KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska fortsätta där Kerstin Nilsson var. Det är av intresse att veta om myndigheterna har fått det här inskrivet i sitt regleringsbrev, om regeringen har pekat på att det är det här man ska jobba med. Jag upplevde inte riktigt att jag fick ett konkret svar från statsrådet. Har regeringen avsatt särskilda medel till polis och rättsväsen? Finns det ett uppdrag i regleringsbrevet om hur man ska jobba med de här frågorna?
Jag skulle vilja ha svar på det. Svaret på frågan om den sista meningen gjorde mig faktiskt ganska förbryllad. För mig handlar jämställdhet alltid om kön. Sedan kan det finnas olika aspekter som handlar om klass, etnicitet och så vidare. Men jämställdhet utgår från kön, från män och kvinnor. Man kan inte ha några andra aspekter.
Man kan lägga till olika delar, men kvinnor eller män, det är vi. Om man diskrimineras på grund av etnicitet ska detta naturligtvis hanteras. Sedan kan det vara så att man blir ännu sämre hanterad just därför att man är kvinna, men om man inte får komma på en anställningsintervju för att man är rom handlar det om man blir diskriminerad för att man är rom och inte för att man är kvinna.
Det är viktigt att särskilja de här frågorna. När man slår ihop dem blir den här diskrimineringsgruppen nästan amöbaliknande och man kan inte se vad som egentligen är vad. Jag tycker att det är viktigt att peka på att vi har ett ojämställt samhälle i Sverige och att kvinnor och män inte behandlas lika. Då är det också viktigt att kunna se det och att man riktar pengarna, till exempel från Arbetsförmedlingen, rätt. Är det lika många kvinnor som män som har lönebidrag?
Om det inte ser jämställt ut, varför gör man ingenting åt saken? Det är viktigt att regeringen är tydlig med detta, och därför, herr talman, skulle jag vilja ha svar på mina frågor.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade egentligen inte tänkt gå in i debatten, för den här frågan har debatterats ett flertal gånger i riksdagens kammare. En av mina partikamrater som satt här fram till 2010, Sylvia Lindgren från Stockholm, också medlem i Transportarbetareförbundet, var en av dem som drev frågan med oförtruten energi.
Då kan jag påminna finansministern men också Maria Abrahamsson om vad trafikutskottet sade när man behandlade frågan: Utskottet utgår från att branschens synpunkter blir väl omhändertagna i det pågående utredningsarbetet. Det skulle vara slutfört den 4 januari 2010. Min fråga till finansministern är: Kommer branschen att tillgodoses i den utredning som presenteras nästa år?
Eller ska vi förvänta oss att frågan dyker upp om tre år igen?
Eva-Lena Jansson (S):
De personer som har jobbat med arbetsmiljöfrågor under lång tid tror jag är väl medvetna om vilket viktigt jobb som Arbetsmiljöverket utför. De vet också vilken tillgång Arbetslivsinstitutet har varit för att förebygga och se vad som orsakar ohälsa i arbetslivet. Herr talman!
Hanif Bali drar den märkliga slutsatsen att nedläggningen av Arbetslivsinstitutet har inneburit att antalet olyckor i arbetslivet har minskat. Med detta resonemang skulle man naturligtvis lägga ned Arbetsmiljöverket också, för om man lägger ned myndigheter som sysslar med viktiga frågor som har med arbetslivet att göra får det tydligen effekten att de problem som de jobbar med försvinner. Riktigt så enkelt är det inte.
Det Tomas Nilsson försöker redovisa är att om man inte har en daglig och nära kontakt med den myndighet som ska vara med och bidra till att vi får ett hållbart arbetsliv får det negativa konsekvenser på ett regionalt plan.
Det är klart att det är enkelt för en del personer som befinner sig i storstäder, där Arbetsmiljöverket naturligtvis kommer att vara mycket mer närvarande, att säga att detta inte är något problem. Men den industri som finns uppe i Norrbotten är, precis som Tomas Nilsson redogör för, en av de mest olycksdrabbade. Där finns också en stor förbättringspotential.
