Tobias Billström (M):
Det ärende som Veronica Palm hänvisar till i sin interpellation har genomgått två prövningar i det svenska asylsystemet i enlighet med den processordning som trädde i kraft med den nya utlänningslagen 2006. Den första prövningen föranleddes av att personen i fråga sökte asyl i Sverige. Ärendet prövades av Migrationsverket, som avslog ansökan.
Personen överklagade verkets beslut, och hans överklagan lämnades först till Migrationsöverdomstolen för yttrande till regeringen eftersom det var ett säkerhetsärende enligt utlänningslagen. Migrationsöverdomstolen bedömde i sitt yttrande att han inte hade något skyddsbehov, och regeringen avslog hans överklagande av samma skäl. Därefter lämnade han in ett klagomål till Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna, och på begäran av Europadomstolen ställde Migrationsverket in verkställigheten av avvisningsbeslutet.
Europadomstolen ställde ett antal frågor till regeringen. Regeringen hämtade med anledning av dessa frågor in uppgifter från Säkerhetspolisen, och dessa uppgifter lämnade regeringen över till Migrationsverket. Mot bakgrund av de uppgifter som regeringen hade lämnat till Migrationsverket ansåg verket att det hade kommit fram uppgifter som gjorde att verkställigheten inte kunde genomföras. Därför lämnade Migrationsverket enligt gällande processordning för säkerhetsärendet över ett ärende om verkställighetshinder till regeringen.
Detta initierade den andra prövningen i svenska instanser. I detta ärende, som avsåg verkställighetshinder, bedömde såväl Migrationsöverdomstolen som regeringen mot bakgrund av omständigheterna i ärendet att han inte löpte en sådan risk för tortyr att det förelåg verkställighetshinder enligt utlänningslagen. Regeringen baserade, precis enligt vad lagen föreskriver, sin bedömning på Migrationsöverdomstolens bedömning.
Personen har via sitt ombud fått lägga fram sina argument inför såväl de inhemska instanserna som Europadomstolen. Därefter svarade regeringen på Europadomstolens frågor, och Europadomstolen kom fram till att personens klagomål om risken för tortyr var uppenbart ogrundat. Det här är naturligtvis viktigt att framhålla.
Eftersom klaganden inte har visat att det förelåg en grundad anledning att anta att han skulle utsättas för verklig risk att bli torterad har domstolen avvisat hans klagomål som uppenbart ogrundat. Enligt domstolen fanns inte skäl för ett fortsatt verkställighetsstopp. Jag skulle också i det här sammanhanget vilja ta upp en sak som Veronica Palm nämner, en rapport från Human Rights Watch som hon hänvisar till.
Den är från 2004 och avser personer som häktades i samband med bombattentaten i Casablanca 2003. Sedan den rapporten offentliggjordes har mycket hänt i Marocko. En lag mot tortyr har antagits. Både fängslade personer och deras anhöriga kan anmäla tortyr eller misshandel begångna av statstjänstemän. Marockanska myndigheter har under 2007 i större utsträckning än tidigare följt upp och utrett anmälningar om fysiska övergrepp och tortyr i enlighet med lagen om förbud mot tortyr.
17 sådana fall har utretts under förra året. I det fåtal fall där övergreppen har lett till döden har de skyldiga skilts från sina tjänster, och i andra fall har disciplinära åtgärder vidtagits.
Det fängelse som det hänvisas till i rapporten från Human Rights Watch och som också Veronica Palm baserade sitt påstående på är inte fängelset där den här personen nu befinner sig i. Kalle Larsson tar upp frågan om jämförelsen med det egyptiska ärendet. Då kan det vara viktigt att återvända till historien.
Det finns en viktig skillnad mellan hur den dåvarande socialdemokratiska regeringen handlade det ärendet och hur den nuvarande regeringen har handlagt det här ärendet. Då hade vi en annan instans- och processordning. Nu har vi en rättssäker prövning med en migrationsöverdomstol som vid två tillfällen har bedömt att det inte fanns något verkställighetshinder. Detta är skillnaden, Kalle Larsson, mellan då och nu.