Patrik Björck (S):
Tack för att jag fick chansen att fortsätta mitt meningsutbyte med arbetsmarknadsministern! Det blev ju lite abrupt i den förra omgången. Sedan var det roligt att höra att arbetsmarknadsministern faktiskt hade hört något positivt från jobbtoppmötet och förstått att man pratade om utbildning och framtidsfrågor. Så kunde man inte riktigt förstå det i förra debatten heller. Men sent ska syndaren vakna.
Frågan om åkaren som köper en lastbil för 2 miljoner har jag hört förr i den här kammaren, flera gånger, faktiskt. Och jag har alltid ställt mig frågan varför arbetsmarknadsministern inte har ställt den frågan till åkaren. Varför har arbetsmarknadsministern aldrig pratat med företagen? Varför finns arbetsmarknadsministern aldrig ute i verkligheten? Jag hör den här återkommande här i kammaren.
När jag ställer samma fråga ute i verkligheten till åkaren, då får jag svar. Jag har hört svaret på den frågan flera gånger. Men jag kan ju då agera ljusinsläpp till arbetsmarknadsministerns källarhål och förklara vad det finns för svar på frågan, för det finns ett svar. Som alla frågor har även denna ett svar.
Till att börja med är det ofta fråga om små företag där varje ytterligare investering är någonting som man har övervägt väldigt noggrant.
De 2 miljonerna för lastbilen, som ju är själva förutsättningen för att kunna driva ett åkeri, gör att utrymmet för att investera i en anställd sedan, särskilt i en bransch där de olika företagen rycker och sliter i de anställda, inte är helt oproblematiskt. Då utbildar jag en chaufför, och sedan kan det vara en större kollega, ett större företag, som kanske kan erbjuda någon förmån av något slag som gör att chauffören byter jobb.
Och så har jag stått för en kostnad utan att få igen min investering. Lastbilen väljer jag själv om jag vill sälja. Det är det enkla svaret som man får när man pratar med åkarna om varför detta är problematiskt. Jag delar arbetsmarknadsministerns uppfattning att man självklart måste ställa den frågan, och det är självklart rimligt att göra det. Jag går över till nästa del.
Vi diskuterade - förlåt: Vi försökte diskutera det här med utanförskap och annat. Men då uppkommer en fråga. Säg att småföretagaren trots allt tar chansen att göra den här investeringen i en utbildning och en anställd för att möta behovet i ett bristyrke. Man gör det här.
Man vet att det är en tung investering för det lilla företaget. Man vet att om man lyckas väl så kanske det är någon annan som så att säga kan njuta frukterna av det man har gjort. Vem väljer man då att investera i? Är det den som har stått långt bort från arbetsmarknaden? Är det den som har en sjukhistoria eller andra bekymmer? Det är kanske frågor som arbetsmarknadsministern skulle få svara på.
Jag vet svaret på den frågan också, men nu har jag skickat ett svar, så då kanske jag kan kassera in ett svar från arbetsmarknadsministern. Jag tänkte att det kunde vara en sjyst deal. Sedan är det de här insatserna, som det står i svaret till Jennie Nilsson att man har gjort. Man har gjort en rad insatser inom de olika politikområdena för att minska utanförskapet. Sedan räknar man upp sänkt inkomstskatt och sänkta ersättningsnivåer.
För den cancersjuke eller trafikskadade som räknas in i arbetsmarknadsministerns så kallade utanförskap och som drabbas av straffskatt och sänkta ersättningsnivåer är det definitivt inte någon hjälp att ta sig ur utanförskapet - det kan jag också meddela.