KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det finns ett tydligt klass- och könsperspektiv när det gäller lön. Det brukar synas ganska tydligt i lönekartläggningen.
Därför känns det lite märkligt när jag tar del av ministerns svar, som jag förvisso tackar för, men jag håller definitivt inte med om det just utifrån klass- och könsperspektivet och faktiskt hur orättvist det fortfarande är när det gäller hur lönesättningen går till.
Det är det som jag tycker är lite skrämmande. Ministern skriver i sitt svar att det inte handlar om ersättningar från staten eller bidrag från kommunerna. Det är en del av det som är så förträffligt med den nuvarande regeringens jämställdhetspolitik.
Min fråga angående lönekartläggning och jämställdhetsplaner handlade inte alls om våra trygghetssystem utan om vad som dagligen händer ute i arbetslivet. Jag hoppas att det är just det som denna debatt kan handla om.
Det påstås att ett sätt att uppnå mer jämställdhetsplaner på arbetsplatserna och få en bättre lönekartläggning är att införa hushållsnära tjänster. Det är mycket märkligt att man använder det sambandet, precis som införandet av en jämställdhetsbonus.
Det som jämställdhetsministern möjligtvis i så fall glömde att föra in var vårdnadsbidraget, om det nu är hela denna karta som man ska använda. Det är lite svårt att förstå hur man ska få detta att gå ihop. Efter att ha tagit del av svaret kan jag inte låta bli att fundera över vem det är som ministern egentligen företräder. På vilken sida står jämställdhetsministern?
Å ena sidan har vi ju de arbetsgivare som på olika sätt har varit ute och sagt att det här med jämställdhetsplaner och lönekartläggning bara är byråkratiskt och krångligt för dem.
Å andra sidan säger man från fackligt håll att det just för att få bukt med det som handlar om osaklig lönesättning är viktigt att ha en lönekartläggning.
Jag undrar vem ministern som jämställdhetsminister egentligen har lyssnat på och med vilka glasögon man har tittat på konsekvenserna utifrån att man i dag har ettårsplaner vad gäller att varje år revidera lönekartläggningen och jämställdhetsplanerna och att man i fortsättningen ska göra det vart tredje år.
Man kan ta del av vad JämO säger och av den undersökning som de har gjort. 462 fall har granskats. Hos 200 arbetsgivare, 43 procent, har man hittat osaklig löneskillnad. Det ska naturligtvis rättas till.
Det handlar om 4 500 arbetstagare. Nio av tio är kvinnor. I genomsnitt handlar det om ungefär 1 000 kronor i månaden. Nu när det ska vara vart tredje år tappar man alltså tre årslöner innan detta kanske tydliggörs och synliggörs. Är det här ett sätt att från regeringens och jämställdhetsministerns sida öka jämställdheten enligt vad man utsagt i regeringsförklaringen?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag kan konstatera att jämställdhetsministern inte alls är orolig för hur det i framtiden blir med lönekartläggningen och hur det här kommer att slå för kvinnor. Men redan i dag vet vi att kvinnor i genomsnitt tjänar 2 000 kronor mindre än män. Det kan man se bland annat via den kartläggning som görs.
Det är väldigt intressant att ministern och regeringen har tagit till sig - eller påstår att de har tagit till sig - vad JämO, numera vår talesperson i jämställdhetsfrågor, har sagt. Men frågan är om ministern lyssnade. Jag har framför mig ett pressmeddelande som är daterat 2008-04-21, så det är inte så himla länge sedan.
Där står det att hittills har 568 arbetsgivares lönekartläggning granskats. I 462 fall har granskningen avslutats. Hos 200 av dessa arbetsgivare, 43 procent, har man hittat osaklig löneskillnad som ska rättas till. Precis som jag sade i mitt förra inlägg handlar det om kvinnor.
För nio av tio har det varit en osaklig lönesättning i förhållande till utfört arbete. Det har alltså inte varit lika lön för lika arbete. Det handlar, som sagt, om 1 000 kronor.
