KBLab/rixvox huggingface dataset:
Staffan Danielsson (C):
Det är en viktig fråga Johan Forssell tar upp, och jag vill ansluta mig till debatten. Jag har som enskild riksdagsledamot engagerat mig i detta i flera år; jag har diskuterat det i motioner till riksdagen och så vidare. Sveriges regler för att kunna fördriva vildcampingar av till exempel asfaltsläggare, bärplockare och andra från ängar, tomter och längs skogsvägar måste enligt min uppfattning skärpas och bli mycket effektivare.
Ska allemansrätten fortsatt kunna värnas som en i Europa unik rättighet för dem som befinner sig i Sverige måste också dess skyldigheter upprätthållas. Det gäller till exempel att camping på annans mark utan tillstånd inte får ske under mer än någon natt eller så, och utan nedskräpning. Som Johan Forssell var inne på gäller allemansrättens regler och lagar alla lika.
Rättigheterna gäller alla lika, och då måste också skyldigheterna gälla alla lika. Det är uppenbart orimligt som det är i dag, det vill säga att den markägare som upptäcker att tiotals eller fler människor har slagit sig ned på hans mark, bor där och skräpar ned inte omedelbart kan vända sig till polisen och begära avhysning. Nej, det är markägaren själv som måste göra polisarbete genom att identifiera dem som gör det.
Han måste ta reda på deras personnummer, om han kan, och sedan gå till kronofogden. Det kostar 600 kronor per person. Först efter att kronofogden har gjort en behandling kan polisen börja arbeta - om campingen nu är kvar efter de kanske två veckor, eller mer, som har gått.
Just principen att en markägare åläggs att göra polisarbete undrar jag hur justitieministern ser på. Det kan väl inte vara rimligt. Så gör vi inte när det gäller andra brott, att det är den enskilde som ska uppsöka den som begår en överträdelse. Det finns säkert någon bakgrund till att lagstiftningen är så här, men den är uppenbart, enligt min uppfattning, överspelad och behöver rättas till.
Därför är det mycket angeläget att regelverken ändras så att polisen helt enkelt ges rätt att avhysa dem som bryter mot allemansrätten och äganderättens grundfundament. Ansvaret för de människor som inte har någonstans att bo och inte har några resurser åvilar, tycker jag, samhället, kommunen, inte de enskilda markägarna.
Jag motionerade om det här flera gånger under förra mandatperioden utan något vidare gehör från vare sig regering eller opposition på den tiden. Det hände ju inte så mycket i den här frågan.
Därför tycker jag att det är glädjande att justitieminister Morgan Johansson nu instämmer i att regelverken är otillräckliga och att en utredare ska få i uppdrag att analysera hur markägares möjligheter att få hjälp med åtgärder vid otillåtna bosättningar kan förbättras. Jag ger justitieministern beröm för detta och tycker att det är ett uttalande i rätt riktning.
Jag hoppas att få återkomma även när regeringen förhoppningsvis återkommer till riksdagen med förslag i den här frågan och ge justitieministern fortsatt beröm.
Staffan Danielsson (C):
Återigen, alla som flyr till EU och har asylskäl ska givetvis beviljas asyl i något EU-land. Och asyl beviljas man självfallet oavsett hur gammal man är. Jag instämmer helt i det som migrationsministern säger om att den absoluta merparten är barn, och dem diskuterar vi inte. Jag vill diskutera att det kan finnas en del som är kanske 19, 20 eller 22.
Jag tycker att det är fel om de i så fall ges asyl som barn, av olika skäl. Det är ingen stor fråga. Det är en liten fråga, men den har betydelse. Och det är den som jag lyfter fram. Det är en stor ökning. Sverige utgör 2 procent av EU:s befolkning, och vi tar emot ca 30 procent av ensamkommande barn till EU. Jag ställde en fråga till migrationsministern om vad det beror på. Varför har Sverige blivit mycket mer attraktivt?
Är det en nivå som är en målsättning eller som det är bra att vi fortsätter med? Klarar vi av den nu när flyktingströmmen ökar? Ministern hänvisar till principen om att det är den asylsökande själv som kan begära ålderstest om åldern ifrågasätts. Det är riktigt. Men det är väldigt få som gör detta.
