Annie Lööf (C):
En av konstitutionsutskottets viktigaste uppgifter är att kontrollera och granska regeringen och regeringsärenden. Den granskningen är indelad i den allmänna granskningen, som vi av tradition gör på hösten, och den särskilda granskningen, som är den medialt intressanta och den mest kända och som görs på våren, med tillhörande offentliga utfrågningar, av statsrådens tjänsteutövning och dess förenlighet med grundlagarna.
Även om KU10, som i dag debatteras, är omfattande är det förmodligen ingen kioskvältare ens för de mest inbitna. Däremot är KU:s granskning inom just detta område oerhört värdefull för det interna arbetet i Regeringskansliet och är ofta en god vägledning för de tjänstemän som berörs. I detta betänkande är vi också i väsentlig grad överens. Mitt anförande blir därför i vissa delar en upprepning av vad samtliga de tidigare talarna har sagt.
Anledningen till att jag ändå väljer att gå upp är att den allmänna granskningen är en av våra kärnuppgifter, och jag vill också visa att även om det inte är någon kö till tryckeriet är det i alla fall en lång kö till talarstolen. Denna granskning meddelas nu, som sig bör, riksdagen, och jag ställer mig bakom de slutsatser som majoriteten i konstitutionsutskottet nu lägger fram.
När vi analyserar granskningen som rör regeringens sammansättning och regeringsarbetets organisation välkomnar utskottet den öppenhet som regeringens redovisning av detta bidrar till. Samtidigt understryker vi att det är viktigt att utvärdera så att man använder relevanta nycklar. Vi ser också i år en ökning av politiskt tillsatta tjänstemän.
Konstitutionsutskottet ser behovet i och med EU-ordförandeskapet men markerar också att det inte förväntas vara en ökning som varar över tid. Herr talman! För att inte riksdagens ledamöter och tjänstemän ska gå på knäna i april varje år, framför allt på grund av oppositionens svar på regeringens propositioner, är det viktigt att den propositionsförteckning som regeringen ger ut varje riksmöte följs för att undvika den anhopning som annars uppstår.
Förutsebarhet är viktig för en så jämn arbetsbelastning som möjligt. Det är också viktigt ur ett konstitutionellt perspektiv. Propositionerna förtjänar en grundlig behandling i riksdagsarbetet. Propositionsförteckningarna är här centrala. Våren 2006 hade KU en granskning på samma tema. I den svarspromemoria som då inkom framhölls just svårigheten att undvika viss anhopning vid stoppdagen.
En av dem är att riksdagen främst behandlar propositioner under våren, att det är snäva tidsramar för propositioner som avser genomförande av EU-direktiv och att avlämnandetidpunkten är svår att justera samt att ställningstaganden i olika skattefrågor i budgetpropositionen medför att utrymmet för den efterföljande beredningsprocessen fram till konkreta lagstiftningsförslag är begränsat. Därför är det svårt att tidigarelägga dessa.
En senareläggning skulle också innebära en avsevärd fördröjning av ikraftträdandet. Utöver dessa faktorer framhöll före detta statsminister Göran Persson att det parlamentariska system som vi har gör det möjligt att förankra förslag i utskottsgrupper, och då måste det förankringsarbetet ligga i februari och mars. Herr talman!
Konstitutionsutskottet vidhöll 2006 sina tidigare ställningstaganden och anmärkte på att de åtgärder som regeringen vidtagit för att undvika en anhopning inte varit verkningsfulla. Det ställningstagandet gäller även för denna aktuella granskning. Utskottet förutsätter att regeringen beaktar alla möjligheter att lämna propositionerna i enlighet med förteckningen så att anhopning undviks.
Utöver den särskilda granskningen av statsrådens tjänsteutövning är det vanligt att många granskningsanmälningar rör just beredningen av olika ärenden och om regeringsformens 7:2 uppfylls. Regeringen ska innan den fattar beslut i ett ärende ha inhämtat behövliga yttranden och upplysningar från myndigheter, organisationer och andra aktörer. Konstitutionsutskottet har valt att titta på beredningskravet nu även i den allmänna granskningen i två steg, varav detta är det första.
I detta betänkande har vi tittat på hur beredningskravet fullgörs för en rad olika ärendetyper, närmare bestämt 24 stycken. Utskottet har också i detta betänkande gjort en sammanställning av vad KU tidigare tyckt i beredningsfrågor för att försöka skapa en enhetlig praxis. Syftet med detta är att titta på flera olika ärendetyper och göra denna sammanställning för att ge en mer nyanserad och bredare bild av fullgörandet av beredningskravet.
Regeringsformens 7:2 gäller självklart i samtliga ärendetyper där regeringen fattar beslut. Det är av stor vikt att det är en ordentlig beredning och att upplysningar inhämtas. Dock är det viktigt att framhålla att detta krav inte är absolut. Man ska enbart inhämta behövliga upplysningar, och den bedömningen gör regeringen. Vi ser också att beredningen skiljer sig åt mellan olika ärendetyper, men det är naturligt eftersom man följer typernas olika särart.
Utskottets majoritet framhåller dock att det är viktigt med god planering, framför allt vad gäller skatteområdet, där det under både föregående och nuvarande regering har varit en väldigt kort beredningstid.
Om just detta har oppositionen skrivit en reservation, trots att även majoriteten påtalat vikten av att just på skatteområdet tänka på beredningskravet och att undvika en förkortad remissomgång och trots att det var just den förra regeringen som påtalade problematiken kring skatteområdet vid förra granskningen 2006. Det jag kan konstatera är att det inte skiljer sig åt i ställningstagandena konstitutionellt sett utan i avseende på hur man motiverar bedömningen.