KBLab/rixvox huggingface dataset:
Meeri Wasberg (S):
Först har vi människors drömmar. Arbetsmarknadspolitiken kan inte ensam uppfylla alla människors drömmar om en bättre framtid och ett bra liv, men den kan trots allt vara en god hjälp på vägen. Ni hoppas presentera förslag om yrkesintroduktion till hösten. I vår motion till vårbudgeten tog vi upp frågan om yrkesintroduktion nu.
Det är möjligt att vi socialdemokrater är lite mer otåliga än vad regeringen är. Kostnaden är ingen ny fråga. Det pratas ständigt om kostnaden för att anställa.
Min erfarenhet är att arbetsgivare anställer inte därför att det i första hand är billigt utan därför att de faktiskt inte har råd att avstå från att anställa. De har inte råd att avstå från en ökad orderingång. Därför blir det lite lätt tröttsamt att höra diskussionen om kostnaderna för att anställa.
För några veckor sedan, om jag minns rätt, sade arbetsmarknadsministern någonting i stil med att man från regeringens sida lade mycket energi på riktade insatser vad gäller ungdomsarbetslösheten. Jag tycker att jag hört spår av detta även i dag. Merparten av den stora satsning regeringen gjorde när det gällde att sänka arbetsgivaravgiften för ungdomar träffade ungdomar som redan hade arbete.
Ungdomar som saknade arbete träffades inte alls. Vi kan ändå konstatera att den ensidiga synen på arbetsmarknadspolitikens roll är kvar och att jobbpolitiken fortsätter att fokusera på kostnaden för att anställa eller - om vi så vill - på svenska folkets löneanspråk.
Meeri Wasberg (S):
Att sitta i regeringsställning är ju att ta ansvar för den förda politiken, och efter vad jag förstår försöker statsrådet beskriva hur regeringen hittills har klarat det. Vi har många gånger här i kammaren och på andra ställen hört och får även nu höra hur viktigt det är med landsbygden och tillväxten av fler jobb.
Jag tycker dock att vi ändå kan se att regeringen ganska stillatigande ser på hur ett antal förutsättningar för att vi ska få en levande landsbygd försvinner. På ganska många håll i landet blir det allt längre till skola, livsmedelsbutiker, bensinmackar och serviceställen.
Jag tror också att det finns många som håller med mig när jag säger att regeringen ger med ena handen men tar tillbaka med den andra. När det gäller den fråga vi talar om just nu, nämligen postservicen, finns inget konkret stöd för hur man ska kunna tillförsäkra att denna viktiga funktion för oss som enskilda och för företagare ska kunna fungera i hela landet.
När det gäller den nya postlagen som kom 2010 har jag uppfattat att ett av skälen till att den lades fram var att det fanns ett EU-postdirektiv från 2008 som skulle genomföras. Att postlagen i sig skulle vara ett resultat av regeringens goda ambitioner kan jag alltså inte riktigt hålla med om. Som sagt, när det blir långt till saker och ting förstår nog alla att det gör livet svårt för många.
Då har jag ändå inte kommit in på frågor som rör personer som har någon form av funktionsnedsättning eller helt enkelt på grund av ålder eller sjukdom har lite svårare att ta sig fram och tillbaka.
Skärgårdsbefolkningen är visserligen seg och tålig, men till slut kan det ändå bli en omöjlighet att bo kvar när butiken försvinner, när apoteksombudet försvinner, när posten inte kommer fram och när heller inte kommunikationerna gör det möjligt att ta sig fram och tillbaka på ett smidigt sätt för att hämta post och uträtta ärenden.
Jag har också många gånger hört hur viktig Stockholms skärgård är och vilket fantastiskt skyltfönster den är, inte minst för turismen sommartid. Men jag menar att det också måste finnas någonting att visa upp i skyltfönstret. Då krävs det att det finns en åretruntboende befolkning och företag som faktiskt verkar i skärgården. Och för det krävs det onekligen en viss samhällsservice.
