Josefin Brink (V):
Tack, Nyamko Sabuni, för svaret på min interpellation! Det var inte helt oväntat att Nyamko Sabuni inte är beredd att gå vidare med någon ny lagstiftning med tanke på att man precis, som sagt, antagit en ny skollag. Problemet är att ingen tror att förändringarna i skollagen kommer att leda till att fler får tillgång till barnomsorg utanför kontorstid.
Snarare har flera tolkat skrivningarna i lagstiftningen som lite svagare. Att kommuner inte erbjuder barnomsorg på obekväm arbetstid alls i den utsträckning som det finns behov av blir alltmer uppenbart. Att det egentligen inte heller finns någon möjlighet att pressa kommuner att göra detta blev också tydligt i samband med finanskrisen.
Då var det faktiskt flera kommuner som valde att spara in just på barnomsorgen på obekväm arbetstid, därför att det gick att göra det. Den lagstyrda verksamheten kunde man inte skära ned på, men detta gick bra. Det är en väldigt stor grupp som har det här behovet i dag, och den är snabbt växande. Vänsterpartiet lät nyligen riksdagens utredningstjänst räkna lite på hur det ser ut.
Det visade sig då att så många som var tredje svensk i dag arbetar kvällar, nätter och helger. Av dem är det ungefär 300 000 som har barn i förskoleåldern. Det är en väldigt stor grupp. Det är alltså minst 300 000 barn som med någon regelbundenhet skulle behöva barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är en ganska dramatisk ökning. Bara på fem år är det en ökning med 25 procent.
Om man till det lägger hur utvecklingen av tillgången till barnomsorg på obekväm arbetstid ser ut blir det uppenbart att här finns det en diskrepans, därför att tillgången snarare har minskat än ökat under samma period. Anledningen till att detta är så viktigt - jag tog ju min utgångspunkt i barnfattigdomen - är att vi vet att de barn som är allra mest utsatta är de som har ensamstående föräldrar, oftast kvinnor.
Och vi vet att det är kvinnor som oftast jobbar deltid, som har svårt att försörja sig själva och därmed naturligtvis otroligt svårt att försörja sina barn. Har man inte tillgång till förskola på annat än kontorstider kan det i praktiken bli helt omöjligt att ta ett heltidsjobb, och man fastnar då i en fattigdomsfälla.
Det är intressant att den 8 mars, på kvinnodagen, kom Kommunal med en undersökning som man hade gjort bland sina medlemmar som visar att så många som var tredje Kommunalmedlem, alltså de som själva jobbar i välfärden, uppger att de inte kan jobba heltid just på grund av förskolans öppettider. De är tvungna att börja jobba deltid därför att det inte finns barnomsorg på de tider då de behöver det.
Och jag är övertygad om att om man hade ställt motsvarande fråga till medlemmar i Handels, Hotell- och Restaurangfacket eller människor som jobbar i andra serviceyrken hade man fått ungefär samma typ av besked. I servicesektorn jobbar ungefär 70 procent regelbundet på obekväma arbetstider, och de allra flesta som jobbar i de här branscherna är kvinnor.
Då menar jag att nu finns det så mycket fakta som talar för att bristen på barnomsorg är akut och utgör ett akut hinder för framför allt många kvinnor att kunna arbeta heltid, försörja sig och ta sig ur den fattigdomsfälla som det innebär att vara deltidsarbetande, i synnerhet för ensamstående föräldrar.
Därför tycker vi i Vänsterpartiet att det är dags att sätta hårdare press på kommunerna att tillhandahålla barnomsorg på alla tider då det behövs, inte bara på kontorstid.