Kent Ekeroth (SD):
Vad gäller denna proposition om falska polisbilar har vi precis fått höra varför behovet finns. Vi håller, som föregående talare sa, med regeringen och de rödgröna om att det är bra att propositionen kom. Regeringen och regeringspartierna lämnar dock underliga luckor i detta lagförslag, vilket utskottsmajoriteten nu vill rätta till genom tillkännagivanden.
Det handlar om fyra tillkännagivanden: att framförande av falska polisbilar ska kriminaliseras, att Polismyndigheten ska ges möjlighet att hindra fortsatt färd med falsk polisbil, att lagstiftningen ska omfatta andra fordon och transportmedel än bara motorfordon samt att lagstiftningen även ska omfatta kännetecken för andra myndigheter som har befogenhet att använda tvångsmedel.
Jag tycker att det är besynnerligt att regeringen och de rödgröna inte vill åtgärda dessa problem. Om man läser eller lyssnar på deras motivering blir man inte klokare.
När det gäller delen om att omfatta även andra fordon och transportmedel - som oppositionen vill ändra, och som vi har majoritet för - anför regeringen följande i propositionen: "Den kartläggning som gjorts ger inte stöd för att andra utryckningsfordon än polisens har efterliknats.
Något behov av att införa ett motsvarande skydd för kännetecken som används på andra samhällsviktiga utryckningsfordon har således inte framkommit." Regeringen återkommer på nästan alla punkter i propositionen till argumentet att det bara rör sig om ett fåtal tillfällen eller fordon. Det är ett jättedåligt argument - det är faktiskt ett icke-argument.
Det finns flera lagar i det här landet som används väldigt sällan, till exempel lagen om landsförräderi. Om vi leker med tanken att antalet mord i Sverige skulle minska drastiskt - så att det bara skedde ett fåtal varje år - skulle man med samma logik som Socialdemokraterna och de rödgröna nu använder i så fall kunna ta bort lagstiftningen för mord. Detta är helt orimligt.
Om man anser att någonting är fel, exempelvis att framföra ett fordon som efterliknar en polisbil, är det fel oavsett om det sker en gång eller 1 000 gånger. Om det bara sker ett fåtal gånger är det jättebra, men varför ska det inte vara straffbart när det väl sker? Och varför ska det inte omfatta andra transportmedel? Man vill inte att lagen ska omfatta andra fordon och transportmedel än just bilar.
Vi kan då anta att folk börjar göra så att fordon liknar polisbåtar eller polishelikoptrar, även om det kanske är en dyr sak att göra. Till exempel vid helikopterrånet, som vi pratat om, målades helikoptern i polisens färger och med polisens symboler. Ska vi då i efterhand säga att vi kanske skulle haft en lagstiftning som borde ha åtgärdat också detta? Varför inte vara proaktiv i stället för reaktiv?
Det är frågan man måste ställa sig, och det gäller genomgående i propositionen. När det gäller förhindrande av fortsatt färd skriver regeringen: Reglerna om polisens rätt att hindra fortsatt färd syftar till att förhindra fordon som inte är trafikdugliga att köras vidare. Sådana skäl finns inte i de situationer som nu är föreslagna att lagstiftningen ska syfta till att hantera. Men vänta lite nu! Vi är här för att ändra lagstiftning.
Vi kan inte utgå från befintlig lagstiftning och sedan säga att befintlig lagstiftning inte syftar till att göra det vi vill göra. Vi är ju här för att ändra den så att den blir så optimal som möjligt. Alltså behöver argumentet i sak vara: Vad är nackdelen med att polisen ska förhindra fortsatt färd med fordon som vi alla är överens om att folk inte ska få nyttja?
Grundtanken är vi överens om, att man inte ska få måla en bil så att den ser ut som en polisbil, eller hur? När vi är överens om den grundtanken finns det ingen rim och reson i att låta människor köra vidare med fordonet. Det finns absolut ingen logik i det. Då kvarstår bara ett argument, återigen att det handlar om ett fåtal, och det är som vi tidigare konstaterat verkligen inget bra argument.
När det gäller kriminaliseringen återkommer återigen argumentet "om det sker sällan". Regeringen skriver också att ett föreläggande kan riktas mot ägaren av fordonet oavsett om denna är en fysisk eller juridisk person. Regeringens hållning är därmed positiv. Men ekonomiska krav eller ansvar kan riktas mot ägaren, och den som framför fordonet kan kriminaliseras, precis som tillkännagivandet är skrivet.
Som lagstiftare har man ganska stora möjligheter att utforma lagstiftningen så att man både kan komma åt den som kör bilen och ålägga den som äger bilen, ifall det är två olika personer, att åtgärda det. Det finns absolut ingenting som hindrar att vi har en sådan lagstiftning. Ändå framför regeringen och de rödgröna detta som ett argument. Det är rätt otroligt, tycker jag.
De rödgröna vill inte heller att lagen ska omfatta annat än polisens bilar. Enligt tillkännagivandet ska dock lagen gälla samtliga myndigheter som har rätt att använda tvångsmedel, som jag var inne på i början, och det är rätt självklart. Bara för att problemet just nu rört just polisen, betyder det då att det inte kan dyka upp hos Kustbevakningen eller Tullverket?
Varför, återigen, vara på efterkälken om något skulle inträffa? Vi antar att folk skulle måla sina bilar så att de ser ut som Tullverkets eller båtar som ser ut som Kustbevakningens. Anser då de rödgröna att det är lugnt, att det ska vara tillåtet?
Om det här skulle bli vanligare och ske mer än "ett fåtal gånger", som regeringen och de rödgröna hela tiden uppehåller sig vid, skulle då de rödgröna återkomma med ett lagförslag för att täppa till den luckan? Jag är rätt säker på att så skulle ske. Då är den stora frågan: Varför inte göra det nu, innan det är för sent? Varför inte vara proaktiv?
Det enda argumentet skulle vara om det finns någon nackdel med att vara proaktiv, och någon sådan har jag inte sett i vare sig propositionen eller de rödgrönas reservation och inte heller hört i debatten här i dag. Sverigedemokraterna har en reservation i betänkandet. Vi vill att man ska utreda även andra statliga vapen, även om man inte har rätt att använda tvångsmedel.
Problematiken med detta är ju mindre om man kan använda tvångsmedel. Men jag anser att det finns en poäng i att utreda om inte de också ska ges någon form av skydd, så att det inte blir fritt fram att lura medborgare även i de situationerna, även om det blir mindre ingripande. Då behöver det inte nödvändigtvis vara samma straffskala eller samma kriminalisering som när det gäller de som omfattas av tvångsmedel.
Men det finns ingen anledning i det här sammanhanget att inte även se över om vi kan skydda andra statliga vapen. Därför yrkar jag bifall till reservationen som grundar sig på vår motion och i övrigt till utskottets förslag till tillkännagivanden som vi har tillsammans med övriga oppositionen.