KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Hammarbergh (M):
Jag delar uppfattningen att riksdagen måste vara med och ta ansvar. Det här var ett lysande tillfälle att göra det, precis som riksdagen har tagit ansvar tidigare under den här mandatperioden genom att ta initiativ till tillkännagivanden som innebär att regeringen har varit tvungen att tillsätta de utredningar som Helene Petersson nämner. Det är svårare att se några initiativ från regeringens egen sida. Initiativet har kommit från riksdagen och hade kunnat fortsätta i dag.
Tyvärr gör det inte det, men vi kommer inte att ge oss. Jag blir lite bekymrad, eftersom Helene Peterssons slutsats är att det för närvarande inte finns skäl att ha en samlad strategi, vilket är svaret i majoritetens slutsats i texten, och hon samtidigt säger att det vore att lägga resurser på fel saker. Min fråga till Helene Petersson är: Varför har ni inte sett behovet av en samlad strategi?
Eftersom ni säger att ni för närvarande inte ser behovet av en sådan innebär det att ni lämnar luckan öppen för att ni eventuellt kommer att se ett behov längre fram. När tror ni att ni kommer att se det här behovet?
Krister Hammarbergh (M):
Vi har olika bilder av verkligheten. Vi ser hur den typen av brottslighet exploderar. Problemet finns nu. Det går inte att hänvisa till tidigare regeringar. Om det inte finns större ambitioner än att man låter bli att lägga fram förslag eftersom tidigare regeringar inte har löst de problem som rådde för ett par år sedan har man inga större ambitioner. Vi konstaterar vad som står i regeringens skrivelse.
Regeringen överväger att vid behov åtgärda problemen som Riksrevisionen har pekat på. Man har inte ens sett behovet. De åtgärder som sker nu i myndigheterna, och där Helene Petersson i första hand nämner Polismyndigheten, är egentligen resultat av att Polismyndigheten har omorganiserats. Det handlar inte om ett långsiktigt strategiskt arbete. Man har vaknat. Ja, det finns fler poliser i dag som kan it.
Det har varit en utveckling av it-forensiker under lång tid. Men det går för långsamt. Därför bekymrar det mig återigen att regeringspartierna inte ser problemet och säger att man inte vill sia om framtiden och uppenbarligen inte ser problemet i dag.
Om ni har funderat över problemet - det skiljer sig en del i vad Helene Petersson säger i talarstolen jämfört med vad som står i betänkandet - undrar jag om Helene Petersson har funderat över om det finns behov av en förändrad lagstiftning för att kunna göra arbetet effektivare. Kan Helene Petersson nämna någon åtgärd i lagstiftningen som hon ser som nödvändig?
Vore det också att slösa bort resurserna?
Krister Hammarbergh (M):
Det låter lite som ekot av en tidigare debatt vi hade. Jag och Mats Pertoft är rörande överens om att man ska vara noggrann när det gäller lagstiftning. Men jag har fortfarande inte förstått behovet av att vara långsam. Mats Pertoft tar upp en del av polisens problem på it-sidan. Polisen har haft gigantiska problem. Vi ser en uppsida nu.
Man kan naturligtvis vara kritisk till att alliansregeringen inte löste de problem som finns i dag utan ägnade sig åt att lösa problemen som fanns då. Men jag tycker att det är ett ganska svagt skäl till att den nuvarande regeringen inte löser problemen som finns nu. Polisen är inte framme när det gäller it-satsningar. Man har haft liknande problem som Försvarsmakten och exempelvis Försäkringskassan. Jag är fortfarande ganska bekymrad över att ambitionerna inte är större.
Eller är det kanske på det sättet att du, Mats Pertoft, har lite större ambitioner än din samarbetspartner som var uppe i talarstolen tidigare? Då utta-lades det på något sätt att det bästa sättet att lösa problem är att inte ha en strategi. Är det din uppfattning också, eller har du större ambitioner?
Krister Hammarbergh (M):
Regeringen skriver alltså att man har inlett en dialog med myndigheterna och överväger att vid behov begära närmare redovisning. Det är inte säkert att man ens tycker att man behöver ha den här redovisningen. Det är den skrivelse som regeringen har lämnat till riksdagen. Det är låga ambitioner. Det gör mig bekymrad.