Om det redan i dag är svårt att få en del arbetsgivare - det är ju sanningen, ministern - att känna en lust och vilja att göra en lönekartläggning och att jobba med jämställdhetsplaner blir det lite märkligt att säga: Nej, vi förändrar lagen såtillvida att det behöver göras bara vart tredje år.
Är det inte så att de som redan i dag är motståndare får ännu längre tid på sig att skjuta upp detta viktiga arbete? Fackförbundet Unionen har ganska aktivt jobbat med detta.
De har tittat på och ställt frågor om hur det upplevs på en arbetsplats där det inte gjorts en lönekartläggning. Jag ska ta några exempel på hinder och problem som man har sett. 32 procent talar om okunskap om hur lönekartläggningsarbetet ska genomföras och om att verktyg saknas för att genomföra kartläggningen.
36 procent säger att lönekartläggningen tar för mycket tid. 34 procent talar om ett ointresse hos arbetsgivarna. 10 procent säger att arbetsgivarna vägrar att lämna information. Den här rapporten presenterades helt nyligen. Samtidigt passar vi här och regeringen på att genomföra en försämring för jämställdheten.
Nu ska ju små företag behöva redovisa bara vart tredje år. Blir inte det ett steg bakåt vad gäller lönekartläggningen - detta i stället för, som ministern säger, att det blir en ökning? På något sätt går det här inte ihop.
Om man redan från början känner ett motstånd mot att göra en lönekartläggning brinner man väl inte av lust att även fortsättningsvis skyndsamt arbeta med det. Mina frågor kvarstår.
Slutligen: Tror ministern att jämställdheten kommer att öka i och med att arbetsgivarna i småföretag numera behöver göra en lönekartläggning bara vart tredje år?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det här känns lite märkligt. Ministern sade i sitt inlägg att vi vet att det finns en diskriminering vad gäller löner och att det oftast är kvinnor som blir drabbade. Ändock väljer jämställdhetsministern att genomföra en försämring i någonting som är kontinuerligt.
Det har handlat om att göra en kartläggning och en jämställdhetsplan varje år. Då får man kontinuitet i det hela. Nu ska man i stället skjuta upp det. Man har tre år på sig. Då har man tre år på sig att gå och fundera över hur man ska göra och hur man vill arbeta med det och kanske i grund och botten är motståndare till att arbeta med de här frågorna.
Det finns massor med arbetsgivare som tycker att det här är viktigt och arbetar aktivt med frågorna. Det är inte där problemet ligger, utan problemet ligger hos den andra kategorin arbetsgivare - de som inte är intresserade. Som jag uppfattade ministerns svar är det dem ministern har lyssnat på. Hon har lyssnat på de arbetsgivare som tycker att det här är jobbigt och besvärligt att jobba med.
Den andra kategorin, som går i bräschen, har man inte lyssnat på. Det är ganska tydligt att detta är en klass- och könsfråga. Det känns som att vi tar ett steg bakåt i jämställdhetsarbetet. I sitt svar relaterar ministern till att hushållsnära tjänster exempelvis är ett steg framåt i jämställdhetsarbetet.
För mig känns det mer som att vi tar ett steg bakåt och att kvinnorna ska stå kvar hemma vid spisen, eller så ska de utföra olika städarbeten.
Med tanke på det svar jag har fått och hur jämställdhetsministern bedriver jämställdhetsarbetet känns det som att denna disktrasa som jag har i handen är en ganska tydlig symbol för vad jämställdhetsministern avser med jämställdhetsarbetet i regeringen.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det talas om risk för försenat EU-stöd. Den här veckan startar länsstyrelsen sina kontroller av böndernas marker inför utbetalningen av jordbruksstödet från EU. I år ska 200 gårdar, jämfört med 140 gårdar tidigare, kontrolleras. Det säger Gösta Cedergren på Gotlands länsstyrelse till Sveriges Radio i dag.
