KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Tolgfors (M):
Åsa Lindestam har frågat mig hur det nuvarande regelverket ska tolkas i fråga om huruvida arbetssökande kan anvisas arbete i Försvarsmakten av Arbetsförmedlingen. Åsa Lindestams fråga är ställd mot bakgrund av att ett nytt personalförsörjningssystem införts för Försvarsmakten. Som statsråd varken kan eller får jag uttala mig om hur en myndighet bör besluta i enskilda ärenden som rör tillämpning av författning.
Arbetsförmedlingen och Försvarsmakten har med anledning av det nya personalförsörjningssystemet inom Försvarsmakten upprättat en överenskommelse myndigheterna emellan. Avsikten och målet med överenskommelsen är att stödja Försvarsmakten att etablera sig som arbetsgivare och tillgängliggöra lediga anställningar inom Försvarsmakten för Arbetsförmedlingens kunder.
Jag har inhämtat att Arbetsförmedlingen på sin interna webbplats har gått ut med information inom myndigheten som lyder: "Enligt Försvarsmakten innebär samtliga anställningar inom Försvarsmakten internationell arbetsskyldighet. Detta betyder i praktiken att Arbetsförmedlingen inte ska anvisa till någon ledig plats inom Försvarsmakten."
Detta klargör också Arbetsförmedlingen i sitt remissvar till betänkandet Personalförsörjningen i ett reformerat försvar . I remissvaret har Arbetsförmedlingen också föreslagit att oavsett om den ersättningssökande ändå anvisats sådant arbete inom Försvarsmakten och oavsett på vilket sätt det kommer till a-kassans kännedom att han eller hon avvisat arbetet ska inte sanktioner vara tillämpbara.
Sten Tolgfors (M):
Nej, jag uttolkar inte alls vad myndigheterna gör. Jag återger vad de själva har sagt om sin egen överenskommelse. Mer specifikt i det här fallet återger jag vad generaldirektören för Arbetsförmedlingen har sagt, hur hon ser på hur regelverken ska användas. Försvarsmakten är nämligen inte med att uttolka de regelverken, utan det gör Arbetsförmedlingen på egen hand. Jag har några kommentarer.
Om Åsa Lindestam anser att Arbetsförmedlingen bryter mot lag är inte en interpellation till försvarsministern rätt väg att komma fram, för Arbetsförmedlingen är inte mitt ansvarsområde. Det som är mitt verksamhetsområde är Försvarsmakten. Jag ser med glädje på att Försvarsmakten och Arbetsförmedlingen kommer fram till ett samarbete för att matcha unga med intresse för försvar och säkerhet gentemot Försvarsmaktens behov att rekrytera många tusen unga till nya riktiga viktiga jobb.
Jag tycker att det är jättebra att myndigheterna pratar med varandra. Men hur Arbetsförmedlingen tolkar sina regelverk är icke mitt ansvar. Det ligger på dem som ansvarar för verksamheten i Arbetsförmedlingen, i myndigheten och utanför. Jag väljer att se det så här i stället. Jag noterar Åsa Lindestams signal om att Socialdemokraterna är intresserade och villiga att bidra till en lösning på den här sortens tekniska frågor som möjligen kan uppkomma i reformeringen av försvaret. Det tycker jag är jättebra.
Vi kommer att lägga fram en proposition gällande arbetsrättsliga aspekter, skydd för dem på arbetsmarknaden som är kontraktsanställda, till exempel deltidsanställda i det nya försvaret. Det har sin grund i en mycket omfattande och seriös utredning. Det arbetet kommer att pågå framöver.
Jag hade gärna också sett bara någon liten markering från Åsa Lindestam om att det är bra att vi nu inte längre könsdiskriminerar vid rekryteringen till Försvarsmakten och att det är jättekul att se att så många unga visar intresse för försvaret, men jag tror att det kommer.
Sten Tolgfors (M):
Torbjörn Björlund har frågat mig om det är mitt ställningstagande att personer kan lagföras för att de sympatiserar med organisationer trots att de inte gör sig skyldiga till en brottslig handling samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att inom försvaret sprida kunskap om grundläggande demokratiska värderingar som till exempel tankefrihet och yttrandefrihet.
