Mattias Bäckström Johansson (SD):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 11 i betänkandet. Energipolitiken handlar i allt högre grad om elförsörjning och effektfrågor, framför allt när bransch efter bransch nu ska ställa om till fossilfrihet genom elektrifiering, även exempelvis transportsektorn.
Detta ger många möjligheter för Sverige, där vi historiskt har varit duktiga på energiteknik och legat väldigt långt fram. Detta gör också att bedömningarna kring den framtida elförbrukningen nu tar fart ordentligt. Energimyndigheten kom nyligen med sin rapport om framtidens energisystem, där det estimeras att vi kommer att ha en kraftigt ökad elanvändning i samtliga scenarier fram till 2050.
Dessa bedömningar ligger i linje med vad näringslivet själva har räknat med; man har sedan tidigare sagt att elförbrukningen kommer att öka med minst 60 procent fram till 2045. Detta har man på senare tid skruvat upp ytterligare. När man nu vill ta detta nästa steg ser det tyvärr mer problematiskt ut, av flera skäl.
Vi ser att elen i mindre utsträckning produceras när behovet finns, vilket har lett till att vi under hela det rödgröna regeringsinnehavet har kunnat se en försämring i kraftbalansen vintertid. Vi blir mer beroende av import från våra närliggande länder, vilket är en följd av nedläggningen av framför allt kärnkraft och kraftvärme.
Detta gör oss på sikt mer beroende och ökar även indirekt vårt beroende av kolkraftverk. Utöver detta har vi efter nedläggningen av reaktorer vid Ringhals kunnat se att vi får problem med stabiliteten i kraftsystemet även under sommarmånaderna, något som under föregående år gjorde det lönsamt att elda med tjockolja i Sverige för att klara vår elförsörjning.
Samtidigt fick man upphandla drift av kärnkraftsreaktorn Ringhals l, vilket var möjligt under föregående sommar men inte kommer att vara möjligt nu till sommaren. Då får vi i stället förlita oss på eldning av tjockolja vid kraftverket i Karlshamn. Jämte detta slits landets norra och södra delar isär prismässigt.
Det har aldrig varit så stora prisskillnader sedan Sverige delades in i fyra prisområden, något som också är en direkt följd av att planerbar kraftproduktion har lagts ned i södra Sverige och av att kapaciteten i elnäten inte räcker till. I sommar kommer Svenska kraftnät dessutom att begränsa överföringskapaciteten till och från de mellersta och södra delarna av landet.
I praktiken innebär detta att marginalerna i elsystemet minskas ytterligare och att marknaden inte får tillgång till ledningarnas fulla kapacitet. Detta kommer återigen att leda till stora prisskillnader - elpriserna kan bli uppemot dubbelt så höga i södra Sverige. Varningssignalerna till politiken har funnits hela tiden.
I den senaste kraftbalansrapporten från Svenska kraftnät konstateras följande: "Nedläggning av kärnkraften och eventuell kraftvärme leder till en ökad risk för effektbrist. Därtill blir systemet mer svårplanerat då variationerna i tillgänglig effekt ökar med en större andel väderberoende produktion, och driftprognoser blir mer osäkra.
Det är dessutom alltmer sannolikt att flera länder har ansträngd effektsituation samtidigt om vädret är kallt och vindförhållandena är dåliga över ett stort geografiskt område samtidigt. Då blir importmöjligheterna för Sverige begränsade." Jag tycker, fru talman, att det är svårt att komma runt det faktum att utvecklingen inte går framåt på detta område utan snarare gått och fortsätter att gå bakåt.
Ska man bryta denna utveckling behöver ett flertal övergripande grepp tas på det energipolitiska området. Sverige behöver byta mål för energipolitiken från att energin ska vara förnybar till att ta sikte på fossilfrihet. Detta är nödvändigt för att få till ett fungerande kraftsystem men framför allt för att harmonisera det arbete som sker inom miljö- och klimatområdet.
