsmarknadspolitik som förts i det här landet, aktiv arbetsmarknadspolitik, som till och med Dagens Nyheter efterfrågar nu. Det har varit en paradgren i vårt land.
Trots Littorins hattande med instegsjobben och förändringar i två omgångar omfattar de endast 2 000 människor i dag. Littorin väljer att här ge besked att han vill fortsätta att vänta och se. Förvisso tillhör flyktingmottagandet ett annat statsråds område, vi har en integrationsminister.
Men för mig finns det ingen annan viktigare minister än just arbetsmarknadsministern när det gäller att klara integrationen i vårt land. Vi vet att nyckeln in i Sverige är jobb. Det stavas jobb - A och O. Det är vägen.
Här har vi en minister vars enda insats egentligen som han bär ansvar för, instegsjobben, inte fungerar, trots att han ändrat på det ett par gånger. Här väljer han att inte komma med nya förslag trots att vi går in i en djup lågkonjunktur och vet att vid sidan av ungdomar är det just utrikes födda som går ut först. Det är de som försvinner från arbetsmarknaden först.
Ministern svarade inte på den enda fråga jag ställde, för han hade så mycket annat att prata om. Arbetsmarknadsministern lyfter fram arbetet med de urbana utvecklingsprogrammen, som vi tycker är oerhört välkommet. Det bygger vidare på de storstadssatsningar som vi gjorde för att möta utanförskapet och de växande klyftor vi såg i storstadsregionerna.
Kan Littorin redogöra för mig hur mycket resurser den moderatledda regeringen har anslagit för det här viktiga avtalet? Vad är statens ansvar för att möta krisen, och hur mycket vill man ta ansvar för det ekonomiskt? Det är ju viktigt.
Luciano Astudillo (S):
När det gäller arbetsmarknadspolitiken kan vi ändå föra ett resonemang kring vart den bär hän. Det vi ser är mindre av utbildning och mer av inlåsning. I det tror jag att Littorin har tagit efter de dåliga sidorna av den politik som vi förde. Den kritik vi har riktat mot oss själva är att det var alldeles för lite utbildningsinsatser och för mycket av inlåsning.
Nu förstärker ni den problematiken för många människor, inte minst för dem som står långt från arbetsmarknaden. Det är en påtaglig risk att detta får stora konsekvenser. När det gäller nystartsjobben fortsätter Littorin att påstå att de ger effekt, men de har utvärderats två gånger om. Ekot redovisade nu senast att bara tre av tio har jobbet kvar efter subventionstiden. Jag tror att jag och Littorin har haft två debatter om instegsjobben.
Jag jagade honom fram till vissa förändringar förra gången, och nu påtalar jag att det fortfarande inte fungerar. Men han vill fortsätta att avvakta, trots att det inte leder till att fler får möjligheten att komma in på arbetsmarknaden via ett instegsjobb. Det är förvisso ödmjukt, och ödmjukhet är viktigt, men framför allt upplever jag det som oerhört passivt.
Det är förödande, tycker jag personligen. När det gäller det urbana utvecklingsarbetet har den borgerliga regeringen velat anslå noll kronor. Det i sig är en väldigt tydlig signal - här är staten inte beredd att bidra.
Men det är viktigt att slå fast, och det är därför jag tar den här debatten om flyktingmottagande och jobblinjen med just arbetsmarknadsministern, att det finns ingen viktigare minister än arbetsmarknadsministern på det här området. Jobb är nyckeln in i Sverige, och Littorin måste börja lära sig det här området om han ska lyckas.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill ändå följa upp Jennie Nilssons inlägg, för jag reagerar också på att ministern väljer att undvika att svara på frågan om utvärdering. Det är ju viktigt, när man investerar så mycket resurser i en enda sista satsning som nu görs för att hålla nere ungdomsarbetslösheten, att man vet vad effekterna blir av en sådan satsning.
Jennie Nilsson hänvisar till forskningsrapporter och till utvärderingar, och alla pekar på att det här ger väldigt lite effekt. I stället för att svara på frågan valde ministern, som vanligt, att vara väldigt retorisk och svara med en motfråga: Tror du att det blir billigare om vi gör det dubbelt så dyrt att anställa? Det sade han retoriskt.
Och ännu mer när vi nu går in i en lågkonjunktur; det är så han håller fast vid att det här kan möjligtvis i lågkonjunktur vara ett bra sätt att möta krisen och ungdomsarbetslösheten. Vi vet att ungdomar är de som först drabbas. Vi har en verklighet där ute också.
Krisen började i höstas, och Eurostats siffror visar att arbetslösheten har ökat bland ungdomar i Sverige med 6 procent medan övriga EU-länder har en ökning med 1 procent. Det här avslöjar två saker. Det första är att den här regeringen gör någonting som är sämre än vad man gör i andra länder.
Men det säger också en annan sak som är viktig, utifrån de spekulationer som Littorin ägnar sig åt här i kammaren, och det är att sänkningen av sociala avgifter för företag som anställer ungdomar skulle ge effekt. Det visar sig att det inte fungerar. Redan innan har vi haft lägre sociala avgifter för de arbetsgivare som har ungdomar anställda.
Det är ju så. Men ändå har arbetslösheten sprungit i väg snabbare här än i andra EU-länder, trots Littorins mirakelkur.
Jag vädjar till Littorin att här lova att han personligen ska utvärdera det här, att han tar ansvar för det och är beredd att avveckla och backa från insatser som kostar mycket resurser men som uppenbarligen i lågkonjunktur såväl som i högkonjunktur ger väldigt lite effekt.
Det är synnerligen allvarligt att dels vara så fantasilös, dels fortsätta att slösa och strö ut gemensamma skatteinkomster som är så viktiga för att möta krisen.