KBLab/rixvox huggingface dataset:
Egon Frid (V):
Till skillnad från Mats Odell, som inte svarar på frågorna, får jag väl göra det. Att detta har varit drivande på byggkostnaderna beror på det ensidiga byggandet av bostadsrätter i landet och på den höga byggstandarden på dessa bostadsrätter. Det har också varit en norm för byggandet av dyra hyresrätter. Det har varit kostnadsdrivande i sig.
Det finns inget i Mats Odells resonemang eller det han hänvisar till som visar att det är just subventionerna i sig som har varit kostnadsdrivande. Vi har tittat oerhört seriöst på just den frågan för att se om det går att belägga detta.
Vi har tagit den så seriöst att vi dessutom är inne på att vi måste se hur man kan säkerställa att de nya subventionerna går till sänkta produktionskostnader när vi pratar om nyinförda subventioner för att få i gång byggandet av hyresrätter. Det här tycker vi är seriöst. Det är viktigt att göra det.
De ska sänka hyrorna, de ska också sänka produktionskostnaderna och man ska säkerställa att de går in i byggherrens byggkalkyl. Jag tycker att Mats Odell oseriöst beskyller subventionerna för att gå i rika byggbolags fickor. Det är att misskreditera hela den seriösa frågan om behovet av att bygga fler hyresrätter och fler bostäder över huvud taget.
Den andra frågan handlade om den rödgröna oppositionen och den kommande rödgröna regeringens gemensamma ambitioner. Vi kommer tillsammans att ha höga byggambitioner för att bygga många bostäder och en högre andel hyresrätter.
Om Mats Odell ser bakåt på våra olika budgetförslag kan Mats Odell också utläsa att vi har närmat oss en mer gemensam politik för att visa att vi kommer att ha ett gemensamt alternativ.
För 2010 har Vänsterpartiet 807 miljoner mer än regeringen eftersom vi vet att detta är angeläget. 500 miljoner av dem är till för att på kort sikt få i gång en investeringsstimulans för att bygga billiga hyresrätter med låga hyror och studentbostäder, vilket den här interpellationen faktiskt handlar om. Det gäller att få i gång detta snabbt.
Då skulle vi kunna använda investeringsstimulansen. Vi vet att den fungerade på ett bra sätt tidigare, och den skulle kunna göra det igen. Socialdemokraterna har 414 miljoner mer än regeringen. Miljöpartiet har 230 miljoner mer än regeringen 2010. Vi alla tre partier tillsammans har mer än regeringen. Vi har en högre ambition på det här området.
Vi vet att det är viktigt att bygga hyresrätter. Det är naturligtvis ett nationellt ansvar att tillsammans med det kommunala bostadsförsörjningsansvaret utforma en bostadspolitik för att bygga fler bostäder och fler hyresrätter och utöka andelen hyresrätter.
Mats Odell kan inte kasta detta ansvar över axeln och säga att det är kommunens och de privata hushållens ansvar att utforma bostadspolitiken. Det är naturligtvis ett nationellt ansvar för riksdag och regering. Vi måste utforma ett ekonomiskt regelsystem för att göra detta möjligt. Däri ligger förslaget om investeringsstimulans på kort sikt och dessutom ett reformerat investeringsbidrag på längre sikt.
Egon Frid (V):
Det är en dålig jämförelse. Behovet av billiga hyresrätter och byggandet av studentlägenheter, som var utgångspunkten för den här interpellationsdebatten, tillgodoser man inte genom att bygga ägarlägenheter. Ägarlägenheter är byggda för att öka andelen ägda lägenheter i landet. Vi har gott om äganderätt.
Sverige är unikt i det avseendet genom bostadsrättens stora andel av bostadsmarknaden. En annan fråga där Sverige har varit unikt är den goda sociala bostadspolitiken. Vi har byggt och tagit ett nationellt ansvar för att bygga hyresrätter.
Vi har dessutom utgått från att vi vill påverka hyran för att människor ska ha råd att bo i bostäderna inom ramen för sin totala hushållsekonomi. Detta tar inte den nuvarande regeringen ansvar för.
