KBLab/rixvox huggingface dataset:
Björn Petersson (S):
Borttagandet av den bortre tidsgränsen fick vi igenom. Det är helt klart bra att arbetare inte längre utförsäkras. Det är olyckligt att de prövningar för sjukersättning som borde ha gjorts med en gång därefter inte gjordes. Regeringen beskriver i betänkandet att de nu görs i större utsträckning. Vi delar dess bedömning.
Det är klart att människor ska prövas för sjukersättning. Men när det är enklare att erhålla sjukpenning än sjukersättning är det en naturlig konsekvens att det är fler som blir kvar som långtidssjukskrivna med sjukpenning än som övergår till sjukersättningen. Varför säger vi i dag nej till Sverigedemokraternas reservation?
Det gör vi till förmån för översynen och de förslag som vi är helt övertygade om kommer att finnas där. Det är förslag som ligger i linje med det som Riksrevisionen så tydligt påtalat. Den sjukförsäkring vi har och sjukersättningens villkor är inte i linje med ändamålet. Det tycker vi oss se. Vi förväntar oss att det också finns förslag för att lösa det i den översyn som nu görs.
Kommer denna översyn att visa på det som Julia Kronlid nu anför - att det borde vara enklare att få sjukersättning? Ja, jag är övertygad om det. Och ja, vi kommer att stödja det. Det är min absoluta övertygelse och min vilja. Det måste vara så att den som är varaktigt sjuk har en ekonomisk trygghet och slipper gå med en klump i magen och oroa sig över hur man ska klara av det vardagliga livet.
Björn Petersson (S):
Som socialdemokrat är trygghet viktigt för mig - oerhört viktigt. Du frågar mig om IF Metalls medlemmar har fog för den oro som de ger uttryck för. Jag tycker att Riksrevisionens rapport visar på att det finns fog för denna oro och att vi har ett arbete att göra här. Och det måste vi göra.
Det är orimligt och inte alls i linje med samhällskontraktet, som Nooshi Dadgostar uttryckte det, att arbetare ska behöva vara oroliga för vad som händer om man gör sig illa på jobbet eller blir sjuk. Det är fullständigt orimligt och inte alls i linje med den samhällsmodell som vårt parti står för. Här finns ett stort arbete att göra, och det hoppas jag att vi kan göra under den mandatperiod som kommer.
Nooshi Dadgostar talar om produktionskrav på Försäkringskassan. Att sätta upp rimliga samhällsmål är en sak. Produktionsmål är inte ett uttryck som jag själv tycker är passande men som Nooshi väljer att använda. Men nej, det är inte så vårt försäkringssystem ska hanteras i det enskilda fallet.
Varje individ ska prövas utifrån sina förutsättningar och utifrån sitt läge. Jag anser att det är rimligt att ha en målsättning för vad vårt försäkringssystem ska vara dimensionerat för som ett samhällsmål. Men det får inte vara styrande i det enskilda fallet - aldrig. Det är min uppfattning.
Björn Petersson (S):
För mig som socialdemokrat är våra gemensamma trygghetssystem en fundamental del i vårt samhällsbygge. Det gäller inte minst sjukförsäkringen, som vi debatterar här i dag. Sjukförsäkringen, liksom andra delar i vårt trygghetssystem, finns där för att ta hand om oss när vi själva inte mäktar med.
Den finns där som ett löfte till alla som bär samhället att om du eller de dina har oturen att drabbas av sjukdom ställer vi alla upp gemensamt för varandra. Detta samhällskontrakt, alltså löftet som innebär att om du ställer upp för samhället ställer samhället upp för dig, kräver våra medborgares tillit.
Tyvärr möter jag allt för ofta människor vars tillit till sjukförsäkringen, till Försäkringskassan och för den delen till samhället i stort falnat en aning. Samhällskontraktet behöver stärkas. Vi behöver en försäkring som uppfyller löftet om ekonomisk trygghet och stöd tillbaka i hälsa och arbete.
Vi behöver en tydlig och rättssäker process, en process där alla behandlas och bedöms utifrån samma villkor men där varje individ prövas utifrån just sina förutsättningar. Vi här inne är av samhällskontraktet bundna att leverera på detta löfte om trygghet. Att vi i vårt utskott och här i kammaren har ett jobb att göra och att regeringen och Försäkringskassan har ett jobb att göra tycks vi alla vara överens om.
