KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Odell (KD):
Helene Petersson beskriver på ett realistiskt sätt hur trähusbranschen drabbas av den globala finanskrisen. Även om många i dag i vårt samhälle har bättre ekonomiska förutsättningar genom att de har fått höjd lön, sänkt skatt och sänkta räntekostnader reagerar man i en sådan här krissituation med försiktighet.
Man skjuter upp viktiga investeringsbeslut. Man vill vänta och se hur detta utvecklar sig. Det drabbar inte bara fordonsindustrin. Det drabbar trähusindustrin, klädbranschen och i stort sett alla branscher. Vår exportsektor är ännu hårdare drabbad. Sverige är ett extremt exportberoende land. Det gör att trähusfabrikanterna, som säljer mycket på export, drabbas också i den delen.
Det är alldeles riktigt som Helene Petersson säger att jag träffade TMF den 27 oktober. Jag beskrev då hur vår process ser ut framåt. Jag och regeringen har fått in förslag. Varselsamordnarna har lämnat in över 120 intressanta förslag till Regeringskansliet. De har tagits om hand på ett seriöst sätt och bereds för närvarande. Vi har fått förslag från våra myndigheter.
Jag vill särskilt nämna BKN, Statens bostadskreditnämnd, som tittar på ett antal förslag på hur vi ska kunna hjälpa till att få i gång olika typer av processer trots den djupa lågkonjunktur vi har. Vi arbetar med dessa förslag. Helene Petersson säger att inget händer. Jag vet att Helene Petersson har suttit i riksdagen länge och ingår i ett parti som har innehaft regeringsmakten i de flesta år som ligger bakåt.
Hon vet därför mycket väl villkoren nämligen att regeringen bereder saker och att det sedan kommer en proposition. Den kommer att läggas på riksdagens bord den 15 april. Det är mindre än en månad kvar. Där finns mängder av förslag. Det som är ett bekymmer för närvarande är att inte bara kommunernas ekonomi drabbas av detta.
Statens finanser drabbas av lågkonjunkturen på ett sätt som är nästan ofattbart för de flesta. Med så konjunkturkänsliga offentliga finanser som vi har i Sverige går det snabbt utför när vi drabbas av lågkonjunkturer där både kostnaderna ökar och intäkterna viker. Därför måste vi se till att vi hushållar med våra gemensamma resurser.
Vi har starka statsfinanser, men vi måste se till att de räcker under hela krisen. Därför måste vi väga samman alla de förslag som finns på hur vi ska hantera krisens olika delar och faser. Det arbetet pågår och kommer att läggas fram för riksdagen den 15 april.
Mats Odell (KD):
Först vill jag gärna säga att det som står i interpellationssvaret om kvalitetsbrister inom byggsektorn inte på något sätt är förknippat med trähusbranschen. Generellt sett när vi har tittat på de problem som har funnits inom byggsektorn och bostadssektorn har detta varit ett framträdande strukturellt problem som man arbetar väldigt intensivt med. Men icke desto mindre finns det fortfarande stora bekymmer med fukt- och mögelskador även i nybyggnationer.
Det var det, och inte trähusindustrin, som åsyftades. Vi har ett väldigt bekymmersamt läge i hela den industrialiserade världen. Den här krisen har slagit till med en kraft som vi inte har skådat sedan industrialismens genombrott. Fru talman!
Det kommer inte att vara möjligt för oss i denna riksdag att, på förslag från någon regering, kompensera bortfallet av efterfrågan på exportmarknaderna och på hemmaplan med att vi beskattar medborgarna så att de ska fylla ut det efterfrågebortfallet. Det finns inga möjligheter. Vi måste hushålla med våra gemensamma resurser på ett klokt sätt. Vi måste använda pengar.
Vi har stora problemen med att få situationen att gå ihop inom den kommunala sektorn. Vi kommer att diskutera det senare. Vi har bekymmer i ett antal branscher. Vi har väldigt stora varsel.
