Ulf Kristersson (M):
Jag tyckte att jag försökte beskriva just precis att vi har ett problem. Jag försökte mig också på att ge några historiska förklaringar till att några av problemen kan finnas. Jag trodde att det var möjligt att säga detta utan att anklagas för att tycka att det är bra att det är på det sättet, men jag förstår att det inte riktigt funkade. Vi backar bandet en gång till: År 2002 genomfördes en förändring på den insikt man då hade, det vill säga att det här föreföll missgynna kvinnor. Den insikten är med andra ord ganska gammal.
Det gjordes en förändring som i någon mån mildrade de fortfarande ganska strikta - och legitimt strikta - kraven på koppling mellan själva arbetet, arbetets händelser, arbetets miljö och själva skadan. Detta förändrades något, men det har inte fått någon praktisk betydelse. Det beror i sin tur sannolikt på två saker. Man kan säkert dividera om hur mycket som är vad.
Det var en ganska liten förändring, och det var svårt att med den förändringen och bibehållet krav på starkt kausalt samband göra skillnad i tillämpningen. Som ISF påpekar gav man också kritik till en del av Försäkringskassans handläggning, vilket vi har bett dem granska specifikt för att undersöka om det finns någon systematisk förändring eller skillnad i kassans sätt att hantera detta. Den kritiken tar Försäkringskassan till sig, och de har genomfört en del förändringar.
Till detta kommer ett väl känt faktum att många av tradition manligt dominerade yrken är mer beforskade. Vi har mer kunskap. Det är inget försvar för att det är på det sättet, men det är bara att konstatera att det sannolikt är så. Det gäller inte enbart den här försäkringen. Det gäller många andra samhällsfenomen, där vi förefaller ha bättre kunskap om problem som av tradition har drabbat män, och inte minst män i koppling till arbete, mer än kvinnor.
Vi måste våga se det problemet för att kunna göra någonting åt det. Detta stärks också av att ISF påpekar att det inte förefaller finnas någon systematisk diskriminering av kvinnor i traditionellt manliga yrken eller något speciellt gynnande av män i traditionellt kvinnliga yrken, utan det handlar sannolikt om en branschsammansättning och en könsuppdelad arbetsmarknad och därtill kopplad kunskapsbrist.
Vi har bett SBU göra en kartläggning av vilken kunskapsgrund vi har i dag för att koppla samman skador, sjukdomar och yrken så att vi vet att vi attackerar rätt problem. Jag tycker att det är en rimlig hypotes att det är på det sättet, vilket bör sjösätta både långsiktiga och mer snabbspårade insatser för att öka den kunskapen så att inte kvinnor blir missgynnade. Jag vill även säga ett ord om huvudmannaskapet, för det är en viktig fråga.
Det har nämnts många gånger, från höger till vänster, att detta är en socialförsäkring som naturligen ligger mycket nära arbetsmarknaden och som nu ligger som en offentlig socialförsäkring - till del, ska vi säga, för till del är den också avtalad som så många andra försäkringar. Men den är strikt kopplad till arbetet, och därför skulle man kunna pröva frågan om den också skulle kunna handhas av parterna. Det är en tankegång som har funnits både till höger och till vänster. Den prövas i den parlamentariska kommittén.
Den prövas också i en skuggande utredning som leds av en ledande tidigare socialdemokratisk förtroendevald. Till sist: Arbetsskadeförsäkringen är en ganska speciell försäkring. Den ersätter inte den vanliga sjukförsäkringen.
Den går inte in i stället för till exempel sjukpenning eller för den delen sjukersättning, utan den kompletterar den på en högre nivå, på goda grunder, för att markera att vi ser extra allvarligt på människor som blir sjuka genom sitt arbete och den inkomstförlust de gör.
Men det har alltid på goda grunder varit strikta krav på en koppling däremellan, och då har vi ett svårt läge där vi ska ha det rättvist, erkänna sjukdomar och inte bara skador men fortfarande se en koppling mellan arbetet och själva sjukdomen. Detta kräver såvitt jag kan bedöma mer kunskap än vi har i dag.