Pål Jonson (M):
Tack, utrikesministern, för svaret på min interpellation! Den 15 december ska kammaren ta ställning till ett nytt försvarsbeslut. Det är egentligen slutet på en resa som började för tre år sedan, när försvarsministern gav i uppdrag till Försvarsberedningen att ta fram ett nytt underlag till ett kommande försvarsbeslut. Försvarsberedningen är ju regeringens organ för att i samråd med oppositionen utforma den långsiktiga försvars- och säkerhetspolitiken.
Därför är det viktigt att värna Försvarsberedningen, både i form och i innehåll, om man vill hitta breda lösningar i Sveriges riksdag. De politiska överenskommelser som ingås i Försvarsberedningen måste ju också honoreras och antas av regeringen om Försvarsberedningen verkligen ska få ett värde som forum för att hitta breda lösningar. Fru talman!
Jag tror att det var många som uppskattade Ann Lindes första framträdande på Folk och Försvar i Sälen 2019, där hon tydligt deklarerade och ställde sig bakom Försvarsberedningens analys att ett väpnat angrepp mot Sverige inte kan uteslutas. Det gjorde inte hennes företrädare, vilket skapade en spricka mellan riksdagens partier om vilken hotbildsnivå som Sverige är utsatt för, vilket i grunden är mycket allvarligt.
Men om jag var positivt överraskad av Ann Lindes framträdande i Sälen kan jag tyvärr inte säga samma sak om svaret på interpellationen, för jag uppfattar att det är motsägelsefullt. Å ena sidan nämns i försvarspropositionen, som omfattar 181 sidor, den militära alliansfriheten en gång, fru talman. Men det är faktiskt i referens till Finlands säkerhetspolitiska linje, inte till den svenska säkerhetspolitiska linjen. Där står det bara att Sverige inte är medlem av någon militär allians.
Men i Ann Lindes svar säger hon: "Låt mig vara tydlig: Den militära alliansfriheten tjänar Sverige väl och bidrar till stabilitet och säkerhet i norra Europa." Fru talman! Jag upplever att det finns två problem med den formuleringen, både i sak och i innehåll. För det första har den säkerhetspolitiska linjen inte varit framförhandlad i vare sig Försvarsberedningen eller mellan riksdagens partier.
Jag vill också påminna om att den linje som alliansregeringen hade under sju år faktiskt var framförhandlad i Försvarsberedningen. Det var 2007 års försvarsberedning som införde den svenska solidaritetsförklaringen. För det andra, fru talman, råder det i sak ingen samsyn om att den militära alliansfriheten tjänar oss väl.
Vår bedömning är tvärtom att den militära alliansfriheten inte tjänar Sverige väl, eftersom den skapar mer osäkerhet än säkerhet kring Sveriges agerande, framför allt vid höjd beredskap och ytterst krig. Detta är vi, fru talman, inte heller ensamma om att tycka.
Regeringens säkerhetspolitiska utredare Krister Bringéus skrev nämligen i sin säkerhetspolitiska omvärldsanalys på uppdrag av regeringen att den mest påtagliga militära effekten av ett svenskt Natomedlemskap vore att den osäkerhet som i dag råder om ett gemensamt uppträdande i Östersjön och hur det skulle gestalta sig undanröjs och västs samlade militära förmåga ökar.
På ren svenska: Om Sverige gick med i Nato skulle säkerheten och stabiliteten i närområdet öka, inte minska, och det är precis tvärtemot regeringens säkerhetspolitiska linje. Jag vill avslutningsvis ställa en fråga till utrikesministern som jag tycker är principiellt viktig. I svaret står det att Försvarsberedningens underlag utgör ett viktigt bidrag till utformningen av den samlade säkerhetspolitiska linjen i Sverige.
Jag undrar då om regeringen inte känner sig bunden av de överenskommelser som ingås i Försvarsberedningen mellan de åtta partier som faktiskt sitter och förhandlar där. Jag tror att svaret på frågan om hur djup regeringens intention att hitta breda lösningar inom säkerhets- och försvarspolitiken är kommer att tolkas av oss.