KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret även om jag inte uppfattar att det analyserar eller adresserar de frågor som jag ställde i min interpellation. Frågan om utbyggnad av höghastighetståg har analyserats och utretts i flera led. Det pågår en förhandling.
Mitt parti har dragit slutsatser utifrån de saker som har kommit fram längs med vägen. Vi konstaterar att så som det ser ut är det inte samhällsekonomiskt lönsamt eller ens försvarbart att gå fram med en så omfattande utbyggnad av höghastighetståg i ett land som Sverige till de kostnader som kan bli aktuella.
Mot bakgrund av detta vill jag åter ställa frågan till statsrådet: Anser hon och regeringen att det är samhällsekonomiskt lönsamt att göra denna utbyggnad? De kalkyler som vi hittills har sett visar att så inte är fallet. Det kan självklart vara så att statsrådet sitter på ytterligare information som resten av oss inte har. I sådana fall vore det intressant att känna till den.
Är det samhällsekonomiskt lönsamt, eller är det inte samhällsekonomiskt lönsamt? Precis som statsrådet också tog upp säger regeringen dessutom att stambaneutbyggnaden ska ske på ett kostnadseffektivt sätt i den takt som ekonomin tillåter. Om det innebär att det sker etappvis, vilket det nästan oundvikligen gör, blir det dyrare. Enligt de direktiv som man har skickat vidare står det att det ska ske i den takt som ekonomin tillåter.
Det innebär att det blir etappvis och därmed också dyrare. Detta behöver man inte fråga Trafikverket om. Kompetensen för att dra en sådan slutsats finns på statsrådets näringsdepartement. Det här är en politisk slogan som får väldigt långtgående konsekvenser.
När man bygger ut etappvis blir det också avsevärt dyrare, det blir sämre systemnyttor under en lång tidsperiod och det blir ökade kostnader när man ska ansluta de etappvis utbyggda lösningarna. Det för mig vidare till nästa fråga, som det möjligen finns skäl att analysera.
Ska utbyggnaderna Mölnlycke-Bollebygd och Ostlänken betraktas som de första etapperna av ett projekt som regeringen inte ens vet om den långsiktigt får igenom i riksdagen?
Vi lägger alltså nu miljarder av skattebetalarnas pengar på att sätta en standard på dessa två järnvägssträckor för att uppnå en standard som det långsiktigt sett kanske inte blir något av. Det handlar om pengar i 10-20-miljardersklassen för varje projekt, vilka det råder osäkerhet om huruvida de alls blir av.
Statsrådet och jag har tidigare i kammaren diskuterat skillnaden mellan att köra i 320 och i 250, framför allt på Ostlänken men också på sträckan Mölnlycke-Bollebygd. Hon har då passat över frågan till Trafikverket. Det är en mycket häftig delegation till Trafikverket på x miljarder som man bara släpper till ansvarig myndighet.
Regeringen ska agera någon form av leveranskompani för skattemedel, vilket jag tycker känns väldigt olustigt. Kanske kan statsrådet tänka till lite grann i den frågan och fråga sig om det verkligen är rimligt att handskas med infrastrukturprojekt på det viset.
Erik Ottoson (M):
Jag vill börja med det statsrådet inledde med att påpeka: att det var en alliansregering som tillsatte Sverigeförhandlingen. Ja, en förhandlare och utredare tillsattes för att se om det var en bra idé. Vi har alltså inte gett något löfte om att detta ska byggas ett visst datum, utan man har tillsatt en förhandlingsperson för att komma fram till ett förhandlingsresultat. Det är politiskt oansvarigt att efter det bara acceptera vad som än kommer även om det visar sig var ett dåligt förhandlingsresultat.
Jag vet inte om det är det statsrådet har för ögonen. Sedan förhandlingen inleddes har det framkommit ganska mycket nya data och ny information om vilka nyttor och vilka kostnader det rör sig om. Att då som politiker bara sitta still i båten och inte dra några som helst slutsatser av detta kan också betecknas som oansvarigt.
