KBLab/rixvox huggingface dataset:
Berit Högman (S):
Det är en mycket förkyld interpellant som står här. Jag ville bara säga detta så att inte kammaren tror att jag håller på att brista i gråt. Det kan vara lätt att tro det. De berättelser som statsrådet har fått av mig är hämtade från 3 procent av Sverige en alldeles vanlig vecka i februari 2008. Värmland brukar nämligen i all statistik utgöra 3 procent av Sverige.
Det är verkliga beskrivningar av människor som känner förtvivlan över att de faktiskt försöker göra allt de kan för att klara sina liv, sitt arbete och utveckla företag. Statsrådet Littorin väljer att argumentera ihärdigt för att det faktiskt är bättre att gå arbetslös än att jobba deltid.
Det är okej att man som ung måste gå arbetslös först i 100 dagar och sedan i ytterligare 100 dagar innan man kan få den där praktikplatsen på Note i Torsby. Nu ser vi att konjunkturen viker. Då sitter statsrådet med armarna i kors och menar att inga ytterligare åtgärder behövs för att människor ska komma i arbete.
Inflationen, den fattiges värsta fiende, är den högsta på 15 år. Nu strömmar inte jobben in på arbetsförmedlingarna i samma takt längre. Nu spår Konjunkturinstitutet en kraftig nedgång i tillströmningen av nya jobb under åren framöver. Men statsrådet säger fortfarande: Det finns inga behov av att vidta ytterligare åtgärder.
Trots att konjunkturen viker och det inte kommer in lika mycket jobb saknar många företag den arbetskraft de skulle behöva. Varför det? Jo, därför att regeringen inte har sett till att det finns arbetsmarknadsutbildning, vuxenutbildning och verktyg som matchar arbetskraften mot det arbetsgivarna efterfrågar.
Regeringen pratar om matchning som om det vore ett logistiskt eller matematiskt problem när det egentligen handlar om att regeringen väljer att inte investera i människors kraft och förmåga. Det är bra om man jobbar högt upp i åldrarna, säger regeringen. Men se det gäller inte Evald i min berättelse, för han har haft lönebidrag. Evald har haft det väldigt kämpigt i livet.
Han vill fortsätta jobba, för det är ett sätt att också få en pension som han något så när kan leva på. Om regeringen menar allvar med att det är bra att arbeta också lite högre upp i åldrarna, varför gäller det då inte också Evald? Är det för att han har haft lönebidrag? Regeringens politik är nämligen väldigt tydlig. Den som behöver samhällets stöd mest får minst av det.
De som egentligen inte behöver samhällets stöd får det nu i form av både skatteavdrag och obefintlig förmögenhetsskatt, för att ta två exempel. Klyftorna ökar. Orättvisorna ökar. Det har aldrig varit lösningen på utmaningen för vare sig svensk arbetskraft eller svenskt näringsliv. Är det bristande kontakt med verkligheten som gör det?
Den kritiken får regeringen från både storföretag och småföretagare, senast i dag med en otrolig ilska över regeringens oförmåga att ta tag i detta med regelförenklingar. Varför denna passivitet? Varför inte ta chansen nu när möjligheten finns att rusta arbetskraften för framtiden och investera i människors vilja och förmåga till arbete?
Berit Högman (S):
Det är nästan rörande att höra hur statsrådet vurmar för heltider. Före valet förfärades man nämligen på den borgerliga sidan över våra intentioner att man ska kunna leva på sin lön och att heltid ska vara en rättighet och deltid en möjlighet.
Ni förfärades över att vi ville rensa i antalet anställningsformer och få ordning på mängden visstidsanställningar, inte minst för att öka kvaliteten för arbetskraften i en växande servicesektor. Jag kan nämna fler socialdemokratiska kommuner som erbjuder heltider: Karlstad, Forshaga och Hagfors. Nu är antalet människor som lever med otrygga anställningar större än någonsin.
Det är fler deltider och fler med korta anställningar, särskilt i servicesektorn. Detta är till stor del samma människor som av ekonomiska skäl avstår från att betala a-kassan och vara med i facket, därför att det har blivit för dyrt. Det är företrädesvis unga människor, kvinnor och kortutbildade som har denna svaga anknytning till arbetsmarknaden.
