KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Just det att barn riskerar att få leva en stor del av sin barndom i överskuldsättning är ett av de individuella skälen för att få en kortare betalningsplan än fem år. Det finns alltså goda möjligheter för just barnfamiljer att få tre år i stället för fem. För just barnfamiljer är det extra viktigt med de betalningsfria månaderna.
Det är inte roligt att behöva säga till sina barn: Tyvärr har vi inte råd med några julklappar i år, och tyvärr kan vi inte hitta på något roligt i sommar. Det är verkligen extremt ansträngda omständigheter när man är i ett skuldsaneringsförfarande. Det finns inte mycket utrymme för extra utgifter. Man kan ha extra utgifter som alla andra, till exempel när saker går sönder där hemma som man måste fixa. Därför är de betalningsfria månaderna viktiga.
Jag träffade några människor som är överskuldsatta. De har gjort sig av med sina tidigare problem som orsakade överskuldsättning, men de kommer inte ur skulden. De reagerade mycket positivt på de betalningsfria månaderna. De vet hur det är att leva extremt knappt och snålt månad efter månad, och nu kan man ändå någon gång under året få lite lättnad utan att det påverkar skuldsaneringen.
Man måste komma ihåg att ett misstag under skuldsaneringsperioden kan innebära att skuldsaneringen avbryts och att man missar sin chans. Om det är positivt med tre år, varför är ni i så fall inte också för betalningsfria månader? Då skulle det väl bli ännu bättre.
Att det ska vara just fem år bygger på en utredning som den förra borgerliga regeringen tillsatte, så det är inte taget ur luften.
Hillevi Larsson (S):
Låt mig upprepa att de individuella skäl man betonar i den nya förändringen som kan leda till en kortare betalningsplan är till exempel just barn. Det finns alltså goda möjligheter. Vi har ändrat åsikt på grund av den nya utredning som den förra regeringen tillsatte. Jan Ertsborns utredning var mycket bra, och då fanns det konkreta förslaget med tre år.
Sedan kom den nya utredningen, och där föreslogs fem år, med den viktiga skillnaden att man har betalningsfria månader. Vi tyckte att det var positivt att både ha betalningsfria månader och möjlighet att korta tiden i de fall där det bedöms som viktigt av individuella skäl, till exempel när det gäller barnfamiljer. Därmed ser vi det som en förbättring.
Jag har också nämnt att man genom ökad information kan sätta igång skuldsaneringsförfarandet snabbare. Det finns alltså mycket i detta förslag som sammanlagt kan leda till en kortare tid. Ett förenklat ansökande sparar också tid. Redan i och med beslutet att man ska få skuldsanering börjar skuldsaneringsperioden. Därmed blir det flera månader kortare tid.
Det räcker också med "beaktansvärda skäl" till skillnad mot tidigare "synnerliga skäl". Det är många förändringar i vårt förslag som gör att det kommer att vara betydligt fler som får kortare tid. Man kan fråga sig varför den förra regeringen inte genomförde förslaget om tre år. Ni hade åtta år på er.
Ni hade en utmärkt utredning av Jan Ertsborn till grund för detta. Men i stället för att genomföra Jan Ertsborns förslag, som för övrigt även handlade om företagare, tillsatte ni en ny utredning.
Hillevi Larsson (S):
Låt mig börja med Inspektionen för vård och omsorg, IVO. De kan inte hantera tillsyn som ligger utanför socialtjänstlagen. Därför kan de inte heller utöva tillsyn över skuldsaneringen eftersom det hittills har legat inom skuldsaneringslagen. I vårt förslag flyttar vi frågan från skuldsaneringslagen till socialtjänstlagen. Därmed blir det lättare för IVO att utöva tillsynen.
IVO har också efterfrågat ett tydligare tillsynsansvar. Man vill ha det förtydligat, och man vill att det ska in i socialtjänstlagen. Vi har alltså gått på de problem som IVO har upplevt. Konsumentverket är inte helt avskuret från detta arbete, utan man har fått två viktiga uppdrag.
