Lars Tysklind (L):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation nr 24, som Liberalerna har tillsammans med de övriga allianspartierna. Jag yrkar också bifall till reservation nr 27, som är Liberalernas egen reservation. Den handlar om styrmedel. Jag håller med Jens Holm om en sak: Den här debatten handlar inte om framtiden. Den handlar om det som vi ska göra nu och om vad vi har gjort under många år som har gått.
I grunden handlar det om en skrivelse om en kontrollstation och om perioden 2008-2015. Debatten är alltså också något tillbakablickande. Man kan i en klimatdebatt inte bortse från det som har hänt under det senaste halvåret och som de flesta av oss är tillfredsställda med.
Jag tänker på att en del av de motionsyrkanden som har kommit in har blivit lite överflödiga under tiden eftersom verkligheten har förändrats fortare än de motionsyrkanden som har kommit in till riksdagen. Det kan ses som ett bra tecken i sig. Jag tycker att man ändå i diskussionen får ta avstamp i Parisavtalet från december 2015.
Det som tidigare har hörts här i debatten är centralt. Det gäller bland annat den typ av argumentation som Martin Kinnunen från Sverigedemokraterna för när han beskriver Sverige som en isolerad ö i världen som håller på med någonting eget. Parisavtalet är trots allt ett avtal som skrevs under av 195 länder. 195 länder var åtminstone med i Paris, och avtalet kanske inte är underskrivet av alla ännu. Hur som helst är inte detta någon isolerad företeelse i världen.
Samma krav och arbete som gäller och pågår i Sverige pågår på många ställen i världen. Som också har nämnts tidigare i debatten är det en av utgångspunkterna när vi har jobbat i Sverige med det nationella arbetet. Det som var både förvånande och glädjande i Paris var att ambitionsnivån höjdes väsentligt när det gäller att begränsa temperaturökningen.
Det kanske hade varit nyttigt för Sverigedemokraterna och Martin Kinnunen att vara i Paris och lyssna på företrädarna för de lågt liggande nationer som inte bara talade om tillväxt och sådant. De diskuterade hela sin existens. Det är något som ger detta en helt annan dimension. Detta har även smittat av sig nationellt när vi för diskussionen.
Jag vet inte hur mycket vi påverkades i Miljömålsberedningen, men jag har svårt att tro att vi inte påverkades. I februari kom vi med vårt delbetänkande om nettonollutsläpp till 2045 och en klimatlag som är en ren processlag om hur vi långsiktigt ska jobba med klimatfrågan i Sverige oberoende av regering.
I fredags presenterades på DN Debatt av ett antal deltagare i Miljömålsberedningen - både ledamöter av den här kammaren och andra - huvuddragen i beredningens slutbetänkande.
Man kan konstatera att det förutom det grundläggande målet om nettonollutsläpp och 85 procents utsläpps-minskning i Sverige till 2045 nu finns två ambitiösa etappmål. Det handlar om utsläppsminskningar på 63 procent till 2030 och 75 procent till 2040.
Den flexibilitet som bland andra Jens Holm och Vänsterpartiet har ondgjort sig över fungerar precis tvärtom. Den ger utrymme för att vidta kostnadseffektiva åtgärder. Det handlar definitivt inte om att inte ta ansvar, utan det handlar faktiskt om att ta ansvar för att få ut mesta möjliga av de pengar som vi har.
Det är upp till den regering som sitter på vilken nivå man använder den mekanism som finns. Herr talman! Det är viktigt för oss i Liberalerna att det är en tydlig signal till samtliga inblandade - näringsliv, kommuner, regioner och inte minst de svenska medborgarna - att Sverige är berett att ta ledarskapet och ta ansvar för att minska våra klimatutsläpp.
Vi har varit tydliga med att det inte handlar om att på något sätt äventyra näringslivets konkurrenskraft. Jag tror att ingen här är besjälad av tanken att vi skulle göra det, utan det handlar snarare om, vilket jag tror att det var Johan Hultberg som var inne på, att vi inom ramen för detta ska kunna stärka konkurrenskraften.
