KBLab/rixvox huggingface dataset:
Caroline Szyber (KD):
Jag blir inte riktigt klok på bostadsministern, om jag ska vara ärlig. För tre veckor sedan gjorde han på Handelskammaren i Stockholm världens nummer av att det var slutpratat. Sedan började han dagens anförande med att säga att det är positivt att jag visar en öppenhet.
Precis som Ewa Thalén Finné sa var det i förra budgetdebatten flera - bland andra hon själv, men jag har också tittat på mitt eget anförande och anföranden från Ola Johansson och Nina Lundström - som var väldigt tydliga med att det finns frågor som man skulle vinna på att diskutera lite. I Almedalen sa jag det till både nuvarande bostadsministern och hans statssekreterare vid ett flertal tillfällen.
Som flera i debatten har sagt efterfrågas detta av i princip alla. Ska man hitta en gemensam nämnare bland alla aktörer och intressenter på bostadsmarknaden gäller det vikten av blocköverskridande samtal. Då undrar jag lite hur jag ska tolka bostadsministern i den här debatten. Det sägs å ena sidan att det är positivt att man visar vilja.
Men jag upplever ingen vilja, utan i stället pekar man finger och pratar om ett förlorat år. Då kan jag för historieskrivningen säga att Mats Odell, som var bostadsminister under en majoritetsregering, förde samtal med alla oppositionspartier 2007 inför det att bruksvärdeshyran skulle införas. Han förde samtal med alla aktörer: Sabo, Hyresgästföreningen och Fastighetsägarna.
Jag vill alltså säga att det har gjorts vid vissa tillfällen. Min fråga till bostadsministern är: Hur ska man tolka det som har sagts i dagens debatt, att det är positivt att andra är öppna för samtal, medan man själv inte är det?
Caroline Szyber (KD):
Det gick ett sus genom salen, det finns inspelat, och det var tydligt att alla blev ganska förvånade över det bostadsministern sa för tre veckor sedan. Men jag är glad att han kan tänka om och tänka nytt. Vi får se vägen framåt. Men det bostadspolitiska målet är inte det största som vi behöver diskutera, knäcka och vrida och vända på när det gäller bostadsområdet. Det finns väldigt många andra frågor.
Jag tror att man måste visa en öppenhet och en vilja. Men där är jag orolig över att man, utifrån de utredningar som har kommit, inte gick hela vägen i fråga om bullerförordningen. Det överklagande som presenterades i förra veckan hade trubbats av. Jag fick veta från justitieministern beträffande till- och frånvalen att det var en utredning som man nu ger upp. Det har också pratats om vikten av transparens för hyresmarknaden, men där råder en ekande tystnad.
Jag känner att Sverige inte har råd med bara allmänna diskussioner om mål, utan jag tror att vi behöver sätta oss ned och vara mycket konkreta. Sedan vill jag vara tydlig med att säga att vi behöver diskutera vad vi ska stödja och vad vi ska fokusera på. Jag vill ha mer frihet när det gäller bostadsbyggande.
Vi kan inte lägga ned hur mycket tid som helst på huruvida någon ska få sätta upp en liten tillbyggnad på sin egen tomt eller inte. Ja, det ska finnas gränser. Men vi har väldigt mycket som är överreglerat på bostadsmarknaden. Jag vet att det är svårt för miljöpartister att se det, men vi har mycket på bostadsmarknaden som är överreglerat. Låt oss se på vad vi kan lätta upp, och låt oss titta på vad som ska vara kvar! Allt kan inte vara kvar.
Allt kan inte alltid vara särintressen och riksintressen. Vi behöver en större öppenhet rent generellt i bostadspolitiken.
Caroline Szyber (KD):
Jag är glad över att både bostadsministern och finansmarknadsministern valde att vara med i debatten. Likt en del av mina allianskollegor har jag reagerat lite på synen på vad som gjordes eller inte gjordes när det gäller konsumentpolitiken. Jag tror att vi alla ska vara ganska ärliga med att samhället har förändrats. Framför allt under de här åren har det varit väldigt stora utmaningar. Det har varit ett helt annat sätt när det gäller aggressiv marknadsföring.
Risken att hamna i skuldfällan har blivit allt större. Företag har som affärsidé att utnyttja konsumenter och företag på ett helt annat sätt än tidigare. Jag tror att ministern ganska tydligt svarade Vänsterpartiet i ett tidigare replikskifte: Det är ganska svårt att alltid hamna rätt i lagstiftningen. Är vägen fram att förbjuda snabblån eller inte eller att införa en 15-årig preskriptionstid?
