Fredrik Olovsson (S):
En ekonomisk-politisk debatt har de senaste åren nästan alltid inletts med att anledningar till oro staplats på varandra: oro för världsekonomin, för europeiska banker, för protektionism, för brexit, för det politiska läget i USA, för ökade spänningar i vårt närområde och för terrorism. Det är relevant att bekymra sig över och agera för att hantera allt det här och en hel del annat.
Men man kan också konstatera att trots all denna oro och alla nedåtrisker och trots alla utmaningar, problem och den osäkerhet som alltid finns om framtiden ser vi i dag också en rejäl styrka i den svenska ekonomin. Det finns styrka och resurser för att möta oväntade och negativa händelser och styrka att ta nya steg i vårt samhällsbygge. Den styrkan finns för att regeringen har vänt stora underskott till överskott.
200 000 fler går till jobbet i dag jämfört med när regeringen tillträdde. Arbetslösheten bland unga är den lägsta på lite drygt ett decennium, och byggandet av bostäder, inte minst lägenheter, är det högsta på flera decennier. Nya miljarder har också investerats i välfärden. Trots det är vi förstås inte nöjda med läget eller ens med de framsteg som har gjorts.
Skolresultaten har vänt uppåt igen, men det är fortfarande alldeles för många som lär sig för lite och ojämlikheten i skolresultaten är för stor. Svensk sjukvård må rankas högt i världen, men alltför många patienter får vänta för länge på att få den. Det anställs fler än på mycket länge och jobben växer till i en rask takt, men arbetsgivare har fortfarande svårt att hitta arbetskraft med rätt kvalifikationer.
100 000 jobb tillsätts inte för att kompetensen saknas, och samtidigt är många utan jobb. Otryggheten är fortfarande utbredd. Trots att brottsligheten generellt sett har minskat under lång tid sätter handgranater, skjutningar, gängkriminalitet och terrorism ändå skräck i människor och samhällen.
Bostadsbyggandet må vara högt, men många människor har och kommer fortsatt att ha svårt att hitta en lämplig bostad på många håll i landet. Därför krävs det att politiken är uthållig och stadigt bygger vidare. Vunnen mark ska hållas och framsteg befästas, och där det finns mer att göra ska nya insatser till.
Tack vare det nya ekonomiska läge som regeringens ansvarsfulla ekonomiska politik lagt grunden för finns också utrymme för viktiga förstärkningar av det svenska samhällsbygget. Redan i årets budget, i vårändringsbudgeten, görs flera tillskott. Det handlar till exempel om ökad trygghet för barn och kvinnor genom investeringar i förlossningsvården.
Regeringen vidtar nya åtgärder för att skapa ökad trygghet genom skärpt kamp mot brottsligheten både där den förekommer och där den riskerar att växa fram. Vi skjuter till ytterligare 700 miljoner till Polismyndigheten. Samtidigt skärps straffen för vapenbrott. Men kampen mot kriminalitet och för ökad trygghet kan inte bara bedrivas av polisen.
Vi har ett gemensamt ansvar att hindra att brott begås och att avbryta kriminella karriärer innan de inleds. Det handlar inte minst om att unga människor ska stanna i skolan och inte rekryteras till gäng eller kriminella nätverk. Att skolan och gymnasieskolan förstärks med 650 miljoner kronor där behoven är som allra störst är en viktig pusselbit i det arbetet, liksom förstärkningen med en kvarts miljard till socialt stöd och psykiatrisk vård till barn och unga.
Fler steg måste också tas för att höja takten i klimatomställningen, och det görs nu genom ytterligare en halv miljard till klimatinvesteringar i Sverige. Den här inriktningen på politiken behöver bestå också de kommande åren och i höstens budget. Regeringen har redan aviserat ytterligare 5 miljarder till välfärden nästa år där mer än hälften riktas till sjukvården och de övriga miljarderna fokuseras till skolan och jobb i kommunerna.
Fler insatser ska göras för att underlätta företagens rekrytering och rusta arbetslösa att ta de jobb som kommer att växa fram de kommande åren. När andra vill ta en springnota i klimatpolitiken ska Sverige stå upp för ingångna avtal och visa att jobb, välstånd och klimatansvar går hand i hand. Bostadsbyggandet måste uthålligt ligga på dagens nivåer eller högre.
Det kräver kompetens till sektorn, förenklingar i regler och fortsatt stöd till kommuner och byggande. Herr talman! Samtidigt bedrivs nu en ytterst märklig debatt om den ekonomiska politiken från oppositionens sida.
