KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karolina Skog (MP):
Jag vill börja med att tacka för möjligheten att diskutera stranderosion och inte minst för möjligheten att sätta detta i ett större sammanhang. Klimatets förändringar kommer att påverka Sveriges långa, fantastiskt vackra men också väldigt viktiga, kuststräcka på ett tydligt sätt. Vi på den nationella nivån behöver ägna dessa effekter och vad de betyder för olika aktörer mer uppmärksamhet.
Det handlar om kommuner men också om enskilda som kan hamna i svåra situationer. Tyvärr är detta en diskussion som har legat tyst och stilla i alldeles för många år. Det som behöver göras först är ganska grundläggande saker. Det är därför vi från regeringens sida har sagt att vi till att börja med behöver arbeta med en klimatanpassningsstrategi där man tittar på grundläggande ansvarsfördelning i klimatanpassningsarbetet i Sverige.
Inga frågor ska hamna mellan stolar, utan ansvarsfördelningen ska vara tydlig. Det är grunden. När det handlar om stranderosion finns det flera metoder som är relevanta. Strandfodring är en sådan, och det är möjligt för kommuner att få tillåtelse för strandfodring.
Miljökraven på strandfodring är väldigt höga, framför allt i den del som handlar om att ta upp sand. Till denna del ska man söka tillstånd enligt en särskild lagstiftning. Men om vi teoretiskt sett säger att det hade varit en enda lagstiftning hade ändå inte kraven på att noga utreda miljöeffekterna av sandsugning minskat. Det fall som har nämnts här är Ystad.
Det som har hänt är att Ystad två gånger har gått upp till regeringen med en ansökan och fått avslag därför att det var sakliga brister i underlaget där man beskrev miljöeffekterna av sandsugningen. Helt oberoende av vilken lagstiftning det handlar om måste kraven på att det hela dokumenteras noga vara desamma.
Det var regeringar av olika kulörer som avslog ansökan, och det finns ingen anledning att ifrågasätta hanteringen. Det tar lång tid. För att hjälpa kommuner framöver att kunna göra sakliga bedömningar av miljöeffekterna av sandsugning är det som sas här det viktigaste: tillgänglighet till kunskap. Då är de karteringar som statliga myndigheter gör, och har gjort mer av under de senaste åren, otroligt viktiga. Då har kommunerna ett basmaterial.
De behöver inte börja från scratch vid varje undersökning, utan det finns tillgänglig data. Man har gjort några steg i kunskaps- och informationsinsamlingen, och det kommer att underlätta arbetet framöver avsevärt. Framtidens ansökningar kommer därför att vara enklare. Jag vill också lyfta fram att det finns andra metoder än sandfodring för att göra detta.
Det finns ett spännande innovationsarbete på gång där både SGU och SGI är delaktiga i att ta fram nya metoder. Men också Region Skåne tar ett stort ansvar som en drabbad region. Man har ett projekt på gång som handlar om att testa nya metoder för natur- och ekosystembaserade anpassningsmetoder i kustzonen.
Målet är att hitta kostnadseffektiva men också ekologiskt väl fungerande metoder för att skydda kustzonerna långsiktigt i det förändrade klimatet där havsnivån stiger. Jag har stora förhoppningar om att den typen av nya tekniska lösningar kommer att vara viktiga i framtiden.
Karolina Skog (MP):
Ja, vi för samtal med Danmark om sandsugning. Jag ska inte gå in på detaljer, men jag kan säga att vi kommer från väldigt olika utgångspunkter när det gäller synen på sandsugning. Jag är inte frestad att hämta inspiration från den danska lagstiftningen. Jag hoppas att jag och Anders Hansson kan komma överens om det.
Finansieringsfördelning i klimatanpassningsarbetet är en oerhört stor och komplicerad fråga. Det stämmer att Klimatanpassningsutredningen inte har gett några tydliga svar på det hittills. Vi har inte fått tydliga förslag på bordet i de delarna.
