KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roland Utbult (KD):
Jag kan inte låta bli att ta replik på Niclas Malmberg när han säger att Kristdemokraterna har en extrem hållning i den här frågan. Det extrema är i så fall också det som Barnombudsmannen uttrycker i sitt remissvar. Barnombudsmannen är i det här fallet mycket extrem, enligt Niclas Malmberg.
Länsstyrelsen i Västernorrland är också oerhört extrem när man i sitt remissvar skriver så här: Vår övergripande synpunkt är att barns behov av skydd från skadlig exponering i detta fall väger tyngre än underåriga barns rätt att se film tillåten från femton år tillsammans med en person som fyllt arton år.
Niclas Malmberg och Miljöpartiet har ett mycket stort ansvar. Vi stiftar lagar. Regeringen kommer med ett förslag som kommer att gå igenom. Vår extrema hållning, som delas av Barnombudsmannen med flera remissinstanser, kommer inte att bifallas i riksdagen, utan det är regeringens och Niclas Malmbergs linje som kommer att gälla.
Elvaåringar ska i en vuxens sällskap kunna se film som är tänkt för personer som är femton år och uppåt. Vi stiftar lagar. Niclas Malmberg kommer att vara med och trycka på ja-knappen. Sedan lägger vi över ansvaret helt och hållet på föräldrarna. Jag anser att den linje som vi har och som Barnombudsmannen med flera också har inte är särskilt extrem.
Roland Utbult (KD):
Det som det handlar om är inte att inte betro föräldrarna att klara av detta.
Det är inte alla föräldrar som klarar av det här, och då behövs ett stöd. Det som regeringen ger sken av i det som nu beslutas, vilket även påtalas av Barnombudsmannen, är bland annat att man kan ge föräldrarna en känsla av att alla filmer som visas som är tänkta för femtonåringar och äldre nu är okej att se även för elvaåringar. Detta är innebörden i det här.
Jag menar att man ska ge föräldrarna ett stöd. Så har det varit tidigare - föräldrarna har kunnat säga att en film har femtonårsgräns och att barnet därför inte ska se filmen i fråga. Föräldrarna har ett stort ansvar, och jag tror inte att det alltid är så enkelt att besluta vad barnen ska se.
Vi är ett familjeparti, men jag tycker inte - för att återgå till första omgången av replikskiftet - att vi är särskilt extrema i detta. Vi förlitar oss ju i det här fallet på remissinstanser som är ganska tunga.
Roland Utbult (KD):
Jag tackar Anna Wallentheim för hennes föredrag. Hon uttrycker att alla barn ska vara med och få alla möjligheter. Men verkligheten är ju en annan. Inte alla barn har, tyvärr, möjlighet att vara med och bli inkluderade.
På grund av ekonomisk utsatthet, social utsatthet eller andra skäl nås inte barnen av informationen från föräldrarna, eller föräldrarna tar inte emot informationen på det sätt man skulle önska.
Min fråga till dig, Anna Wallentheim, utgår från det du säger om att regeringen satsar mycket, bland annat 100 miljoner per år, på kulturskolan. Också där är verkligheten egentligen en annan. Det är fyra kommuner som har sänkt avgiften.
Egentligen är det så att kommunerna satsar 2,2 miljarder totalt i Sverige medan regeringen satsar 100 miljoner per år. Min fråga är vad det är som gör att Socialdemokraterna är så negativt inställda till fritidspengen.
Den skulle kunna betyda att de barn som lever i ekonomisk utsatthet skulle kunna få ett tillskott och därmed möjlighet att betala medlemsavgift till kulturskolan eller idrottsföreningen eller att följa med på en skolresa. Vad är det som gör att ni inte tycker att det är en bra idé med fritidspengen?
Roland Utbult (KD):
Det är jätteintressant, tycker jag, med den ideologiska skillnaden här och sättet att se på detta. Alliansen införde ju fritidspengen. Vi vill att den ska återinföras efter valet 2018. Nu talar du, precis som jag nämnde i mitt anförande, om generell välfärd. Alla ska få ta del av detta på något vis.
Men verkligheten är ju inte sådan. Verkligheten är att det finns barn och ungdomar som inte tar del av bland annat kulturskolan, bland annat av ekonomiska skäl. Vad är 3 000 kronor per barn?
