KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anita Brodén (L):
Jag ska vara snabb så att jag hinner besvara frågorna. Först var det en fråga om konstruktivt arbete. Jag upplever att det kommer fram många konstruktiva förslag i riksdagsdebatten. Jag saknar däremot en ökad möjlighet till att lägga fram förslag i Miljömålsberedningen. Det är en vädjan att skicka till era representanter i Miljömålsberedningen.
Sedan var det frågan om vad som togs upp om skogsskyddet i valrörelsen. Det är väl ingen hemlighet att varje parti har en egen budgetagenda. Det är ingen hemlighet att Folkpartiet skulle önska ännu mer medel till biologisk mångfald. I alliansregeringen kommer vi fram till en gemensam budget. Då är det ett givande och tagande.
Det viktigaste i frågan är att vi har hittat nya vägar. Jag nämnde från talarstolen Sveaskogslösningen. Vi betalar en symbolisk summa, men i gengäld får vi möjlighet att i ett trepartsbyte få stora områden skyddade.
Det har också inneburit att vi har uppnått delmålet Levande skogar, vilket är helt fantastiskt och oväntat. Oppositionen ansåg att det var helt omöjligt. Sedan var det frågan om det frivilliga systemet. Det är inget parti i Alliansen som anser att vi enbart ska ha frivilliga avsättningar. Här är vi öppna för allt.
Vi måste ha reservat. Vi ska också ha de olika frivilliga systemen. Sedan lyfter vi fram nya modeller, bland annat har Bengt-Anders Johansson nämnt Kometsatsningen. Den enskilda brukaren kan meddela att han eller hon är villig att avsätta vissa biotoper. Jag har sedan en fråga kvar att besvara.
Anita Brodén (L):
Det är viktigt att vi gör en uppföljning av Sveaskog. Det är sådant vi har tagit upp i vårt arbete tillsammans med departementet. Min stora förhoppning är att modellen ska visa sig så framgångsrik att vi kan fortsätta framgent. Jag vet att det har varit initiala problem.
Därför är det angeläget att vi följer upp och ser hur det har fungerat, hur förhållandet har varit med bolagen, kyrkans mark, olika ägare på olika markområden, hur det har fungerat i bytesaffären som vi ändå tycker är så positiv. Sedan var det frågan om sanktionsavgift.
För snart ett år sedan skrev undertecknad tillsammans med partiledare Jan Björklund en skogsdebattartikel. Där skrev vi att vi är öppna för att det kan finnas behov av att titta på sanktionsinstrumentet i de fall att skogsägaren i samband med avverkningarna inte lever upp till hänsynsreglerna.
Vad gäller skogsfrågorna vill jag tillägga att frågan om skog- och markanvändning i Miljömålsberedningen kommer tillbaka. Nu kommer vi att jobba för framtiden i våra åtaganden, hur vi ska jobba vidare med skyddet och med en god förvaltning. Det handlar om ett hållbart brukande av våra skogar.
Det handlar inte alltid om att lägga ett lock på utan det handlar också om en hållbar förvaltning, tillgänglighet och öppenhet så att det går att komma in i reservaten.
Anita Brodén (L):
Jag ska börja med budgeten. Det är viktigt att vi ser till helheten, från vilken nivå man sänker. När vi tog över 2006 höjdes anslaget. Från en hög nivå har vi, jag vet, sänkt det. Jag nämnde 200 miljoner - det är beroende av Sveaskog.
I totalen kan jag se det som vi har satsat på. Ni hade förut klimatinvesteringsprogrammen, vi arbetade med satsningen Hållbara städer. Nu minskas det, för nu har mycket av det nåtts som arbetet med Hållbara städer skulle leda till - pilotområden, inspiration för andra att jobba vidare.
Sist men inte minst viktigt, jag upprepar det, är på vad sätt vi förvaltar pengarna. Vi hittar nya smarta former, nya samarbetsmodeller med nya aktörer och på så sätt använder pengarna på ett klokare sätt.
