Beatrice Ask (M):
Det kanske inte är första gången vi diskuterar den här frågan i riksdagens talarstol, men det känns som om ministern blev lite tagen på sängen. Det kom det vanliga med mängdbrottsligheten och mycket annat. När det gäller brott mot äldre har vi i dag en våldsutveckling som visar att man ger sig på okända och slår på den som ligger. Ett skäl till att äldre inte är så drabbade statistiskt sett är naturligtvis att de stannar hemma, att de inte är ute i krogsvängen. Tyvärr finns det exempel på att man med ganska grovt våld har gett sig på äldre.
Vi väntar sommartider och vet att ligorna med ficktjuvar, de som jobbar med bankomater och andra nu kommer, och vilka är lättast att lura? Ja, det är naturligtvis den som är lite stapplig, lite osäker eller lite seg i sina rörelser. Det är mycket lättare att utnyttja dem. Det finns väldigt mycket specifik brottslighet och ligor som specialiserar sig på brott mot äldre.
Johan Pehrson nämnde några exempel på det. Det här kräver naturligtvis ett intresse, ett fokus och en strategi från polisen för hur man ger sig på detta. Det handlar mycket om internationellt samarbete, därför att de specialkompetenta ligorna som ger sig på äldre är väldigt skickliga och rör sig över stora områden. Jag tror att polisen har en medvetenhet om det här, och det är bra. Men jag tror att vi måste arbeta mer.
Vi har från alliansens sida lagt förslag om bemötandefrågorna. Det finns ju en tendens till att polisen kan vara lite mindre serviceinriktad, och det är någonting som är väldigt svårt för många gamla människor. Här måste vi arbeta för att verkligen få ut det vi vill ha ut av samtal med allmänheten. Ett annat problem som är väldigt konkret är att vi inte har fått bukt med väntetiderna när man ringer till polisen.
Det görs en hel del, men fortfarande kopplas många samtal bort och man kommer inte fram. För en gammal person som är rädd eller som behöver få en kontakt kan det vara väldigt jobbigt att bli hänvisad, att få vänta och så vidare. Det här är sådant som man måste tänka på. Effekterna av en sviktande psykvård i Sverige gör också att många äldre har sina psykiskt sjuka barn boende hemma väldigt länge.
Det är mambor som är potentiella risker för att man ska bli utsatt för våld och annat. Jag tycker att man kan måla upp ganska många bilder kring detta. Med alltfler äldre i samhället och alltfler som bor hemma mycket länge får vi en utsatthet och risker för brottslighet som vi måste fundera mycket över. Ministern är inne lite grann på det när han pratar om stödpersoner och annat.
Men om hemtjänsten inte har kontinuitet blir den handikappade 85-åringen väldigt lätt ett offer för bedrägeri, lurendrejeri och mycket annat. Det här måste vi fundera på hur vi ska hantera. Äldre sjuka kan i sig själva också vara väldigt arbetskrävande. Någonstans tar orken slut för anhöriga och andra, och man slår. Det är många gånger det som händer när det gäller våld i nära relationer.
Här finns det anledning för rättsväsendet och rättsmaskineriet att öka sin kompetens när det gäller både att förebygga och framför allt att utreda och skipa rätt. Jag tror att det är oerhört viktigt att i ett civiliserat samhälle markera att man inte ger sig på barn och gamla, utan att man ska ha respekt för dem som är äldre.
Därför får vi inte ha den här attityden när man lyfter fram brott mot äldre att svaret kommer, som ett brev på posten: Ja, men de är alltid mer oroliga än vad de behöver vara. Det spelar kanske inte så stor roll hur många det är som blir drabbade av brott, men för varje enskild är det en katastrof.
För den som har haft ett inbrott i sitt hem, som har blivit nedslagen eller som har varit med om en väskryckning är kanske ålderdomen raserad på många sätt, och man får aldrig tillbaka den trygghet som man borde ha rätt till när man har blivit gammal i Sverige.