KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gabriel Wikström (S):
Jag håller helt med Mathias Sundin. Jag är väldigt glad över att han hänvisar just till den utrikespolitik som den här regeringen för och till Margot Wallströms agerande i olika sammanhang under det senaste året. Det om något visar att vi inte skyr att höja rösten när det behövs. Vi skyr inte att peka ut missförhållanden och visa att en annan värld är möjlig.
Men vi väljer hur detta ska gå till, och vi gör det mycket systematiskt.
Vi diskuterar nu frågan om hur man ska se på fotbolls-VM i Qatar eller i Ryssland och hur man ska använda sig av dessa evenemang för att sätta fokus på mänskliga rättigheter som kränks och på vad världssamfundet kan göra för att motverka detta.
Det ska, som vi har gjort hittills, göras systematiskt och i linje med den övriga svenska utrikespolitiken. Jag har en nära dialog med idrottsrörelsen. Den svenska idrottsrörelsen delar regeringens ståndpunkt, inte minst i fråga om vikten av att stå upp för mänskliga rättigheter.
Men när det gäller det praktiska genomförandet för att lyfta de missförhållanden som finns, för att kunna peka på alternativ och för att få en bred uppslutning, inte minst internationellt, kring vikten av att lyfta frågan om mänskliga rättigheter också när det gäller internationella idrottsevenemang behöver vi fortfarande arbeta något mer för att hamna rätt.
Vi kan inte tillåta oss att hamna i en sådan situation att ett svenskt agerande eller ett agerande från den svenska idrottsrörelsen döms ut på förhand som något slags aktivism som inte hör hemma i idrottssammanhang, och sedan diskuterar man inte mänskliga rättigheter alls.
Vi måste göra detta på ett mycket sofistikerat sätt så att vi också får med oss ett antal nationer som normalt sett har väldigt långt till att ta upp kränkningar av mänskliga rättigheter i idrottssammanhang eller som normalt sett inte drömmer om att använda sig av idrottssammanhang för att lyfta fram den här typen av missförhållanden.
Jag är beredd att anta den utmaningen tillsammans med den svenska idrottsrörelsen. Men jag ser också med tillförsikt på att vi har några år kvar innan dessa evenemang ska hållas. Det betyder att vi har tid på oss att lyfta frågan på ett sådant sätt att vi bidrar till en bred internationell uppslutning.
Vi ska göra det på ett sådant sätt som stärker både Sveriges position i världen och den svenska idrottsrörelsen.
Gabriel Wikström (S):
Lotta Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att inte Indelningskommitténs förslag till storregioner ska slå undan benen för både den högspecialiserade sjukvården vid USÖ och läkarutbildningen vid Örebro universitet. Låt mig inledningsvis påpeka att den kartbild som Indelningskommittén presenterade den 9 mars framför allt syftar till att utgöra ett underlag för fortsatt diskussion. Något färdigt förslag kommer inte att presenteras förrän tidigast den 30 juni i år.
Jag har inte för avsikt att förekomma kommitténs slutliga förslag. Det är dock min uppfattning att färre och starkare regioner är en viktig förutsättning för att svensk hälso- och sjukvård ska utvecklas på ett positivt sätt.
Det är av stor vikt för att vi ska kunna upprätthålla och utveckla hög kompetens i alla delar av landet, och det är nödvändigt för att vi ska kunna uppnå en jämlik vård där alla patienter kan förvänta sig att kvaliteten och innehållet i vårderbjudandet ska vara på samma höga nivå oavsett var de är bosatta. Vi ser i dag stora brister när det gäller landstingens kompetensförsörjning, vilket påverkar kvaliteten på den vård som erbjuds.
Vi ser att landsting redan i dag har svårigheter att klara sina uppdrag såväl finansiellt som kvalitetsmässigt, och situationen riskerar att förvärras i takt med den demografiska utvecklingen. Senast häromdagen presenterade Cancerfonden en prognos som visar på att samhällskostnaderna för cancer kan komma att fördubblas inom knappt 25 år. Svensk hälso- och sjukvård måste stå rustad och ha en långsiktig och hållbar struktur och organisation för framtiden.
