Leif Pagrotsky (S):
Nu börjar Ulf Nilsson prata om det som jag förvånades över inte fanns med i det första inlägget, nämligen att Folkpartiet vill ha en återgång till den gamla lärarutbildningen - en seminarieliknande lågstadielärarutbildning, såvitt jag förstår med en svagare akademisk koppling, lägre krav, korta utbildningstider och en starkt politiserad syn på vad det ska innehålla samt med minimalt utrymme för lärosätena att utforma den; jag vet inte.
Det är dock inte det som saken nu gäller för mig, utan saken är den att ni i alliansen kommit överens om att lärarutbildningen på det här området ska vara oförändrad under de kommande åren. Den reform som genomfördes för några år sedan gjordes ju väldigt brett. Ett av de partier som då inte var med har, såvitt jag kan förstå, senare anslutit sig, nämligen Moderaterna.
Folkpartiet är i dag totalt isolerade i svensk politik om att vilja gå tillbaka till den gamla 50-talsmodellen med de separata nivåerna i lärarutbildningen. Ulf Nilssons partikamrat Björklund skrev för ett par veckor sedan om detta i Svenska Dagbladet och blev omedelbart näpsad av en moderat ordningsman, som sade att folkpartister inte får säga det nu eftersom alliansen har en helt annan politik.
Därför undrar jag: Vad är det som gäller egentligen? Blir det en ny seminarieutbildning för lågstadielärare om det bli regeringsskifte, eller blir det en fortsättning och en kontinuerlig utveckling av det som finns nu och som det råder bred grundläggande enighet om i Sverige? Jag beklagar att debatten äger rum så tidigt på måndag morgon, när riksdagsledamöterna inte är samlade i Stockholm. Den naturliga debattören i denna debatt hade ju varit Sten Tolgfors, inte jag.
Låt mig kommentera en annan sak som Ulf Nilsson tog upp. Han sade att detta inte är någon budgetdebatt. Jag förstår att Ulf Nilsson undviker budgetdebatter i den här frågan. Han interpellerar inte om det eftersom budgetsiffrorna är så skrämmande för Ulf Nilsson och hans parti.
Jag kan konstatera att alliansens politik - enligt de motioner som är väckta och de pressmeddelanden som är publicerade - tar 3 miljarder kronor från utbildningen för att finansiera skattesänkningar och lägger tillbaka 1 miljard i reformer av olika slag. Finansieringen netto, mjölkkoeffekten, är från utbildningssidan 2 miljarder kronor.
Det förstår jag att Ulf Nilsson inte tycker att vi ska debattera, för detta är ju, som han säger, ingen budgetdebatt. Intrycket av desperation förstärks dock när jag hör den siffran. Ulf Nilsson talar om forskning och annat och har då ägnat sig åt trolleritricket att slå ihop fem år. Till skillnad från våra andra debatter, när vi jämför en budget år för år för att få det jämförbart, har han slagit ihop fem års siffror.
Om man nu vill ha så ordentliga effekter undrar jag varför han i så fall inte slår ihop tio års siffror eller tjugofem års. Varför just fem? Är det tänkt att de småreformer som han talar om ska upphöra efter fem år? Är det fråga om temporära saker, eller varför kör han inte någon sorts diskonterad nuränta av evigheten eller något annat finessrikt knep? Verkligheten är den att ni vill sänka utbildningsambitionerna.
Ni vill ta 300 platser från Lärarhögskolan i Stockholm samtidigt som ni pratar om att vi behöver fler lärare och att ni är oroliga över att så få som var femte student vill bli lärare. Ni vill ta netto 2 miljarder från utbildningssektorn för att finansiera avskaffad förmögenhetsskatt och hembiträdesavdrag i inkomstskatten.
Det är sanningen om Ulf Nilssons utbildningspolitik. Det är allvaret bakom de många orden om att vi behöver satsa mer på de unga och på utbildningen av till exempel lärare.