Det gör mig övertygad om att vi i riksdagen måste fortsätta jobba med de här problemen och se till att skapa en majoritet så att vi skapar tillkännagivanden och därmed får igång utredningar, precis som har skett tidigare. Vi har svårt att hitta några egna initiativ från regeringen när det gäller det här området. Herr talman!
Vi kan konstatera att majoriteten i dag har slagit fast två saker när det gäller den internetrelaterade brottsligheten: Det gäller att vara långsam, och det gäller att inte ha en strategi så att man kan lösa problemen. Riksrevisionens rap-port om it-relaterad brottslighet Jag tycker att vi kan ha större ambitioner.
Men eftersom det snart är dags för votering och kammaren börjar samlas skulle jag ändå vilja avsluta replikskiftet med att tacka min motdebattör men också talmannen och önska alla en trevlig sommar.
Krister Hammarbergh (M):
Jag har en fråga till inrikesminister Anders Ygeman. Polisen har diskuterats de senaste dagarna. Det har redan ställts en fråga i dag. Det har varit frågor om eventuella systematiska fel, felinformation och undvikande information. Innan polisreformen skedde en tillsyn av de olika polismyndigheterna i landet. Det var Rikspolisstyrelsen, som själv inte var operativ, som stod för den tillsynen. I dag sker ingen tillsyn. Under bred enighet har vi antagit reformen.
I samma enighet beslutade riksdagen att det ska finnas en oberoende tillsynsmyndighet. Utredningen är klar och är färdigremitterad. Det gäller för departementet att ta fram en proposition. Jag trodde efter dessa händelser att regeringen skulle prioritera frågan och tycka att den är viktig. Men när propositionsförteckningen kommer till oss i dag kan vi konstatera att regeringen faktiskt inte har med den frågan. Varför prioriterar inte regeringen frågan?
Om ministern svarar att regeringen visst gör det; hur då?
Krister Hammarbergh (M):
Vi ska ha en lång och spännande debatt om en av de största utmaningar vi nu har i svenskt samhälle. Det handlar om att återfå ett fungerande rättsväsen. Vi ska diskutera utvecklingen lite närmare längre fram i debatten. Men jag tänkte passa på att fråga Helene Petersson om tillkännagivandena när det gäller de äldre. Det är två stycken i dag. Ni har insett att det ena är helt riktigt och svårt att reservera sig mot.
Men jag är fortfarande förvånad över att ni inte tycker att just brott mot äldre ska prioriteras. Vi ser alltmer organiserade ligor som tränger sig in hos äldre. De lurar sig in. De uppger att de är släktingar eller luras på annat sätt för att komma åt värdesaker, kontanter och smycken - sådant som har ett stort värde. Detta medför ofta ett stort trauma för de äldre. Det handlar inte bara om det som de har förlorat utan också om den otrygghet de känner efter detta.
Många gånger leder det tyvärr till att de inte kan bo kvar i sitt hem på samma sätt som tidigare. Det är allvarligt. Därför vill vi se åtgärder. Nu har Helene Petersson lagt ut texten lite grann i talarstolen. Men vi har med viss förvåning läst reservationen. Det hänvisas i och för sig till ett bra samarbete med pensionärsorganisationerna.
Men pensionärsorganisationerna och de äldre själva lämnas med ansvaret att vidta de förebyggande åtgärderna. Vi ska vara väl medvetna om att den här informationen inte kommer att nå alla äldre. Det kan heller inte vara så att de äldre alltid ska stå för detta ansvar själva. På samma sätt hänvisar man till id-kapning. Men det är bara att skumma lite grann på ytan av problemet.
Därför måste jag, trots den uppräkning som finns, fråga Helene Petersson: Varför tar ni inte dessa brott på allvar? Hur många av dessa brott har lett till en fällande dom? Hur många gånger har utredningar lagts ned i ett tidigt skede?
Krister Hammarbergh (M):
Helene Petersson säger att detta är den brottstyp som ökar mest, och därför reserverar hon sig mot riksdagens tillkännagivande om att just dessa brott ska prioriteras. Det hänger inte riktigt ihop. Jag ska ställa min sista fråga en gång till: Hur stor del av dessa brott - som ökar allra mest - mot våra utsatta äldre leder till en utredning som i sin tur leder till en fällande dom?