Han fortsätter: Men det finns inte mer personal på länsstyrelsen för det, utan det gäller att inget oförutsett händer. Då finns risken att en del lantbrukare får vänta på sina utbetalningar. Han säger också: "Jag tror att vi klarar det. Men det är väldigt dåliga reserver. Ingen får lov att bli sjuk eller på något annat sätt minska i sin effektivitet.
Det är ett väldigt hårt tryck på personalen." Så här ser det ut i Sverige i dag, jordbruksministern, med anledning av den så viktiga frågan om jordbruksstödet i förhållande till kontrollverksamheten. Sverige har blivit ålagd en ökad kontrollverksamhet vad gäller jordbruksstödet.
Detta har jordbruksministern och jag tidigare diskuterat här i kammaren. Vi har varit rörande överens om att det är viktigt att vi gör rätt för oss och att de stöd som utbetalas hanteras på rätt sätt. Men för att man ska klara av de ökade kraven behövs resurser och personal på länsstyrelserna.
Jag ställde en fråga i den förra debatten angående den ökade kontrollverksamheten. Då sade jordbruksministern att pengar skulle tillskjutas och att det handlade om ca 75 miljoner. Så långt är det väl gott och väl.
Men enligt den information jag har tagit del av vad gäller länsstyrelserna, såväl på Gotland som på andra håll, finns det i dag bekymmer när det gäller att rent personalmässigt klara av de ökade kraven. Det gäller framför allt i det betesbälte som sträcker sig från Gotland via Östergötland, Småland, Blekinge, Halland och Västra Götaland.
I en så pass stor länsstyrelse som Västra Götalands är det förstås enklare att omfördela resurser i förhållande till i en så liten länsstyrelse som vi har i det län där både Eskil Erlandsson och jag bor, Kronoberg. Det är en himla skillnad i förutsättningarna om det saknas lite resurser.
Enligt den information jag har fått del av har länsstyrelserna gemensamt äskat på mer pengar för att klara av kontrollverksamheten utifrån de krav som ställs. Det handlar om ungefär 16-17 miljoner kronor.
Min fråga till jordbruksministern är därför: Kommer länsstyrelserna att få ytterligare ökad tilldelning av resurser för att klara av kontrollverksamheten? Vårpropositionen och tilläggsbudgeten är ju framlagda, och efter vad jag kan förstå finns det inte någon ökning där.
Frågan är: Finns det några andra möjligheter för jordbruksministern att tillgodose länsstyrelserna så att de klarar av den arbetsuppgift som de är ålagda att göra i sin roll som myndighet?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är mycket möjligt att jordbruksministern får information om att det totalt inte är några ökade kontroller. Men det kan väl ändå inte vara så att Länsstyrelsen i Gotlands län ljuger för Sveriges Radio när de säger att de har fått en ökad kontrollfrekvens jämfört med förra året, Eskil Erlandsson.
I år handlar det om 200 gårdar gentemot 140 förra året, säger de. Låt oss titta på vårt eget län Kronoberg, där både Eskil Erlandsson, och jag bor. År 2006 handlade det om 240 företag och 525 skiften. År 2008 handlar det om 335 företag och 12 700 skiften.
Det är väl ändå en viss skillnad i detta. Jag vet att man har gjort förändringar, precis som ministern sade här i dag och som vi pratade om i den förra interpellationsdebatten. Det har skett förändringar i hur mycket man ska kontrollera. Men det är ändå ett visst antal länsstyrelser, bland andra Kalmar, som har fått ökade krav.
Det känns förstås för dem som är anställda på länsstyrelsen och som med samma personalstyrka ska klara av alltmer. Det gäller också i förhållande till den enskilda företagaren, jordbrukaren. Han eller hon är oerhört beroende av att detta fungerar hela vägen. Stödet ska betalas ut i tid.
Man driver ju företag utifrån de förutsättningar som är uppsatta. Det är oerhört angeläget att ministern ger besked. Kommer man att få ett tillskott till de ekonomiska resurserna så att man klarar av det man är ålagd att göra? Det håller inte att i kammaren försöka slingra sig med att detta går över förvaltningsanslaget och så vidare.