Om man kan göra detta arbete ihop med dem som är proffs på frågan, nämligen Arbetsmiljöverket och forskare, vill man såklart lyfta frågan. Min fråga till arbetsmarknadsministern utifrån den diskussion som vi tidigare har haft om arbetsmiljö är denna: Är regeringen beredd att satsa på Arbetsmiljöverket för att minska arbetsolyckor och dödsfall ännu mer i Sverige?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska informera Hanif Bali om en användbar sida. Den heter www.av.se och är Arbetsmiljöverkets hemsida. I Arbetsmiljöverkets officiella rapport står det att antalet anmälda arbetsskador ökade under år 2012. De ökade. Antalet går alltså upp. Vidare står det att även anmälda arbetssjukdomar ökade. Antalet går upp där med, alltså. Andelen dödsolyckor minskade, står det också. Dödsolyckorna går alltså ned och blir färre. Men vi är inte nöjda.
Vi tycker inte att det är bra att människor dör på jobbet, även om det är färre förra året. Vi tycker att det är för djävligt, rent ut sagt, att människor går till jobbet och aldrig mer kommer tillbaka. Därför vill vi att de fackliga företrädarna och arbetsgivarna ska kunna få stöd i sitt arbete genom Arbetsmiljöverket.
Vi tror också att en framgångsfaktor för ett bra arbetsmiljöarbete har varit att det har funnits ett arbetslivsinstitut som har varit proffs på frågan och som har varit en stor tillgång för skyddsombuden. Jag vet inte om Hanif Bali eller arbetsmarknadsministern har erfarenhet av att jobba som skyddsombud, men jag har en viss erfarenhet av det - den är visserligen sju år gammal nu - och jag känner många som har varit aktiva som skyddsombud och som är det fortfarande.
De beskriver hur bra den här databasen och den forskning som bedrevs faktiskt var. Sedan kan forskning naturligtvis bedrivas utspritt, men jag vet att det finns bra incitament för att ha den på ett och samma ställe. När vi pratar om att vi har en nollvision och vill åstadkomma noll dödsfall på arbetsplatserna är det arbete som Arbetsmiljöverket gör viktigt.
Då är det viktigt att de finns på regional nivå och inte bara i Stockholm.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska börja med att tacka för svaret, även om jag blir förvånad. Det här är nog bland de kortaste svaren. Jag måste säga att det faktiskt är lite pinsamt. Den första tredjedelen innehåller mina frågor, den andra det som jag själv skrev och den tredje att ministern inte kan lämna besked om framställan eftersom den fortfarande bereds inom Regeringskansliet.
Bakgrunden är att Arbetsförmedlingen den 15 mars skickade in en begäran till regeringen om önskade förändringar i regleringsbrev och förordningar. Arbetsförmedlingens begäran kom efter det att frågan beretts gemensamt med Försäkringskassan och Folkbildningsrådet. Man hade två förslag. Det första förslaget har man hanterat. Det har man berett, och det är i gång, men inte det andra förslaget om förrehabilitering, som har varit en väldigt positiv verksamhet.
Vi i socialförsäkringsutskottet har fått dragningar av det, och det har presenterats forskningsrapporter och rapporter kring projektet. Jag har uppfattat att det har funnits en bred enighet i socialförsäkringsutskottet bland partierna om just förrehabilitering. Döm då om min förvåning när man inte svarar Arbetsförmedlingen. Nu väljer ministern att säga att hon inte vill uttala sig om regleringsbrevet för 2014.
Arbetsförmedlingen säger att de har pengar för detta. De vill att ni gör en förändring av deras regleringsbrev så att de kan göra det och som de tycker skulle vara bra därför att det får människor att komma mycket närmare arbetsmarknaden. Det har gett ett väldigt positivt resultat. Men nej, ministern kan inte lämna besked eftersom ärendet fortfarande bereds inom Regeringskansliet. Det handlar om innevarande år, 2013.
Sedan kommer ett nytt budgetår, och då kanske det blir så, men hur länge ska man vänta? Nio månader - är inte det en väldigt lång tid när man ändå hann bereda halva? Dessutom har företrädaren till arbetsmarknadsministern, Hillevi Engström, mer eller mindre lovat detta. Arbetsmarknadsministerns partikamrater har uppfattat att det här var på gång.