Det är klart att det är bra att den här utredningen, som statsrådet nämnde även i sitt andra anförande, kommer till stånd. Men den hade kunnat initieras för flera år sedan. Till sist vill jag lyfta upp en fråga. Det är inte säkert att statsrådet har möjlighet att svara på den, men det skulle vara intressant att höra statsrådets reflexioner.
Det finns en till viss del obekräftad uppgift som pekar på att skärgården enligt Postens sätt att se det inte räknas som glesbygd. Men det är heller inte tätort. Då är frågan: Vad är det?
Meeri Wasberg (S):
Det var glädjande, måste man säga, att regeringen inte ville ha en lägre ambition i postlagen 2010 än i den föregående från 1997. Som jag sade tidigare är det viktigt att man, om man sitter i regeringsställning, tar ansvar för den förda politiken.
Det är sant att det är många olika perspektiv som hänger ihop, särskilt när vi talar om landsbygden och landsbygdens problem. Jag tycker i och för sig att jag någonstans kan höra att statsrådet instämmer i den oro som många ger uttryck för när det gäller att postservicen blir sämre. Den blir kanske svårtillgängligare.
De som har post i dag är säkert nöjda i den utsträckning som statsrådet redovisade. Problemet gäller hur nöjda de kommer att vara om 5, 10, 15, 20 år om utvecklingen fortsätter i den här riktningen. Man kan tro, precis som en del har gett uttryck för, att det som nu sker på Tjockö är ett första steg till att dra ned på postservicen.
Posten är också en viktig del av infrastrukturen i de här samhällena. Därför skulle jag vilja avsluta med att säga så här: Postens samhällsuppdrag borde snarast förstärkas när det gäller serviceåtagandet på landsbygden. En utredning om ett eventuellt ekonomiskt stöd borde redan ha varit klar, och förslag borde redan ha legat framme för beslut.
Vi socialdemokrater anser att boende och företag i Stockholms skärgård har rätt till en bra postservice. Om statsrådet också anser det borde statsrådet självklart vidta åtgärder för att garantera detta för dem som bor och verkar i Stockholms skärgård.
Meeri Wasberg (S):
Vi socialdemokrater anser att den alkoholpolitiska modell som vi har, där folkhälsan satts i centrum, varit mycket bra. Där är det Systembolaget som har uppdraget att ansvara för försäljningen av alkohol till konsumenterna, och dess främsta uppgift är inte att tjäna så mycket pengar som möjligt genom att öka försäljningen.
Precis som nämndes i interpellationen ställde jag tidigare en skriftlig fråga till statsrådet och fick ett svar som gick ut på att statsrådet skulle titta på den utredning som nu äntligen har kommit. I svaret redogör statsrådet också för den fortsatta hanteringen.
Det man kan fundera över är tiden, hur det kan komma sig att regeringen valde att tillsätta en utredning 2012 som lämnade sitt svar 2013 och att det nu tillsätts ytterligare en utredning som ska lämna sitt svar i sommar.
Det betyder rimligtvis att svaret på en av Eva Olofssons frågor i den här interpellationsdebatten kunde ha varit att nej, det kommer inte att komma någon proposition, för utifrån det handlingssätt som regeringen här redovisar finns det ingen möjlighet att lägga fram en proposition före valet. Det tycker jag som socialdemokrat är mycket tråkigt.
Jag tror att vi i den här frågan egentligen i grunden är överens om att försöka täppa till de hål som finns i lagstiftningen och som bland annat City Gross har utnyttjat. Men att man från regeringens sida inte redan tidigare ansträngt sig eller åtminstone anstränger sig nu för att få fram en proposition i syfte att täppa till hålen är obegripligt och visar på en minst sagt låg ambitionsnivå när det gäller det här området. Det beklagar jag.