Det är helt enkelt en fråga som vi kommer att behöva arbeta mer med framöver. Regeringen är beredd att ta ett visst statligt ansvar för klimatanpassningsåtgärder som är för stora för en enskild kommun att mäkta med eller som ligger utanför en kommuns påverkan. Det har vi också visat genom den insats som vi kommer att göra i Göta älv. Det är en fråga som har legat under lång tid.
Flera regeringar har låtit den ligga som en het potatis. Men den här regeringen har konstaterat att någon måste ta ansvar för Göta älv. Vi kan inte peka på någon av de berörda kommunerna, utan staten kommer att gå in och ge ett substantiellt bidrag för att man ska kunna skredsäkra Göta älv. Där gör vi en principiell förflyttning.
Staten är beredd att i någon mån, i vissa utvalda fall, gå in och ta ett delansvar. Jag ser framför mig att vi ska titta vidare på vilka andra fall, vilka andra företeelser vi har runt om i landet, där det är relevant att staten går in. Men vi ska göra det med försiktighet. Vi ska inte göra det i sådan omfattning att det skapar en passivitet hos kommunerna, så att kommunerna i stället för att arbeta aktivt sitter och väntar på att staten ska komma och lösa problemet åt dem.
Det måste fortfarande vara tydligt att det är ett huvudsakligen kommunalt ansvar. Och visst kan stranderosion vara ett sådant fall. Jag hoppas att vi ska kunna prata över blockgränserna - det är inte en speciellt ideologisk fråga utan mer en praktisk fråga - och titta på var gränsen ska gå för statens ansvar.
Hur ska staten agera så att vi uppmuntrar ansvarstagande, innovation och ekonomiskt effektivt arbete? Hur tar vi ett ansvar som inte skapar passivitet, så att vi inte får kommuner som sitter som fågelholkar och väntar på att vi ska komma? Det är inte en enkel fråga. Vi har många av de här delarna framför oss. Som jag sa i mitt tidigare inlägg är klimatanpassningsfrågorna fortfarande omogna.
Vi har en utredning som har börjat ta lite i de här frågorna. Vi har mycket utredningsarbete och politisk diskussion framför oss. Regeringen kommer att börja den resan med att förtydliga ansvarsfördelningen mellan olika nivåer i samhället. Vi har också börjat genom att ta ett ansvar för skredsäkring i Göta älv och därmed flyttat fram positionerna för vad staten och regeringen bör och kan göra.
Karolina Skog (MP):
Jag vill avsluta med att upprepa vikten av att vi talar om klimatanpassning här i riksdagens kammare. När jag var kommunpolitiker saknade jag diskussion på den nationella arenan om klimatanpassning. Jag tror att många kommunpolitiker runt om i landet fortfarande gör det och känner sig ganska ensamma i de här frågorna.
Jag vill därför avsluta med att tacka för möjligheten att diskutera klimatanpassning och stranderosion i Sverige. Det är såklart också fantastiskt att få höra min hemmastrand nämnas här i kammaren. Den är en viktig plats för mig. Jag håller med om att den svenska kusten är viktig - för den biologiska mångfalden, för naturen, för turismen och för livskvaliteten i Sverige.
Vi är många som älskar vår kust, och vi måste arbeta gemensamt för att skydda den. Vi måste ta frågorna om stigande havsnivåer och ökat tryck som kommer med klimatförändringarna på mycket stort allvar.
Karolina Skog (MP):
Edward Riedl har frågat infrastrukturministern vilka åtgärder han avser vidta för att minska antalet avställda bilar och skapa incitament för den sista personbilsägaren att lämna in bilen för återvinning. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Jag är väl medveten om de problem som nedskräpande bilar vållar, och det är naturligtvis viktigt att uttjänta bilar lämnas till en auktoriserad återvinnare. Ägaren till fordonet har ansvar för att så sker. Så sent som i november förra året debatterade jag problemet med nedskräpande bilar med Edward Riedls partikollega Sten Bergheden.