Det kan jag med stolthet säga. Jag ber att få återkomma med svar på frågan i nästa omgång.
Anita Brodén (L):
Att vi avvecklar är inte sant. Vi avvecklar inte, vi fasar ned satsningen Hållbara städer. Det är inte sant att kommuner är beroende av enbart statliga bidrag för att kunna jobba med denna fråga. Här finns en kraft i många kommuner, och man har kommit i gång på ett mycket positivt sätt. Jag skulle kunna räkna upp ett antal kommuner.
Jag kan bara nämna min egen kommun Alingsås kommun, där man arbetar med passivhus. Det är ett exempel på att få fram hållbara städer där det också blir en industri av det, en företagsamhet. Naturvårdsverket har sedan 2005 fått ökade anslag, likaså miljöövervakning. Forskningen har fått ökade anslag.
Vi har satsat stort på forskning inom miljö- och klimatområdet. Kemikalieinspektionen har fått ökade anslag. Det är några. Ibland blir det en annan rubrik, och då är det så lätt att man bara tittar på en spalt och ser den gamla rubriken. Det är viktigt att analysera ordentligt så att vi får ett samlat grepp.
Det som är viktigt är hur vi förvaltar pengarna. Det är där jag känner en otrolig stolthet. GMO: Nu har vi haft två debatter. I den förra debatten om avfall minns jag att Jens Holm var tveksam till kommissionen och att vi skulle invänta kommissionen. I den här debatten om GMO har Jens Holm en annan uppfattning om kommissionen.
Nu har vi en överläggning, det pågår debatt i EU, i kommissionen och en intern debatt i Alliansen och i regeringen, och vi ska ha en debatt tillsammans. Låt oss ta den frågan då.
Anita Brodén (L):
När det gäller Djurskyddsmyndigheten är det sant som Sara Karlsson sade inledningsvis. Det skulle kunna fungera väl att ha en fristående myndighet. Men med erfarenheten av alla de konflikter som den dåvarande Djurskyddsmyndigheten skapade var det inte hållbart.
Kunskapen tog man med sig in i Jordbruksverkets nya arbetsupplägg med att förvalta djuromsorgen och djurskyddet. Jag upplever att man har gjort det på ett mycket professionellt sätt, och jag känner stor trygghet. När det gäller tillsynen är antalet inte det väsentligaste. Det handlar om kvalitet, riskbedömning och om att kontrollera rätt.
Till syvende och sist ligger ansvaret för djuromsorg och djurskydd på varje enskild djurägare. En del skaffar djur, många gånger är det sällskapsdjur, utan att vara medvetna om vilket ansvar de tar på sig. Djurägaren har huvudansvaret.
Tillsynen handlar om riskkontroll, och då kan man minimera antalet. Man går där det har blivit anmälningar, och man tar riskkontrollgrupperna. Då sparar man resurser. Länsstyrelserna förvaltar resurserna. De får en påse pengar och har möjlighet att styra efter behov.
Vi har satt ned foten vad gäller minkuppfödning, vilket jag nämnde. Nu kommer föreskrifter, och de som inte kan följa dessa har inget berättigande. Man måste leva upp till djurskyddskraven.
Anita Brodén (L):
När det gäller den väl fungerande tillsynen kommer länsstyrelsernas planerade inspektioner som nu kan börja ske att betyda mycket. Något som också är viktigt, och som jag nämnde i mitt anförande, är det arbete som Jordbruksverket bedriver tillsammans med länsstyrelserna i Oskarprojektet. Det handlar om kunskap men också om bemötande.
Det är en dialog när man kommer ut som inspektör; det är viktigt. Man ska ha de medel man behöver och se till att utnyttja dem på optimalt sätt. Det som är kontrollens och tillsynens huvudsakliga uppgift är den riskbedömning jag har varit inne på. Man ska kontrollera där det behöver kontrolleras.