Det är ett problem om man förhåller sig till politik och ekonomiska realiteter på det viset. Jag tycker också att det är väldigt viktigt att järnvägen i Sverige utvecklas. Jag är tågentusiast och tycker att det är bland det trevligaste som finns här på jorden. Men det har väldigt lite med de politiska realiteterna att göra.
Statsrådet säger att det kommer att innebära stora förseningar om man till exempel ska göra om projektet Ostlänken - ja, det skulle innebära stora förseningar för startdatumet. Men enligt den senaste informationen från Trafikverket, som möjligen finns att tillgå, kommer datumet för det första tågets avgång inte alls att försenas. Det är kanske värt att begrunda om man kan spara 20 eller 10 eller bara 1 miljard på något sådant.
Jag tycker att man ska vara försiktig med att inteckna framtida generationers resurser. Det är precis som statsrådet säger: I bästa fall kan detta bli aktuellt om 20-30 år. Då är det den politiska generationen som ska fatta beslutet. Det är inte vi här som ska bygga luftslott nu, som kan falla ned som en pannkaka i morgon.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är ett svar som är positivt i många hänseenden men som det har tagit sin lilla tid att leverera. Statsråd har som bekant tre veckor på sig att komma till kammaren och avge sitt svar. Det finns möjlighet att försena det svaret. Interpellationen skickades till Regeringskansliet den 22 februari. Senaste svarsdatum var alltså den 15 mars.
Den 31 mars var debatten inplanerad. Det var för en vecka sedan. Sedan fick jag som interpellant veta att statsrådet inte hann svara eller skriva ett svar på de fem veckor som det då hade tagit att svara på interpellationen. Därför står vi här i dag och debatterar detta - av en ren händelse, herr talman, dagen efter en lagrådsremiss på temat! Det är möjligen en händelse som ser ut som en tanke.
Men jag tycker inte att det är ett ändamålsenligt sätt att hantera interpellationsverktyget som sådant. Jag vill bara ha det framfört. Så till innehållet i svaret. Jag tycker att det är ett väldigt bra svar. Jag har läst lagrådsremissen och tycker att det finns många positiva saker i den. Det finns ett par utestående frågor som jag skulle vilja ha kompletterande svar på från ministern.
Den ena rör hur man långsiktigt tänker sig att man ska värna den privata integriteten. Ja, det finns artikel 8 i Europakonventionen och det som följer av den och andra europeiska regleringar. Det finns även den svenska personuppgiftslagen.
Men den här tekniken gör ju att man har större möjligheter att göra intrång i gränslandet mellan vad som är och inte är tillåtet i dag, intrång som av allmänheten upplevs som tydliga integritetskränkningar.
Att bli filmad uppifrån kan av många upplevas som problematiskt i situationer där man inte upplever det som lika problematiskt att bli filmad från sidan. Det ger en helt annan översikt över en större situation och hur personer, föremål och egendom förhåller sig i relation till varandra inom ett större geografiskt område.
Efter ha grottat ned mig i lagstiftningen och även läst lagrådsremissen ganska noga upplever jag att det är värt att diskutera hur detta ska ses på av de svenska statsmakterna och hur lagstiftningen egentligen ska vara utformad. Statsrådet får gärna utveckla hur man ser på detta. Den andra frågan är följande.
Nu har vi en dom i Högsta förvaltningsdomstolen som konstaterar en del saker i domskälen som gör att man, om man är lagd åt det hållet, kan dra slutsatsen att det inte är tillåtet att använda kameror på drönare i dag. Det rättsläget kommer alltså att gälla fram till den 1 augusti 2017 om regeringens tidsplan håller.
Därför är det viktigt att förstå hur regeringen ser på detta i förhållande till dels näringsfriheten, som ju är stipulerad i våra lagar, dels mediernas möjlighet att använda sig av detta under sommaren fram till den 1 augusti. Jag skulle gärna vilja höra statsrådets och regeringens syn även på de frågorna.
