Ali Esbati (V):
Jag tackar ministern för svaret. Detta är den första av fyra interpellationsdebatter jag har med arbetsmarknadsministern i dag. Den här interpellationen lämnades in den 27 februari. Det är inte så att jag har lämnat in fyra interpellationer per dag, utan de har hopat sig. Det är glädjande att höra ministern försäkra att "jämställdhet är en mycket viktig och prioriterad fråga för regeringen". Det vore ännu mer glädjande om detta kunde märkas mer i politiska beslut som rör kvinnors och mäns löner och inkomster.
Huvudbudskapet i ministerns svar är att arbetsmarknadens parter ansvarar för lönebildningen i Sverige. Detta är helt riktigt. Det är någonting vi är överens om. Vi är säkert också överens om att ansvarstagandet och dragkampen sker inom ramar som sätts och ändras av riksdag och regering. Min interpellation gällde den punkt där staten har en funktion, nämligen Medlingsinstitutet.
Där undviker ministern dess värre helt och hållet kärnfrågan, nämligen att den här i och för sig begränsade men inte alls oviktiga funktionen kan utövas så att jämställdhetssträvandena underlättas eller försvåras. Sakläget är att det stora bidraget till löneskillnaderna mellan kvinnor och män kommer från strukturella skillnader mellan yrkesområden där kvinnor dominerar och yrkesområden där män dominerar.
För att sakteliga kunna råda bot på detta, samtidigt som arbetstagarkollektivet får ut en rimlig del av den samlade produktivitets- och välståndsökningen i ekonomin, krävs det att grupper som i dag har låga löner, där kvinnor oftast dominerar, lyfts mer.
Man säger på sin höjd att de strukturella löneskillnaderna är beklagliga, men där är det stopp. Faktum är att nästan samtliga arbetaryrken med lägre löner än den genomsnittliga arbetarlönen på ungefär 23 000 kronor är kvinnodominerade.
Även nästan samtliga tjänstemannayrken med lägre lön än den genomsnittliga tjänstemannalönen är kvinnodominerade. Det är ett nästan skrämmande starkt samband. Samtidigt är det så att åtminstone en av arbetsmarknadens parter, nämligen LO, faktiskt har tagit ansvar för att råda bot på en del av problemet genom sin samordning. Ett av huvudkraven har varit att man ska ha löneökningar i kronor för dem som tjänar minst.
Det är precis detta som av allt att döma krockar med Medlingsinstitutets uppfattning om sin egen roll. Det är därför jag har frågat om regeringen vill förtydliga Medlingsinstitutets instruktioner. Där tolkar jag svaret som ett nej. Det är också därför jag har frågat hur man ska tolka begreppet "en väl fungerande lönebildning".
Ska man tolka det som att det fungerar väl om de strukturella löneskillnaderna utjämnas, eller betyder "väl fungerande" helt enkelt att det ska fungera som förut? Ministern hänvisar till diskrimineringslagarna och att Medlingsinstitutet ska samråda med Diskrimineringsombudsmannen.
Men problemet vad gäller skillnaderna mellan mansdominerade och kvinnodominerade yrken ligger i att man inte kommer någon vart med den typ av ordning som vi har i dag med diskrimineringslagarna. Sex olika fackförbund från LO, TCO och Saco har i en gemensam rapport till exempel föreslagit ett breddat uppdrag till Medlingsinstitutet, där kartläggning och analys av löneskillnaderna mellan yrken ska ingå.
Det skulle kunna vara ett svar på min fråga om tolkningen av begreppet "en väl fungerande lönebildning". Men av dagens svar från arbetsmarknadsministern att döma verkar det tyvärr inte vara så regeringen resonerar.