KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christina Axelsson (S):
Vi måste ju utgå från den verklighet vi är i. Nu finns myndigheten. Så är det även om vi reserverade oss till förmån för att den inte skulle finnas. Vad jag tycker i den frågan är ganska oväsentligt. Jag vill dock säga att Statens geotekniska institut redan 2006 presenterade en handlingsplan för att förutse och förebygga naturolyckor i Sverige.
Då tog man också upp risken för Mälardalen. Den har också Klimatutredningen lyft fram. Men detta kommer också att kosta. Det var också därför jag frågade ministern.
Avrinningen från Mälaren måste ju öka, och det går inte att öka den vid Norrström, där vi står just nu, för då finns det en risk för förödande effekter i och med att man då skulle undergräva den rullstensås som bland annat Kungliga slottet är byggt på. Då måste man öka den någon annanstans. I Södertälje finns risken för att kvicksilver skulle rinna ut i Östersjön om avrinningen skulle öka där.
Då finns det bara Karl Johan-slussen vid Söderström i Stockholm. Avrinningen där behöver ökas mer än vad som annars skulle bli fallet när man bygger om Slussen, och det kostar pengar. Enligt klimatpropositionen, som också ministern står bakom, är det den berörda parten som ska vara med och ta de kostnaderna. Då undrar jag: Vem är denna berörda part?
SMHI har räknat ut att översvämningsrisken i Mälaren är så hög som 63 procent. När denna översvämning ska inträffa vet man inte, men den kommer att inträffa. Det kan man vara ganska säker på. Det är viktigt att man arbetar förebyggande, precis som ministern säger, men när det har hänt blir det också kostnader. Hur ska vi tackla dem?
Ministerns eget departement har författat en departementsskrivelse angående detta som man har skickat ut, och man har fått in remissvar på den. Den kom väl till efter ett tillkännagivande från riksdagen. Men man har ännu inte kommit med några förslag på hur frågan ska hanteras.
Då undrar jag om ministern nu kan säga att det ska komma förslag om hur vi ska hantera kostnaden för både det förebyggande arbetet och det arbete som kan tänkas komma om man inte har kunnat jobba tillräckligt med det som är förebyggande.
Christina Axelsson (S):
Jag får tacka för de synpunkter som ministern har lämnat. Men jag kan väl säga en sak. Vi kan gå några meter härifrån och smaka på vattnet. Under evenemanget Smaka på Stockholm! har Stockholm Vatten en monter dit man kan gå och dricka vattnet och känna hur gott det faktiskt smakar. Då är det oerhört viktigt att ministern faktiskt tar tag i de här frågorna, som försvarsminister. För det handlar om säkerhet.
Det handlar om sårbarhet. Men det handlar också om miljön runt omkring oss. Lotta Håkansson Harju från Järfälla var med på Mälartinget, och det står på Mälardalsrådets hemsida att hon just har sagt att vi måste värna vårt friska dricksvatten som vi tar för givet. Många gånger är det så. Alla tror att det här ska vara och att det alltid är. Då måste vi faktiskt titta efter hur vi använder vårt vatten.
Vi måste också se till att vi har en bra rening men också att vi har säkra slussar som kan både stängas och öppnas, så att vi kan få både tillrinning och avrinning. Mälaren har ju varit reglerad sedan 40-talet. Därför är det angeläget att man, när man pratar om samverkan, också diskuterar vem som ska leda samverkan. För om ingen leder en samverkan kommer den bara att försvinna. Då kommer det att bli så som jag kan befara att det blir.
Om alla har ansvar är det ingen som känner ansvaret. Jag hoppas att ministern i och med den här interpellationen tar med sig att vi socialdemokrater från Stockholms län tycker att det här är en oerhört viktig fråga. Det tycker naturligtvis också andra socialdemokrater. Men det gäller just runt Mälaren. Jag hoppas att ministern kan ta med sig detta för att öka samverkan och också se till att någon ansvarar för att samverkan sker.
Christina Axelsson (S):
Åsa Torstensson, jag har ställt denna fråga till dig tidigare. Det var i en frågestund, och du svarade då att det är spännande med nya finansieringslösningar. Man kan tycka att det är spännande med nya sätt att hitta pengar, men det handlar inte bara om att få fram pengar. Det här är faktiskt också en demokratisk fråga.
