David Lång (SD):
Vi debatterar nu det betänkande där socialförsäkringsutskottet behandlar ledamöternas motioner om arbetskraftsinvandring från den allmänna motionstiden. Jag skulle vilja inleda med att säga några ord om hur jag resonerar kring behovet av arbetskraftsinvandring. Jag anser att det finns anledning att starkt omvärdera hela tanken med arbetskraftsinvandring. Regeringen brukar hävda att den är så lönsam för Sverige.
Dessutom blir man ofta stämplad som främlingsfientlig om man har mage att ifrågasätta nyttan för Sverige av arbetskraftsinvandringen. Arbetskraftsinvandring är lönsamt för Sverige endast om den invandrade arbetskraften har någon specialistkompetens på ett område där samma kompetens saknas i Sverige och där det tar lång tid att bygga upp den kompetensen inom landet.
Den "genomsnittlige" arbetskraftsinvandraren tjänar vi ingenting på, utom möjligen på mycket kort sikt. Detta utläser jag av nationalekonomiprofessor Jan Ekbergs artikel i Dagens Nyheter den 15 oktober 2009 där han skriver: "Trots den gynnsamma ålderssammansättningen får befolkningstillskottet endast tämligen små effekter på totalbefolkningens ålderssammansättning.
Skälet är att befolkningstillskottet inte hinner bli tillräckligt stort innan det själv börjar åldras." Det vill säga: När invandrarna åldras ställer de också krav på offentlig sektor, precis som infödda svenskar gör. Därutöver kommer invandrarnas barn som också ställer krav på offentlig sektor.
Med dagens invandringspolitik - för att lite grann komma bort från själva arbetskraftsinvandringen - tillkommer problemet att det tar ett antal år innan invandrarna kommer i arbete, vilket ytterligare reducerar nyttan med invandringen. Professor Jan Ekberg konstaterar också i sin artikel att arbetskraftsinvandringens effekt på de offentliga finanserna i hög grad beror på graden av integration på arbetsmarknaden.
Den artikel jag talar om har rubriken "Arbetskraftsinvandring hjälper inte offentlig sektor" och publicerades i Dagens Nyheter den 15 oktober 2009. I artikeln hänvisas till rapporten Invandringen och de offentliga finanserna .
Argument som brukar anföras till stöd för en ökad arbetskraftsinvandring är också att vi blir allt äldre och att många som i dag jobbar inom vård och omsorg själva kommer att gå i pension de kommande åren, vilket gör att vi skulle behöva invandrad arbetskraft - detta i kombination med att allt färre infödda svenskar söker sig till vård- och omsorgsyrkena. Fru talman! Låt mig upprepa det sistnämnda, nämligen att allt färre svenskar söker sig till yrken inom vård och omsorg.
Samtidigt är det väl de flesta politikers uppfattning att det viktiga i sammanhanget är integrationen. Rätta mig om jag har fel! Om integrationen skulle lyckas så att svenskar och invandrare blir ett och samma folk eller, ännu bättre, om invandrarna skulle assimileras kommer de med invandrarbakgrund att söka sig till vård- och omsorgsyrkena i lika liten utsträckning som de "etniska svenskarna" - om uttrycket tillåts.
Med andra ord: En förutsättning för att arbetskraftsinvandringen ska lösa problemen med arbetskraftsbrist inom vård och omsorg är att integrationen fortsätter att misslyckas. Det förutsätter ett fortsatt utanförskap, antingen på grund av diskriminering eller på grund av lägre kvalifikationer exempelvis. Då uppstår frågan: Vill politikerna verkligen att integrationen ska lyckas? Om integrationen lyckas är arbetskraftsinvandringen meningslös för det svenska samhället. Om integrationen misslyckas är arbetskraftsinvandringen direkt destruktiv.
I dagsläget kan vi konstatera att alla integrationssatsningar hittills på det stora hela har misslyckats. Hur ska vi då komma till rätta med problemen? Ja, vi kan låta oss inspireras av andra som vågat tänka lite grann utanför de gamla ramarna, som vågat gå utanför tanken om att alla problem i samhället kan lösas om vi bara tar in ännu fler invandrare.