Jag tror att de är lika förvånade som jag över att man inte har kommit till skott med frågan. Vad är det som gör att det dröjer? Är det finansministern som håller i pengarna? Är det bråk mellan Utbildningsdepartementet och Arbetsmarknadsdepartementet? Det skulle jag vilja ha svar på. Sedan tyckte jag att det var konstigt att jag inte fick reda på om man har fått andra förslag på förändringar i regleringsbrevet från Arbetsförmedlingen.
Det var tidigare i dag en debatt, herr talman, om just Arbetsförmedlingens regleringsbrev. Det är viktigt för oss att få ta del av det. Naturligtvis kan jag begära ut handlingar från Arbetsmarknadsdepartementet, men jag tänkte att arbetsmarknadsministern kunde svara här i stället om Arbetsförmedlingen har begärt fler förändringar i regleringsbrevet eftersom det är så fyrkantigt styrt just nu.
Eva-Lena Jansson (S):
Nu blir jag ännu mer fundersam över arbetsmarknadsministerns svar. Menar alltså arbetsmarknadsministern att Arbetsförmedlingen inte har begripit sitt regleringsbrev? Har man alltså möjligheten redan i dag att göra den här förändringen? Har man möjlighet att bedriva det här utan att göra en förändring av regleringsbrevet är min bild att då hade Arbetsförmedlingen gjort det för länge sedan eftersom man skriver hur positivt det är.
Man berättar att man har samtalat med Försäkringskassans generaldirektör och gjort det i samråd med Folkbildningsrådet. Man har haft projekt inom den här verksamheten. Nu säger ministern att det här kan man göra ändå; man behöver inte ändra i regleringsbrevet. Hade det inte varit mycket enklare för ministern att meddela Arbetsförmedlingen att ni inte behöver ändra i regleringsbrevet, att det går att fixa det ändå?
Jag förstod av tidigare debatt att arbetsmarknadsministern kanske sköter sina kontakter med Arbetsförmedlingen genom uttalanden i samtal med myndigheten och i debattartiklar. Myndigheten har ju att förhålla sig till regleringsbrev. Jag tror att det är en ganska stukad myndighet vi har just nu. Det är kanske därför man har bett om detta, jag vet inte det.
Men jag har full tilltro till att om man skriver ett brev till regeringen och vill ha en förändring i regleringsbrevet har man på fötterna att man behöver den förändringen. Lämnar man in framställan den 15 mars innevarande år tror jag att man förväntar sig att få ett svar åtminstone till sommaren, inte lagom till jul när nästan hela året har gått. Jag skulle ändå vilja få reda på vad det är som gör att ministern säger att man inte behöver göra någon förändring i regleringsbrevet.
Är det så att Arbetsförmedlingen inte förstår sitt eget regleringsbrev?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag har projektutvärderingen av förrehabiliteringen och Linköpings universitets rapport. Jag tänkte överlämna dem till arbetsmarknadsministern, för jag tror att hon behöver läsa på i frågan. Arbetsförmedlingen skriver: "Arbetsförmedlingen bedömer att de två förslagen ryms inom beviljade anslag till arbetsmarknadspolitiken för 2013." Då tänker jag: Arbetsförmedlingen har ju inte tänkt 2014 utan 2013. Det är nu som man vill genomföra detta.
Om man skrev detta i mars är det för att man till hösten vill komma i gång med den här verksamheten. Att arbetsmarknadsministern är nöjd med dagens situation, det har jag förstått. Vi är inte nöjda. Vi vet att det finns 400 000 arbetslösa, 35 000 inskrivna i fas 3 som inte får inte studera. 75 000 har blivit utförsäkrade. En hel del av dem som har blivit utförsäkrade kan bli föremål för förrehabilitering.
Det är någonting som man måste få innan man kan gå vidare med rehabilitering och arbetsmarknadsförberedande åtgärder. Detta är någonting annat än den vanliga rehabiliteringen. Det är ju därför som Arbetsförmedlingen har valt att skriva brev till regeringen om förändring av regleringsbrevet. Herr talman! Jag tycker att det är synd att arbetsmarknadsministern missar det här tillfället att ge stöd till människor som har en lång väg till arbete.
Men naturligtvis återkommer vi i frågan, och vi kommer att ha den här debatten också när det gäller sjukförsäkringarna.