Det handlar om barn - jag kanske inte har helt rätt decimaler - i årskurs 5-9. Familjen ska ha haft försörjningsstöd i sex månader. Då ska man kunna ansöka om detta. Vad är i så fall försörjningsstödet om inte ett utpekande? Jag tycker att det är ganska tråkigt att man drar upp detta med utpekande av personer.
De här personerna skulle aldrig, tror jag, uppleva fritidspengen eller att ansöka om 3 000 kronor som ett utpekande. Det är väl ändå ingen offentlig handling, det hela? Jag tycker att det är trist. Det här med El Sistema är något som kommer underifrån. Det är knappast något som kommer från det politiska etablissemanget.
Jag tycker att ni ska tänka om när det gäller fritidspengen, för den kommer att återinföras - jag är övertygad om det - när alliansregeringen får återta makten 2018.
Roland Utbult (KD):
Jag tackar Niclas Malmberg för frågan. Det är fantastiskt trevligt att få gå in i musikens värld och historia, eftersom jag har gjort mina år på Musikhögskolan och även har studerat musikvetenskap. Jag tycker att du, Niclas Malmberg, har helt rätt i att man ska vara källkritisk. Så är det naturligtvis. Du har en poäng där.
Jag kanske överdrev lite grann i mitt anförande med att Johann Sebastian Bach inte skulle ha skrivit sina verk. Detta är alltså jättebra. Källkritik är mycket viktigt, inte minst för elever i dag, så att man lär sig det. Jag håller helt och hållet med om det. När det gäller våra tillkännagivanden uttrycks det ibland som att det är fråga om små justeringar.
Någon nämnde att vi i stort sett är överens. Men det är inte riktigt i överensstämmelse med sanningen. Det är faktiskt lite mer än småjusteringar. Som jag beskrev det ska detta gå till regeringen för att den ska tillgodose detta. När man tänker på museernas särart kommer jag att tänka på det som Björn Wiechel nämnde förra året, nämligen Lycksele skogsmuseum.
När jag hörde debatten från förra året slog det mig att detta var ett typiskt sådant museum som kämpar och sliter för att försöka få uppmärksamhet från bland andra oss ledamöter. Nu har några av oss varit där.
Men detta med särart handlar faktiskt om att det finns mycket speciella och viktiga sådana museer som ska kunna lyftas fram på ett nytt sätt så att nya besöksgrupper får möjlighet att ta del av dem.
Roland Utbult (KD):
Jag ser inte konflikten mellan professionalism och särarten. Det måste gå att få det att fungera ihop, så att säga. Det vi känner starkt för är just de, som vi upplever det, väldigt många museer som kanske inte riktigt får del av den allmänna museivärlden.
Det finns oerhört många museer som gör jättestora insatser; jag var på ett i Bäckefors, en ort i Dalsland, där man naturligtvis också kämpar för att lyfta fram sin särart. Vi tycker att det är väldigt viktigt att också regeringen ser alla de museer som gör stora insatser runt om.
Olof Lavesson beskrev vad det betyder, inte bara när det gäller antalet besökare - att det får ett lyft - utan också för det stora antal människor som blir engagerade, involverade och anställda i sammanhanget. Låt mig avsluta med att säga att museerna har en fantastisk betydelse för besöksnäringen.
Då går vi visserligen in på en annan motion, men det är viktigt för varje ort och för varje museum som finns där att veta att de har stor betydelse för en levande besöksnäring.
Roland Utbult (KD):
Tack, ministern, för svaret på Lars-Arne Staxängs fråga! Jag blev intresserad av interpellationen bland annat på grund av att jag bor på västkusten, där Socialdemokraterna aldrig har varit särskilt starka.
Jag funderar på hur ni i Socialdemokraterna tänkte när ni beslutade om ett totalförbud mot bottentrålning i svenska vatten. Ni skriver att ni vill verka för ett totalförbud i hela EU. Hur tänkte ni? Det får ministern gärna svara på.
Då har ni anslutit er till Miljöpartiet och Vänsterpartiet. Ni är så att säga ett triumvirat som kommer att driva frågan om totalförbud mot bottentrålning i svenska vatten. Vi vet, precis som ministern har svarat och som Lars-Arne Staxäng har sagt, att det finns ett förbud fyra nautiska mil ut från kusten - det är ungefär sju och en halv kilometer ut.
