Raimo Pärssinen (S):
Det känns nästan som att det krävs en tempohöjning här. När jag talade med Curt Lindström, som är klubbordförande på sågen, frågade han vad som händer med dem nu. Det resultat som Maud Olofsson pekar på är att det går bra nu när ekonomin vänder. Det är jättebra att jobben växer till, men vad händer med de långtidsarbetslösa? Vad händer med dem som hamnar i fas 3? Vi har en tillströmning i fas 3 där långtidsarbetslösa blir inlåsta.
De får inte möjlighet till utbildning. De får ingen lön. Tvärtom är det anordnaren som får lön. Här har en ny marknad vuxit upp med oseriösa så kallade anordnare. Det är ett resultat av regeringens politik. Vad de behöver i Norrsundet är naturligtvis hjälp med samordningen för att hitta nya investeringar, nya företag.
När samma sak hände vid pappersbruket i Norrsundet ställde jag krav på att man skulle utse en regeringsrepresentant, en samordnare. Så skedde så småningom, och de blev också fler på grund av den industrikris som kom. Så vad är alternativet? Är det att säga att man gett dem som blir arbetslösa verktyg? Vilka verktyg är det? Är det insatserna i fas 1 och 2 inom arbetsmarknadspolitiken?
Statens eget utredningsinstitut och forskningen dömer ju ut det eftersom aktivitetsnivån är alldeles för låg. Eller tänker Maud Olofsson på att det nu sker en bred satsning på vuxenutbildning? Varför tar hon då bort pengarna som finns för i år? Det är den frågan Gävle kommun också ställer. Den satsningen försvinner nämligen.
Sedan har vi frågan om Maud Olofsson över huvud taget är intresserad av företagen och företagens agerande i sådana här situationer. Om Stora Timber säger att de inte har pengar till omställning, har Maud Olofsson någon synpunkt på det? Har näringsministern någon idé beträffande detta? Jag hävdar att Maud Olofsson är det mest marknadsorienterade statsrådet i regeringen.
Jag hävdar att Maud Olofsson hela tiden lägger ut åtgärderna på marknaden, att det är marknaden som ska ordna det hela. Inte undra på, herr talman, att det mumlas och humlas i buskarna i centerbygderna i Gävleborg. Den politik som Maud Olofsson företräder är enbart på marknadens villkor. Regeringen säger: Låt det växa fram nya företag. Vi sänker skatterna och då kommer det säkert nya företag.
Det finns naturligtvis gemensamma saker man kan göra. Är det då inte bättre att försöka göra gemensamma investeringar och använda våra gemensamma pengar på ett klokt sätt för att underlätta för regioner och bygder och ge framtidshopp? Varför ska Maud Olofsson överge Norrsundet? Hon säger att det ordnar sig ändå.
Nu vänder ekonomin och det går bra för Sverige, vilket alla är glada för, men det kommer dagar när ekonomin går ned igen. Vad säger Maud Olofsson då? Blir det ännu fler marknadslösningar? Blir det ännu mer av "lämna politiken och sätt den på läktaren", ett uttryck som hon använde i en tidigare interpellationsdebatt? Och hur var det egentligen med de resurser som samordnarna fick?
Vad skulle de göra? Jag har talat med samordnare som sagt att det inte var mycket de kunde göra. De kunde träffas runt ett frukostbord och försöka resonera tillsammans. Jättebra, men nog kunde staten ha gjort mer? Det här är en jätteviktig fråga för Norrsundet, Maud Olofsson.