På lång sikt bedömer jag därför att en regionalisering är nödvändig för att alla landets universitetssjukhus ska ha tillräckligt stort patientunderlag och utvecklingskraft för att kunna bedriva såväl högspecialiserad vård som läkarutbildning och forskning.
Gabriel Wikström (S):
Att Lotta Olsson inte fick ett så utförligt svar som hon kanske hade önskat beror på att Indelningskommittén inte är klar med sitt arbete. Man har lämnat ett diskussionsunderlag i form av en karta, men när det gäller det slutgiltiga förslaget vet vi inte exakt hur det kommer att se ut. Lotta Olsson tar upp flera aspekter som är viktiga att tänka på i arbetet med att bygga upp ett universitet och ett universitetssjukhus.
Jag har stor respekt för att det är stora investeringar som måste till i form av både pengar och engagemang och naturligtvis i form av individuella åtaganden från dem som jobbar på universitetssjukhuset. Lotta Olsson tar också upp flera positiva aspekter av just Örebro universitetssjukhus.
Jag kan instämma i många av dem - jag har naturligtvis själv besökt en del av verksamheten, fått chans att prata med ledningen för universitetet och även träffat företrädare för universitetssjukhuset. Det är väldigt mycket spännande som pågår i Örebro.
Detta gör mig också väldigt trygg med att Örebro, oavsett vilken region man till syvende och sist kommer att hamna i, kommer att ta vara på de goda erfarenheter och det hårda arbete som har lagts ned på både universitetet och universitetssjukhuset.
Vi står ju inför en framtid där behovet av högspecialiserad vård inte kommer att bli mindre, där behovet av läkare inte kommer att bli mindre och där behovet av att det finns verksamhet i hela landet inte heller kommer att bli mindre.
Jag är därför övertygad om att den framtida regionindelning som Örebro tillhör kommer att ta vara på de kvaliteter som finns hos Örebro universitet och Örebro universitetssjukhus.
Men det vore helt fel av mig att innan det finns ett slutgiltigt förslag på bordet kommentera vilka insatser som kan vara aktuella från statligt håll när det gäller både regionaliseringen och för den delen för universitet och universitetssjukhus som sådana.
Gabriel Wikström (S):
Jag tycker att det är viktigt att gå tillbaka till varför vi har gått in i en process med att bilda färre men större regioner. Det är delvis av de anledningar som jag angav i mitt svar - att hälso- och sjukvården står inför stora utmaningar där vi ser att behoven kommer att öka framöver och där vi behöver möta dessa på ett mycket mer rationellt och även samordnat sätt än tidigare.
Men framför allt handlar det om att vi tror att vi med färre men större enheter får en större samlad kunskapsmassa och att det blir lättare att möta stora utmaningar när man inte först behöver förhandla mellan många små landsting utan kan fatta strategiska beslut inom respektive regioner.
Jag tror också att samarbetsytorna och möjligheten till samarbete mellan den regionala nivån och den statliga kommer att öka, liksom samarbetsmöjligheterna mellan de nya storregioner som bildas. Utan att på något sätt föregripa utredningens förslag kan jag konstatera att det är klart att vi även i framtiden kommer att behöva komma överens mellan regionerna om att till exempel köpa och sälja högspecialiserad vård.
Det är klart att vi även framdeles kommer att behöva komma överens om hur man på bästa sätt kan se till att läkarutbildningen och andra vårdutbildningar har så bra förutsättningar som möjligt. Vi har en situation i dag där en flaskhals är att hitta praktikplatser och liknande inom hälso- och sjukvården för de utbildningar som finns.
Jag ser att möjligheterna till att hitta dessa platser snarast kommer att öka med färre men större regioner, som dessutom kan samarbeta med varandra i större utsträckning.
En del av de delar som Lotta Olsson ser som hot mot i det här fallet Örebro universitetssjukhus specifikt och kanske mot läkarutbildning generellt ser jag alltså som möjligheter att kunna ha läkarutbildning i hela landet och se till att studenterna kan komma igenom sin utbildning så snabbt som möjligt. Det sker mycket spännande på det här området.