Om man inte vill göra ett ålderstest vid en prövning, och om Migrationsverket ifrågasätter åldern, bör det läggas i vågskålen för att uppgradera åldern. Jag är osäker på hur detta sker i dag. Oavsett om man är 17, 20 eller 22 ska man givetvis beviljas asyl. Jag pekar bara på att alla ska beviljas asyl.
Om man är barn ska man beviljas asyl som barn, men om man är 20 eller mer bör man beviljas asyl som vuxen och inte som barn. Där tror jag att Sverige avviker lite från praxis i övriga länder, vilket kan påverka att andelen är så stor.
Staffan Danielsson (C):
Jag välkomnar självfallet det som miljöminister Romson uttalade om jordbrukets betydelse i Sverige, om att vi har en bra status och ett bra utgångsläge och om att det som behövs är en ökning - kraftfull, tycker jag - av livsmedelsproduktionen med våra goda naturresurser på ett miljömässigt bra sätt.
Jag tycker också att det är bra att vi har ett parlamentariskt livsmedelsstrategiskt arbete för att tillsammans kunna ge jordbruket bättre förutsättningar än i dag. Jordbruket är väldigt hårt konkurrensutsatt med den här friare marknaden. Man får inte betalt för sina mervärden i handen. Detta arbete välkomnar jag, och där är vi helt överens.
Likaså är vi överens om att vatten är betydelsefullt och ska skyddas på ett bra sätt och så vidare. Det finns som ministern vet en stor oro inom näringen och hos enskilda lantbrukare för vad förslagen kan komma att betyda för den egna gården. Kanske måste man ta en tredjedel ur produktion och göra dammar? Man blir orolig.
Det finns förslag i luften om att rädda Östersjön och minska växtnäringsläckaget genom att allt jordbruk som läcker och har avrinning mot Östersjön skulle bli ekologiskt, trots att det jordbruket läcker lika mycket eller mer. Detta finns inte med hos vattenmyndigheterna utan har mer förts fram på politisk väg än så länge, men sådana förslag oroar också. Det skulle vara ett oerhört radikalt ingrepp om man gick en sådan väg.
Jag välkomnar även att miljöministern säger att konsekvensanalyserna från de instanser som börjat jobba med frågorna har varit för dåliga. Jag instämmer helt i det, och det är väldigt glädjande att miljöministern har samma uppfattning som jag. De får göra sin hemläxa och återkomma med konsekvensanalyser som är rimliga och som också jämför med vad som händer i övriga EU-länder.
Staffan Danielsson (C):
Det förs i vårt rätt liberala land en debatt om huruvida en svensk riksdagsledamot någonsin borde rösta annorlunda än enligt majoritetsbeslut i sin riksdagsgrupp - en rätt ofattbar debatt med tanke på den konstitution som vi har.
Jag inser fullt ut att det för att kunna regera Sverige är nödvändigt att som riksdagsledamot stötta sin regering och att det ska till väldigt mycket för att inte göra det. I opposition, vid breda majoriteter och i moralisk-etiska frågor borde det kunna vara något enklare att i viktiga frågor följa sin övertygelse.
I riksdagsdebatten om id-krav i december förra året avstod jag i voteringen. Jag ansåg att det var ohållbart att Sverige skulle fortsätta att ta emot 10 000 asylsökande i veckan och 40 procent av alla ensamkommande barn som kom till EU. Jag gjorde en röstförklaring i ett inlägg här i kammaren.
Nu ska alltså regeringens förslag med anledning av bland annat migrationsöverenskommelsen i november behandlas. Förslagen innebär en 180gradersvändning mot allt det som man tidigare har sagt under många år och en skärpning av reglerna till EU:s lägsta nivå.
Vänsterpartiet och Centerpartiet vill avslå propositionen, det vill säga vill att samma mest generösa asylregler i EU som Sverige har i dag ska fortsätta att gälla. Partierna vill också att id-kraven tas bort.
Jag vill tydligt redovisa att Centerpartiets linje har en massiv förankring i stämma, partistyrelse och riksdagsgrupp. Det är typ bara jag och östgötacentern som avviker. Jag kan tyvärr inte stödja mitt partis linje eftersom jag anser den orealistisk.
