KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Weimer (L):
Lise Nordin frågade mig om ägardirektiven. Liberalerna föreslår ingen ändring av direktiven. Vi anser att de ger utrymme till att säga ja eller nej till en försäljning. Detta utrymme finns inom ramen för affärsmässigheten och hållbarheten. Det är de två ben som ingår där. Fru talman! Låt mig återkomma till miljöaspekterna av en försäljning. Jag skulle vilja veta hur regeringen försäkrar sig om att dessa aspekter tas om hand.
Vi har fått höra att samma åtaganden som Vattenfall har gäller. Då undrar jag naturligtvis: Vilka är det? Riskerar vi att få en situation där staden Berlin om 20 år stämmer Sverige för att Vattenfalls gruvdrift har bidragit till att förstöra dricksvattnet i staden? Det är fortfarande höljt i dunkel exakt hur dessa hållbarhetsfrågor granskas av regeringen. Jag skulle därför vara tacksam för ett mer specifikt svar.
Till skillnad från regeringen, som sitter på en mängd information om denna försäljning, är vi hänvisade till medieuppgifter och ett antal svepande svar i debatten här i dag. Det är medieuppgifter som för övrigt gör gällande just att EPH inte visat särskilt gott omdöme i tidigare fall, där man inte på något ansvarsfullt sätt alls har hanterat de ägor och de kraftverk som man har haft att ta om hand och inte heller visat någon förståelse för miljöhänsyn.
Vi har inte fått tillräckliga besked när det gäller miljön, utan regeringen måste nog höja miljöribban lite grann i detta sammanhang.
Maria Weimer (L):
Jag tycker att det är sanslöst att Miljöpartiet inleder och avslutar sina anföranden med "låt kolet ligga", samtidigt som man sitter i regering och har möjlighet att påverka frågan. Är man aktivist eller ansvarigt regeringsparti? Dessutom är det fortfarande höljt i dunkel vad exakt Miljöpartiet har gjort för att garantera alla kraven i försäljningsprocessen som näringsministern pratar om. Fru talman! Jag vill också säga något om utsläppsrätterna, som har varit uppe för diskussion här.
Det är i grunden ett väldigt bra system, men vi vet att det i dag ligger på 7 euro per ton koldioxid. Det är alldeles, alldeles för lite. Heder åt alla de i den här kammaren som jag vet har jobbat med att försöka skärpa utsläppsrätterna på olika sätt. Miljöexperter i Tyskland intygar att även om priset för koldioxid skulle stiga till 95 euro per ton skulle de tyska kolgruvorna fortsätta att vara lönsamma.
Jag lyfter fram det här för att peka på att även om vi lyckas att tiofaldiga priset på utsläppsrätter ligger ansvaret för kolkraften och utsläppen till syvende och sist på Tysklands regering. Bara den tyska regeringen kan besluta om att fasa ut landets kolkraft. Som tur är pågår det redan en intensiv koldebatt i Tyskland. Förslag om en ambitiös nationell koldioxidskatt har diskuterats, visserligen också kritiserats skarpt, från kollobbyn.
Beslut har fattats om att lägga delar av kolkraften i en så kallad klimatreserv. Vattenfalls roll i en sådan här försäljningsprocess är därför viktig. Säljaren har givetvis möjlighet att ställa krav på köparen när det gäller miljöåtaganden. Och det finns en anledning till att till exempel den tyska miljörörelsen har större förtroende för Vattenfall än för EPH. Detta förtroende måste vi värna om genom att ställa alla nödvändiga miljökrav i en sådan försäljningsprocess och vara medvetna om vilken typ av köpare vi har att göra med.
För Liberalerna är det centralt att försäljningen inte bara fokuserar på affärsmässighet utan också på hållbarhetsfrågorna. Jag tror att Vattenfall kan göra skillnad här, men då måste kraven vara tydliga.
Maria Weimer (L):
Jag tänkte börja med den andra frågan. Jag är intresserad av och följer noga frågan om ryskt uran. När jag besökte Ringhals kärnkraftverk förra året diskuterade vi just den frågan. Vi fick reda på att det finns ett antal bränslestavar i Ringhals kärnkraftverk som innehåller ryskt uran. Det fanns däremot ingen som helst oro i kraftbolaget för att detta skulle leda till något slags beroende av Ryssland.
Marknaden för uran och bränslestavar är sådan att man när som helst kan vända sig till en annan leverantör, så skulle Ryssland försöka spela ut frågan om uranexporten kan man vända sig till Kanada eller något annat land som levererar bränslestavar. Det fanns alltså ingen sådan oro alls hos Ringhals. Andelen ryskt uran i just Ringhals tror jag ligger på några procent av totalen, så det är en väldigt liten andel.