Där finns det förbudet, och det finns skyddade områden. Men de som bottentrålar utanför det området fiskar bland annat räka. Ministern får gärna förklara för mig: Hur fiskar man räka utan att använda bottentrål? 100 procent av räkfisket sker med bottentrål - så är det.
Jag har hört att någon från ministerns parti har haft en annan syn på det, vilket är mycket märkligt, eftersom detta är sanningen. Fisket med bottentrål utanför detta område har pågått i 100 år. Man fiskar på samma ställe år efter år, för där finns det levande fisk.
Det finns räka och kräfta. Och det finns bottenlevande fisk, som torsk. Man drar inte en trål genom koraller och liknande, för då riskerar man att förstöra trålen - så är det. Man återkommer hela tiden till samma område. Det kom en nyhet i går.
I Danmark satsar man 1 miljard på att utveckla fisket. Man satsar 1 miljard på att utveckla selektiva trålar och allt det som handlar om fisket i Danmark. Här går nu regeringen åt helt motsatt håll. Om det som ni vill skulle gå igenom i riksdagen nedmonteras det svenska fisket.
Ungdomarna kommer naturligtvis inte att satsa på yrkesfisket. Det är alldeles för få som gör det redan nu. Men ännu färre kommer att satsa om man inte kan dra med bottentrål. I Sverige finns det sådana som utvecklar trålar, precis som ministern har svarat. Det är riktigt. Vi har Fiskareföreningen Norden i Smögen. Vi har också en av världens främsta uppfinnare och trålskapare, som heter Stig Rune Yngvesson.
Han har sex patent på redskap, och alla har kommit i produktion. Det skulle man titta på. Man skulle se mer på det selektiva, inte förbjuda. Man skulle se mer på hur man kan utveckla fisket, som danskarna gör, inte nedmontera det.
Roland Utbult (KD):
Ministern säger att partistyrelsen hade lämnat besked till kongressen om att frågan skulle anses vara besvarad. Det betyder att man lämnar frågan därhän. Om det fungerar i socialdemokratin som det gör i de allra flesta andra partier ska partiet ändå rätta sig efter det beslut som kongressen fattar.
Det betyder att man ska fullfölja detta beslut. Jag vet inte om ni glider på det på något sätt så att ni lyckas undvika det. Jag är övertygad om att ministern inte vill ha detta förbud - så är det. Men ministern måste svara på det sätt som ministern gör här. Jag förstår att det finns bekymmer i den frågan.
Det som har uttryckts i denna debatt har varit att bottentrålning skulle vara som att bedriva något slags avverkning av skog, så att det blir som ett kalhygge. Jag vet att ministern är hemma på skogen och förstår detta helt och fullt, men det är ingen rättvis bild. Det är precis som Lars-Arne Staxäng talar om här. När det gäller bottnarna i havet är det mer likt ett jordbruk.
Bottentrålning kan jämföras med jordbruk. På sätt och vis rör man till det i jorden, men man skadar inte jorden, och det gör man inte i det här fallet heller. Det allvarliga är dock att i Danmark satsar man nu 1 miljard på att utveckla fisket, medan Socialdemokraterna tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet vill nedmontera det svenska fisket. Det är väldigt tråkigt att höra.
Ungdomarna tappar intresset, och vi ser ingen framtid om detta skulle gå igenom.
Roland Utbult (KD):
Tack för svaret, utrikesministern! Vi är överens om att situationen i Demokratiska republiken Kongo är allvarlig. Jag vet att utrikesministern är väl förtrogen med situationen. Kongo befinner sig just nu i en oerhört politiskt instabil situation.
Vi känner båda doktor Denis Mukwege och hans arbete på Panzisjukhuset där han gör stora insatser för att bekämpa sexuellt våld och ge upprättelse till tiotusentals offer för trafficking, krig och övergrepp. Det har gjort att han i flera år har nominerats till Nobels fredspris.
Kristdemokraterna och Socialdemokraterna ordnade gemensamt för bara en månad sedan ett seminarium i riksdagen med bland annat Mukwege och Anders Kompass. Där togs den instabila situationen i Kongo upp. Jag har själv besökt Mukwege i Kongo. Lite kuriosa i sammanhanget är att min syster en gång undervisade Denis Mukwege på missionsskolan i Bukavu.