Jag kan inte reglerna för förvaltningsanslaget fullt ut vad gäller länsstyrelserna, men om man ska dra det till sin spets är frågan: Är det så att alla landets länsstyrelser generellt fått neddragningar och det alltså är det man kan avläsa när det gäller problemen med att klara av den ökade kontrollverksamheten?
Jag ställde också en fråga om nya betesmarker och dungar. Ministern debatterade detta med Tina Ehn tidigare i dag, men jag har en annan ingång i frågan. Också här finns en oro vad gäller ökade kontroller.
Om länsstyrelserna ska ut och räkna träd påverkas det dagliga arbetet, liksom de ekonomiska resurserna, vid länsstyrelserna. Det är därför oerhört angeläget att vi för svensk del får till stånd en annan definition på betesmarker, men det handlar också om de ekonomiska resurserna.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag kan konstatera att det inte blir några besked till de företagare som i dag bedriver i jordbruk i Sverige och är beroende av jordbruksstödet och av att kontrollverksamheten fungerar. Att säga att det finns signaler när det kommit in ett äskande tycker jag är att se på verkligheten på ett lite annorlunda sätt.
För mig är ett äskande ett äskande, och det finns ett behov av ytterligare 16-17 miljoner. Om man behöver anställa mer personal för att klara av kontrollverksamheten brinner det i knutarna. Det är nu man behöver börja för att klara av det, och man behöver vara färdig i oktober november för att kunna betala ut stödet. Ingenting blir ju utbetalt om det inte är kontrollerat och godkänt.
Jordbruksministern har lämnat ett väldigt bra svar. Däremot kommer vi inte vidare vad gäller ytterligare besked i kammaren. Det kan alltså gå två månader till innan man får ett svar, ja eller nej, och därefter ska man börja rekrytera personal.
Det har sagts mig att personal redan i dag lämnar vissa länsstyrelser då kraven på effektivitet blivit högre och tuffare på grund av den ökade kontrollverksamheten. De söker sig till andra jobb, vilket är en oroväckande signal i dessa tider. Slutligen, fru talman, vill jag komma tillbaka till skiftena.
Det är bra att man även fortsättningsvis för samtal med kommissionen. Jag hoppas att jordbruksministern i sitt avslutande inlägg inte försöker skylla på den socialdemokratiska regeringen och använda samma argumentering som i debatten med Tina Ehn. Det är ministern som här och nu har ansvaret för dessa frågor och kan föra talan i kommissionen. Gör det så att Sverige får behålla sina betesmarker.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Att sätta upp mål och visioner för de idéer man har tycker vi är oerhört viktigt. Det är därför vi är överens här i Sveriges riksdag om att vi ska ha miljömål. Vi har väl också delmål utifrån hur vi ska uppnå de målen. Det är det vi vill avspegla med våra förslag. Om man har mål måste man nämligen också veta hur man kan nå de målen. Då måste man ha något att mäta dem emot.
Det är alltså det som är bakgrunden till varför vi vill ha både ett utvecklingsprogram och jobba med marknadsföring. Man sätter upp mål för att ha något att jobba emot. Redan i dag mäter vi ju hur många gästnätter vi har på både hotell, campingplatser och vandrarhem, och då är det inte fel om man kan mäta och se om vi blir bättre.
Om vi ska få fler företag inom besöksnäringen måste vi ha något att mäta emot. Därför sätter vi upp mål som vi kan mäta.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Vi tror på ett samhälle där alla blir behandlade lika, där man framför allt inte gör skillnad på arbetskraften i förhållande till ålder. Det regeringen nu har gjort vad gäller arbetsgivaravgiften är att sänka den generellt för alla unga, oavsett bransch. Det betyder att när de här unga kommer upp i en viss ålder är det inte alls säkert att de är lika attraktiva.