Bland annat håller vi just nu på att se över hur läkarutbildningen skulle kunna förändras. Och det är klart att en förändrad läkarutbildning som ställer högre krav på kontinuerlig praktik under hela utbildningsperioden också kommer att kräva att det finns ett mycket nära samarbete mellan sjukvården å ena sidan och universiteten å andra sidan.
Gabriel Wikström (S):
Jag tror att jag och Lotta Olsson kan vara helt överens på den punkten: Regionindelningen ska leda till att vi får kraftiga förbättringar, inte minst för hälso- och sjukvården. Lotta Olsson sa också i ett tidigare inlägg att det inte räcker med att bara rita kartan. Det är just detta som är poängen. Vi behöver naturligtvis ta hänsyn till alla aspekter som en ny regionindelning innebär.
Jag vill dock än en gång påpeka att det förslag som Lotta Olsson hänvisar till är Indelningskommitténs utkast, som är tänkt att vara just ett diskussionsunderlag. Det slutgiltiga förslaget kommer den sista juni.
Fram till dess tycker jag att det är bra med en debatt och en diskussion om regionaliseringens framtida möjligheter, men jag kan inte kommentera ett förslag som än så länge bara är ett diskussionsunderlag. Tack för en bra debatt!
Gabriel Wikström (S):
Saila Quicklund har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att stävja förekomsten av otillåtna substanser i kosttillskott och när jag förväntar mig att kunna redovisa ett ställningstagande i frågan om ett inrättande av en oberoende nationell antidopningsorganisation. Kosttillskott är som bekant livsmedel och regleras enligt livsmedelslagstiftningen. Det krävs inget godkännande eller tillstånd från Livsmedelsverket för att sälja kosttillskott i Sverige.
Det är tillverkarens ansvar att produkterna är säkra att använda och att de uppfyller kraven i livsmedelslagstiftningen. Jag delar den oro som interpellanten ger uttryck för när det gäller otillåtna substanser i kosttillskott. Regeringen har gett Livsmedelsverket två uppdrag som har bäring på detta kontrollområde.
I det första uppdraget ska Livsmedelsverket för livsmedel som utgör eller kan antas utgöra en risk för människors hälsa utreda och utveckla formerna för ökat informationsutbyte och samarbete mellan kontrollmyndigheterna. I det andra uppdraget ska Livsmedelsverket arbeta för en effektiv kontroll av internethandel med livsmedel med särskilt fokus på internethandel med kosttillskott. Jag ser fram emot att få ta del av Livsmedelsverkets redovisningar.
När det gäller frågan om inrättandet av en oberoende nationell antidopningsorganisation har jag i ett frågesvar tidigare i vår lämnat besked att frågan alltjämt bereds i Regeringskansliet och att ytterligare överväganden behöver göras innan frågan kan besvaras.
Gabriel Wikström (S):
Den problematik som Saila Quicklund tar upp handlar om att det är flera myndigheter inblandade och att det är ett komplext arbetssätt som måste till för att få bukt med problematiken. Detta är orsaken till det uppdrag som Livsmedelsverket har fått att ta fram ett varningssystem med informationsutbyte.
Om man i till exempel en kommun upptäcker problem ska man kunna föra in detta digitalt, och sedan får alla kontrollmyndigheter del av den problematik som har upptäckts. Det kan underlätta inte minst för små kommuner som har ansträngda resurser, precis som Saila Quicklund är inne på.
När det gäller en fristående antidopningsorganisation i Sverige har det mycket riktigt utretts tidigare. Det som blev tydligt när det remitterades var att beredningsunderlaget, som tagits fram, inte räckte för att ta slutlig ställning. Den nya dataskyddsförordningen, som nyligen beslutats inom EU, ska implementeras i svensk lag. Av den förordningen framgår att antidopning inom idrotten är av allmänintresse.
Det medför enligt företrädare för EU att frågan behöver regleras i EU-lag eller i nationell lagstiftning. Regeringen har därför tillsatt en utredning om implementering av dataskyddsförordningen. Denna ska avsluta sitt arbete senast i maj 2017. Då har vi förhoppningsvis ett bättre underlag för att sedan kunna gå vidare med den frågan.