Terrorism är i många delar av världen ett allvarligt hot mot demokrati, mänskliga fri- och rättigheter och mot ekonomisk och social utveckling. Eftersom terrorism är internationell till sin karaktär kan den bara motverkas genom gränsöverskridande samarbete och gemensamt ansvarstagande mellan länder. Sverige har sedan 2003 en särskild lag om straff för terroristbrott som bygger på ett EU-rambeslut om bekämpande av terrorism.
Brott som till exempel mord, sabotage och kapning är i vissa fall straffbara som terroristbrott beroende på gärningsmannens avsikter med brottet och vilken skada det kan leda till. Den som begår försök, förberedelse eller stämpling till terroristbrott eller underlåter att avslöja ett sådant brott kan också ställas till ansvar. Det finns också en lag om straff för finansiering av bland annat terroristbrott.
Så sent som förra året infördes vidare en ny lagstiftning som innebär att ytterligare åtgärder kan vidtas för att förebygga bland annat terroristbrott. Enligt den lagen är offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende bland annat terroristbrott straffbart. Även denna reglering bygger på ett EU-rambeslut.
För att en person ska kunna dömas till ansvar krävs att han eller hon har utfört en aktiv handling, till exempel kommit överens med någon om att begå ett brott. Det är alltså inte fråga om att allmänt ingripa mot en enskilds frihet att hysa åsikter eller friheten att uttrycka åsikter och tankar.
Eftersom föreningsfriheten är en grundlagsskyddad rättighet i Sverige är det också en grundläggande princip att blotta medlemskapet i en organisation inte är kriminaliserat utan att det för straffansvar krävs att en person på något sätt aktivt har bidragit till organisationens brottsliga verksamhet. Huruvida ett brott har begåtts i det enskilda fallet är upp till de rättsvårdande myndigheterna att avgöra.
Försvarsmakten arbetar löpande med ett omfattande värdegrundsarbete som omfattar all personal. ÖB har beslutat om interna styrdokument som reglerar värdegrund och uppförandekoder. Jag har fullt förtroende för Försvarsmaktens arbete i detta avseende.
Sten Tolgfors (M):
"Om vi blir terrorister" eller "tolkas fel", säger Torbjörn Björlund. Jag måste säga att jag inte alls ser det utrymmet att feltolka Anders Lindström och hans uttalanden, som faktiskt har föranlett Björlunds interpellation, på det viset. Jag ser visst, som jag har betonat i flera inlägg, behov av att diskutera både rättssäkerhetsfrågor och Försvarsmaktens värdegrund. Det är bara det att Guantánamo inte nämns i Björlunds interpellation. Det är inte vad den handlar om.
Den handlar om ett uttalande från Försvarsmaktens insatschef som sätts i samband med Usama bin Ladins död. Utifrån det ställs ett antal frågor. Låt mig säga att Försvarsmaktens värdegrund slår vakt om alla människors lika värde, främjande av de demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna. Alla, oavsett kön, ålder, etniskt ursprung, religiös övertygelse, sexuell läggning eller funktionshinder ska respekteras och behandlas likvärdigt.
Att ha kunskap om kulturella och religiösa olikheter och att respektera dem är en grundläggande sak för Försvarsmaktens verksamhet. I internationella insatser är det en avgörande förutsättning för att de ska vara trovärdiga. Så långt tror jag att vi alla är överens.
Men när man skriver en interpellation om en person som inte i allmänhet har sympatiserat med, som det antyds i interpellationen, utan faktiskt har lett ett terroristnätverk som aktivt har ägnat sig åt att bekämpa allt vad grundläggande demokratiska värderingar och rättigheter innebär tycker jag att man hamnar i en situation där man får svårt att bli förstådd av andra, om jag uttrycker mig så.
Det är inte bara fråga om en person som sympatiserar med en organisation, utan en person som har svarat för uppbyggnaden av en organisation, varit med och organiserat dåd och aktivt själv tagit på sig ansvar för detta. Jag menar att Försvarsmaktens värdegrund är glasklar, och det är väldigt viktigt och bra att den fortsätter att fördjupas och utvecklas vidare.