Den sympatiska idén från Vänsterpartiet om att bostadisera utgår ifrån att man gör om tidigare kontoriserade lokaler, lägenheter som gjordes om till kontor, i centrala lägen i de större städerna.
Med en god progressiv hjälp från regering och riksdag och från kommunerna och alla inblandade parter skulle de kunna bli bostäder igen. Det handlar inte om att omvandla dessa till ägarlägenheter för att stärka äganderätten.
Mats Odells och regeringens ambition med ägarlägenheten är ju att få en större andrahandsmarknad som i sig sänker i stället för stärker hyresgästernas ställning på bostadsmarknaden.
Egon Frid (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Svaret visar dock den brist på helhetssyn som genomsyrar trafikskadeförsäkringen, Trafikskadenämnden, trafikförsäkringen och situationen för trafikskadade. I stället för att svara som ansvarig för den fortsatta handläggningen av trafikförsäkringen hänvisar statsrådet till andra ansvariga statsråd. Då blir det inte lätt att föra en diskussion om de trafikskadades situation.
Grunden för försäkringar, även socialförsäkringar, är att de är och ska vara starkt omfördelande och ska utjämna kostnader för olika riskgrupper och skadade. Trafikförsäkringsutredningens förslag måste ses i ljuset av den urholkning av trygghetsförsäkringen som den borgerliga regeringen genomför. Vänsterpartiet är helt emot denna utveckling som innebär en privatisering av en betydande del av trafikförsäkringen och även sjukförsäkringssystemet.
Förslagen står helt i motsats till de generella socialförsäkringar som vi vill ha. Regeringen har aviserat att den inte tänker genomföra de kostnadshöjningar som utredningen föreslår. Vänsterpartiet konstaterar därmed att vi troligtvis kommer att slippa denna ytterligare privatisering av trafikförsäkringen, vilket naturligtvis är bra. Genom trafikförsäkringen får den som har råkat ut för en personskada till följd av trafik med motorfordon ersättning enligt trafikskadelagen.
Vid regleringen av personskador till följd av trafikskador hamnar försäkringstagaren ofta i underläge gentemot försäkringsbolaget. Det beror på att försäkringsbolaget vid den medicinska bedömningen har tillgång till fler läkare och på att bolagen numera sällan beviljar den drabbade ett juridiskt ombud.
För att ersättningen ska bli så rättvis och enhetlig som möjligt ska det bolag som reglerar trafikskador rådfråga en skaderegleringsnämnd, Trafikskadenämnden, om bedömning och beräkning i vissa ersättningsfrågor. Trafikskadenämndens uppgift är att ge försäkringsbolagen förslag om ersättning och ersättningens storlek, särskilt i sådana fall då skada lett till invaliditet eller till dödsfall.
Nämnden avger också yttranden till domstolar eller andra myndigheter i ersättningsfrågor med anledning av personskador. Nämnden är sammansatt av jurister, lekmannarepresentanter och företrädare för försäkringsbolagen. Däremot är brukarna av trafikförsäkringen eller brukarnas anhöriga inte representerade i nämnden.
Regeringens trafikförsäkringsutredning föreslår inte heller någon förändring av Trafikskadenämndens sammansättning trots de uppenbara brister som de trafikskadade drabbas av. Vänsterpartiet anser att ett sätt att försöka komma till rätta med brister i Trafikskadenämnden är att förändra Trafikskadenämndens sammansättning för att tillgodose att de trafikskadades erfarenheter och synpunkter tillvaratas.
Exempelvis skulle brukare av trafikskadeförsäkringen eller deras anhöriga kunna finnas representerade i nämnden. Svaret från socialförsäkringsministern är att jag ska ställa frågorna till respektive statsråd.
Hur avser alltså ministern att jobba med de här frågorna och den här problematiken som faktiskt hänger samman med de trafikskadades situation och med de brister som de själva för fram?
Egon Frid (V):
Grunden för denna interpellation är naturligtvis att vi i Vänsterpartiet är djupt oroade över situationen för trafikskadade och anser att det är hög tid att se över hur personer som skadas i trafiken ska kunna få sitt behov av ekonomiskt rättsskydd bättre tillgodosett. I ljuset av detta är situationen för trafikskadade egentligen än värre.