Gabriel Wikström (S):
Det är precis som jag säger. Jag känner en stor oro över den här utvecklingen. Jag kan bara hålla med om Saila Quicklunds beskrivning av problematiken. Men jag tror att vi kommer väldigt långt med de två uppdrag som vi nu ger till Livsmedelsverket, bland annat det som handlar om att man ska kunna samordna myndigheternas arbete bättre just genom det informationsutbyte som sker. När man då ser ett problem i till exempel en kommun kan det uppfattas av alla andra som finns med i det här varningssystemet.
Därmed kan man också vidta lämpliga åtgärder på flera håll. Sedan ska man naturligtvis inte tro att allting löser sig genom två uppdrag till Livsmedelsverket, men jag tycker att man ska se det som en början till att komma åt en problematik som är komplex. Den är komplex eftersom den berör flera olika myndigheter. Den berör också flera olika typer av regleringar. Men jag tycker att det som vi nu gör är en väldigt bra början.
Det gäller inte minst det som handlar om en ökad och förbättrad samordning och om informationsutbyte.
Gabriel Wikström (S):
Jag ser fram emot att fortsätta diskutera den här frågan med Saila Quicklund. Jag är också glad över att ledamoten följer frågan noga. Det är, som sagt, en stor problematik med kosttillskotten. Jag tycker att vi tar viktiga steg framåt med de uppdrag som har getts till Livsmedelsverket. När det gäller dopning är det naturligtvis en fruktansvärd utveckling.
Vi ser, inte minst utifrån hur det här hanterats på absolut högsta elitnivå internationellt, att det är ett helt oacceptabelt beteende som naturligtvis smittar av sig på hela idrottsrörelsen. Jag är glad över att regeringen alltsedan vi tillträdde 2014 både har ökat anslagen till antidopningsarbetet och har haft ett väldigt stort fokus på vad vi skulle kunna göra mer.
För knappt ett år sedan besökte jag själv till exempel WADA:s huvudkontor i Kanada för att få höra mer om läget och också få höra deras synpunkter på vad Sverige skulle kunna göra mer både nationellt och internationellt för att stävja den utveckling som vi ser. Tack så mycket för en bra debatt!
Gabriel Wikström (S):
Jag vill passa på att tacka Anders W Jonsson för interpellationen. Det här är ett angeläget område för regeringen att överlag öka jämlikheten i hälsa. Vi vet att vi lever i ett land där hälsoklyftorna har ökat de senaste 15 åren. Till exempel skiljer det i dag drygt fem år i förväntad medellivslängd mellan en kvinna med kort utbildning och en kvinna med lång utbildning. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt.
Det innebär i klartext att en kvinna enbart på grund av sin utbildningsbakgrund förvägras fem år av sitt liv. Jag är extra glad att Anders W Jonsson påpekar att många av de faktorer som styr den ojämlika vården, som bestämmer vilken sorts vård man får, ligger också utanför hälso- och sjukvårdens kontroll.
Det handlar om hur utbildningssystemet är utformat. Det handlar om hur arbetsmarknaden ser ut. Det handlar om bostadssituationen, och det handlar om många andra faktorer. Det är därför regeringen inte bara har satt upp ett mål om att sluta de ojämlika hälsoklyftorna under en generation utan också har tillsatt en kommission för jämlik hälsa som ska ta de breda greppen.
Det är på tiden efter att vi under lång tid har känt till problemen. Jag är också glad över att Anders W Jonssons fråga om den ojämlika vården fokuserar just på kvinnor och barn.
Vi ska naturligtvis titta på dem som kommer sämst ut av den ojämlika vården, men vi ska också vara medvetna om att svensk välfärd bygger på generella insatser. Det är en bottenplatta för att lyfta upp inte minst de som har de allra svårast och har de största behoven.
Därför är jag glad att tillhöra en regering som har tillfört åtskilliga miljarder i extra resurser till hälso- och sjukvården, både i riktade anslag och, framför allt, i generella anslag som kommer att ligga kvar år efter år.
Ingenting är nämligen mer säkert än att det är de som är svagast och har de största behoven som förlorar när man skär ned i välfärden och prioriterar stora skattesänkningar framför investeringar i vår gemensamma hälso- och sjukvård. Bland annat investerar regeringen just nu i kvinnors hälsa.
