Marléne Lund Kopparklint (M):
Åhörare! Min tanke var att berätta en historia. Men jag ändrade mig, eftersom den nog är för brutal. Men jag kan ändå berätta i stora drag vad den handlade om. Det är historien om det lilla barnet, den lilla oskyddade flickan, som blev utsatt för ett brutalt sexualbrott av en vuxen person gentemot vilken hon var i beroendeställning. Han som hade varit så nära en fadersgestalt man bara kan komma förvandlades till ett brutalt rovdjur.
Jag vill egentligen berätta om hur han berövade henne hennes barndom och hennes självkänsla för att återspegla den karga verklighet som tyvärr finns hos många barn. Jag vill berätta hur allt detta var ett öppet sår genom flickans tonår och in i hennes vuxna liv. Det såret skapade självmordstankar, ledde till drogmissbruk och kriminalitet och gjorde att hon slutade att lita på människor. Det här barnet vågade inte berätta vad som hade hänt.
Skulden och skammen överskuggade allt. Och självklart visste hon inte att man kunde göra en polisanmälan. Den här flickan klarade sig mot alla odds. Nu står hon här i kammaren och ska prata om hur samhället ska motverka att pedofiler får fatt i barn och kan utsätta dem för sexualbrott. Den här flickans berättelse, min berättelse, är på intet sätt unik.
Den liknar många barns, ungas och vuxnas brutala erfarenheter. Det är människor som aldrig får upprättelse och som får lära sig att leva med ilskan, skulden och skammen. Sexualbrott mot oskyddade barn är bland de vidrigaste brott som kan begås. Hjärtat går i bitar när man läser eller hör om barn som utsätts för det mest avskyvärda man kan tänka sig.
Tyvärr har antalet anmälda sexualbrott mot barn ökat konstant sedan 2010. Ökningen under 2020 var nästan dubbelt så stor som den näst högsta noteringen de senaste fem åren. Något som jag tycker är häpnadsväckande och som jag hoppas att statsrådet kan se över är något som jag läste på svt.se.
Det handlar om att utredningar av sexualbrott mot barn regelbundet sorteras bort av landets poliser, eftersom det råder brist på personal som kan utreda de brotten. Det framkommer i en hemlig rapport som gjorts av Nationella operativa avdelningen. Fru talman! Det visar att det krävs att kraftfullt agerande för att stoppa utvecklingen. Om inte politiken agerar kraftfullt kommer många barn att lida i det tysta.
Det ska inte råda minsta tvivel om var samhället står när det gäller sexuella övergrepp mot barn. Menar vi allvar med att skydda barn mot vidriga brott måste vi effektivisera metoder, skärpa påföljder och utreda hur följder efter avtjänat straff kan införas. Helt uppenbart är de insatser som finns inte tillräckliga med tanke på hur utvecklingen ser ut.
Det här är en akut fråga, fru talman. Vi måste skydda våra barn från pedofiler som vill utnyttja dem och därmed beröva dem deras barndom och sätta spår hos dem för livet. Står verkligen ministern här i dag och tycker att man gör tillräckligt när statistiken ser ut som den gör? Jag kan konstatera att ministern i sitt svar inte kommer med något nytt om ytterligare åtgärder.
Jag kräver dock svar av ministern och regeringen när det gäller hur man tänker gå till väga för att bromsa utvecklingen med tanke på att barn utsätts för de här vidriga sexualbrotten. Hur tänker ministern agera nu?