Birgitta Ohlsson (L):
Riksdagsledamot Börje Vestlund följer upp flera väldigt viktiga och intressanta perspektiv i debatten om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter i Europa och i länderna som är medlemmar av den europeiska unionen.
Jag tror liksom Börje Vestlund att EU-medlemskapet i sig ska vara en effektiv morot, men också piska, för att se till att vi är tydliga i att brott mot mänskliga rättigheter och friheter aldrig kan accepteras om man vill bli medlem av Europeiska unionen. Som Börje Vestlund betonar är det viktigt att implementeringen av dessa rättigheter fortsätter när man väl blivit medlem av Europeiska unionen.
Jag är mycket oroad och skrämd av flera EU-länders aktiviteter vad gäller situationen för hbt-personers rättigheter och friheter. Jag skräms av de förslag till morallagar som har lagts fram i Litauen. Det är djupt beklagligt och sorgligt att Prideparader inte kan hållas fredligt och demokratiskt i flera av EU:s medlemsstater.
Det är fullkomligt oacceptabelt att medborgare i ett EU-land inte fritt får demonstrera för sina rättigheter. Många länder ligger långt efter de skandinaviska länderna. Både i Västeuropa och i andra delar av Europa har många länder inte kommit längre i främjandet av rättigheter för just homo- och bisexuella samt transpersoner. Där ska vi fungera som förebild, som ett föregångsland, för att inspirera andra länder att gå längre.
Beträffande implementeringen är det när det gäller mänskliga rättigheter för homo- och bisexuella samt transpersoner fråga om just mänskliga rättigheter. Detta är ingen särartskategori av rättigheter, utan det är grundläggande rättigheter - att få vara den man är, älska den man vill och leva i den familjesituation man önskar.
Då är det viktigt att diskrimineringsförbud finns i alla centrala instrument om mänskliga rättigheter, däribland, som jag nämnde tidigare, Europakonventionen om mänskliga rättigheter och EU-stadgan om grundläggande rättigheter, som med Lissabonfördraget blir bindande för EU:s verksamhet. Jag tycker att vi ska använda Lissabonfördraget aktivt och trycka på länder för att visa att Europa ska vara en frihetens röst i hela världen. Då måste man leva upp till frihetens ideal också på hemmaplan.
Då är det oacceptabelt att människor inte ska kunna utnyttja sin föreningsfrihet, bilda organisationer som främjar rättigheterna för homo- och bisexuella samt transpersoner, utnyttja sin yttrandefrihet och fritt demonstrera för sina rättigheter. Det handlar om att kunna ställa samma krav som övriga EU-medborgare på att bli accepterad. Jag har under de drygt två veckor som jag varit EU-minister redan blivit kontaktad av flera andra EU-ministrar som brinner för rättigheterna för homo- och bisexuella samt transpersoner.
Det är ministrar som jag känner sedan tidigare på både höger- och vänsterkanten. De vill gärna bilda allians med mig i flera frågor för att vi tillsammans ska kunna lyfta fram dem. Det kan vara att moraliskt visa stöd genom att delta i Prideparader runt om i Europa. Jag ämnar exempelvis åka till Baltic Pride, som äger rum i början av maj. Jag kommer inom två veckor att besöka Estland, Lettland, Litauen och Polen, och jag kan försäkra Börje Vestlund att jag kommer att principfast och tydligt föra en dialog om rättigheterna för homo- och bisexuella samt transpersoner.
Samtidigt är det viktigt att vi ger moraliskt stöd till de enskilda personer som det gäller, de som är utsatta och trakasserade. Det är inte acceptabelt i Europa år 2010.