Sten Tolgfors (M):
Peter Jeppsson har frågat mig vilka synpunkter jag har på den regionala fördelningen när det gäller Kustbevakningens verksamhet samt hur jag avser att behoven i Karlskrona, i den verksamhet som Kustbevakningen i dag genomför, ska kunna genomföras i framtiden när nedläggningsbeslutet förverkligas. Eva Sonidsson har frågat mig hur jag avser att agera för att bevara Kustbevakningen i Härnösand.
De båda interpellationerna ställs mot bakgrund av Kustbevakningens interna översyn av myndighetens framtida regionala organisation, som redovisades tidigare i år, och det beslut som Kustbevakningens generaldirektör fattade i samma fråga den 9 maj i år. Jag besvarar därför interpellationerna i ett sammanhang.
Som jag framfört i tidigare interpellationssvar är översynen av den regionala organisationen inte föranledd av uppdrag från Försvarsdepartementet. Regeringen beslutar inte om Kustbevakningens interna organisation. Myndighetens interna organisation bestäms och fastställs av myndigheten genom beslut av dess generaldirektör.
Målet med den nya regionala organisationen är, enligt Kustbevakningen, att få mer kustbevakning för pengarna. Genom beslutade effektiviseringar i den egna verksamheten frigörs omkring 19-23 miljoner kronor, till förmån för den sjöburna operativa verksamheten.
Antalet anställda i den sjögående verksamheten ökas, och myndighetens ansvar för bland annat sjöövervakning och miljöräddningstjänst längs hela Sveriges kust stärks. Generaldirektörens beslut innebär att det inom Kustbevakningen bildas två regioner, norra regionen och södra regionen, med regionledningar i Stockholm och Göteborg. Varje regionledning kommer att ha en ledningscentral.
Därutöver skapas två samverkanskontor med placering i Härnösand och Karlskrona, vilka knyts till respektive regionledning. Kustbevakningen kommer således även fortsättningsvis att vara lokaliserad på samtliga fyra orter, och myndighetens huvudkontor kommer fortsatt att vara lokaliserat i Karlskrona.
Viss kustbevakningspersonal med placering i Karlskrona och Härnösand kan enligt Kustbevakningen påverkas av myndighetens nya regionala organisation. Myndigheten har ansvaret att säkerställa att alla som påverkas av den nya organisationen tas väl omhand. Den nya regionindelningen planeras vara operativ från och med den 1 oktober 2011.
Sten Tolgfors (M):
Det handlar inte om ekonomin, säger Peter Jeppsson. Men det är ju på grund av ekonomin som Kustbevakningen omorganiserar, för att frigöra pengar för den sjögående operativa verksamheten. Det är där bevakning kan ske ute till havs, det är där vi får den operativa nyttan, det är där man gör skillnad. Om man inte tror att ekonomin spelar roll kan man som Socialdemokraterna gör skära bort 35 miljoner utan att ha minsta uppfattning om hur det ska gå till.
Man kan säga nej till effektiviseringar på ytterligare drygt 20 miljoner, men då har ni, Peter Jeppsson, ett svart hål i Kustbevakningens verksamhet och ni är svaret skyldiga dem som jobbar i Kustbevakningen beträffande hur pengarna ska tas bort. 55-58 miljoner varje år är en icke oansenlig summa.
Jag har inte fått svar på frågan om det är Socialdemokraterna i landet som står för uppfattningen att i just Karlskrona och Härnösand ska icke något få ske, eller om det är socialdemokratiska ledamöter från Karlskrona och Härnösand som anser att icke något ska få ske på dessa orter.
Tre socialdemokrater har deltagit i debatten i dag, men vi har inte fått några besked om var partiet Socialdemokraterna står i centrala frågor som rör Kustbevakningens framtid. Det ska tas regionala hänsyn, säger Eva Sonidsson. I hennes värld betyder det: Lägg ned någon annanstans! Sluta prioritera den operativa sjögående verksamheten! Hon vill värna sin valkrets.
