KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Linköping, Norrköping, Rinkebro, Örebro med mera drabbades av våldsamma korankravaller i mitten av april. Orsaken bakom upploppen, vilka snudd på ödelade hela stadsdelar, är decennier av politisk inkompetens och feghet.
En okontrollerad massinvandring tillsammans med obefintliga krav på anpassning och en kriminalpolitik lämplig för det forna, trygga Sverige har resulterat i de krutdurkar som antändes runt om i Sverige.
Gnistan som antände krutdurkarna var den danske politikern Rasmus Paludan från Stram kurs.
Det har spridits mängder av bilder och videoklipp från de muslimska upploppen, och om det inte vore för de svenska utryckningsfordonen som syns retirera eller brinna hade sannolikt de flesta misstänkt att scenerna var filmade i Mogadishu eller Bagdad och inte i Linköping och Örebro.
I klippen syns våldsverkarna skandera "takbir" och "Allahu akbar" samtidigt som de bland annat hoppar på och sparkar på förstörda polisbilar. Denna utveckling var inte oväntad och har inte skett över ett dygn. Den är en konsekvens av att svenska politiker har förringat värdet av vår kultur och vad den står för.
De som invandrat i hundratusentals har inte ombetts att anpassa sig efter vår kultur, än mindre ge upp sina värderingar. I stället har de i alldeles för stor utsträckning byggt upp egna parallellsamhällen som är helt frånkopplade det svenska majoritetssamhället. I dessa områden råder inte grundlagsstadgade rättigheter eller statens våldsmonopol.
Det tyckte jag blev tydligt under korankravallerna. För att komma till rätta med detta uppenbara samhällshaveri krävs åtgärder på en mängd områden, inte minst det rättspolitiska. Men det här är även en kulturell fråga.
Vi behöver en gång för alla våga tillstå att det finns en svensk kultur och att den många gånger är bättre än de kulturer som de flesta migrerat från och i alldeles för stor utsträckning tagit med sig hit.
Jag ställde min interpellation till kulturminister Jeanette Gustafsdotter för att hon tidigare vägrat att tillstå att svensk kultur finns men också för att det här uppenbarligen rörde sig om kulturella skillnader som synliggjordes under korankravallerna.
Givet att interpellationen överlämnats till Anders Ygeman önskar jag ställa honom en fråga som jag upprepade gånger ställt till kulturministern: Anser Anders Ygeman att det finns en svensk kultur? Anser han därtill att det var exempel på den svenska kulturen som synliggjordes under korankravallerna? Eller var det andra kulturella uttryck som man kunde finna där?
Tobias Andersson (SD):
Jag tror att Anders Ygeman kan ha slagit rekord i att måla upp den största halmgubben i svensk historia i den här talarstolen. Jag har inga problem med Zlatan, och Sverigedemokraterna har inte heller uttryckt det som politiskt parti. Jag stannar där och återgår till vad vi har samlats för att prata om. Anledningen till att Anders Ygeman kommit hit är att han ska svara på mina frågor. Vi ska försöka hålla oss till dessa.
Anders Ygeman påstår att han tror att den politik som Socialdemokraterna bedriver skulle vara bättre än den politik som jag och Sverigedemokraterna företräder när det kommer till att bekämpa parallella samhällsstrukturer och klansamhällen i Sverige. Fru ålderspresident! Tillåt mig tvivla! Vi har ännu inte sett vad Sverigedemokraternas politik skulle innebära i praktiken om vi fick regeringsmakten i åtta år. Det har Anders Ygeman rätt i.
Men jag har väldigt svårt att i något scenario landa i att det skulle gå sämre än vad det har gjort för Anders Ygeman med partikollegor de gångna åtta åren. Under den här tiden har ju parallellsamhällena spridit ut sig. De har inte bara vuxit och omfattat fler individer utan också cementerat problemen, vilka har blivit mer uppenbara.
Vad som från början kanske bara handlade om hög arbetslöshet i vissa områden, dåliga kunskaper i svenska och låga gymnasiebetyg har utvecklats till att områdena de facto kontrolleras och patrulleras av kriminella individer.
