KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill tacka ministern för svaret, eller rättare sagt: Jag vill tacka för konsten att uttrycka sig utan att svara på frågan. Vi diskuterar i dag rehabiliteringskedjan.
Det förslag som lagts fram innebär det största systemskiftet någonsin som Moderaterna nu vill genomföra i socialförsäkringen. Förslaget har gått fram och tillbaka, och det har varit ett flyttande och ändrande under den tid remissinstanserna skulle yttra sig om det.
Bland annat förekom påtryckningar från den moderata riksdagsgruppen, och även från andra, om att förslaget var alldeles för omfattande. Under tiden började man klippa och klistra i kedjan.
En rehabiliteringskedja som man klipper och klistrar ihop har många svaga länkar, och när den brister är det den försäkrade som får lida för den moderata klippa-och-klistra-politiken. Vad säger remissinstanserna?
Vi har inte tid, herr talman, att ta upp alla remissinstansers svar och all den kritik som kommit. Den är så omfattande att vi skulle behöva sitta här till på måndag och debattera allt som de sagt. Jag ska dock ta upp några exempel.
Länsrätten i Skåne säger att även om individen har det yttersta ansvaret för sin egen rehabilitering finns det givetvis också ett ansvar hos berörda myndigheter. Hur det ansvaret fördelas framkommer emellertid inte. Vad vill de säga med det?
Jo, de säger att om någon ska ha möjlighet att överklaga ett myndighetsbeslut och länsrätten ska döma måste de veta vilket ansvar parterna har. Vad har den enskilde för ansvar, och vad har myndigheterna för ansvar? Det framkommer vad som är den enskildes ansvar, men det står inte klart och tydligt vad som är myndigheternas ansvar. Detta sägs av det svenska rättsväsendet. Vart är vi på väg?
Vad leder det till om vi i ett demokratiskt land ska ha lagar och regler som säger vad som är den enskildes ansvar samtidigt som det inte framkommer vad som är statens och myndigheternas ansvar? Inte ens länsrätten kan tolka detta.
Regelsystemet är komplicerat, otydligt, få individer kommer att förstå hur det fungerar. Man kan inte tro det, herr talman, men det är Svenskt Näringsliv som säger så. Nästa steg i kritiken gäller diagnosundantagen som nu ploppat upp utifrån klippandet och klistrandet.
De diagnosundantagen kommer att skapa konflikter mellan olika intresseorganisationer, Försäkringskassan med flera. Detta tas upp av en så pass tung instans som Karolinska Institutet. Till detta ska läggas att regeringen i den proposition som kom i går säger att Lagrådets yttrande saknar betydelse. Det sägs på jag tror det är s. 33.
Lagrådets yttrande saknar betydelse när man inför en minskningsregel och sänker från 90 till 85 procent. Då saknar Lagrådet betydelse.
Jasenko Omanovic (S):
Jag får börja med att jag är helt döv på ena örat, men jag känner att jag pratar för döva öron på den andra sidan. Vi pratar om den kritik som har framkommit från samtliga remissinstanser. Det är som Solveig Zander säger.
Det här är en så radikal förändring och en sådan försämring från det som inte fungerar riktigt bra till något ännu sämre. Ingen pratar om att just det här förslaget kommer att dra åt sig kritik.
Nej, inte en millimeter, för att inte säga en meter, kritik. Det här är en så radikal förändring.
Riksrevisionen kritiserade faktiskt Försäkringskassan i sin senaste rapport för att de har jättedåliga kontakter med arbetsgivare. Nu gör man förändringar och förenklingar i det. Nu ska individen vara länken mellan arbetsgivare och Försäkringskassan, så Försäkringskassan slipper ha någon kontakt.
Nu ska individen själv springa mellan arbetsgivare och Försäkringskassan med olika intyg, så det blir enklare. Herr talman! Man ser att inte något når fram av all den kritik från alla remissinstanser som har kommit. Det når inte ända fram till departementet. Man har kommit med kritik.
Till och med den moderata riksdagsgruppen har kritiserat minskningsregeln. Man inför den ändå, lite mindre än det var tänkt från början. Då hävdar man att det Lagrådet säger är oegentligt och ointressant. Det saknar betydelse.
