KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Jag känner mig i den här debatten som företrädare för många sjuka människor men kallas här för särintresse. Jag känner mig kränkt över att bli kallad det i denna kammare. Det finns ofta väldigt olika saker vi har att diskutera.
De stackars skattetyngda medborgarna brukar ofta ta upp sina speciella problem i lite olika speciella fack i denna kammare, och då är det inte det minsta särintresse. Men att svårt sjuka människor genom sin riksdagsledamot försöker att få sin talan hörd kallas för särintresse. Jag noterar bara detta.
År 1984 var sista gången som Socialstyrelsen hade någon enskild workshop om epilepsi och epilepsiläkemedel. Jag tycker att det är ganska allvarligt att man på mer än 20 år inte har haft någon diskussion om just epilepsi. Detta är bara ett exempel. Jag säger inte att det är Socialstyrelsens fel.
Det finns ett ointresse att ta upp frågor om denna ganska komplicerade och besvärliga sjukdom. Socialministern säger att vi borde diskutera detta med våra landstingspolitiker, och det håller jag med om. Jag kan bara garantera att det har gjorts försök till detta i mitt eget hemlandsting Stockholms läns landsting.
Att försöka att få en dialog med dem är ganska komplicerat med tanke på att de har ungefär samma hållning som här, det vill säga att man skyller på någon annan. Om man inte har någon annan att skylla på finns det alltid möjlighet att skylla på tidigare regering. Det här är knepigt.
Det är tråkigt att vi inte kan få en dialog om hur vi ska utforma vården i stället för att säga: Vi har gjort så mycket, och ni har gjort så lite. Det är ett tråkigt sätt att hantera en sådan här debatt. Jag får väl vara stolt över att vara ett särintresse här i kammaren i dag.
Börje Vestlund (S):
Jag ber först att få tacka Europaministern för svaret. Det är inte ofta som man i sak är överens i en interpellationsdebatt.
Jag kan väl instämma i nästan allt som statsrådet har sagt, men problemet är att den svenska regeringen säger en sak i denna kammare och sedan kommer hem med resultat från EU-toppmöten och andra EU-möten som är någonting helt annat. Det är just det som den här interpellationsdebatten handlar om.
I grunden är vi överens om att vi ska ha en god tillväxt i Europa. Men när man kommer hem med resultaten konstaterar jag att det är väldigt mycket gammal skåpmat. Man har varit överens om sysselsättningsmålen redan tidigare. Det var man redan i början av 2000-talet.
Fast det fanns ett annat mål, att det skulle vara lika många män som kvinnor som skulle arbeta, men det fanns ändå i EU-systemet. Herr talman! Statsrådet har möjligen läst min interpellation slarvigt.
När jag frågade om jordbrukssektorn handlade det inte om synen på EU:s jordbrukspolitik, utan det handlade om på vilket sätt jordbrukssektorn kan bidra till att öka tillväxten i Europa, för det är så det noggrant uttrycks i slutsatserna från det senaste toppmötet i EU.
Vi är ett land och en kammare som är ganska stolta över att kunna säga att vi är ganska eniga i de här frågorna. Vi vill lyfta fram IT-sektorn. Vi vill lyfta fram tjänstesektorn. Vi vill lyfta fram clean tech. Vi vill lyfta fram life science. Vi vill också lyfta fram en del av den stolta industripolitik som vi är ganska överens om i den här kammaren.
Ändå visar det sig, när vi får återrapporter från EU-toppmötena, att man kommer hem med någonting annat. Krav som man redan har varit överens om väldigt länge har det måhända inte hänt så mycket omkring, till exempel sysselsättningsmålen.
I stället hänvisar regeringen till att det måste ses i skenet av att man har genomgått den stora globala krisen. Ja, det är klart att det måste gälla alla beslut som i dag ska genomföras, herr talman. Men problemet är att den här strategin ska sträcka sig tio år framåt.
Det kanske är så att det mesta av det här ska sjösättas om några år. Problemet är att där saknas de starka visionerna i dokumenten.
