Stefan Attefall (KD):
Vi ska i dag ta ställning till om Sverige ska vara med och ta sin andel av nyemissionen inom det publika aktiebolaget SAS. Det är en emission som är villkorad bland annat tack vare den svenska regeringens aktiva agerande i diskussionerna. Villkoren handlar om att de andra - Danmark, Norge och Wallenbergstiftelsen - också ska teckna sina andelar.
Det handlar om att det är villkorat med att man ska lösa ut ett antal refinansieringar av obligationslån och att man också slutför överenskommelserna med de fackliga organisationerna om olika kostnadsbesparingar. Det är en sak som vi har fått nyheter för bara några dagar sedan om att det är i hamn. Det är alltså tuffa krav för att delta i nyemissionen.
Det handlar om totalt 5 miljarder kronor där Sveriges andel är 1,1 miljard kronor då vi har drygt 20 procent av ägarandelen i SAS. Det är ett betydelsefullt företag på många olika sätt. Det handlar om 18 000 anställda. Det handlar om en omsättning på 45 miljarder svenska kronor. Det handlar om 25 miljoner passagerare, och det handlar om en mycket viktig aktör på den nordiska flygmarknaden.
Det är självklart tråkigt att vi ska behöva stå här och fatta det här beslutet i Sveriges riksdag om att tillskjuta skattebetalarnas pengar som riskkapital till SAS. Men som vi bedömer det är det nödvändigt.
Det handlar om att ta ett ägaransvar i det läge som vi befinner oss i. Det handlar om ett ansvar gentemot de anställda, mot fordringsägare och mot alla de människor för vilka flygtrafiken är viktig för att de ska kunna göra affärer och resa till släkt och vänner och för att Sverige ska fungera.
Detta är också skälen till att regeringen och en bred majoritet i riksdagen i utskottsbetänkandet har ställt sig bakom att stödja nyemissionen med de tydliga krav som följer med. Jag vill därför formellt yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Med det här beslutet finns också ett tydligt mandat till regeringen att när läget är lämpligt sälja delar av eller hela bolaget.
Det är ett viktigt besked. Det är inte långsiktigt rimligt att staten ska vara en riskkapitalist i ett flygbolag på en kommersiell marknad. Det är en viktig principiell fråga att vi ska dra oss ur den typen av statligt ägande.
Men vi måste också inse det ägaransvar som vi har just nu, och vi måste inse att just nu är det inte ett speciellt bra läge för att sälja flygbolag på grund av den globala lågkonjunkturen och på grund av det finansiella läge som företaget befinner sig i och den omstruktureringsfas som bolaget genomgår. Det finns alltså starka skäl att i det här läget tillstyrka de här 1,1 miljarder kronorna.
Vad säger då oppositionspartierna? Vi har ett oppositionsalternativ som säger att de tillsammans vill bilda regering efter valet. Läser vi vad de säger ser vi att de säger tre olika saker. Socialdemokraterna håller med oss i Alliansen i allt väsentligt. De skriver lite grann i sin reservation om behovet av lite djupare analyser för att analysera den svenska flygmarknaden utifrån vad som händer i omvärlden.
Det är skrivningar som i och för sig är intressanta och vettiga och som tillhör varje normal regerings och myndighets agerande. Vänsterpartiet stöder nyemissionen men vill inte ge regeringen något bemyndigande att sälja SAS när så är lämpligt. Känner vi Vänsterpartiet rätt älskar de statligt ägande och vill ogärna lämna ifrån sig detta.
Miljöpartiet säger nej till pengarna, vilket innebär, om vi skulle rösta på Miljöpartiets reservation här i dag att vi skulle se en störtdykning av SAS aktiekurs, och troligtvis skulle vi sänka bolaget. Är det ansvarsfullt mot de 18 000 anställda, mot de 25 miljoner flygpassagerarna och mot detta aktiebolag? Svaret är nej.
Jag tycker att det är intressant att se den här splittringen i oppositionens hantering av en akut krisfråga, för det är faktiskt det som det handlar om då den är en del av den lågkonjunktur som vi har genomgått. Hur hanterar man en akut situation som uppstår? Det säger ganska mycket om vilken regeringsförmåga man har och vilken kompetens man har att sköta ett land.
Man kan inte ens samla ihop sig till en gemensam linje från oppositionens sida, och det visar på hur ett sådant regeringsalternativ skulle sköta den här typen av kriser om de själva hade regeringsmakten. Det är helt uppenbart att de inte kan samla ihop sig. De har tre olika linjer. En av dem vill sänka bolaget, och den andra vill krama det så länge det bara går.
Det parti som säger att de är ledare för detta rödgröna alternativ försöker att balansera lite mitt emellan.
Min fråga till Hans Hoff är: Hur kan Socialdemokraterna som vill vara det ledande partiet i den rödgröna alliansen acceptera att ni har så spretiga åsikter i en så här viktig fråga som också bevisar hur man tänker hantera olika akuta situationer som dyker upp under en regeringstid om man får chansen?
Min fråga till Vänsterpartiet som inte vill ge regeringen mandat att sälja SAS när läget är lämpligt är: Visar inte situationen det principiellt felaktiga i att staten är ägande just i en kommersiellt utsatt företagsverksamhet? Eller tycker Vänsterpartiet långsiktigt att det är bra att staten är riskkapitalist i den här typen av verksamhet?
Min fråga till Per Bolund från Miljöpartiet är: Menar ni på fullt allvar att ni vill ha en majoritet i kammaren för ert ställningstagande? Vill ni verkligen det? Och delar Per Bolund då min uppfattning att det skulle innebära en direkt effekt på SAS aktiekurs kl. 16.01 i dag och att det troligtvis skulle innebära att vi sänker företaget eller åtminstone skapar enormt kaos i bolaget? Är Per Bolund beredd att ta ansvar för detta?
Menar Per Bolund att hela det rödgröna alternativet skulle ha agerat så om ni hade haft makten? Svaren på de här frågorna är ganska viktiga, både för SAS skull och för att veta var vi har det rödgröna alternativet i en regeringssituation motsvarande den här situationen.