Maria Stenberg (S):
Grundläggande samhällsservice i glesbygd där apoteken ingår är en hjärtefråga för mig. Jag tackar ministern för svaret, men föga förvånande känner jag mig inte helt nöjd med det. Jag vill lyfta upp några glesbygdsperspektiv som visar på följder av den borgerliga regeringens privatisering och utförsäljning av apoteken.
När avregleringen av apoteksmarknaden, med full fokus på privatisering, skulle ske sjöngs det lovsånger om att det skulle innebära bättre tillgänglighet och lägre priser. Det var den borgerliga regeringens ursäkt för att privatisera och sälja ut Apoteket AB. I dagsläget står många människor med privatiseringskvittot i handen och konstaterar att det varken blev billigare eller mer tillgängligt med medicinerna.
Livet har lärt mig att i valsituationer finns det oftast ett pris som ska betalas, och just nu betalas priset för utförsäljningarna av människor som bor och lever i glesbygden, människor som fått sämre tillgänglighet till och högre priser på mediciner. När det gäller de högre priserna är det viktigt att påminna statsrådet och regeringen om att det var de själva som beslutade om ett påslag på recepten för att privatiseringen så att säga skulle få en extra skjuts framåt.
Då är det inte konstigt att människor känner sig lurade och svikna. Den borgerliga politiken verkar helt enkelt inte riktigt vara till för oss som bor utanför Stockholm. Fru talman! Jag bor i Arjeplog. Sett till folkmängden är det en mycket liten kommun, men till ytan är den lika stor som Skåne och Blekinge tillsammans. Vi har 8,6 mil till nästa kommun i Norrbotten där det också finns ett apotek.
Efter privatiseringen tillhör de inte samma firma, men det finns i alla fall ett apotek i närmaste kommun. I Arjeplog finns kommunmedborgare som har mer än 10 mil till tätorten Arjeplog. Avståndet blir alltså 18,6 mil till nästa apotek. Med det perspektivet på vardagen är det inte underligt att vi undrar över hur det ska se ut på medicin- och apotekssidan efter halvårsskiftet.
Det känns inte helt tryggt när statsrådet till Sveriges Radio säger att den borgerliga regeringen ska verka för att vi även fortsättningsvis ska ha god tillgång till läkemedel och att det också ska gälla dem som bor utanför de större tätorterna.
Kruxet är att varken jag eller andra som bor i Arjeplog, eller på andra orter i glesbygden, riktigt vet om statsrådet anser att det är en större tätort och därmed omfattas av ambitionen att det ska finnas ett apotek även för oss.
Det var inte alltid bättre förr, det vill jag säga, men jag har aldrig tidigare mötts av en skylt på en apoteksdörr med budskapet "Stängt på grund av personalbrist". Förr fanns det möjlighet att använda sig av personal från närmaste apotek för att täcka upp ifall någon var sjuk eller borta av andra orsaker. Den möjligheten verkar i utförsäljningens spår nu vara en utopi.
Samordning och samverkan tycks inte riktigt fungera. Det är klart att det inte gör. Det är en självklar konsekvens av konkurrensen och av att det i dag är olika företag som driver apoteken. Då hjälper det inte att säga, även om statsrådet säkert kommer att göra det, att det ska finnas utbildade farmaceuter på plats. Människor blir sjuka och den borgerliga regeringen har förstört samverkansformen.
Nu liksom när jag skrev min interpellation är vi väldigt nyfikna och undrar hur statsrådet och den borgerliga regeringen ser på tillgängligheten till mediciner och apotek även i glesbygd, där det kan vara 20 mil mellan apoteken. Därför kvarstår min fråga.