Meeri Wasberg (S):
Det låter väldigt bra att det finns konsensus. Men som Eva Olofsson redogjorde för är inte denna konsensus absolut. Det finns ett antal motioner som indikerar en helt annan uppfattning, bland annat beträffande gårdsförsäljning. Jag delar dock Eva Olofssons glädje över att ansvarigt statsråd delar vår uppfattning om vikten av Systembolagets monopol när det gäller detaljhandelshanteringen.
Maria Larsson försöker visa hur skyndsamt, snabbt och bra regeringen har jobbat, men det som är lite ledsamt är att det skramlar lite väl mycket om detta. Det fanns förslag redan 2009. Det är ganska lång tid mellan 2009 och 2014. Frågan om att lagrummet ser ut som det gör är inte okänd eller ny.
Det kan inte rimligtvis ha varit en överraskning för regeringen när utredningen lämnade sitt betänkande i somras. Det är det jag menar när jag säger att regeringen helt enkelt inte har lagt manken till. Man har inte jobbat fram förslag till förändringar för att täppa till dessa hål så snabbt som man borde ha kunnat göra.
Jag är mycket tveksam till att det över huvud taget skulle vara möjligt att få fram en proposition före valet, med tanke på att utredningen ska lämna sitt betänkande i juli i år. Men det är möjligt att statsrådet återkommer till det i nästa anförande.
Meeri Wasberg (S):
Jag tycker att det är glädjande att regeringen ändå ser de här barnen. Det får jag lov att säga. Men vi har helt olika idéer om hur, och kanske också varför, man ska göra det här. Belastningen på försörjningsstödet har ökat katastrofalt, skulle jag vilja säga, under den period som alliansregeringen har suttit vid makten.
Vi kan se hur personer enbart därför att de är arbetslösa och a-kassan tar slut hamnar i behov av försörjningsstöd. Har man barn blir också de beroende av försörjningsstödet.
Vi tror, från socialdemokratiskt håll, att det vore mycket bättre att höja försörjningsstödsnormen i stället för att hitta på än den ena och än den andra och sedan möjligtvis också den tredje lilla specifika delen när det gäller försörjningsstöd. Barnen är inte annorlunda.
Barnens behov av att få likvärdiga förutsättningar för att kunna ha en aktiv fritid är likadant oavsett om deras föräldrar har arbete eller är sjukskrivna, arbetslösa eller har försörjningsstöd.
Det som också är mycket intressant i det här är att vi ofta från den borgerliga kanten får höra om vikten av att människor får bestämma saker och ting själva och att det inte ska vara så mycket förmynderi från samhällets sida. I den här frågan däremot verkar det vara helt fritt fram för en form av förmynderi.
Föräldrar som har försörjningsstöd är antagligen inte sämre på att bestämma vad som är bra och mindre bra för sina barn är föräldrar som har andra typer av inkomster. Varför ska just de här föräldrarna inte få möjlighet till självbestämmande i den här frågan? Jag kan inte låta bli att förundras lite grann över Magnus Sjödahls anförande, herr talman.
När man lyssnar på det undrar man vad skillnaden skulle bli. Det låter som att det redan är så i dag. Avslutningsvis skulle jag vilja att statsrådet preciserar vad det är som gör att just de här föräldrarna inte skulle vara kapabla att ta kloka beslut gällande sina barn och deras fritid jämfört med andra föräldrar.
Det är precis det som det kokar ned till när man pratar om den här fritidschecken.
Meeri Wasberg (S):
Statsrådet Maria Larsson tar i ända från tårna och säger att hon är förvånad. Jag kan dela hennes förvåning, fast kanske åt andra hållet. Jag tycker att det är lite stort - eller möjligtvis litet - av ett parti som säger sig stå för barnperspektivet och vill göra barnkonventionen till svensk lag och som sitter i regeringen men inte lyckas manövrera dessa förslag genom regeringskorridorerna.
Man står här och säger att det saknas barnperspektiv när vi snarare vill se alla barn utan att riskera att stigmatisera dem vars föräldrar tillfälligtvis eller under längre tid har försörjningsstöd.