Skulle EU:s försök att hejda asylsökande vid EU:s gränser, vilket jag ser som långt allvarligare än id-kraven vid Öresund, bryta samman skulle Sverige åter kunna befinna sig i den ohållbara situationen från i höstas.
Det finns tyvärr gränser för hur stor del av världens människor på flykt som just Sverige, med 2 procent av EU:s befolkning, kan ta emot. Liksom regeringen och tre allianspartier anser jag att Sveriges resurser redan är mycket hårt ansträngda för att klara mottagande, boende, integration och att få i arbete.
Hade man lyssnat till mig, som har sagt detta i tre fyra år, och anpassat Sveriges asylregler i EU-riktning tidigare hade kanske inte denna helomvändning behövts. Men nu är vi där vi är.
Många vill att regeringens förslag ska avslås: Svenska kyrkan, Rädda Barnen, Röda Korset och Advokatsamfundet - likaså 40-50 organisationer som har gått samman i Folkkampanj för Asylrätt med stark ideell profil och kanske lite slagsida åt vänster.
Jag känner starka vibbar från Folkkampanjen mot Kärnkraft för över 30 år sedan. Jag anser att Centerpartiets starka känsloladdade engagemang i denna fråga var en bidragande orsak till att vårt väljarstöd på två decennier sjönk från över 20 procent till 4,8 procent i valet 1998 - hur rätt vi än hade. Herr talman!
Jag begär ordet igen.
Staffan Danielsson (C):
Jag anser att Centerpartiet tar stora politiska risker genom att tillsammans med endast Vänsterpartiet driva en så radikal linje som partiet nu gör. Den linjen är inte alls fri invandring utan fortsatt reglerad invandring men helt visst generösare för asylsökande än den Socialdemokraterna och Miljöpartiet står för.
Jag står självfallet för att Sverige ska vara en stormakt i humanitärt bistånd och ta emot människor på flykt efter sin förmåga. Men det finns gränser för vad Sverige mäktar med. Min strävan är att vara en öppen och transparent riksdagspolitiker. Jag har som riksdagsledamot en stor lojalitet med mitt parti och har under elva år i riksdagen bara två gånger röstat emot partilinjen.
I min strävan efter dialog med medborgare och med centerpartister över landet driver jag på Facebook flera debattforum: Politisk Centerdebatt, Politisk Allmändebatt och Centervänner Pol CV. På min blogg Staffan Danielsson finns sedan tio år djupare resonemang och länkar till alla frågor som jag driver i politiken - så även den vi nu diskuterar. Vill ni veta mer om hur jag tänker är ni välkomna dit.
Staffan Danielsson (C):
Vänsterpartier världen över och i Sverige är världsmästare i att höja skatter på ditten och datten och sedan dela ut dem i riktade pengar hit och dit. Karin Rågsjö är på medaljplats i att föra fram detta i denna och liknande debatter på det här området - som om allt stod och föll med de riktade bidragen. Statens budget på det här utgiftsområdet omfattar 69 miljarder.
Landets kommuners kostnader på enbart äldreområdet omfattar 109 miljarder. Totalt betalar kommunerna ut 560 miljarder, varav 38 miljarder är statsbidrag. Landstingens kostnader är 294 miljarder, varav 209 miljarder är skatteintäkter och 37 miljarder är statsbidrag.
Det är riktigt att Centerpartiet, liksom våra kollegor i allianspartierna, satsar mindre i riktade statsbidrag på utgiftsområde 9. Centerpartiets budgetalternativ är en storsatsning på fler jobb i Sverige och minskat utanförskap i alla former genom satsningar på mer konkurrenskraftiga villkor för näringslivet, för små och stora företag.
Vi sänker arbetsgivaravgiften för unga, vi minskar regelbördan och vi sänker skatten för företagen, där Sverige ligger högre än länder i vår omvärld. Medan regeringen höjer skatterna på jobb och företagande med 28 miljarder sänker vi skatterna på detta med 29 miljarder. När fler människor kommer i arbete, Karin Rågsjö, ökar skatteintäkterna för kommuner, landsting och stat, samtidigt som kostnaderna för utanförskapet minskar.