Hur stor del av dessa brott utreds, och hur stor del läggs ned utan åtgärd? Detta måste prioriteras, och det är i grund och botten anledningen till vårt tillkännagivande. Jag har all respekt för det goda arbete som våra pensionärsorganisationer gör. Min mamma deltar med glädje i detta. Men jag är också väl medveten om att man inte når alla äldre, och det tror jag att Helene Petersson också är.
Många gånger når man inte de äldre äldre - de äldre som inte ens finns med i statistiken, vilket vi nu ska försöka åtgärda genom ett beslut i dag. Det räcker inte med att stå och prata i riksdagens talarstol. Regeringen måste också ta saken på allvar, både genom att driva fram den lagstiftning som behövs efter våra beställningar och genom att använda regleringsbrev för att styra våra myndigheter. Det får vara slut på pratandet nu.
Nu ska någonting göras!
Krister Hammarbergh (M):
Det är nästan så att man blir tyst. Här vill vi alltså satsa på dem som utreder brott så att de över huvud taget ska kunna gå till en åklagare och så att en åklagare ska kunna gå till en domstol och ställa den skyldige inför rätta. På detta satsar vi 1,1 miljarder. Men tydligen är Miljöpartiets ingång i detta att det här ska lösas med rättsliga biträden.
Ja, rättsliga biträden är viktiga, men det är inte där problemet sitter i dag. Det är inte därför förundersökningar läggs ned utan åtgärd. Det gäller att fokusera på problemen, och det gäller att ta människors oro på allvar. Vi kommer att se till att det finns tillräckliga resurser för rättsliga biträden. Vi har drivit de frågorna. Under regeringstiden utökade vi de möjligheterna.
Men fokusera nu på rätt problem, Annika Hirvonen Falk! Problemet är att utredningar läggs ned.
Krister Hammarbergh (M):
Jag ska försöka säga rätt namn: Annika Hirvonen. Du har ju suttit med i utredningen om sexualbrott, och jag är inte säker på att alla som sitter med i den utredningen skulle ha hållit det anförande vi har hört. Ni har uppenbarligen kommit fram till att utredningarna är för dåliga.
Det löser man rimligen genom att se till att de som ska utreda brott, polisen, blir bättre på det och genom att satsa resurserna på dem. Annars kommer vi inte att få fler fällande domar. Rättsliga biträden är viktiga, men de leder inte förundersökningar. Det är inte de som tar fram bevisning, utan det är polisen.
Jag förstår, herr talman, att det gäller att hitta någon form av angreppspunkt, men nu när vi har ett problem med nedlagda förundersökningar blir försöket att angripa oss för en liten nedskärning på 35 miljoner av ett väldigt stort anslag faktiskt ganska roligt.
Naturligtvis hade min motdebattör kunnat räkna ut hur många promille det handlar om, men vad hon glömmer att säga är att hon själv inte vill satsa på polisen - just de som ska utreda denna typ av brott.
Krister Hammarbergh (M):
Det är bra att Linda Snecker tar upp detta. Om du hade läst motionen noga hade du sett att vi inte har sagt att man ska göra så här; vi har sagt att det finns anledning att titta på detta. Jag skulle gärna vilja utveckla idén under mer än två minuter om det fanns möjlighet. Jag skulle gärna bjuda upp dig till Norrbotten någon gång så du får se hur verkligheten för många ser ut i Sveriges glesbebyggda delar.
Där kan en polisutryckning ta tre till fyra timmar, och människor känner en stor otrygghet. Det begås brott där också. Det skedde ett yxmord i Arvidsjaur för inte länge sedan, och det tog lång tid innan polisen var på plats. Kommunpolitiker i Jämtland har uppvaktat regeringen och även diskuterat med Alliansen. Själva är de positiva till denna idé, för de har sett att räddningstjänsten faktiskt fungerar. De har till och med anropstider, och man vet ganska säkert när räddningstjänsten kommer.
Det kanske inte är en lösning, men det är väl värt att titta på. Vi har nämligen svårt att bemanna i glesbebyggda områden, och även de som bor i sådana områden har rätt att få tillgång till polis. Vi har drivit fram ett försök till lösning i gränsområdena genom ett samarbete mellan länderna, men det klarar vi inte av att göra överallt. Därför är detta väl värt att titta på. Vi har haft en diskussion om beredskapspolisen som lades ned.