Klaner befäster så tydlig makt att det inte bara handlar om att hota enskilda individer som råkar bevittna eller utsättas för ett brott, utan man ger sig även på myndighetspersonal och andra offentligt anställda för att påverka dem i deras utövande. Det kan omöjligt bli sämre än vad det redan är.
Sverigedemokraternas politik i praktiken på det här området kan inte i någon verklighet vara sämre än den som Socialdemokraterna bedrivit. Där finns empirin, och den är inte smickrande.
Tobias Andersson (SD):
Linköping, Norrköping och Örebro drabbades av våldsamma korankravaller i mitten av april. När jag skrev denna interpellation fanns det fortfarande risk för att fler städer skulle drabbas i närtid. Orsaken bakom upploppen, som snudd på ödelade hela stadsdelar, var decennier av politisk inkompetens och feghet.
En okontrollerad massinvandring tillsammans med obefintliga krav på anpassning och en kriminalpolitik lämpad för det forna, trygga Sverige hade resulterat i de krutdurkar som antändes runt om i Sverige under påskhelgen. Gnistan som antände krutdurkarna var den dansk-svenske politikern Rasmus Paludan.
Hans okonventionella tillvägagångssätt för att generera uppmärksamhet har bestått i att han håller tal och antingen uttrycker att han ska, försöker eller lyckas bränna en koran. Detta är saker som man får göra, även offentligt, om man har sökt och fått tillstånd för det, vilket Paludan hade. Man kan tycka vad man vill om tillvägagångssättet. Själv väljer jag andra medel.
Men sin poäng lyckades han onekligen bevisa. När poliser tvingas retirera, blir skadade i hundratal och får sin utrustning stulen och sina bilar uppeldade har något brustit i Sverige. Majoritetssamhället har fått ge vika för minaretsamhället.
Parallellsamhällen har etablerat dominans och visat att det inte är staten som äger våldsmonopolet i deras områden. Grundlagsstadgade rättigheter har inte kunnat utnyttjas. Så kan vi naturligtvis inte ha det. Sverigedemokraterna verkar för fler poliser med bättre verktyg och mer resurser.
Vid upplopp som dessa hade polisen, utöver fler kollegor på plats, behövt vattenkanoner, gummikulor och ordentligt med tårgas för att bättre kunna kuva våldsverkarna - något vi kan konstatera att Morgan Johansson inte hade säkerställt att man hade. Därutöver hade poliserna behövt veta att politiken har deras rygg när de använder sig av sitt våldsmonopol.
I dag tror jag att många poliser tvivlar på att så är fallet. Ansvarig minister Morgan Johansson fokuserar mer på att fördöma Paludan än på upploppsmännens gärningar. Då är det klart att polisen inte känner sig säker när det gäller att bruka det våld som behövs.
Med anledning av detta ställde jag, fru talman, för en bra bit över två månader sedan följande frågor till Morgan Johansson: Hur avser ministern att verka för att upplopp likt dessa inte ska ske igen? Hur avser ministern att, inom sitt ansvarsområde, verka för att garantera grundlagsstadgade rättigheter? Först i dag, långt efter korankravallerna, väljer Morgan Johansson att försöka besvara mina frågor.
Där och då hade statsrådet inget intresse, trots att interpellationer vanligtvis ska besvaras inom två veckor. Men inte ens efter två månader kunde Morgan Johansson i dag svara på frågorna.
Morgan Johansson pratar om utredning av polisens agerande och om att det inte är hans uppgift att bestämma exakt vilka verktyg polisen ska ha etcetera, men han nämner ingenting som regeringen har gjort för att säkerställa att denna typ av våldshandlingar inte äger rum på nytt. Det är beklagligt, fru talman.
Tobias Andersson (SD):
Morgan Johansson försöker kleta Rasmus Paludan på mig och på Sverigedemokraterna, detta trots att jag i mitt första anförande gjorde tydligt att vi inte brukar den typ av medel som Rasmus Paludan gjort i Sverige. Men om jag skulle tillåta mig själv att sjunka till Morgan Johanssons låga nivå skulle jag kunna försöka kleta våldsverkarna på Morgan Johansson och hans parti.