Det är de som kommer att råka mest illa ut när konjunkturen viker, och för detta har statsrådet inte någon som helst beredskap. Det är nu vi borde investera i människors vilja till arbete och utbildning genom arbetsmarknadsutbildning, genom introduktionsplatser, kanske genom ett nytt kunskapslyft, genom en praktikplats snabbare än efter ett halvår och så vidare.
Men regeringen försitter den chansen. I stället för att uppmuntra till studier, till vidareutbildning och till nyfikenhet på någonting nytt är det en ständigt malande oro över ekonomin som är det enda incitament som ska få människor att vilja komma vidare. Man ser ju att det i själva verket är återvändsgränderna som blir fler. Det är inte möjlighetens stigar, utan en grå mörk återvändsgränd.
Det blir svårare att ta sig in i a-kassesystemen. Det blir framför allt dyrare, och det ger ett lägre utfall för den enskilda. Räntorna stiger, och det blir dyrare att bo. Dessutom blir det dyrare att äta. Den där tusenlappen som vi har hört talas om finns inte i verkligheten för väldigt många kvinnor och ungdomar. Det blir bara större orättvisor mellan dem som har och dem som inte har.
Det är inte det vi behöver för framtiden. Vi behöver stimulera människor till att investera i sig själva i form av kunskap, i form av att pröva på. Varför ska man som ung människa behöva vänta i 100 dagar innan man över huvud taget får hjälp? Och varför ska man behöva vänta ytterligare 100 dagar för att få den där praktikplatsen?
Arbetsgivaren finns ju uppenbarligen där och säger: Välkommen hit på praktik!
Berit Högman (S):
Jag tackar för svaret även om jag naturligtvis blir besviken på detsamma. Det känns som ett tekniskt och tråkigt svar. Det är defensivt. Det saknar vilja och ambitioner. Statsrådet hänvisar till ett regelverk.
Detta regelverk har nu använts i ett antal år för att sakta men säkert urholka Länsmusikens resurser och beskära dess möjligheter att utvecklas - kanske mest kvantitativt men tyvärr också kvalitativt. Statsrådets svar är att regelverket är okej.
Det kommer att innebära att detta regelverk även fortsättningsvis kan användas som verktyg för att flytta kulturresurser från landsorten till staden, från det de ursprungligen avsågs att användas för till någonting helt annat utan någon som helst politisk diskussion. Vad är ambitionen, vad är idén bakom det? Nu är en kulturutredning i gång.
Varför inte ta diskussionen om de olika kulturyttringarnas andel av budgeten innan det görs förändringar? Vad är kulturministerns vilja och intentioner egentligen? Det är klart att vi alla kan säga, som i det här fallet: Det går till barn- och ungdomskultur i storstad.
Regeringen har råd att sänka skatter med miljarder men anser sig inte ha råd att tillskjuta medel för barns och ungdomars kulturkonsumtion eller kulturutövande i storstad. Det ska i stället tas från Länsmusiken ute i landet. Det är en ledsam omfördelning, tycker jag.
Det är naturligtvis svårt att argumentera för varför inte barn och ungdomar ska ha rätt till kultur. Varför är det landets musikinstitutioner som ska betala för det? I stället kunde kulturministern visa en vilja och en inriktning för hur kultur för barn och ungdomar kan få mer medel.
Regeringen har uppenbarligen egentligen gott om pengar, men man använder dem till att sänka skatter för människor som har det gott ställt i stället för att exempelvis satsa på barnkulturen. Vad är nästa steg i den här utvecklingen? Är det att fortsätta att låta Kulturrådets styrelse styra och ställa över Kultur-Sverige.
Är det att gömma sig bakom ett regelverk och se att det år efter år försvinner resurser från Länsmusiken, vilket naturligtvis kommer att försvåra för Värmlandsoperan och andra jätteduktiga institutioner att göra ett bra jobb? I svaret står det att bidragen ska prövas utifrån verksamhetsmässiga prestationer. Värmlandsoperan har gjort barn- och ungdomsföreställningar väldigt länge.