Eva-Lena Jansson (S):
Med den argumentation som Jenny Petersson och Hanif Bali har funderar jag hur de ser på att ungdomar fyller år. De fyller år varje år. Rätt vad det är passerar man en åldersgräns, och helt plötsligt händer det någonting med arbetsgivaravgiften. Då måste ni ju vara emot den. Ni måste också vara emot alla löneökningar, för då blir det ju lite dyrare att anställa när människor fyller år.
Om man konstaterar att sänkt arbetsgivaravgift ger stora bidrag till företag som redan har ungdomar anställda men att det ändå inte anställs fler borde man fundera på det - och om regeringens egna experter säger att det inte är en bra politik eftersom den inte leder till det ni vill åstadkomma. Det kostar väldigt mycket, och man skulle kunna åstadkomma någonting annat.
Jag tycker att man ska vara varsam när man diskuterar olika typer av åtgärder, och man ska titta på vilken effekt de har fått. Det fanns någonting som hette beredskapsjobb, som den här regeringen kallar nystartsjobb i stället. Om du anser att Amsjobb var dåliga måste du också säga att delar av regeringens politik är bra. Min fråga till Hanif Bali är om han tycker att fas 3 är en väldigt bra insats.
Där får arbetsgivare betalt för att människor kokar kaffe och sitter och fikar med varandra. En del har bra verksamhet, och en del har dålig verksamhet. De som har tjänat på det här är naturligtvis de som har startat företag och får pengar direkt från staten för att ta emot personer - de får 5 500 kronor för varje enskild. Det är naturligtvis en lysande affärsidé. De startar nu också möjligheten att vara etableringslotsar.
De ger personer som är arbetslösa och som är nyanlända till Sverige en mobiltelefon för att de ska vara etableringslotsar. Sedan har vi hela kvotsystemet, som inte gick så bra. En hel del av den här kritiken har ni tagit emot. Jag tycker att Hanif Bali och Jenny Petersson borde fundera på om allting är så bra om vi har 400 000 arbetslösa.
Den som var tydlig om avsikten med jobbskatteavdraget var Cristina Husmark Pehrsson. Man skulle finansiera det genom sänkt ersättning för dem som var sjuka. Ni införde jobbskatteavdraget, och det skulle finansieras genom att ni sänkte ersättningen för de sjuka.
Sedan tycker jag att det är viktigt att veta vad Hanif Bali tycker. Nu ska han uttala sig, tycker jag, herr talman, om han tycker att det är bra med generell välfärd och viktigt att man har inkomstförsäkringar. Om man inte tror på inkomstförsäkringar ska man hålla med Hanif Bali.
Men om man tror att en inkomstförsäkring ska vara det den är, det vill säga att den ska försäkra inkomst vid arbetslöshet eller sjukdom, ska man också vara tydlig med att det är det som gäller. Det betyder att den som tjänar mycket naturligtvis får mer än den som tjänar lite, procentuellt sett. På samma sätt får den som tjänar mycket en större skattesänkning, alltså mer pengar i plånboken, än den som tjänar lite.
Det här förstår Hanif Bali, tror jag, så det vore bra om han kunde förtydliga hur han ser på generella socialförsäkringar och inkomstförsäkringar.
Eva-Lena Jansson (S):
Ibland är det intressant att lyssna på ens politiska motståndare. Jag kunde inte låta bli att småle. Hanif Bali ville inte svara på min fråga om hur han såg på detta med generell välfärd och de inkomstförsäkringar som vi har. Han tycker uppenbarligen att de som betalar in till inkomstförsäkringar ska ha olika ersättning beroende på vad de tjänar, inte utifrån att de ska ha inkomsttrygghet, som ju är tanken bakom försäkringen. Då förstår jag faktiskt varför man försämrar detta.
Hanif Bali gillar ju inte Socialdemokraterna och tror inte riktigt på vad vi säger. Men han kanske gillar SCB och AKU-siffror. Där mäter man sysselsättningsgraden. Jag konstaterar att inte ens de siffrorna har Hanif Bali rätt om. Han måste börja läsa på statistiken. Sysselsättningsgraden är lägre nu än den var när Socialdemokraterna styrde 2006.
