Per Lodenius (C):
Jag vill inleda med att säga att jag står bakom samtliga av Centerpartiets och Alliansens gemensamma reservationer, men jag väljer här att endast yrka bifall till reservation nr 1. Herr talman! Vi behöver kulturen för att leva. Kulturen har sitt egenvärde. Ett kulturliv där alla är välkomna och kan delta är en viktig kraft för ett samhälle som håller ihop på lång sikt. För mig och Centerpartiet är det därför viktigt och väsentligt att kulturen är just tillgänglig.
Jag skulle vilja definiera det som att tillgänglighet till kultur bärs upp av tre ben. Det ska inte spela någon roll om man har någon funktionsnedsättning. Det ska inte spela någon roll vilken social eller ekonomisk situation man lever i. Det ska inte spela någon roll var i landet man bor. Kulturen ska finnas till för alla. Kulturen ska vara möjlig för alla. Betänkandet vi debatterar har just titeln Kultur för alla .
Då är det också viktigt att kulturen når alla i vårt vidsträckta land. Sverige är ett smörgåsbord med ett brett utbud av olika kulturupplevelser. Samtidigt finns det ett stort värde i att lyfta fram såväl stora som mindre städer i kulturens strålkastarljus. Umeå var europeisk kulturhuvudstad 2014, European Capital of Culture.
Det satte Umeå - men också regionen, liksom hela Sverige - på den europeiska kulturkartan. Hur kan vi bygga vidare på det? Ett sätt att skapa fortsatt såväl nationellt som internationellt intresse för vårt kulturliv är att inrätta ett nationellt kulturhuvudstadsår, som Centerpartiet föreslår. Centerpartiets idé om ett nationellt kulturhuvudstadsår är att en svensk stad vartannat år får status av att vara nationell kulturhuvudstad.
Då kan också mindre städer få uppmärksamhet och chans att visa upp och särskilt utveckla sitt kulturliv. Den här idén finns redan i Storbritannien. Där ville man arbeta vidare på framgången när Liverpool var europeisk kulturhuvudstad 2008. Framgången där visade sig också i social och ekonomisk utveckling för regionen.
Man beslöt då att låta en stad i Storbritannien vart fjärde år bli nationell kulturhuvudstad, "UK City of Culture". Vi kan alltså se att ett rikt kulturliv bidrar till att skapa en attraktiv miljö att bo och verka i och därmed också bättre förutsättningar för lokal och regional utveckling. Att skapa en nationell kulturhuvudstad i Sverige skulle sätta strålkastarljuset på spännande kulturupplevelser över hela landet.
Städer som Säffle, Haparanda och Lidköping skulle få chansen att visa upp och utveckla sitt kulturliv. Uppdraget som nationell kulturhuvudstad skulle ge en vitamininjektion i samhället och samtidigt bidra till tolerans och företagande, liksom till lokal och regional utveckling, samt därtill stärka Sverige på den internationella kulturkartan. Herr talman! Kulturen har en stor roll i vårt samhälle. Jag vill påstå att kulturen är en omistlig del av mänskligt liv.
Därför är också kulturen en viktig uppgift för samhället. Här är kultursamverkansmodellen en viktig motor för att utveckla kulturen i just hela landet. Med en väl genomförd dialog och ett gott samarbete inom regionen får också kulturlivet ett uppsving. Kultur är också en viktig utvecklingspotential inte minst när det gäller den regionala tillväxten, som vi har talat om tidigare. Sverige har i dag en global topposition när det gäller kreativa näringar.
Det är något som vi ska vara stolta över och samtidigt se till att utveckla vidare. Herr talman! Det finns kort sagt en potential i hela landet, och det finns stor kompetens inom kulturområdet över hela landet. Samtidigt ligger i dag mycket nationell expertis i storstäder, främst i vår huvudstad. Det gör att vi missar massor av talang och kreativitet ute i landet som borde komma fler till del. Det är inte särskilt hållbart.
För att fler ska kunna ta del av, delta i och utveckla kulturen bör vi hitta en ny modell som gör att vi lyfter fram spetskompetensen där den finns i landet. Som jag ser det borde det ske i samverkan mellan regionerna och staten, kanske genom en ny modell för den nationella kulturpolitiken. Varför då inte en modell som bygger vidare på de tankar som har gjort samverkansmodellen framgångsrik?
Jag pratar alltså om en kultursamverkansmodell för den nationella nivån, där förutom regionerna och kommunerna, med dess politiker och tjänstemän, också den professionella kulturen, liksom den ideella kulturverksamheten i hela landet, får möjlighet att vara med, delta och påverka den nationella kulturpolitiken. Allt av riksintresse måste väl ändå inte ligga i Stockholm? Varför kan till exempel inte Dalhalla bli en nationell sommarscen för Kungliga Operan?
Dalhalla räknas ju som en av Europas mest exklusiva utomhusarenor för opera och är dessutom en av världens vackraste utomhusarenor. Det måste väl ändå vara en perfekt miljö för Kungliga Operan under en sommarmånad? Det är något som jag är övertygad om att både Sverige och operakonsten skulle vinna på. Fler exempel finns runt om i vårt land. Men det är inte i första hand jag eller vi här i Riksdagshuset i Stockholm som ska ta fram de förslagen.
Det är som sagt över hela landet som professionen och kunskapen finns, och det är där den ska lyftas fram. Men det är inte bara den stora scenen som ska lyftas fram. Om vi ser oss omkring kan vi se att det finns vad vi kan kalla döda, tomma ytor, inte minst i våra urbana miljöer, som skulle bli livfullare men också kännas tryggare om de fylldes med kulturell verksamhet. Centerpartiet här i Stockholm har till exempel föreslagit att man ska öppna upp och erbjuda outnyttjade ytor i staden till kulturskapare.
Det skulle skapa nya arenor för kulturskapare, liksom en attraktivare och tryggare stad. Herr talman! Som jag inledde med står jag bakom samtliga reservationer från Centerpartiet och Alliansen. Men för tids vinnande väljer jag här att endast yrka bifall till reservation 1.