Man har jobbat aktivt för att barn och ungdomar ska komma till föreställningarna. På den senaste stora förställningen, The wedding singer , kunde jag själv se att det var gott om ungdomar i salen. Trots det har Värmlandsteatern inte haft en chans att söka de medel som nu har förmedlats till ungdomskultur, företrädesvis i storstad.
Jag behöver fortfarande svar på frågan: Är det meningen att Kulturrådet även fortsättningsvis, smygvägen, ska dra pengar från landets kulturinstitutioner och in till staden?
Berit Högman (S):
Statsrådet nämner att det är viktigt med förutsägbarhet. Jag tror inte att man på Värmlandsoperan eller någon annan länsmusik tycker att det är särskilt förutsägbart när man får besked om neddragna medel under innevarande budgetår när spelplaner och all verksamhet redan är fastlagd. Det är lite pengar, säger statsrådet.
Det är möjligt att det är lätt att säga det när man sitter här, men inte när man står mitt i en verksamhet som redan är i gång och får reda på att pengar tas bort med motiveringen att pengarna i stället ska gå till barn- och ungdomskultur och till staden. Kulturrådet har tidigare haft en dialog, säger statsrådet.
Javisst, men jag reagerar mot att statsrådet tillåter att det är enbart Kulturrådet som har den dialogen. Politiken har inte diskuterat en annan fördelning. Fördelningen mellan regioner och stat ligger ju fast sedan 1974 och blev befäst på nytt 1996. Nu pågår det en utredning.
Vi tycker att den utredningen och den diskussionen kan få ligga till grund för en annan fördelning. Det kan ju hända något mellan olika kulturarter. Som tur är utvecklas kulturen. Det är mycket mer dans nu än 1974. Det är säkert mycket mer dans än det var 1996 också.
Låt oss ta ett ansvar som politiker i stället för att säga att det är Kulturrådets styrelse. I många andra sammanhang har den här regeringen valt bort styrelser för att direktstyra.
Det är väl ett led i att plocka bort politiker från styrelser och snart också plocka bort det politiska inflytandet på en fråga som är så viktig att styra politiskt som kultur och kultur för alla. Regeringens nya mantra - inte bara i den här frågan utan i många - är att det är kommuner och landsting eller regioner som ska ha ett ansvar. Visst, det ligger så.
Men det ansvaret är också delat i grundbeslutet från 1974. Kommuner och landsting ska nu finansiera allt från motorvägsbyggen till fördubblad kollektivtrafik och nya kulturanslag.
Där tycker jag att det märks att man från regeringens sida inte sätter sig in i hur det är att vara verksam kulturpolitiker i kommuner och regioner som inte har en automatisk tillväxt. Att kämpa för kulturens anslag samtidigt som det handlar om ett nytt tåg till kollektivtrafiken eller länstrafiken är naturligtvis en oerhörd kamp.
Därför krävs det ett handslag mellan staten och regionerna för att vi ska kunna behålla de fina kulturinstitutionerna runt om i landet. Jag har aldrig hört någon kritik när det gäller kvaliteten mot vare sig Värmlandsoperan, Norrlandsoperan eller någon annan. Handslaget och stödet från staten måste vara tydligt.
Samma stund som man kan konstatera att det år efter år sker ett slags smygreducering kan stödet vittra sönder. Det gör snabbt att institutionerna inte kan bedriva en kvalitativ verksamhet. Jag funderar på om det är meningen att det är den vägen vi ska gå.
Berit Högman (S):
Det är en förändring av resurstilldelningen som gör att man i det här konkreta fallet med Värmlandsoperan har all anledning att se över hur man ska klara av den planerade verksamheten. Med all sannolikhet gör man inte det. Jag delar statsrådets uppfattning. Det är klart att vi inte kan luta oss mot 1974 års kulturpolitik, utan det är bra med en revidering.
Det är just mer politik som jag efterlyser och en mer öppen diskussion. Eftersom det ändå ligger så nära i tiden vore det rimligt att få ta den diskussionen innan Kulturrådet gör förändringar i fördelningen.
Om regeringen valde att inte sänka så många skatter, och särskilt inte för dem som har väldigt mycket, skulle regeringen kunna ge Kulturrådet en ökad tilldelning som räckte till barn- och ungdomskultur så att man inte behövde ta från Länsmusiken och den barn- och ungdomskultur som Länsmusiken bedriver. Det är min bestående kritik.
