Annika Lillemets (MP):
Många problem har lyfts fram i debatten i dag. Jag får en närmast Kafkaliknande känsla av beskrivningarna av den snåriga kontrollapparaten för dem av oss som har råkat bli sjuka. Jag tycker att man kan bli matt för mindre.
Jag tycker också, med all respekt, att debatten, som jag har uppfattat den, är snubblande nära att landa i det begrepp som organisationsprofessor Mats Alvesson kallar funktionell dumhet.
Det betyder, enligt professor Alvesson, frånvaro av kritisk reflektion och ett tillstånd präglat av enhet och konsensus som får medarbetarna i en organisation att undvika att ifrågasätta beslut, strukturer och visioner. Alvesson menar att detta paradoxalt nog ibland kan bidra till att öka produktiviteten i ett företag eller en organisation på kort sikt.
Men på lång sikt kan det bli dess fall. Jag tänker på låsningen att arbetslinjen, och endast arbetslinjen, är lösningen på alla problem och den enda tänkbara vägen. Om jag har missuppfattat något blir jag överlycklig om ni rättar mig. Men arbetslinjen har kommit till vägs ände.
Vi har en situation som är helt ovärdig ett samhälle som vårt. Det är ett rikt samhälle, där människor faktiskt inte får ersättning när de är sjuka av den gemensamma försäkring som vi alla betalar till. Detta är helt onödigt.
Det är klart att det finns pengar om man så vill för att människor ska slippa otrygghet och fattigdom när de redan är i ett utsatt läge. Nu tänkte jag tala om basinkomst, som en lösning på detta. Det är ett förslag som innehåller nytänkande.
Det gäller givetvis inte bara i de lägen då man blir sjuk utan även när man blir arbetslös och i livet i stort. Motionen har dock hamnat i det här betänkandet, som handlar om sjukförsäkring, och det är därför jag tar upp det nu. Vi har en helt ohållbar situation.
Många människor i Sverige är utanför socialförsäkringarna trots att de har gjort allt som samhället kräver av dem och försökt göra sig anställbara, ett för övrigt gräsligt uttryck, tycker jag. Prekariatet växer. Människor har osäkra anställningar och lever väldigt osäkert i hela sitt liv, för de vet ju inte om de har försörjning nästa dag eller inte. Vi har automatiseringen.
Det behövs allt mindre mänskligt arbete på allt fler områden i samhället. Robotarna tar över. Det är naturligtvis någonting bra, givet att vi ser till att frukterna av automatiseringen kommer alla till godo. Vi har ökande sociala och ekonomiska klyftor och en skenande miljöförstöring. Därför måste vi tänka nytt och inte fastna i ett slags funktionell dumhet.
Det är ingen naturlag att försörjning kopplas till just lönearbete. Det är heller inte så att lönearbete är hela livet. Lönearbete är bara en del av arbetet, och arbetet är bara en del av livet. Villkorslös basinkomst skulle alltså kunna lösa en mängd problem i samhället och göra livet bättre för oss alla, skulle jag vilja säga.
En sådan basinkomst är just trygg och förutsägbar, vilket många har lyft upp att sjukförsäkringen ska vara - fast det är den ju inte. Det skulle alltså handla om att pengar regelbundet och utan villkor betalas ut till varje individ på en nivå som garanterar att basbehoven fylls.
Var den nivån skulle ligga är naturligtvis någonting som kräver mer utredning och diskussion. Vad motiverar då en sådan stor förändring? Det handlar om frihet, ekonomisk säkerhet, trygghet, förutsägbarhet, minskad fattigdom och social rättvisa.
Man kan se villkorslös basinkomst som en rättighet, och det har man gjort genom historien ända sedan upplysningstiden. Filosofen Thomas Paine menade till exempel att vi har alla rätt till naturens frukter och vårt gemensamma kulturarv, eftersom alla som har varit före oss har varit med och skapat det. Människan har lika värde, och i naturens fall finns den ju bara där till oss alla.
Sverige har också undertecknat FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. En villkorslös basinkomst till alla skulle vara ett sätt att uppfylla konventionens krav på att alla ska ha rätt att leva ett värdigt liv utifrån landets förutsättningar. Det handlar alltså om människors lika värde i praktiken och inte bara i ord.
Frihet: att få en villkorslös basinkomst skulle befria människor från rädsla för fattigdom och från förmynderi, vilket ju verkligen är fallet vad gäller sjukförsäkringen. Det skulle också ge frihet att utveckla sig personligt, att delta i samhällslivet och att vara aktiv i demokratin.
Det krävs faktiskt trygghet i att man till exempel vet att man kan äta för att man ska kunna engagera sig och komma till sin rätt. Man kanske vill starta företag. Man kanske vill vårda anhöriga. Man kanske vill delta i föreningslivet. Då måste man ha sina basbehov fyllda först.
Det skulle också innebära en frihet att säga nej såväl till lönearbete på dåliga villkor som till en dålig relation, om man är beroende av någon ekonomiskt men inte kan ta sig loss. Varför ska den friheten vara förbehållen människor som har ärvt pengar eller vunnit på lotteri eller börsen? Varför ska bara de vara fria att styra sitt liv och sitt öde?
Social rättvisa: Självklart skulle man kunna minska klyftor gällande inkomster och förmögenhet om alla fick en grundplåt att leva på. Det skulle vara en likabehandling av människor som verkligen skulle behövas nu. Vi kan ju alla bli sjuka och arbetslösa. Det här är inte något som gäller dem eller någon annan. Det är inte dem och vi, utan det här gäller oss alla. Det är därför basinkomsten bör vara universell, precis som barnbidraget.