Det är anmärkningsvärt att vi har ett rättsväsende som säger att det här är så otydligt att vi inte kommer att kunna döma utifrån det. Vi kommer inte att kunna hjälpa den försäkrade i en situation där han eller hon överklagar beslut från myndigheten. Det bryr man sig inte om.
Och när man ändrar säger man dessutom att Lagrådet inte är så mycket att bry sig om, det saknar betydelse. Det är mycket anmärkningsvärt. TCO har gjort en sammanställning. Jag vet inte om ministern har läst den.
Det är remissinstans efter remissinstans som säger att det här inte är något bra förslag. Men ministern vill inte höra det. Det ministern svarar på LiseLottes fråga om en parlamentarisk utredning är att det kommer att tillsättas en. Först sätter vi det här i sjön, sedan kan vi ha en parlamentarisk utredning.
Vad ska man utreda då, när man, som Solveig Zander säger, har gjort en radikal förändring? Vad finns det kvar att utreda parlamentariskt? Kanske vi sätter oss vid bordet och fikar någon gång. Det kan man göra ändå.
Jasenko Omanovic (S):
Som jag sade: klipp och klistra. Det ser vi nu igen när ministern försvarade det som fortfarande gäller i dag. Det finns dessa tre eller sju steg.
Vid steg fem ska efter tre veckor . : Kan!) . kan efter tre veckor ersättningen upphöra.
Det nya förslaget sätts i gång på grund av att det var långa sjukskrivningar. Nu plötsligt är det tre veckor som gäller . : Men inget förslag.) Frågan är vad det är som egentligen gäller.
Hur mycket har man klippt och klistrat för att anpassa efter från vilket håll det blåser? Det är återigen ett anmärkningsvärt förslag som ligger på riksdagens bord. Vill ministern ta tillbaka förslaget?
Nästa fråga är den som LiseLotte Olsson ställde om en parlamentarisk utredning, nämligen hur försäkringen ska se ut. Det finns tre saker som alla remissinstanser påpekar. Tidsgränserna är för snäva. Regelverket är för krångligt. Sedan är det undantagen: Det är diagnos sjukpenning, inte arbetsförmåga.
På grund av detta bör ministern överväga att ta tillbaka förslaget.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill tacka ministern för svaret. Det här var lite ovanligt, för det tog mindre än två veckor att få svar. Det var väldigt effektivt. Som ministern säger i svaret ska domstolsorganisationen vara långsiktigt hållbar. Det håller jag med om. Så ska det vara.
Men för att uppnå långsiktig hållbarhet måste man faktiskt kunna lyfta blicken och titta efter vad som händer i vår omvärld i Sverige. Då kommer en fråga som var uppe i förra debatten här.
Ministern sade att världen är större där ute. Ministern sade också i sitt svar att man ska lyssna på remissinstanser. Det tycker jag också är bra. Då uppkommer direkt frågan: Vilka är remissinstanserna?
Det som händer och som är på gång här i Sverige i dag är en ombildning från dagens län till morgondagens nya regioner.
Då är det samtidigt så att Ansvarskommittén har uttryckt att det skulle vara bra eller åtminstone att staten borde ha en organisationsstruktur som ungefär motsvarar de nya regionerna.
Detta innebär att om en förändring i nuläget skulle ske utifrån den organisation som finns i förslaget skulle man inte ta hänsyn till det som Ansvarskommittén har kommit fram till.
Risken blir då att man inte får en långsiktigt hållbar domstolsorganisation om man inte tar hänsyn till det som händer i Sverige i dag. För att undvika den här risken borde man vara lyhörd och se vilka förändringar som är på gång.
Annars kommer man att hamna i den situationen att man kanske måste omorganisera en gång till om några år. Då är min självklara fråga: Hur mycket kommer man att ta hänsyn till den omorganisation som sker nu och de nya regioner som växer fram? Kommer man att ta hänsyn till detta i den nya domstolsorganisationen?
Jasenko Omanovic (S):
Som vi har poängterat flera gånger är det jätteviktigt med en väl fungerande domstolsorganisation. Just detta konkreta förslag lyfter fram frågan om länsrätten i Härnösand.
Tingsrättsorganisationen i Härnösand är nu fastställd, och där är tingsrätten och länsrätten integrerade ganska bra. Det är gemensam lagman för länsrätten och tingsrätten. Det är gemensam administration, gemensamma lokaler med mera.