Om vi tror att vi ska klara av problemen på alla dessa flanker och ha om inte business as usual så ändå kompensera de här bortfallen under en sådan här lågkonjunktur med skattemedel tror vi fel. Det skulle ruinera de svenska statsfinanserna. Det skulle skapa väldigt stora trovärdighetsbekymmer för Sverige när vi nu står inför att behöva låna väldigt mycket pengar för att klara ut den här lågkonjunkturen.
Även om inte interpellanten har det tror jag att medborgare i allmänhet har förståelse för att regeringen är försiktig och hushållar med våra gemensamma resurser så att de räcker under hela den här krisen.
Mats Odell (KD):
Jag tycker att det alltid är intressant och givande att ha de här debatterna med representanter för oppositionen. Det kommer nya impulser. Jag lyssnar väldigt gärna. Jag ska självfallet läsa brevet så fort jag får det. Vi har fått in jättemånga intressanta förslag från varselsamordnarna som har gått in i budgetprocessen. Jag kan försäkra Helene Petersson och Göte Wahlström om att vi absolut inte har slutat regera.
Vi håller på med det. Vi förbereder ett ansvarsfullt agerande som vi ska lägga fram för kammaren inom loppet av en månad. Jag vill också gärna säga att vi i dag har kraftfulla stimulanser att bygga i och med att räntan har gått ned till en nivå som vi inte har skådat på jag vet när.
Byggkostnaderna har sjunkit. Jag är ute nu och träffar varselsamordnarna i hela landet. Jag ska till Gävle i morgon för att träffa varselsamordnarna tillsammans med olika företrädare för företag, fack och andra.
För två veckor sedan träffade jag på en länsstyrelse en representant för ett medelstort byggföretag i södra Sverige som berättade att man i en kommun i Sverige nu bygger hyresrätter med god standard med en inflyttningshyra på 1 100 kronor per kvadratmeter.
Det ska jämföras med de 1 500, 1 600 eller 1 700 kronor som de har legat på under de senaste åren. Visst finns det nu utomordentligt goda förutsättningar att börja bygga inte minst hyresrätter. Jag är övertygad om att vi också kommer att få se att det kommer i gång sådana projekt. Det finns problem som vi arbetar med. Kreditmarknaden är fortfarande väldigt svår.
Det finns en stor otrygghet och en stor osäkerhet. Vi har ett antal åtgärder som vi hoppas kommer att ge effekt.
Mats Odell (KD):
Jag tror att Jacob Johnson och jag är överens på en punkt: Det kommer att bli en långtgående och djup etisk diskussion, i kölvattnet av den finansiella krisen, om orimliga ersättningar och bonusar inom finansiella institut. Sverige är härvidlag betydligt bättre än de flesta andra länder; det tror jag ändå att vi kan vara överens om. De verkliga excesserna på detta område har skett på annat håll än i Sverige.
Jag är dock helt oenig med Jacob Johnson på en annan punkt, nämligen att statlig styrning av banker skulle vara lösningen. Varför har vi den kris som vi har i dag? Det finns många förklaringar.
En förklaring är att det fanns en politisk välvilja från Clintonadministrationen där staten gick ut och talade om för de halvstatliga bolåneinstituten Fannie Mae och Freddie Mac att de nu skulle frångå normala principer och låna ut pengar till människor som egentligen inte hade förutsättningar att få lån till bostäder.
Detta i kombination med en extrem lågräntepolitik under Alan Greenspans tid på Federal Reserve ledde till någonting som från början såg fantastiskt bra ut: Människor fick jobb. Det byggdes hus som aldrig förr. Människor flyttade från slumkvarter, mer eller mindre, in i nya bostäder. Allt var frid och fröjd. Den som inte var kreditvärdig skulle bli kreditvärdig när värdet på vederbörandes hus hade ökat, som det hade gjort hittills.
Då kanske man skulle få låna ännu mer pengar för att också kunna köpa en bil. Det fungerade till den dag när värdet på fastigheterna började sjunka.
