Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det är alldeles riktigt att Norge nu gör en omfattande satsning, vilket också är behövligt. Vi har ju någorlunda olika förutsättningar när det gäller hur våra vägar, våra järnvägar men även vårt flyg och vår sjöfart ser ut. Under den tid som jag har varit statsråd har jag haft ett ganska kontinuerligt utbyte med våra nordiska grannländer, inte minst med vår norska sida.
Det har även försiggått under min företrädare. Det som bland annat har tagits upp, och det har varit mycket även inför Norges arbete med kommande trafikplan, precis som vi hade vår kapacitetsutredning för att förbereda vår nya nationella plan, har varit ett utbyte mellan våra motsvarande trafikverk, jernbanestyrelser och annat. Några specifika områden har vi ju tittat på.
Ett var väldigt akut, nämligen Ofotenbanan-Malmbanan, som också är en gränsöverskridande infrastruktur. Det har varit mycket uppe om Atlantbanan och Meråkerbanan som vi också kan se har fått utfall även på den norska planeringen. Sedan är naturligtvis frågan hur och på vilket sätt Sverige och Norge men också Danmark och Finland kan knyta ihop sina banor utifrån ett godsstråksperspektiv.
Sverige är ju ledande i arbetet på en korridor på järnvägssidan som vi brukar säga går från Stockholm till Palermo. Den har också Norge uttalat att man vill haka på, kanske från Malmös sida. Det är helt riktigt som Lars Johansson säger, att det finns ett ökat intresse. Det finns också ett stort behov av att knyta ihop stråken. Vi ska dessutom vara medvetna om att nästan 90 procent av allt norskt gods på järnväg går genom Sverige.
Det är mycket vi behöver samarbeta om. Frågan var vad vi tänker göra den 27 maj. Jag har tagit initiativet till att bjuda in just för att vi behöver ha ett mycket större utbyte av hur vi ligger till i våra planeringsprocesser, vilka frågor som de facto är gemensamma. Vi behöver ha det gränslösa tänkandet när det gäller hur människor reser och inte minst perspektivet hur godset transporteras.
På det här mötet har vi möjlighet att få höra av varandra hur långt man har kommit och vad mer som behöver göras och hur processen ser ut. Lars Johansson har också i sin interpellation frågat om Trafikverket möjligtvis skulle kunna göra en förstudie och lite grann hur snabbt man skulle kunna haka på. Det är alldeles riktigt att huvuddelen av den här sträckan i Norge finns med i planen, men inte den sista biten till Sverige.
Från svensk sida känner också Lars Johansson till att vi precis nyligen har invigt Bana Väg i Väst, alltså framför allt järnväg från Göteborg upp till Trollhättan. Sedan behöver man fortsätta vidare norrut för att kunna svänga in mot Norge. Den sista sträckan som skulle saknas på svensk sida för att det skulle vara dubbelspår fanns med i Kapacitetsutredningen när man tittade på utsikten mot 2050.
I Norge tittar man själv på att det kanske är möjligt att göra sista biten på norska sidan först någon gång runt 2030, men inte före. Det fanns i vår svenska kapacitetsutredning en kostnadsuppfattning på i storleksordningen 17 miljarder. Däremot pekades den till att börja med inte ut som ett av Sveriges alla prioriterade stråk. Så har vi ändå med sakförhållandena.
Därför skulle jag också vilja lyfta tillbaka till Lars Johansson att den kapacitetsutredning som ändå gjordes och som låg till grund för infrastrukturpropositionen var någonting som av samtliga partier uppfattades som ett bra underlag med bra prioriteringar. Jag kunde inte heller hitta den här sträckan i den socialdemokratiska motionen.