Det är faktiskt som så att det är Socialdemokraterna som tillåtit många av dem som nu dömts att vara kvar i Sverige. Man har finansierat deras uppehälle. De kommer från valdistrikt i Sverige där Socialdemokraterna har snudd på Lukasjenkoliknande stöd. De kommer definitivt att fortsätta bli försörjda av Socialdemokraterna om de är kvar i Sverige.
En del som varit aktuella i de här rättsprocesserna har dessutom tidigare utvisningsbeslut, men de är kvar i Socialdemokraternas Sverige för att Morgan Johansson inte vidtagit de åtgärder som krävs för att utvisa dem. Är det någon som är i maskopi med någon av aktörerna kring korankravallerna är det inte jag och Sverigedemokraterna som är det med Rasmus Paludan. Då är det Morgan Johansson och Socialdemokraterna som är det med våldsverkarna. Det är i hög utsträckning era väljare.
Det är i hög utsträckning Socialdemokraterna som finansierat deras uppehällen när de levt i Sverige. Det är Socialdemokraterna som inte har utvisat dem ur landet. Kom inte och påstå att ni skulle stå för någon enande och samlande kraft i Sverige, Morgan Johansson! Det räcker med att kolla ut för att se den splittring som präglar vårt land, som en konsekvens av Morgan Johanssons och Socialdemokraternas tid vid makten. Fru talman!
Avslutningsvis bör det konstateras att detta sannolikt är den sista interpellationsdebatten mellan mig och Morgan Johansson. Vi har haft våra duster här. Nu har vi ett val i höst. Jag är av förhoppningen att vi därefter ska slippa ha Morgan Johansson som justitieminister. Det skulle vara för Sveriges bästa.
Tobias Andersson (SD):
På regeringssammanträdet den 19 maj återfanns punkten Uppdrag till Migrationsverket att analysera och föreslå insatser för att stödja återvandring och frivilligt återvändande till Ukraina på ärendeförteckningen, vilket därefter utmynnade i att regeringen fastslog ett uppdrag till Migrationsverket med följande två delar.
För det första: "Analysera behovet av insatser för ukrainska medborgare i Sverige som vill återvandra till sitt hemland under tiden som massflyktsdirektivet är aktiverat och föreslå lämpliga insatser. Migrationsverket ska även bedöma hur många personer som kommer att vilja återvandra under tiden de har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd."
För det andra: "Analysera behovet av insatser för frivilligt återvändande av ukrainska medborgare efter att massflyktsdirektivet har avaktiverats, eller efter lagakraftvunnet avlägsnandebeslut, och föreslå lämpliga insatser."
I sak återfinns inget märkvärdigt i det uppdrag Migrationsverket fick av regeringen, och precis likt det SD sagt sedan krigets början har Sverige ett ansvar för att bistå dem som flyr från vårt närområde. Utgångspunkten måste dock vara att de återvänder så fort det är möjligt, vilket i detta fall sannolikt även är deras yttersta ambition.
Det märkliga i sammanhanget är dock att regeringen aldrig tidigare visat ett så aktivt intresse för återvandring och frivilligt återvändande. Det finns ju gott om andra grupper av migranter som kommit till Sverige från områden som nu är att bedöma som trygga men där regeringen inte verkat för att få ut dem ur landet.
Migranter från långt bortom vårt närområde vars kultur och värderingar är betydligt mindre besläktade med den svenska än ukrainarnas får gärna vara kvar i all oändlighet, tycks det som, medan regeringen anser att ukrainare ska bort illa kvickt. Fru talman!
Jag tror att det väcks frågor hos många, inte minst hos ukrainarna själva, kring regeringens hantering och den allmänna debattens utformning.
I den allmänna debatten har den vänster som så många gånger förr vurmat för massinvandring till Sverige helt plötsligt börjat ifrågasätta mottagandet av ukrainare och beskyllt SD för idiotier som att vi endast bryr oss för att ukrainarna är vita och så vidare.
Därigenom har man blundat för att det från Ukraina kommer riktiga flyktingar från vårt närområde, kvinnor och barn, vilket onekligen skiljer sig markant från tidigare migrantvågor som sköljt över Sverige och vilka Sverigedemokraterna motsatt sig. Nu kommer krav på jobb, anpassning och återvandring från håll som tidigare aldrig yppat motsvarande krav mot exempelvis somalier eller irakier.