Man kan titta på Finland, som ministern nämner som ett föredöme. Jag tror någonstans att det handlar om att hamna rätt. Det handlar om att visa att man gör saker men också om att hamna rätt. Jag kan säga att en stor del av de förslag som presenteras i regeringens budget men också tankar i den här strategin har sin grund i de utredningar som vi har tillsatt.
När det gäller vägen fram tror jag att vi kommer att ha ganska många ytterligare utmaningar. Då tror jag att det är viktigt att vi försöker blicka framåt och att vi inte pekar finger för mycket åt det som har varit. För det är svårt att hamna rätt. Jag tror inte att ett förbud rakt av när det gäller sms-lån eller snabblån är lösningen heller, för det kommer att slå mot dem som annars inte kan få ett lån. Jag tror att man behöver vrida och vända på det här.
Ibland låter det som en enkel lösning, men det slår mot dem som står allra längst från den marknad som vi kanske vill att de får lite stöd och hjälp på.
Caroline Szyber (KD):
Jag tror att det första medskicket är att man ska vara redo för ganska mycket mer, för det är någonting som har varit tydligt under de här åtta åren. Det jag sa var just att man måste ha lösningar som också är långsiktigt hållbara. Förbud är inte alltid lösningen. Hållbarhetsbegreppet har varit uppe mycket. Jag tycker också att det är jätteviktigt med en hållbar konsumtion. Men både i den här debatten och på ett möte som vi hade med ministern sa han: Vi lade extrapengar speciellt för hållbarhetsbegreppet i förhållande till Hallå konsument.
Man kan titta på vad det står i budgettexten. Det står inte att det här skulle ha speciellt med hållbarhet att göra. Vi ser att kommuner nu börjar spara in, vilket jag tycker är oroande och olyckligt. Det här skulle ses som ett komplement. Det handlar om att ministern klargör det lite. Jag vill vara tydlig med att det när vi ger pengar till Hallå konsument handlar om enkla och snabba frågor.
Man ska också kunna grotta ned sig i det svåra som finns mycket närmare medborgarna på det kommunala området. Jag blir lite oroad när man säger att det är en nysatsning för att främja hållbarhetsbegreppet. Det är inte heller Hallå konsuments eget perspektiv på vad deras uppgift är. Sedan gäller det skuldsanering för företagare. Det tog jag upp i mitt anförande. Jag tycker att det är önskvärt att regeringen går vidare med frågan om skuldsanering för företagare.
Nystartsutredningen, som vi tillsatte, har flera goda förslag. Vill vi ha mer företagande, vilket vi vill, och vill vi att fler människor ska våga satsa både tid och kapital på att starta företag måste de också få en chans till. Jag tycker att det är ett väldigt stort problem i dag att det är svårt att få en andra chans som företagare. I andra länder ses nästan konkurs som en god erfarenhet, men i Sverige är man uträknad för alltid.
Jag tycker att det är ett stort problem, och jag hoppas att regeringen återkommer snarast. Mina ena fråga rör alltså hållbarhetsbegreppet, och den andra är: När återkommer ni gällande skuldsanering för företagare?
Caroline Szyber (KD):
I går skrev jag på Twitter att vi skulle debattera betänkandet om moderniseringen av lagen om ekonomiska föreningar i syfte att förbättra möjligheten att bedriva kooperativt företag. Då svarade någon lite ironiskt: Vilken kioskvältare! Ja, för dem som bedriver företag i denna form är det faktiskt det, svarade jag. Detta är nämligen en efterlängtad modernisering.
Några hade velat ha en helt ny lagstiftning, och det är möjligt att vi får se en sådan om några år. Men tills vidare har det i alla fall gjorts en viktig modernisering. År 2012 var det kooperationens år. Då skrev jag om kooperation och kristdemokrati i en antologi.
Tyvärr uppmärksammades inte detta år så mycket som jag hade önskat, för jag anser att den kooperativa företagsformen är viktig men underskattad. Den kooperativa företagsformen verkar olyckligtvis ha glömts bort, och ibland har den också behandlats ganska styvmoderligt.
Tidigare talare har redogjort väl för moderniseringens förändringar, och jag tror att mina allianskollegor kommer att redogöra mer för vad vårt tillkännagivande innebär. Mer kan och bör göras för att stödja den kooperativa företagsformen. Jag kallade mitt kapitel i antologin "Kooperativ - att starta eget tillsammans", och det är vad det handlar om.
Man ska våga satsa på en idé och förverkliga en dröm, och det är lättare tillsammans med andra som har annan kunskap men som har samma dröm och jobbar för samma mål. Man börjar med att diskutera värderingar, och man driver företaget jämlikt och demokratiskt. För vissa låter det kanske för bra för att vara sant, men det är precis detta som är grunden för kooperativ verksamhet.