Många av dem har försörjningsstöd till följd av att våra socialförsäkringssystem i övrigt - arbetslöshetsförsäkring, sjukförsäkring och så vidare - inte fungerar så bra som de skulle kunna, vilket är en effekt av den politik som regeringen för.
Det går nog an att stå i talarstolen och tala om vikten av att alla barn får möjlighet att utveckla sina drömmar, talanger och förmågor, men man måste också göra detta möjligt utan att det får oönskade effekter i form av att dessa barn utpekas ytterligare. Jag noterar speciellt att statsrådet avstod från att svara på frågan hur man ser på dessa föräldrar som föräldrar.
Varför skulle föräldrar som har försörjningsstöd vara sämre på att tillvarata sina barns intressen än andra föräldrar? Vad är det som händer på vägen från det att man har ett arbete till det att man blir arbetslös, får arbetslöshetsersättning, ramlar ur den försäkringen när dagarna är slut och sedan går på försörjningsstöd? Vad är det som gör att de föräldrarna helt plötsligt inte längre kan tillvarata sina barns intressen?
Meeri Wasberg (S):
Det här är en väldigt angelägen interpellation, och även om snön just nu virvlar lite grann utanför fönstren vet vi att det kommer en sommar så småningom. Jag skulle vilja fokusera på arbetsmiljön för barnmorskorna, vilken också påverkar miljön för de blivande föräldrarna.
Vi vet att det är en stressad och pressad arbetssituation på många förlossningskliniker, inte minst här i Stockholms län. Vi vet också att de lider av, skulle jag vilja säga, i många fall slitna och inte helt ändamålsenliga lokaler.
Det är naturligtvis primärt en fråga för landstinget och ligger inte på regeringens bord, men de här sakerna hänger ihop och kan faktiskt vara menliga för patientsäkerheten när det gäller både vården i sig och känslan av trygghet.
Jag tror att det var Eva Olofsson som tidigare i debatten sade att det här, att åka in till förlossningen för att föda sitt barn, förmodligen är en av de viktigaste händelserna i de här människornas liv. Att då inte vara helt säker på att det kommer att kännas bra och tryggt måste innebära en oerhört stor oro. Det kan jag tycka att regeringen borde ta intryck av.
Vi har också hört att det tar tid att utbilda barnmorskor. Och många av dem gör andra karriärval när de väl är färdigutbildade, bland annat för att de vet att arbetsmiljön har stora brister, inte minst när det gäller stressen och pressen och känslan av tillkortakommande som det ger att inte kunna finnas där för de blivande föräldrarna och inte kunna följa dem hela vägen.
Vi vet, som sagt, att det kommer en sommar. Då hoppas förmodligen även barnmorskorna på att kunna få semester, en välbehövlig ledighet för att sedan kunna vara redo igen och ta nya tag på jobbet. Men det finns en oro för att man kanske inte kommer att kunna få semester, därför att bristen på barnmorskor är alltför stor.
Därför undrar jag ändå, fast själva utförandet ligger i landstingets hand, om inte regeringen borde vidta några ytterligare åtgärder för att förbättra arbetsmiljön och därmed också faktiskt också attraktiviteten när det gäller att arbeta inom förlossningsvården.
Följden av det skulle kunna vara att man ger bättre patientsäkerhet och trygghet så att barnen föds in i en värld av omtanke och omsorg från första början i stället för att de som jobbar som barnmorskor har det så stressigt att de inte kan få tillfredsställelsen av att kunna göra ett gott arbete.
Krävs det inte ändå ytterligare insatser från regeringens sida?
Meeri Wasberg (S):
Jag förstår att socialministern gärna vill låta arbetsmiljöfrågan vara enbart en fråga för landstingen. Det var nämligen så jag uppfattade statsrådets svar tidigare. När det gäller de siffror som refererades visar dessa ingenting annat än den hängivenhet som finns hos den personal som jobbar i förlossningsvården i dag. De gör ett fantastiskt arbete.