Man har hittat samordningsvinster där. I Härnösand byggs ett stort fängelse med häkte ett par kilometer från domstolen, vilket underlättar. Det finns en del vinster i det.
Samtidigt ser vi att det i Sverige växer fram en helt annan bild av den regionala uppdelningen. Förslaget innebär att den nya länsrätten kommer att ansvara för ungefär 18 procent av Sveriges yta med den nya uppdelningen.
Det blir lite av att inte ta hänsyn till den nya organisationen utifrån att länsgränserna och den regionala uppdelningen kommer att förändras.
Den bild som vi har i dag innebär att tre nya regioner kommer att vara under den här nya organisationen eller länsrätten som föreslås i stället för länsrätten i Härnösand, som finns i dag. Det känns lite grann som att man borde kunna vänta.
Det gäller också det ministern sade om möjligheten att rekrytera kompetent personal. Det är i dag så att om man omorganiserar och omorganiserar kommer en del av personalen att försvinna i dessa omorganisationer. Man ser om sitt hus och hittar jobb någon annanstans.
När man utreder det här är det också viktigt att man inte gör som man gjort en gång tidigare. Man ringde till arbetsförmedlingen i Härnösand och frågade hur många arbetslösa jurister det finns i Härnösand. Då saknar man omvärldsbilden. Vad är ett arbetsmarknadsområde?
Det är ungefär som att ringa till arbetsförmedlingen i Bryssel och fråga hur många arbetslösa EU-parlamentariker det finns i Bryssel. När man gör sådana här grejer måste man kunna ha en omvärldsbild. Hur ser det ut på själva platsen? Det är A och O när man utreder sådana här saker.
Man ska inte titta ur ett perspektiv som inte överensstämmer med den verklighet som finns på plats. Det är viktigt. Jag frågar igen: Hur mycket kommer man att ta hänsyn till de nya regionerna?
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan upplysa ministern om att jag inte har något remissvar. Det jag har är en omvärldsbild. Jag sitter inte enbart i Riksdagshuset, utan jag rör mig i min valkrets och i andra delar av landet och får en omvärldsbild. Det är den omvärldsbilden jag nu berättar om, ingenting annat. Jag har inte krävt av ministern att fördröja omorganisationen.
Vi har i denna debatt konstaterat att det är jätteviktigt att ha en väl fungerande domstolsorganisation. Det handlar om att ta hänsyn så att man inte om ett par år åter blir tvungen att omorganisera.
Varje otydlighet och omorganisation leder till att en del av den kompetenta personalen söker sig vidare. Det är det jag vill att man ska undvika. Därför tycker jag att man bör ta hänsyn till det som händer i Sverige, till omvärldsbilden.
Om man redan nu kan få tag i remissvaren innebär det att det hela redan är klart, att remissvaren har kommit in, om jag förstått det hela rätt. Då är frågan: Hur lång tid tar det innan den nya organisationen sjösätts? Jag vill gärna ha svar på det.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag kan inte låta bli att upprepa en del saker i svaret.
Här sägs att det är oerhört viktigt att Försäkringskassans verksamhet fungerar väl och att medborgarna känner sig trygga, att syftet med omorganisationen är att servicen till medborgarna ska bli bättre och att man ska få väl förberedda personliga möten på myndighetens lokalkontor med mera.
För mig känns det som att ministern, trots att hon i den avslutande meningen säger att hon följer arbetet nära, står väldigt långt från verkligheten.
Jag har varit på ST-kongress och hört hur försäkringskassepersonal upplever situationen. Jag kan säga, fru talman, att den verklighet som de upplever är en helt annan än den i ministerns svar. Man kan lyfta fram flera saker.
Svaret avviker så från verkligheten att jag inte vet var jag ska börja. Om man börjar med hur Försäkringskassan organiseras har man sagt: Okej, vi öppnar fler kontor. Det är några få kontor fler än tidigare.
Däremot har man kortare öppettider på dessa kontor. Där det tidigare har varit öppet fem dagar i veckan är det nu öppet max två dagar.
Man bygger stora nationella centrum, men det finns faktiskt ingen geografisk spridning eller, på politiskt språk, något regionalpolitiskt perspektiv på detta. Det finns absolut inget sådant perspektiv. Vad gör man?