Man ska redovisa hur rekommendationer om skuldrådgivning uppföljs, och man har en aktiv roll i att se till hur skuldrådgivningen går till. Man ska också samverka med kronofogden och Finansinspektionen och fördjupa samverkan med inblandade samhällsaktörer för att förebygga och bekämpa överskuldsättning. Vi kan se att Konsumentverket i hög grad är involverat i arbetet.
Sedan ska vi självfallet följa hur det tillämpas i praktiken och hur lagen uppföljs. När det gäller tre år har vi sagt att vi tar bort de betalningsfria månaderna just för företagare. Tanken är ju att man sedan ska kunna starta företag direkt igen. Då ställer vi lite högre krav på att man faktiskt måste följa betalningsplanen. Det kan också bli lite kortare tid i och med sänkningen från fem till tre år.
När Jessika Roswall frågar om inte företagare har barn undrar jag: Varför vill ni då inte införa betalningsfria månader generellt?
Hillevi Larsson (S):
Det är sant att de som inte har den möjligheten tyvärr inte får det, men de som faktiskt har möjligheten får det. Det är fler än man tror som arbetar medan de genomgår skuldsanering och får sin lön utmätt. De kan tjäna ganska bra, men allting går till löneutmätning. Detta är en förbättring för dem som berörs.
Som jag tidigare har upprepat förtydligar vi i förändringen av skuldsaneringen att det ska vara individuella skäl som väger tyngre, och då är barnfamilj ett starkt skäl för att man ska få en kortare betalningsperiod. Jag har tidigare räknat upp alla omständigheter som gör att det i praktiken kommer att bli kortare än fem år, även för den som skulle få fem år. Jag vill övergå till frågan om socialtjänstlagen.
Det har betydelse att detta formellt ligger under skuldsaneringslagen. Att man flyttar det till socialtjänstlagen får betydelse. Det finns skillnader mellan olika kommuner hur bra detta fungerar. Det här är ett sätt att se till att kommunerna tar ett större ansvar, inte bara under skuldsaneringen utan även för att förebygga skuldsanering.
Efter att ha träffat budget- och skuldrådgivare kan jag säga att alla är rörande överens om att det viktigaste är att förebygga att man hamnar i överskuldsättning, för när man väl har gjort det är det många som blir sjuka. Det är lång väg tillbaka, och även om man går igenom en skuldsanering kan ohälsan tyvärr hänga kvar. När det gäller de tre åren kan det få följdeffekter, det vill säga att kreditvillkoren försämras.
Det finns saker som kan vara till nackdel för människor som behöver låna pengar, och dem måste man ta med i beräkningen. Det individuella kommer dock att väga tungt, och i praktiken kommer många att få tre år eller kortare tid. Jag vill också säga att Moderaterna tyvärr var emot allt detta under den förra perioden.
Hillevi Larsson (S):
Jag vill ännu en gång upprepa att vi tidigare hade utredningsförslag från Jan Ertsborn som underlag. Det var välutrett, och vi lade därför fram förslaget om tre år. Sedan kom Ralf G Larssons utredning, som den förra borgerliga regeringen tillsatte. Den föreslog fem år. Jag vill dock betona att det absolut inte behöver bli så lång tid, utan det kan bli betydligt kortare, men med de betalningsfria månaderna.
Vi tyckte att det var ett positivt och väl utrett förslag, speciellt när man kombinerar med individuella faktorer, som ska väga tyngre. Det ska vara lättare både att få skuldsanering över huvud taget och att få det under en kortare period. Det handlar om barnfamiljer, som man specifikt nämner som ett skäl för att få kortare betalningsperiod. Det kan handla om ålder, hälsa, arbetssituation, hur stor skulden är och så vidare.
Det är speciella omständigheter som gör att även andra än barnfamiljer kan få en kortare betalningsperiod. Det är orsaken. Jag är samtidigt förvånad. Vi var ju eniga om att Jan Ertsborns förslag var bra. Vi hade den utredningen som underlag innan den nya utredningen om betalningsfria månader kom. Om ni tyckte att det var så bra, Robert Hannah, varför införde ni det inte? Ni hade åtta år på er.