Men frågan är hur länge de kommer att orka göra det med den stress och press de befinner sig under samtidigt som de ska vara det goda stödet för blivande föräldrar. Jag tvivlar inte alls på att man är väldigt nöjd som nybliven förälder med det bemötande och den vård man fått. Men det har ett pris.
Just nu har jag tyvärr inga aktuella siffror för barnmorskornas sjukskrivningstal. Men det är inte otroligt att sjukskrivningarna för denna personalgrupp kommer att öka, om de inte redan har gjort det. Det brukar bli så i slutet av en resa där det har varit väldigt stressigt. Vi vet att det blir alltmer pressat på våra förlossningskliniker, och då blir det direkt en kostnad för staten.
Därför finns ett statligt intresse av att se till att landstingen kan upprätthålla en god arbetsmiljö. En del av den goda arbetsmiljön handlar om bemanning och därmed om utbildningsplatser och hur många nya kolleger man får till sin hjälp. Jag skulle inte vilja säga att frågor om arbetsmiljön inom förlossningsvården nödvändigtvis skjuter bredvid målet. Det beror på hur man väljer att tackla frågan.
Det behövs bättre strukturer för att kunna omhänderta en del nya medicinska utmaningar. Det ligger definitivt inom regeringens intresse och ansvar.
Meeri Wasberg (S):
Jag tycker att den här interpellationsdebatten är mycket intressant eftersom den visar på de ideologiska skygglappar som regeringen har valt att ta på sig när man inte vill låta kommunerna själva hantera frågan. Det kan finnas de som har både möjlighet och behov, höll jag på att säga, och de som kanske har valt andra sätt.
När det gäller LOV låter det tjusigt att ha en lag som heter lagen om valfrihet. Men lagen ger egentligen valfrihet för företag att etablera sig. Den ger egentligen inte så mycket större valfrihet för individen. Vi är nog alla överens om att alla ska kunna ha en bra och säker omvårdnad.
Särskilt viktigt är det kanske för våra äldre som börjar närma sig livets slutskede där valmöjligheterna blir starkt begränsade, inte för att de inte vill välja utan därför att deras egen förmåga att göra egna välövervägda val kanske sviktar. Jag tror att det är viktigt med stor delaktighet och ett stort inflytande.
Då kan det handla om helt andra saker än enbart om vem som är utförare. Det som är problemet med debatten från den borgerliga sidan är att det handlar om att det viktiga är att kommunerna tvingas öppna upp för olika privata alternativ, privata aktörer.
Det är inte fokus på, som det borde vara, att se till att det blir en bra omvårdnad där man skulle kunna se olika privata alternativ som ett positivt komplement. Det blir en ideologiskt styrd debatt när vi talar om lagen om valfrihet.
Därför tycker jag att det är lite beklämmande att den borgerliga regeringen så hårdnackat, skulle man kunna säga, och med lite falsk marknadsföring talar om lagen om valfrihet som det som gör det möjligt för våra äldre att ha en större delaktighet och ett större inflytande.
Det skulle mycket väl finnas möjlighet att klara av en större delaktighet och ett större inflytande också inom ramen för en kommunalt driven äldreomsorg. Till detta kan man addera lite grann av det som Lennart Axelsson var inne på, nämligen att det ser mycket olika ut i olika kommuner. Vi har kommuner där det finns väldigt många alternativ, vilket i sig skapar ett stort problem när man faktiskt ska välja.
Många tycker att det är problematiskt att ha väldigt många alternativ att välja mellan. Det blir nämligen svårt att se vad en utförare kan ge mig kontra vad någon annan kan ge mig när jag ändå inte kan välja vad det är som ska göras utan bara vem som ska göra det. I fråga om lagen om valfrihet i sig finns det mycket i övrigt att önska.