Statliga ingripanden av den karaktär som jag tycker att Jacob Johnson är inne på, nämligen att staten skulle kunna ändra på fundamentala principer och låna ut åt olika håll på ett sätt som skulle innebära att den traditionella lagstiftning som vi har på bankområdet och de principer som gäller i en öppen ekonomi skulle sättas ur funktion, tror jag leder helt fel.
Frågan är vad vi ska göra på hemmaplan och vad som ska ske på europeisk nivå. Jag var i Bryssel i går och träffade kommissionären Charlie Mc Creevy och diskuterade hur vi ska förbättra tillsynen över de finansiella instituten. Det är en väldigt viktigt sak. Vi var överens om att det ska ske ett arbete inom kommissionen - det är redan ett arbete i gång - för att ta fram riktlinjer för den här typen av ersättningar.
Jag tror att vi skulle behöva en europeisk värdekommission som får fram ett regelverk, en code of conduct, som skulle kunna gälla inom hela Europeiska unionen. Det tror jag är en bättre väg än att vi själva gör något enbart på hemmaplan.
Mats Odell (KD):
Jacob Johnson vill att vi ska hantera det här på hemmaplan. Jag tror att det är viktigt att vi gör det, men det är helt centralt att det sker en uppstramning globalt. Det vi framför allt påverkar är ju det europeiska regelverket.
Som ordförande i Europeiska unionen under andra halvåret i år kommer Sverige att representera EU också i exempelvis G 20-kretsen, så vi har naturligtvis chans att påverka även utanför Europeiska unionen. Krisen har inte uppstått i Sverige, till skillnad från förra gången. Det är en global kris. Det är en förtroendekris. Jag tror att Jacob Johnson och jag är rörande överens om det.
Det är en etisk kris egentligen. Förtroendet mellan aktörerna är borta. Det har fått den här förlamande effekten. Vi måste se till att förtroendet kan återupprättas så att det blir en etisk code of conduct, som detta kallas. Jag är övertygad om att vi i första hand ska hantera detta på europeisk nivå.
Jag vet inte vad Jacob Johnson och hans parti anser om detta, om Sverige ska lämna det europeiska samarbetet. Det har i alla fall tidigare varit Vänsterpartiets modell. Hur ska vi då ha inflytande över de här processerna? Jacob Johnson är inne på farliga vägar när han vill förbjuda derivat. Derivat är ju ett sätt att hantera risker som rätt använt minskar sårbarheten i systemet.
Visst finns det de som missbrukar derivatinstrumentet, men jag vågar ändå säga att den viktigaste komponenten i detta är en bättre riskhantering. Om vi tittar på säkerhetsåtgärder tror jag att det handlar om kapitaltäckningen, det vill säga att det finns kapital som motsvarar de risker som tas inom banksystemet.
I en sådan här djup lågkonjunktur ökar risker med kunder som hittills har varit stabila och långsiktiga. När orderingången minskar kan även ett stabilt företag plötsligt bli en större risk för en bank. Därför behövs det mer kapital.
Staten har nu sagt att för sunda och solida banker som plötsligt har för lite kapital för att kunna låna ut till sunda svenska företag finns nu möjlighet att söka ett kapitaltillskott från staten. De får inte det som en gåva. De får betala ränta på detta. Om det är i form av så kallat hybridkapital är räntan omkring 10 procent. Staten lånar pengar för mellan 2 och 3 procent.
Det är alltså en god affär för skattebetalarna. Om värdet på banken ökar när krisen är över ska skattebetalarna vara med på uppgången och få del av värdetillväxten på precis samma sätt som aktieägarna i banken i fråga. Det gäller att värna skattebetalarnas och den offentliga sidans intressen när vi arbetar med den här typen av aktioner för att stabilisera de finansiella marknaderna.
Det hoppas jag att Jacob Johnson uppskattar.
Mats Odell (KD):
Jacob Johnson har fortfarande en väldigt stark tro på statligt företagande. Jag vet inte vad han tänker på egentligen när vi har sett att välfärden ökat utan statligt företagande. Jag skulle säga tvärtom att de länder där man har prövat den principen har knappast framstått som de välfärdsmönster som vi skulle vilja se. Även ett sådant land som Sverige har viss erfarenhet av statligt företagande.
