Johan Andersson (S):
I dag debatterar vi en mycket angelägen lagstiftning för svensk arbetsmarknad, nämligen utvidgad tillträdesrätt för de regionala skyddsombuden, betänkande AU13.
Jag vill börja med att yrka avslag på utskottets förslag att avslå regeringens proposition på området och yrka bifall till Socialdemokraternas, Vänsterpartiets och Miljöpartiets reservationer, nr 1 och 2. Bakgrunden till regeringens förslag till lagstiftning är att den svenska arbetsmarknaden har utvecklats under de senaste decennierna.
Rörligheten på arbetsmarknaden har ökat, arbetstagare stannar allt kortare tid på en och samma arbetsplats och andelen visstidsanställda, inhyrda och utstationerade arbetstagare har blivit större.
I och med detta har också arbetstagares anknytning till arbetsplatsen blivit mindre än tidigare. Det blir då svårare att upprätthålla det samspel mellan arbetsgivare och arbetstagare som är grunden för det kontinuerliga arbetsmiljöarbetet.
Andelen småföretag ökar och likaledes andelen mindre arbetsställen. Det är en utveckling som vi gärna vill se, men samtidigt är det också viktigt att vi har ett välfungerande arbetsmiljöarbete ute på våra arbetsplatser.
Utvecklingen visar att det på svensk arbetsmarknad finns många arbetsplatser där det i dag inte finns lokala skyddsombud som tillsammans med arbetsgivaren kan kontrollera och följa upp det viktiga arbetsmiljöarbetet - därav vikten och värdet av att de regionala skyddsombuden ges tillträde till mindre arbetsplatser där det finns kollektivavtal.
Arbetsgivare på mindre arbetsställen har oftast inte samma organisation för arbetsmiljöarbetet som arbetsgivare på större arbetsplatser. De kanske inte har den traditionen eller kunskapen. I det arbetet har de regionala skyddsombuden viktiga roller.
Ett regionalt skyddsombud kan vara ett ambulerande skyddsombud som granskar arbetsmiljön och föreslår förbättringar samt främjar de anställdas deltagande i arbetsmiljöarbetet, inklusive att få fler lokala ombud valda. Detta i sin tur gagnar verkligen arbetsmiljöarbetet.
Vi har haft en period då det har varit ganska tufft på arbetsmarknaden, inte minst på grund av covid-19. Det har kommit larmrapporter från olika sektorer, till exempel från busschaufförer och andra delar av offentlig sektor, där vi ser att det finns ett behov av ett gott och trovärdigt arbetsmiljöarbete.
Detta visar också på vikten av en bra arbetsmiljöorganisation. De regionala skyddsombuden har en grundläggande uppgift i att aktivera det lokala arbetsmiljöarbetet.
De har också en viktig roll i att uppmärksamma arbetsmiljörisker på arbetsställen som saknar ett organiserat lokalt skyddsarbete i form av skyddsombud eller skyddskommittéer.
Det är detta som den här lagstiftningen syftar till. Därför är det en stor besvikelse att lagstiftningen med all sannolikhet inte kommer att bli verklighet när klubban faller i eftermiddag.
Min fråga till de partier som väljer att gå emot förslaget är: Hur förklarar ni för dem som i dag verkar på svensk arbetsmarknad att ni inte vill stärka det angelägna arbetsmiljöarbetet, speciellt i den tid vi nu lever i?
Med dessa ord yrkar jag alltså avslag på utskottets förslag och bifall till reservationerna 1 och 2.