Erik Ottoson (M):
Vi börjar med förseningen. Jag är medveten om att vi har fört en dialog om detta och efter samtal mellan statsrådet och medlemmar i min riksdagsgrupp kommit fram till en så här bra lösning. Jag tycker att det är jättebra. Detta ursäktar dock inte förseningen av interpellationssvaret. Det förklarar möjligen varför lagrådsremissen kom i går.
Det förklarar inte varför statsrådet skjuter på svaret en vecka så att svarstiden blir dubbelt så lång som den ska vara, alltså sex veckor i stället för tre veckor. Jag lovar statsrådet att om han är angelägen om att få stå i kammaren och beskriva denna bra lagstiftning som han vill ta fram, då kan jag många gånger fixa interpellationer så att han får kammartid till att beskriva detta. Jag kommer att hålla med om att detta är viktig lagstiftning som måste komma fram.
Det ursäktar dock inte det försenade svaret på interpellationen. Möjligen datumet för lagrådsremissen. När det gäller just den här lagstiftningen håller jag helt och hållet med statsrådet om att det inte är så att det blir helt oreglerat, och det sa jag heller inte i min fråga. Min fråga gällde att man har skrivit lagstiftningen utifrån en uppsättning förmågor som man bedömer att gemene man och vanliga företag besitter.
Jag frågar om statsrådet upplever att vi, när det gäller den nya form av förmågor som till exempel drönare möjliggör, i personuppgiftslagen och annan relevant lagstiftning har ett tillräckligt skydd. Jag tolkar hans svar som att han bedömer att vi har ett fullgott skydd, och det är i så fall bra.
Jag tror att vi kommer att få skäl att återkomma till den frågan. Jag tror att det är viktigt att vanliga människor, som blir förvånade och kanske lite oroade över att det rör sig luftfarkoster i luftrummet runt dem och inte vet vad dessa ägnar sig åt, kan konvertera oron till en trygghet.
Därför är det viktigt att riksdag, regering och rättsväsen är tydliga med vad som är tillåtet och vad som inte är det. Ska jag tolka justitieministerns svar som att han upplever att skyddet är fullgott även om man inkluderar de nya förmågorna att ta fotografier från nya platser, som inte tidigare har varit allmänt tillgängliga för gemene man men som tekniken nu möjliggör?
Erik Ottoson (M):
Det är i så fall ett bra svar: att man fortsätter att titta på detta och möjligen uppmärksammar att det kan finnas behov av ytterligare åtgärder. Detta är ju rent lagstiftningsmässigt ett område som är under stor förändring, både på europeisk nivå och när det gäller de nationella justeringar som statsrådet beskriver för att hantera saker och ting här och nu.
Det som möjligen kan vara lite otillfredsställande är att vi inte har tagit diskussionen tidigare. Det tror jag att båda våra partier får bära ansvaret för. Generellt sett i politiken tror jag att vi i alla partier, nu när teknikutvecklingen går så fort som den gör, måste börja lära oss konsten att tänka runt hörn i större utsträckning än vi de facto har gjort.
Vi måste börja skapa teknikneutral, välfungerande lagstiftning innan innovationerna de facto är mer eller mindre var mans egendom och se till att sådana regleringar finns på plats tidigare. Detta är ett ansvar som alla partier bär, och med tanke på statsrådets svar och lagrådsremiss tror jag att vi kan hitta stor samsyn här.
Jag önskar att han delar med sig av den framsyntheten till några av sina kollegor, bland annat infrastrukturministern, som verkar sträva åt ett annat håll. Med detta får jag tacka för en bra interpellationsdebatt.
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Frågan om att förlägga Centralbron i en tunnellösning under staden har, precis som statsrådet säger, diskuterats i olika sammanhang. Anledningen till det är att det finns uppenbara fördelar med en sådan lösning.
Inte minst lösgörs stora ytor i Stockholms innerstad som skulle kunna användas till bättre saker än att köra bil på, till exempel till bostäder och arbetsplatser. Det skulle skapa en bättre närmiljö och bättre förutsättningar för tillväxt i centrala Stockholm.