Jo, jobb på dessa nationella centrum som innebär högre kvalificerade arbetsuppgifter lägger man söder om Dalälven. Norr om Dalälven, i Skellefteå, Luleå, Östersund, Sundsvall, lägger man arbetsuppgifter som kanske på sikt, om fem sex år, går att rationalisera bort med hjälp av Internet.
Det är en aspekt man kan ta in i debatten. I Försäkringskassans egna papper står en och en halv A 4-sida om huvudsakliga arbetsuppgifter och ansvar för personliga handläggare vid sjukskrivning.
Inte med ett enda ord nämns arbetsgivare och den kontakt som man som handläggare ska ha med arbetsgivaren. Detta existerar inte alls. Då är frågan: Är det så att om man blir sjuk så behöver man inte längre kontakt med sin arbetsgivare?
Behöver inte längre myndigheten vara i kontakt med den arbetsplats som den sjukskrivne ska rehabiliteras tillbaka till?
Jasenko Omanovic (S):
Det lät på statsrådet som om Försäkringskassan är ett fristående bolag och inte har någonting med samhället och politiken att göra. De får, tydligen, i styrelsen ge sig själva order om vad de ska uppnå, hur de ska jobba och allting.
Det finns tydligen ingen som kan ge några riktlinjer, utan de ska själva hitta på saker och ting, om de vill sälja möbler eller vad som helst. Det lät faktiskt så.
Jag har inte med ett enda ord nämnt att jag saknar förtroende för ledningen eller Försäkringskassan, utan det är just ministerns politik som gör dem tvungna att vidta åtgärder och fatta beslut som en statlig myndighet aldrig skulle behöva göra. Ett exempel på det fick jag höra på ST-kongressen.
Försäkringskassan har faktiskt varit tvungen att tejpa igen och stänga brevlådor - en statlig myndighet som har varit tvungna att tejpa igen brevlådor för att få bort onödiga besök!
Det är skrämmande, ja, det är mer än skrämmande att en statlig myndighet fått tejpa igen brevlådor för att få bort onödiga besök - eller onödiga medborgare måste man kanske säga.
Jag blev väldigt upprörd när jag hörde detta, så jag hoppas att statsrådet tar itu med det. Jag hoppas också att statsrådet ger både Försäkringskassans styrelse och dess ledning de möjligheter som behövs för att kunna göra ett bra jobb.
Personalen känner sig pressad i en arbetsmiljö som inte är bra, och det är faktiskt så, när jag nu nämner ST-kongressen, att man vid kongressen redovisade hur tjänstemännen mår på sina arbetsplatser.
Försäkringskassan med sina 14 000 anställda är en del av detta. Det är förödande hur statstjänstemän mår i dag, och de ska ge hjälp och vara ett stöd för dem som är allra svagast i samhället, folk som är sjukskrivna och har liten ork när det gäller att ta itu med sin egen situation.
Då ska en statstjänsteman som är så pressad på sin arbetsplats ge stöd. Det är där ministern faktiskt har möjlighet att gå in och hjälpa Försäkringskassans styrelse och ledning med mer resurser som innebär ett lugnare tempo, och med färre ogenomtänkta beslut.
I morgon kommer vi att fatta ett helt ogenomtänkt beslut här i kammaren. Många har protesterat, inte minst Svenskt Näringsliv och fackföreningsrörelsen - alla har protesterat mot detta beslut som kommer i morgon från regeringen. Då blir det inte bättre på Försäkringskassorna runt om i landet.
Ministern kan inte svära sig fri genom att säga att det är en fristående styrelse när man lägger på en börda på Försäkringskassan som inte går att klara av!
Jasenko Omanovic (S):
Jag ska bara kort säga att vi också hade de där 700 miljonerna i budgeten. Det är inte resurser det är fråga om, utan det är fråga om vilken arbetsbörda man lägger på försäkringskassepersonalen med de politiska beslut man fattar. Det är där problemet ligger. Man fattar beslut efter beslut.
Man ska nu tvinga försäkringskassepersonalen att för hand registrera tillfällig föräldrapenning. Det är att gå 20-25 år tillbaka i tiden. Det är den politiken som socialförsäkringsministern för, och det är den politiken som den borgerliga regeringen för.
