Peder Wachtmeister (M):
Vi verkar alla vara rörande överens om att kulturarvet och kulturmiljön är något väldigt viktigt. Det är väl inte så konstigt. Det finns väl ingen invånare i vårt land som inte tycker att den frågan är viktig. Med det vill jag börja med att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motioner.
Det känns, som någon nämnde här, konstigt att yrka avslag på alla motioner när vi ändå kanske tycker samma sak. Men vi vet ju att vissa saker är på gång med utredningar och annat som kommer fram så småningom. Det finns därför ingen anledning att godkänna motionerna i dag.
I årets budget står som målsättning för vårt engagemang för kulturarvet ett försvarat och bevarat kulturarv ett hållbart samhälle med goda och stimulerade miljöer med kulturmiljöarbetet som en drivande kraft i omställningen allas förståelse, delaktighet och ansvarstagande för den egna kulturmiljön nationell och internationell solidaritet och respekt inför olika gruppers kulturarv.
Jag fick fundera ett tag på vad man menade med den sista meningen. En del av kulturutskottet fick resa till Japan. Vi var i Kyoto och fick lära oss en mångtusenårig tradition, nämligen hur de lagade te.
Vi kanske inte respekterar den traditionen lika djupt som vi gör med andra traditioner, men vi förstod att i andra länder är vissa saker mycket viktiga. Per Svedberg började som alla socialdemokrater gör i alla debatter, nämligen med att säga att regeringen gör ingenting.
Vad sker då med de 925 miljonerna i budgeten? Riksantikvarien får 225 miljoner, kulturmiljövården får 200 miljoner och kyrkan får 460 miljoner. Det låter mycket. Samtidigt kan vi sätta det i relation till huset på andra sidan vattnet, Riksarkivet, som renoverades för 200 miljoner. Det är en enda byggnad.
Jag kan hålla med om att det behövs mycket mer pengar för att klara kulturarvet, men samtidigt kommer samhället aldrig att klara kulturarvet självt. Samhället kan stödja och uppmuntra, men alla goda initiativ ute i Svea rike måste komma från annat håll. Om samhället skulle ta hand om allt skulle det bli en orimlig kostnad.
Per Svedberg tog upp frågan om fornfynd. Jag har aldrig funderat så mycket på frågan. Jag har ett antal stenyxor som ligger hemma. De hittades någon gång på 40-talet, och de ligger på den öppna spisen. I dag hade man kanske blivit polisanmäld om man inte hade lämnat in dem.
Av förslaget i betänkandet framgår att Riksantikvarieämbetet har ett uppdrag. Dessutom ses lagstiftningen över. Frågan om fri entré återkommer ofta. Resultatet av indragningen av den fria entrén var en ökning av antalet besökande på museerna.
Det gäller kanske inte de små museerna ute i glesbygden, men för de större museerna där det finns stort intresse för deras utställningar ökar besöken betydligt mer än tidigare. Mattias Karlsson tog upp frågan om det marina arvet.
Det är inte så lätt att bygga museer för alla båtar. Nu ska Marinmuseum i Karlskrona bygga en hall för ubåtarna. En stor del kommer att investeras där. Så småningom kommer både Kronan och andra båtar att få möjlighet till tak över huvudet. Bengt Berg diskuterade lokala museer.
Det finns exempel på mycket gamla och lokala museer, men det finns även exempel på nya och lokala museer. I Nyköping finns ett lokalt museum. Man har med hjälp av frivilliga krafter byggt ett flygmuseum på den gamla flygflottiljen. Det finns inga statliga pengar utan det är bara med egna händer som det har byggts upp, vilket är fantastiskt.
Det kanske saknas vissa delar i betänkandet, till exempel den pågående översynen av lagstiftningen som ska läggas fram i maj. Vi avvaktar tills den kommer för att få veta var den landar någonstans i fråga om de nationella målen på kulturmiljöområdet.
Jag vill kommentera Irene Oskarssons motion om kulturarvet vad gäller kulturbyggnader på landsbygden. Man kan inte dra alla över en kam, utan man måste ta hänsyn till möjligheterna att ta hand om dessa byggnader på landsbygden.
Själv har jag varit engagerad i dessa frågor under ett tiotal år som ordförande i en organisation för kulturmiljö och kulturbyggnader. Man skulle vilja ha en morot för att uppmuntra de insatser som görs, inte hindra. Det finns flera sätt att göra förändringar.
Vi kan återkomma till det. Låt mig gå över till behandlingen av Nationalmuseum. Jag är delvis bekymrad även i den frågan. Det hela kommer att delas upp i två etapper. Nu kommer museet att krocka lite grann med Nobelmuseet, som ska hamna på tomten bakom.
Innan man är helt övertygad om var Nationalmuseum ska placeras inför etapp 2 borde man kanske inte gå fram så fort med Nobelmuseet, som vi i och för sig betalar 11 miljoner kronor om året för för att ligga i Gamla stan. Nobelmuseet kan ju flyttas över till Riksarkivet, som redan står där och som det har investerats 200 miljoner i. Det är inte så långt att flytta.
Men Stockholms stad och Nationalmuseum var inte helt överens förstod vi när vi fick redovisningen i utskottet. Jag kan inte låta bli att även ta upp Sverigedemokraternas motion om ålagille och världsarv. Jag har faktiskt själv varit med om ett ålagille för rätt många år sedan någonstans norr om Simrishamn.
Man skulle med naken överkropp fånga ål i en tunna. Tanken då att ålagillet skulle vara en världsarvsfråga var rätt fjärran. Det är den väl fortfarande. Sverigedemokraterna har ett särskilt yttrande där de föreslår att en kulturarvsfond ska inrättas.
Det finns en stiftelseutredning, och det skulle vara bra om den lades fram någon gång. Kultur är inte skattebefriat. I de fall stiftelser skänker pengar till kulturaktiviteter är kultur inte med på listan över skattebefriade aktiviteter.
Om utredningen lades fram skulle det underlätta att få mer pengar till kulturen även från privata intressenter. Sedan har vi Kulturarvslyftet. Jag kan hålla med om att det är trögt i dörren. Få har fått information. Där måste man öka tempot.