Många gånger är det kommunen som får bekosta transporten av nedskräpande bilar till en bilåtervinnare. Att hantera övergivna bilar är en komplex fråga som har utretts vid flera tillfällen, senast av Naturvårdsverket, som bland annat tittat på olika möjligheter att finansiera kostnaden för att flytta och omhänderta övergivna bilar. Naturvårdsverkets förslag bereds nu i Regeringskansliet.
När det gäller att minska antalet avställda bilar är detta en annan frågeställning, som visserligen indirekt kan ha en koppling till Naturvårdsverkets förslag. Regeringen har dock inte för avsikt att vidta några åtgärder för att begränsa möjligheterna att ställa av bilar eller andra fordon.
Karolina Skog (MP):
Vi går noggrant igenom förslaget från Naturvårdsverket. Det är också väl känt att det finns ett konkurrerande förslag som andra myndigheter har lagt fram. Transportstyrelsens ledning har uttryckt stöd för en annan lösning för finansiering av omhändertagande av bilar.
Båda lösningarna bygger på en tanke att bilägare i någon form ska förbetala en avgift som sedan kan användas för att hantera de konkreta kostnaderna för bortforsling och annat. Det svåra är att den typen av finansiering enligt EU:s regelverk kan betraktas som en skatt. Det är en juridiskt-tekniskt svår fråga.
Det bevisas av att flera utredningar och regeringar har tittat på frågan. Den kan tyckas enkel, men juridiken är svår. Men ambitionen att hitta en metod är tydlig. Detta är en komplex fråga. Jag vill göra tydligt - och jag uppfattar att den intentionen finns i frågan - att dumpning av bilar är ett miljöbrott.
Att ställa sin bil någonstans är ett brott, och det ska beivras. Problemet är att andra ofta blir ansvariga. Kommunen kan bli betalningsansvarig. Det här är ett gissel för markägarna. Det är mycket frustrerande att få en bil dumpad på sin mark, och det kan kräva mycket arbete att bevisa att bilen är dumpad där. Det finns olika typer av bilägare.
En speciell grupp bilägare är bilmålvakterna. Det finns anledning att tro att systemet med bilmålvakter delvis är skyldigt till en del av de dumpade bilarna. Det är ett system som används för att helt enkelt slippa det ansvar som kommer med att äga en bil. Där vidtar regeringen specifika åtgärder. Det finns många skäl att komma till rätta med problemen med fordonsmålvakter.
Jag har också blivit otroligt glad över att läsa rapporter från min tidigare hemstad Malmö att man där förra året plockade in - om jag är uppdaterad - 1 500 bilar som var registrerade på bilmålvakter. Det är en seger för byråkratin. Byråkratin har segrat över buset. Det är jättebra. Det är också viktigt att säga att det finns ett producentansvar i Sverige.
Det berör nämligen att producenterna ska se till att det finns ställen att lämna in sin bil. Men det säger ingenting om det egna ägaransvaret. Det är tydligt att man antingen ska ställa av bilen på en säker plats där den inte läcker olja eller skadar miljön eller ska lämna in bilen till återvinning. Det är tydligt.
Jag vill ställa en fråga om ett påstående i interpellationen, nämligen att ägaransvaret är urholkat. Jag har svårt att förstå. Vilka regler urholkar ägaransvaret? Det är tydligt att dumpning av en bil är ett miljöbrott. Om en bil varken körs eller är avställd ska bilen hanteras säkert så att den inte stör miljön eller andra människor.
Karolina Skog (MP):
Min bild är att vi delar uppfattningen att detta är ett problem och att det finns anledning att göra saker men att vi också är överens om att det är svåra frågor rent juridiskt. Detta bland annat med referens till tidigare diskussioner om respekt för äganderätten, som ju är en grundläggande princip i dessa delar.
Vi har fått förslag från myndigheter som handlar om att ge sig på finansieringsfrågan - hur man kan hitta en lösning för att ta kostnaderna för att få in fler bilar. Det är en intressant del. Det löser absolut inte hela frågan, men det vore bra. Jag hoppas verkligen att vi kan komma överens om vilken av de olika föreslagna modellerna som är bäst.