När det gäller försäkringskassepersonalens A- och B-lag syftade jag inte på själva personalen, utan på den organisation man gör och vilka möjligheter den ger för personalen att utvecklas. Det är det som är problemet. Regeringen vill inte se att hela landet borde kunna vara med på lika villkor.
När man gör en omorganisation kunde man ha haft ett nationellt centrum för Försäkringskassan i Sundsvall där det krävs lite större kunskaper i att hantera ärenden än för den som hamnar någonstans söderöver eller i Luleå eller något annat nationellt centrum.
Jag tycker att det är alldeles för mycket retorik i debatten och alldeles för få svar från ministern till försäkringskassepersonalen. Man borde faktiskt komma med lite mer konkreta förslag. Hur ska man underlätta för personalen?
Jasenko Omanovic (S):
Jag nämnde i den förra debatten att det finns en del ogenomtänkta förslag, och det här är ett sådant, där man nu tänker tvinga folk ut ur försäkringen. Jag kan hålla med ministern om att det inte är bra att förtidspensionera unga människor. Det kan jag hålla med om.
Men blir det bättre av att tvinga dem till utförsäkring - livstids utförsäkring? Det låter lite bättre än förtidspensionering: livstidsutförsäkring. Vi i oppositionen har missförstått förslaget, säger ministern.
Då har tydligen halva Sverige missförstått det, mer än så, för det finns remissinstanser, som Eva-Lena har räknat upp här, som tydligen också har missförstått alltihop. Man säger att allting, hela ansvaret, läggs på individen.
Och som sagt: När man är sjuk, då ska man ta itu med att börja sätta i gång rehabilitering och alla aktörer. Då ska man vara som friskast för att orka med sin egen rehabilitering. Och arbetsgivaren har inget ansvar. Till och med länsrätten i Malmö säger att det är svårt att förstå det här.
Man vet inte hur man ska döma vid en överklagan, för det finns bara en part som har ansvar. Det är den sjukskrivne. Det finns egentligen ingen möjlighet att döma där. Ministern har tidigare, när vi diskuterat detta i tidigare sammanhang, sagt att det här bara var en departementsskrivelse, ingenting annat.
Ja, det kom en proposition som var lite justerad. Minskningsregeln var inte fullt ut som ministern hade tänkt sig, utan det var lite mindre. Men ändå angrep man det avtal som fanns mellan parterna ute på marknaden. Det finns hur mycket som helst att säga om det här.
Det är faktiskt så, statsrådet, att det inte är vi som missförstår det här, utan det är så folk ser på det här förslaget. Och det är inte bara Socialdemokraterna. Det finns hur många sidor namninsamlingar som helst mot det här förslaget ute, och det är inte någonting som Socialdemokraterna har startat.
Det är alltifrån handikapporganisationer till fackföreningar och alla andra som har startat namninsamlingar mot det här förslaget och som försöker påverka varenda riksdagsledamot i majoriteten för att ändra åsikt, komma till rätta med det här förslaget och för att få bort det från riksdagens bord.
Det här leder ingenstans. Och som sagt: Det är flera remissinstanser och flera andra i det här landet som har konstaterat det.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan bara instämma i det som Eva-Lena avslutade sitt inlägg med. När det gäller opposition mot oss själva kan jag säga att både Eva-Lena och jag varit självkritiska på en punkt, nämligen förtidspensioneringarna.
Kanske är det främmande för statsrådet, men man kan också vara självkritisk. Det innebär att detta med förtidspensioneringar kanske inte var bra, men skulle den livstidsutförsäkring som ministern nu föreslår vara bättre?
Dessutom plockar man 1,7 miljarder från Försäkringskassan för att starta något slags rehabiliteringskedja. Men hur blir det med rehabiliteringen av dem som inte har någon arbetsgivare, just de som är förtidspensionerade?
Hur ska de rehabiliteras när man plockar 1,7 miljarder från Försäkringskassan?
Det är intressant att trots den hårda kritiken från alla remissinstanser, trots att folkrörelser ute i landet gör allt för att försöka få ministern att inse att det är ett dåligt förslag, vi inte ser minsta tecken på självkritik hos ministern.
Hon bara fortsätter att tåga på. Det tycker jag är synd.