Jag kan förstå det, för jag har själv varit valkretspolitiker i många år. Men att ett parti inte har en samlad syn på en stor myndighet som Kustbevakningen duger icke. Vi stärker Kustbevakningen med nya fartyg, nya flygplan och en budget som möjliggör att verksamheten bedrivs effektivt inför framtiden.
Det är icke min intention att stoppa Kustbevakningens arbete för att enligt egen uppfattning bedriva verksamheten effektivare och prioritera operativ verksamhet. Men uppenbarligen anser åtminstone delar av Socialdemokraterna att den politiska gärningen ska användas till det.
Sten Tolgfors (M):
Helene Petersson i Stockaryd har frågat mig vad jag avser att göra för att medierna ska få tillgång till information via Rakelsystemet. Helene Petersson har även motionerat om detta i motion 2010/11:Fö219 Massmediernas åtkomst till radiokommunikationssystemet Rakel .
Riksdagen har avslagit motionen, och försvarsutskottet redogör i betänkande 2010/11:FöU2 Samhällets krisberedskap för varför medierna inte har möjlighet att avlyssna Rakelsystemet. Där redogörs för högt ställda krav på säkerhet och skydd, till exempel mot avlyssning.
Vidare konstateras att systemet enligt lag och förordning är begränsat till organisationer för samhällsviktiga verksamheter inom områdena allmän ordning, säkerhet eller hälsa samt att den kryptering som används i Rakelsystemet enligt licensvillkoren endast får användas inom dessa områden. Ett av syftena med införandet av Rakel var att underlätta för användarorganisationerna att arbeta ostört i kritiska lägen.
Varje användarorganisation har själv ansvar för att tillgodose mediernas och medborgarnas behov av snabb och tillförlitlig information i sådana situationer. Detta behov bör inte tillgodoses automatiskt genom att man ger medierna tillgång till intern kommunikation hos samhällsviktiga aktörer.
Information som namn, personnummer, privata adresser, mediciniska hälsotillstånd samt var och när polisen planerar en insats är sådant som det är direkt olämpligt att medierna har tillgång till av både integritets-, sekretess- och säkerhetsskäl. Således delar jag riksdagens ställningstagande i frågan och kommer inte att agera för att ge medierna tillgång till intern kommunikation i Rakel.
Sten Tolgfors (M):
Helene Petersson beskriver detta som ett allvarligt demokratiskt problem. Jag vill då peka på att varken riksdagen eller regeringen delar den synen. Riksdagen har så sent som i våras behandlat just denna fråga i Helene Peterssons motion och avslagit motionen. Försvarsutskottet konstaterade att kraven på Rakel var att systemet skulle vara landstäckande, robust, säkert och att det inte skulle gå att avlyssna.
Dessutom sade utskottet att Rakelsystemet enligt lag och förordning ju är begränsat till ett antal olika typer av samhällsviktiga verksamheter inom områdena ordning, säkerhet och hälsa. Det är bara de som ska ha tillgång till Rakel. Försvarsutskottet konstaterade också att det Helene Petersson efterfrågar finns att tillgå, bland annat via SOS Alarm som tillhandahåller händelseinformation.
Där kan medierna till exempel få tillgång till information om händelser som räddningstjänst är inblandad i. Det är information om vad som har hänt och var och när det har skett men som dock kan vara filtrerad ur sekretessynpunkt. Information som lämnas innehåller ju inte uppgifter som namn, personnummer, telefonnummer eller hälsotillstånd hos enskilda människor.
Försvarsutskottet har alltså konstaterat att den information som Helene Petersson vill att medierna ska få redan finns att tillgå fast på andra vägar, och därför har man avstyrkt motionen. Att ge andra än befintliga användare möjligheter att avlyssna och ta del av polis och räddningstjänsts kommunikation under pågående händelser eller under brottslig aktivitet skulle kunna få oönskade följder.
Jag vill inte bidra till att enskilda privatpersoners hälsotillstånd blir allmängods. Jag vill heller inte se en utveckling där personnummer eller privata adresser och liknande känsliga uppgifter automatiskt får en bredare spridning. Jag tror också att det möjligen skulle kunna stå i strid med integritetsaspekter och sekretesslagstiftning. Jag kan därför bara konstatera att jag delar riksdagens ställningstagande i den här frågan.