Det är det här som den här interpellationsdebatten handlar om: Vad är det för idéer regeringen har för att i framtiden få ett EU som står för att bli en av de främsta tillväxtregionerna i världen? Där saknar jag, och där saknar nog de flesta, några idéer från EU-systemet.
Egentligen, herr talman, skulle jag ha velat ha den här debatten med EU-kommissionen. Men nu är det ju inte möjligt, utan jag får i det här sammanhanget nöja mig, och det är inte så lite det, med EU-ministern. Jag vill slutligen ställa ett par frågor till EU-ministern: Ska vi fortsätta acceptera att det är jordbrukssektorn som ska vara framtidssektorn i Europa, vilket statsministern och andra EU-ledare har kommit fram till?
Var finns konkretionen i allt det man talar om med vackra ord? Det var bara jordbrukssektorn som särskilt omnämndes på EU-toppmötet förra gången.
Börje Vestlund (S):
Det är sant som statsrådet säger att vi ofta är en ensam röst när det gäller minskat stöd till jordbrukssektorn. Jag är övertygad om att jag har partikolleger som har åkt på en och annan käftsmäll i EU och fått utstå både spott och spe eller i varje fall blivit baktalade.
Vi vet att man under det svenska ordförandeskapet hade en inofficiell överläggning bland EU:s jordbruksministrar utan att inbjuda ordföranden. Sådant har hänt förr och kommer säkert att hända i framtiden. Det intressanta är dock att statsministern gick med på att jordbrukssektorn skulle vara något speciellt och skrivas in i detta.
Man talar alltså med en röst i Sveriges riksdag och med en annan på EU:s toppmöten, vilket är intressant. Låt oss gå igenom detta, Birgitta Ohlsson. När det gäller klimatmålen 20-20-20 är det inget nytt och kom knappast som en överraskning.
Det har vi hört förr. Det diskuterades redan inför Köpenhamnstoppmötet. Det är sant som Birgitta Ohlsson säger att det fanns två mål i Lissabonstrategin. Det ena handlade om jämställdhet och det andra om sysselsättningsgrad. Båda två var lika viktiga.
Sverige uppfyller båda dessa, men det finns många länder som inte gör det. Uppgiften om att man ska öka andelen som ska studera på högskola har jag inte kontrollerat, så där kan jag inte säga emot Birgitta Ohlsson. Det är möjligt att det är något som är nytt och som kan lyfta fram tillväxten. Att det ska vara mindre än 10 procent som slutar i skolan i förtid har man inte riktigt kommit överens om än.
Jag har förstått att man fortfarande sitter och förhandlar om det, och Birgitta Ohlsson har säkert mer kunskap om hur det går i dessa förhandlingar. Slutligen är fattigdomsmålet naturligtvis viktigt. Det finns områden som inte är med. Hur ska man kommersialisera innovationer? Hur ska man få fler och stabila företag inom Europeiska unionen? Hur ska vi få ökad frihandel och inte minskad?
Hur ska vi få ett bättre och mer heltäckande konsumentskydd? Hur ska vi få funktionerna på den inre marknaden att fungera bättre? Vi har nämnt arbetslösheten. Herr talman! Framför allt talas det inte om företagande, frihandel och den inre marknadens funktionssätt.
Man skriver att det är viktigt, men det sätts inte upp några mål eller någon konkretion på vad detta handlar om. I stället säger man att Europa har problem just nu.
När den gamla Lissabonstrategin kom fanns det ingen ände på tilltron till tillväxten i Europa, och därmed blev den som den blev. Hur ska vi kunna mäta oss med tillväxtnationer i världen som till exempel länderna i Sydostasien?
Jag har svårt att tro att de lama förslag som har kommit fram i Europa 2020-strategin ska hjälpa. Man talar om fem mål, varav de flesta är gamla som tas fram och dammas av för att man tycker att man bör göra något mer konkret än att bara prata.
Börje Vestlund (S):
Jag ska sluta med det jag tänkte börja med, nämligen just Lissabonstrategin och de 24 målen. Det kanske var för mycket. Det kanske var att ta till i överkant. Det kanske var svårt att följa upp. Det kanske var krångligt.