Som jag sa i mitt interpellationssvar handlar det om 400 miljoner kronor under 2016 och lika mycket per år fram till 2019. De ska gå just till att öka kunskapen och medvetenheten inte minst hos förlossningspersonal om den problematik som finns.
Jag tycker att vi i den överenskommelse som regeringen har slutit med Sveriges Kommuner och Landsting, och där vi pekar ut just förlossningsvården specifikt men också kvinnors hälsa generellt, tar tag i de problem och faktorer Anders W Jonsson tar upp.
Det handlar om kommunikation, medvetenhet och ökad kunskap om den speciella problematik som följer för den som har en socioekonomiskt utsatt bakgrund eller kommer från ett annat land. Det är också självklart att de resultat vi kommer att få av satsningen ska följas upp, för det är det enda sättet vi faktiskt kan förbättra oss i framtiden.
Gabriel Wikström (S):
Anders W Jonsson måste ha lyssnat illa. Jag inledde visserligen med att berätta att generella insatser är grunden för att vidareutveckla välfärden. Det håller Anders W Jonsson också med om, men han går raskt vidare.
Jag undrar om inte det beror på att Centerpartiet prioriterar stora skattesänkningar framför stora investeringar i vår gemensamma välfärd och att han, som starkt engagerad i att öka jämlikheten på det här området, har någonting att skämmas över och därför snabbt vill gå vidare till att tala om specifika åtgärder. Jag har talat om specifika åtgärder.
Jag är som sagt glad att frågan har kommit upp, för det ger mig en chans att visa att regeringen tar frågan på väldigt stort allvar. Annars hade vi ju inte tillsatt de extra medlen och gjort en särskilt överenskommelse med Sveriges Kommuner och Landsting.
Den handlar just om hur vi ska kunna förbättra kvinnors hälsa, vad vi behöver göra för att öka kunskapsnivån hos personalen, vad vi behöver göra för att öka fokuset på jämställdhet och jämlikhet i den svenska hälso- och sjukvården och vad vi behöver göra särskilt för att kvinnor från socioekonomiskt utsatta områden ska kunna få den vård de förtjänar. Vi gör allt det Anders W Jonsson efterfrågar.
Jag är säker på att detta kommer att ge stort resultat i form av en hälso- och sjukvård som i ökad utsträckning kan leva upp till hälso- och sjukvårdslagens intentioner att resurser ska fördelas efter behov. När det gäller statistiken är det som jag sa tidigare självklart att vi ska följa upp det vi nu gör och kunna utvärdera - detta inte minst därför att vi gör denna stora satsning om ett antal hundra miljoner kronor varje år.
Skattebetalarna ska kunna veta att de får valuta för sina pengar. Exakt hur uppföljningen ska göras och vilka variabler den ska göras på är någonting för myndigheterna att komma fram till, men det finns ingenting som är otydligt i regeringens uppdrag eller intentioner om att jämställdhet och jämlikhet särskilt ska beaktas.
Det gäller både i utförandet när metoderna sjösätts och naturligtvis också i uppföljningar och utvärderingar.
Gabriel Wikström (S):
Om det sistnämnda kan jag och Anders W Jonsson vara helt överens. Pengarna ska gå till att öka jämlikheten och jämställdheten i den svenska hälso- och sjukvården, och det är självklart att detta ska utvärderas och följas upp. När det gäller det förstnämnda, det vill säga de generella satsningarna på välfärden, är vi dock som sagt djupt oense. Jag tycker nog att det är lite övermaga av Anders W Jonsson att stå här och berömma sig för alliansåren.
Vi ska komma ihåg att allianspartierna 2006 gick till val på att få ned arbetslösheten i Sverige. Resultatet när de lämnade 2014 var en betydligt högre arbetslöshet. Det var betydligt många fler människor som levde i det så kallade utanförskapet.
I dag har vi en situation där vi tack vare regeringens kraftfulla politik, inte minst på arbetsmarknadsområdet, har den lägsta ungdomsarbetslösheten sedan början av 1990-talet. Vi har förmodligen det högsta antalet sysselsatta någonsin i det här landet och en kraftigt sjunkande arbetslöshet. Det ger oss möjligheter att satsa pengar på välfärden.