Det är också därför jag har ställt den interpellation som debatteras i kväll.
Berit Högman (S):
Jag tackar statsrådet för svaret, men får en bestämd känsla av att hon inte alls uppskattar oppositionens och mitt engagemang för besöksnäringens utveckling utan verkar tycka att det mest är jobbigt med mina frågor.
Men så länge svaren uteblir kommer jag att fortsätta att ställa frågor utifrån en övertygelse om och ett engagemang för vikten av att utveckla besöksnäringen. Jag vet också att turistföretagarna, som verkar runt om i landet, fortfarande väntar på att regeringen Reinfeldt ska uppfylla sina vallöften.
Än har småföretagen inte sett någon arbetsgivaravgiftssänkning - tvärtom. Från den 1 januari i år har de riktigt små företagen fått en arbetsgivaravgiftshöjning på 37 000 kronor. Före valet gjorde företrädare för alla borgerliga partier en Norrlandsturné. Då var det sänkta sociala avgifter i Norrlands inland för turistföretagare som basunerades ut.
Hittills har det inte blivit några sänkta avgifter alls vare sig för turistföretagare i Norrland eller någon annanstans. Det har blivit förslag som har tagits än hit, än dit. I praktiken märker inte turistföretagaren ett dugg av detta.
Än ser inte turistföretagaren någon regelförenkling, utan samma ökning av regelkrånglet som alla andra små företag, nämligen i snitt 30 procents ökning per år. Än har vi inte sett någon större satsning på marknadsföring. 100 miljoner basunerades ut från kd före valet. Det har blivit någon krona, men inte alls i den storleksordning som vi har förslag om i vår budget.
Än ser vi inga tydliga uppdrag till statens olika aktörer att beakta besöksnäringen i sin utveckling. Jag tycker inte att statsrådet ens gör ett försök att vara tydlig i målbeskrivningen av turismutvecklingen i vårt land. I den proposition som antogs av riksdagen under vår regeringstid finns det två perspektiv på besöksnäringen.
Det ena är det Sverigefrämjande, det andra är det näringsfrämjande. Det tar också statsrådet upp i svaret. När det gäller det Sverigefrämjande är det, precis som statsrådet beskriver, Visit Sweden som har ansvaret, med en budget på nära 100 miljoner. Nutek har ett anslag på drygt en tiondel av det och tre anställda.
Om besöksnäringen ska utvecklas som näring är det naturligtvis önskvärt att det näringsfrämjande får mer kraft och energi. Om man ser på det här som att besöksnäringen har två ben är det en tämligen låghalt verksamhet.
För nästan precis ett år sedan lämnade Nutek över en rapport med en rad väldigt konkreta förslag till regeringen om vad man ville göra utifrån Statskontorets utvärdering av framtidsprogrammet. Man lade fram ett antal konkreta förslag om vad man ville göra för att utveckla den näringsfrämjande delen av besöksnäringen. Vi kan konstatera att absolut ingenting har hänt.
Med den utgångspunkten är det inte konstigt om jag måste upprepa mina frågor, för faktum är att ingenting har hänt. Vilka av Nuteks konkreta förslag är statsrådet beredd att gå vidare med?
Berit Högman (S):
Statsrådet nämner regionala skillnader. Javisst, det finns regionala skillnader, både när det gäller tillgången till bredband och när det gäller regioners insatser i besöksnäringen. Men det är inget försvar för staten att inte ta sitt ansvar, eftersom riksdagen de facto har fattat beslut i enlighet med den proposition jag tidigare nämnde om att staten har ansvar för det Sverigefrämjande och för det näringsfrämjande.
Sedan är det naturligtvis bra att vi har regionala kraftfulla organisationer på sina håll. Mitt eget län, Värmland, som är ett av de rödaste i Sverige, var nästan först med bredband. Till och med min barndomsby med 21 invånare har bredband i dag. Det kan vi rakt inte tacka någon borgerlig regering för.
Vad som fortfarande återstår är att de förväntningar som ni målade upp redan före valet också infrias. Förväntningarna finns kvar hos svensk turism och inte minst hos idrottsrörelsen. Ni har alldeles nyss avslagit ansökningar om pengar till internationella arrangemang.