Det avgörs mest med juridiska argument, exempelvis vilken av dem som är mest kompatibel med EU-rätten. Jag uppfattar inte att det är någon ideologisk skillnad där, utan det handlar om att hitta en genomförbar modell. Gör vi det tror jag att vi skulle kunna komma överens i riksdagen om att genomföra den. Den andra delen är som sagt producentansvaret. Där sker det förändringar på EU-nivå.
Det pågår förhandlingar just nu vad gäller generellt producentansvar inom EU, och det ger oss anledning att avvakta lite. Det vore inte konstruktivt att göra förändringar just nu. Även om jag inte uppfattar den här debatten som konfrontativ vill jag fortfarande ifrågasätta påståendet att vi har ett urholkat ägaransvar, inte minst då jag gått till vad jag tror är samma källa som interpellanten.
En sak som jag tycker är relevant att lyfta fram är att det här är en rapport som är beställd av Bil Sweden. Det måste jag säga. För transparensens skull är det bra att det kommer fram att Bil Sweden faktiskt är en part i detta eftersom man företräder dem som är producenter och har producentansvar. Det är därifrån jag uppfattar att citatet kommer om det urholkade ägaransvaret. Man bara slänger ur sig det utan att motivera det.
Det antyder att det är någon form av problem med producentansvaret, och när det kommer från just Bil Sweden finner jag viss anledning att bli lite misstänksam. Om vi ska göra någonting med producentansvaret är det att stärka det så att det verkligen leder till att fler bilar och större delar av bilar blir återvunna. Det är, precis som nämnts här, en bra industri som har möjligheter att växa. Men nu är fel tidpunkt att avgöra om vi ska göra det.
Det är klokt att först invänta eventuella förändringar från EU:s håll.
Karolina Skog (MP):
Bilar innehåller till stora delar material som kan återvinnas. Jag tycker att det är bra att det upprepas och att situationen att det inte görs i tillräckligt hög grad uppmärksammas i kammaren. Jag vill tacka för den möjligheten. Det var intressant att ta del av rapporten, som interpellationen gav mig anledning att läsa. Att komma till rätta med detta kräver flera delar. Ett arbete som har gjorts är det jag har refererat till.
Naturvårdsverket fick år 2014 ett uppdrag att ta fram finansieringslösningar för omhändertagande av övergivna uttjänta fordon och en lämplig ersättningsmodell. Efter det har vi fått ett förslag från Naturvårdsverket och ett förslag som förordas av andra myndigheter, vilket speglar hur svårt det är. Det är kloka myndigheter som kommer till olika slutsatser. Vi tittar nu noggrant på dessa två modeller.
Bland annat görs ett arbete för att jämföra vilken av dem som skulle vara genomförbar, inte minst relaterat till EU-rätten. En annan del där regeringen arbetar intensivt och har gjort några skärpningar och där man också arbetar intensivt kommunalt är frågan om bilmålvakter, som berörs här.
Vi ser att man systematiskt kryper undan ansvar genom att använda den modellen. Arbetet går till viss del framåt - bilar som ägs av bilmålvakter beslagtas. Det finns troligtvis mer att göra i den delen. Det sista är producentansvaret. Det kan finnas anledning att utvärdera det framöver, men det ska vi göra först när vi vet vilka villkor EU kommer att sätta för producentansvar generellt.
Karolina Skog (MP):
Sten Bergheden har frågat mig vilka initiativ jag och regeringen tänker ta angående art och habitatdirektivet för att möjliggöra en förflyttning av vargen från rödlistad art till jaktbart vilt. Vidare undrar Sten Bergheden vilka åtgärder jag och regeringen tänker vidta för att säkerställa att frågor om svensk jakt på varg ska beslutas i Sverige och inte på EUnivå.
Art och habitatdirektivet syftar till att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter inom EU. Arter som är upptagna i bil. 4 a till direktivet, däribland varg, är strikt skyddade.
Det innebär att vargen som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen. Endast Europeiska kommissionen har möjlighet att föreslå ändringar i direktivet eller dess bilagor.