Det finns alltså ingen oro alls för den här frågan i dagsläget, men givetvis är det en fråga man ska följa noga. Vi är kritiska till alla typer av beroende på energiområdet, särskilt av odemokratiska stater, så självklart är det något som vi ska fortsätta följa. Men jag tror att jag kan lugna Åsa Westlund tills vidare. När det gäller energiöverenskommelsen och försvarsöverenskommelsen har vi drivit den politik som vi gick till val på.
I försvarsfrågan tror jag att det är uppenbart för alla hur bristfällig överenskommelsen var. Det visar sig ju varje dag i rapporter att försvaret är otillräckligt finansierat. Detta är jag väldigt glad att vi står utanför. Vi kommer att få rätt i långa loppet. Även när det gäller energiöverenskommelsen har vi varit tydliga med att vi inte tror på de subventioner som föreslås.
Vi gick in med den politiken från början och höll fast vid den till slutet av förhandlingarna - till skillnad från några vänner i Alliansen som kompromissade väl mycket, enligt min mening, och gick med på en politik som egentligen inte alls rimmar med partiets syn på energipolitiken.
Maria Weimer (L):
Jag börjar med den sista frågan. Vi tycker väldigt bra om förnybar energi. Till skillnad från regeringen tycker vi bara att den ska byggas när den behövs och när någon vill betala för den. Vi tror inte att vi i dagsläget behöver den typ av subventioner som energiöverenskommelsen innebär. Självklart ska vi exportera till Baltikum. Nu tror jag inte att Litauen med den elkabel som finns där nu har störst behov av vår el under varma sommardagar, när solenergin skulle kunna ge ökad export.
Det Baltikum har behov av är någonting som ersätter gasen, som var en balanskraft och en reglerkraft. I dagsläget tror jag tyvärr inte att en ökande vindkraftsproduktion i Sverige skulle hjälpa de här länderna undan beroendet av rysk gas. De behöver en annan typ av elimport. Jag är inte alls motståndare till ett sådant decentraliserat elsystem som Åsa Westlund beskriver. Jag har egentligen inga synpunkter på hur det ser ut så länge det är en fungerande marknad utan subventioner.
Blir det så att vi har ett fungerande system som är decentraliserat kan det absolut vara en fördel. Det första du, Åsa Westlund, nämnde var just uranfrågan. Jag kommer naturligtvis att fortsätta att följa den, och det utgår jag från att regeringspartiet också gör; ni har ju i nuläget ett större ansvar för svensk energisäkerhet. Skulle det ske förändringar på uranmarknaden är det klart att man måste titta på var man tar sina bränslestavar ifrån.
Just nu är jag mer orolig för Litauen och hur de ska klara sin import från Sverige när de fyra reaktorerna stänger de närmaste åren. Detta sker ju på grund av höjningen av effektskatten häromåret, som regeringen ändå får ta ansvar för. Jag tror att de litauiska energipolitiker jag har träffat också känner just den oron: Nu har vi precis byggt en kabel - vad händer med elimporten från Sverige? Det skulle jag vara lite mer orolig för om jag var baltisk politiker.
Maria Weimer (L):
Det finns någon typ av informationsgap här mellan mig och utrikesministern, för enligt de uppgifter jag har fått finns det ett tjugotal tolkar vars skyddsskäl inte har fått någon bedömning. Man har tittat på dem som arbetade för Försvarsmakten 2013-2014, och man har gett många av dem skydd i Sverige. Men de som jobbade för svenska trupper mellan 2002 och 2013 har ännu inte fått någon bedömning, och det är dem jag pratar om i dag.
De har hamnat utanför den här särskilda ordningen, som var en fungerande lösning - även om det var en ad hoc-lösning - för det som då behövde göras. Det finns en annan del i utrikesministerns interpellationssvar som förbryllar mig lite. Hon hävdar att ambassaden i Kabul inte kan ta emot ansökningar om uppehållstillstånd, men hon säger samtidigt att besöket inte hade föranmälts. Då blir jag nyfiken på om det hade gjort någon skillnad om detta besök hade föranmälts till ambassaden.
Det här skulle vara väldigt central information för dessa människor. Utrikesministern säger vidare att besökarna gavs möjlighet att boka en tid. Då undrar jag än en gång om detta hade gjort någon skillnad. Hade de fått lämna in sina handlingar om de hade bokat en tid på ambassaden? Utrikesministern får gärna hjälpa mig att förstå vad hon menar med sina uttalanden.
Beskedet som jag nu utläser av det svar som jag har fått är att meningen är att dessa människor ska packa sina väskor och resa över några av de farligaste bergspassen i världen. Det här ska ske med papper i fickan som är bevis för att de har jobbat för Sverige - dessa papper kommer att leda till en säker död om de hittas av fel motståndare på vägen till Teheran, New Delhi eller Islamabad.
