Finn Bengtsson (M):
Jag får också tacka socialministern för ett uttömmande svar. Helt uppenbart används i den här debatten helt olika sakuppgifter. Det kanske hade varit bättre om Kent Persson hade tittat på de faktiska sakuppgifter som gäller omregleringen av apoteksmarknaden i stället för att föra in diskussionen på elmarknaden, som inte denna interpellation handlar om.
Det är nämligen så att socialministern ger entydigt besked om att alla möjliga höjder här är tagna för att låta en marknad som inte är vilken som helst landa så bra som möjligt efter 40 år av monopol. Kent Persson och Socialdemokraterna har gärna ställt sig bakom att vi ska ha ett sådant monopol som en av de sista staterna i världen - inte i Europa, för där har vi inget annat land, utan i världen. Nu har äntligen detta monopol brutits.
Nu ska man se till att omregleringen sker på ett ansvarsfullt sätt gentemot sjukvården. Då handlar det inte om elmarknaden. Det är också intressant att regeringen till skillnad från socialisterna är ansvarsfull inför sin omreglering och har infört en regel som säger att man förutsättningslöst ska utvärdera hela reformen om tre år, så att man verkligen kan se att det hela landar på ett sätt som är optimalt för patientsäkerheten.
Man kan återigen fundera lite grann på hur självkritiska socialisterna i det här parlamentet har varit kring de effekter som en monopolsituation har förorsakat patienterna i form av successiva minskningar av antalet apotek och apoteksombud. Inte minst under åren 1999-2006 var det minskningar av såväl apotek som apoteksombud, någonting som vi hoppas kunna förbättra.
Man blir lite förundrad när Kent Persson plötsligt gör sig till tolk för oron över att det ska utvecklas en oligopolmarknad. Men Kent Persson, det är ett akut läge i dag! Vi har fortfarande ett monopol! Ett oligopol är en marknad som åtminstone är fri, öppen och konkurrensutsatt. Med de säkerhetsåtgärder som den här regeringen har vidtagit lär vi få en mycket bredare marknad.
Man gör sig plötsligt till tolk för oron för ett oligopol när man själv har sett till att under 40 år låsa in Sverige i ett monopol. Det påminner mig snarast om att när man 1970 beslutade om att införa monopolet, herr talman, var Kent Perssons parti för att man även skulle ha monopol på läkemedelstillverkningen.
Med historiens spegel kan man naturligtvis fundera lite grann på hur många nya läkemedel vi hade fått om vi hade haft ett statligt läkemedelsmonopol på tillverkningssidan, någonting som har varit en kärnfråga för Vänstern att lyfta från gång till annan. Det finns ytterligare ideologiska problem i Kent Perssons interpellation, vid sidan av de rena sakfel som gäller den trygga omreglering som regeringen har föreslagit.
Det handlar om tolkningar kring varför det skulle finnas konkurrensneutralitet mellan de nya näringsidkarna på detta område och till exempel offentligdriven verksamhet. Det här är en ideologisk stötesten som vi kommer tillbaka till gång efter annan. Det är nämligen så att offentligdriven verksamhet också knyts till myndighetsutövning.
Det är generellt sett olyckligt när man blandar ihop rollerna som myndighetsutövare och som näringslivskonkurrent. Det är två helt olika plattformar.
Det är därför de som förstår sig på den fria marknaden också förstår att den typen av sektorer inte är någonting som det vanligtvis är lämpligt för offentligheten att ge sig in i, eftersom risken för maktkoncentration när man samtidigt ska bedriva myndighetsutövning och kanske komma med regelverk för vad som är lämpligt att bedriva i sig innebär ett konkurrenshinder. Herr talman!
Här ser vi hur rätt många olika ideologiska skillnader mynnar ut i att vi ser väldigt olika på omregleringen. Det senkomna bekymret om oligopolsituationen vi har är ingenting mot de 40 år när vi haft en monopolsituation att bekymra oss om.