Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
"Vår beredskap är god", sa statsminister Per-Albin Hansson i sitt berömda tal sommaren 1939. I efterhand visade det sig vara en sanning med modifikation - särskilt sett till den militära förmågan. Livsmedelsförsörjningen var dock tryggad vid det tillfället. Vi producerade tillräckligt mycket mat för att klara oss.
När nu oron i vår omvärld ökar är det naturligt att frågor om försvar, säkerhet och beredskap reses även i vår tid. I kölvattnet av diskussionerna om behovet av att öka den militära försvarsförmågan ställs därför även andra frågor, till exempel hur länge vi klarar vår livsmedelsförsörjning om det värsta skulle inträffa och vi skärs av från omvärlden. Sanningen är att läget i dag är bekymmersamt.
Svensk livsmedelsproduktion har minskat under decennier. Det grundläggande problemet är att vi under lång tid har urholkat konkurrenskraften för våra livsmedelsproducenter genom höga skatter, regelkrångel och omfattande särkrav som gör svensk produktion onödigt dyr. I 25 år har vi i Sverige i praktiken haft en politik inriktad på att minska vår livsmedelsproduktion. Det är hög tid att vända den utvecklingen.
Det finns många goda skäl för oss att sträva efter ökad livsmedelsproduktion i Sverige. Försörjningstryggheten är bara ett argument i en lång rad. I grunden har vi goda förutsättningar för att producera livsmedel av hög kvalitet här i Sverige. Trots - och kanske delvis tack vare - våra nordliga breddgrader har vi i delar av landet mycket bra förutsättningar för växtodling. Och svenskt kött och andra animalieprodukter är förstklassiga.
Vi är dessutom duktiga på innovationer och teknikutveckling. Svensk livsmedelsproduktion är generellt sett miljövänlig. Det skulle därför vara bra på många sätt om en större andel av de livsmedel som produceras i världen kom från svenska livsmedelsföretag. Det hakar dessutom i FN:s hållbarhetsmål i Agenda 2030, där vi i Sverige behöver ta vårt ansvar för att på ett hållbart sätt föda en växande befolkning globalt.
Ett annat viktigt argument är den potential avseende jobb och tillväxt som finns i livsmedelskedjan. Livsmedelsindustrin är i dag vår fjärde största industrigren. I förädlingsledet arbetar drygt 50 000 personer. Men sektorns exportandel är fortfarande liten jämfört med andra sektorer, och potentialen är därför minst det dubbla. Och det handlar om jobb som huvudsakligen finns utanför storstäderna. Det är jobb som kommer landsbygden till del.
Argumenten för att svensk livsmedelsproduktion borde växa är som sagt många. Det var därför ett viktigt steg i rätt riktning när Alliansen och regeringen under samtalen om livsmedelsstrategin kunde komma överens om långsiktiga mål där livsmedelsproduktionen ska öka genom stärkt konkurrenskraft och förbättrad lönsamhet. Vi vet att detta är otroligt viktigt för de berörda branscherna. De behöver veta att det finns en långsiktighet och en bred samsyn om att livsmedelsproduktionen ska öka i Sverige.
Från Moderaterna har vi länge sagt att vi gärna ser en bred överenskommelse. Samtidigt har vi varit tydliga med att det är innehållet i överenskommelsen som måste vara tillräckligt bra. Vi har gjort en avgränsning där vi är överens om de långsiktiga målen, men jag inser att vi kommer att ha olika syn på hur målen ska nås, det vill säga på andra delar av strategin. Det gäller kanske ännu mer de konkreta handlingsplanerna och åtgärdspaketen. Det är nog i grunden klokt.
Jag vill gärna tacka både regeringssidan med landsbygdsminister Bucht i spetsen och allianskollegorna Kristina Yngwe från Centern, Lars Tysklind från Liberalerna och Magnus Oscarsson från Kristdemokraterna för konstruktiva samtal och för att vi tillsammans har klarat att samlas kring en framtidsinriktning som vi vet betyder väldigt mycket för de berörda näringarna. Med det sagt, herr talman, tror jag att det är viktigt att understryka att överenskommelsen om målen förpliktigar.
Det räcker inte med att säga konkurrenskraft, det gäller att också leverera konkurrenskraft. Tyvärr, herr talman, tvingas vi konstatera att regeringen snarast driver en politik i motsatt riktning. Regeringen har hittills höjt eller infört nya skatter på jobb och tillväxt med över 40 miljarder och planerar att införa fler nya och höja befintliga skatter.
Kilometerskatten till exempel är en skatt på avstånd som skulle slå hårt mot näringarna, inte minst mot de gröna näringarna, i ett stort och glest befolkat land som vårt. Den fortsatta höjningen av de redan rekordhöga drivmedelsskatterna är ett annat exempel. Ifall vi ska uppnå stärkt konkurrenskraft på riktigt måste hela politiken läggas om i företagarvänlig riktning. Skatterna måste sänkas, inte höjas. Reglerna måste bli enklare, inte krångligare.
Särkraven måste bli färre, inte fler. När det gäller de mer specifika delarna i livsmedelsstrategin, men också i den handlingsplan som är regeringens eget verktyg och som riksdagen inte fattar beslut om, innehåller de både sådant som är bra och sådant som är mindre bra. Samma sak gäller åtgärdspaketen.