Egenkontrollen som många företagare, djurskötare och djuruppfödare har kan man kontrollera. Vad gäller minkarna har jag flera gånger tagit upp de viktiga föreskrifter som kommer. Sara Karlsson har ingen mer replik, men det hade varit intressant att få reda på vad Socialdemokraterna menar med att ha satt ned foten.
Vill ni att minkuppfödningen ska upphöra bums? Eller ser ni att det finns seriösa uppfödare och att det är okej att föda upp djur för päls så länge det finns en god djuromsorg? Vad är grunden i er politik?
Anita Brodén (L):
Jag vill gärna ställa några frågor till Josef Fransson vad gäller kastrering, för jag tycker att det är viktigt att vi är tydliga här. Det nämndes att det för Alliansen enbart handlade om en omsorg om näringen. Det är en omsorg om näringen, men det är också en tillit till de frivilliga system som nu är på gång.
Jag vill gärna hänvisa till att branschen är enig om smärtlindring, och det viktigaste är nu att vi uppnår målet. Vi är överens om att kastrering ska ske smärtfritt. Det ska vara med bedövning.
Sedan går man kanske vidare med andra sätt - nu tappade jag namnet på det - att behandla grisarna. Jag kommer snart på det namn som jag är ute efter. Men den svenska djurhälsovården, kött- och charkföretagen, grisföretagarna och LRF har nått en överenskommelse. Man har också nått en överenskommelse inom EU.
Och det handlar om att man ska kunna kastrera med injektion, med en bedövning, från den 1 januari 2012. Ändå vill Josef Fransson och hans parti tillsammans med oppositionen tvinga fram en lagstiftning. Det kan inte gå fortare än vad det gör genom den här frivilliga överenskommelsen.
Och vi säger från Alliansen: Detta kommer vi att noggrant följa upp, att man verkligen kommer att leva upp till det här löftet och den överenskommelse som man nu gör. Då känner jag att det som Josef Fransson för fram är inkonsekvent. Man talar om betydelsen av att vi nu stöttar näringen och att det är viktigt med den nationella produktionen.
Samtidigt hävdar man att det ska vara en lagstiftning. Hur ser Josef på detta?
Anita Brodén (L):
Det händer oerhört mycket på det här området. Varje vecka hör vi om nya saker. Det var förresten vaccinering som jag for efter förut. Det som egentligen är en stor poäng är när branschen går före och man har en frivillig överenskommelse och höjer sig över lagnivån. Då finns det möjligheter att också få en djurvälfärdsersättning.
Det finns alltså en möjlighet att få en förbättrad ekonomi. Det blir inte en förlustaffär att satsa på en djurvälfärd. Det är en viktig poäng i det här. Det andra som är oerhört viktigt är tilliten. Det är det vi har hört om här i dag, när branschen många gånger går före.
Man visar framfötterna och går före när det gäller ursprungsmärkning och olika möjligheter och även i detta hänseende. Då är det viktigt att låta branschen visa att man klarar detta förtroende. Det viktigaste är att det sker.
Att vi får detta till stånd är ett faktum. Vi har brottats med den här frågan i många år, och nu börjar det äntligen ske någonting. Låt då branschen visa att man klara det!
Anita Brodén (L):
Jag börjar med frågan om kadmium. Vi skriver i en gemensam debattartikel som bland andra Jan Björklund skriver under att vi förordar en kadmiumskatt. Jag förklarade också varför vi har specificerat just det. Det andra arbetet med kvävegivorna vill vi fortsätta på andra sätt.
Detta arbete vill vi intensifiera. Det konkreta arbete som pågår nämnde jag också. Jens Holm vet också hur det fungerar i riksdagen. Är man tillsammans i en allians är det i de interna överenskommelserna som detta arbete fortsätter. Detta arbete kommer vi att fortsätta driva där, och vi kommer också, som jag nämnde, arbeta i seminarieform.