Varvskrisen är ett exempel där staten ändå gör kortsiktiga saker som föröder de gemensamma resurserna. Jag tror att principen är att företag drivs bäst av entreprenörer av kött och blod som har satsat egna pengar, att de inte använder skattepengar för att driva konkurrensutsatt näringsverksamhet. Där skiljer vi oss åt, och jag respekterar det.
Beträffande ersättningssystem vill jag understryka att regeringen har ställt upp väldigt tuffa krav för bankernas ledande befattningshavare om de vill vara med i de olika program som vi har satt upp för stöd till banker i krisen. Det handlar om stopp för bonus, stopp för rörliga ersättningar till de ledande personerna inom koncernerna.
Det handlar om att inte höja styrelsearvoden, och avgångsvederlagen ska följa samma principer som vid statligt ägda företag. Staten har visat på en väg att ta ansvar i de frågor som Jacob Johnson tar upp. Sedan är vi helt överens om förvaltarskapstanken, som är oerhört central, inte bara när det gäller hur politiken läggs upp utan också när det gäller hur vi beter oss som individer och företagare.
Den är helt central, och där är vi helt överens.
Mats Odell (KD):
Lars Lilja har frågat arbetsmarknadsministern vad han avser att göra åt den ekonomiska situationen och de personalnedskärningar som nu sker i kommuner och landsting, samt hur han ser på kommuners och landstings möjligheter att rekrytera unga akademiker till kommuner och landsting. Per Svedberg har frågat socialministern vilka åtgärder han avser att vidta för att landstingen inte ska behöva säga upp personal och sänka sjukvårdens kvalitet med anledning av jobbkrisen.
Raimo Pärssinen har frågat mig om jag avser att medverka till att kommunerna och landstinget i Gävleborg får kraftigt ökade statsbidrag för att motverka högre arbetslöshet och sämre välfärd. Peter Hultqvist har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av de minskade skatteintäkterna som riskerar att driva fram dels skattehöjningar, dels omfattande nedskärningar och försämrad kvalitet inom vård, skola och omsorg.
De båda först nämnda interpellationerna har överlämnats till mig. Jag väljer att avge ett gemensamt svar på interpellationerna. Vad gäller frågan om kommuners och landstings möjligheter att rekrytera unga akademiker har universitet och högskolor ett ansvar att dimensionera högskoleutbildningarna så att de motsvarar det framtida behovet av arbetskraft inom olika områden. Samtidigt ligger det ett ansvar på kommuner och landsting att framstå som attraktiva arbetsgivare.
Vi vet att resurser till kommunsektorn både stärker välfärdens kärna och är en effektiv sysselsättningsåtgärd. Men det är inte bara kommuner och landsting som drabbas av krisen. Även hushåll och företag påverkas. Vi måste därför agera förståndigt och väga alla de behov som nu riktas mot de offentliga finanserna, våra gemensamma resurser, så att de räcker under hela krisens förlopp. Vi vet ju inte hur länge krisen kommer att vara och hur djup den kommer att bli.
Genom riksdagens beslut med anledning av budgetpropositionen för 2009 har kommuner och landsting under 2009-2011 redan tillförts betydande förstärkningar, både i form av ökade intäkter och lägre kostnader. Som exempel kan jag nämna att sänkningen av arbetsgivaravgiften med 1 procentenhet minskar kostnaderna med 3 miljarder kronor per år för sektorn.
Ett annat exempel är den så kallade kömiljarden, som enligt Sveriges Kommuner och Landsting redan börjat ge resultat i form av förbättrad tillgänglighet i vården. Den ekonomiska krisen har den senaste tiden fördjupats på ett sätt som få bedömare kunnat förutse. Utvecklingen innebär att kommunernas och landstingens skatteintäkter kommer att utvecklas svagare än vad som annars hade blivit fallet.
