Valter Mutt (MP):
EU-kommissionen har inte längre någon grön kommissionär, och måhända är det då föga överraskande att kommissionens förslag till arbetsprogram för 2011 tonar fram tämligen grått och fantasilöst. Mantralikt betonas vissa signalord, och i det här kommissionsdokumentet heter mellanrubrikerna sådant som Smart tillväxt, Hållbar tillväxt, Tillväxt som gynnar alla, Att frigöra den inre marknadens tillväxtpotential etcetera.
Smart tillväxt är givetvis bättre än osmart tillväxt och vi gröna är naturligtvis inte motståndare till att delar av ekonomin - såsom sektorn förnybar energi - växer. Men det är ändå anmärkningsvärt att kommissionen i det här framåtsyftande dokumentet inte med en enda bokstav nämner den problematisering av tillväxtbegreppet som numera i flera medlemsländer försiggår också på officiell nivå.
Jag tänker till exempel på den kommission som den franske presidenten häromåret lät tillsätta för att ta fram komplement till bnp-begreppet. Den leddes av Joseph Stiglitz, och ytterligare fyra nobelpristagare i ekonomi ingick. Vidare tänker jag på den förra brittiska regeringens hållbarhetskommission och dess uppmärksammade rapport Välfärd utan tillväxt , som nyligen översatts till svenska och finns tillgänglig på bibliotek och hos bokhandlare.
Där konstateras att resurseffektivisering av ekonomin givetvis är eftersträvansvärt men att denna tyvärr tenderar att ätas upp av den totala tillväxten i ekonomin, alltså att bnp även i våra mest utvecklade länder växer snabbare än effektiviseringen.
Slutligen kan jag nämna den nuvarande borgerliga brittiska regeringens hörsamhet inför lyckoforskningen och hur det har lett till att man i Storbritannien beslutat att föra in människors upplevda utveckling av lycka i nationalräkenskaperna. Ingen av de här rapporterna gör anspråk på - lika lite som vi gröna - att presentera slutliga lösningar, men som man ropar får man svar.
Det vore önskvärt om EU-kommissionen tydligt signalerade att man ger hög prioritet åt att hitta alternativa och kompletterande mått för välfärdsutveckling och miljösituation. Det arbetet inleddes faktiskt av den förra EU-kommissionen och finns sammanfattat i kommissionsmeddelandet Bortom BNP - att mäta framsteg i en föränderlig värld från 2009.
I detta meddelande står att läsa: "Bruttonationalprodukten är en effektiv och allmänt accepterad indikator för bevakningen av fluktuationer i den ekonomiska verksamheten på kort och medellång sikt. Med alla sina brister är det fortfarande det bästa enskilda måttet på marknadsekonomins resultat.
Men BNP är inte avsett som en rättvisande mätare av mer långsiktig ekonomisk och samhällelig utveckling, och särskilt då ett samhälles förmåga att hantera frågor som klimatförändring, effektiv resursanvändning och förhindrande av social utestängning." Det skulle naturligtvis vara mycket intressant att få veta vilka reflexioner och eventuella slutsatser som detta meddelande från den förra EU-kommissionen, alltså 2009, föranledde hos den svenska regeringen.
Fru talman! Det är tillfredsställande att vi i utrikesutskottet i stor enighet i vårt utlåtande slår fast att kommissionen bör fästa särskild uppmärksamhet på utvecklingen av yttrandefrihet och mediefrihet i EU:s medlemsländer liksom i dialogen med kandidat- och ansökarländer och att kommissionen bör agera för att medlemsstater som inte har lagstiftning om journalisters rätt att inte avslöja sina informationskällor skyndsamt inför sådan lagstiftning.
Fru talman! Texter åldras emellanåt påtagligt snabbt. I det här dokumentet, publicerat i oktober ifjol, skriver kommissionen att "den europeiska grannskapspolitiken har under de senaste fem åren vittnat om EU:s förmåga att sprida sina värderingar och principer och bidra till politisk stabilitet och ekonomisk utveckling i EU:s omedelbara närhet, vilken är en strategisk prioritering för EU".
Det är knappast så här som demokratikämparna i Tunisien, Egypten och Libyen har uppfattat det officiella Europas agerande i Nordafrika och Mellanöstern. Man har där i stället konstaterat hur Europas makteliter i årtionden i praktiken - om än inte i högtidstalen - har varit ekonomiskt och politiskt nära lierade med regionens despoter. I stället för självförhärligande borde nu EU-kommissionen ägna sig åt självkritik.
Till alla de fantastiska nordafrikanska ungdomar och andra som tagit varandras händer och gått ut på gator och torg och börjat sjunga om en annan tingens ordning borde nu Europas makteliter ödmjukt säga: Shukran, tack! Tack för att ni påminner oss om det som Europa borde stå för!
Konkret handlar det då om sådant som att i associationsavtal, partnerskapsavtal och samarbetsavtal av olika slag inte bara skriva in krav på ratificering av konventioner om mänskliga rättigheter utan även instifta effektiva uppföljningsmekanismer. Det handlar vidare om att inte enbart förlita sig på att våra storföretag frivilligt respekterar sociala och miljömässiga hänsyn utan om att sjösätta bindande internationella regelverk.
Också att öka transparensen inom det statliga exportbefrämjandet hos EU:s medlemsländer hör också till sådant som nu måste ges hög prioritet. Jag vill avslutningsvis yrka bifall till reservation 2.