Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Stina Bergström säger att regeringen borde fatta ett snabbt beslut och snabbt tala om hur mycket pengar som borde tillföras. Det kan vara en aspekt som är helt okej, men samtidigt väldigt farlig. Ska vi verkligen mena allvar med att bygga upp en robusthet i järnvägen tror jag att det är minst lika viktigt att veta vad det är som behöver göras, när det kan göras och vad det kommer att kosta.
Då är Trafikverkets rapport som kom i februari ett bra underlag. Man tittar på livslängden på det vi redan har i systemet med signalsystemen, bärigheten och så vidare. Det är faktisk kunskap som till vissa delar är ny. Man fångar även in kunskap om vad det är som gör att driften och underhållet inte fungerar på det sätt som vi har tänkt oss. Hur ser det ut med forskningen och kunskaperna?
Det finns en hel del tomma luckor även där. Vad som också kan vara bra att känna till är att vi hur snabbt vi än fattar beslut har den ständiga kampen med tiden. Bara som ett exempel: Om vi har 6 000 växlar som skulle behöva åtgärdas och kan klara av 200 per år tar det 30 år att gå igenom alla växlar. Det är på tok för långsamt, men det är samtidigt en verklighet som vi ska förhålla oss till.
Det kan vara ganska intressant, herr talman, med ett perspektiv på hur lång tid det tar att vidta åtgärder i järnvägssystemet eller bygga nya järnvägsbanor och räls. Det är väldigt intressant att den myndighet som har ansvar för att tala om vad man behöver ha in också kommer med bra information.
När tidningen Riksdag & Departement tittar tillbaka kan vi konstatera att det dåvarande Banverket under åren 2000-2006 fick betydligt mindre när de äskade av den socialdemokratiska regeringen. Men de facto har man under åren 2007-2011 sammantaget fått mer än man äskat.
Det här kan man hålla på och raljera hur mycket man vill om, men det sätter också fingret på det som är problematiskt. Nu har vi tagit ett krafttag, för vi ser betydelsen av vad som händer när trafiken ökar. Allt fler människor tar tåget och fler inom näringslivet vill transportera med tåget. Då ökar trycket.
Då ökar också naturligtvis behovet av att reinvesteringar, underhåll och drift kommer i kapp. Därför har vi höjt anslaget med över 40 procent de senaste åren. Sedan kan man alltid fundera på om det är tillräckligt. Vi har nu konstaterat att vi redan i år tillför ytterligare pengar i dialog med Trafikverket utifrån vad de faktiskt mäktar med att kunna göra av med.
Vi säger också i den skrivning som kom i våras att vi kommer att fatta fler beslut om det som behöver göras sedan utifrån de uppdrag som vi nu har givit och som ganska snart ska komma tillbaka till regeringen. Hur och på vilket sätt kan vi öka kapaciteten i järnvägssystemet? Det är jätteviktigt. Hur och på vilket sätt kan vi ta hänsyn till behovet av den arbetspendling som sker inte minst i våra storstadsregioner?
Detta är ett stort behov som vi har. Om vi inte skulle göra någonting från regeringens sida utifrån den åtgärdsplan för de kommande tolv åren som vi beslutat om vet vi i dag att kapacitetsproblemen och flaskhalsarna skulle kvarstå. Det är precis det vi vill undvika. Stina Bergström och jag har möjligtvis ett gemensamt intresse av att järnvägen ska bli bättre. Jag tror att vi är något på spåren!