Det är en demokratisk fråga, och den ställs på sin spets just vad gäller byggandet av Skurubron. För att kunna passera Skurubron måste de som bor på Värmdö betala pengar. De tycker inte att man ska finansiera brobygget på detta sätt, men det tycker de som bor i Nacka och är mitt emellan Värmdö och Stockholm.
De tycker att det är ett bra sätt att finansiera den. Där har man blivit oense, så detta är ett väldigt bra exempel för att visa på de faror som finns med denna typ av finansiering. Vad händer exempelvis med kommunernas självstyre?
I dag skriver moderata kommunstyrelsens ordförande och moderata gruppledaren i Värmdö i Nacka Värmdö Posten att en ny bro ska finansieras av staten: "Vi har nu fått svart på vitt att vi värmdöbor vill ha en ny Skurubro och att den ska finansieras av staten.
Det visar den opinionsundersökning Värmdö kommun låtit göra. Detta ligger helt i linje med vad vi moderater i Värmdö vill." Moderaterna i Nacka, däremot, har en annan viljeinriktning, och det är att man ska bygga bron. De har i samma tidning, i ett tidigare uttalande, sagt att bron ska byggas på detta sätt oavsett vad man tycker i Värmdö.
Detta ställer en hel del frågor som jag hade hoppats få ett svar på. Medfinansiering är en frivillig uppgift för företag, kommuner och landsting, svarar infrastrukturminister Åsa Torstensson. Men vari ligger friheten och frivilligheten för dem som bor på Värmdö och måste passera denna bro?
Man tycker alltså att det finns andra sätt att lösa det på för att klara de akuta problemen, och man tycker faktiskt att staten ska vara de som finansierar Skurubron. Det är detta jag skulle vilja ha svar på från Åsa Torstensson, för precis som infrastrukturministern säger i slutet av sitt svar: Beslut om själva avgiftsuttaget fattas av regeringen i form av en förordning.
Vad fattar regeringen för beslut i detta fall, när två borgerligt styrda kommuner alltså står mot varandra och en borgerlig regering sitter i mitten och ska fatta beslut? Hur ställer man sig då? Och var kommer demokratifrågan in, Åsa Torstensson?
Christina Axelsson (S):
Åsa Torstensson kan stå här och slå sig bröstet, men Åsa Torstensson vet att i det förslag till budget som vi socialdemokrater har lagt fram tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet har vi lagt mer pengar på just infrastruktursatsningar i det här området. Men det tillhör en annan debatt; nu vill jag prata om Skurubron.
Ministern säger att det här har kommit fram i förhandlingar tillsammans med Carl Cederschiöld. Ja, inledningsvis fanns i de statliga planerna en ny Skurubro med, sannolikt i slutet av planperioden.
Men Moderaterna i Nacka och Värmdö valde då, 2007 alltså, att prioritera annat. Erik Langby ville satsa på tunnelbana till Nacka, och Jonas Nilsson, som då var ledare för Moderaterna i Värmdö, prioriterade ombyggnad av Grisslingerakan.
Som ett led i förhandlingsarbetet gav Nacka och Värmdö kommuner i oktober 2007 ut en trafikbilaga som gick ut stort och brett både i Nacka och Värmdö och i övriga kommuner via en av våra morgontidningar. De båda kommunledningarna sade att de skulle stå för kommunal medfinansiering av den nya Skurubron.
Sedan försvann den nya bron från statens åtagandeplan. Det är historien. Erik Langby fick inte med sig sina kamrater i norr och söder för en prioritering av tunnelbana till Nacka. Senare visade det sig att det förslag som fanns på exploateringsavgifter gjorde att det som man hade tänkt sig för Värmdös del försvann.
Av detta bidde det så att säga inte ens en tummetott. Därför är det fortfarande två läger, två moderatledda kommuner som står på var sin sida. Den ena är beroende av den andra. Den ena har sagt att de inte vill ha en avgiftsfinansierad bro. Ministern säger att man kan åka på den gamla bron.
Men för att komma till den gamla bron, som är tänkt att göras om till den lokalgata, måste man åka en väldigt lång omväg. Med tanke på det ministern tidigare pläderade för vad gäller miljöaspekter och annat är det inget bra alternativ.
