Hillevi Engström (M):
Tack för interpellationen! Det är en oerhört angelägen fråga. Det handlar om våra ungdomar som inte är framtiden utan nutiden här och nu. När vi nu har en massa ungdomar här på läktaren vill jag säga att de ungdomar som slutför sin utbildning går det i allmänhet väldigt bra för. De har korta arbetslöshetsperioder och kommer snabbt tillbaka till arbetsmarknaden. Det som jag är bekymrad över är alla de ungdomar som har hoppat av skolan eller där skolan inte har passat dem.
Det är dem vi ser i långtidsarbetslöshet i sysselsättningsfasen. Lyckligtvis är det ganska få, men de är ändå alldeles för många. Ungdomar ska inte vara arbetslösa. De ska ha jobb eller gå i skolan. Låt mig nämna någonting om de långtidsarbetslösa ungdomarna som har varit arbetslösa i mer än sex månader. Först och främst försöker vi redan från dag ett att förmå dessa ungdomar att gå tillbaka till skolan. Det är A och O att få betyg och ha en slutförd utbildning.
Även om vi erbjuder dem ett studiebidrag på 6 500 kronor i månaden, på det sätt som Miljöpartiet har föreslagit, är det för många inte ett alternativ just nu. Oavsett om vi försöker att motivera på olika sätt vill de komma ut och jobba. Vad har vi då gjort? Den här gruppen ungdomar kan få ett särskilt anställningsstöd, vilket man kan få efter sex månaders arbetslöshet och är i sysselsättningsfasen.
Ungdomen får ut en bruttolön på 16 500 kronor, vilket är en ganska låg lön men ändå rimlig om man är helt utan erfarenhet och utbildning. Om ungdomen får ut 16 500 kronor i bruttolön blir arbetsgivarens kostnad 2 859 kronor. Så mycket högre subvention tror jag inte att man kan ge en arbetsgivare. Problemet är att arbetsgivarna ändå inte vill anställa dessa ungdomar.
Jag och ni vet att dessa ungdomar kan och vill bidra. De vill komma in och jobba, lära sig ett jobb och jobba sig upp. Men de är ändå inte tillräckligt attraktiva för arbetsgivarna. Där har vi en utmaning. Både politiken och näringslivet måste arbeta mer tillsammans. Arbetsförmedlingen måste bli ännu bättre på arbetsgivarkontakter, vara ute i samhället och tala med små och medelstora företag, idrottsföreningar och så vidare och säga: Ni måste hjälpas åt. Vi kan ge en del stöd. Ungdomarna kan få utbildningar och annat.
Men ni måste också välkomna dessa ungdomar in. Annars är vi illa ute. Först måste vi motivera dem att gå tillbaka till skolan och ge dem stöd och pengar för att slutföra sin skola. Om de inte vill det måste vi hjälpa dem in på arbetsmarknaden genom olika anställningsstöd eller arbetsmarknadsutbildning. Problemet är att dessa ungdomar inte är så intresserade av skolan just nu. Det är en utmaning. Vi behöver flera olika verktyg i verktygslådan där utbildning förstås alltid är det viktigaste.
Men det kräver att man själv är motiverad att vilja utbilda sig. Min förhoppning är att ännu färre ungdomar ska bli långtidsarbetslösa i och med att arbetsförmedlingen har fått väldigt tydliga direktiv att bli ännu bättre på arbetsgivarkontakter, att vi förbättrar verktygslådan ständigt och att det finns gott om resurser på Arbetsförmedlingen. Avslutningsvis vill jag också säga någonting till Patrik Björck. Man kan stå och raljera i talarstolen. Jag tycker att problemet är mycket större än så.
Patrik Björck säger ofta att regeringen tricksar med siffrorna. Det är precis tvärtom, Patrik Björck. År 2007 gjorde regeringen om statistiken för att den skulle bli på samma sätt som inom hela EU. Vi räknar ungdomar 15-24 år och även dem som är heltidsarbetslösa. Vi är inte rädda för statistik, Patrik Björck. Vi lyfter fram det som ett problem. Det är ett problem med arbetslöshet bland ungdomar, men inte bland alla ungdomar.
Är man i gymnasieskolan och grundskolan är det inte ett socialt problem att man inte har ett helgjobb. Det är ett socialt och svårt problem när man blir lite äldre. Men det är inget tricksande med siffror. Det vill jag vara väldigt tydlig med, Patrik Björck.