Enligt landets konstitution planerades val till november i år. Men den sittande regeringen försöker att hålla sig kvar vid makten trots att president Joseph Kabila redan har suttit sina två presidentperioder. Formellt kan han inte ställa upp i det planerade presidentvalet, som redan är kraftigt försenat.
Efter presidentens partis misslyckade försök att ändra konstitutionen blev det stora folkliga protester. Regeringen i Kongo svarade då med brutalt våld mot demonstranter samtidigt som människorättsaktivister arresterades, hotades och trakasserades.
Nyligen dödades enligt uppgift runt 50 personer efter att militär och polis attackerade protestdemonstrationer i Kinshasa, och många fler har skadats eller rapporterats försvunna. Civilsamhällets aktörer från olika läger uttrycker stor oro för utvecklingen.
I den situationen är det intressant hur Sverige kommer att agera för att påskynda att EU genomför faktiska sanktioner mot enskilda individer i Kongo. Utrikesministern svarar på min fråga att Sverige genom EU gör vad som krävs. Här skulle jag kunna nöja mig med svaret och luta mig tillbaka.
Det är vad jag upplever att utrikesministern och departementet också gör. Man lutar sig mot att EU kommer att lösa detta. Men Kongos president Joseph Kabila talar inte ens med FN:s höga representant i Kongo. Kabila ignorerar alltså FN. Vad är det som får utrikesministern att tro att Kabila skulle lyssna på EU:s höga representant? Jag är inte helt nöjd med svaret.
USA införde sanktioner mot två medlemmar av Kabilas inre cirkel, John Numbi och Gabriel Amisi Kumba, den 28 september i år. Det ses som en varning till president Kabila att respektera landets konstitution. USA gör verkstad, men vad gör Sverige?
Roland Utbult (KD):
Vi har en intressant historik när det gäller Sverige och Kongo. På 1960-talet deltog många svenska FN-soldater i den så kallade Kongokrisen. Över 6 000 soldater var där. Flera stupade, och andra skadades. Dag Hammarskjöld, FN:s generalsekreterare, förolyckades i Afrika under denna period.
Vi har under mer än 100 år haft missionärer och andra biståndsarbetare på plats. I dag gör PMU Interlife, Läkarmissionen och andra stora insatser i området. Vi har en relation med Kongo, och Kongos sak är vår. Nu nämner både utrikesministern och Hillevi Larsson EU som kanalen för att förändra situationen. Jag skulle vilja problematisera det lite grann.
Det kan vara så, med tanke på vår historiska bakgrund och vår relation till Kongo, att president Kabila ändå skulle lyssna på Sveriges utrikesminister. Jag tror inte att vi ska förminska vår egen betydelse i världspolitiken, och Hillevi Larsson nämnde ju utrikesministerns tidigare stora betydelse.
Min fråga kvarstår dock: Hur ska vi få till detta med att enskilda individer i Kongo drabbas av sanktioner? Vad är det vi väntar på? Finns det länder i EU som blockerar det hela? Varför kommer vi inte vidare?
Jag hör att utrikesministern förlitar sig på EU. Hon sa själv i svaret: "I maj påtalade EU att Demokratiska republiken Kongo måste uppfylla sina åtaganden i enlighet med konstitutionen inklusive de internationella konventionerna om de mänskliga rättigheterna i och med Cotonouavtalet." Vidare sa hon: "Med denna utgångspunkt ville EU intensifiera sin dialog med regeringen i DRK."
Utrikesministern fortsatte: "I juni formaliserades detta önskemål med en uppmaning från EU till regeringen om att inleda politisk dialog på högsta nivå, i enlighet med artikel 8." Sedan sa hon: "Då denna förfrågan ännu inte besvarats upprepade rådet i oktober sin uppmaning till regeringen att snarast inleda en politisk dialog på högsta nivå."
Utrikesministern fortsatte: "Regeringen kommer fortsatt att följa händelseutvecklingen noggrant via ambassaden i Kinshasa. Sverige kommer även aktivt delta i arbetet i FN:s säkerhetsråd under vårt medlemskap 2017-2018 för att bidra till en fredlig och demokratisk utveckling i landet." För mig låter det här inte riktigt som det gör när utrikesministern talar.