Känner Anders Ygeman igen denna bild, och erkänner han den dubbelmoral den signalerar? I sådana fall, hur försvarar han den?
Tobias Andersson (SD):
Naturligtvis blir det enklare för ett statsråd att skjuta över frågan till sin motdebattör från oppositionen i Sveriges riksdag i stället för att besvara de frågor som ställs av interpellanten. Jag förstår att detta är ett tillvägagångssätt som Anders Ygeman förespråkar. I stället för att gå till botten med de frågor som ställs av mig eller, i den tidigare debatten, från min riksdagskollega väljer han att svara med motfrågor för att undvika att ta ansvar. Vi kan börja där.
Jag tror inte att Socialdemokraterna vill hamna i ett läge där de behöver ta ansvar för allt som alla inom Socialdemokraterna någonsin har sagt, men nu menar Anders Ygeman att jag ska svara på en formulering som tydligen ska ha återfunnits på vår hemsida när jag var ett år gammal, 1997.
Jag tycker, fru talman, att det kanske finns begränsningar för hur mycket man får sväva ut från ett ämne under en interpellationsdebatt. Jag avser inte att redogöra för vad som stod på vår hemsida när jag var ett år gammal. Jag minns inte formuleringen. Jag hade aldrig varit inloggad på internet då. Det finns många andra saker jag inte hade gjort vid det tillfället, och jag kommer inte att redogöra för detta i detalj.
Det finns säkerligen saker som Socialdemokraterna tyckte 1997 och som Anders Ygeman inte heller vill stå till svars för. Vi kan prata om politikförflyttningar som skett sedan dess. Där har det skett betydligt mer inom Socialdemokraternas politik, inte minst för att efterlikna vår, än vad som har skett inom vår politik. Från vår sida är det enkelt: Sverige ska bistå i närområdet när det rör sig om riktiga flyktingar, och så är fallet med Ukraina.
Det handlar om kvinnor och barn som söker skydd för sitt liv i Sverige. Så har det sällan varit tidigare. Afghanistan lyftes upp av en miljöpartist här, men det är en helt annan sak.
Det är människor från nästan andra sidan världen som har passerat hur många länder som helst och som inte ens borde ha fått sitt asylärende prövat i Sverige, som har kommit hit och enligt henne därigenom har rätt att vara kvar här, och som inte skulle ha fått komma hit och som definitivt ska utvisas nu, för att svara på de frågor som kom därifrån.
Jag skulle vilja lyfta ut en del ur Anders Ygemans svar som löd: "Att återta sina egna medborgare är en folkrättslig förpliktelse, och att folkrätten ska följas är en grundläggande princip i vår utrikespolitik och något vi ständigt arbetar för i dialog med andra länder." Fru talman!
Inte ens i dessa fall lyckas regeringen utvisa. Fyra av fem utländska medborgare som dömts för våldtäkt och till utvisning blir kvar i Sverige. Då kan man inte, menar jag, fru talman, påstå att detta är ett viktigt arbete för regeringen. Om det är så viktigt borde det mynna ut i åtminstone någon form av resultat, men det tycks det inte göra. Vad ser regeringen för åtgärder framåt? Jag tog del av den proposition som presenterades.
Jag tycker att vi utöver detta naturligtvis behöver börja ge oss på biståndet. Varför ska Afghanistan ha ens en krona av svenska skattemedel om de inte tar emot sina egna kriminella medborgare?
Tobias Andersson (SD):
Jag tror att statsrådet kan ha missförstått riksdagens granskningsfunktion, alltså riksdagens funktion att granska regeringen och att ställa regeringen till svars för de beslut som den fattar. Detta till skillnad från vad statsrådet tycks tro att det handlar om, att det är statsrådets roll att ifrågasätta en enskild ledamots ställningstagande till någonting som var formulerat 1997 när ledamoten var ett år gammal. Det är inte så riksdagens granskningsfunktion fungerar.
Det som jag vill betona är att Anders Ygeman svajar på frågan. Anders Ygeman påstår att man med detta uppdrag till Migrationsverket endast vill likställa hanteringen av ukrainare med hur man hanterar andra migrantgrupper i Sverige. Men i så fall hade frågan inte behövt utredas. Då hade man inte behövt vidta ett uppdrag.