Sedan tog det ungefär två år innan Anders Borgs politik började bita, precis som man sade, och då steg arbetslösheten ännu mer. Sedan är vi inte ensamma i världen. Det pågår en kris i hela världen. Men man kan fundera på hur det kommer sig att Sverige har så svårt att komma ur krisen i förhållande till jämförbara länder. Det är ju detta som Pia Nilsson försöker beskriva. Sedan tycker vi att det är viktigt att människor som har svårt att få jobb ska kunna få den utbildning de behöver för att få jobb.
Vi tycker också att de som har kort väg till arbete ska kunna få den hjälpen och det stödet via Arbetsförmedlingen eftersom det finns företag som inte hittar personer trots att det finns de som med mycket små steg skulle kunna komma i väg och få ett arbete. Hanif Bali, läs på statistiken! Du har fel här med.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vet mycket väl skillnaden mellan andel och antal. Det försökte jag säga till Hanif Bali, och jag tycker att han blandar ihop siffrorna. Att antalet anmälda arbetsskador ökade under 2012 är problematiskt. Hanif Bali kan säga att det är många fler i arbete. Ja, men är det bra att andelen arbetsskadade ökar? Det kan inte vara bra. Hanif Bali skakar på huvudet, så han tycker inte heller att det är bra. Då är vi överens.
Vi tycker inte att det är bra att människor skadas i arbetet eller blir sjuka av arbetet. Vi tycker att det är viktigt att vi har en myndighet som kan utöva tillsyn. Vi tyckte också att det var viktigt med forskning på området, men det tyckte inte regeringen utan lade ned den. Då är risken stor att vi får effekter på både kort och lång sikt. Är allt bra för att det går nedåt? Nej, allt är inte bra.
LO-TCO Rättsskydd har pekat på att det finns ett stort mörkertal då dagens arbetsskadeförsäkring inte är rättssäker och inte jämställd, vilket innebär att många undviker att anmäla. Vi vet också att det finns ett mörkertal på de arbetsplatser där man inte har kollektivavtal och skyddsombud och inte ens vet att man ska anmäla tillbud och arbetsolyckor. Hanif Bali kan vara jättenöjd, men jag är ganska säker på att det är fler. Det innebär att andelen arbetsolyckor skulle kunna vara större.
Jag tänker att det är viktigt att göra något åt det. Jag uppfattar att arbetsmarknadsministern också har de ambitionerna. Frågan är då hur man åstadkommer en förbättring av arbetsmiljön? Jo, genom att stärka de fackliga organisationerna och den myndighet som utövar tillsyn. Men regeringen väljer att göra de fackliga organisationerna svagare och minska på pengarna till Arbetsmiljöverket.
Det är bakvänd politik, och det är det som Marie Nordén lyfter fram. Blir det längre från Arbetsmiljöverket lokalt och regionalt blir det också svårare att få en lokal tillsyn. Det är ett stort problem.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade egentligen inte tänkt gå upp i den här debatten, men med utgångspunkt i det Lotta Olsson sade i sitt inlägg måste jag tillägga att det skattefusk som man har beskrivit på skattekontoret är omfattande. Det handlar om miljarder som undandras varje år. Det måste man ta på största allvar, vilket jag tycker att Jacob Johnson gör i den här interpellationen.
När man säger att fusket har minskat genom ROT- och RUT-avdragen vill jag nämna ett tydligt exempel här ifrån Stockholm, där två välkända politiker från Moderaterna hade haft svart städhjälp. När man införde RUT-avdraget fortsatte de köpa svarta städtjänster trots att de hade inkomster på flera hundra tusen tillsammans varje månad.
När sonen flyttade hemifrån utökades städområdet för den som städade till att omfatta även sonens lägenhet, utan att det ledde till att hon fick vita inkomster. Att det skulle vara automatik i att man får skatteavdrag och därmed börjar köpa tjänster vitt är alltså inte med sanningen överensstämmande. Däremot kan det ha fått effekten att personer som tidigare inte köpte tjänsten kanske nu köper den, men man ska inte utgå från att de som har köpt svart nu börjar köpa vitt.