Jag får en känsla av att det inte sker någon aktiv politisk insats utan mer en passiv insats för att påverka den instabila situationen i Kongo. Det låter bra att vi ska bidra till en fredlig och demokratisk utveckling i landet, men för mig är det mest ord. Här krävs handling. Fram till december finns ett förhandlingsläge.
Information från källor som sitter nära Kabila säger att man har inväntat valet i USA, för om Trump vinner bryr han sig inte så mycket om Afrika. Om USA drar ned på sina påtryckningar är detta en EU-fråga helt och hållet. Vilken roll får EU när Trump inte bryr sig? Jag vet att utrikesministern vill Kongos 71 miljoner människor väl. Men hur kommer vi vidare?
Roland Utbult (KD):
Nu skulle jag naturligtvis känna mig lugn och trygg inför fortsättningen. Men vi vet båda att situationen i Kongo är instabil. Vi har som gemensamt mål att det ska bli en demokratisk utveckling i landet. Det är vi såklart helt överens om.
En av de mest effektiva påtryckningsmetoder som finns är ekonomiska styrmedel. Om Trumps isolationistiska politik leder till att hans intresse för Afrika minskar ökar ansvaret för EU.
Detta kanske är ett sidospår, men det handlar också i hög grad om Europa när miljontals ungdomar i många afrikanska länder som har förlorat tron på framtiden vänder sina blickar mot Europa och börjar dra sig hit. Korruption och inbördesstrider tar aldrig slut i många av länderna.
Därför förlorar ungdomarna hoppet om framtiden, saknar visioner och börjar blicka uppåt, mot Europa. EU har stöttat utvecklingen genom bistånd. Men nu handlar det om fortsättningen. Nu finns det ett förhandlingstillfälle i Kongo. Utrikesministern har redogjort för en del av vad som händer där.
Jag vill till sist fråga hur EU och vår utrikesminister ska kunna påverka framöver, även inom FN:s säkerhetsråd. Det vill jag, med många andra, få reda på. Vi vill se resultat. Jag får väl återkomma i vår och fråga hur det går. Jag vill tacka utrikesministern för den här debatten och avsluta med att säga: Kongos sak är vår.
Roland Utbult (KD):
Min fråga går till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. Vi i Kristdemokraterna vill att man ska kunna överlåta föräldrapenningdagar till närstående. Om föräldrarna inte har möjlighet ska alltså mormor, morfar, något syskon eller annan närstående ha möjlighet att träda in. Ett exempel är ensamstående, där detta behov kan uppstå. Det finns i dag en mycket begränsad möjlighet, och vi i Kristdemokraterna vill utöka den.
Vad säger ministern om en mer flexibel föräldraförsäkring på detta område?
Roland Utbult (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag måste säga att det låter positivt att stjärnfamiljerna - även ensamstående då, tror jag att det blir - ska kunna få denna möjlighet.
Jag skulle ändå vilja fråga ministern om man kan gå ännu längre, alltså utanför hushållet, och låta den som är närstående - vem det nu än kan vara - få denna möjlighet?
Roland Utbult (KD):
Jag ska ställa en fråga till kultur- och demokratiminister Alice Bah Kuhnke som jag har gått och grunnat på en del, och den gäller en ny filmutredning.
Jag är, med tanke på det tillkännagivande som har kommit från riksdagen om filmpolitiken och en ny filmutredning, intresserad av att få veta när denna filmutredning kommer. Det handlar om att få en fungerande filmpolitik framöver. Frågan är helt enkelt när utredningen kommer.
Roland Utbult (KD):
Tack för svaret, ministern! Jag är ändå orolig att tiden rinner iväg och att det så småningom kan bli så att tillkännagivandet egentligen inte får någon effekt. Det vill jag alltså gärna bli förvissad om.
Det är ju en konstitutionell fråga att man tillgodoser ett tillkännagivande och inte bara hanterar eller tittar på det, så jag vill gärna ha ett mer konkret svar.
Roland Utbult (KD):
Min fråga går till statsrådet Per Bolund. Det är en konsumentfråga. Min fråga handlar om spelmissbruk. Det lades fram en spellicensutredning den 30 mars, och det är naturligtvis inte läge att föregripa vad som kommer att hända där framöver. Som kristdemokrat känner jag starkt för de personer som hamnar i spelmissbruk.