Det bästa är naturligtvis att man säger att den här bron får ingå i de stora satsningar som vi gör i Stockholmsområdet, lägger in Skurubron där och försöker hitta en framkomlig väg. Till syvende och sist är det väl ändå ministern som är ansvarig och ska ta beslutet om det ska bli några avgifter på Skurubron.
Vi får inte glömma bort att efter Skurubron kommer man i ett område där man får betala trängselskatt. Det är inte så att man kommer ifrån avgifter, och det är inte min tanke heller.
Men jag undrar: Hur tänker ministern göra vad gäller avgifter på Skurubron, som är ett bra exempel på en fråga där demokratin inte får tillräckligt stort utrymme?
Christina Axelsson (S):
Avslutningsvis: Nacka-Värmdö är en region i Stockholm där det växer så det knakar. Till Ormingelandet i Nacka och hela Värmdö kommun, öster om Stockholm alltså, finns det bara en väg, och den går över Skurusundet. Över Skurusundet har man en bro som behöver både renoveras och ersättas.
Med anledning av de spännande lösningar som ministern ser framför sig och som ministern lägger fram förslag om vad gäller finansiering kan jag bara konstatera att där finns det inte utrymme för det kommunala självstyret i alla kommuner. Där blir någon överkörd.
Jag tycker att det, inte minst ur trafiksäkerhetssynpunkt, är tråkigt att man inte mer bryr sig om vad de olika kommunerna säger. Moderaterna i Värmdö gör vad de kan för att förhindra detta. Jag tror att ministern har bättre tillgång till deras synpunkter än vad jag har.
Jag tycker bara att det här ur demokratisynpunkt är konstigt.
Solveig Ternström (-):
Jag har länge levt i kulturens värld, och jag tycker mig se ett mönster. Det finns en stilig respekt för retorik kring kulturen. Vi är väldigt stolta över våra kulturinstitutioner, de stora konstnärliga verken och de konstnärliga genierna. Snart blir det Nobelfest, och då får vi visa upp det bästa vi har. Fru talman!
Vem frågar efter hur många timmar en kulturarbetare till vardags tränar, repeterar om och om igen och alltid jobbar övertid - förutom att klara av sina barn och sin familj? Jag minns min period med småbarn. Utan min mor och far hade jag aldrig kunnat jobba på Dramaten med långa repetitionsdagar och sena spelkvällar.
Det blev ett lyft när Ingmar Bergman 1963 gav oss spelfria måndagar. Det är väl inte så mycket som har hänt sedan dess. Framför allt har det blivit mycket svårare för ensamstående föräldrar. Mor- och farföräldrar finns av olika skäl inte längre på plats som förr.
Det borde i dag kunna gå att få barnpassning på exempelvis kulturinstitutionerna. Den diskussionen inleddes på Dramaten på 60-talet, men den rann ut i sanden. Det var en bra idé som skulle kunna utredas. Men nu vill jag tala om alla dessa frilansande kulturarbetare.
Det gäller alla de som får tidsbegränsade uppdrag och projektanställningar. Det är de kulturarbetarna som inte har någon trygghet i institutionerna och som har överlevt på a-kassa. Det är människor som ofta har en dyr utbildning bakom sig. Det är människor med stor begåvning, kreativitet och känslighet. Det är människor som ingenting hellre vill än att arbeta och bedriva sitt yrke.
Dessa människor har varit tvungna att gå på a-kassa, det vill säga in i en gråzon. Samtidigt har de arbetat hårt i lönndom, arbetat gratis med det som de har vigt sitt liv åt, det vill säga kultur och konst. Vilken annan arbetslös gör det?
Jag har mött många som har skämts, känt sig förnedrade över att behöva gömma och dölja sitt arbete och sin arbetslust för att få mat för dagen. Vad var det för system som många kulturarbetare blev fjättrade vid? Detta har nu brutits upp och måste ersättas med något annat.
Sveriges frilansande kulturarbetare är en stor resurs av kreativitet och arbetsglädje, och vi måste erkänna dem. De kan ge tillväxt åt Sverige. Hur ska vi gå till verket med detta, kulturministern?
