Patrik Björck (S):
Tack, statsministern, för svaret! Hans Wallmark ägnar sin tid åt att kritisera talmännen. Jag tänker inte lägga mig i den diskussionen. Finn Bengtsson ägnar sin tid åt att svara ja på interpellationen. Det vill säga: Det går inte att tolka Finn Bengtsson på något annat sätt än att han är beredd att göra sig beroende av Sverigedemokraterna i en framtida regering.
Vad man ska lägga för värde i det är väl en annan fråga, för det var inte Finn Bengtsson som var interpellerad. Finn Bengtsson och statsministern ställer dessutom motfrågor till interpellanten. Har statsministern då svarat i egentlig mening? Det kan man ju diskutera. Jag skulle i så fall vilja säga att svaret är som svaret från oraklet i Delfi.
Det kräver verkligen en tolkning, en uttydning. Börjar man skärskåda svaret kan man konstatera att statsministern är emot de värderingar som Sverigedemokraterna står för, alltså att de är oförenliga med statsministerns uppfattning. Det skulle man möjligen kunna tolka som: Nej, statsministern vill inte samarbeta med Sverigedemokraterna. Det är ju inte rimligt att samarbeta med någon som har uppfattningar som är oförenliga med ens egna.
Men det är som sagt någonting som man får tolka, eftersom statsministern vägrar att svara klart och tydligt. Statsministern kommer att verka mot att Sverigedemokraterna ska få en ökad representation i Sverige. Det skulle möjligen också kunna tolkas som ett nej, att statsministern inte vill samarbeta med Sverigedemokraterna. Det är det här som någonstans är bekymret.
Då kommer man till den inledande diskussionen från statsministerns sida om att det var fel att ställa interpellationen, inte, som Hans Wallmark säger, av formella skäl utan av politiska skäl, eftersom den på något sätt skulle motverka sitt syfte. Så tolkar jag i alla fall statsministern. Här tror jag att statsministern gör en fundamentalt felaktig bedömning.
Just att statsministern under lång tid har vägrat att svara på frågor om statsministern är beredd att göra sig beroende av Sverigedemokraterna är det som gynnar Sverigedemokraterna, som håller dem vid liv, som håller glöden i brasan brinnande. Det ger nämligen en möjlighet för Sverigedemokraterna att hävda att en röst på Sverigedemokraterna inte är en bortkastad röst, att man tillhör ett framtida borgerligt regeringsunderlag.
Statsministern har faktiskt vid flera tillfällen vägrat att svara tydligt ja eller nej på den här frågan. Det är de punkter i svaret som jag tog upp som jag tycker är mest bekymmersamma. Skulle man vara positiv och gå in för att tolka svaret skulle man kunna hitta en del delar av svaret som glider mot ett nej, att statsministern inte vill samarbeta med Sverigedemokraterna.
Men statsministern har nu i den fortsatta debatten här en möjlighet att reda ut detta och faktiskt svara klart och tydligt nej, om min tolkning av statsministerns svar är riktig, att det glider mot ett nej, att värderingarna är oförenliga och att statsministern inte vill att Sverigedemokraterna ska få en ökad representation. Det tenderar att glida mot ett nej. Skulle inte statsministern då kunna ge oss det svaret här?
I så fall blir den diskussionen överflödig och vi kan gå vidare och diskutera andra intressanta saker som också finns med i svaret men som inte alls hör till interpellationen, nämligen hur de olika regeringsalternativen från den borgerliga sidan och från vänstersidan skulle kunna se ut. Sedan kan vi fortsätta att puckla på varandra i den diskussionen. Men jag tror att det skulle kännas mer spännande för svenska folket att få ett klart och tydligt ja eller nej, så att vi slipper tolka. Det är vad jag skulle önska.