Kan vi förvänta oss en satsning på cykelturismen utifrån de förslag som Nutek tillsammans med Banverket och Vägverket har lagt fram om ordentliga cykelleder som skulle kunna jämföras med dem som finns i Europa? Det om något skulle kanske vara ett led i turism för en hållbar utveckling. Att det är bra att Visit Sweden jobbar på är vi helt överens om.
Men det är inte heller någonting som den här regeringen kan ta åt sig äran för, utan det är snarare Visit Sweden själv som gör ett väldigt bra jobb. Men man har inte fått några nämnvärda resursökningar. Det skulle Visit Sweden ha fått om vårt budgetförslag hade gått igenom.
Vad menas konkret med det som i svaret beskrivs på följande sätt: "Näringsdepartementet kommer tillsammans med turistnäringen att starta ett samarbete kring strategiska framtidsfrågor med hållbar turism som utgångspunkt." Vilka är dessa samarbeten? I vilken organisationsform sker detta samarbete?
Är det via Visit Sweden, eller är det på någon annan kant? Och hur kommer den nya myndighetsstrukturen att påverka besöksnäringen? När kan vi vänta oss dessa förslag? Såvitt jag förstår kommer inte någon proposition vid den tidpunkt som det är sagt att den ska komma. Nu på torsdag skulle det ha kommit förslag om regelförenklingar, men de kommer inte då. Det ska komma ett förslag om myndighetsstruktur den här månaden egentligen.
Men såvitt jag förstår kommer det inte då. Det är klart att om vi som riksdagsledamöter har svårt att hålla reda på hur långt fram regeringen skjuter på sina förslag blir det än svårare för företagarna som har att leva efter dem. Vad menas konkret med det som står i svaret om samarbete med turistnäringen kring strategiska framtidsfrågor, och vilka är dessa framtidsfrågor?
Berit Högman (S):
Det är klart att infrastruktursatsningar är mycket bättre än stora skattesänkningar. Jag tycker inte att vare sig statsrådet eller regeringen ska be om förslag om de ändå inte har för avsikt att göra någonting av dem. Det förslag som Nutek tillsammans med Vägverket och Banverket fick om att utveckla cykelleder för cykelturism är ett sådant förslag som inte har landat någonstans.
Nuteks konkreta förslag på hur man kunde jobba med besöksnäringen som en uppföljning av framtidsprogrammet är väldigt konkret. Regeringen har valt att göra absolut ingenting av det. När det gäller bra personalpolitik i form av så trygga anställningar som det går, även om jag inser att man inte kan köra pistmaskin mitt i sommaren, är talet om att man inte kan säsongsanställa inom besöksnäringen inte sant. Det har man alltid kunnat göra.
Men det är väldigt bra att ha ett kollektivavtal. Det vet vi att Centern inte är någon vän av. Det behövs en strategi och en vilja att bidra till den fantastiska utvecklingsmöjlighet för Sverige som destination och land som idrotten och turistnäringen ger. Så skrev Svensk Turism i Västerbottens Folkblad för knappt en månad sedan.
Man är kritisk till regeringens oförmåga att ta tag i den fråga som handlar om att stötta internationella arrangemang i Sverige. Man slutar med att säga: Den 15 april ska vårpropositionen läggas på riksdagens bord. Vår förhoppning är att en rejäl satsning på internationella evenemang finns med. Svik inte era löften! Vi har väntat länge nog.
Så säger idrottsrörelsen i Sverige och Svensk Turism. Jag instämmer i detta.
Berit Högman (S):
Det är ett oerhört angeläget ämne vi är inne på, och det är därför jag har begärt ordet. Jag kan gärna fortsätta där på det spår Börje Vestlund var inne på. Var är de konkreta åtgärderna? Det är bra att näringsministern är tydlig med att hon vill göra någonting åt detta. Däremot är det lika angeläget att vi politiker har angreppssätt som täcker alla branscher.