Solveig Ternström (-):
Människor är sjuka i dag. Välfärdens pris är stress och depression. Depression hos framför allt unga människor håller på att bli ett mycket allvarligt problem. Vad har då det med kultur att göra? Jo, men visst - det visar sig nu att kultur har en stor uppgift att fylla här! Allt fler bevis och allt fler uppmuntrande forskningsresultat kommer fram.
Kultur har en förebyggande och läkande effekt. Det är oerhört glädjande. Arbetsfältet för de kreativa, företagsamma kulturarbetarna har alltså blivit mycket vidare. Arenan har blivit större. Nu skulle också fler och fler kulturjobb kunna skapas och utvecklas tillsammans med den sociala sektorn.
Här hoppas jag på att någonting alldeles märkvärdigt ska hända. Jag hoppas också att kultursponsring och kulturföretagande ska utvecklas framöver med mycket mer förenklade regler. Jag är jätteglad för en artikel som skrevs för en tid sedan och undertecknades av Maria Larsson och Lena Adelsohn Liljeroth.
Den handlar om kultur och hälsa och att det hör ihop. Det är en fantastiskt bra artikel. Jag blev jätteglad när jag läste den. Jag hoppas mycket på det här, och jag skulle vilja ha ytterligare kött på benen när det gäller detta. Vad kan det bli för jobb av det här?
Solveig Ternström (-):
Herr statsråd! Jag möter en ung begåvad pojke. Han är 13 år, och han kan det mesta. Han är väldigt insatt i hela vår jords långa och komplicerade historia, och han är superduktig i engelska. Datorn är en rolig leksak. Han är insatt i politik, kan journalistik, film och miljö. Jag berömmer honom och tycker att han är väldigt duktig. Då säger han: Det är inget särskilt med det här, för många i klassen är mycket bättre.
Då frågar jag honom om han vet vad empati är. Han stirrar förvånat på mig och svarar: Nej, det vet jag faktiskt inte.
Den unge 13-åringen tar till sig detta med stort allvar - empati. Alla svenska barn har rätt att få kunskaper i att läsa, skriva och räkna. Detta är de första verktygen för att utvecklas till goda samhällsmedborgare. Det vet vi, och det vet också utbildningsministern. Det har varit lite si och så med dessa kunskaper i Sverige de senaste åren.
Det har kanske blivit en klasskillnad i kunskap mellan dem som är snabbegåvade, kan tillgodogöra sig av det kunskapsöverflöd som sköljer över oss och kan nästan allting och dem som har läs- och skrivsvårigheter och släpar efter. Men det kommer att bli bättre, inte minst tack vare utbildningsministerns arbete - eller hur?
- under den här mandattiden. Men vi vet också att vårt moderna samhälle kommer att kräva oändligt mycket mer av våra barn och ungdomar än vad som till exempel krävdes när vi växte upp och skulle ta vårt samhällsansvar. Inte minst kommer vår tids nya människor att bli tvingade att hantera nya varianter av konflikter mellan människor.
De kommer att tvingas ta hand om människor som har drabbats av psykisk ohälsa, nya sjukdomar, beroendeproblem, arbetslöshet och vanmakt, och dessutom måste de ha krafter att ta hand om sig själva i kristider. Många nya slags yrken och verksamhetsfält inom vård och omsorg kommer att få en stor efterfrågan, och de skulle kunna ge nya tillväxtmöjligheter för vårt land.
Forskning och ny vetenskap om människan kommer att efterfrågas - nya metoder, nya strategier, känslighet, flexibilitet, nya ingångar i vårt tänkande. Och då gäller det att hänga med.
Jag tror mig veta att här finns en stor begåvningsreserv som inte har fått den uppmärksamhet i vårt skolsystem som den är värd, det vill säga de barn och ungdomar som redan i tidig ålder visar en begåvning och ett intresse för det komplexa och svåröverskådliga i människonaturen, en känslans intelligens.
Jag vill påstå att man har slarvat och fortfarande slarvar och är ganska likgiltig över denna begåvning. Eva Selin Lindgrens interpellation om empatin i utbildningen, som är en mycket viktig fråga, ställer jag mig bakom.