Ministern för fram argumentet att en utredning tillsatts utifrån trafikanternas riskbeteende och utifrån att de som är trafikskadade har haft ett större riskbeteende än andra. Jag tycker att det är klart felaktigt att ha den synen på människor som vistas i trafiken.
Det finns nämligen ingenting som säger att trafikskadade har haft ett större riskbeteende. Oftast är det så att en trafikskadad person har råkat finnas på fel ställe vid fel tillfälle och blivit påkörd av någon som hade ett felaktigt riskbeteende men kommer undan med sin självrisk.
Den trafikskadade får däremot leva hela livet med enorma konsekvenser av till exempel en trafikolycka - man är skadad och drabbas av långa rättsprocesser, personligt lidande och inkomstförluster som man dessutom får driva rättsprocesser kring. Jag delar alltså definitivt inte synen på varför översynen behövde göras.
Skillnaden mellan Sverige och Finland är att vi har två olika system för hur vi har byggt upp den generella välfärden, och Finland har oftast en annan lösning än Sverige som av tradition värnar den generella socialförsäkringen, den generella sjukvården och de generella insatser som också ska stå för rehabilitering av trafikskadade.
Däri ligger alltså dessa grunder.
Att ta upp detta är ett av syftena med interpellationen, även om jag har tagit upp specifika delar. En av de viktiga frågorna att ta upp är att det även om Trafikskadenämndens syfte är vällovligt, vilket jag också betonar i interpellationen, handlar om hur den är sammansatt.
Hur rättssäker är processen, och vilken trygghet känner de trafikskadade? Skulle en annan sammansättning i Trafikskadenämnden kunna förbättra balansen så att Trafikskadenämndens objektivitet blev starkare?
Naturligtvis har försäkringsbolagen - och det är detta trafikskadade drabbas av - egna ekonomiska intressen att driva processer som blir gynnsamma och ekonomiskt fördelaktiga för dem. Det går naturligtvis ut över den trafikskadade som får sämre ersättningar.
Även om man försöker tillämpa avtalet i försäkringen på rätt sätt finns det starka ekonomiska intressen för att försäkringsbolagen ska vinna över den trafikskadade. Det är tydliga signaler vi får.
Egon Frid (V):
En del i den specifika fråga jag tar upp är naturligtvis Trafikskadenämndens sammansättning, och en annan del är den rättssäkerhet de trafikskadade känner utifrån de bedömningar som görs i utredningar av Försäkringskassan och försäkringsbolagen. Där finns också läkarnas dubbla eller flerdubbla roller. Det är en oerhört viktig fråga att ta upp.
Många känner sig drabbade med tanke på hur de som trafikskadade har blivit behandlade vid utredningar när det gäller beslut.
De känner sig tredubbelt i underläge utifrån att de läkare som de anlitar för bedömningar har lojaliteter med myndigheterna och försäkringsbolagen. Denna utsatthet måste vi försöka förändra.
Vi måste förskjuta balansen mellan de drabbade och dem som intygar i utredningarna. Balansen måste bli bättre.
Naturligtvis handlar det - och det är jag mycket väl medveten om eftersom vi själva förordar att rehabilitering ska ske inom ordinarie sjukvårdsystem och sjukvårdsverksamhet - om att satsa på sjukvården. Vi måste satsa mycket på rehabilitering.
Det var en liten skönmålning som ministern gjorde av hur situationen ser ut och vad regeringen har gjort. Regeringen hade definitivt kunnat göra mer. Här handlar det om specifika frågor om maktförhållanden, den utsatthet som de trafikskadade känner och vilket stöd de kan få för att få bra bedömningar utifrån sin rätt.
Jag hoppas verkligen att ministern kan ta till sig de här synpunkterna, och jag lovar att återkomma och ställa de andra frågorna till respektive statsråd.
Egon Frid (V):
Jag tackar folkhälsoministern för svaret på min interpellation om förändringarna i lagstiftningen för teknisk sprit. Teknisk sprit är en sammanfattande benämning på etanol som i första hand inte är avsedd att förtäras. Jag tackar också för ett utförligt svar som jag tolkar som att ministern trots en liberalisering inom alkoholpolitiken vill hävda att regeringen står för en restriktiv alkoholpolitik.