Varje år startar runt 500 nya kooperativa företag i landet. Särskilt de unga vill starta företag tillsammans. Kooperativa företag har verkligen framtiden för sig. De finns inom alla branscher, särskilt inom kulturområdet, upplevelseindustrin, it-branschen och inom vård och omsorg samt i moderna, kreativa och kunskapsintensiva tillväxtsektorer.
De har den otroliga fördelen att driva något tillsammans och skapa engagemang gemensamt samtidigt som de bärs upp av medlemmarnas personliga intresse. De kombinerar eget företagande med det kollektivas styrka. Lagstiftningen för ekonomiska föreningar, som är den gängse juridiska formen för kooperativ i Sverige, är anpassad till det demokratiska ägandet.
Den ekonomiska föreningen är också ett sätt att garantera att inflytandet stannar kvar hos dem som är närmast berörda. Att hjälpas åt med arbete och ansvar och att fira framgångar ihop skapar både arbetsglädje och trygghet. När verksamheten varken står eller faller med en enda person blir företagen hållbara. Då är det inte så konstigt att de kooperativa företagen växer tre gånger snabbare än andra företagsformer.
Kooperativ har framtiden för sig. Som kristdemokrat ser jag att de är viktiga verktyg för ökad mångfald och frihet.
Caroline Szyber (KD):
Bostadspolitiken påverkas av ett stort antal faktorer och berör ett stort antal områden, skattepolitik, socialpolitik och många därtill. Det har också märkts i de debatter vi har haft de senaste veckorna. Det är också många fler lagar som berörs än plan- och bygglagen, som är den som vi oftast talar om. Planering och byggande påverkar ibland miljöbalken ännu mer.
Många kommuner står nu inför en svår situation när de på kort tid ska hitta boenden till såväl nyanlända som många andra bostadssökande. Många kommuner är tydliga med att lagar och regler måste förenklas om kommunerna på sikt ska lösa bostadsfrågan. Den enskilt största stötestenen som många nämner är riksintressen som begränsar tillgången på mark för att naturvärden, friluftsliv och kultur ska skyddas.
De områden som snabbt kan bebyggas har ofta fyra eller fem skyddsområden på varandra. Utöver det nämner kommuner också bullernivå som en försvårande omständighet för byggandet. Jag blir alltmer övertygad om att vi måste göra byggande till ett riksintresse.
I delbetänkandet kunde utredningen som Alliansen tillsatte ha föreslagit byggande som ett riksintresse. Jag blev uppgiven när jag såg att man inte hade gjort det i delbetänkandet. Jag blev också ärligt talat ganska nedslagen när slutbetänkandet kom. Man uttrycker att man skulle vilja ha fler riksintressen och inte färre.
Tanken med utredningsdirektivet var att utredningen dels skulle pröva frågan om bostadsbyggande, dels skulle kategorisera intressen. Utredningen föreslår i stället att det ska vara upp till kommunerna att kategorisera intressen. I det kan man väga in bostadsbyggande som en av de kategorierna. Kommuner brukar inte säga att de vill ha mindre makt.
Att SKL är negativt till det utredningsförslag som nu föreligger är för mig ganska talande och visar att utredningen inte har löst problemen med riksintressen. Jag hoppas att man tar ett omtag i den frågan. Vi får se huruvida utredningen ens går ut på remiss eller inte. Det är upp till andra att bestämma.
Utöver det vill jag ta upp KD-motionen 2014/15:1666 från min kollega Penilla Gunther som lyfter fram små företagares rätt att fortsätta driva och underhålla småskaliga vattenkraftverk. De måste värnas inom ramen för rimliga krav på miljöförbättrande åtgärder.
Det är problematiskt att länsstyrelserna med ena handen ger stöd till landsbygdens näringsidkare och med andra handen kräver miljöförbättrande åtgärder som riskerar att leda till nedläggning av befintliga vattenkraftsanläggningar. Därför är jag väldigt positiv till att riksdagen nu ger ett tydligt tillkännagivande till regeringen.
Det är en förutsättning att tillståndsprocesserna är flexibla och kan anpassas så att de som driver småskaliga vattenkraftverk inte får orimliga kostnader vid nya tillståndsprövningar. Hänsyn måste tas till att de som driver storskaliga och småskaliga vattenkraftverk har helt olika ekonomiska förutsättningar. Med det yrkar jag bifall till reservation 1.