Men, precis som statsrådet säger, är stadsrummets utveckling i huvudsak ett kommunalt ansvar. Det är lite mot denna bakgrund som frågan ställts till statsrådet om vad hon är villig att vidta för åtgärder. Så här preliminärt tycker jag att statsrådets inledande svar lämnade en del intressanta öppningar som jag har en del följdfrågor till.
Man avfärdar inte helt och hållet statligt deltagande i ett sådant här projekt, tolkar jag det som. Statsrådet får gärna antingen bekräfta eller dementera det. Det sägs i interpellationssvaret att detta inte bara är ett kommunalt ansvar, utan också arbetet med den nationella planen som nu är på väg beskrivs. Både statsrådet och jag är bekant med den, men för säkerhets skull tål formalian upprepas.
Man beskriver också arbetet med länsplanen i Stockholm och att det där skulle kunna finnas öppningar. Jag vill därför fråga statsrådet: Ska detta tolkas som en öppning för statlig hjälp i arbetet med att förlägga Centralbron i en tunnellösning?
Tror statsrådet i så fall att det i huvudsak skulle röra sig om hjälp genom nationell plan eller rör det sig enbart om hjälp genom länsplanen?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet för det kompletterande svaret som innehöll ett viktigt förtydligande! Länsplaneupprättarna - länsstyrelsen och landshövdingen - har ju en god kännedom om området. Det pågår säkert många diskussioner om vad som behöver göras i det aktuella länet.
Även om jag håller med om att grundvalarna i regelverket helt är i enlighet med det som statsrådet säger finns det fler och fler initiativ i olika sammanhang som luckrar upp gränserna mellan vad som är statligt, vad som är kommunalt och vad som är regionalt.
Ett exempel på det är någonting som den här regeringen har initierat, de så kallade stadsmiljöavtalen med statlig medfinansiering för att vidta stadsmiljöåtgärder som på olika sätt skapar nyttor, till exempel genom kollektivtrafik och cykelstråk. Riktigt så svartvitt är det ändå inte.
I det här fallet är det svartvitt, om jag tolkar statsrådet korrekt och att det inte blir aktuellt med någon form av hjälp eller stöd i den nationella planen. Det ska även tilläggas att åtgärder inom Sverigeförhandlingen och Stockholmsförhandlingen, som i grunden är landstingsansvar, har fått hjälp genom både statlig och kommunal medfinansiering. Gränserna luckras dock upp och avtal sluts, eller hur man nu väljer att beskriva det.
Men jag tolkar det som att det inte finns någon öppning att i det här fallet inleda dialog eller samtal om avtal om en tunnelförläggning. Är det korrekt uppfattat?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet för det kompletterande svaret! En del i det förslag som har kommit från Moderaterna i Stockholms stad är att det på ungefär motsvarande plats ska förläggas en ny cykelväg från centrala Stockholm till Södermalm för att skapa bättre förbindelser och bättre förutsättningar för att på ett säkert sätt transportera sig med cykel i Stockholm - någonting som vi alla som har försökt att cykla i Stockholms innerstad uppskattar.
Hur långt man kan gå med det är inte någonting som jag och statsrådet kan utröna under den en och en halva minuten som återstår av min talartid. Det är intressant att höra statsrådets resonemang. Jag tror inte heller att man kan "knö" in detta i någon Sverigeförhandling i så här sent skede.
Jag tror inte heller att det går att "knö" in det i någonting annat, med undantag av om en modig regering skulle initiera ett projekt i denna riktning som andra regeringar har försökt för att hitta samverkansformer över de olika uppdelningarna nationellt, regionalt och kommunalt för hitta synergieffekter och gemensamma finansieringslösningar.