Sverige har visat, inte minst under alliansregeringens tid, att det inte finns något motsatsförhållande mellan tillväxt och att minska utsläpp av växthusgaser. Vi kan konstatera att transportsektorn är central i sammanhanget.
Den står för över 50 procent av utsläppen inom den icke handlande sektorn, det vill säga de som inte är del av EU:s utsläppshandel. Det kan då trots allt vara ganska rimligt att sätta upp ett mål för just den här sektorn.
Ska vi nå de ambitiösa mål som vi har satt upp, och det tror jag att vi kommer att göra, måste vi ta oss an transportsektorn. Målet att minska utsläppen från inrikes transporter med 70 procent till 2030 jämfört med 2010 är naturligtvis en oerhört stor utmaning.
Men jag och Liberalerna som parti är helt övertygade om att det kommer att gå. Annars skulle vi aldrig ha tyckt att vi kunde skriva in det målet. Vi tror att det är fullt möjligt. Det handlar om teknikutveckling och energieffektivisering, och det handlar om skifte till el och biodrivmedel med stor miljönytta. Inte minst energieffektiviseringen är en mycket viktig del i detta.
Vi kan konstatera att Sverige har ett försprång genom sin koldioxidfria elproduktion med vattenkraft, kärnkraft och förnybar energi. Som liberal kan jag konstatera att resa inte är någonting som vi vill hindra människor från att göra. Det handlar om att varje transportslag ska stå för sina egna utsläppskostnader utifrån principen att förorenaren betalar. Det här måste det jobbas med på alla nivåer.
I debatten framstår det nästan som att det är ett motståndsförhållande mellan nationella och internationella åtgärder. Det finns ju vissa saker, till exempel internationellt flyg och sjöfart, där man bara kan jobba på internationell nivå - på EU- och kanske helst på global nivå. Ska vi lyckas fullt ut är vi överens om att det måste ske skärpningar i EU:s utsläppshandelssystem.
Det är naturligtvis viktigt med uppföljning. Kontrollstation 2015 var en utvärdering av alliansregeringens politik från 2008-2015. Den visar med stor tydlighet att det var en politik som gav resultat.
Man kan väl konstatera att både målet om minskade utsläpp av växthusgaser och målet för förnybar energi och energieffektivisering kommer att nås. När det gäller förnybar energi kommer målet att nås med råge. Redan 2014 uppnåddes målet som skulle uppnås 2020.
Nu har den nuvarande S-MP-regeringen ett tydligt ansvar att fullfölja den framgångsrika klimatpolitik som alliansregeringen lade grunden för, och det är mycket det som reservation nr 24 handlar om. Den handlar om att återkomma till riksdagen med om man har för avsikt att ändra några mål. Man ska precisera åtgärder.
Det handlar om styrmedel, om både nationellt och internationellt arbete och om att man ska redovisa förväntade konsekvenser. Det kommer att vara krav på det på varje regering under de närmaste årtiondena. Jag ska inte gå in på så många detaljer, men jag ska ändå ta upp några liberala utgångspunkter och principer som vi har med oss. Det handlar, precis som jag nämnde förut, om att det är förorenaren som ska betala.
Det handlar om att det är centralt med forskning och innovation och att vi ska ha generella och teknikneutrala ekonomiska styrmedel. Vi är ju helt överens i Sverige om hur effektiv koldioxidskatten har varit. Vi ser grön skatteväxling som ett mycket viktigt verktyg.
Det har beskrivits tidigare och handlar om sänkt skatt på arbete och företagande mot att man får utrymme att höja skatten på skadliga och negativa klimat- och miljöföreteelser. Ett exempel är att klimatsmarta bilar ska gynnas framför bilar med stora utsläpp.
Ett annat styrmedel som vi från Liberalerna har lyft fram redan tidigare är att vi ska göra en översyn av reseavdragssystemet så att det gynnar minskade utsläpp. Det är ett sådant styrmedel som vi vill jobba vidare med.