Jag är hoppfull och ser hoppfullt på framtiden, inte minst utifrån motionerna här i kammaren och utifrån regeringens pågående arbeten. Jag ser fram emot att under kommande år tillsammans bygga vårt samhälle starkare för alla dem som behöver det mest och att vi här tillsammans ska kunna göra Sverige ännu tryggare. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Björn Petersson (S):
Tack, Elisabeth Björnsdotter Rahm, för inlägget! Regeringen fick kritik kring beslutsstödet, och svaret från regeringen innebar att man förklarade hur man arbetar med förändringar i beslutsstödet. Man duckade alltså inte för kritiken, utan man förklarade hur arbetet pågår och vilka som har ansvaret för det arbetet.
Man arbetar alltså med beslutsstödet. Det var den första delen. Den andra delen gäller Riksrevisionens kritik. Vi kan fortsätta på den inslagna vägen. Elisabeth Björnsdotter Rahm lyfte upp kritiken i sitt anförande. Det gällde bland annat rättssäkerheten och att människor har kommit i kläm.
Riksrevisionens rapport om rättssäkerheten, som vi tog del av, handlade om att man inte i tillräckligt stor utsträckning ifrågasätter och granskar läkarintygen och att det inte anses vara rättssäkert.
Vilka individer skulle kunna komma i kläm på grund av det? Samhället kräver att vi har rättssäkra system och att alla granskas lika alla gånger. Det ställer jag upp på. Men jag tror inte att människor kommer i kläm på grund av det. Den sista delen gäller en feministisk regering. Jag representerar ett feministiskt parti.
En representant för regeringen kommer alldeles strax, tänker jag. Feminist är jag absolut. Det ställer jag upp på vilken dag som helst. Jag instämmer inte alls i att vi inte skulle ha gjort någonting, varken partiet eller regeringen. Det är en fråga som är högt prioriterad.
Björn Petersson (S):
Det gläder mig att det ställs krav på feministisk politik här i kammaren. När det gäller sjukskrivningarna syns den fruktansvärda olikheten i siffrorna. Det är kvinnor som till största delen drabbas av psykisk ohälsa och som svarar för den största delen av sjukskrivningarna. Det är illa. Det behöver vi arbeta med.
Det är dock inte det enda stället där vårt samhälle är ojämnt eller olikt. Vi har stora saker att göra. Att kvinnor i vård och omsorg, i kommuner och landsting, nu sjukskrivs på ett oacceptabelt sätt är inte ett resultat av sjukförsäkringen. Det är ett resultat av usel arbetsmiljö. Det är ett resultat av arbetsförhållanden som inte är värdiga.
Det är ett resultat av att kvinnor behandlas på ett sätt på arbetsmarknaden som män aldrig skulle acceptera, och det är ett resultat av att deras arbetsgivare - i många fall det offentliga - kommer undan med det. Regeringen arbetar med att få ordning på detta otyg. Vårt parti arbetar med det. Och hela arbetarrörelsen arbetar med det. Elisabeth Björnsdotter Rahm är välkommen in i den församlingen.
Då kan vi jobba med det tillsammans.
Björn Petersson (S):
Jag vill ställa en fråga till statsministern kring vad som görs för att alla ska få komma hem från arbetet. Jag är själv i det närmaste uppväxt i byggbranschen. Mina bröder, min far och hans far före honom verkar på olika sätt i byggbranschen liksom många av mina närmaste vänner, och vi ser en hemsk utveckling. Året har börjat med ett par riktigt mörka månader. Alltför många, inte minst i byggbranschen, har omkommit på jobbet.
Min fråga till statsministern är: Vad avser statsministern och regeringen att göra för att förhindra ytterligare dödsfall i arbetet?
Björn Petersson (S):
Jag har en fråga till statsrådet Annika Strandhäll som gäller sjukförsäkringen, ökade sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa och bristerna i kommunikationen mellan Försäkringskassan och hälso- och sjukvården. I början av månaden debatterades här i kammaren Riksrevisionens rapporter rörande bedömningen av arbetsförmåga vid psykisk ohälsa och det försäkringsmedicinska beslutsstödet. Det är för mig uppenbart att det inte fungerar tillräckligt bra i dag.