Det är där jag blir fundersam. Avdrag för hushållsnära tjänster är knappast svaret på en väldigt stor branschs bekymmer med svartjobb, nämligen byggbranschen. I förra veckan eller i förrförra veckan hade Byggnads och Byggmästarföreningen en artikel i Dagens Industri där de redovisade förslag på vad de tyckte var viktiga åtgärder. Det är praktiskt taget samma åtgärder som har införts i restaurangbranschen.
Det handlar om personalliggare och möjligheten för skattemyndigheten att göra oanmälda besök, och så vidare. Min första fråga är: Är näringsministern beredd att verkställa de krav som kommer från Byggmästarföreningen och Byggnads när det gäller att motverka svartjobben i den branschen? Vi kan läsa innantill i interpellationssvaret.
Där står att det är viktigt med uppföljning och kontroll i de branscher och på de områden som berörs. Då blir min nästa fråga: Är näringsministern säker på att det bästa receptet är att ta bort revisorsplikten för 95 procent av företagarna om vi vill komma åt det oseriösa i företagsamheten till nytta för konkurrensen?
Berit Högman (S):
Precis som näringsministern säger kan branscherna göra mycket själva. Men om de kunde göra allt själva skulle det inte finnas någon anledning att framföra önskemål och krav till regeringen, som Byggnads och Byggmästarföreningen gjorde i det här fallet. Det är praktiskt taget exakt samma förslag som vår regering såg till att genomföra när det gäller frisörerna och hotell- och restaurangnäringen.
Trots att näringsministern ägnade ganska många minuter åt svaret blev det inte svar på frågan. Är näringsministern beredd att hjälpa byggbranschen till en nyttig sanering och därmed också en bättre konkurrens genom att ge byggbranschen möjligheter att införa samma regler som finns för frisörer och för hotell- och restaurangnäringen?
Berit Högman (S):
Jag är tacksam för att Eva-Lena Jansson har tagit initiativ till den här diskussionen om basindustrin som är så ohyggligt viktig för många län och för oss som bor i basindustristarka län. Maud Olofsson hävdar att det viktigaste är det generella företagsklimatet och insatser från den regionala och lokala nivån.
Det är väl dagens understatement på något sätt, men låt oss ta fasta på det budskapet i svaret. Om Maud Olofsson kommer att bjuda in industrin till överläggningar om ytterligare åtgärder på klimatområdet, vilket jag läste i tidningen, vilka morötter tar då Maud Olofsson med sig till det mötet?
Vilka insatser är staten beredd att göra för att både stötta och stimulera en nödvändig omställning och samtidigt klara jobb och utveckling i svensk basindustri? Jag är rätt säker på att Maud Olofsson känner till verksamheten inom klustret Paper Province i Värmland.
När EU hösten 2007 lät undersöka över 2 000 kluster i 32 länder med avseende på deras innovationskraft var det 16 kluster i Europa som fick högsta betyg. Ett av dem låg i Sverige. Det var Paper Province i Värmland.
Som en del i detta klustersamarbete finns ett internationellt center för energieffektivisering, Energy Square, som är det första i världen som fokuserar på produkter och tjänster för pappers- och massaindustrin. Denna verksamhet kom i gång mycket tack vare offentligt stöd från bland annat region Värmland.
Tidigare fick Paper Province stöd från den förra regeringen men motstånd från allianspartierna när det handlade om ersättningsjobben efter försvarsomställningen. Jag vet att verksamheten Paper Province i dag tycker att man får lägga alldeles för mycket kraft på att jaga och söka offentliga pengar och på omständliga ansökningar om forsknings- och utvecklingsbidrag etcetera.
Kommer regeringens ambitioner när det gäller förenklingsarbete också att omfatta stora och viktiga områden som forskning och utveckling? Kommer det att märkas en förenklingsambition också i den kommande forskningspropositionen?
Kommer regeringen över huvud taget att arbeta med stimulanser för basindustrins fortsatta omställning, med tanke på att exempelvis Klimpbidraget har tagits bort, som ju faktiskt var en väldigt viktig del. Att landsbygdsprogrammets medel är avsedda för basindustrin var för mig en nyhet när jag i dag läste det här svaret.
Jag skulle därför uppskatta om näringsministern kunde exemplifiera väldigt konkret hur landsbygdsprogrammets medel ska komma till nytta i basindustrins utveckling.