Raimo Pärssinen (S):
Jag gör väldigt många företagsbesök nu. Jag är lite mer inriktad på verkstadsföretag, eftersom jag själv är medlem i IF Metall. Jag får många vittnesmål direkt ur livet. Jag har bland annat träffat Dan som har tio anställda. Han har ett typiskt, vad jag kallar mysigt, litet kontor med några skitiga handskar i hörnet, en termos, lite fakturor och grejer. Gubbarna springer in och stämplar jobb, och så vidare.
Jag satt och pratade med honom hans bekymmer för sin verksamhet. Bekymret var inte att inte få sänkta arbetsgivaravgifter. Han anställer när han får fler jobb och fler order. Då anställer han. Det har inte med sänkta arbetsgivaravgifter att göra. Hans stora bekymmer är att han har svårt att hitta personal som han kan anställa. Det låter ganska fantastiskt. Han vill ha duktiga svetsare, och gärna licensierade.
Han hade hittat en trevlig människa - i det här fallet var det en kille - och sade: Jag vill anställa den här killen. När han ville ha stöd från Arbetsförmedlingen för att kunna göra det fick han inte det. Han var tvungen att vänta för att grabben skulle vara arbetslös lite längre tid innan han kunde få göra det. Han kunde inte begripa det. Hur kan det vara så? Jag har besökt ett annat företag som har lite fler anställda. De sökte fyra medarbetare inom metallbranschen.
De hade svårt att hitta någon. Däremot var de överösta av ansökningar om jobben. Men de som sökte hade inte en chans att komma in. De hade inte rätt utbildning och bakgrund. Det fanns någon som hade jobbat sju år i en klädbutik, och så vidare. De frågade mig: Hur kan det vara så här? Deras förtroende för Arbetsförmedlingen var väldigt lågt.
Svenskt Näringsliv skriker rakt ut om man talar om arbetslivet, speciellt om man talar lokalt. Vi har fackföreningar som tycker att det inte fungerar. IF Metall har öppnat en egen möjlighet för deras medlemmar att söka jobba via en bank. Kritiken är stor och kommer från många håll när det gäller Arbetsförmedlingen.
De som jobbar på Arbetsförmedlingen tycker att den har blivit en tyst myndighet. Det är inte så roligt att jobba som arbetsförmedlare. De har inte de möjligheter de borde ha och är insnärjda i ett regelsystem. Dessutom upplever de att deras roll alltmer har blivit att disciplinera dem som är arbetslösa. Trots att det är så många som 400 000 människor som är arbetslösa är det många arbetsgivare som har svårt att hitta personal.
I dag på utskottssammanträdet sades samma sak. Konjunkturinstitutet kom till oss och kunde konstatera att matchningen fungerar väldigt dåligt. Det i sin tur kommer att leda till flaskhalsar som kan ställa till det med inflation, och vi ser en delning i landet. Det är inte alls bra.
Jag har ställt en enkel fråga: Vad gör ministern så att förmedlarna ska få göra det de verkligen vill göra och i många fall är duktiga på att göra, nämligen att förmedla jobb? Vad gör ministern? Man säger att man ska göra en stor översyn av Arbetsförmedlingen, och det är jättebra.
När Clas Ohlsson, som är tillförordnad generaldirektör, kom till utskottet ställde jag frågan till honom: Vad klagar man på, och hur ser ni på bristerna? Han kunde inte svara på den frågan. Han sade rent ut att han inte vet det, men att han skulle ta reda på det. Jag ställde samma fråga till ministern i dag på utskottssammanträdet. Vad är bristerna? Vad är det ni har gjort fel? Uppenbarligen fungerar det inte för Dan och andra att kunna rekrytera nya medarbetare.