När man arbetar i seminarieform är det för att lyfta fram frågan. Vi anser att detta är en hälsofråga som vi måste ta på största allvar. Vad gäller en översyn av miljöbalken nämnde jag i min föredragning att det nu pågår ett arbete med att ta fram förslag om nya bestämmelser i miljöbalken. Då handlar det om miljökonsekvensbeskrivningar.
Det står där att det ska vara en tydlig lagstiftning för största möjliga miljönytta. Detta ser jag mycket fram emot. Sedan får vi konstatera om det är nog eller om vi tillsammans behöver se en fortsättning. Eftersom det har förts fram att vi inte gör så mycket vill jag ta tillfället i akt att räkna upp några saker som har skett under vår tid.
Nagoyaöverenskommelsen var ett genombrott där Sverige var enormt pådrivande. Havsmiljarden är en annan sak. Vi har också höjt klimatmålet. Det var tre punkter, och jag ber att få återkomma med några punkter till.
Anita Brodén (L):
Jag börjar med Nagoyaöverenskommelsen. Det är positivt att Jens Holm berömmer den. Det är den som väldigt mycket ligger till grund för det arbete som nu pågår inom Miljömålsberedningen där det handlar om uttolkningen av vad det har för bäring på Sverige. Detta är alltså mycket viktigt. Sedan handlar det också om att få bort, fasa ut, de miljöskadliga subventionerna.
Detta driver Sverige tillsammans med andra länder. Det handlar bland annat om en utfasning av de fossila subventionerna. Här är inte Sverige. Vi har en hemläxa att göra. Men vi har definitivt en läxa att göra internationellt. Jag ska rakt upp och ned svara på frågan om kadmium. Jag sade att vi givetvis fortsätter med detta arbete inom Alliansen.
När man är i en alliansregering och har ett avtal, en given överenskommelse, bryter man inte upp det direkt. Då behöver vi vara överens om tagen. Men här har vi mycket på fötterna. Vi kommer därför att fortsätta driva denna fråga. Det kan Jens Holm vara alldeles övertygad om.
Jens Holm påpekade att det fortfarande behövs pengar till Havs- och vattenmyndigheten. Det behövs enorma resurser till alla våra insatser som krävs. Men 1 miljard i havsanslaget är definitivt bättre än noll kronor. Detta var ett nytt anslag som vi införde. Vi inrättade också denna myndighet. Här finns det alltså många saker.
Östersjöstrategin har införts. Vindkraft har nämnts här i dag. Mängden vindkraft har tredubblats, vilket jag är mycket glad för. Bioenergin gick om oljan som största energikälla i Sverige. Det finns alltså på punkt efter punkt konkreta exempel på vad vi jobbar med och vad vi redan har genomdrivit under ett fåtal år.
Anita Brodén (L):
Det som jag lyfte fram och som jag tycker är det mest värdefulla är den effektivisering som hela tiden sker och att man kunskapssamlar. Då nämnde jag bland annat att det nu är fem mark- och miljödomstolar, en överdomstol och även ett antal länsstyrelser. Jag tycker att detta är bra steg på vägen.
Givetvis ses detta över inom EU. Men vi har också all anledning att se över hur väl det fungerar här, nationellt. Då var detta ett exempel. Jag visste att det inom Regeringskansliet nu pågår en översyn. Men det är säkert inte den typen av översyn som ni har efterfrågat. Det har jag förstått.
Men självklart ser vi hela tiden över dessa frågor, och vi tar intryck av det som ni för fram. Men det sker saker. Jag vill verkligen konstatera det. Jag skulle vilja nämna något mer om konstgödsel.
Det är viktigt att konstatera att den överenskommelse som skedde innebar att de areella näringarna förlorade en viktig forskningsresurs. Det är den delen som vi har stor anledning att jobba vidare med. Mitt parti har en forskningsminister som redan har fått dessa synpunkter.
Det är så oerhört väsentligt. Man kan inte såga bort den gren som man sitter på, utan vi måste på något sätt tillskapa forskningsmedel till de areella näringarna. Vi tycker inte att det var en smart lösning. Men vi fokuserar nu inte på kväve. Det gör vi genom de befintliga åtgärder som sker. Men när det gäller kadmium är vi specifika.