Solveig Ternström (-):
Jag skulle vilja tillägga något när det gäller de svåra frågorna, som vi har med unga människor. Först skulle jag, som jag inte hann med i det förra anförandet, vilja ta upp ett litet fall just när det gäller det här med vården och att ta hand om människor som blir illa behandlade.
Det menar jag är ett stort misslyckande för oss i vårt land och faktiskt också för vårt skolsystem. Jag mötte en ung, begåvad, empatisk vårdarinna på ett äldreboende som var mycket älskad av alla. Hon sade till mig att hon inte ville fortsätta för att det inte finns någon framtid i detta yrke. Det är allvarligt.
Och hon är inte den enda, dessvärre, som har sagt detta och menar det här. Jag skulle vilja nämna lite grann om kulturen i det här fallet. Kultur kommer att få en allt större betydelse. Forskning visar att kulturella aktiviteter utvecklar vår intelligens och främjar vår hälsa. Kultur har då en läkande förmåga och kan också minska läkemedelsberoende.
Detta har också, glädjande nog, uppmärksammats i den nya kulturutredningen. Där tar man också upp kulturpolitiken som aspektpolitik. Det handlar alltså om samspelet med andra samhällsområden och då inte minst om kultur i skolan och kultur och hälsa. Då vill jag fråga utbildningsministern: Kommer kulturen att få en ännu mer betydelsefull roll i grundskolan?
Och på vilket sätt ska kulturella aktiviteter användas i undervisningen när de nu förmodligen inte kommer att ingå i de obligatoriska ämnena? Ska lärarna kunna få kunskaper i kulturella aktiviteter som de i sin tur kan spränga in i inlärningspedagogiken? Forskning har ju visat att till exempel berättelser, musik, bild, teatral gestaltning ger oanade möjligheter till inlärning.
Ulrika Karlsson (M):
Självklart ska polisen ha ett bra bemötande och bemöta alla människor i vårt samhälle med värdighet, med respekt och inte agera diskriminerande. Det är en självklarhet. Låt oss, herr talman, titta på fakta i målet vad gäller Stenhagen och Gottsunda. Jag är Uppsalabo precis som frågeställaren Jacob Johnson.
I samband med händelserna i Stenhagen och Gottsunda har det varit stenkastning mot brandbilar vid flera tillfällen. Det har varit stenkastning mot polisbilar. Det har varit mordbränder. Skolor och badhus har satts i brand. Det har varit skadegörelse vid skolor.
Tårgasgranater har kastats mot poliser, stenar har kastats mot poliser, bilar har eldhärjats och det har varit våldsamma upplopp. Det har varit mycket skadegörelse, misshandel och våld mot tjänstemän. Det finns 400 anmälningar i de här ärendena om skadegörelse och andra övergrepp.
Bland anmälningarna finns det en mot polisen. Det finns alltså en anmälan mot polisen. Det är viktigt att behålla det perspektivet. Det är viktigt att man inte fråntar polisen verktygen för att agera när det krävs. Det är grovt kriminella som har varit drivande i de här kravallerna, och andra personer har hakat på.
I ett internationellt perspektiv kan man se att det finns likheter mellan situationen i Gottsunda och Stenhagen i Uppsala och situationen utanför Paris. Det finns en gemensam identitet hos ungdomar i de här områdena. Man är utsatt för rasism, utanförskap och orättvisor.
Det här kan vi naturligtvis inte bekämpa med polisiära insatser på kort sikt, utan det är långsiktigt man ska arbeta med detta, öka dialogen och satsa på skolan. Alla ska ha rätt till en bra grundskola så att man får rätt kunskaper med sig i livet. Det är viktigt att satsa på arbete. Därför är det bra att regeringen har en tydlig arbetslinje för att skapa en trygghet för människor i de här områdena.
Det är något som egentligen borde ha påbörjats för en lång tid sedan. Vi ser resultatet av någonting som har gått snett för mycket länge sedan. Men nu har man vänt detta och satsar faktiskt mycket på skolan.
Bara den senaste tiden har jag fått rapporter från Gottsundaskolan om att det är betydligt lugnare där nu efter de insatser som polisen har gjort och den dialog som polisen för med elever, skolpersonal och ungdomar i skolan än vad det var i våras, alltså innan kravallerna började. Polisen har gjort enormt stora satsningar på att föra en dialog och arbeta preventivt, förebyggande.