Caroline Szyber (KD):
Efter att ha lyssnat på Leif Nysmed kände jag att jag ville begära replik, för jag tycker att vi behöver förhålla oss till en verksamhet och till en verklighet. När jag läste direktiven tyckte jag att de var tydliga. Det står att bostadsbyggande ska få en mer central roll. Men det blir också tydligt när jag läser utredningen att man kan tolka dem på olika sätt.
Som jag sa i mitt anförande - och det står jag fast vid - tycker inte jag att utredningen har levererat exakt vad jag hade hoppats. Jag vet också att många som har tittat på och stått bakom direktiven har samma tankar. Min fråga till Leif Nysmed blir: Tycker ni att förslaget är så pass bra att ni ska skicka ut det på remiss?
Och tycker ni att förslaget skulle ge kommunerna de redskap som de säger att de behöver för att få fram mer byggbar mark och klara av den utmanande och svåra situation som de står inför? De flesta av landets kommuner har i dag bostadsbrist, och de säger själva att det är otroligt svårt att få fram byggbar mark både på kort sikt, för temporära lösningar, och på lång sikt.
De understryker tydligt att den absolut mest försvårande omständigheten i dag är just riksintressen. De tycker själva att det är ett problem att besluten ska ligga på kommunal nivå. De tycker inte att de ska göra det, vilket också SKL är tydliga med även utan att vi har haft en remissrunda. Man gör tillräckligt med bedömningar ändå på kommunal nivå.
Caroline Szyber (KD):
Jag kan börja med att upplysa Leif Nysmed om att man inte får glömma strandskyddet, apropå de 45 procenten. Det är inte så att det är 45 procent av Sveriges mark som är byggbar. Både toppolitiker och kommunalpolitiker säger: När vi åker runt med tåg i eller flyg över Sverige ser vi att det är mycket grönmark! Men det är inte så väldigt mycket av denna mark som går att bebygga. Man kan ta Kiruna som exempel, där alla är överens om att vi ska flytta en stad och att vi behöver göra det.
Om man inte där hade kunnat göra så otroligt många avsteg från nuvarande principer och sett hur riksintressena försvårade hade inte denna flytt kunnat göras möjlig. Så nog kan man säga att vi har problem med mark! Det är inte 45 procent av landets mark som är byggbar; det ska man vara tydlig med.
Jag säger inte att man behöver göra en ny utredning, men jag tror att man ska tänka på att denna utredning gjordes i en tid, och det har hänt mycket efteråt. Ett sätt kan vara att skicka ut den på remiss och lyssna in remissinstanserna, och ett sätt kan vara att man själv inom Regeringskansliet bereder den och försöker hitta lösningar.
Jag var ganska tydlig tidigare i veckan på Twitter, när jag satt och läste inför dagens debatt, med att när man själv satt i regeringsställning tyckte man att orden "Regeringskansliet bereder" var någonting positivt: Vi jobbar, och vi försöker hitta lösningar. Gemene man, och vi som får lite perspektiv i opposition, känner i stället ibland bara att saker och ting dras i långbänk. Det är inte riktigt samma positiva anda i det.
Jag hoppas att ni nu använder tiden och uttrycket "Regeringskansliet bereder" till att verkligen försöka hitta en bra lösning. Det vill jag som oppositionspolitiker ha, och det vill nog också många av väljarna ha. Använd begreppet "bereder" på rätt sätt!
Caroline Szyber (KD):
Betänkandet behandlar tomträttsinstitutet, och jag vill därför ta tillfället i akt att verkligen trycka på hur viktigt det är att komma fram till en lösning snarast. Jag har ställt en fråga till såväl bostadsministern som justitieministern. Lagstiftningen ligger på Justitiedepartementet, men bostadsministern bör känna för denna fråga då den påverkar otroligt många människors boendesituation.
Tomträtterna härstammar från 1907 som en lösning för mindre bemedlade att kunna bygga hus även när pengar saknades för att köpa tomten där huset skulle stå. I dag är boende i tomträtt präglat av otrygghet och många gånger väldigt utmanande ekonomiska villkor.
Under allianstiden tillsatte vi en utredning om tomträttsavgäld och friköp som sedan presenterade ett antal förslag om hur man skulle kunna modernisera boendet i tomträtt. Bland annat fanns förslag om att avgälden fortsättningsvis skulle justeras varje år och att avgäldsperioderna ska göras ettåriga. För småhustomträtterna föreslogs värderingsintervallet bli tre år.
Utredningen föreslog också att avgäldsräntan ska bestämmas till en generell ränta som utgår från den långsiktiga realräntan i stället för att variera, så som det är i dag. Jag vill återigen trycka på att för att undvika ett läge där ca 50 000 hushåll drabbas hårt 2018 behövs det ett aktivt beredningsarbete som presenterar en lösning snarast.