Vi anser att vi måste ta ett drastiskt steg där.
Anita Brodén (L):
Jag vill ta tillfället i akt och lyfta fram vår viktiga jordbruksnäring. Vi kommer inte att klara alla utmaningar när det gäller sunda livsmedel och miljö- och klimatåtgärder om vi inte har ett hållbart jordbruk och ett jordbruk som är konkurrenskraftigt.
Där har vi alla ett ansvar för att på olika sätt genom ersättningar för den miljönytta som görs och genom att man inom ramen för lagen om offentlig upphandling bereds möjlighet till avsättning för sina produkter. Jag tror att vi där har väldigt många bitar att medverka till. Herr talman! Några sekunder av min talartid återstår.
Det jag egentligen saknat från Alliansens ledamöter när det pekats på olika saker som vi ska göra - väldigt mycket talas det om skatter - är att man glömmer företagarna. Det är sällan dessa förs fram, men de är en kraft som vi har. Det handlar om att knyta band med och om att gå i armkrok med företagare men också om att styra.
Framför allt handlar det om morötter. Förorenaren ska betala för sin förorening. Men vi ska också uppmuntra och göra allt vi kan för att fortsatt kunna ha livskraftiga företag inte minst inom de areella näringarna, för det är lösningen på vår tids utmaningar.
Anita Brodén (L):
En mängd frågor har ställts. Återstår att se vad jag hinner besvara. Jag börjar med Nagoya. Där är vi fullständigt överens om att det var ett genombrott. Vi har ett otroligt stort ansvar eftersom Sverige var med och drev fram det här. I närtid - jag har inte det exakta datumet - kommer det att vara ett möte i Indien.
Varje land som skrivit under Nagoyaavtalet kommer där att redovisa hur man nationellt avser att arbeta för att implementera det som skrivits in och för att ta sitt ansvar i fråga om Nagoya.
Det som skrevs in avseende land och mark men också vatten - sjöar och vattensträckor som vi har - handlar globalt om 17 procent. 10 procent gäller för havsområden.
När det gäller det vi nu har att bedöma är inget sagt om att varje nation ska ha exakt 17 procent. Det är inte sagt att det ska vara 17 procent avsättning i skog. Det är inte sagt att det ska vara 10 procent utanför Sveriges kuster. Det kan vara mer. Det kan vara något mindre.
Det är det vi diskuterar, men varje land har nu ett ansvar för att vi globalt ska skydda den delen. Genetiska resurser fanns med i överenskommelsen, och det är ett av de riktigt stora genombrotten att vi här lyfter fram de fattiga ländernas möjligheter.
Miljöskadliga subventioner och framför allt fossilsubventioner arbetar Sverige tillsammans med andra länder för att fasa ut. Det är en agenda som är tuff, men vi har ett nationellt ansvar, och Jens Holm har fullständigt rätt i att vi här ska jobba vidare och sopa framför egen dörr.
Anita Brodén (L):
Självklart ska vi inte komma till Indien tomhänta. Det är därför vi arbetar konkret, och där finns också Vänsterpartiet med och kan ge synpunkter. Vi kommer förstås att komma med väldigt konkreta åtgärdsplaner på hur vi tänker göra. Min utgångspunkt är att vi har en hög ambition.
Vi ska inte fastna i 17 procent och 10 procent, utan vi ska självklart ha en ännu högre ambition. Det är utgångspunkten.
Den får vi inte såga av. När man beslutar om ett marint reservat handlar det om att man önskar skydda det. Då skrivs det normalt sett in olika restriktioner. Jag vet till exempel att i Koster har man i samband med denna delaktighet tillåtit vissa redskap men på ett varsammare sätt.
Det handlar här om att man utvecklar redskapen, man har en dialog och man har forskare till hands. Men stor restriktivitet ska givetvis råda. Vitsen är ju att vi ska skydda, bevara och förvalta både kuster och hav.