Vi vill se en inriktning med stärkt konkurrenskraft genom sänkta kostnader, minskad regelbörda, färre särkrav och stärkt kompetensförsörjning i hela kedjan. Vi vill nå ökad efterfrågan på svensk kvalitet genom exportfrämjande åtgärder, tydligare krav i offentliga upphandlingar samt en ökad medvetenhet hos konsumenterna. Vi har en lång rad konkreta förslag, och jag ska inte här redogöra för alla - de finns i vår motion - men jag ska ge några exempel.
Från Moderaterna menar vi att kostnaderna måste sänkas, och därför säger vi nej till merparten av regeringens skattehöjningar på jobb och tillväxt. Vi föreslår i stället flera skattelättnader, bland annat genom en högre nedsättning av skatten för diesel i jordbruket, vilken har pekats ut som en av de mer allvarliga konkurrensnackdelarna. Myndigheterna har en viktig roll i att stötta företagen och underlätta för dem, men vi vet ju att det tyvärr inte alltid fungerar på det viset.
Under alliansregeringens tid genomfördes flera lovvärda initiativ för att minska på regelbördan. Tyvärr får vi nu återkommande rapporter och exempel på att utvecklingen går i motsatt riktning. Att Alliansens krav på ett allmänt främjandeuppdrag till myndigheterna nu ser ut att få majoritet här i kammaren är således mycket positivt och det skickar en viktig signal till myndigheterna.
Dessutom måste vi komma till rätta med det återkommande problemet med så kallad gold-plating, det vill säga att svenska myndigheter övertolkar EU-regelverk. Det har inneburit en rad konkurrensnackdelar, bland annat att vi har betydligt sämre tillgång till fungerande växtskyddsmedel än man har i andra länder, trots att regelverket är detsamma inom EU.
Från Moderaterna vill vi se ett generellt uppdrag till myndigheterna som säger att myndigheterna vid genomförande av EU-direktiv eller tillämpningen av EU-förordningar ska implementera dem på ett sätt som ger så goda konkurrensförutsättningar som möjligt för de berörda näringarna inom ramen för regelverken. När det gäller växtskyddsmedlen specifikt ska principen om ömsesidigt erkännande användas som huvudprincip, det vill säga att medel som godkänts i andra länder också ska få användas här.
Vi tycker att miljöersättningar bör vara resultatbaserade snarare än åtgärdsbaserade, eftersom det ju är resultaten som är viktiga och vilka åtgärder som är bäst lämpade kan variera från fall till fall. Vi vill se mer effektiva och enhetliga livsmedelskontroller och att det ska bli enklare att starta och driva livsmedelsföretag. Företagsmiljön i Sverige ska vara tillåtande och bejakande.
Allt fler mikrobryggerier, musterier och vinodlingar etableras i Sverige. Det är en utveckling som kan bidra till en levande landsbygd med fler jobb både i tillverkningen och i besöksnäringen. Vi anser att de svenska producenterna självklart ska ha motsvarande möjligheter till försäljning vid produktionsstället som i övriga EU. Vi anser därför att gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker ska tillåtas. Herr talman!
Regeringen fastslår i sin handlingsplan mål för ekologisk produktion och konsumtion. Det anser vi är dåligt av flera skäl. Principiellt anser vi från Alliansen att det är konsumenternas efterfrågan och inte politiska beslut som ska styra, vilket det dessutom verkar finnas en tydlig majoritet för här i kammaren. Enligt Moderaternas mening blir uppdelningen mellan ekologisk och konventionell produktion dessutom alltmer irrelevant.
Svensk livsmedelsproduktion generellt är redan i dag mycket långt framme på miljöområdet, och med ny teknik blir den successivt ännu bättre. Det finns därför inget egenvärde i att politiskt försöka styra mer produktion mot ekologiskt som innebär lägre volymer till högre kostnad. Ett problem med ekologisk produktion är nämligen just att volymerna generellt sett är lägre.
Det innebär att en ökad andel ekologisk produktion medför minskad svensk produktion totalt, vilket alltså strider mot de övergripande målen för livsmedelsstrategin. Dessutom är näringsläckaget och klimatutsläppen generellt större från ekoproduktion, vilket strider mot flera av miljömålen. Så i stället för att fokusera på stöd till en specifik produktionsform bör strävan vara att minska miljöpåverkan ytterligare i hela livsmedelsproduktionen.
Moderaterna anser därför att stödet till ekologisk produktion bör fasas ut och att den samordnande funktion för ekologisk produktion som regeringen nu ska inrätta i stället bör ha till uppgift att se till hela jordbrukets hållbarhet på vetenskapliga grunder, inte till konsumtionstrender och ideologi eller inriktas mot en specifik produktionsform. Herr talman!
Vi står givetvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 10. Jag hoppas att när vi år 2030 blickar tillbaka på den här debatten och det här beslutet ska vi med stolthet kunna konstatera att det har gjort skillnad. Men då krävs också att regeringen styr in på en politik för bättre konkurrensförutsättningar på riktigt. De gemensamma och långsiktiga målsättningarna finns.
Nu är det upp till bevis, för denna och för kommande regeringar.