Kommissionen har i samband med sin utvärdering av naturvårdsdirektiven och handlingsplan för naturen, människorna och näringslivet angett att den inte tänker föreslå några ändringar av direktivet.
Europaparlamentet har i sin resolution välkomnat handlingsplanen och inte uppmanat kommissionen att föreslå ändringar i naturvårdsdirektiven utan endast att vidta åtgärder med habitatdirektivets flexibilitet i åtanke. Regeringen betraktar möjligheten att ändra vargens status inom EU-lagstiftningen som utesluten inom överskådlig tid. Frågor om svensk jakt beslutas däremot i Sverige.
Naturvårdsverket har det övergripande nationella ansvaret för rovdjursförvaltningen. Verket har delegerat rätten att besluta om skydds respektive licensjakt på varg till berörda länsstyrelser. Regeringen har i dagsläget inte för avsikt att föreslå en ändring i denna ordning.
Karolina Skog (MP):
Med all respekt för Sten Bergheden bygger denna interpellation på ett missförstånd. Sten Bergheden refererar till en resolution på ett sätt som inte är korrekt.
EU-parlamentet har inte uppmanat kommissionen att se över det aktuella direktivet och skapar därmed inte den typ av öppning som Sten Bergheden förespeglar. Det är helt enkelt inte detta som står i resolutionen; jag har texten framför mig.
Det parlamentet gör är att konstatera att direktivet innehåller en flexibilitet som det ser ut i dag: "recognising the available flexibility within the Habitats Directive" är ett direkt citat från resolutionen. Detta gör att det är svårt, närmast omöjligt, att svara på frågorna.
Jag skulle bara förstärka missförståndet om jag gav mig in i en sådan pseudodiskussion. EU-parlamentet konstaterar alltså att det finns en flexibilitet i direktivet som det ser ut i dag.
Parlamentet välkomnar också den handlingsplan som kommissionen har tagit fram för hur direktivet ska genomföras och poängterar att både kommissionen och medlemsländerna i implementeringen bör utnyttja den flexibilitet som alltså finns i dag.
Detta gör inte att vargens eller andra skyddade arters formella status kommer att förändras. Det är också värt att upprepa att beslut om jakt tas i Sverige. Från regeringens sida har vi säkerställt att de tas regionalt, nära och baserat på kunskap hos dem som kan regionerna.
Detta har skapat ordning och reda i besluten om jakt och mycket tydligare förutsägbarhet än vad som funnits tidigare. Vi gör därmed det som parlamentet efterfrågar: utnyttjar den flexibilitet som finns i direktivet.
Karolina Skog (MP):
Denna diskussion blir väldigt svår att föra. Hela frågan bygger på ett missförstånd: ett påstående om att EU-parlamentet ska ha beslutat något som EU-parlamentet inte har beslutat och att det är passivt att göra det som EU-parlamentet inte har uppmanat kommissionen till och som kommissionen därmed inte kommer att göra.
Kommissionen har generellt under sin mandatperiod gjort ett gediget arbete och sett över olika lagstiftningar i en så kallad översynsprocess. Man har bland annat sett över den lagstiftning vi diskuterar här.
Det är bara kommissionen som kan ta initiativ till att se över ett direktiv som detta, och de har aviserat att de inte avser att göra det. Detta har faktiskt ingenting att göra med hur regeringen agerar eller inte.
Den andra frågan, som faktiskt berörs av den resolution vi har antagit i EU-parlamentet, är en diskussion där man poängterar att det finns en flexibilitet i dagens direktiv och uppmanar medlemsländerna att använda den. Det är en flexibilitet som handlar om att anpassa besluten till regionala skillnader.
I Sverige har vi organiserat beslut om jakt så att de tas på regional nivå av människor som kan regionen och har kunskap, anpassat efter regionens förutsättningar.