I stället kunde man ha valt en väg där de unga människor som står allra längst från arbetsmarknaden fått olika morötter med sig i bagaget för att bli intressanta för en arbetsgivare. Det är det som är skillnaden mellan er och vår politik, mellan regeringen och majoriteten här i riksdagen och oss. Varför ska inte de unga bli behandlade på samma sätt av en arbetsgivare?
Det känns lite märkligt. Med tanke på arbetsgivaravgifter tror jag att vi ska göra en liten rättelse av ett tidigare inlägg.
När den här regeringen tillträdde var väl det första den gjorde att höja arbetsgivaravgiften för småföretagare, vilket många tycker är oerhört besvärande utifrån hur de ska få sin ekonomi att gå ihop, inte minst de som finns på Öland och Gotland samt runt om i vårt land och på olika sätt är beroende av besöksnäringen för sin utkomst.
Vad gäller samverkan och hur man ser på hur exempelvis besöksnäringen och samhället kan jobba tillsammans tycker vi att det är viktigt att även samhället är med på banan med forskning.
Det ger möjlighet att få ökad kunskap, kanske inte minst utifrån vilka beteendemönster vi har i vårt resande så att man på det sättet kan höja besöksnäringens status och få fler besökare till Sverige.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Vi fortsätter att prata om jobben, men nu inom en annan sektor. Mycket hänger dock ihop. Besöksnäringen är ju mycket en tjänstesektor. Även inom besöksnäringen har man nu känt av den stora avmattningen i världsekonomin.
Det är främst turister från USA och Asien som har valt bort Sverige i år. Det är klart att det har fått konsekvenser. En av orsakerna till att man har valt bort Sverige är naturligtvis avmattningen i ekonomin. Men en annan orsak är höga oljepriser, vilket naturligtvis också spelar roll.
Vi har alltså fått ett tapp på 62 procent i fråga om utomeuropeiska turister. Det är klart att det hade varit smakfullt om ministern här i kammaren hade redogjort lite mer för vad regeringen tänker göra för att stärka Sverige som besöksmål, vilket man säger att man vill göra.
Men i svaret är det egentligen mest en massa prat som är nedtecknat på ett papper. Förvisso hade vi, precis som ministern skriver i svaret, en interpellationsdebatt här för cirka en månad sedan. Sedan dess har världskonjunkturen gått ned ännu mer, och ekonomin har försämrats, precis som ministern skriver i svaret.
Men har regeringen lärt sig någonting av detta? Om regeringen har lärt sig något kunde det vara intressant om ministern här i kammaren redogör för vad man i så fall vill göra för svensk del vad gäller besöksnäringen. Ministern och jag är överens om att turistnäringen är en framtidsbransch och att den kan skapa stora möjligheter för Sverige, precis som ministern skriver i svaret. Men vad är det som ministern vill göra?
Det är jättebra att ni pratar med Visit Sweden. Men vad pratar ni om? Det är hela tiden bara ord, ord, ord men ingenting konkret om vad ni vill göra. Vi har här i riksdagen skrivit en motion om besöksnäringen där vi föreslår konkreta mål och har konkreta förslag på vad vi vill genomföra.
Bland annat vill vi göra besöksnäringen till en basnäring och ha ett strategiskt handlingsprogram för hur man kan utveckla hela besöksnäringen inom flera olika områden. Vad anser regeringen om att ha ett strategiskt branschprogram för besöksnäringen?
Skulle det kunna vara ett sätt att så att säga höja denna bransch men att också stärka den utifrån att man skapar forskning och utveckling och på det sättet både skapar fler arbeten och höjer själva standarden utifrån att detta är en viktig näring för landet?
För ungefär ett år sedan sade man från regeringens sida att man skulle satsa på att få fler utländska evenemang till Sverige. Det skulle vara intressant att få veta hur det har gått med detta. Hittills har vi socialdemokrater inte sett att regeringen har lyckats kamma hem någonting av detta.