Jag ser tydliga konflikter mellan hälso- och sjukvården och Försäkringskassans handläggare runt om i landet. Jag ser spår av brister i kommunikationen om sjukskrivningar och sjukintyg i många av de fall runt om i landet där människor upplever sig orättvist behandlade. Fru talman! Min fråga till statsrådet Annika Strandhäll är: Hur arbetar regeringen med dessa frågor i dag?
Björn Petersson (S):
Vi hörde Elisabeth Björnsdotter Rahm inleda med ett lidelsefullt anförande om hur de sjukskrivna har det och om hur de med psykiska diagnoser kämpar och har det svårt och ibland till och med har det omöjligt att ta sig till vårdcentralen för att träffa läkare.
Sedan kom vi mot slutet av anförandet, och Moderaternas lösning på detta gav sig till känna: en ny karensdag vid dag 15 och mer avtrappning i sjukpenningnivåerna. Från dag 90 ska sjukpenningen nu dras ned till 75 procent och från dag 180 till 70 procent.
Man vill återinföra den bortre tidsgränsen. Man vill ha sänkt tak i sjukförsäkringen. I motionen kan vi också läsa att man vill skärpa kvalificeringskraven för ersättning i sjuk- och aktivitetsersättningen. Samhällskontraktet ska skärpas, skriver Moderaterna. Detta är något som jag själv brukar säga. Fru talman!
Jag undrar hur Elisabeth Björnsdotter Rahm och Moderaterna ser på samhällskontraktet.
Björn Petersson (S):
Samhällskontraktet var det, ja. För mig innebär samhällskontraktet att den som arbetar och sliter ska ha rätt till trygghet den dag man har oturen att drabbas av sjukdom eller oturen att drabbas av en varaktig funktionsnedsättning. För mig innebär det att den av oss som faktiskt blir sjuk - för det blir vi ju emellanåt - inte ska riskera sin ekonomiska trygghet utan ska ha en trygghet som tar vid.
Vi ser här att ett moderat samhällskontrakt är någonting helt annat. Man ska återinföra stupstocken, som utförsäkrade människor vid 130 000 tillfällen. Människor kom tillbaka gång på gång. Inte blev man frisk av det - man blev fattig! Vi ska alltså göra det svårare att kvalificera sig för aktivitetsersättning. Hur blir man friskare av det?
Björn Petersson (S):
Ledamoten frågar mig hur vi ska jobba vidare för en trygg försäkring. Jag anser inte att det är genom att sänka taket i sjukförsäkringen, genom att vi ska trappa ned på ersättningsnivåerna eller genom att återinföra bortre tidsgränser. Jag tänker inte att ett sätt är att skärpa kvalificeringskraven i sjuk- och aktivitetsersättningen.
Jag tänker att vi däremot behöver arbeta med de saker som jag tog upp i mitt anförande. De vassaste kanterna i vårt system i dag är sjukpenningen vid 180 dagar och normalt förekommande arbete.
Det gäller också sjukersättningen, som i dag har orimligt låga nivåer, vilket också Försäkringskassan själva vittnar om till oss här inne. Riksrevisionen påtalar också detta i sin rapport.
Att skärpa kraven när såväl riksrevision som försäkringskassa påtalar att kraven i dag är för hårda ser inte jag som en väg framåt. Jag ser inte heller att det är något där vi här i kammaren kan finna gemensam mark.
Däremot är jag övertygad om att det i denna kammare finns en vilja och en majoritet för att arbeta med rehabilitering och tidiga åtgärder, att se till att arbetsgivarna kommer in i ett tidigt skede och tar ansvar för sina anställda, att se till att Försäkringskassan är delaktig och att hålla folk i sysselsättning. Det är jag övertygad om att vi här tillsammans kan arbeta för.
Björn Petersson (S):
När jag talar om sjukförsäkringen talar jag mycket om nivåer, siffror och ersättningar. Det är det som Sveriges arbetare förväntar sig av vårt system, det som de ser av vårt samhällskontrakt. Den dag de drabbas av sjukdom ska vi leverera en nivå som ger dem ekonomisk trygghet.