Jag känner mig också frågande inför det Helene Petersson sade om att medierna skulle täcka upp för polisen. Det är inte mediernas uppgift och speglar inte den syn på polisens ambitioner som jag tycker att vi i politiken bör ha.
Sten Tolgfors (M):
Varken riksdag eller regering ser det som ett demokratiskt problem. Det kan knappast vara så att svaret är avlyssning, vilket innebär att känslig information om enskilda människor, deras olyckor eller hälsa ska bli allmängods. Jag ser det knappast som en fördelningspolitisk fråga som är av någon större dignitet. Själva syftet med Rakel är det motsatta, nämligen att bara de som är behöriga ska kunna ta del av informationen och kommunicera i systemet.
Så är det, och så ska det vara, för det handlar om samhällets krisberedskap och förmåga att lösa uppgiften. Det är helt korrekt att möjligheten till avlyssning har minskat, men det har aldrig varit syftet att man ska kunna avlyssna polis, räddningstjänst, sjukvårdens kommunikationer eller annat. Att det har gått att göra det tidigare har inte varit en önskan utan en oönskad bieffekt av att vi inte haft förmåga till kryptering av systemen.
Sedan vet vi att polisen har förstärkt informationskapaciteten med informatörer och presskontakter, i många fall med dygnetrunttäckning. Det finns exempel på det på såväl polismyndigheter och länsstyrelser som inom sjukvården. Man har också utvecklat andra kanaler, till exempel sms-meddelanden vid större händelser, och det finns också nya funktioner till exempel på polisens hemsida. SOS Alarm har händelseinformation som ges mot ersättning.
Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har ansvar för webbsidan krisinformation.se där medier och allmänhet kan ta del av information från myndigheter, landsting, kommuner och samhällsviktiga aktörer som till exempel elbolag. På webbsidan förmedlar MSB även sin egen omvärldsbevakning och SOS Alarms information. Det är en sajt som ska ha kvalitetssäkrad information, så väldigt mycket av det som Helene Petersson efterfrågar finns.
Det är inte på samma sätt som tidigare, men det är verkligen inte sämre. För mig är utgångspunkten att vi ska värna funktionaliteten, att inte brottslingar ska kunna följa med i pågående skeden, att inte obehöriga ska kunna ta del av när krismyndigheter verkar och att inte enskilda människors känsliga information ska få en bredare spridning.
Mediernas intressen måste vägas av mot andra viktiga intressen i vårt samhälle. I det här fallet finns det också lagreglerade aspekter av integritets-, sekretess- och säkerhetsskäl att ta hänsyn till. Jag konstaterar igen, herr talman, att riksdagen har behandlat den här motionen så sent som i våras, och då sade utskott och kammare samma sak som regeringen nu säger.
Det har inte i den beredningen i riksdagen heller uppmärksammats eller hävdats att det här skulle vara ett demokratiskt problem, utan krypteringen är en önskad effekt för att stärka samhällets samlade motståndskraft mot kriser och möjlighet och förmåga att hantera olyckor och andra liknande situationer.
Sten Tolgfors (M):
Interpellationen handlade om vad jag avser att göra för att medierna ska få tillgång till information via Rakelsystemet, och jag besvarade den fråga som interpellanten ställde. Jag är inte beredd att öppna upp Rakelsystemet, för det får negativa konsekvenser för annat. Tidigare fanns det möjlighet för vem som helst att ta del av kommunikation genom avlyssning via polisradioapparater och liknande. Det fick konsekvensen att även brottslingar kunde lyssna på och ta del av till exempel vad polisen planerade och avsåg att göra eller hur den agerade.
Detta var ett systemfel, som nu är stoppat med hjälp av Rakel. Att gå den väg som interpellationen pekar ut skulle vara skadligt för landets förmåga att värna sig mot kriser och olyckor, kanske också mot brottslighet. Det är helt enkelt ingenting som vare sig regeringen eller riksdagen önskar. I ett av inläggen sade Helene Petersson att hon inte visste vad tidningarna betalade. Sedan vet hon, och då är det väldigt precisa uppgifter.