Det är oerhört viktigt. Det finns fyra närpoliser på plats. Man har gjort en satsning med Gottsundagruppen som arbetar sedan september 2008. Just nu är det en förstärkning med 6-8 poliser utöver förstärkningen i Gottsundaområdet och Stenhagenområdet. Herr talman! Jag vill att man tittar på fakta i målet, att det i det här fallet finns en anmälan mot polis och 400 anmälningar om skadegörelse, misshandel, tårgasattacker med mera.
Ulrika Karlsson (M):
Jag kan inte nog instämma i det som Jacob Johnson sade, nämligen att alla människor ska känna sig trygga oberoende av bakgrund. Det är jätteviktigt att alla människor känner sig trygga.
Dels ska de känna sig trygga av hur polisen agerar i det område där de bor, dels ska de kunna parkera bilen på parkeringsplatsen utanför bostaden utan att den sätts i brand under natten, och bussarna ska trafikera området efter klockan åtta på kvällen. I Uppsala vill lokaltrafiken dra in bussarna efter klockan åtta på kvällen.
Det handlar om trygghet att ens dotter faktiskt kan ta lokalbussen hem om hon går på bio inne i stan. Det handlar om att bygga trygghet, och där är polisen ett viktigt instrument. Polisen måste ha verktyg att agera mot de grova kriminella krafterna. För det är en grupp grovt kriminella, och sedan har de en svans runt omkring sig.
Jag delar uppfattningen att det kanske finns anledning att diskutera den här frågan i en annan interpellationsdebatt om grogrunden eller bakgrunden till upploppen i Gottsunda och Stenhagen, men det är alldeles för komplicerat för att kunna bortförklaras med dagshändelser. Det finns en lång historik som har lett till problembilden som vi ser i dag.
Ungdomar började inte kasta sten på grund av något misslyckande under den här mandatperioden, utan det här är en problembild som har funnits länge. Thomas Bodström pratar om förtroende som grundbulten i rättsväsendet, och det är ju så - förtroendet är grundbulten.
Därför är det så viktigt att man har förtroende för polisen, att polisen är närvarande och att polisen finns på plats och har en dialog med invånarna i Gottsunda och i Stenhagen precis som man har nu. Glöm inte bort att skolan rapporterar om att det är tryggare och lugnare där nu än vad det var i våras.
Ulrika Karlsson (M):
Det här är en delikat fråga. Det finns en viktig integritetsaspekt när det gäller datalagringsdirektivet. Jag kan förstå Thomas Bodströms upprördhet i det avseendet. Det är ju hans baby. Det är det som Thomas Bodström drev igenom på Europanivå när han var justitieminister.
Det handlar om att lagra all trafik, kommunikation som vanliga människor har. Det ställer integritetsfrågorna på sin spets. Den viktigaste frågan var inte löst före den här mandatperioden. Det var frågan om när de brottsbekämpande myndigheterna får gå in och hämta ut de uppgifter som finns lagrade.
Jag tycker som riksdagsledamot att det är positivt att justitieministern och Justitiedepartementet har en eftertänksamhet i de här frågorna, tittar på helheten och för in det i ett bredare sammanhang innan man sjösätter lagstiftningen. Jag tycker att det väldigt viktigt att man reglerar de här delarna, och jag önskar att de regleras i samband med att man faktiskt implementerar datalagringsdirektivet.
Vad gäller tidsperioden för lagring företräder Thomas Bodström en linje där man vill lagra all kommunikation i tolv månader, alltså ett helt år, medan vi i den borgerliga alliansen har enats om en lagring enligt direktivets minimikrav, vilket är sex månader. Summa summarum, fru talman: Det här är en integritetsfråga.
Det handlar om vilken personlig integritet vi som privatpersoner har rätt till och när de brottsbekämpande myndigheterna som polis och åklagare kan gå in och hämta uppgifter som finns lagrade om vår datatrafik. Jag tycker att det är positivt att justitieministern väger in det i ett bredare sammanhang och att frågan tar tid.
Hellre en klok och eftertänksam lag än en ivrig lag som vi kanske i efterhand kommer att ångra.