Det tillför mer resurser till vård, skola och omsorg än aldrig så många riktade statsbidrag. Därför är Centerpartiets budget en offensiv sådan som skapar många tiotusentals fler jobb och därigenom också ger större resurser till hälso- och sjukvården. Där har vi alternativen mellan de rödgröna och allianspartierna.
Staffan Danielsson (C):
Mina kollegor från allianspartierna har redovisat väl hur vi under alliansåren byggde Sverige, ökade jobben och fick mer resurser, många tiotals miljarder, till välfärden. Det Karin Rågsjö diskuterar är förlossningsvård, psykisk vård och glasögonbidrag. Hon frågar varför vi ger lite mindre på dessa punkter. Det är viktiga områden som ska täckas i landstingens och kommunernas jobb med dem.
Men de stora pengarna finns där och kommer in genom skatteintäkter, som vår politik främjar. Vänsterpolitik är gratis läkemedel till alla barn, gratis glasögon till alla barn och gratis entré på museer. Vänsterpartiet brukar dessutom tala om gratis kollektivtrafik till alla, gratis bröd och så vidare. Det är inte gratis, Karin Rågsjö. Det är alltid någon som betalar, och det är skattebetalarna. Är något gratis kan användningen öka och bli oroande hög.
Det gäller till exempel läkemedel. Jag tror att det är bättre att det kostar något när man köper något än att alla får det gratis, inklusive, Karin Rågsjö, de som har gott om pengar. Vi har system som ska se till att de med små resurser ska kunna få stöd för att köpa det de behöver. Vi har till exempel högkostnadsskyddet, som minskar vad en barnfamilj behöver betala för läkemedel, och vi har ekonomiskt bistånd.
Det som Karin Rågsjö inte tar upp är att ni höjer maxtaket på hemtjänst för äldre, vilket gör hemtjänsten för en fattigpensionär 2 000-3 000 kronor dyrare per år. Det går Centerpartiet inte med på.
Staffan Danielsson (C):
Rubriken på min fråga är: Socialdemokraternas problematiska beroende av Vänsterpartiet. När fler människor kommer i arbete ökar skatteintäkterna för kommuner, landsting och stat samtidigt som kostnaderna för utanförskapet minskar. Det tillför mer resurser till vård, skola och omsorg än aldrig så många riktade statsbidrag från riktade skattehöjningar.
Om skattehöjningarna dessutom skulle komma från sådant som minskar drivkrafterna för att arbeta och försämrar företagens konkurrenskraft är totaleffekten extra negativ. Vänsterpartiet driver detta och får igenom riktade satsningar lite här och där. Det menar jag är skadligt, även om det låter behjärtansvärt. Jag talade just med Karin Rågsjö om det här med att det ska vara gratis.
Det är den principfrågan jag vill diskutera. Det är mycket som ska vara gratis. Jag vill koncentrera mig på läkemedel, gratis läkemedel till alla under 18 år. Det är inte gratis. Det kostar alltid. Det är det ena. Det andra är att om något är gratis och man kan rekvirera det finns det risk för att användningen ökar och blir för hög.
Det finns risk att det inte bara används av barn utan även går till hela familjen, vilket det finns exempel på från andra länder. Det är svårt att kontrollera. Läkemedelskonsumtionen kan öka. Är det inte bättre att man betalar något lite för det man ska ha? Vi har ett högkostnadsskydd som gäller för en hel barnfamilj, för alla barnen. Kostnaden för läkemedel är max 2 200 per år, tror jag.
Det är 6 kronor per dag. Är det ändå inte rimligt att man får betala något för läkemedel så att det inte är gratis? Vad säger Anna-Lena Sörenson om den principfrågan?
Staffan Danielsson (C):
Jag kommer att återkomma till det fria vårdvalet en annan gång. Jag tror att det har många förtjänster. Det här med ord är intressant. Anna-Lena Sörenson sa att det inte är gratis; det är avgiftsfritt. Så kan man kanske säga. Anna-Lena Sörenson sa också att det handlar om en omfördelning "från de som har det lite bättre till de som har det sämre".
Men läkemedlen är väl avgiftsfria för alla, även för miljonärens barn? Då blir det ingen omfördelning. Reformen innebär tvärtom en gåva till välbesuttna föräldrar.