Vi har gjort valet att inte sänka skatter, som inte kommer att leda till några fler jobb eller färre arbetslösa, utan att i stället satsa våra gemensamma skattepengar på förbättrade förutsättningar i kommunerna och i landstingen för att kunna stärka välfärden för dem som behöver den allra mest, inte minst de kvinnor och barn som den här interpellationsdebatten handlat om.
Vi får säkert anledning att komma tillbaka till både hur resurser skapas och hur vi bäst ska använda dem för det gemensammas bästa men också hur vi stöttar enskilda grupper i den svenska hälso- och sjukvården. Men nu är tyvärr vår talartid ute, och jag vill än en gång tacka Anders W Jonsson för en bra debatt.
Gabriel Wikström (S):
Jessika Roswall har frågat mig när vi kan förvänta oss att en lagstiftning på området ökat konsumentskydd vid kroppsbehandlingar kan träda i kraft. Redan i dag finns ett system som ger den enskilde ett visst skydd vid utförandet av estetiska behandlingar.
I viss utsträckning omfattas behandlingarna av Inspektionen för vård och omsorgs tillsynsansvar över legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal, kommunernas tillsynsansvar över yrkesmässiga hygieniska verksamheter enligt miljöbalken samt av konsumentskyddslagstiftningen.
Eftersom det nuvarande skyddet för dem som genomgår estetiska behandlingar visat sig ha brister tillsatte den förra regeringen en utredning om estetiska behandlingar och andra ingrepp med medicinska risker utanför hälso- och sjukvården och tandvården. Utredningen lämnande sitt betänkande hösten 2015 och det har tills nyligen remitterats. Utredningen föreslog en ny lag för konsumentskydd av kroppsbehandlingar som görs i estetiskt syfte.
Beredningen av de lämnade förslagen pågår för närvarande inom Regeringskansliet. Remissinstanserna har dock inte varit odelat positiva, vilket gör beredningsläget komplicerat.
Gabriel Wikström (S):
Jag vill börja med att tacka Jessika Roswall för att hon ställt interpellationen. Det är en väldigt viktig fråga. Men jag håller inte riktigt med Jessika Roswall om syftet med dagens debatt. Jag hävdar att det inte bara handlar om att konsumenter av estetiska behandlingar ska kunna göra upplysta val och kunna välja mellan olika alternativ.
Vad debatten borde handlar om är hur vi skyddar människor som väljer att genomgå estetiska behandlingar så att vi i framtiden slipper se hemska reportage och höra hemska berättelser om hur patienter har fått sina läppar förstörda eller på grund av andra ingrepp kanske fått bröst som de inte alls längre trivs med eller vad det nu kan vara för någonting.
Det är ju det som är utgångspunkten inte bara för debatten utan också för den utredning som tillsattes - att vi ska skydda de människor som gör den här typen av behandlingar.
I den utredning som har gjorts och i den remissrunda som har varit har det dykt upp ett antal principiella svåra frågor som utredningen inte har löst och som regeringen nu brottas med att försöka bena ut för att kunna komma med åtgärder som i slutändan skyddar konsumenterna, eller patienterna - de människor som genomgår denna typ av behandlingar.
En av de viktigaste av dessa frågeställningar är just gränsdragningen mellan å ena sidan ren konsumtion av den här typen av behandlingar och att många av behandlingarna å andra sidan kan betraktas som ren hälso- och sjukvård.
Om vi skulle gå helt och hållet på det förslag utredningen har lämnat vore risken att vi fick en gråzon mellan dessa olika perspektiv och att människor därmed även fortsättningsvis skulle riskera att hamna mellan stolarna och riskera sin hälsa när de genomgår den här typen av behandlingar. Det är därför regeringen nu är mitt inne i en beredningsprocess.
Vi kan inte ge någon klar tidpunkt för när den kommer att vara avslutad och när vi kan komma fram med förslag. Men vi tar frågan på stort allvar, och den är väldigt viktig - inte bara ur ett konsumentperspektiv utan också ur ett hälso- och sjukvårdsperspektiv. Det vill jag inte att det ska råda någon som helst tvekan om.