Men problemet är att om man skriver alltihop om samma sak men inte gör någonting förpliktande vet vi att det inte brukar bli så mycket verkstad av det hela i EU. Tvärtom brukar det bli tandlöst.
Vi har ett antal dokument inom EU-systemet som har varit hyllade när de har kommit, men sedan har det visat sig att de har varit ganska oanvändbara. Jag menar att det är detta som är problemet: Det finns för få konkreta förslag.
Jag skulle kunna kommentera allt det som man har kommit överens om, men nästan alltihop är ju sådant som man redan tidigare har varit överens om - ibland i många år. Sedan sätter man in det och försöker stöpa om det till att bli någonting nytt och någonting som håller.
Frågan är fortfarande: Vart tog egentligen ambitionerna för att lyfta fram de nya branscherna cleantech och life science vägen? Och vad hände när det gäller att lyfta fram tjänstesektorn? Vart tog det vägen?
Från vänster till höger här i kammaren säger vi ju alltid att det är där de nya jobben kommer. De kommer inte i de gamla traditionella branscherna. Slutligen skulle jag vilja säga till statsrådet att jag aldrig har pratat om jordbruksstödet i denna debatt. Jag har pratat om jordbrukssektorn. Det var jordbrukssektorn, och inte jordbruksstödet i sig, som man skulle lyfta in som en ny tillväxtsektor.
Det är lite grann av en annan debatt. Där är vi överens i Sverige, och vi vet att vi har stora delar av Europa mot oss. Men den här interpellationen handlar inte om jordbruksstödet utan om jordbrukssektorn.
Börje Vestlund (S):
Jag måste instämma i det Sylvia Lindgren säger, att svaret är ganska förutsägbart. Man vill ingenting, man ska ingenting göra och framför allt kommer man inte att göra någonting när det gäller bostadspolitiken. Det har vi hört en hel mandatperiod. Sedan kommer en radda om hur lite Socialdemokraterna gjorde under sina tolv år.
Vi har hört det förr, vi kan det och argumenten är inte starkare nu än för fyra år sedan. Bostadsbyggandet minskar, och det minskar rejält. En sak man skulle kunna göra vore att renovera husen i miljonprogrammet.
Tror statsrådet på fullt allvar att det inte skulle komma till regeringen och riksdagen om det verkligen uppstod problem? Hur många bostadsföretag tror statsrådet har råd att upprusta de bostäder vi byggde på 60- och 70-talen?
Då avser jag inte i första hand de stenrika bostadsföretag vi har i Stockholmsregionen utan de i många andra regioner i landet. Vi kan ha olika uppfattningar om husen, men nu står de där och vi kan inte säga att det enbart är ett ansvar för de enskilda fastighetsägarna. Det är ett samhälleligt ansvar.
Vi kan som exempel nämna Herrgården i Malmö och hur förhållande är där. Sedan kommer vi till det som var ett av skälen till att jag en gång i tiden blev politiskt aktiv, nämligen bekämpandet av den svarta ekonomin. Det sägs att man infört avdragen för att bekämpa den svarta ekonomin. Kan statsrådet exemplifiera detta?
Hur mycket har den svarta ekonomin minskat under denna mandatperiod? Det vore intressant att höra med tanke på att man pratar och pratar, kommer med sina klyschor, men kan inte redovisa särskilt mycket vad som faktiskt hänt.
Att ROT-avdraget, det som Sylvia Lindgren kallar HUS-avdraget, använts av många vet vi, men på vilket sätt har det minskat den svarta ekonomin? Vet man till exempel hur många renoveringar det utförts som skulle ha varit svarta? Har man någon aning om det? Nej, herr talman, det duger inte.
Vi måste ha en ansvarsfull regering som tar bostadspolitiken och upprustningen av miljonprogrammet på allvar. Jag hade förmånen att sitta i studentbostadsstiftelsens styrelse i Stockholm under ett antal år. Det var ett trevligt uppdrag, men det är ingen tvekan om att det knappast kommer att finnas några beboeliga studentbostäder om det inte satsas pengar på dem. Det är så pass allvarligt.