Det skulle vara intressant att få en redogörelse för hur det har gått att få fler stora utländska evenemang till Sverige.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det var ett intressant svar. Men det var inte så mycket ett svar på mina frågor. Det är jag som har framställt interpellationen om besöksnäringen; det kan kanske vara bra för ministern att ändå komma ihåg det. Det är bra att Sverige stärker sin konkurrenskraft. Det kan vi vara överens om.
Den siffra som ministern hänvisar till och som hon säger gäller för år 2008 hoppas jag stämmer liksom att man för år 2008 redan mätt färdigt. Året är ju ännu inte slut. De ekonomiska resurserna och de satsningar som regeringen gör är möjligtvis något steg på vägen för besöksnäringen.
En summa pengar satsas från Socialdemokraternas sida. När det gäller det som hänger samman med vår motion där vi har förslag om hur man kan stärka besöksnäringen kan jag säga att vi har ett anslag på 90 miljoner kronor, varav 50 miljoner kronor avser internationella evenemang.
Jag lade särskilt märke till att ministern inte svarade på grundfrågan i min interpellation: Vad gör regeringen för att vi ska få fler internationella evenemang till Sverige? Vi vet ju att det betyder så oerhört mycket att få sådana möjligheter. Det handlar då om allt från att ha ett friidrotts-VM till att ha ett vinter-OS.
Det kan även handla om olika saker inom kulturen och musiken. När världsstjärnor kommer till Sverige påverkas näringslivet positivt på många olika sätt, till exempel när det gäller mat och restauranger som då får betydligt fler besökare. Visst är det bra att vi satsar på matupplevelser.
Detta med att äta betyder oerhört mycket för många människor. Vi äter mer med ögonen än vi äter med våra smaklökar, så visst är det fråga om en viktig satsning. Det tycker jag att inte minst hyttsillen i Glasriket visar på. Det där har genom åren betytt oerhört mycket för turismutvecklingen i Glasriket.
Det är ett faktum; det vet vi. En av mina frågor var just vad ministern och regeringen avser att göra för att vi ska få tillbaka i alla fall några av de här turisterna till Sverige - detta för att stärka oss. Vi vet att närturismen ökar i en lågkonjunktur. Det är bra och positivt. Men vi reser då mer till platser som finns på två timmars avstånd. Det är förvisso en del av besöksnäringen.
Men vi behöver också de turister som kommer från Kina, Japan och, inte minst, USA för att vi ska vara starka inom den här näringen. Den sista frågan som ministern inte svarade på är om ministern och regeringen är beredda att göra besöksnäringen till en basnäring och att arbeta fram ett strategiskt handlingsprogram. Vi socialdemokrater är beredda att göra det.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Vi är på väg in i en lågkonjunktur med ökad arbetslöshet, och då kan man känna att besöksnäringen är en sådan bransch som behöver extra hjälp på traven. Vi vet att många kvinnor och invandrare arbetar i branschen.
När stundande lågkonjunktur är på gång kommer även den tjänstebranschen att drabbas.
Mot bakgrund av att vi allaredan vet att antalet turister från utomeuropeiska länder till Sverige har minskat kan jag ändå inte låta bli att konstatera att det är synd att ministern inte vill ta till sig våra förslag vad gäller ett strategiskt handlingsprogram för besöksnäringen.
På det sättet skulle man stärka besöksnäringen. Det kan delvis ske med mer pengar. Vi har mer pengar än regeringen i vårt budgetalternativ. Vi har 90 miljoner mer än regeringen. För att höja statusen inom branschen och stärka branschen, se till att det blir forskning, att tydliga mål sätts upp, vill vi se en utveckling.
Olika modeller ska arbetas fram för hur man kan jobba med marknadsföring och prognoser - naturligtvis tillsammans med Visit Sweden. Det är för att branschen ska bli starkare. Eftersom Maud Olofsson inte kan lämna något svar på vad regeringen har gjort för att till Sverige få fler internationella evenemang, har man förmodligen ingenting gjort.
Man vill inte göra besöksnäringen till en basnäring. Utvecklingen av turistnäringen känns oroväckande.