Regeringen har tack vare en ansvarsfull politik valt bort stora ofinansierade skattesänkningar och vänt den förra moderatledda regeringens underskott på över 60 miljarder kronor 2014 till överskott varje år den här mandatperioden. Samma partier som ökade underskotten varje år är nu kritiska till att regeringen inte har betat av de här underskotten och ökat överskotten tillräckligt snabbt.
Trovärdigheten i den kritiken hade varit större om de hade gett upp tanken på stora skattesänkningar. Men det har de inte gjort. Om man läser de fem oppositionspartiernas budgetar ser man att de tillsammans har intecknat över 100 miljarder kronor för skattesänkningar redan nästa år. Det är närmast en blåkopia av den politik som under förra mandatperioden ledde till underskott som växte år efter år. Herr talman!
Tack vare den uppstramning av den ekonomiska politiken som har bedrivits av regeringen kan vi nu ha en debatt om hur överskotten ska användas. Här finns det tydliga alternativ. Å ena sidan finns en regering som inser att sänkta skatter inte är lösningen på den växande kompetensbristen eller bristen på trygghet i det svenska samhället. Det är en regering som därför väljer att investera i utbildning, kompetensutveckling, kompletterande utbildning och jobb för de grupper som står långt från arbetsmarknaden.
Å andra sidan finns en splittrad opposition som just nu med nöd och näppe klarar av att samla sig kring sin egen paradgren skattesänkningar i ett inferno av anklagelser om lögn partiledarna emellan. Herr talman! Det råder nu förstås oenighet inte bara om politiken i sak, utan också om den ekonomiska politiken i form.
Det är svårt att se det särskilda yttrande från oppositionen som finns i riktlinjerna på ett annat sätt än att de i praktiken inte längre ställer upp på den samlade budgetprocess som vi har haft i Sverige sedan krisen på 90-talet. Innan det nuvarande ramverket infördes kunde tillfälliga riksdagsmajoriteter genomföra ofinansierade skattesänkningar eller utgiftsökningar utan att ta ansvar för den ekonomiska politiken i övrigt.
Detta är ett säkert recept för att driva fram stora och växande underskott i statsfinanserna. Jag tycker att det är talande att oppositionen har ägnat stor möda åt att prata om att slopa skatter samtidigt som det ekar tomt när det gäller besked om hur de här skattesänkningarna ska finansieras.
Oavsett hur många retoriska krumbukter Ulf Kristersson väljer att använda kvarstår faktum; i samma ögonblick som tillfälliga riksdagsmajoriteter försvagar statsfinanserna anträder vi ett sluttande plan som förr eller senare kommer att leda Sverige in i svåra ekonomiska problem.
Att en finansministerkandidat från ett parti som åtminstone hade ambitionen att bära ansvaret för Sverige väljer den vägen är djupt olyckligt. Det här är dock inte det enda området där Moderaterna anför en helt ny linje i den ekonomiska politiken. Även när det gäller synen på utgiftstaken - en annan central del i ramverket - har Moderaterna nu en helt ny linje, hopsnickrad för att göra det lättare att skära i välfärden och att sänka skatter.
Det tillkännagivande som Moderaterna och Ulf Kristersson står bakom skiljer sig helt från vad han stod för i regeringsställning och från vad Anna Kinberg Batra stod för i finansutskottet under förra mandatperioden. Den dåvarande regeringen, som Kristersson var en del av, fick ett liknande påpekande om utgiftstaken från Riksrevisionen. Då slog vi gemensamt fast - över blockgränserna och i full enighet - att frågan om taken inte är en teknisk fråga utan ett uttryck för olika politiska ställningstaganden.
Det är naturligt, eftersom det i grund och botten handlar om själva storleken på välfärdsstaten. Vi var också eniga om att det i marginalen mellan dagens utgifter och morgondagens tak finns ett utrymme för möjliga framtida reformer.
Här vill nu Moderaterna och Sverigedemokraterna med gemensamma krafter i stället rigga systemet mot investeringar i välfärden för att driva fram nedskärningar till förmån för skattesänkningar - mot välfärden, för skattesänkningar. Det gör man i ett läge där alla vet att antalet barn och äldre kommer att bli allt fler i vårt land framöver, och de kommer att behöva mer hjälp och ökat stöd av fler lärare, barnskötare, sjuksköterskor och undersköterskor.
Synen på taken och på hoppande majoriteter som försvagar ekonomin är två centrala frågor för stabiliteten i ramverket. Här har det tidigare rått enighet, men nu vinglar Moderaterna i stället fram, hand i hand med Sverigedemokraterna. Herr talman! Sverige behöver fortsatta investeringar i jobb, välfärd, trygghet och klimatomställning. Den politiken måste vila på en tydlig och ansvarsfull ekonomisk politik.
Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag i betänkandet i punkt 1 och 2 och till reservationerna i punkt 3 och 4.