Beatrice Ask (M):
Jonas Sjöstedt har inte varit i riksdagen så länge så jag ska verkligen inte beskylla honom för att den tidigare majoriteten inte har lyft frågorna snabbare, men jag vill gärna säga att jag tog itu med det här arbetet när jag började som justitieminister därför att jag tycker att det är angeläget. Men jag har också respekt för att en del av den här lagstiftningen är komplicerad.
Det är inte för att skylla ifrån mig för att arbetet inte är gjort som jag påpekar att svensk rätt i nästan samtliga fall faktiskt täcker in det som är viktigt i de här olika ärendena, för så är det. Det är också en missuppfattning att Romstadgan skulle ställa krav på att det införs en brottskatalog i nationell rätt. Romstadgans brottskatalog, Folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser, bygger på så kallad sedvanerätt som är bindande för alla länder.
Ursprunget kommer från 1948 års folkmordskonvention, som Sverige har tillträtt, och 1949 års Genèvekonvention, som också har tillträtts av Sverige. Sverige har i dag en lagstiftning som lever upp till de kraven. Däremot finns det ett starkt intresse från oss här i Sverige att reformera lagstiftningen, som är av äldre datum, så att den anpassas bättre till den internationella rätten.
Det påtalas också av människor som arbetar professionellt med detta. När det då gäller frågan om att tortyr ska vara ett särskilt brott - tortyr är ju något osedvanligt vidrigt som vi verkligen behöver hantera - är det så att Sverige har tillträtt FN:s konvention mot tortyr och annan grym och omänsklig behandling. I svensk rätt har vi inte ett särskilt straffstadgande av tortyr. Det är inte heller något som konventionerna kräver av parterna.
En sådan gärning kan i stället vara ett allvarligt brott enligt brottsbalken, som olaga tvång, våldtäkt och framför allt synnerligen grov misshandel. Där har vi höjt straffnivåerna, och det tror jag är viktigt, och framför allt påpekat att ett brott bör betecknas som grovt när våldet har varit av närmast tortyrliknande slag. Minimistraff och annat kan man också titta på, där vi markerar hur allvarligt vi ser på det.
Sverige har fått kritik från FN:s tortyrkommitté för att vi inte har ett särskilt tortyrbrott i svensk rätt. Den kritiken finns. Det som har varit argumentet mot att införa ett sådant brott och som väl är skälet till att den här utredningen inte föreslår ett särskilt brott är att det finns stora risker för överlappning i förhållande till framför allt misshandelsbrottet.
Det är så att säga inte helt enkelt, enligt juristerna, att hantera det hela. Det jag sade i mitt svar var att det här underlaget är sådant som ligger till grund för det ställningstagande vi ska göra i samband med en proposition. Det arbetet kommer vi naturligtvis att genomföra. Där får vi titta på både vad olika remissinstanser har för synpunkter och vad vi har fått för kritik från olika håll, men också på vad utredningen har redovisat som skäl för sitt ställningstagande.
Det måste jag tyvärr få återkomma till. När det sedan gäller brott mot mänskligheten är det ju riktigt att vi inte har ett sådant brott. Det finns goda skäl för den proposition som jag ändå aviserar. Men låt mig ändå när det är några sekunder kvar av den här talartiden säga att det är otroligt viktigt att vi i svensk rätt får regler som är moderna och anpassade till internationella åtaganden.
För egen del måste jag säga att jag också är rätt fokuserad på att vi måste göra verkstad. Vi måste ju använda de lagar vi har så att vi verkligen skipar rätt där det är möjligt. Den här typen av brott är väldigt svår att utreda, att hantera. Ibland får vi arbeta över gränserna. Vi får arbeta internationellt och annat, men vi behöver faktiskt göra mer i de andra delarna också.
Det är inte bara att se till att det står rätt i lagboken utan att faktiskt se till att saker och ting används. Vi har numera också personal som arbetar särskilt med den här typen av frågor, vilket är bra.