Den var organiserad på ett sätt som gjorde att den aldrig var tillgänglig. Detta är ett sätt att försöka se till att man ändå får en lokalt förankrad polis - åtminstone någon form av resurs - när det kniper och människor faktiskt behöver hjälp. Det är utgångspunkten. Sedan tycker jag inte att man ska racka ned på äldre poliser med lång erfarenhet. Det kan vara så att de tack vare sin erfarenhet och auktoritet kan lugna ned stämningen i svåra situationer.
Det märkte vi inte minst när utskottet var i Holland - poliser med både rund mage och lång livserfarenhet såg till att det fanns ett lugn i bostadsområdena. Så underskatta inte de äldre poliserna!
Krister Hammarbergh (M):
Det gäller att inte se möjligheterna - det låter nästan som en byråkratisk bekännelse. Syftet är att se till att få en mer närvarande polis. Det bygger inte på att bryta ingångna avtal utan på att se över möjligheter, exempelvis det som redan existerar i dag inom räddningstjänsten.
Jag ska inte anklaga Linda Snecker för att med sin argumentation vilja ta bort deltidsbrandkårerna, för det vore väl fånigt. De behövs. Men alla de byråkratiska skäl hon anför talar inte emot att se över möjligheten att faktiskt kunna ha någon form av polisresurs ute i glesbygd och på landsbygd.
Sedan tycker jag också att vi måste se till den yrkeskompetens som finns hos många äldre. De som vill delta i arbetet och känner att de har kraft och erfarenhet att erbjuda ska vi naturligtvis utnyttja. De är inte dåliga människor.
Krister Hammarbergh (M):
Jag vet inte om Sverigedemokraterna blir stressade när vi försöker påpeka att vi måste satsa på polisen och därför ger sig in i något slags överbudsdiskussion, men jag är lite förvånad över historiebeskrivningen. Den uppfattningen är nämligen inte korrekt. När alliansregeringen tillträdde 2006 fanns det 17 423 poliser. Det var otillräckligt, och vi satte upp ett mål om 20 000 poliser.
Det har senare fastslagits av riksdagen, under den här mandatperioden, eftersom regeringen rev upp det målet. Ni stod bakom målet, tillsammans med oss. Det tar ju tid att utbilda poliser, och 2010 var målet uppnått - vi hade 20 292 poliser, för att vara exakt. Anledningen var att man för att få kvalitet inte kan utbilda 7 000 samtidigt.
För att få kvalitet i detta måste man i stället se till att utbildningsväsendet, det vill säga polisutbildningen, kan leverera i den takten och att det finns någon som tar hand om polisaspiranterna när de väl kommer ut. Sedan har målet upprätthållits, och det har varit ca 20 000 poliser varje år. Nu har vi kommit fram till att vi bör höja detta mål, och det gör vi därför att vi ser att befolkningen har ökat ganska kraftigt under de senaste tio åren.
Ska vi hålla samma polistäthet ligger siffran ganska realistiskt kring just 2 000 ytterligare poliser. Det är möjligt att man i framtiden måste se än fler, men vi är rätt övertygade om att den ökning vi aviserar är ungefär vad vårt utbildningsväsen kan klara av för att kunna leverera poliser som har god kvalitet. Jag vet inte vad lösningen på detta är. Handlar det egentligen om att Sverigedemokraterna alltid - oavsett vad vi säger - kommer att ligga på siffran över?
Det kanske inte har så mycket med att lösa problem att göra, utan det kanske handlar mer om att markera att man vill satsa mer än alla andra. Är det så, Adam Marttinen?
Krister Hammarbergh (M):
Det jag vänder mig mot är den historieskrivning som gavs här. Vi ökade kraftigt - från 17 000 poliser har vi gått upp till målet 20 000 poliser. Vi har tittat på polistätheten och har i år kommit fram till att 2 000 poliser är det korrekta. Den diskussionen fördes även föregående år, utifrån det budgetutrymme som fanns. Det handlar ju också om att ta ansvar för en budget och att se till en helhet. Förslaget förra året var 1 000 - det är helt korrekt.