Information är sällan gratis i vårt samhälle. TT:s tjänster är sällan gratis. Tjänster från andra nyhetsbyråer, bevakningstjänster och analyser är sällan gratis ens för tidningar. Det är kommersiella företag. Jag håller helt med om att öppenhet är bra för att granska offentliga verksamheter och för att allmänheten ska hänga med i det som händer och sker.
Det är anledningen till att ett antal myndigheter är öppnare och öppnare med sin information, ger mer service till exempel via sina hemsidor, lägger ut informationen och anställer informatörer. Det tycker jag är en jättebra utveckling. Men vissa saker kostar också. Jag har i dag inga synpunkter på den kostnad de tar ut. Men att sända sms och liknande är också förenat med en kostnad. Herr talman!
Jag konstaterar igen att interpellationen handlar om mediernas tillgång till information via Rakelsystemet, och det är den fråga jag besvarar. Den är lätt besvarad; riksdagen har sagt nej och regeringen gör också det. Detta skulle få konsekvenser för effektiviteten i hanteringen av svåra situationer. Det finns även integritetsaspekter som gör att vi inte är beredda till detta.
Sten Tolgfors (M):
Staffan Danielsson har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ för att analysera och diskutera konflikten mellan olika intressen kring Sveriges flygplatser för att jämna vägen för en samsyn, där både försvarets och flygets säkerhet tillgodoses men där också den förnybara energin kan utvecklas. Frågan om försvaret och vindkraften har belysts vid flera tillfällen i kammaren den senaste tiden.
Den 10 november i år besvarade miljöministern en fråga om utbyggnaden av vindkraft i närheten av militära flygfält . I somras svarade jag på två frågor av samma slag . Försvarsmakten är en statlig myndighet som ska fullgöra de uppgifter riksdag och regering har bestämt. Vid en vindkraftsprövning ska Försvarsmakten lämna det yttrande som behövs för att hänsyn ska tas till det intresse myndigheten ska bevaka, nämligen riksintresset för totalförsvaret.
Det är sedan prövningsmyndigheten - kommunen eller länsstyrelsen - som väger samman intressena och fattar beslut. Frågor om etablering av vindkraft prövas i enlighet med gällande lagstiftning, framför allt plan- och bygglagen och miljöbalken. Försvarsmakten har utrett frågan om vindkraftsutbyggnad vid militära flygplatser.
Den 4 oktober 2010 beslutade Försvarsmakten om interna riktlinjer för hantering av remisser angående vindkraft inom militära flygplatsers influensområden. I beslutet redovisas i text och på kartor de områden - så kallade stoppområden - inom vilka Försvarsmakten anser att det av flygsäkerhetsskäl inte bör byggas vindkraftverk.
I juni i år hade Försvarsmakten meddelat att myndigheten, i avvaktan på den nämnda utredningen, skulle avstyrka vindkraftsutbyggnad inom en radie av 40 kilometer runt de militära flygplatserna. Den totala ytan av de områden som berörs av Försvarsmaktens riktlinjer den 4 oktober i år är mindre än ytan av de områden som berördes av det temporära beslutet om en generell 40-kilometersradie.
Effekterna av beslutet på lokal nivå skiljer sig mellan olika militära flygplatser. Försvarsmakten motiverar de så kallade stoppområdena i riktlinjerna i oktober med att inom dessa områden runt de militära flygplatserna finns för militär flygverksamhet specifika krav på hinderfrihet.
I detta är invägt Försvarsmaktens behov av att kunna bedriva utbildning, övningar och insatser med hög bibehållen flygsäkerhet. På senare tid har Försvarsmakten som myndighet överklagat kommunala beslut om bygglov av vindkraftverk. Dessa överklaganden är nu föremål för en juridisk prövning av berörd länsstyrelse. Jag är som statsråd förhindrad att gå in i en sådan juridisk prövning.
I en kommentar till denna överklagandeprocess har Försvarsmakten redovisat att myndigheten eftersträvar att bygglovs- och miljöprövningsprocesserna ska vara korrekta. Försvarsmakten har inget särskilt intresse i att vindkraftverk ska rivas.