Då har man inte råd att utesluta en fossilfri kraftkälla, som dessutom är vår näst största. Sverige behöver ett mål för leveranssäkerheten för att även i framtiden säkerställa att vårt kraftsystem kännetecknas av en hög elkvalitet och god driftssäkerhet. Ett sådant mål bör fastslås, som den förda politiken ska sträva efter att uppnå.
Detta är också något som riksdagen redan har beslutat om, men regeringen har fortfarande inte återkommit med detta till riksdagen utan väljer att dra det i långbänk. Ska vi ligga i framkant på det energitekniska området är det angeläget att vi bedriver relevant forskning om alla fossilfria energikällor.
Riksdagen har sedan tidigare beslutat att även detta ska ske, vilket öppnar för ett tydligare mandat för kärnteknisk forskning. Det har också lett till att regeringen i regleringsbrevet för Energimyndigheten har uppdaterat instruktionen.
Vi kan se att bara denna förändring och detta förtydligande har lett till ett intresse för kärnteknisk forskning, och en ansökan finns nu på myndighetens bord om att på sikt uppföra en forskningsreaktor i Oskarshamn med ett nytt reaktorkoncept. Den utveckling som sker inom kärnkraften går främst mot det man kallar små modulära reaktorer, förkortat SMR.
Här finns det regulatoriska hinder, främst i att de endast får uppföras på tre platser i Sverige. På dessa tre platser är det staten som äger och driver sju av tio möjliga ersättningsreaktorer. Från regeringens sida har man sedan tidigare motsatt sig att ersätta dessa reaktorer eller att sälja dem vidare.
Detta blir ett stort hinder sett till den utveckling som håller på att ske runt om i världen när det gäller SMR-reaktorer. Dessa har en stor fördel i och med att de är små och kan placeras där behovet finns. Men då måste lagstiftningen i Sverige ändras för att möjliggöra att ta till sig den teknikutveckling som sker. Vi har brister i överföringskapaciteten på samtliga nivåer, vilket verkligen är ett kritiskt problem.
Ledtiderna är fortsatt så långa som uppemot tio till tolv år innan man kan få nya ledningar på plats. Dessa ledtider gör att elektrifieringen riskerar att inte få fart, och de hindrar den samhällsutveckling vi alla vill se. Nu har Nätkoncessionsutredningens förslag till slut hamnat på riksdagens bord. Detta har tagit flera år och bör enbart ses som ett första steg för att kunna kapa väntetiderna ytterligare.
Jämte detta har vi ett behov av att se över elnätsregleringen för att den i högre grad ska kunna premiera och öppna för innovation med tydligare incitament till investeringar kopplat till att stärka driftssäkerheten om vi långsiktigt ska kunna säkerställa tillförlitliga elleveranser till konkurrenskraftiga priser.
Under alltför lång tid har elmarknaden, som enbart baserar sig på priset på energi, satts ur spel på grund av politisk klåfingrighet där man jobbat med ensidiga subventioner till uteslutande väderberoende kraftslag. Vi ser att konkurrenskraften måste stärkas för den planerbara kraftproduktionen, som vattenkraft, kärnkraft och kraftvärme.
Detta är kraftslag som bidrar med fler nyttor än bara energileveranser och systemtjänster som är viktiga för att hela kraftsystemet ska kunna fungera men som man i dag inte får betalt för över huvud taget. Här behövs en marknadsöversyn för att få till ett mer kostnadseffektivt elsystem som långsiktigt kan bidra till att säkerställa ett robust och leveranssäkert kraftsystem för både hushållen och näringslivet.
Energipolitiken måste ha just ett systemperspektiv för produktion och överföring, med fokus på kostnadseffektivitet. Fru talman! Ska Sverige lyckas med elektrifieringen kan vi inte ha en politik som inte kan eller vill säkerställa att el finns under årets alla timmar. Det är en förutsättning att så är fallet. Energipolitiken kan inte fortsatt dikteras av olika partiers ideologiska skygglappar.