Regeringens lagrådsremiss och nu även regeringens proposition En ny alkohollag ger på goda grunder skäl till oro över vilken väg regeringen har valt. Jag och Vänsterpartiet tillsammans med IOGT-NTO och övriga nykterhetsrörelsen är kritiska till många av de förslag som lagts fram, även om det också finns en del förslag som är bra. Regeringen har inte tagit till sig de remissvar och förslag som ytterligare kunde ha förbättrat den nya alkohollagen.
Dess värre har regeringen dessutom valt att ta bort många av de för folkhälsan viktiga förändringar som utredaren Anita Werner föreslagit. Vi menar att näringsintressen återigen har fått stå över folkhälsointressen på många områden.
Det är mycket olyckligt då alkoholkonsumtionen sedan 1995 ökat med närmare 30 procent vilket redan gett synliga skador och problem i form av kraftigt ökad alkoholrelaterad dödlighet, stor ökning av alkoholrelaterad sjukhusvård, ökning av alkoholrelaterad slutenvård och stor ökning av polisanmälda våldsbrott. Dessa är oftast alkoholrelaterade. Det finns också ett stort mörkertal i form av oanmälda våldsbrott.
I dag beräknas det finnas ca 385 000 barn i riskbruksmiljöer, och antalet trafikolyckor där alkohol är inblandat är betydande. Att i detta läge göra det ännu lättare att få tag på alkohol kommer att förvärra situationen framöver. För att få färre barn som växer upp med missbrukande föräldrar, färre rattfyllerioffer och minskat alkoholvåld behöver det bli dyrare och krångligare att få tag på alkohol.
Det handlar i slutänden om solidaritet. Förutom att näringsintressen ännu en gång får stå över folkhälsointressen är denna förändring återigen en eftergift för EU och EU:s regler. Vi hade förväntat oss att folkhälsoministern, som säger sig värna den restriktiva alkoholpolitiken, hade utmanat EU-byråkratin för folkhälsans skull.
Det handlar om skyhöga införselkvoter, oberoende mellanhänder, en utredning om gårdsförsäljning som utmanar försäljningsmonopolet och nu en anpassning till EU:s regelsystem och den fria rörligheten för den tekniska spriten. Ministern svarar att begränsningar av handeln med alkohol är tillåtna till exempel om det behövs för att skydda folkhälsan.
Ser vi till den negativa utveckling av alkoholkonsumtionen och alkoholpolitiken som skett måste nationell lagstiftning till skydd för folkhälsan ses som proportionerliga och därmed förenliga med EG-rätten.
Hur ser ministern att en överflyttning av lagstiftningen kring teknisk sprit till alkohollagen utan det dubbla godkännande som finns i dag säkerställer folkhälsoaspekterna och den tidigare mer omfattande kontrollen och lagen om försäljning av teknisk sprit?
Egon Frid (V):
Jag hoppas att folkhälsoministern ursäktar att jag tar med förändringarna av lagstiftningen om teknisk sprit i sin helhet och den stora förändring som sker i arbetet med alkohollagen i sin helhet. Det var den parallellen jag gjorde. Det finns tydliga paralleller till förändringarna för teknisk sprit i de förändringar som görs i alkohollagen.
Tillverkning av sprit och handel med teknisk sprit är i dag föremål för dubbla godkännandeförfaranden. Statens folkhälsoinstitut ger tillstånd för tillverkning och Läkemedelsverket för införsel, försäljning och inköp. Näringsidkarna måste dessutom, enligt lagen om alkoholskatt, vara godkända som upplagshavare eller som skattebefriade förbrukare för att skattefritt kunna hantera varorna.
Det ställs i dag höga krav för att bli godkänd som upplagshavare eller som skattebefriad förbrukare. Det är nu regeringens uppfattning att Skatteverkets kontroll av upplagshavarna enligt lagen om alkoholskatt tillgodoser även de alkoholpolitiska behoven. Regeringen anser att det inte finns tillräckliga skäl att vid sidan av skattekontrollen även ha ett särskilt tillståndssystem.