Det är hela syftet med vårt sjukförsäkringssystem, som vi socialdemokrater ser det. Visst ska vi arbeta förebyggande. Hela arbetsmiljöarbetet är en paradgren för socialdemokrater som bygger på arbetarrörelsen och den fackliga del jag kommer ifrån. Förebyggande arbete gör vi där.
Björn Petersson (S):
Utförsäkringarna har ökat, säger Julia Kronlid, och den bortre tidsgränsen tog vi bort. Mig veterligen ligger det ett tillkännagivande till regeringen att återinföra den, som Julia Kronlid med flera här i kammaren har röstat igenom.
För oss socialdemokrater finns det ingen anledning att utförsäkra folk från sjukförsäkringen. Människor ska ha trygghet i sjukförsäkringssystemet efter den situation de befinner sig i. När människor går från sjukpenning ut i arbetslöshet - som det blir vid 180 dagar, vilket jag talade om - flyttas de ju de facto bara till ett annat system.
När ersättningarna sjunker, vilket de gör när man bollas mellan systemen, hamnar de till slut på kommunerna och kommunernas försörjningsstöd. Här sparas inga pengar någonstans; man skapar bara mänskligt lidande helt i onödan. Dessutom gör vi det på bekostnad av ett system som vi arbetare redan har betalat för. Det finns ingen mening för en socialdemokrat att flytta runt folk på det viset - absolut inte!
Ledamoten Kronlid frågar mig om vi ska ligga på regeringen om att ändra regleringsbreven för att få bort målen. De är inte kvar. Det var samhällsmål, inte mål på individnivå. Riksrevisionen har slagit fast att denna styrning fick den effekten, vilket var olyckligt. Det var inte meningen.
Vi strävar efter låga sjukskrivningstal eftersom vi önskar att människor håller sig i sysselsättning och är friska. Det är genom rehabilitering vi ska få ned sjukskrivningsdagarna.
Björn Petersson (S):
Ledamoten berättar att man nu har en annan lösning på detta. Men sanningen är att vid varje givet tillfälle röstar Sverigedemokraterna på den moderata lösningen när de får chansen - två gånger hittills. En av dem var det tillkännagivande jag nämnde om att återinföra den bortre parentesen, alltså att "på löpande band", som Julia Kronlid beskriver det, utförsäkra svårt sjuka människor.
Julia Kronlid talade också i sitt anförande om att återupprätta grundtryggheten och att man nu satsar 5 miljarder mer på de sjuka än vad regeringen gör. 5,3 miljarder går till företagen - ett beställningsjobb från Svenskt Näringsliv, kan man gissa - för att ta över sjuklöneansvaret, som Julia Kronlid beskrev det. Nej, vi jobbar för arbetarna och för de sjuka, för deras väl och ve.
Björn Petersson (S):
Min fråga riktar sig till migrationsminister Morgan Johansson och handlar om hur regeringen arbetar vidare med punkten i januariavtalet om arbetskraftsinvandring. Vi socialdemokrater har alltid stått för en reglerad arbetskraftsinvandring där arbetsmarknadens behov och parternas inflytande har varit bärande delar. Vid Alliansens förändringar 2008 var det många, inte minst våra fackliga kamrater, som uttryckte stor oro.
Tyvärr kan vi i till exempel den myndighetsgemensamma lägesbilden om organiserad brottslighet se att den oron var befogad. I januariavtalet finns en punkt om så kallade kompetensutvisningar som avslutas med en mening om att dagens regler för arbetskraftsinvandring ska värnas. Den sista meningen fortsätter att väcka oro, inte minst hos våra fackliga kamrater.
I ljuset av att bilden av arbetskriminaliteten blir allt klarare i samhället undrar jag hur regeringens arbete fortskrider utifrån skrivningen i januariavtalet.
Björn Petersson (S):
Julia Kronlid ställer adekvata frågor här. Om vi börjar med att utförsäkringen har ökat under socialdemokratiskt styre är det sant och fruktansvärt tragiskt. Det har inte alls varit intentionen från socialdemokratiskt håll. När vi tog bort stupstocken i sjukförsäkringen var det meningen att det skulle bli ett slut på utförsäkringar.