Så är inte fallet. Det finns ingen naturlig gång som säger att man börjar köpa sådant som är dyrare bara för att man tillhandahåller möjligheten att göra RUT-avdrag för det. Tycker man att det är billigt att köpa svart fortsätter en del att köpa svart. Herr talman! Det vore bra om Lotta Olsson tog del av de uppgifter som Skatteverket har tillhandahållit oss riksdagsledamöter.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag försökte redovisa att det hade varit ett stort skatteundandragande. Och jag säger: Man åstadkommer inte förändringar och kommer inte åt alla som skattefuskar bara för att man sänker skatten. En del kommer att välja att fortsätta att fuska med skatten. Då kan man konstatera att en del röstar blått och köper tjänster svart. Den arbetskraft som utför de här tjänsterna är väldigt utsatt.
När du befinner dig i en position där du har svart arbete har du svårt att ställa krav på arbetsmiljö, på villkor, på bostäder och på vad som helst som alla andra tar för givet när de har ett vitt jobb. Det handlar om krav på ledighet och så vidare. De som är utsatta är de som har det svarta jobbet. Men framför allt handlar det om att arbetsgivarna undandrar pengar som skulle gå till det allmänna.
Skatteverket redovisar, som sagt, att det handlade om 60 miljarder. Bara i byggbranschen pratar man om 10 miljarder. Då kan man undra: Varför har det tagit så lång tid för regeringen att tycka att det här är viktigt? Det är först nu man vill göra en utvärdering. Varför har man inte velat gå på djupet när det gäller dem som begår allvarliga skattebrott? Den här regeringen har jagat sjuka med blåslampa. 75 000 har blivit utförsäkrade från sjukförsäkringen.
Men när vi har skattefuskare i miljardklassen är man faktiskt ganska feg från regeringens sida. Min fråga är: Varför tar man inte de här frågorna på allvar?
Eva-Lena Jansson (S):
Äntligen har vi Anders Borg i talarstolen så att vi kan få lite svar från honom på några frågor. Jag har förstått från tidigare debatter att finansministern sällan lyssnar på frågor, men jag ska ändå pröva att ställa några. När Anders Borg tillträdde sade han att det kommer att dröja upp till två år innan regeringens politik ger full effekt. Det skulle betyda 2008.
Varför hänvisar finansministern då till 2006? År 2006 styrde Socialdemokraterna. Borde man inte räkna från kanske 2007 - i september 2007 hade regeringens politik verkat i cirka nio månader? Det vore kanske rimligt.
I sista meningen i svaret skriver regeringen dessutom: "Politiken kommer därför fortsatt inriktas mot att ytterligare sänka trösklarna in på arbetsmarknaden och stärka jobbchanserna för de grupper som har det svårast att hitta jobb." Handlar det då om att utöka gruppen i fas 3? Det är ju det regeringen har satsat på. Innebär det fler sänkta skatter?
Innebär det sänkt studiebidrag, eller håller regeringen kvar vid förslaget att inte sänka studiebidraget? Precis som Hillevi Larsson beskriver är över 400 000 arbetslösa och 35 000 i fas 3. Det häpnadsväckande är att industrin efterfrågar personer. Och det är problem med matchningen eftersom regeringen har dragit ned på utbildningarna.
När regeringen skriver att man har haft ansvarsfull politik tänkte jag fråga finansministern om han tycker att det är ansvarsfullt, och jag riktar också frågan till Lotta Olsson, att gå från 65 miljarder i överskott till 87 miljarder i underskott. Är det verkligen att vara ansvarsfull? Jag har en fråga till. Vi ska se om han svarar på den. Delar han statsministerns uppfattning om att industrin är praktiskt taget borta?
Om man läser finansministerns svar på frågan om svag tillväxt kan vi inte riktigt se att finansministern har svarat på Peter Perssons interpellation när det gäller de frågor som handlar om att värna industrisysselsättningen. Finansministern gjorde det enkelt för sig genom att slå ihop tre interpellationer till en och därmed försöka besvara dem samtidigt.
Men egentligen innehåller svaret väldigt lite om konkreta åtgärder, konkreta insatser, mer än att han har sänkt skatten med 130 miljarder. Finansministern får gärna utveckla sitt svar lite mer om han har tid, lust och ork.