Det gör mig förundrad att ni nu plötsligt, efter valet och efter åtta år, vill genomföra något som har legat i träda länge. Det är konstigt. Vi tar betydande och viktiga steg framåt med förslagen. Därmed tycker jag att den frågan är avklarad.
Hillevi Larsson (S):
Jag får väl upprepa det en gång till: Det kommer inte att vara så att det är framför allt barnfamiljerna som har en betalningstid på fem år, utan där finns det goda skäl för att det ska vara tre år. Det kan till och med bli kortare tid än tre år om man räknar in de betalningsfria månaderna och räknar in att man ansöker om skuldsanering tidigare därför att man får bättre information, att det blir lättare att kvalificera sig för skuldsanering.
Det som lyfts fram mycket av remissinstanserna - även om det naturligtvis finns remissinstanser som tycker annorlunda - är att det inte är den korta tiden som är det viktigaste utan att det är den individuella anpassningen i det enskilda fallet, som tidigare har brustit och som vi nu gör något åt genom att betona att det ska förtydligas att det avgör längden. Det är viktigt att man tar sig igenom den här perioden.
Risken är ju att barnfamiljen kanske inte klarar skuldsaneringen, även om betalningstiden som huvudregel är tre år. Har man inga betalningsfria månader kanske det faller på det, och då är man tillbaka på ruta ett. Det skulle slå betydligt hårdare. Man ska komma ihåg att många av dessa människor redan har varit i skuldfällan i många år. Jag säger inte att skillnaden mellan tre och fem år är betydelselös.
Men det som är allra viktigast är att man över huvud taget ansöker om skuldsanering, för det är många som inte gör det, och sedan kan ta sig igenom skuldsaneringen och verkligen bli skuldfri. Det är det stora problemet i dag. Det är inte barnfamiljerna som detta handlar om, utan barnfamilj är ett av skälen till kortare betalningstid. Därför förstår jag inte varför man upprepar detta med barnfamiljer om och om igen.
Anledningen till att vi har bytt åsikt är att det har kommit en färsk utredning. Man undrar varför ni har bytt åsikt. Varför genomförde ni inte Jan Ertsborns förslag? Varför tillsatte ni en utredning som ni sedan inte vill bry er om och som faktiskt är färskare än Jan Ertsborns? Det är frågan.
Hillevi Larsson (S):
Huvudregeln är tydlig: Skulder som innebär skadestånd till brottsoffer på grund av våldsbrott ska inte ingå i skuldsanering. Vi har alltså en mycket tydlig huvudregel. Vi har haft det sedan tidigare, och vi har det fortfarande. Men det kan finnas undantagssituationer, väldigt specifika enskilda fall.
Det talas om äldre datum, alltså brott som har begåtts för väldigt lång tid sedan och där man kanske har fullgjort en del av betalningen. Det kan också vara så att den skadelidande, alltså brottsoffret, inte har chans att få in något över huvud taget av skulden - det scenariot finns tyvärr. En skuldsanering kan då innebära att brottsoffret får in en del av skadeståndet.
Det kan alltså till och med vara positivt för brottsoffret i vissa fall, och då borde det kunna räknas in som en omständighet där det faktiskt gynnar brottsoffret. Ett våldsbrott är ett fruktansvärt brott. Det finns egentligen inget värre än när någon ger sig på en människa, skadar eller dödar en människa.
Skuldsanering kommer naturligtvis inte att vara aktuellt för mord, vill jag betona, och det nämns att det skulle vara stötande med skuldsanering vid till exempel våldtäkt. Men det kan finnas specifika omständigheter och specifika fall. När man har avtjänat sitt fängelsestraff, som det ofta handlar om vid våldsbrott, får man en andra chans i livet att gå vidare.
Men när det gäller skulder är man ofta skuldsatt för livet, för gott. Man kan undra: Varför ska det ge ett livstidsstraff för den som har begått brottet och dennes familj? Det kan alltså finnas specifika undantag. Men huvudregeln är fortfarande att sådana skulder inte ska ingå i skuldsanering.