Det är även vara ett sätt att myndigförklara människor. Det kunde också vara effektivt i och med att man skulle kunna eliminera kontrollapparaten, som faktiskt är ganska kostsam. Vad skulle kunna hända? Det här är ingen utopi; det finns ganska mycket erfarenhet runt om i världen, exempelvis från Indien, Namibia, USA och Kanada.
En intressant sak, när vi diskuterar det här betänkandet om ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning är att människor som har fått även en liten summa pengar i handen har fått bättre hälsa. I Indien gjorde man försök i ett antal fattiga byar där alla fick en liten summa pengar i handen. Människor hade då råd att köpa mat, att köpa medicin och att investera i till exempel symaskiner för att kunna försörja sig på sikt.
De kunde även investera i toaletter så att de slapp bli sjuka av smutsigt vatten. Då kan vi förstås säga att Indien är ett fattigt land och att det inte är jämförbart med Sverige. Men USA är definitivt ett västland, och på 70talet gjorde man försök i flera städer i USA och Kanada med ett liknande system. Ett av resultaten var just att människor fick bättre hälsa.
Skulle folk sluta jobba? Nej, det gör man inte. Tvärtom, till exempel i Indien och Namibia fick man mer kraft att jobba. Man började jobba mer när man var mätt, och man kunde också starta företag.
I USA sågs en liten nedgång av lönearbetet, men det berodde mest på att ungdomar som arbetade för att försörja sig när de gick i gymnasiet kunde sluta jobba och i stället fokusera på studierna. Fler tog examen, och det var ju en väldigt bra effekt. På samma sätt lönearbetade småbarnsmammor något mindre och ägnade sig i stället åt att ta hand om sina barn. Kommer inte folk att vara ansvarslösa?
De fattiga kommer väl inte att använda pengarna på någonting bra. Kommer de inte att slösa bort dem på alkohol och tobak? Detta är vanliga invändningar, men det har visat sig att det är tvärtom: Man använder pengar till mat och medicin och inte så mycket till alkohol och tobak - kanske för att man är mindre förtvivlad när man inte behöver bekymra sig för försörjningen.
Det finns ett ganska fantastiskt exempel från Sierra Leone, ett urfattigt land, där alkoholiserade, missbrukande småförbrytare fick en liten summa pengar. Vad hände? Det visade sig att de inte köpte mer alkohol och droger, utan de köpte i stället mat, mediciner och kläder. Om de fixar det här skulle kanske vi alla göra det.
Det finns ett exempel från Blekinge - jag undrar om det har hänt någonting mer på den fronten - där en psykolog som heter Alain Topor för några år sedan gjorde ett försök med en grupp långtidssjuka människor. De hade psykiska diagnoser och, vad jag förstår, eländiga liv. Under nio månader fick de 500 kronor var i månaden att använda på precis vad de ville.
Det visade sig att de blev friskare och behövde mindre vård, därför att många av deras problem nog egentligen berodde på att de var fattiga. De var ensamma, men de hade inte råd att bjuda sina vänner på en kopp kaffe. De hade i vissa fall dålig kondition, men de hade inga träningsskor. Någon sparade och köpte träningsskor och kunde börja springa och så vidare. Tänk om det ibland är mycket enklare än vad vi tror! Varför krångla till det så förtvivlat?
Varför laga och lappa i det här Kafkaliknande kontrollsystemet? Om vi vågade göra det här alexanderhugget och faktiskt införa en villkorslös basinkomst skulle så mycket gott kunna komma ut av det. Givetvis handlar det inte om att ersätta alla socialförsäkringar, för har man behov av rehabilitering och andra speciella behov måste pengar finnas för det. Men så mycket som skulle kunna lösas upp ändå!
Så mycket skulle kunna bli bättre om vi kunde ha förtroende och lita på att människor förstår sitt eget bästa och vet vad de behöver. Jag skulle kunna tala väldigt mycket mer om de försök som har gjorts ute i världen och de goda resultat som har visat sig, men tiden har redan runnit i väg. Jag vill bara säga att även vi i Sverige har ett ansvar för att våga tänka i de här banorna.
Ute i världen är det här stort, och även i Sverige, utanför riksdagshuset, diskuteras detta. Man har börjat med eller planerar olika försök med villkorslös basinkomst i Finland, Nederländerna, Kanada och Frankrike.
I Skottland säger en kommunstyrelseledamot för Labour att det uttryckligen handlar om att utrota den rädsla som drabbar människor som är fattiga och beroende av något slags social hjälp.
Senaten i Kalifornien har föreslagit en nationell koldioxidskatt som kan betalas tillbaka till invånarna och därmed öka tryggheten. Varför ska inte vi tänka så? I Schweiz var det en folkomröstning i juni 2016 om att införa en villkorslös basinkomst på en ganska hög nivå.
Av den knappa hälft som gick och röstade var det ungefär 23 procent som röstade för. Det här är intressant. Efteråt ställdes frågan om röstresultatet var slutet. Svaret var att man såg det som början på en process. Ett samtal och en debatt hade kommit igång, och det kommer nog fler folkomröstningar. Det är precis vad jag önskar med den motion som jag och några till har väckt.
Den behandlas i betänkandet. Vi behöver prata om hur en villkorslös basinkomst kan införas till alla i Sverige. Det nuvarande systemet fungerar inte. Det handlar i grund och botten om människosyn, om vad som är viktigt, vad som är värdefullt, vem vi ska lita på, vem som ska ha makt och vem som ska ha frihet. Med detta vill jag passa på och önska alla en god jul.
Jag vill även rekommendera lite julläsning. Basic Income: A Guide for the Open-Minded , Basinkomst: En guide för de öppet sinnade, av professor Guy Standing. Det är en bok som jag varmt rekommenderar. Ni kommer att bli glada och inspirerade om ni tar er tid att läsa denna, vågar jag lova.