Det fick märkliga och oönskade konsekvenser, har vi kunnat konstatera i efterhand, där utförsäkringen i stället kom att ske vid dag 180 och tillämpningen av reglerna blivit allt skarpare. Vi har tagit fram åtgärder för det. Vi tillsatte utredningen. Vi har nu jobbat i fyra år med att förändra reglerna vid dag 180. Det gäller inte bara styrningen, som också har ändrats.
Det tidssatta niodagarsmålet som tas upp i diskussionerna är borttaget sedan länge. Det har förtydligats att det är genom tidiga insatser och rehabilitering som vi ska minska sjuktalen och inte genom att utförsäkra dem som är sjuka och inte fått rehabilitering.
Det är med stor glädje som vi tillsammans med övriga partier har lyckats få igenom en förändring vid dag 180 som började gälla nu den 15 mars. Vi lägger nu fram förslag om att förändra den del som gäller normalt förekommande arbete och hur man tolkar det. Det är viktiga steg. Det är en annan del som vi inte har lyckats med.
Det är förändring vid dag 365, som Julia Kronlid lyfter fram. Det är precis som Julia Kronlid redogör för. Vi har debatterat det här innan, och vi har inte lyckats få igenom det. Varför stöder vi inte Vänsterpartiets och Sverigedemokraternas reservation? Jo, det är för att vi ingår i ett budgetsamarbete med Centern och Liberalerna, och det är en budgetpåverkande fråga. Därför behöver vi få med oss samarbetspartierna.
Björn Petersson (S):
Precis som Julia Kronlid säger talade jag om att fila bort de vassaste kanterna i systemet. Det gör jag inte utifrån att det är allt jag vill, utan det är därför att jag gör bedömningen att det är möjligt. Skulle det vara bra med en parlamentarisk kommitté, att sätta oss ned och komma överens om hur vi ska stärka sjukförsäkringen?
Ja, det hade det kunnat vara om det var så att vi i parlamentet hade en majoritet för det och kunnat enas om ett system för att stärka sjukförsäkringen. Grundproblemet är att vi har fundamentalt skilda åsikter. Det låter kanske inte riktigt så när vi står här i talarstolen, eftersom alla oavsett parti vill människor väl.
Men vi har väldigt olika syn på vad som är den enskildes ansvar och vad som är det allmännas ansvar. Jag är av uppfattningen att vi i dag är ganska överens med Sverigedemokraterna. Vi är överens i många frågor. Julia Kronlid har frågat mig varför vi inte har röstar för. Vi kan inte det i dag. Det är också så att Julia Kronlid och Sverigedemokraterna uttalat vill samarbeta med Moderaterna.
De har en helt annan utgångspunkt i sjukförsäkringen än vad vi har. Att sätta sig i en parlamentarisk kommitté och försöka komma överens brett är bara möjligt om Sverigedemokraterna och Moderaterna väljer att gå olika vägar. Om Moderaterna och Sverigedemokraterna håller ihop i en sådan kommitté kommer vi inte heller i en sådan fråga att hitta en bred och långsiktig lösning.
Det har vi tyvärr inte heller lyckats med i andra frågor. Jag skulle inget hellre önska än att vi skulle kunna hitta stora, breda lösningar. Men tills det är möjligt kommer jag att göra allt jag kan för att hitta de små saker där vi faktiskt kan komma överens och ta steg framåt för allas bästa.
Björn Petersson (S):
Jag undrar över de förbättringar i sjukförsäkringen som ledamoten Kronlid i sitt anförande menade att Sverigedemokraterna skulle ha förmått regeringen att lägga fram. Ledamoten Kronlid formulerade det som att Sverigedemokraterna skulle ha drivit på regeringen under pandemin för att få fram dem. Kan ledamoten redogöra för varifrån de förslagen kommer?
Björn Petersson (S):
Problematiken med dag 180 uppstod under förra mandatperioden när vi avskaffade stupstocken. Stupstocken var något som Sverigedemokraterna stödde, sedan var emot, sedan stödde igen och nu är emot. Det må så vara. Den hållning Sverigedemokraterna har i dag är klok.
