Eva-Lena Jansson (S):
Finansministern hade fyra minuter på sig att svara på frågorna, men han lyckades inte åstadkomma några svar. Därför får jag upprepa frågorna. Vet finansministern vad den högsta inkomsten är som man kan få från dagens a-kassa, efter skatt, om man har jobbat heltid? Har finansministern läst rapporten från SSR? Jag kan ta det igen: "Året då a-kassan blev lägre än försörjningsstöd - om hur trygghetssystemen kollapsat och försörjningsstödet tar smällen."
Det man redovisar är att människor som är sjuka och ska ha rehabilitering får gå till socialkontoret för att diskutera sin ersättning. Det man kan konstatera till exempel från Försäkringskassans sida är att det är svårt att rehabilitera människor som är väldigt oroliga över sin ekonomi. De tenderar att bli ännu sjukare.
A-kassan ska vara en trygghet, en inkomstförsäkring från ett jobb till ett annat, men om det innebär att man funderar på om man måste sälja huset för att man inte kan bo kvar försvårar det möjligheterna att söka ett nytt jobb. Jag rekommenderar finansministern att läsa den här rapporten. Jag vet inte om han kan dra några slutsatser av den, men jag hoppas det i alla fall.
Tanken med socialförsäkringarna är att de ska vara riskutjämnande, och motivet för det är att det skapar en social sammanhållning - en sammanhållning mellan grupper, där ingen säger så här: Varför ska jag bry mig om dem som är sjuka och arbetslösa? Det är bättre att jag tittar på vad jag får i plånboken när jag kollar på politiken. Varför ska jag över huvud taget bry mig om sjuka och fattiga? Jag är ju frisk - varför ska jag bry mig?
Jag kan berätta för finansministern varför man ska bry sig: Ett jämlikt samhälle blir ett bättre samhälle för alla. Om de fattiga minskar fattigdomen, om vi kan säkerställa att människor får jobb och kan ha en rimlig ersättning när man är sjuk eller arbetslös, blir samhället mycket bättre även för dem som har jobb och är friska.
Den dagen finansministern inser det sammanhanget kanske han förstår att den politik han håller på med just nu är förödande. Det finansministern inte redovisar är att han har använt pengar som skulle ha gått till både a-kassan och sjukförsäkringen. De har i stället hamnat i finansministerns svarta hål, det som kallas allmän löneavgift, och har därmed finansierat skattesänkningarna som man drev på i december och som vi försökte stoppa. Det är helt korrekt att vi försökte stoppa dem. Nu är de genomförda.
Vi är beredda att faktiskt höja skatten för alla som tjänar över 60 000. Det inkluderar till exempel finansministern. Vi tror att det är fördelningsmässigt bra. Om finansministern har tid, lust och ork, om han lyssnar över huvud taget, kan jag upprepa mina frågor: Vet finansministern vad den högsta ersättning man kan få ut från a-kassan är? Har han insett att den ligger i nivå med försörjningsstödet?
Är finansministern bekymrad över att det nu är socialtjänsten som ska ge människor - sjuka och arbetslösa - den ekonomiska ersättningen i stället för att de ska gå till Arbetsförmedlingen eller Försäkringskassan för att få stöd och komma i arbete igen? Är det inte ett problem för finansministern? För mig är det ett problem. Varför oroar sig finansministern inte över det här, och varför ser han inte de ekonomiska klyftorna som ökar?
Vad är det som gör att Anders Borg och Carl B Hamilton hänger på sina teoretiska kamrar och inte möter människor? Har ni sett hur det ser ut i dag i Sverige? Har ni mött den ökade fattigdom som finns? Är ni inte bekymrade över det? Jag är jättebekymrad.
Har man då en utbildningspolitik som stänger ute många människor och fas 3 som det enda receptet på att möta arbetslösheten, då förstår jag att man borde vara bekymrad men inte varför man inte är bekymrad.