Jasenko Omanovic (S):
Jag får äntligen tacka ministern för svaret. Jag lämnade in interpellationen den 20 november i fjol, och nu får jag äntligen svaret. Vad ska man börja med i denna fråga? Det här har vi debatterat två gånger tidigare.
Nu säger ministern att han håller med om att det är olyckligt att småbarnsföräldrar drabbas. Fru talman! Det lät inte så vare sig den 1 april i fjol eller den 20 april 2007 när vi debatterade det här tidigare.
Då var svaret från ministern något annat.
Hur kunde det uppstå att småbarnsföräldrar drabbas så hårt om de tar hand om sina barn, om de är hemma och vårdar sina sjuka barn eller tar ledigt en dag i veckan, till exempel fredag, för att vara med sina barn och ta ut föräldrapenning den dagen?
De blir hårt drabbade av att de egentligen inte är produktiva och inte kan ha en a-kassegrundande inkomst. Det är arbetsmarknadsminister Littorin och majoriteten i riksdagen som har fattat det beslutet och bestämt att det ska vara så.
Nu är det plötsligt väldigt olyckligt.
Den 1 april 2008, för åtta månader sedan, frågade jag Littorin rakt ut om han kunde lova - jag stod här och Littorin där han står - småbarnsföräldrar att inte försämra deras friheter.
Då var svaret nej på den frågan. Nu har det hänt en hel del under tiden efter den 1 april 2008. Jag har trott att det var ett skämt eftersom det var den 1 april, men det var ett rakt svar från ministern, och jag uppskattar raka svar.
Nu är svaret helt annorlunda. Jag undrar: Vad har hänt på vägen hit? Har ministern äntligen kommit till insikt? Jag vet inte om ministern minns första debatten där jag sade att jag tänkte på en viss lejonkung som inte hade några bekymmer, Hakuna Matata. Så lät det för mig.
Ända fram till den här debatten har ministern vägrat att inse vilka problem detta kan medföra.
I dag är nästan hundratusen människor varslade i landet, säkert många småbarnsföräldrar som har nyttjat sin rätt att vara hemma med barn och använt föräldrapenningen flexibelt utifrån vad som passar bäst för dem och som nu kan drabbas.
Jasenko Omanovic (S):
Att det kan hända jättemycket på åtta månader har vi sett vad gäller både finanskrisen och arbetsmarknaden. Vi har ju ytterligare åtta månader framför oss och därefter ytterligare åtta månader.
Statsrådet säger här att han trodde att Jasenko skulle vara nöjd i och med att förändringen eventuellt komma skall, eller hur jag ska tolka det.
Det är ju inte så att statsrådet säger att förändringen kommer då eller då, utan om remissinstanserna säger att förslaget är bra kanske man kommer med det till riksdagen.
Ni kunde ha behållit hjälpregeln, utrett det här och sedan ersatt hjälpregeln. Det är många föräldrar som blivit arbetslösa som har kommit i kläm när ni har tagit bort hjälpregeln.
När de blivit arbetslösa och vårdar en sjuk tvååring, kille eller tjej, straffar det sig. Det straffar sig att vara hemma med sitt tillfälligt sjuka barn. Om man vill vara mer med sina barn och ha en fredag eller måndag ledig straffar det sig.
I fjol var nästan 100 000 varslade, och de flesta av de varslade som blir arbetslösa kommer inte att omfattas av förändringen.
De hinner ut i arbetslösheten innan den nya regeln träder i kraft - om inte arbetsmarknadsministern har tänkt sig att den ska gälla retroaktivt från årsskiftet eller något sådant - och kommer inte att omfattas av den. Nu pratar vi om nästa åtta månader och dem som kommer att bli varslade inom den perioden.
Som det är nu kommer inte de som har blivit varslade på Volvo i Umeå eller i Västsverige att omfattas av regeln. Varslen kom för länge sedan nu, i september oktober förra året.
Också de föräldrar som jobbar på Sandvik i Sandviken kommer att komma ut i arbetslöshet, någon gång i maj månad. Och vad händer med dem?
Vad ska vi säga i dag till dem som har varit hemma med och vårdat sina barn och som nu blir arbetslösa, Littorin? En regel som kanske ska gälla från juni eller från 2010, är det svaret som vi har att ge dem i den här debatten?