Man räknar med att 172 000 personer spelar alldeles för mycket i Sverige, och 82 000 barn är drabbade. Man kan försöka sätta sig in i detta, men det är svårt. Sex kommuner av 290 samverkar med organisationer som jobbar med frågor om spelmissbruk. Hur ser statsrådet på det som ibland kallas det nya heroinet, och vad kan man tänka sig att göra i sammanhanget?
Roland Utbult (KD):
Vi är överens om att det behövs en licensiering för spelandet och spelbolagen. En marknadsförare skrev: Säg upp dig på jobbet. Köp en lott! Det finns en aggressiv och absurd marknadsföring. Som kristdemokrat reagerar jag starkt.
Jag hör att vi är överens, men kommer statsrådet att bevaka - även om det ligger på en annan minister - området framöver?
Roland Utbult (KD):
Jag ska ta upp en specifik fråga. Kulturministern säger att hon har rest runt och besökt kulturskolor och att det där var jubel och lovsång till kulturministern och det arbete som regeringen gör.
På de kulturskolor som jag har besökt säger man att det finns en stor oro hos ledning och personal på kulturskolorna runt om i Sverige. Det är framför allt två förslag av Kulturskoleutredningen som oroar.
Det ena handlar om att musiken ska spelas på fritiden och inte under skoltid. Det andra är att eleverna ska spela i grupp och inte få individuell undervisning. Låt mig ta ett exempel när det gäller det första förslaget. Två och en halv mil från centralorten Munkedal i Munkedals kommun ligger orten Hedekas.
Nu har kommunen beslutat att all kulturskoleverksamhet ska ske utanför skoltid. Barnen har två och en halv mil hem med skolskjuts, och sedan ska de tillbaka till Munkedal för att spela på kulturskolan. Detta fungerar inte; man gör inte så.
Detta är bara en ort, men sett till hela Sverige är det många elever som inte kommer att få del av kulturskoleverksamheten om allt ska ligga på fritiden. Kan ministern lugna kulturskolefolket runt om i landet?
Roland Utbult (KD):
Tack för svaret, kultur- och demokratiministern! Jag hade hoppats att kulturministern skulle lugna kulturskolepersonalen och dem som är engagerade där runt om i landet, men det lugnet får de nu inte här. Jag trodde att ministern hade någon egen uppfattning i frågan. Men, okej, vi tar i stället detta med budgeten. Vi har en summa.
Vi hörde här i tidigare replikskiftet med Olof Lavesson att det satsas enormt från ministern. Jag tycker att det är bra i vissa delar. Men med den summa man har gör man prioriteringar och bestämmer vad man vill satsa på.
Vi kristdemokrater satsar på och prioriterar en återupprättad välfärd, ett välfärdslöfte. I dag växer köerna inom vården, äldreboendeplatser saknas och polisen lider av ledningsproblem. I stället för att göra 63 skattehöjningar som regeringen genomför har vi ett budgetförslag där vi höjer anslagen kraftigt till sjukhusvård, primärvård och äldreomsorg.
I stället för höjda skatter vill vi i stället sänka skatten på arbete och sparande. Det är det svar jag kan ge. Vi gör andra prioriteringar. Det handlar om medmänsklighet och värme.
Roland Utbult (KD):
Det är alltid inspirerande att höra Peter Johnsson tala. Du liksom jag brinner för idrott och för vad den betyder för människor. Jag har tittat en hel del på vinter-OS och levt mig in i det.
Det är berikande, det är underhållning, det är jättespännande och när det går riktigt bra är vi så glada och talar gärna i vi-form: Det är vi som har vunnit. Min fråga till Peter Johnsson från Socialdemokraterna handlar om fritidspengen.
Den infördes av Alliansen och var på 3 000 kronor som ett barn kunde få som hjälp om man inte hade råd att betala till exempel medlemsavgift i idrottsföreningen eller terminsavgift i kulturskolan.
Regeringen har tagit bort fritidspengen, vilket jag tycker är förvånande och tråkigt. Vi från Kristdemokraterna ämnar arbeta för att den införs igen under en alliansregering, som ju vi hoppas på i september.
Reglerna för fritidspengen är att man ska gå i årskurs 4-9 och att man ska ha levt i ett ekonomiskt utsatt familjesammanhang med socialbidrag, eller försörjningsstöd, under sex månader under de senaste tolv månaderna. Varför säger ni nej till detta behjärtansvärda stöd till de barnen?