Men jag tolkar det som att det inte finns någon sådan öppning i dag utöver de konventionella processerna, och det är egentligen svar nog på frågan.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Frågan om drönare inom civil luftfart har blivit alltmer aktuell de senaste åren i och med att det har blivit mer lättillgängligt för vanliga medborgare men också för företag att använda sig av tekniken, precis som ministern redogör för. Min fråga tog främst sitt avstamp i ett besök vid testbädden i Västervik som statsrådet beskriver.
Det jag tog med mig därifrån var att vi har en hel del problem i svenska regelverk och svensk lagstiftning och i förutsättningarna i Sverige att tillvarata den här branschen på absolut bästa sätt. Det rör sig till exempel om hur vi hanterar luftrummet och om de regulatoriska delarna vid svenska myndigheter.
Det är en ny bransch som olikt mer etablerade branscher fortfarande befinner sig i sin linda och där många barnsjukdomar uppstår i en myndighetsstruktur som är ovan vid att hantera frågorna och det också finns ett regelverk som kanske inte riktigt hade drönarna för ögonen när det skapades. Det var lite grann i det jag tog min utgångspunkt när jag ställde frågan.
Statsrådet ger ett svar på en mer generell nivå, och jag har full respekt för det. Det kan vara lämpligt ibland.
Men jag skulle ändå vilja ställa några följdfrågor till ministern gällande just hur vi använder vårt luftrum och hur vi kan skapa möjligheter för den här industrin att växa och frodas i Sverige när vi har så utomordentligt bra förutsättningar att göra det i vårt avlånga, glesa land. Testbädden i Västervik är bra på många sätt och vis.
Inom ramen för den kan man hitta i princip varje terräng som finns i Sverige med undantag av till exempel fjällmiljö. Men fjällmiljö är en icke oväsentlig del av ett sådant här utvecklingsarbete.
I stället för att befinna sig i Västervik, där det är billigt för till exempel startup-företag att ta del av den här tekniken, måste man då ta sig till vad som i huvudsak är militära testområden där det kan kosta upp till 1 miljon om dagen att få bedriva sin testverksamhet - någonting som självfallet är förbjudande dyrt för de här inte alltid kapitalstinna startup-företagen och forskningsgrupperingarna som arbetar med detta.
Det beskrivs också mycket hur det skiljer sig markant hur olika svenska myndigheter väljer att hantera detta. Till exempel Transportstyrelsen har ett väldigt gott rykte. Man försöker där knöla in det här i ett regelverk som inte är anpassat för verksamheten, medan uppfattningen är att Datainspektionen snarare söker problem än lösningar.
Jag skulle vilja fråga ministern om det finns någon tanke kring hur man för den här framväxande industrin kan skapa ett paket för att se till att sådana här hinder undanröjs. Riksdagen har trots allt lämnat ett tillkännagivande till regeringen om att man ska ta fram en strategi just för att främja drönarteknikens civila tillämpningar och skapa ett nyare regelverk.
Jag vet inte hur regeringen har bestämt sig för att tillvarata detta, men om jag har lite tur kan näringsministern kanske ge en inblick i hur man kan försöka gifta samman detta.
Erik Ottoson (M):
Jag tänker ta vid där ministern slutade. Det är precis så! Det var också lite mot den bakgrunden som riksdagen, på ett alliansinitiativ, lämnade tillkännagivandet om att det behövs en drönarstrategi. Det behövs en överblick och översyn av de olika regelverken. De kan behöva kompletteras eller förändras.
Man kan behöva göra nya, mer strömlinjeformade tolkningar - om jag får uttrycka det på det viset. Jag hoppas att regeringen tar riksdagens tillkännagivande på allvar och tar detta vidare, så att vi får en strategi som omfattar hela det här nya transportslaget, den här nya tekniken. Det är en disruptiv teknik, en disruptiv innovation som ställer mycket på ända.
Jag och ministern är kanske överens om att inte alla användningsområden för den här tekniken är önskvärda. Därför behövs det också en diskussion om var gränsen går. Den diskussionen ska inte bara föras i Sverige. Den förs självfallet också på europeisk och internationell nivå.