Just det är dock lite speciellt eftersom nästan hela beståndet byggdes under en och samma tidsperiod. Det är kanske extremexemplet; de flesta bestånden har byggts under flera olika perioder.
Avslutningsvis skulle jag, herr talman, vilja fråga statsrådet varför man säger samma sak hela tiden när allt går denna regering emot vad gäller bostadspolitiken. Varför är det inte värt att satsa mer, inte minst för att skapa fler arbetstillfällen, på att renovera miljonprogrammet, vilket så väl behövs?
Börje Vestlund (S):
Det jag har som grund när jag säger att bostadsbyggandet minskar är det faktiska resultatet av mandatperioden, inte prognoserna framåt. De är alltid lite positivare än det som man faktiskt gjort. Men det är väl inget tvivel om att SCB har redovisat sina siffror. Nog om siffror i denna debatt!
Visst är det fantastiskt att den här regeringen tycker att det är väldigt bra, viktigt och positivt och betraktar det som en framgång att enskilda villaägare ska få renovera sina kök och badrum! Men de som bor i lägenheter ska inte få göra det. Visst är det intressant!
När vi föreslår att man ska få höjd standard i miljonprogrammet, då ska detta i stället hånas från talarstolen. Jag tycker att det är ganska oförskämt mot alla oss som bor i flerbostadshus att man använder den argumentationen.
Tvärtom, herr talman, är det väl där man skulle kunna göra stora insatser, kanske allra mest för det som regeringen vinnlägger sig om att ta upp i nästan varje debatt, nämligen för att gynna jobbpolitiken, för att se till att man får i gång byggmarknaden och att den får en positiv skjuts framåt.
Det skulle kunna vara en effekt av detta som finge det att framstå som att även den här regeringen gjort någonting åt jobbpolitiken. Så här långt har det bara vandrat bakåt när det gäller jobbpolitiken i alla fall.
Börje Vestlund (S):
Jag kunde helt enkelt inte låta bli att gå upp i den här debatten. Man diskuterar underifrånperspektivet och säger att detta inte skulle vara en verklighet i Stockholm. Egentligen tycker jag rätt så synd om Mats Odell i den här debatten. Nu ska Mats Odell stå här som ministern och försvara en ståndpunkt som Moderaterna har intagit på sitt medlemsmöte.
Om ett par månader ska Mats Odell gå ut i en valkampanj och kanske sitta i samma panel som Mikael Damberg och försvara att vi vill ha Region Stockholm här. Kristdemokraterna och Socialdemokraterna är överens i denna fråga. Känns inte detta lite kluvet, Mats Odell? Låt mig säga något om underifrånperspektivet.
Näringslivet tycker att det här är en bra idé. Akademierna - vi har ganska många högskolor och universitet i just den här regionen - tycker att det här är en bra idé. Fackföreningsrörelsen tycker att det här är en bra idé. Men man kom fram till en annan slutsats på ett medlemsmöte i Moderata samlingspartiet.
Det har även hänt när vi har haft makten att någon har sagt nej. Då har vi blivit häcklade från dessa talarstolar. Vi har möjligen stått på andra sidan då. I det här fallet är framför allt inte Hans Wallmark konsekvent.
Det är ett enskilt medlemsmöte som har kommit fram till att man inte tycker att det här är en särskilt bra idé, och därmed har frågan stannat upp. Det är rena rama fakta. Alla andra partier, näringslivet, fackföreningsrörelsen och akademierna är överens om att det här är en bra idé. Då blir det väldigt konstigt.
Jag tror faktiskt att vi ska utmana Mats Odell på detta i Stockholmsregionen och ta en debatt om regionfrågan av den anledningen att hans parti står bakom detta. Det vore väldigt intressant att få se Mats Odell ha en uppfattning som kristdemokrat och en annan uppfattning som minister. Det tycker jag vore väldigt intressant. Jag ser fram emot den debatten.