Hillevi Larsson (S):
Vi är helt överens om att en skuld på grund av våldsbrott är väldigt speciell skuld, och som huvudregel undantas den från skuldsanering. Om det är få som får skuldsanering av andra grunder är det extremt få som får det av den här anledningen. Vi föreslår ingen förändring av detta, att det skulle bli lättare just i de här fallen. Däremot är det lite oroväckande att man vill stänga den lilla lucka som finns i dag, att i vissa undantagssituationer kunna ta med detta i beräkningen.
Som jag nämnde kan det till och med vara till fördel för brottsoffret och innebära att man får in en del av det som förövaren är skyldig, till skillnad mot att man inte får in något alls. Det kan faktiskt vara så att brottsoffret tycker att det är positivt. Man kan säkert i många fall diskutera hur brottsoffret får sin ersättning. Men det är en helt annan fråga som inte ligger inom civilutskottets ansvarsområde. Man kan diskutera om brottsoffret på ett annat sätt kanske borde få sin ersättning tidigare.
I det här fallet tror jag att det både för brottsoffret och för förövaren i vissa undantagsfall kan vara en fördel med skuldsanering.
Skuld på grund av våldsbrott lyfts som huvudregel bort från den vanliga skuldsaneringen, men om man i samtliga fall skulle lyfta bort den från den vanliga skuldsaneringen är risken att den övriga skuldsaneringen blir fullständig meningslös, för det kan innebära att man är tillbaka på ruta ett: Den andra skulden är sanerad, men sedan byggs en överskuldsättning upp kring detta skadestånd, om man inte har chans att betala det eftersom man till exempel inte har någon inkomst.
Jag vidhåller att skuldsanering behöver finnas för specifika undantagssituationer. Risken att det skulle överutnyttjas tror jag är obefintlig, när man ser hur svårt det är att få skuldsanering av andra skäl, som dödsfall i familjen, skilsmässa, arbetslöshet och konkurs. Inte ens då har människor i många fall fått möjlighet till skuldsanering. Det behövs i vissa undantagsfall även när det gäller detta.
Hillevi Larsson (S):
Om man söker efter nya jobb kan man ju börja med de jobb som faktiskt finns i landet. Vart femte jobb kan inte tillsättas på grund av att arbetsgivaren inte hittar rätt kompetens, så vi kan börja med att se till att dessa jobb tillsätts. Då kan man slå två flugor i en smäll. Man hjälper arbetsgivarna att hitta folk, och man hjälper de arbetslösa att komma i arbete.
Regeringens fokus nu är att se till att man stärker de arbetslösas kompetens. Det är mycket viktigare än att fortsätta på den skattesänkarlinje som inte har fungerat. Det finns svart på vitt att arbetslösheten ökade under de här åren, och i takt med att arbetslösheten ökade sänktes skatterna mer och mer. Men det fick inte effekt, och därför måste vi hitta någonting nytt som leder framåt.
Vi kan se, precis som Niklas Wykman skriver i sin interpellation, att den som saknar gymnasiekompetens löper flera gånger högre risk att drabbas av arbetslöshet och har svårare att ta sig ur arbetslösheten. Då är det där man ska satsa och se till att alla får grundläggande kompetens. Det är ju bra om Moderaterna nu är med på den linjen, men tidigare har det varit långt ifrån någon självklarhet.
Inte ens grundskolekompetens har varit en självklarhet att få hjälp med inom Arbetsförmedlingen. Nu inför regeringen rätt till komvux. Det innebär att alla naturligtvis ska ha rätt till gymnasieutbildning, men man ska även senare i livet kunna komplettera med komvux. Vi utökar naturligtvis också utbildningsplatserna på andra utbildningar. Jag tror att detta är extremt viktigt.
Ska man utvärdera någonting historiskt, när det var en socialdemokratisk regering, har vi Kunskapslyftet, där vi lovade att halvera arbetslösheten. Vi lyckades stärka människors kompetens, och de fick jobb när konjunkturen vände. Mer av det spåret tror jag är bra.