Jag står fast vid min grunduppfattning att det har ett pedagogiskt och verkligt värde att ha ett rejält socialt grundtrygghetssystem och så vidare, men när man gör så att något blir gratis släpper man loss krafter som inte alltid kan kontrolleras. Det var säkert mycket som var gratis i Östtyskland, Kuba, Polen och andra länder.
Men de hade väldigt lite samhällsekonomi. Jag hoppas att Socialdemokraterna och statsrådet Wikström i sitt utövande öppnar för valfrihetsreformer som Alliansen har talat för och som har fallit väl ut. Jag hoppas att de ser krafterna i detta och är lite försiktiga med reformer som innebär gratis tjänster här och där.
Staffan Danielsson (C):
Som jag har antytt i några tidigare replikskiften är Vänsterpartiet och Karin Rågsjö verkligen specialister på att höja skatter och fördela pengarna hit och dit genom olika riktade bidrag, gratistjänster och satsningar. Sedan frågar hon: Varför är ni inte med på allt detta?
Jan Lindholm levererade en sanning i sitt inlägg. Den skillnad mellan oss som Karin Rågsjö pratar om berör 1 procent av resurserna i omsorgen och sjukvården i landet. Det är inte så mycket som skiljer. Men det är det enda Karin Rågsjö talar om.
Hur mycket vi än höjer skatterna i ett litet exportberoende land, där välståndet beror på våra företags konkurrenskraft på en väldigt hård internationell marknad, kommer företagen att fortsätta att producera och konkurrera. Det är vad Karin Rågsjö och Vänsterpartiet utgår ifrån. Men så är det inte, Karin Rågsjö. Det är därför som det blir svårt att diskutera med er. Ni diskuterar 1 procent.
Vi från Centerpartiet och allianspartierna vill utöka den samlade kakan i Sverige genom en politik som får fler i arbete och gör att våra företag kan utvecklas, frodas och konkurrera på världsmarknaden. Det är därför ert budgetalternativ inte håller.
Med all respekt för engagemanget och för alla behjärtansvärda satsningar blir det i slutändan mindre pengar till vård, skola och omsorg, vilket utvecklingen visat genom decennier och sekel i alla de länder där era systerpartier har styrt.
Staffan Danielsson (C):
Vi brukar landa där i de här debatterna. Det är du och Vänsterpartiet som känner för människor, humanism, grundtrygghet och så vidare medan vi vill ha ett rått och hårt samhälle som inte producerar någon välfärd. Jag menar att det är tvärtom. Jag tog exempel på de länder där dina systerpartier har jobbat genom åren och som har utarmats. Hur mycket gratisluncher som man än har haft har det blivit en helhet som varit mycket sämre.
Jag kan försäkra dig att jag verkligen är för humanism, och jag står upp för människors lika värde. Jag vill ha ett välståndssamhälle där de välståndsskapande krafterna får frodas och där vi får resurser för förlossningsvården, utsatta barn och allting. Det kan vara lite besvärande för dig att ifrågasättas i din världsbild. Det kan jag väl förstå.
Jag respekterar att du vill väl och tror att lösningen är höjda skatter och att fördela riktade bidrag som omfattar 1 procent av den totala budgeten. Min övertygelse är att lösningen ligger i att ha ett samhälle som producerar välfärd genom en konkurrenskraftig ekonomi som skapar jobb.
Jag menar att det i längden ger mer pengar till vård, skola och omsorg än en politik som skattar bort jobben. Jag kan gå igenom de olika bidragen och diskutera hur mycket det satsas totalt. Jag utgår från att landsting och kommuner har goda resurser i grunden och använder pengarna för en bra förlossningsvård, för att ställa upp för utsatta barn och så vidare.
Låt oss respektera varandra. Sedan har vi olika världsbild. Det har tydligt framkommit i dag.
Staffan Danielsson (C):
Jag har två frågor. Jag tyckte att statsrådet talade intressant och tänkvärt om regionbildningar i Sverige och om hur man ska förhålla sig till en statlig sjukvård. En debatt på Vänsterpartiets villkor om att höja skatter och fördela bidrag blir skev. Det är därför som jag har lyft fram helheten i några inlägg tidigare.