Därför föreslår nu regeringen att de särskilda tillstånden avskaffas och att rätten till tillverkning av sprit och handel med teknisk sprit i stället knyts till det godkännande som ges att hantera obeskattade alkoholvaror enligt lagen om alkoholskatt. Det är dessa förslag som det med rätta finns stor kritik mot. De dubbla godkännanden som finns i dag har gjort det möjligt att kontrollera att produkterna används såväl på ett korrekt sätt som för sitt rätta syfte.
Regeringens förslag innebär inte tillräckliga skäl för att tillståndssystemet inte kan behållas i den nya lagen. Vi talar om en mycket omfattande verksamhet. Tillverkning, handel och distribution av etanol är, räknat i ren alkohol, tio gånger så stor som Systembolagets hela försäljning.
Förslaget att Skatteverkets kontroll av upplagshavarna nu ska utgöra den lagenliga kontrollen är ren näringspolitik och ingen alkohol- eller folkhälsopolitik. Vi vet alla att Skatteverket har näringspolitiska mål och därför ska deras kontroll kompletteras med tillstånd från en annan myndighet utifrån alkohol- och folkhälsomålen.
Regeringen avser att låta Folkhälsoinstitutet bli central tillsynsmyndighet över alkohollagen och även ha ansvar för den tillsyn som inte inryms i den skattemässiga kontrollen. Detta bevisar väl att regeringen själv är orolig för vilken utveckling vi kommer att få av de eftergifter man har gjort. Vi talar om produkter och verksamheter som inte är vilka varor och tjänster som helst. Teknisk sprit och dess hantering måste omgärdas av särskild kontroll.
Detta motiverar den nuvarande ordningen med dubbla godkännanden - för en restriktiv alkoholpolitik och för folkhälsan. Jag vill verkligen fråga folkhälsoministern: Hur tillvaratas de svenska medborgarnas intresse för en god folkhälsa i den föreslagna lagändringen? Ser inte ministern att dessa ytterligare eftergifter för EU och näringspolitiken urholkar folkhälsomålen och därmed försämrar folkhälsan?
Egon Frid (V):
Jag tackar ministern för svaren. Jag hör att ministern i grunden delar oron för förändringar på detta område när det gäller att hanteringen av teknisk sprit riskerar att öka tillgängligheten på marknaden av alkoholhaltiga produkter som inte får komma någon annanstans än till sin ursprungliga verksamhet.
Det är oerhört viktigt att vi har en säker kontroll för detta. Det måste ha funnits skäl till att det dubbla godkännandeförfarandet har funnits. Vi är oroliga för denna förändring. Denna oro och kritik delas av oerhört många. Därför är det viktigt att lyfta fram denna fråga och oron kring denna förändring.
Det är helt klart att Vänsterpartiet är vän av en stark folkhälsopolitik, en stark folkhälsa och en stark restriktiv alkoholpolitik. Vi värnar också företagen. Men som ministern vet värnar vi inte de företag som arbetar för att öka tillgängligheten av alkohol i samhället. Det är där som vi skiljer oss i synen på den restriktiva alkoholpolitiken mellan Vänsterpartiet och Kristdemokraterna.
Det gäller även den politik som regeringen nu ger uttryck för. Som jag sade är det oerhört viktigt att se helheten i dessa frågor och de förändringar som i olika delar påverkar helheten i fråga om hur en restriktiv alkoholpolitik är utformad i landet och hur vi uppnår de faktiska folkhälsomålen.
Det finns tydliga inslag av en ökad näringspolitik och ett ökat inslag av eftergifter mot EU:s regelverk som hotar den svenska självständiga folkhälsopolitiken och därmed också den svenska restriktiva alkoholpolitiken.
Egon Frid (V):
Bostadsminister Mats Odell! Jag tyckte att det var ett bra tillfälle att delta i debatten i dag och diskutera de viktiga bostadspolitiska frågorna. Vi har ju tillsammans försökt hålla i gång den bostadspolitiska debatten under mandatperioden. Det handlar lite grann om att nu summera bostadspolitiken.