Det är dock inte, vilket ibland felaktigt påstås, fråga om att skatteintäkterna minskar. De ökar faktiskt. Samtidigt kommer krisen också att medföra en påtaglig försvagning av statens finanser. Regeringen följer utvecklingen noga och kommer inom kort, den 15 april, att lämna besked om ytterligare resurser kan komma att tillföras kommunsektorn.
Det görs genom en noggrann prövning inför vårpropositionen, och i denna prövning har jag svårt att se varför kommunerna och landstinget i Gävleborgs län ska särbehandlas. Detta är ett ansvarsfullt sätt att bedriva politik.
Mats Odell (KD):
Regeringen har genom kontakter med kommunerna direkt och med Sveriges Kommuner och Landsting en god inblick i hur läget är. Det är ett allvarligt läge. Vi har också i statens finanser ett mycket allvarligt läge. Nu försöker några talare göra regeringen ansvarig för den globala krisen, men jag tror faktiskt att ni där hugger lite grann i sten. Folk går inte på det.
Folk går inte på att det är den här regeringen som har åstadkommit den situation som vi nu upplever. Jag tror faktiskt inte det, fru talman. Låt mig återgå till balanskravet, som Gunnar Andrén tar upp. Det är faktiskt så enligt kommunallagen att man som kommun i vissa fall får underbalansera sin budget om man har en stark finansiell ställning. Med hänsyn till en stark finansiell ställning får man underbalansera.
Dessutom är det så att om man får ett underskott har man tre år på sig att återställa det. Det finns också en paragraf i kommunallagen som säger att om det finns synnerliga skäl behöver underskottet inte ens återställas på den tiden. Senast det här ändrades var inför 2005, så det är relativt färska förändringar som har gjorts.
Det är mycket spännande, fru talman, att mina goda vänner från oppositionen har väldigt många invändningar mot att regeringen har sänkt skatten. I första hand är den sänkt för låg- och medelinkomsttagare. Låt mig ta ett exempel.
Vi kan ta en anställd inom offentlig sektor, inom landsting eller kommun, en sjuksköterska som tjänar 23 000 kronor i månaden. Hon eller han har fått 1 418 kronor mer över när månaden är slut genom de här sänkningarna.
Hur mycket vill ni höja skatten för den person som har 23 000 kronor i månaden? Den fråga som Peter Hultqvist ställer tycker jag kanske är den mest uppfriskande men samtidigt den mest motsägelsefulla. Han undrar bland annat hur regeringen ska kunna förhindra en skattehöjning på 50 öre till 1 krona i kommunsektorn för att anställda ska kunna vara kvar.
Det är naturligtvis vad det handlar om. Samtidigt ondgör sig Peter Hultqvist över att regeringen har sänkt skatten. Hur mycket tänker sig Peter Hultqvist att höja skatten för personer med de här inkomsterna för att åstadkomma de saker som Peter Hultqvist vill ha svar på omedelbart här i dag? Beskriv gärna vad hade det inneburit om en socialdemokratisk regering redan hade lagt fram de här förslagen.
Jag antar att det inte bara är ökade utgifter som den regeringen hade kommit med. Ni hade väl finansierat dem på något sätt. Kan Peter Hultqvist på något sätt antyda lite grann att det kanske förekommer en diskussion om förmögenhetsskatten. Jag kan berätta för Peter Hultqvist att vi har en globaliserad ekonomi. Det svenska företag i dag har störst problem med, fru talman, är att få tag på kapital för att överleva. Ska ni då återinföra en straffskatt på kapital?
På vilket sätt skulle det göra att företagen i Dalarna eller i Gävleborg får det lättare? Det skulle vara intressant om ni kompletterade er beskrivning av vad en socialdemokratisk regering skulle göra med en finansiering. Det skulle öka trovärdigheten något i de frågor ni ställer.
Mats Odell (KD):
Det ska bli väldigt spännande när vi har lagt fram vår vårproposition och när vi har de olika oppositionspartiernas förslag att se till exempel om Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet har ett gemensamt förslag. Det var inte riktigt den känslan man fick under debatten här. Men vem vet - det kanske blir så.