Centern hade en storsatsning på fler jobb och på bättre villkor för företagen. Det ger på sikt större resurser till välfärd, vilket Alliansens åtta år enligt min uppfattning visade. Sverige går bra nu, och det ska vi alla vara glada för. Jag ser det som ett utflöde av åtta års framgångsrik allianspolitik innan regeringens budgetar hade hunnit bli antagna och slå igenom. Men det kan vi ta i en annan debatt.
Att säkra valfrihet och självbestämmande är viktigt för olika grupper i samhället och inom vård och omsorg. Ett exempel är personer med funktionsnedsättningar, som jag tog upp i mitt anförande tidigare. Personer som har behov av 20 timmars assistans per vecka eller mindre har kommunen som utförare, till skillnad från de med behov av över 20 timmars assistans som själva väljer utförare. Centerpartiet anser att utgångspunkten bör vara att alla brukare bör ha möjligheter att bestämma över sin assistans.
Jag vet att det är statsrådets kollega som har ansvar för frågorna, men det är väl inga vattentäta skott så jag frågar: Hur tänker regeringen om detta att vidga valfriheten till dem som har mindre assistansbehov än 20 timmar? Den sista frågan kan jag återkomma till.
Staffan Danielsson (C):
Jag lyssnar med intresse på statsrådet Wikström, och jag tror att vi är överens om vikten av LSS-reformen och att de funktionshindrade kan få resurser och stöd för att kunna leva ett så bra liv som möjligt. Personligen tycker jag också att kostnaderna har stigit och att det är värt att se över dem.
Jag vill bara skicka med att jag hoppas att även den aspekt jag lyfte in, behovet av valfrihet för att få bra tjänster utförda och få bra patientnöjdhet, kan finnas med i översynen. Den andra frågan som jag tänkte ta upp är en principfråga som jag diskuterade med Karin Rågsjö tidigare, nämligen gratis läkemedel till barn. Jag vill höra lite om statsrådets principsyn på detta.
Vi är överens om att vi ska ha en social grundtrygghet i Sverige och om resurser till utsatta på olika sätt, genom bra vård och omsorg och genom stödsystem för dem som behöver det. Men jag är lite bekymrad över just detta att göra tjänster och varor gratis, inte minst läkemedel.
Kanske inte statsrådet Wikström men andra kanske vill gå vidare och ha gratis primärvård och så vidare. Jag tror att det har ett värde att man ändå får betala lite för tjänsterna så att inte behovet svämmar över. Och just läkemedel är läkemedel, så där känner jag en liten oro för att det kan bli lite fel när man inför den här reformen. Frågan är vad statsrådets syn är på att ha en viss avgift för tjänster så att man får betala för dem.
Har det ändå inte ett värde?
Staffan Danielsson (C):
Det här är en svår och känslig fråga. Som jag sa var den inte aktuell för 100 år sedan. Den var inte aktuell för 20 år sedan. Den är aktuell i dag, med teknikens utveckling och med tanke på hur verkligheten är. Barnkonventionen är jätteviktig. Sverige har förbundit sig att respektera den. Dess intentioner och stadgar ska vi följa så långt som möjligt. Men politiken och livet innebär alltid avvägningar.
Det är den avvägningen vi diskuterar här. Om vi inte inför den här lagen kommer många kvinnor ändå att skaffa barn, genom insemination eller på annat sätt, i Danmark eller på andra håll. Den möjligheten står öppen oavsett om vi fastställer den här lagen eller inte.
Men genom att vi fastställer lagen behöver kvinnor inte längre åka utomlands för att skaffa barn på det sättet. Då finns möjligheten i Sverige. Då har vi villkoret att man ska få veta vem spermadonatorn är. Det tycker jag är bra. Jag kan inte utesluta att en och annan kvinna kanske åker till Danmark ändå, av det skäl som Emma Henriksson säger, eller att de skaffar barn på annat sätt.
Den verkligheten finns alltid. Barnkonventionen är viktig. Pappor är viktiga. Emma Henriksson ställde inte den frågan. Pappor är jätteviktiga. Men ibland finns inte pappan där. Barn kan ha det lika bra ändå med en kärleksfull mamma och hennes nätverk. Jag har respekt för att frågan är svår. Jag har respekt för den linje Kristdemokraterna driver. Men den här inställningen har som sagt mognat fram i Centerpartiet.
Vi är väldigt trygga med den.