Hillevi Larsson (S):
Det som inte alls tas med i beräkningen är att befolkningen ökar, inte minst har ungdomarna blivit fler. Tar man inte med det i beräkningen kan det ju se ut som om det är en stor satsning på utbildning. Men det här innebär ju att det är en mindre andel av ungdomarna som har chans att studera.
Rätt intressant i svaret från utbildningsministern är att man säger att det kommer att vara en ökande andel studenter som får komma till och läsa före 34 års ålder. Det är en väldigt märklig siffra att använda, eftersom de flesta vill komma till långt tidigare än vid 34 års ålder. Dessutom är det avslutad utbildning som är det intressanta, inte när man kommer till.
Om man kommer till vid 33 års ålder är det knappast någon större framgång. Det som är det intressanta är alla de studenter som nu har sökt och som har blivit avvisade. Vad är ministerns budskap till dem? Hur ska de skaffa sig den utbildning de vill ha? Hur ska de skaffa sig den framtid de vill ha? Vi kan inte hänvisa alla ungdomar till krogmomsen, som dessutom har gett bristande resultat.
Det är det som är frågan: Vad ska de här studenterna göra i dag, inte om fem år, inte om tio år? I svaret är det dessutom en prognos inför framtiden att fler kommer att ha möjlighet att studera. Men det vet vi alla att prognoser sällan faller ut som det var tänkt. Det intressanta är den verklighet som vi ser i dag. Då kan man konstatera att det är ett enormt söktryck. Det har ökat under senare år.
Under samma år har man skurit ned antalet utbildningsplatser. Under samma år har man sett att ungdomskullarna har vuxit och blivit större. När det gäller vår minskade konkurrenskraft uttrycker bland annat Högskoleverket en stor oro för att vi har minskat vår andel utbildade och kommer att minska den ännu mer framöver.
Dessutom är det uppenbart om man tittar närmare att det är väldigt oroande siffror. Vi kan se att de nordiska länderna springer förbi oss. Framför allt är utvecklingen väldigt intressant. Vi kan se att vi med befolkningsgruppen 25-64 år har halkat ned på en sextondeplats i OECD. Det är fem platser sämre än 2003.
Vi kan när det gäller den yngre befolkningen, 25-34 år, se att Sverige har hamnat på nionde plats. Det är ett fall på fem platser sedan 2006. Vi kan inte bara se att de nordiska länderna, Storbritannien och Kanada satser mer på utbildning, vi kan även se att länder som Sydkorea och Taiwan satsar enormt mycket på utbildning.
Där är det 80-90 procent av ungdomskullarna som genomgår högskoleutbildning. Det har också lagt en grund för de enorma framgångar som har gjorts i de här länderna med deras framgångsrika industrier. Frågan är: Ska vi bara lugnt luta oss tillbaka och använda oss av statistik? Leka med statistik, skulle jag vilja kalla det. Prognoser om vad man förväntar sig om fem tio år är ju inte relevanta.
Det är dagens utfall som är det intressanta. Eller ska vi göra en internationell utblick och se vad som händer runt omkring oss? Det intressanta är också vilken ambitionsnivå man har, inte bara vilket utgångsläget är i dag. Där kan vi se att Danmark höjer sin ambitionsnivå. Vi kan också se att läkemedelsindustrin i Sverige är i kris, medan den går framåt i Danmark. Det här tycker i alla fall jag är oroande.