Hillevi Larsson (S):
Det är helt riktigt att Hamas är ett stort problem. En anledning till att demokratiska val inte har kunnat hållas är att Hamas har motsatt sig det. Samtidigt är det helt avgörande att det finns ett samarbete mellan Fatah och Hamas. Även om man skulle önska att det inte behövdes krävs det ett samarbete för att över huvud taget hålla ihop den palestinska sidan. Därför kan man lugnt konstatera att Hamas är det största problemet.
Regeringen samarbetar ju med Fatah och Abbas, och det är ett sätt att försöka att stärka den sidan. Men det finns också en desperation och en uppgivenhet efter alla år av ockupation, av bosättningar som breder ut sig samt av våld och förtryck. Det bidrar till en radikalisering som riskerar att krafter som Hamas stärks. Därför är det helt rätt av regeringen att försöka att stärka de moderata krafterna. Det är den väg som finns.
Regeringen anklagas för att man försöker stödja med bistånd, för att man erkänner Palestina och för att man stöder Abbas. Den kritiken utmynnar i frågan: Vad ska vi göra i stället? Det här är ändå en väg för att försöka att styra in utvecklingen i en fredlig riktning samtidigt som det blir mer jämbördigt mellan parterna, mellan Israel och Palestina.
Trots att kritik kan riktas även mot den palestinska sidan är det ett faktum att det är palestinierna som sedan många decennier är under ockupation. Det är israeler som dödas. Varje liv är lika mycket värt oavsett om människor dödas på den palestinska eller på den israeliska sidan. Varje fall är ett för mycket, men det handlar om så många fler på den palestinska sidan. Egentligen tycker jag att vi borde ha erkänt Palestina tidigare.
Men det är ändå ett första steg att visa att vi ser Israel och Palestina som jämbördiga parter.
Hillevi Larsson (S):
Jag kan bara instämma i det som har sagts. Det behövs samarbete med andra länder och kartläggning av vilka fall vi ser i Sverige och hur de hanteras. Det är viktigt att det hanteras på ett bra sätt i hela landet. Det finns ju en risk att kompetensen skiftar i olika delar av landet. Det är såklart en resursfråga också, men man ska kunna känna sig trygg var man än är i landet.
Det får heller aldrig bli så att brist på bostäder gör att kommuner bollar de utsatta mellan sig för att ingen vill stå för det skyddade boendet - sådana fall har tyvärr funnits. Sedan tror jag att det är viktigt med samarbete med skolan, såklart, men även mellan socialtjänsten och polisen. I fallet med Maria Barin, som jag tog upp tidigare, fanns det ingen samordning däremellan.
Jag tror att förloppet kanske hade kunnat förebyggas om man hade haft en riskanalys från polisen. Hon var faktiskt dödshotad. Det borde i sig ha lett till att hon fick skyddat boende. Men det fanns inte samarbete. Jag tror att det behöver finnas i så här allvarliga fall. Det fanns en lång historia. Hon hade redan blivit bortgift. Jag tror att hon var så ung som 14 år när hon blev bortgift utomlands.
Efter det hade hon under lång tid levt under hot i Sverige. Jag tror alltså att det är väldigt viktigt att de som har med fallen att göra samverkar. I första hand är det killar som utför morden. Vi har inte haft så många, men det är tyvärr några stycken. De unga killarna blir utvalda just för att de är så unga, för man tänker att de ska få en kortare påföljd. De är på ett sätt både förövare och offer i den här situationen.
Det är klart att de måste vara ansvariga för sina handlingar, men de har också blivit pressade till detta. Jag tror att man måste förebygga mer i de situationerna. Det är det viktigaste.
Hillevi Larsson (S):
Vi ska såklart ha stor respekt för säkerhetssituationen. Det är helt uppenbart att det känns oroande med Ryssland. Men jag tror samtidigt att man inte ska blåsa upp det alltför mycket. Vi har lyckats hålla oss utanför krig i 200 år i Sverige. Det är i sig en bedrift. Det här är inte första gången som det är ett spänt läge i vårt närområde.
Ryssland har ju varit ett problem som har väckt oro tidigare också. Självklart ska vi ta problemen på allvar och göra vad vi kan för att vårt försvar ska hålla måttet, men jag vill också instämma i det Stig Henriksson säger om att det viktigaste är att vi förebygger krig. Jag tror inte att vi skrämmer Ryssland genom att upprusta.