Jag kan möjligen ha respekt för att man mer ambitiöst vill ha fler poliser, en snut i varje knut, eller vad det nu är frågan om. Men, Adam Marttinen, grunden för en bra debatt måste vara att vi baserar det på de fakta som finns och att vi gör de korrekta analyserna. Vi måste också se till att systemet hänger ihop, för vi kan inte utbilda 7 000 poliser på ett par år. Det går inte - vi kommer inte att få poliser av den kvalitet som vi vill ha.
Jag kan förstå det som ett långsiktigt mål, även om jag inte är säker på att jag delar den målbilden. Jag anser nämligen även att vi måste få ut mer effektivitet ur de poliser vi redan har på platser där det finns många poliser. Vad vi nu främst behöver göra är att fylla upp de luckor vi har på platser där vi saknar poliser, nämligen i brottsutsatta områden och på glesbygden.
Krister Hammarbergh (M):
Man blir lite förvånad över att utskottets vice ordförande uppenbarligen inte har läst på mer, trots att hon till och med har suttit i sexualbrottskommittén. Kommitténs direktiv, apropå det motstånd som Moderaterna skulle ha haft, kom ursprungligen från alliansregeringen, framför allt därför att diskussionen om oaktsamhetsbrotten dök upp.
Vi var intresserade av att se om det kunde vara en bra lösning, inte minst utifrån den långa diskussion vi hade haft under många år just vad gäller samtycke och problemet med det i rättstillämpningen. Det var alltså alliansregeringen som tillsatte utredningen ursprungligen. Sedan utvidgades den till att bli parlamentarisk. Om det var en fördel lämnar jag osagt. Men initiativet togs ursprungligen av alliansregeringen, apropå motståndet.
Sedan måste jag verkligen ställa en fråga om engagemanget när det gäller sexualbrott. Annika Hirvonen Falk var väldigt bekymrad över att Moderaterna har gjort en liten randbesparing på rättsliga biträden, eftersom hon anser att de rättsliga biträdena uppenbarligen är nödvändiga under förundersökningar och för att få människor fällda i domstol.
Då måste jag fråga Annika Hirvonen Falk: Varför vill ni då spara 15 procent av anslaget? Ni vill spara 370 miljoner, inte 34 miljoner. Ni sänker ju anslaget till rättsliga biträden från 2,7 miljarder till 2,3 miljarder. Det är en total macheteövning ni har ägnat er åt. Kan du förklara det?
Krister Hammarbergh (M):
Jag kanske inte ska nämna ord som ful retorik och avsaknad av fakta. Men man ska inte klistra på någon en uppfattning. Jag tycker faktiskt att det är oförskämt att justitieutskottets vice ordförande påstår att vi skulle vara ointresserade av sexualbrotten. Oaktsamhetsbrotten var något nytt som kom in i den diskussionen. Det var viktigt att tillsätta en utredning, och direktiven kom därifrån. Klistra inte på någon annan en uppfattning, Annika Hirvonen Falk! Använd inte den typen av härskartekniker!
Du har i tidigare replikskifte varit väldigt upprörd över att vi sparar 34 miljoner kronor. Du nämnde inte ens att ni själva har kapat 370 miljoner kronor. Du får ursäkta mig, men jag tycker att det är en ganska oärlig debatteknik. Jag ska skicka dig en sista fråga, eftersom du inte vill svara på frågan om rättsliga biträden och tycker att de 370 miljonerna i besparing var en korrekt bedömning.
Du ska få en ny fråga, och den gäller sexuella ofredanden på allmän plats. Moderaterna trycker på att vi behöver ha en utökad polisiär närvaro, inte minst på de festivaler där flickor blir särskilt utsatta. Vi tycker att detta är nödvändigt. Det tycker inte Miljöpartiet. Jag utgår inte från något jag hittar på utan från det ni skriver i betänkandet.
Ni anser inte att ett tillkännagivande till regeringen om utökad polisiär närvaro på särskilt utsatta platser är nödvändigt eftersom Polismyndigheten har utrett frågan. Det vi säger är att det behövs en utökad polisiär närvaro. Om du bekymrar dig om dessa situationer, Annika Hirvonen Falk, hur kan du då motivera avslaget? Varför vill du inte ha den utökade polisiära närvaron?
