Sven Otto Littorin (M):
Bo Bernhardsson använde ordet pittoresk. Det skulle jag inte göra i dessa sammanhang. Vi har sett flera exempel; städarna på hamburgerbaren är bara ett. Vi nämnde Maranataexemplet och på söndag kommer ett inslag i P 1-programmet Kaliber som handlar om säsongsarbetskraft bestående av utländska personer, EU-medborgare, i Sverige. Allt det är absolut förfärligt, och det visar att det finns problem på arbetsmarknaden. Då är frågan hur vi bäst hanterar dem.
Jag konstaterar att de lagar och regler som är till skydd för arbetstagaren i sådana situationer finns på plats. Vi har bra lagar och regler i Sverige för just den typen av skydd. Huvudansvaret i dessa sammanhang ligger emellertid på arbetsgivaren. Det ligger på arbetsgivaren att inte begå lagbrott, att inte begå kollektivavtalsbrott och att i övrigt följa de lagar och regler som gäller. Man kan naturligtvis fundera på om man ska skärpa lagar och regler.
Med all respekt för det är jag dock helt övertygad om att den som redan i dag bryter mot de lagar och regler som gäller inte kommer att avskräckas om vi skärper dem. Snarare handlar det om att se hur vi kan förstärka det informationsbehov som det inte sällan handlar om, till exempel när det gäller utländsk arbetskraft som kommer till Sverige och arbetar.
När man kommer från ett land som kanske inte kännetecknas av samma arbetsmarknadsmodell som vi har i Sverige behöver man känna till vilka rättigheter och skyldigheter man har och på vilket sätt man kan hävda sina rättigheter. Låt mig i detta sammanhang nämna ett väldigt bra exempel, nämligen Rådet för integration i arbetslivet. Det är en partssammansatt organisation som syftar till att sprida information om just dessa frågeställningar. Det tycker jag är mycket bra.
Det som underförstått ligger i Bo Bernhardssons fråga är om vi på något sätt ska stärka insynsmöjligheterna i företag som inte tecknat kollektivavtal. Det skulle kunna vara ett sätt, och jag vet att till exempel Kommunal framfört det. För två år sedan kom Utredningen om bevakning av kollektivavtal, som tittade på den frågan och försökte att på olika sätt belysa den.
Den landade sedan i propositionen Arbetstagarinflytande i europakooperativ ; propositionen har beteckningen 2005/06:170. Där återkom den tidigare socialdemokratiska regeringen i just denna fråga och avvisade den typen av utökad insyn.
Skälet till det beskriver utredaren i sin utredning så här, och jag ber att få återge ett stycke ur utredningen: "Sammanfattningsvis kan således konstateras att den svenska modellen bygger på självständiga arbetsmarknadsparter som reglerar arbetsmarknaden genom kollektivavtal. Utgångspunkten måste därför vara att lagstiftning skall användas bara när det är absolut nödvändigt.
Det har under utredningen inte framkommit omständigheter som talar för att det idag finns något uttalat behov av lagstiftning i frågan. Utredaren anser därför att det är mycket tveksamt om det i nuläget är förenligt med den svenska modellen att lagstifta i den aktuella frågan." Jag delar den bedömningen.
Hellre än att återigen gå in och skärpa eller ändra lagstiftning i den ena eller andra riktningen finns redan de instrument som krävs för att ta rätt på och hantera just den typen av uppenbara missförhållanden som Bo Bernhardsson beskriver i sin interpellation. Jag skulle säga att det är tre olika frågefält som framträder.
Det första handlar om lön och arbetsvillkor, det andra om arbetsmiljöförhållanden och det tredje om bostadsförhållanden i vissa fall. Där finns lagar och avtal samt en tillsyn av Arbetsmiljöverket och, när det gäller bostadsförhållandena, av kommunerna. Och naturligtvis finns också den bevakning som ligger i den grundläggande svenska modellen, nämligen att parterna har ett ansvar för att driva sina medlemmars intressen. Vi har alltså instrumenten på plats.
Det som behövs är mer information och mer aktiva parter som driver den här typen av frågeställningar.