Den intressanta frågan är den som Lennart tar upp i sin interpellation, nämligen varför det är viktigt för regeringen att bestämma över kommunerna och deras möjligheter att faktiskt göra egna välövervägda val och öppna upp på olika sätt för olika aktörer utifrån de behov som kan finnas lokalt. Av någon anledning tycker regeringen att den ska bestämma vad kommunerna ska och måste göra.
Jag tycker att man borde backa tillbaka lite grann och fundera på detta med delaktighet och inflytande för just de äldre. Det är klart att om man har möjlighet att i större utsträckning vara delaktig i sin planering och välja olika saker blir man också mer nöjd. Det skulle gälla även inom ramen för den kommunala omsorgen.
Meeri Wasberg (S):
Jag skulle också vilja understryka: innehåll före form. Det är inte så att alla privata utförare bedriver en dålig verksamhet, och jag tycker att det är lite stötande när Maria Larsson försöker få det att framstå som att det i grunden finns en negativ inställning till olika typer av utförare. Det frågan handlar om är om kommunerna ska vara tvingade eller inte.
Man får ändå förutsätta att de kommuninvånare som finns i respektive kommun gör ett så övervägt val de kan när de väljer sin kommunala majoritet. Då är det också rimligt att de politikerna bär det ansvaret i relation till sina kommuninvånare - även de äldre.
Sedan tror jag att det är viktigt att understryka hur betydelsefullt det är med delaktighet och inflytande för den enskilda individen och att det är självklart att det ska omfatta all omsorg, oavsett om den är kommunalt eller privat utförd. Det som blir problemet med de ideologiska skygglappar regeringen tar på sig är kanske att form får gå före innehåll.
Det blir lätt så. Jag tror därför att det är viktigt att även regeringen tar och funderar på om det är tvånget i sig som är det viktiga, eller om det är fokus på innehåll och kvalitet snarare än form. Som sagt: Det är sant att många kan välja, har valt och är nöjda med sina val.
Det brukar vara så att människor är nöjda med sina val, för det är svårt att säga att man skulle ha gjort ett felaktigt val. Jag kan tycka att det är orättfärdigt att släppa ambitionen att all omsorg ska vara god omsorg - oavsett om den är kommunalt eller privat utfört.
Gustav Nilsson (M):
Vi är överens om vikten av att ha en väl fungerande skattekontroll, att vi värnar om våra svenska skattebaser och får in de skatteintäkter som rätteligen ska tillföras den svenska statskassan. Det finns ett skattefel som nämndes innan här. Det är helt riktigt. Det kan bero på omedvetna fel. Det kan också bero på skattefusk. Det är naturligtvis något som måste beaktas och arbetas med.
Självklart måste Skatteverket ha nödvändiga resurser så att man kan klara sina uppgifter. Men det är också viktigt att se till att man använder de resurser man har. I Riksrevisionens granskning pekar man på en hel del brister i hur Skatteverket hanterar pengarna. Man rekommenderar olika åtgärder. Jag kan ta några exempel: Göra informationsutbyte till ett prioriterat utvecklingsområde. Alliansregeringen har drivit på den frågan. Ni har varit emot.
Man skriver också: Att förbättra ärendehanteringen av automatiska kontrolluppgifter, förbättra uppföljning av informationsutbytet, kartlägga innehållet i utländska kontrolluppgifter. Man ska lägga mer tid på det operativa arbetet. Man ska utvärdera. Vi utgår från att de rekommendationer som Riksrevisionen har lämnat beaktas och genomförs av Skatteverket.
Därigenom kan man finna ökade skatteintäkter från andra så kallade skatteparadis, andra länder. Det är viktigt att påpeka att Skatteverket under granskningen har påbörjat det här arbetet. Man har alltså vidtagit en del åtgärder som Riksrevisionen har rekommenderat. Det gäller att följa arbetet, vad som sker.
Det gäller också att Skatteverket lägger fram sina skrivningar, kommer med sina förslag och lägger fram sina äskanden. Sedan måste det givetvis behandlas i kommande budgetarbete. Det ska prövas mot andra utgifter.