Maj Karlsson (V):
Jag vill inleda denna debatt med att säga att jag är mycket glad att vårt ansvar för barn och unga i samhällets vård kommit att bli en av de högst prioriterade frågorna i socialutskottet. För en gångs skull tar våra utsatta barn det utrymme inom politiken som de har rätt till. Jag har stora förhoppningar om att vi innan mandatperiodens slut kommer att ha sett till att stärka barns position inom den sociala barn- och ungdomsvården.
Alla barn har enligt barnkonventionen, som nu är svensk lag, sina egna rättigheter just för att de är barn. Det är varje stats skyldighet att vid de tillfällen föräldrar inte kan ta sitt föräldraansvar se till att täcka upp i deras ställe. Men att skilja ett barn från dess familj är en av de mest ingripande åtgärder ett samhälle kan göra. Det är ett ingripande med mycket stora konsekvenser som kommer att påverka ett barn och hela dess familj för resten av deras liv.
När samhället skiljer ett barn från dess föräldrar medföljer därför ett enormt ansvar. Syftet med placeringen är att ge barnet en chans till ett bra liv. Ett barn som omhändertas ska därför aldrig får det sämre. Vårt löfte måste alltid vara att det ska få det bättre. Men vi vet att samhället om och om igen har svikit det löftet. Vi har det med oss i vår historia, och det är ett faktum även i dag.
Trots att vi vet att det finns enorma brister när det kommer till utsatta barn har regeringen varit för passiv. I stället har utskottet självt varit tvunget att agera. Fru talman! Det är "Lilla hjärtats" fruktansvärda öde som ligger till grund för att det nu äntligen börjar hända något för barn som är i samhällets vård. Det är verkligen helt fruktansvärt att det kan gå så långt innan politiken agerar. Det är faktiskt helt ofattbart.
"Lilla hjärtats" öde blev satt i ljuset, men det finns i detta nu barn som far riktigt illa utan att det kommer till offentlighetens kännedom. Det finns barn som inte får den hjälp de har rätt till, som inte blir hörda, som inte blir sedda och som inte blir respekterade. Det finns barn som lämnas under hemska förhållanden och barn som blir helt osynliga trots att de är i samhällets vård. Det är därför otroligt viktigt att vi nu, när vi äntligen gör detta, gör rätt insatser.
Det absolut viktigaste är att vi genomför förändringar som kommer att göra skillnad på riktigt, så att vi när vi är färdiga kan säga att vi verkligen har tagit vårt fulla ansvar. Regeringen har efter utskottets påtryckningar lovat att presentera en utredning med förslag på förbättringar i slutet av februari. I dagsläget vet vi inte så hemskt mycket om vad den utredningen kommer att innehålla, men jag efterfrågar en bred samsyn i dessa frågor och anser därför att förslagen kan vara värda att invänta.
Det är anledningen till våra ställningstaganden i dag. Men låt mig vara tydlig. För oss i Vänsterpartiet är det helt centralt att LVU blir en heltäckande rättighetslagstiftning. Vi anser att Sverige nu är redo att likt våra grannländer ta steget fullt ut och implementera barns rätt som ett eget rekvisit. Vi vill att LVU ska utvidgas så att den bättre anpassas efter barns behov.
Vi anser också att barn som är i kontakt med myndigheter ska ha rätt till ett eget ombud. Fru talman! Vi vill ha ett system där våra barn blir egna rättighetsbärare, men vi måste också se till att säkra barnrättssäkerheten. Den hårda sanningen är att vi kan skriva hur många fina lagar vi vill, men det kommer inte att ge så mycket om vi inte ger rätt förutsättningar för att man ska kunna leva upp till dem.
Socialtjänsten har en helt central roll i arbetet med barn i utsatthet, men även om vi vet det har socialtjänsten under många år blivit eftersatt. Socialsekreterarna är bland de viktigaste personerna för varje barn som behöver samhällets stöd. Det är där utredningen av både familj och familjehem görs. Det är där barnet har sin kontakt.
Det är socialsekreterarna som kommer att följa upp barnens boende under placeringen, och det är de som kommer att följa upp dem därefter. Det är till socialsekreteraren barnet ska vända sig om något inte känns bra. Därför måste socialtjänstens arbete prioriteras. I barnkonventionen står tydligt: Barn har rätt att uttrycka sin mening och höras i alla frågor som rör barnet.
Hänsyn ska tas till barnets åsikter, utifrån barnets ålder och mognad. Men en undersökning som genomförts av den nationella samordnaren för den sociala barn- och ungdomsvården visar att en socialsekreterare i snitt har en timme om dagen till kontakt med barn, unga och vårdnadshavare. Endast en liten del av den timmen används för enskilda samtal med barn. Socialsekreterarna själva vittnar om att de ofta bara träffar barnet en eller två gånger.
Hur ska de kunna leva upp till lagen? Vi vet att socialsekreterare har en mycket tung belastning, vilket medför att de inte orkar. Personalomsättningen är extremt hög. De erfarna medarbetarna inom barn och ungdom ersätts med oerfarna, nyexade sekreterare med kort eller ingen erfarenhet av att arbeta med barn. Bemötande och att det finns tid att vårda barnets berättelse är av yttersta vikt för att bygga tillitsfulla relationer.
Det kommer att ha stor betydelse för vårdens slutliga utfall. I dag är förutsättningarna för det begränsade. Om vi menar allvar med att barn ska få sina rättigheter tillgodosedda och att vi aldrig mer vill se ett öde som "Lilla hjärtats" måste socialtjänsten prioriteras. Då måste vi säkra att socialsekreterarna får bra utbildning, rätt stöd och den kunskap de behöver för att möta de barn som har det allra tuffast.
Då måste vi se till att tiden och resurserna räcker till. Det går inte att ha den här debatten i dag utan att lyfta situationen på statens institution Björkbacken. I ett reportage från Uppdrag granskning vittnar flera unga flickor om fruktansvärda kränkningar och övergrepp. År 2016 besökte jag själv institutionen. Det var klart och tydligt att något var fel, vilket jag personligen meddelande Sis.
Men inte ens det fick dem att agera. Det står tydligt i barnkonventionen: "Varje stat ska regelbundet se till att ett barn som är omhändertaget av myndigheter behandlas väl." Livsfarliga nedläggningar, systematisk isolering, långa tider av vård i enskildhet, kränkande behandling och övergrepp kan aldrig ses som något annat än ett brott mot konventionen. Därför har vi kallat Sis till socialutskottet, och vi har också efterfrågat en hearing.
Vi i Vänsterpartiet kräver att regeringen agerar för att hantera bristerna inom Sis. För oss i Vänsterpartiet är vårt mål att barn blir hörda och lyssnade på och att de själva blir delaktiga i de beslut som berör dem, att de blir behandlade med respekt och förtroende, att ingen släpper deras hand genom hela denna livsavgörande process och att inte ett enda barn eller en enda ungdom ska svikas när de är i samhällets vård. Vi står bakom alla våra reservationer.