Dåvarande socialförsäkringsminister Annika Strandhäll tillsatte då en utredning ledd av Claes Jansson som gav upphov till de förslag som nu har lett till förbättringar i sjukförsäkringen. Vi har ett svårt parlamentariskt läge. Åsikterna om socialförsäkringarna skär genom partierna på ett annat sätt än de värderingar som formerar blocken.
Jag är orolig, fru talman, över vem som ska ta fram förslagen om vi inte har en socialdemokratiskt ledd regering som gör det.
Mats Berglund (MP):
Tack, Elisabeth Björnsdotter Rahm, för frågan och för möjligheten att diskutera det här! Sjukförsäkringssystemet är ett komplext system, och det måste nog vara så. Det är mycket pengar inblandade och många människoliv, som jag tog upp i mitt anförande.
Inget fall är helt och hållet likt ett annat, så systemet behöver av nödvändighet skapa ramar så att det blir möjligt att hantera så här många fall.
Elisabeth Björnsdotter Rahm tog återigen upp frågan om en ojämställd hantering av ärendena, om jag förstod saken rätt, och psykisk ohälsa. Psykisk ohälsa är utan tvekan ett växande problem i hela samhället, och det gäller såväl män som kvinnor.
Kvinnor är överrepresenterade både i psykisk ohälsa och i ohälsotal i övrigt. Jag tror att det är en del av det ojämställda samhället. Vi kan återkomma till det i nästa bestänkande kring föräldraförsäkringen. Den psykiska ohälsan har vuxit under lång tid.
Vi behöver egentligen ta tag i den under hela människans livstid, från barndomen, genom arbetslivet och till åldringsvården. Vi behöver en köfri BUP och stärkt psykiatri.
Mats Berglund (MP):
Tack, återigen, för frågan, Elisabeth Björnsdotter Rahm! Egentligen handlar den om samma sak, om problemet med bedömningsstödet och då särskilt för psykisk ohälsa.
Naturligtvis är det betydligt svårare för en läkare men också för Försäkringskassan att bedöma psykisk ohälsa än en bruten arm eller annan fysisk skada, där man kan göra mer träffsäkra bedömningar.
Jag nämnde #116omdagen, där de allra flesta berättelserna är hämtade från personer som har någon form av psykisk ohälsa. Det kan handla om depression, utmattningsdepression eller liknande.
Det finns också en hel del berättelser om fibromyalgi, endometrios och den typen av sjukdomar, som också kan vara ganska svåra att diagnostisera. Det här är helt klart ett problem som är inbyggt i systemet.
Försäkringskassan behöver naturligtvis ha kompetens att avgöra läkarnas bedömning, så att man hittar rätt i koderna med bokstäver och siffror och människor får rätt behandling och rätt rehabilitering.
Mats Berglund (MP):
Tack, Robert Stenkvist, för frågan! Det är såklart underbart att debattera kärnkraft. Jag har lite svårt att förstå varför Sverigedemokraterna och Robert Stenkvist tycker att kärnkraftsforskning skulle vara ett strategiskt område. Jag har däremot lättare att förstå varför kärnkraftsforskare anser sig vara motarbetade.
Precis som jag sa i mitt anförande skulle jag nog, om jag satt i en sådan här grupp som tilldelar medel, inte ge medel till kärnkraft. Jag anser att det är pengar i sjön. Det kommer inte att kunna omsättas i någon praktisk verksamhet. Kärnkraften är gammal. Det är gammal teknik. Den är dyr. Den är farlig.
Det skulle dessutom ta väldigt lång tid att bygga nya anläggningar. Robert Stenkvist pratar om fjärde generationen, men den har vi inte riktigt här. Den finns möjligen någonstans i framtiden men så långt fram att vi då redan har gjort den omställning som vi måste göra.
Vi har i dag alternativ som är billiga, som är klimatvänliga och som fungerar i den cirkulära ekonomin. Vi måste satsa på sol och vind och det förnybara.
Att i det här läget satsa på gammal, dyr och farlig teknik skulle försena och förhindra den satsning som vi faktiskt måste göra för att klara energiförsörjningen i framtiden. Om jag hinner vill jag också säga att kärnkraften faktiskt inte är helt utsläppsfri.
Det ska byggas kärnkraftverk, det ska brytas uran, det ska transporteras och det ska lagras. Allt detta genererar utsläpp, inte bara av kol utan också av annat.