Men i de diskussionerna måste Sverige ha en tydlig linje i fråga om var vi drar gränsen. Just investeringsfrämjandet och Testbädd Sverige, som ministern talade om, är såklart lovvärda initiativ. Men jag måste meddela statsrådet att vi ligger en bit efter.
Under ett antal år, vid det här laget, har folk som arbetar med den här tekniken samlats vid olika samlingar runt om i världen. Det har då pågått en huggsexa, mer eller mindre, mellan olika länder, delstater och regioner som försöker dra till sig den här tekniken och de jobb som kommer med den teknikutvecklingen och fortfarande ganska kraftiga innovationen.
Där har Sverige inte deltagit. Vi skulle egentligen ha behövt delta. Min förhoppning är att de besked som jag får från ministern i dag innebär att vi kommer att finnas på plats, i olika format - kanske inte som nationen Sverige, men genom företrädare för olika svenska intressen. Sverige har nära nog unika förutsättningar att vara testbädd och utvecklingscentrum för den här sortens teknik.
Det har bland annat att göra med utrymmet i vårt land. Vi har plats för den formen av testverksamhet. Men Sverige besitter också ganska mycket kompetens som man kan använda för detta. Det måste komma ut i världen. Vi riskerar annars att bli "bara" testbädden. Då besöker internationella företag Sverige.
De testar sin verksamhet här och åker sedan hem och fortsätter att skapa värdena hemma. Jag upplevde att det finns en liten risk för det, när jag var i Västervik och fick höra att fransoser är på väg dit. De vill titta på testbädden. Men de kommer alltså att skapa värdet i Frankrike. De kommer att besöka Sverige men skapa jobben i Frankrike.
Då tar vi inte del av jobbutvecklingen på samma sätt som vi hade kunnat göra. Det är väl lite mer generella kommentarer. Min fråga till statsrådet blir: Ska jag tolka det som att vi kanske kan se en mer aktiv roll för Sverige när det gäller att flytta de jobben hit? Det gäller att se till att visa att vi har de här fantastiska förutsättningarna, så att man inte bara besöker och testar i vår testbädd utan också etablerar sig i Sverige.
Vi har attraktiva villkor när det gäller löneläge och andra goda förutsättningar för företag att landa här i Sverige.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet! Jag vill börja med att hålla med om att det stora dråpslaget kom med Högsta förvaltningsdomstolens dom i kameraövervakningslagfrågan. Där tycker jag att regeringen har lagt fram ett bra förslag som kan behöva ses över. Utöver integritetsaspekter bör man se till att allting funkar. I grunden är det viktigt att den här verksamheten kan fortsätta på ett bra sätt.
Sedan vill jag uttrycka en liten besvikelse över att ministern signalerar att vi kan vara ganska nöjda med att man kommer hit och testar saker även om man inte tillverkar dem här. I sitt svar säger ministern för övrigt att svenska företag utvecklar och tillverkar drönare också i Sverige, vilket är nytt för mig. All tillverkning som jag har sett har varit på hobbynivå eller möjligen enskilda luftfartyg.
Jag känner inte till att det ännu existerar någon mer reguljär tillverkning, men det kan vara så att ministern sitter på annan information. Jag konstaterar att vi har en lång väg att vandra, och jag krokar gärna arm med ministern och andra företrädare för att se till att det blir en så bra diskussion och ett sådant konstruktivt arbete med detta som möjligt.
Jag ser fram emot resultatet av tillkännagivandet om en drönarstrategi. Det är nödvändigt för att man ska kunna ta till vara på de olika aspekterna på regelverk och lagstiftning. Sedan delar jag ministerns uppfattning om att teknikneutral lagstiftning är nödvändig, men den är inte alltid möjlig.
Det är bara att inse, men vi får väl göra så gott vi kan. Där tror jag att vi har en läxa att lära inom väldigt många av de nya tekniksprång som sker, och då måste man nog också vara på hugget och inte bara se hur saker möjliggörs långsiktigt. Man måste också se hur nya möjligheter som kan bli hot hanteras.