Krister Hammarbergh (M):
Det är trevligt att se statsråden i debatten. Jag känner mig lätt inspirerad av detta anförande, vilket innebär att jag kommer att yrka bifall till ytterligare en reservation - reservation 38 om kompetens för att utreda narkotikabrott. Jag hoppas att ministern talar lite grann med sina partikamrater i utskottet om vikten av detta område. Vi har inte riktigt samma syn på historieskrivningen, vare sig när det gäller hur eländigt det var i Sverige eller när det gäller hur fantastiskt det är nu. Ibland måste man ändå vara lite sansad.
Vi såg att vi hade en utveckling där sysselsättningen ökade. Nu blir skolresultaten bättre, och det beror inte på reformer som har skett det senaste halvåret utan på ett långsiktigt arbete. Sverige toppade nästan alla internationella undersökningar. Det gör vi förvisso nu också, och det är positivt. Vi kommer ihåg debatten vi förde om hemliga tvångsmedel. Det är viktigt att ha en majoritet om saker i den här kammaren. Den tidigare socialdemokratiska regeringen misslyckades med det.
Man kom inte överens med sina samarbetspartner, men detta kunde sedan genomföras under alliansregeringen. FRA-debatten var het, och det fanns problem. Därför var det bra att Socialdemokraterna i opposition kunde göra upp om frågan, som vi var överens om vikten av. Egentligen tänkte jag begära replik på grund av något som jag hittade i budgeten och som förvånade mig.
Under din tid i riksdagen, Morgan Johansson, drev ni hårt fram tillkännagivanden inte minst om kriminalvården, som du ansvarar för. Det handlade om att få en ordinär tillsyn om detta efter påpekanden av JO och ett flertal utredningar. Vi var helt överens om detta i det utredningsarbete som sedan kom inför den förändrade polisorganisationen. Där föreslogs att det skulle finnas en ordinär tillsyn av polis och kriminalvård.
Detta verkar nu vara helt förändrat. Nu stegar regeringen iväg åt ett annat håll. Det är lite förvånande eftersom det gjordes ett klart och tydligt ställningstagande från Socialdemokraterna att införa detta. Nu är man i regeringsställning och har bytt fot. Min fråga är: Varför?
Krister Hammarbergh (M):
Vi har inte så gott om tid på oss, så det är bra om vi håller oss lite grann till ämnet. Låt mig bara kort sammanfatta, för att inte prata bort min tid: Jag upplever att den historiebeskrivning vad gäller läget i landet för två år sedan som kommer från justitieministern är fel. I stället för att tala om skatter och den besatthet av skatter som uppenbarligen finns här skulle jag vilja tala om rättsväsendet. Låt oss koncentrera oss på frågan om extraordinär och ordinär tillsyn av polisen.
Polisen och Kriminalvården är myndigheter som har stora befogenheter. De är de myndigheter som har tillgång till tvångsmedel och som kan frihetsberöva en människa. Ingen annan myndighet har det. Det finns en skillnad mellan extraordinär och ordinär tillsyn. Den så kallade extraordinära tillsynen utövas av Justitieombudsmannen och Justitiekanslern. Därtill har vi ett antal myndigheter som har ordinarie regeltillsyn.
Inte minst skolväsendet har en omfattande tillsyn, och den som inte samarbetar kan få ett vitesföreläggande. Men vi har inget motsvarande för de myndigheter som har de absolut största möjligheterna att ingripa mot individer. Som jag sa tidigare finns en historik där Morgan Johansson med flera drev på ganska kraftigt för ett tillkännagivande i konstitutionsutskottet.
Konstitutionsutskottet tryckte så sent som 2015-2016 på behovet av denna ordinarie tillsyn. Ni tryckte på, och vi lyssnade under den tiden. Utredningen tillsattes och utvidgades till att se över både polis och kriminalvård. Det fanns en total enighet om behovet av detta i utredningen. Det fanns inga reservationer över huvud taget förutom möjligen när det gäller vitesdelen, men att detta skulle ske var man totalt överens om.
Jag vet att det finns delar inom myndigheter som inte vill ha denna tillsyn. Jag vet att rikspolischefen inte vill ha den, och uppenbarligen vill inte heller Kriminalvården ha den. Men det får inte vara ett skäl till att säga nej. Min fråga är: Varför är ni inte nöjda med att man har levererat det ni tidigare önskade?