Beatrice Ask (M):
Jag har uppfattat vad interpellationen gäller. Däremot tror jag att Kent Ekeroth och jag har lite olika uppfattning om huruvida olika åtgärder hänger ihop eller inte. Påföljderna är en del av kriminalpolitiken. När det gäller unga som begår brott är inte det vanligaste att man begår ett allvarligt brott, utan man har begått mer än ett. Det är väldigt bekymmersamt.
Därför är insatser som förebygger eller som på något sätt bidrar till att minska risken för återfall viktiga att försöka eftersträva. Därför är det också viktigt att arbeta med väldigt unga. Problemet är att många har kvalificerat sig in i en kriminell karriär under många år innan någonting hänt.
Då tycker inte jag att man bara kan titta på det enskilda brottet och den påföljd som kommer i ett enda slag för den som är till exempel 17 år.
Den skärpning av straffen för våldsbrott som regeringen har beslutat om är en viktig sak, och den har lett till att vi i dag har betydligt bättre möjligheter att se allvaret i det brott som har begåtts, vilket är väsentligt. Det finns mer att göra på det området, och framför allt måste vi följa upp hur resultatet ser ut.
Vad gäller ungdomar finns i dag möjlighet för domstolar att döma också den som är yngre till fängelse om brottet är synnerligen allvarligt. Jag kan inte, och ska inte, recensera enskilda domslut, men den möjligheten finns.
Utgångspunkten när det gäller 15-18-åringar är med de regler vi har i dag att man i första hand ska välja andra alternativ, exempelvis ungdomstjänst. Jag vill gärna säga att en del av det som är ungdomstjänst eller behandling av något slag ofta är bra mycket värre för den som begått ett brott.
Att faktiskt inse vad man gjort när man sparkat någon, kanske gjort någon handikappad för resten av livet, är oftast betydligt jobbigare och mer smärtsamt för den enskilde än att vara inlåst under ett år eller två, eller vad det nu kan vara fråga om. En avvägning som vi måste göra när vi diskuterar påföljderna är: Vad gör mest nytta långsiktigt? Vad är det svåra?
Det svåra kan ibland vara att göra rätt för sig och att be om ursäkt; nu talar vi inte om allvarliga våldsbrott. Det är en viktig sak. Jag tillhör dessutom dem som inte anser att medling, som vi också använder mer av när det gäller ungdomar, är ett mjukt straff eller någonting onödigt.
Tvärtom är det ofta en väldig uppförsbacke att komma till ett sådant möte, om det hanteras rätt, och se den i ögonen som man misshandlat eller på annat sätt begått ett brott mot, och att reda ut det hela. För brottsoffret är det ibland oerhört betydelsefullt att få ett ansikte på den som på ett allvarligt sätt kränkt ens liv och hälsa. Man måste alltså se de olika helheterna.
Kent Ekeroth kan vara förvissad om att jag inte tycker att det är rimligt att använda ullvantar i fråga om allvarliga våldsbrott och annan grov brottslighet, även om det begås av mycket unga personer.
Vi måste dock, i synnerhet när det gäller ungdomar, försöka se om det finns möjligheter att ha påföljder som innehållsmässigt gör att vi lite bättre än i dag klarar av att minska återfallen. Det är med de glasögonen jag går in i arbetet med påföljder och annat, för jag tror att vi långsiktigt har mycket att vinna på en bättre tingens ordning.