Karolina Skog (MP):
Om jag kom till riksdagen och lade fram en interpellation som var baserad på ett missförstånd skulle jag vara väldigt ödmjuk. Det cirkulerar otroligt mycket myter i vargdebatten. Denna typ av missförstånd är inte den första jag möter.
Ganska vanligt förekommande är också att man refererar till beslut i Bryssel - som ligger mystiskt långt där borta - som faktiskt inte helt stämmer. Vi har en gemensam europeisk politik när det gäller artskydd. Det anser jag och regeringen vara en god ordning.
Detta är viktigt, inte minst därför att arter inte känner nationella gränser och att vi på så sätt kan ta ett gemensamt ansvar för artskyddet inom EU och ha en harmoniserad politik i detta avseende. Detta anser jag och regeringen vara en god ordning. Däremot anser vi också att det är viktigt att besluten om tillämpningarna, alltså bland annat beslut om jakt, tas på regional nivå.
Regeringen har under den här mandatperioden skapat god ordning och reda i besluten om jakt. Vi har lämnat bakom oss en tid präglad av konflikter och oförutsägbarhet och fått en god ordning, där beslut om jakt på bland annat varg tas regionalt. Vi har styrt upp de delarna. Vi har också styrt upp domstolshanteringen vid exempelvis överklaganden.
Det har skapat mycket bättre förutsägbarhet. Myndigheterna följer också vargens status. Det finns orosmoment. Det finns ett ganska gott antal vargar, men det finns stark oro när det gäller vargens hälsostatus, framför allt dess genetik.
Detta behöver vi följa noga, så att vi kan ha en livskraftig vargstam i Sverige.
Karolina Skog (MP):
Jens Holm har frågat mig dels om jag avser att ta initiativ för att införa miljösanktionsavgifter inom kemikalieområdet, dels om jag avser att vidta andra åtgärder för att genom nationell lagstiftning minska användningen av farliga kemiska ämnen.
Effektiva sanktioner, oavsett om det rör sig om straff eller miljösanktionsavgifter, är viktiga verktyg för att skydda människors hälsa och miljön och för att upprätthålla sanktionssystemens trovärdighet. Systemet med miljösanktionsavgifter har visat sig fungera väl, och det bidrar till att de som ska följa regelverken också gör det.
Kort sagt, i många fall är sanktionsavgifter effektivare än straff. Hög effektivitet måste emellertid vägas mot hög rättssäkerhet. Om ett straff ska ersättas med en sanktionsavgift får rättssäkerheten inte sättas på undantag.
Den bedömningen måste tas på allvar och kräver därför tid och noggrannhet. Regeringen har vid flera tillfällen tagit initiativ till lagändringar som syftar till att effektivisera miljöbalkens sanktionssystem. Det senaste exemplet är direktiven till Miljötillsynsutredningen.
Mycket talar för att det inte bara är överträdelser inom kemikalieområdet som bättre skulle tas om hand i systemet med miljösanktionsavgifter. Det gäller flera sakområden inom miljöbalkens tillämpningsområde. Med hänsyn till det bör ett samlat grepp tas, och man bör undvika mindre ingrepp som riskerar att skapa otydlighet och splittrade sanktionssystem.
Miljötillsynsutredningen är det första steget i det arbete som nu har påbörjats för att ytterligare renodla och effektivisera sanktionssystemen. Kemikalieområdet är ett av de sakområden som kommer att behandlas i det arbetet. Jens Holm har även frågat mig om andra åtgärder för att genom nationell lagstiftning minska användningen av farliga kemiska ämnen.
Regeringen har vidtagit en rad åtgärder på de områden där det går att lagstifta nationellt, det vill säga de områden där vi inte har gemensam fullt harmoniserande lagstiftning inom EU. Vi arbetar för närvarande framför allt inom fyra områden: mikroplaster i kosmetiska och kemiska produkter, farliga ämnen i byggprodukter, PFAS i brandsläckningsskum och privat användning av växtskyddsmedel.
Jag önskar att jag hade kunnat säga att vi hade kommit i hamn med dessa förslag. Men även detta arbete kräver tid för att resultaten i slutändan ska bli bra.