Börje Vestlund (S):
Mats Odell har en retorik som går till historien. Jag träffade också ett antal företagare häromdagen. Vi hade ett långt samtal om precis samma sak, det vill säga arbetsgivaravgifter, riskkapital och många andra frågor. Men ingen nämnde någonting om RUT-avdraget. Ingen sade någonting om RUT-avdraget. Det togs över huvud taget inte upp. Jag är helt övertygad om att företagarna tyckte att RUT-avdraget var en god idé.
Det brukar nämligen företagare tycka, men de tog inte upp det med mig. De tog inte upp frågan vid det tillfället. Det är en knepig och tafflig retorik statsrådet för i sammanhanget. Men jag måste åter komma tillbaka till huvudpunkten i frågan. Ett parti - inte Mats Odells parti - säger nej.
Då ska man strunta i vad näringslivet tycker, vad akademierna tycker, vad fackföreningsrörelsen tycker, vad faktiskt också nästan alla kommunalråd i Stockholms län tycker med undantag för just Stockholms stads borgarråd. Det är intressant att de ska få stoppa processen och att man inte ska ta itu med den.
Men underifrånperspektivet måste ändå vara uppfyllt i just det fallet där det finns en bred uppfattning förutom i ett politiskt parti. Därför är det underligt resonerande att förneka Stockholmsregionen och föra en konstig retorik om adresser och andra konstigheter som statsrådet har fört fram under debatten.
Underifrånperspektivet är mer än väl tillgodosett i det här sammanhanget.
Börje Vestlund (S):
Det var mycket ord samtidigt som inte svar kunde ges på vad regeringen tänker göra. Först tar man det absolut vanligaste argument som denna kammare har hört under det senaste året. Man talar nämligen om den globala ekonomiska krisen, som man brukar göra, och så säger man: Vi är totalt bakbundna.
Vi kan inte göra någonting på grund av den globala ekonomiska krisen. Samtidigt presenterar man inte de starka förslagen för att minska socialbidragsberoendet. Statsrådet anför i sitt svar att socialbidragsberoendet var högst 1996. Det är helt sant. Då hade vi gått igenom en nationell ekonomisk kris.
Jag var själv ordförande i en stadsdelsnämnd här i Stockholm vid den tidpunkten. Det var en av de stadsdelsnämnder som hade högst antal socialbidragstagare. Vi ägnade mycket tid åt att försöka hitta nya alternativa modeller för att få ut dem i arbete. Vi arbetade nästan hela tiden med detta.
På våra nämndsammanträden ägnades i alla fall tre fjärdedelar av tiden åt att just diskutera detta. Uppenbarligen finns inte det engagemanget i den här regeringen. Man säger att arbetslinjen är viktig för den här regeringen. Det pratar man i alla fall om.
Jag vet inte riktigt vad det är man kommer ut med sedan. Man talar om att man har en massa nya åtgärder. När man sedan granskar de åtgärder som man säger är nya är de ganska nygamla, skulle man väl kunna säga. De har funnits i andra former men har hetat något annat vid något annat tillfälle. Lyft vill jag påminna mig om ersatte något annat som redan tidigare fanns.
Så mycket nytt har det inte kommit i det här sammanhanget. Man säger att man har tagit itu med och satsat på vuxenutbildning. Det är sant på sitt sätt. Men vad ersattes detta med? Man drog ned på arbetsmarknadsutbildningen. Man drog ned på komvux med motiveringen att det kunde man göra i en högkonjunktur.
Det kanske ligger något i det, men då måste man satsa. Man kan inte säga att det här är något nytt, att den här regeringen tar frågan på fullt allvar. Sedan kommer det smått häpnadsväckande att man gör så mycket för ungdomar. Får jag lov, herr talman, att avslöja en hemlighet men ändå inte. Inom socialdemokratin ska vi diskutera ungdomsarbetslösheten framöver.