Jag hoppas därför att regeringen tar initiativ för att modernisera de regler som styr prisbilden för boende i tomträtt. Ofta blir prishöjningen väldigt stor på kort tid. Därför vore det bra om man som utredningen har föreslagit tittar på ett större och bättre intervall. En annan fråga som lyfts upp i betänkandet är lagfartskapning.
Alliansregeringen gjorde ett antal ändringar, som har fått effekt till viss del, men det är viktigt att verkligen följa upp detta. Kristdemokraterna efterfrågar rättssäkra övergångsprocesser när en fastighet byter ägare. Det skulle kännas tryggare för alla om det fanns en viss säkerhet inbyggd i lagfartssystemet. Förbättringar har som sagt gjorts, men mer behöver göras. Även att skriva sig på en annan persons adress är i dag för enkelt.
Utgångspunkten borde vara en kontroll med den som står på adressen innan man kan skriva sig där. Det talas mycket om integritet i den här kammaren, men detta är verkligen en integritetsfråga. Det är väldigt betungande när man får vetskap om att någon har skrivit sig på ens adress. Enligt betänkandet pågår ett arbete inom Regeringskansliet. Jag vill understryka att det bör prioriteras med tanke på det besvär som dessa situationer medför för människor.
Man kan bli chockad när man kommer tillbaka efter att ha varit bortrest på semester och det ligger en massa post till en annan person bland den egna posten hemma. Problemet har funnits länge, men det dags att vi kommer åt det.
Caroline Szyber (KD):
Det verkar vara regeringens nya sätt att man har lite förhandlingsteknik och förhalningsteknik och i princip inte säger någonting över huvud taget. Allting som man säger kan nämligen uppfattas som en position, enligt Leif Nysmed. Och enligt Emma Hult vill man inte föregripa dessa samtal. Bjuder man in till samtal måste man fortfarande veta vad man vill.
Det enda vi hör är att det går för fort, att man inte riktigt kan säga någonting och att man inte kan ändra förutsättningarna. Som min allianskollega Robert Hannah sa har förutsättningarna förändrats. Då måste man också förhålla sig till dem. Vi har en bostadsbrist som har gått över i en bostadskris. Kommunerna skriker efter åtgärder, där lagstiftningen enligt dem i dag är hämmande.
Kommunerna behöver hjälp. Ska man också kräva mycket av kommuner måste man börja städa vid sin egen dörr. Då skulle jag vilja veta vad som enligt Emma Hult belystes i debattartikeln på DN Debatt. Om jag ska vara ärlig tror jag att vi kan läsa den med sju olika ögonpar och sitta där i ett rum, och alla kan nynna och fundera lite grann och ha sina olika ståndpunkter.
Men om det ska komma någonting ur detta måste man också vara tydlig med vilka ens positioner är. Det talas mycket om att det går för fort och att man inte kan säga vad man tycker. Vi får tydligen inte göra tillkännagivanden eftersom det är ett sätt att låsa positioner. Vad tycker ni? Vad vill ni? Det handlar om alltifrån vad som det gavs uttryck för i denna debattartikel på DN Debatt. Vad är det som ni till viss del tycker är bra? Vi har nämligen inte fått fler svar.
Jag känner alltid att jag har fler frågor än svar efter att ha lyssnat på regeringsföreträdarna.
Caroline Szyber (KD):
Detta är Emma Hults vanliga sätt. Hon håller väldigt korta anföranden och säger inte så mycket. Och nu är förhalningstekniken att inte säga någonting eftersom det pågår förhandlingar. Vi har alltså inte träffats på sex veckor. Men det enda som regeringen väntar på är att vi ska skicka in lite förslag. Ni måste också politikutveckla. Ni måste också se allvaret. Jag kan säga ärligt att jag är ganska oroad. Ja, vi debatterar i dag den kortare instanskedjan.
Den berörde ni ändå i debattartikeln på DN Debatt. Din bostadsminister och regeringens finans- och statsministrar skrev ändå en artikel. Den måste fortfarande vara en viljeinriktning, och den måste fortfarande säga någonting. Ska jag vara helt ärlig är jag helt övertygad om att Miljöpartiet aldrig hade röstat ja till detta förslag om ni inte hade suttit i regeringen. Jag ger därför Emma en chans till.
Utifrån det betänkande som vi diskuterar i dag, vilka eventuella förändringar är det ni kan tänka er att göra? Eller var det att ta bort länsstyrelsen, som var det som ni skulle kunna tänka er?