Jag tror inte att det i sig skulle hindra en attack, även om vi självklart också ska göra det vid behov. Men jag tror att det allra viktigaste är att se hur vi kan förebygga att spänningarna ökar. Då gäller det inte bara hotet mot Sverige, utan det gäller spänningarna i närområdet, och där är det andra länder som ligger värre till. Vi har redan sett vad som hänt i Ukraina, och de baltiska länderna känner rädsla.
Jag tror att Sverige kan spela en stor roll när det gäller att förebygga krig inte bara i Sverige utan även i våra grannländer i närområdet. Sverige har ju inte varit känt som det land i världen som har haft mest kapacitet när det gäller försvaret. Vi har inte heller haft kärnvapen, och ändå har vi lyckats hålla oss utanför krig i 200 år.
Det tror jag är viktigt att komma ihåg i sammanhanget. Att vi skulle kunna vara i krig inom några år var inte direkt ett utspel utan mer ett svar på en fråga som handlade om att vi inte kan utesluta det. Jag tror att vi aldrig någonsin helt kan utesluta det. Vad som helst kan ju hända, men det är inte så troligt att det blir så.
Precis som försvarsministern säger har vi fattat beslut för att stärka vår försvarsförmåga. Det är partiövergripande beslut, vilket jag tror är viktigt för stabiliteten så att det inte blir en ryckighet i detta.
Men jag tror att det allra viktigaste nog inte är att fortsätta på den vägen och rusta upp alltmer, utan det handlar mer om hur vi kan förebygga krig i vårt närområde, alltså inte bara riktat mot Sverige utan även mot våra grannländer.
Jag tror inte att lösningen är att vi direkt skulle börja skapa allianser på bekostnad av andra - Natofrågan är ju aktuell här - utan jag tror att det är minst lika viktigt att se till att spänningarna mellan till exempel Nato och Ryssland minskar och att vi samarbetar inom EU, som också, kan man säga, är en allians.
Även om det inte är bindande att ta till vapen om något annat land angrips finns det såklart ett tryck på att man ska hjälpa varandra. Det har vi redan sett exempel på under senare tid.
Jag vill avsluta med att säga att vi absolut inte ska ta lätt på situationen, men det här enstaka uttalandet om att vi kan vara i krig inom några år tror jag inte att man ska blåsa upp till alltför stora dimensioner, för då tror jag att det kan få motsatt effekt. Panik är farligt i den här situationen. Det handlar om att vara lugn och att förebygga krig.
Hillevi Larsson (S):
Det finns definitivt en hotsituation när det gäller Baltikum, inte minst mot bakgrund av att Baltikum tidigare tillhörde Sovjetunionen och att det finns en rysk minoritet. Trots att Nato är berett att försvara Baltikum finns det en hotsituation.
Det innebär i förlängningen att även om Sverige går med i Nato skulle vi inte vara helt säkra från ett angrepp i den situationen. Risken är dessutom att hotbilden kan öka om vi knyter oss starkt till en viss allians. Men om Sverige gör som vi ofta har gjort och är mer neutrala och står mitt emellan kan vi kanske undvika en attack. Som jag sa tidigare är det viktigaste att förebygga att det händer något.
Då ska vi inte vara i steget där Sverige riskerar att bli angripet utan i steget där våra grannländer riskerar att bli angripna. Som jag också sa tidigare finns det ett samarbete inom Europeiska unionen. Där finns också en drivkraft att hjälpa till.
Om Sverige blir attackerat är det inte omöjligt att våra europeiska grannar kommer till vårt försvar. Vi är alltså redan i en allians. Vi har också byggt ett närmare samarbete med våra grannländer, framför allt med Finland men även med Danmark. Det är väsentligt i sammanhanget. Vi ska såklart göra vad vi kan på svensk nivå, och där sker mycket.
Jag tror dock att samarbetet är nyckeln samtidigt som vi står fria och inte kan tvingas att gå i krig mot vår vilja. Det är det viktigaste för att förebygga krig.