Vi var tvungna att ändra kampanjmaterialet. Det stod nämligen att var fjärde ungdom var arbetslös. Vi var tvungna att ändra det till att var tredje ungdom var arbetslös. Jag tycker att det är smått häpnadsväckande att man måste hantera det på det här sättet. Det är ju så, herr talman, att där har man gjort minst. Det är inte acceptabelt att man har så många ungdomar i arbetslöshet.
Slutligen, herr talman, kan jag konstatera - jag kan återkomma till det - att när man gör en omorganisation anser man det vara en aktiv åtgärd. Den här regeringen har ägnat nästan hela sin mandatperiod åt att göra omorganisationer.
Ingen kan påstå att vi kan se resultatet av det särskilt tydligt nu när man gör omorganisationer till exempel genom att föra över socialbidragstagare till Arbetsförmedlingen och tro att man då löser problemen. Jag tror ärligt talat inte att omorganisationer löser så allvarliga problem som just detta är.
Börje Vestlund (S):
Maria Larsson kan väl hålla sina valtal någon annanstans, för det imponerar knappast på kammarens ledamöter när hon kommer med den här litanian om att man minskar utanförskapet. Är det inte så, Maria Larsson, att utanförskapet ökar just nu? Det är det debatten i grunden handlar om - att antalet socialbidragstagare ökar.
Socialbidrag är den sista skyddsåtgärden. Jag delar Maria Larssons uppfattning att antalet socialbidragstagare ökar i lågkonjunkturer. Vi är i en lågkonjunktur nu; det är helt sant. Men då handlar det om att sätta in rätt åtgärder.
Att rätt åtgärd är att satsa 10 miljarder för att ungdomar som normalt sett har lite lättare att få sitt första jobb än vad framför allt äldre har tycker jag är en väldigt konstig inställning. Däremot finns det ganska många ungdomar som har svårt att få arbete.
För dem ska man ha särskilda insatser, och det anslår vi också medel till i vår budget. Maria Larsson hänvisar till att RUT-jobben ger ungdomar arbete. Jag vill fråga en sak om RUT-jobben, och det är om inte regeringen kan ta och enas om hur många jobb det egentligen gett. Maria Larsson säger 11 000. Finansministern säger 5 000. Vilket var sant?
Jag vet inte vad jag ska tro, men det var väl en branschorganisation som sade att det gav 11 000 årsarbeten. Då var även en prognos med, om jag inte helt minns fel i det sammanhanget. När det gäller ungdomar förbjuder dagens regelverk Arbetsförmedlingen att göra aktiva åtgärder under tre månader. Varför det, Maria Larsson?
Är det inte viktigt att ungdomarna kommer i arbete så snabbt som möjligt? Vi har ju i största enighet i den här kammaren sagt att långtidsarbetslöshet ska definieras annorlunda för personer under 26 år. Det ska vara tre månader i stället för sex månader.
Vi är eniga i den analysen, och då borde man inte behöva vänta i tre månader innan man får hjälp från Arbetsförmedlingen. Maria Larsson är övertygad om att de utrikes födda kommer att få mer hjälp, bara de hamnar på Arbetsförmedlingen.
Arbetsförmedlingen måtte vara en fantastisk institution som ska kunna fixa sådant som man, inte överallt men på många håll i vårt land har arbetat mycket aktivt med: att få ut den här mycket svårplacerade gruppen på arbetsmarknaden.
Det är inte precis vilka som helst, utan det här är människor som oftast är märkta av ett hårt liv, förföljelser med mera och därför mycket svårplacerade. Dessa blir nu ytterligare en uppgift för Arbetsförmedlingen. Nu börjar sanningens ögonblick närma sig för regeringen, och det är kärnan.
Det har inte gjorts någon sådan analys av socialbidragen, men det handlar också om att en del som har blivit utslagna från det ordinarie försäkringssystemet - socialförsäkringar, a-kassa med mera - nu börjar komma till socialkontoret. Regeringen jublar och säger att det var visst inte så många av dem som blev utförsäkrade från Försäkringskassan som kom dit.
Men man kanske inte vill sälja sin sommarstuga eller bil för att kunna bli försörjd, och därför försöker man hitta en annan lösning. Det är inte detsamma som att man har löst problemet.