Anita Brodén (L):
Jag tackar för frågan. Angående mejlskörden är det olika. Jag får ta del av helt olika uppfattningar. Det är personer som inte vill se en enda varg i Sverige. Jag får också många mejl från personer som är måna om vargen och som blir upprörda om det till exempel är en värdefull tik som har skjutits.
Jag får båda signalerna. Det har varit en diskussion här om att man inte kan skjuta sig fram till en genetiskt hållbar stam.
Men jag skulle vilja passa på att säga att det som är viktigt i den överenskommelse som fattades och där man försökte hitta en framgångsväg att gå är att när man skjuter bort ett antal vargar så är det för att bereda plats för ett antal nya vargar.
Då kommer det nya vargar med en annan genetik, och det är då vi kan få det vi är ute efter, det vill säga en genetiskt frisk vargstam.
Det som utredaren tog fram i sitt förslag handlar om förvaltningsjakt, och där tror jag att det finns en nyckel till förvaltning genom olika åtgärder, bland annat jakt. Jag upplever också i tidigare diskussioner att vi fixerar oss alldeles för mycket vid antalet.
Här talas om 210, det talas om utredningens 450 och många i miljörörelsen nämner 750. Men det viktigaste är att titta på pudelns kärna: Hur når vi fram till en genetiskt frisk vargstam på bästa möjliga sätt?
Anita Brodén (L):
Jag vill börja med att backa tillbaka bandet lite historiskt. Tidigare, innan vi tog över regeringsmakten, hade det inte startats någon process eller något agerande för att hitta en lösning när det gäller hur vi ska få en genetiskt frisk vargstam. Dialog existerade inte med berörda människor.
Vi startade ett stort dialogarbete med berörda människor och alla intressenter och givetvis med forskare och andra engagerade för att få till stånd en lösning - något som skulle kunna vara hållbart. Sedan blev det så småningom en hotbild för oss i och med EU-domstolen. Då fick vi agera oerhört snabbt.
Det är klart att det hade varit lyckligare om vi hade haft längre tid och låtit vargar kunna vandra in. Efter det hade vi då kunnat starta en licensjakt. Nu blev det samtidigt. Det blev komprimerat för att kunna klara svaret till EU. Vi ser nu att det kommer invandrande vargar.
Det är såklart det mest lyckliga. Men det som också har påbörjats och arbetats med genom utplanteringen av vargungar verkar kunna fungera. Vi får se hur det blir med det nu, men vi har fått positiva signaler och vi har försökt arbeta på många håll och kanter.
Framför allt har vi varit angelägna om att inkludera människor som har varit berörda. Om ingenting hade gjorts utan om detta hade fortsatt undrar jag hur rubrikerna hade sett ut, hur människorna hade mått och hur situationen hade varit. Vi tog åtminstone tag i det, och vi vill arbeta vidare för att få en lösning.
Anita Brodén (L):
I den bedömning som har gjorts av beräkningarna för att klara en växande befolkning på vår jord har nämnts hela 70 procent. Jag nämnde i mitt anförande en nära nog dubblering. Vi vet givetvis inte.
Vi har talat om olika typer av kosthållning och mathållning. Här kommer det att ske en enorm utveckling.
Förhoppningsvis kan vi ge kommande generationer friska hav, friskt vatten och möjlighet att äta våra fiskar som god och näringsriktig föda. Sedan var det frågan om Eldrimner. Jag vet att i projektet Matlandet Sverige har det givits 80 miljoner under fyra år.
230 projekt har fått tillsammans 138 miljoner. Eldrimner har beviljats ett anslag på 35 miljoner till 2013. Det är de uppgifter som jag har fått, och jag hoppas att de är korrekta. Sedan har vi en tät kontakt med Eldrimner.
De har till och med haft möjlighet att besöka oss i miljö- och jordbruksutskottet och föra en dialog med oss. Det kan vi säkert fortsätta att göra.