Det blir intressant för väljarna att försöka reda ut vad de olika alternativen innebär i ansvarstagande, långsiktighet och förmåga att hantera krisen. Jag vill gärna hålla med Lars Lilja och säga till honom: Ja, det vi har sparat i ladorna ska vi använda på ett bra och ansvarsfullt sätt.
Jag hoppas att vi kan stå fram som ansvarsfulla, både som regering och som opposition, i denna väldigt svåra tid och visa bra förvaltarskap i den svåra situation som det innebär att försöka få de gemensamma resurserna att räcka till allt som vi skulle vilja.
En myt, fru talman, måste jag ändå försöka avliva. Det är som med grisen Särimner i mytologin som slaktades men återuppstod lika frisk och kry varje morgon, nämligen frysta statsbidrag. Vi har inte haft indexerade statsbidrag sedan 1993.
Det har varit aktiva beslut på förslag av regeringen här i kammaren. Principen har varit att göra en bedömning av kommunsektorns resursbehov i förhållande till andra sektorer. Det har alltså inte funnits någon indexering och inte någon automatik sedan 1993.
Mats Odell (KD):
Johan Löfstrand har frågat mig vad jag avser att göra för att förbättra balansen mellan de olika boendeformerna. Utgångspunkten för frågan är enligt interpellanten dels att det byggs för lite hyresrätter, dels att hyresrätten som boendeform skulle missgynnas av regeringen, som särskilt pekar på borttagandet av subvention som en förklaring. Innan jag besvarar frågan måste jag därför diskutera den verklighetsbeskrivning som Johan Löfstrand ger uttryck för.
Att det byggs för lite tror jag att vi kan enas om - detta gäller såväl hyresrätter som bostadsrätter.
Orsakerna till den minskning i bostadsbyggandet som vi nu ser är flera, och sambanden är ganska komplexa: den amerikanska bolånekrisen, som har fått konsekvenser för banker och finansinstitut världen över, ökad försiktighet hos långivarna och därmed kreditrestriktioner, minskad efterfrågan och konsumtion generellt samt varsel och uppsägningar som ytterligare försämrar framtidstron och därmed hushållens vilja att investera i ett nytt boende. Fru talman!
Listan kan göras lång. Men krisen är allmän och drabbar inte någon särskild boende- eller upplåtelseform. Så till frågan om hyresrätten missgynnas av regeringen. Subventionerna till bostadsbyggande har tagits bort, vilket även påverkat förutsättningarna för bostadsrätten.
Syftet är dock inte att angripa hyresrätten utan att skapa långsiktigt stabila villkor för en sektor som måste kunna leva på egna meriter och bygga för konsumenterna, och inte anpassa sig till hur man ska maximera de statliga stöden. Denna typ av subventioner kommer i längden inte konsumenterna till del utan är kostnadsdrivande och minskar företagens förmåga att verka på marknadens villkor.
Johan Löfstrand pekar på borttagandet av den statliga fastighetsskatten som en orättvisa som gynnar dem som äger sin bostad. Skälet till denna reform var att den statliga fastighetsskatten i sig var orättvis och oförutsägbar. I stället infördes en kommunal, rimlig och förutsägbar fastighetsavgift som även gynnat hyresrätten. Jag har dock löpande hållit mig underrättad om hur parterna på bostadsmarknaden ser på villkoren för de olika boende- och upplåtelseformerna.
Och givetvis är jag beredd att pröva sådana förslag som kan vara värdefulla för att främja en väl fungerande bostadsmarknad. Under den pågående krisen har vi dock kunnat läsa om hur bostadsrättsprojekt görs om till hyresrätt, vilket visar att utsikterna för hyresrätten inte är så dystra som interpellanten vill göra gällande.
Självfallet följer jag och regeringen noga vad som händer på marknaden, även bostadsmarknaden, och överväger vilka insatser som kan komma att behövas för att stabilisera situationen. Avslutningsvis ser jag inget skäl till att nu vidta några åtgärder av sådant slag som Johan Löfstrand efterlyser.