Om ministern tyckte att det var för tidigt att 2006 utvärdera regeringens bostadspolitik är det definitivt inte för tidigt att nu utvärdera den och det ansvar som Mats Odell som bostadsminister haft under mandatperioden. Den summeringen är ganska lätt att göra. Det är få bostäder att summera.
Jag skulle vilja visa på några tydliga brister som regeringen och Mats Odell inte tagit ansvar för.
En av de stora skillnaderna mellan regeringens bostadspolitik och det rödgröna alternativet inför valet i höst är dels vår höga målsättning att bygga bostäder, dels, och framför allt, den höga målsättningen att bygga många hyresrätter.
I svaret till Johan Löfstrand, Carina Moberg och Leif Jakobsson bortser Mats Odell från den stora betydelsen av att bygga hyresrätter som andel av det totala byggandet.
Vi har haft ett högt byggande av kommersiella fastigheter, ett relativt högt byggande av äganderätter, villor och bostadsrätter i områden med stark efterfrågan.
Det har byggts en relativt liten andel dyra hyresrätter i centrala lägen i storstäderna där det finns stark betalningsförmåga; hyrorna är höga i de dyra hyresrätterna. Det har lett till att det byggts rekordlite hyresrätter. Totalt igångsattes byggandet av knappt 6 000 hyresrätter 2009.
Det är ett rekord som regeringen kommer att bära med sig. En annan sak som Johan Löfstrand och Carina Moberg nämnde var det ensidiga stödet till äganderätten och en total avsaknad av motsvarande stöd till hyresrätten.
Det är en tydlig politisk linje som regeringen valt, att ensidigt styra äganderätten och missgynna hyresrätten. Den fråga som Johan Löfstrand ställde var helt berättigad, nämligen vad det är för skillnad mellan avdrag till äganderätten och stöd till hyresrätten. Det handlar om att kunna bygga hyresrätter med rimliga hyresnivåer.
Det kommer naturligtvis att dröja länge innan det blir balans i byggandet. Vi har aldrig tidigare byggt så få hyresrätter under en period med så starkt behov av och stor efterfrågan på just hyresrätter. Det här är ett ansvar som bostadsminister Mats Odell och alliansregeringen får bära.
Om man summerar den tid då alliansregeringen med Mats Odell som bostadsminister har haft ansvar för bostadsbyggandet blir slutsatsen att det är under all kritik. Det finns verkligen skäl att kritisera regeringen för att inte ha tagit det ansvaret. Mot detta står ett tydligt rödgrönt alternativ som har starka mål för att bygga hyresrätter.
Egon Frid (V):
Jag håller med Johan Löfstrand och Carina Moberg om mycket som de har framfört här. Det som är den viktigaste skillnaden mellan Alliansens bostadspolitik och det rödgröna alternativ som finns för aktiva satsningar på bostadspolitiken är först och främst en stark målsättning att bygga minst 20 000 hyresrätter per år.
Det andra är att införa subventioner och stöd för att kunna bygga så många hyresrätter till rimliga hyror. Vi vet att subventionerna påverkar hyressättningen oerhört mycket. Det tredje är det delade ansvaret mellan stat och kommun.
Kommunerna får ett starkt ansvar för att klara bostadsförsörjningen, och staten hjälper till med verktygen för att de allmännyttiga bostadsföretagen i kommunerna ska kunna bygga hyresrätter efter efterfrågan och behov. Det som är tydligt i det resonemang som Mats Odell för är att bara för att det byggs mycket i Finland och Norge tror han att det byggs mycket i Sverige också.
Det är olika marknader. Regeringen måste ta ansvar för att det byggs lägenheter i Sverige. Vi måste ta det gemensamma ansvaret för att det byggs lägenheter i Sverige. Det byggs inte lägenheter i Sverige bara för att det byggs lägenheter i Oslo eller Helsingfors. Detta har Mats Odell missuppfattat.
Jag hoppas verkligen att Mats Odell närvarar vid debatten om allmännyttan och den reformerade hyressättningen den 17 juni och att vi hinner mötas en gång till i kammaren och debatterar allmännyttan och också hyressättningen.
Jag hoppas också att Mats Odell värnar hyresgästernas besittningsskydd lika starkt som han värnade villaägarna i valrörelsen 2006 i frågan om fastighetsskatten.