Mikael Damberg (S):
Jag ska återgå lite grann till interpellationen. Det är många frågor som diskuteras i interpellationen. En fråga som jag ändå vill uppehålla mig lite grann vid är: Vad är det som har byggt svensk konkurrenskraft historiskt? Vad är det som gör att vi är ett av de länder som har varit mycket konkurrenskraftiga historiskt sett? Vad har skapat denna innovationskraft och denna omställningstakt? Jag brukar ibland säga att vi nästan har svart bälte i strukturomvandling. Vi har gått från gamla jobb till nya jobb.
Detta skiljer Sverige från ganska många andra länder. Det kanske är en av förklaringarna till att vi har haft en så positiv syn på strukturomvandling. Det kan också vara en av förklaringarna till att svenska folket nästan uppfattas som en testmarknad för många globala företag, därför att vi prövar nya produkter och tjänster tidigt. Jag har kommit fram till en förklaring, och jag är lite intresserad av att höra Moderaternas syn på den eftersom man talar om en flexibel arbetsmarknad. Det är viktigt med en flexibel arbetsmarknad, från det gamla till det nya.
Den svenska modellen har byggt på att vi inte har försvarat och hållit fast vid gamla jobb. Men staten har varit viktig för att trygga människorna i omställningen. Jag hörde tidigare i debatten hur Moderaterna raljerade över a-kassehöjningen. A-kassans tak har inte höjts på 13 år. En vanlig tjänsteman i Sverige i dag får ut 39 procent av sin tidigare lön.
Är det bra för en långsiktig omställningsförmåga i svensk ekonomi? Skapar det ett klimat i Sverige där människor kan känna att de kan gå från det gamla till det nya utan att känna oro? Om man misshandlar a-kassan år ut och år in, kan det då skapa rädda medborgare?
Kan det skapa medborgare som inte vågar ta steget till det nya och som framför allt kommer att bli motståndare till strukturomvandling, som vi alla säger är helt nödvändig för att det ska fungera i den globala konkurrensen där förändringarna bara går snabbare och snabbare? Jag ställer frågan därför att man ibland inte lyfter fram frågan om strukturomvandling kopplat till hur svensk arbetsmarknad fungerar.
Jag tror att det är viktigt att försvara en svensk arbetsmarknad med starka parter som sluter avtal, men där staten också har en roll att skydda arbetstagarna om de kommer på obestånd eller drabbas av arbetslöshet. När jag lyssnar på Moderaterna blir det lite déjà vu-upplevelse av när man själv hamnade i opposition, nämligen att det är mycket svårt att tänka nytt första tiden. Man är nästan inne i en förnekelsefas och säger: Allt vi tyckte för sex månader sedan måste vi hålla fast vid.
Men jag tror att själva poängen med att hamna i opposition måste vara att man tänker lite nytt och tänker om. Det har Moderaterna än så länge inte orkat med. Detta blir som en repig skiva från valrörelsen, där de försvarar varenda skattesänkning de kan komma på och tror att det är det absolut viktigaste för näringslivet. Men baksidan av det kommer att avslöjas ganska snart när Moderaterna ska redovisa sin vårmotion.
Då handlar det om vad de väljer bort, om de väljer bort järnvägsunderhållet, bostadsinvesteringarna, högskolesatsningarna eller de stora skolinvesteringarna framöver, bland annat investeringar i läraryrkets status. Det är miljardinvesteringar som föreligger de kommande åren.
Det enda som jag hör är: Nej, vi kan inte göra någonting för att finansiera de investeringar som Sverige behöver för att stå starkt inför framtiden. Då blir jag lite nervös. Men det kan också vara en förklaring till att Sverige har hamnat i en situation med 74 miljarder i budgetunderskott i år.
Att vi har så stora underskott kan bero på att Moderaterna fortsatt är helt fixerade vid skattesänkningar, trots att expertgrupp efter expertgrupp har dömt ut dessa skattesänkningar som ineffektiva och säger att man kan använda dessa pengar bättre för att bekämpa ungdomsarbetslösheten men framför allt för att skapa global konkurrenskraft.