Sofia Larsen (C):
Tack för svaret. Det har varit ganska mycket diskussioner om hur förskolan ser ut i dag. Många föräldrar tycker att förskolan fungerar väldigt bra, vilket är positivt. Samtidigt ser en hel del orosmoln. Det handlar om hur det kommer att se ut framöver och hur kommunernas ekonomi ska kunna hålla vad gäller förskolan. Besparingarna i kommunerna var väldigt stora under 90-talet.
De vanligaste besparingsstrategierna var för det första att ta in fler barn i samma grupp och för det andra att minska personaltätheten på vissa ställen. Sedan kom införandet av maxtaxan. Den var inte heller fullt finansierad. Det gjorde att kommunerna fick rådda om i sin ekonomi. De fick i vissa fall låna till driften. Det har gjort att man på senare år haft väldigt stora problem med ekonomin.
Det har bland annat gått ut över förskolan. Ett av de trubbel som många föräldrar upplever vad gäller förskolan är den icke-fungerande barnomsorgsgarantin. Det var också en av mina frågor i interpellationen. Vi kan se hur barnomsorgsgarantin har satts ur spel i flera kommuner. Bristen på förskoleplatser gör att det blir ett väldigt fixande och tricksande för föräldrarna.
De har svårt att få vardagen att gå ihop trots att de i vissa fall har köat ett år eller mer än det för att få en plats i förskolan. När den dagen kommer då de har fått ett godkännande och ska få en plats finns den inte längre. De vet heller inte när platsen kommer att finnas, om det tar en månad, två månader, tre månader eller ännu mer. Det gör det i vissa fall ganska hopplöst om du har ett arbete där man väntar att du ska komma tillbaka eller om du har studier som väntar på dig.
När jag frågor ministern hur hon ser på det och hur hon tänker lösa det svarar hon: Det fungerar ju rätt så bra som det är i dag. Det är inte så många det handlar om. Man kan se att ungefär 90 % av kommunerna och drygt det hanterar det bra. Det är positivt. Men det finns ändå många familjer som hamnar i kläm. En av de saker vi kunde höra här var att Skollagskommittén föreslagit att man kan ge vite till kommunerna. Det kan vara en idé.
Men faktum är att man inte kan ge vite eller böter till någon om man har gett ett uppdrag där det inte följt med tillräckligt med resurser eller pengar. Det är som att be någon gå och handla en liter mjölk för 7 kr och skicka med 5 kr. Man vet på förhand att det inte kommer att fungera. Vite kan vara en bra sak. Men då måste man på förhand veta att grunden finns och det finns möjligheter att kunna genomföra saker.
Man kan inte skicka grejer som man vet inte kommer att fungera. Kommunerna som sköter verksamheten borde också veta hur den fungerar i realiteten. Enligt Kommunförbundet ökar kostnaden för förskoleverksamheten och barnomsorgen plus att man ser att personaltätheten har minskat. Det är tvärtom mot vad ministern skriver i sitt svar.
Där säger hon att det fungerar väldigt bra och att det inte hänt någonting vad gäller antalet barn i de olika grupperna eller vad gäller personalen. Kommunerna säger att de själva vill förbättra verksamheten. Det är också väldigt bra. Då måste man kunna bjuda till lite som minister och ge dem vad de behöver för att kunna förbättra den på olika håll. Ett sätt är att man kan ge mer resurser till verksamheten.
Det riktade statsbidraget som Hallengren brukar ta upp emellanåt, Wärnerssonpengarna, är ett krux för många kommuner. Det är kanske de som mest behöver pengarna. Men de har svårt att få dem, eftersom ekonomin inte kommer i balans. Därför är förslaget från Kommunförbundet att man ska lägga pengarna direkt i påsen i stället så att de kan använda dem fritt och att alla kommuner får den möjligheten. Ser förskoleministern den möjligheten?