Då hade regeringen bara kunnat säga till Migrationsverket att vi nu ska behandla ukrainare på samma sätt som vi behandlar andra migrantgrupper trots massflyktsdirektivet. Men i stället har man gett Migrationsverket månader för att återkomma med förslag på åtgärder mot den specifika gruppen ukrainare. Fru talman!
Jag vet inte om det bara är så att Anders Ygeman inte vill kännas vid detta eller om han inte förstår att detta blir konsekvensen av det uppdrag som man har gett till Migrationsverket.
Tobias Andersson (SD):
Under påskhelgen ägde fruktansvärda korankravaller rum runt om i vårt land. Över 400 poliser uppges ha skadats, och statens våldsmonopol utmanades kraftigt samt förlorades i vissa fall. Det står nu klart att massinvandring, obefintliga krav i integrationspolitiken och slapp kriminalpolitik leder till en oerhört dyster samhällsutveckling.
Sverige har i dag stora hot inom riket i form av våldsverkande aktörer som hatar Sverige och allt som representerar Sverige - våra värderingar, vår polis, vår demokrati med mera.
Utgångspunkten måste dock vara att svensk lag och grundlagsfästa rättigheter alltid ska upprätthållas i Sverige, även i områden som kommit att belastas av kulturella parallellstrukturer, kriminalitet och invandring. Svenska statens våldsmonopol ska aldrig backa undan eller ge vika för våldsyttringar och angrepp.
Polisen måste få fler verktyg, större befogenheter och ett tydligare uppdrag att etablera det svenska samhällets dominans i områden och situationer där det trängts tillbaka eller angripits. Bland dem som häktades efter korankravallerna var många utländska medborgare och bör därför utvisas ifall de döms för brott i samband med detta.
Tyvärr sker det alldeles för sällan i dag. Och även om regeringen nu föreslår vissa förbättringar rörande utvisningar i sin proposition Utvisning på grund av brott - ett skärpt regelverk , som Anders Ygeman hänvisar till i sitt svar, är det inte tillräckligt. Det var något som inte minst konstaterades genom att riksdagen riktade ett flertal tillkännagivanden i skärpande riktning till regeringen i samband med att propositionen behandlades.
I SD:s följdmotion betonade vi inte minst anknytningens betydelse. Enligt 8 kap. 2 § i utlänningslagen föreskrivs det att domstol som överväger utvisning ska ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Propositionen föreslog även i denna del vissa skärpningar, vilket välkomnas.
Men gällande brottslighetens anknytning bör det särskilt noteras att både utredningen och regeringens förslag att anknytning till Sverige genom arbete, kunskaper i svenska och liknande omständigheter alltjämt ska kunna utgöra skäl för att utvisning inte ska ske. En sådan generell ordning är enligt oss alldeles för givmild.
Utgångspunkten bör vara att anknytning inte beaktas alls för dem som döms för brott där förutsättningarna för utvisning uppfylls. Utländska medborgare som begått brott i Sverige har genom sitt agerande försakat rätten att vara kvar i Sverige. Huruvida de har lärt sig ett visst mått av svenska eller har ett arbete ska inte beaktas i den bedömningen.
Hur motiverar Anders Ygeman att regeringen fortsatt låter kriminella utlänningars påstådda anknytning vara relevant vid beslut om utvisning?
Tobias Andersson (SD):
Jag redogjorde faktiskt för att Sverigedemokraterna stod bakom stora delar av den proposition som riksdagen nu har hanterat. Däremot var det Sverigedemokraternas uppfattning, vilken delades av en majoritet i denna kammare, att regeringens agerande var alldeles för klent - utöver att vara för sent.
Jag noterar att Anders Ygeman valde att inte svara på frågan om varför regeringen anser att en kriminell utlännings anknytning till Sverige är relevant vid bedömning av huruvida denna individ ska utvisas eller inte. Det svaret blev Anders Ygeman skyldig.
Likt jag redogjorde för i mitt första anförande har Sverigedemokraterna mot bakgrund av korankravallerna presenterat två separata åtgärdspaket för att få bukt med parallellsamhällena och den kriminalitet de göder. Vi kom först med ett 30-punktsprogram mot korankravallerna och därefter med ett åtgärdspaket mot parallellsamhällena explicit.