Även Anne-Marie Fransson, förbundsdirektör för IT- & telekomföretagen inom Almega, har i Dagens Nyheter skrivit en artikel som publicerades för bara drygt en vecka sedan. Artikeln har rubriken "Därför måste Sverige satsa på välfärdsteknologi". Hon skriver bland annat att teknik- och it-lösningar kan förbättra, effektivisera och komplettera den mänskliga handen inom vården.
Anne-Marie Franssons organisation, IT- & telekomföretagen, höll nyligen ett seminarium i riksdagens lokaler och jämförde då med Danmark, vilket också vi sverigedemokrater ofta gärna gör. I Danmark har man i flera år satsat på välfärdsteknologin. Man satsar på produktivitetsutveckling, innovation och effektivisering. Det kan handla om vård på distans med den nya tekniken.
Det kan handla om tekniska hjälpmedel för kroniker och om ökad information om varje patient och därmed ökade möjligheter att sätta in preventiva åtgärder för att därmed minska behovet av framtida mer kostsamma åtgärder med mera. I senaste folketingsvalet i Danmark hade flera partier kravet om rätt till digital välfärd på programmet. Den danska regeringen har satsat 3 miljarder danska kronor i Fonden för välfärdsteknologi.
Man har också ett belöningssystem som innebär att producenterna av vård och omsorg får behålla en tredjedel av de besparingar som görs för att på så sätt upprätthålla incitamenten för att ständigt söka nya effektiviseringsmöjligheter. Den här utvecklingen förväntas också leda till att helt nya yrkeskategorier uppstår inom vård och omsorg.
Det kan handla om kontaktsjuksköterskor, hälsocoacher, statistiker, informationslogistiker, processledare med flera - det vill säga yrken med krav på höga kvalifikationer som skapar större värden och därmed ger utrymme för högre löner. På så sätt kan kanske arbete inom vård och omsorg så småningom igen bli attraktivt. Utgångspunkten i Danmark är alltså inte att ransonera välfärden och inte att lösa problemen med ännu fler invandrare.
I stället har man insett att man måste satsa på utveckling och att det dessutom kan leda till en framtida exportnäring. Och Danmark är inte ensamt. Många andra länder har insett samma sak. Det är viktigt att vi i Sverige inte halkar efter. Vi får inte vara kvar vid gamla tankemönster och tro att den som tar in flest invandrare vinner. I Norge kom nyligen en rapport från SSB, deras motsvarighet till Statistiska centralbyrån.
I rapporten slås fast att varken generell invandring eller arbetskraftsinvandring lönar sig - i likhet med professor Jan Ekbergs slutsatser om Sverige. Detta stärker ytterligare Sverigedemokraternas linje, att gästarbetarsystem är att föredra. Arbetskraftsinvandring kan egentligen bara fungera om invandrarnas arbete är både tidsbegränsat och behovsprövat. Det ska inte vara företagen som avgör om det finns behov av arbetskraft från tredjeland. Det behövs en myndighetsbaserad prövning.
Enligt Migrationsverket var år 2011 den största gruppen arbetskraftsinvandrare tillhörande de tre kategorierna storhushålls- och restaurangpersonal, köks- och restaurangbiträden samt slaktare, bagare och konditorer. När det gäller dessa områden finns det ingen anledning att tro att det i dagsläget råder akut kompetensbrist, utan företags syfte med att kunna ta hit sådan arbetskraft är förmodligen att man hoppas kunna dumpa lönerna.
Detta styrks också av rapporten från norska statistiska centralbyrån där det står så här: "Arbetskraftsinvandring leder, allt annat lika, till lägre lön för okvalificerad arbetskraft, högre produktion av enkla produkter och tjänster och i någon grad också av konkurrensutsatta produkter." Jag har därför valt att ansluta mig till reservation 1 från Socialdemokraterna och Vänsterpartiet och yrkar bifall till densamma.
Sverigedemokraternas mål är att Sveriges befintliga arbetskraft ska kunna möta den efterfrågan som finns på arbetsmarknaden. Svenska folket är inte obildbart. Vi säger "arbete genom utbildning". Det stora inflödet av okvalificerad arbetskraft har inte varit till gagn för Sverige som i dag brottas med en arbetslöshet på runt 8 procent. Fru talman! Jag avslutar anförandet med att yrka bifall även till reservation 3 och motivreservation 7.