Inget annat parti har tydligt anslutit sig till våra förslag på åtgärder. Men jag avser att åtminstone, när jag nu har chansen, utkräva svar från regeringen i form av Anders Ygeman om hur de ställer sig till de olika åtgärderna. Jag vill inte minst göra det då Anders Ygeman och regeringen påstår att utvisning av utländska kriminella och återvandring är viktigt.
Då bör man, likt så många gånger förr, hämta inspiration från Sverigedemokraterna för att gå fram med sakpolitiken. Fru talman! Allt som allt rör våra paket ungefär 40-50 förslag. Jag hinner inte uppehålla mig vid samtliga utan tar ett par som är aktuella inom interpellationens ramar. Vi vill se ett hinder mot erhållande av svenskt medborgarskap vid kriminella gärningar eller kopplingar.
Det är alltså en prövning som görs, och när den sker ska man även genomföra en vandelsprövning. Om en person har begått någon brottslig gärning under vistelsetiden i Sverige ska det alltid utgöra ett hinder mot att bevilja medborgarskap. I det sammanhanget bör även vandelsprövningen vara relevant vid bedömningen av familjens asylprocess i Sverige.
Vi vill återkalla uppehållstillstånd vid allvarlig brottslighet. Vid tillräckligt allvarlig brottslighet bör enligt oss dessutom hela familjers uppehållstillstånd kunna återkallas, så länge detta inte strider mot principen om non-refoulement. Familjen utgör den minsta enheten i samhället, och de har ett gemensamt ansvar för att anpassa sig till svenska normer och värderingar.
Detta förslag, fru talman, har stött på kritik och påståtts utgöra kollektiv bestraffning - detta trots att utvisning inte är ett straff, vilket jag tror att Anders Ygeman är fullt medveten om. De som vore aktuella för detta är ju inte svenskar, vare sig juridiskt genom ett svenskt medborgarskap eller för den delen på andra sätt - kulturella och så vidare.
Deras blotta närvaro i Sverige utgör ett privilegium för dem, och det finns ingen gudaskriven regel att det privilegiet ska vara för evigt - än mindre om man inom familjen begår grova brott under tiden som detta privilegium innehas. Hur ställer sig Anders Ygeman till dessa förslag?
Tobias Andersson (SD):
Jag försökte vara tydlig i de tidigare inläggen och konstaterade att utvisning inte utgör ett straff. Ändå väljer Anders Ygeman att återkomma och prata om vårt förslag i termer av att det skulle utgöra någon form av kollektiv bestraffning. Så är alltså inte fallet. Utvisning innebär bara ett uppbrott från ett privilegium som man har innehaft. Det är inget straff. Det här är personer som inte är svenskar.
De vistas förvisso i Sverige just nu, men de har inte någon uppenbar anledning att för alltid få fortsätta med det, och definitivt inte om man tillhör en familj som begår brott. Jag förstår att Anders Ygeman vill försöka blanda bort korten lite. Det här handlar inte om att någon som själv blir utsatt för brott skulle kunna utvisas om det är partnern som begår hedersbrott.
Det här rör sig om allvarlig brottslighet, inte minst den typ av systemhotande brottslighet som vi såg under korankravallerna. Där kunde det röra sig om att man som mor langade stenarna som en son kastade mot polisen eller att man som mamma hejade på om sonen träffade och i efterhand uttryckte stolthet över sonens agerande.
Då kanske inte mamman har varit faktiskt delaktig i den ytterst kriminella handlingen att kasta stenen mot polisen och göra sig skyldig till våldsamt upplopp eller blåljussabotage. Men brottet har ju möjliggjorts av mamman.
Eller om man möjliggör ett klanbeteende inom familjen och är ytterst medveten om att den typ av klanverksamhet sker som underminerar det svenska samhället, ska man då inte kunna utvisas som en konsekvens av det? Utvisning är inte ett straff. Det är ett stopp på ett privilegium som icke-svenskar som befinner sig i Sverige innehar. Jag tycker att det är ett rimligt nästa steg.