Utrikesministern var också inne på att det finns tankar om hur man ska hantera detta i framtida insatser. Jag är väldigt nyfiken på att höra hur sådana lagförslag eller lösningar skulle kunna se ut, för den här frågan kommer säkerligen att aktualiseras igen efter att vi har avslutat vår insats i Mali.
Maria Weimer (L):
Såvitt jag vet handlar detta inte om att söka asyl utan om att söka uppehållstillstånd i Sverige. Det handlar alltså inte om asylfrågan - jag tror inte att vi ska blanda ihop dessa två saker i det här fallet. Faktum kvarstår: Det finns 20 individer som har arbetat för Sverige som inte har fått någon bedömning. UD:s svar är att de ska resa till något av ett antal grannländer och göra ansökan där, vilket de av säkerhetsskäl inte kan göra.
Dessa människor är låsta i sin situation, och det som utrikesministern säger ger inget svar till dem - de är fortfarande kvar i den här låsningen. Detta tjugotal människor har arbetat sida vid sida med svenska förband och riskerat sina liv för detta. Vi har här en snårig skog av svenska myndighetsbeslut som pekar åt lite olika håll.
Justitieministern sa i juni att han vägrar att ompröva tidigare beslut, och nu håller utrikesministern fast vid ambassaden i Kabul och dess säkerhetsbestämmelser. Men vi vet ju att vissa undantag görs, till exempel vad gäller visumansökan för besök i Sverige. Ambassaden i Kabul gör undantag för detta, så det är väldigt svårt att förstå att man inte kan lösa situationen för dessa 20 individer. De har ju varit anställda av Sverige. Vi vet vilka dessa människor är, och vi har litat på dem tillräckligt mycket för att de skulle bli anställda av den svenska försvarsmakten.
Jag skulle vilja återkomma till varför det är omöjligt för ambassaden i Kabul att göra ett undantag och låta dessa människor lämna in sina ansökningar. Jag undrar också hur utrikesministern tänker sig en långsiktig lösning - förankrad i riksdagen och regeringen - för framtida insatser. Hur ska vi hantera att människor är beredda att hjälpa oss med att tolka i samband med svåra insatser och sedan kunna erbjuda dem skydd framöver?
Maria Weimer (L):
Det är tydligt att vi måste värna miljön och en hållbar utveckling, samtidigt som vi också vill ha en ekonomisk utveckling i form av konkurrenskraft och möjliggörande av innovation. Det är viktigt att miljöarbete och näringslivsklimat går hand i hand. Det är därför roligt att se hur det satsas på batteritillverkning i Sverige. Liberalerna är dock oroliga för att propositionen kommer att leda till en försvagad svensk gruvnäring.
Därför anser vi att regeringen bör återkomma till riksdagen med ett reviderat förslag som inte inverkar på gruvindustrins konkurrenskraft. Fru talman! Signalvärdet är också av betydelse. Att plötsligt ändra regelverket genom att förbjuda ett mineral tror vi kan skada Sveriges internationella rykte som gruvnation.
Givet remissinstansernas kritik tror vi att internationella bolag med stor sannolikhet kommer att fråga sig på vilka grunder den svenska regeringen fattar ett sådant här beslut och hur Sverige ställer sig i frågan om förbud av fler mineraler i framtiden. Uran är ett mineral som i dag inte bryts aktivt i Sverige. Däremot bryter vi en mängd andra mineraler. Vi vet också att det finns fyndigheter av till exempel kobolt och en rad sällsynta jordartsmetaller.
Det gör att vi kan komma att se behov av ökad brytning av innovationskritiska mineraler. Uran är mycket vanligt förekommande tillsammans med sällsynta jordartsmetaller som bland annat används vid batteritillverkning, så kallade batterimetaller eller innovationskritiska metaller - så pass vanligt att uran ofta används som ledmetall för att hitta batterimetallerna. Vi tror att ett förbud mot utvinning av uran skulle försvåra möjligheterna att prospektera och utvinna sådana metaller.
Det är enligt min mening det tyngsta argumentet mot regeringens förslag. Chalmers tekniska högskola menar i sitt remissvar att förändringstakten i gruvindustrin är så pass hög att vi inte bör stänga möjligheten till brytning av mineraler över huvud taget. Liberalerna uppmanar tillsammans med Moderaterna och Kristdemokraterna regeringen att återkomma med ett nytt lagförslag som inte hämmar den här möjligheten att utvinna innovationskritiska mineraler och som bättre kan värna den svenska gruvindustrins konkurrenskraft.
Teslabilar, nya batterier, mobiltelefoner - vår nya teknik och den gröna revolutionen är beroende av mineraler. I dag bryts många av de här innovationsmetallerna i konfliktländer under katastrofala villkor. Jag tror att alla vi här har läst de fruktansvärda berättelserna från koboltgruvor i DR Kongo och andra länder där små barn tvingas att med sina bara händer gräva fram den här typen av metaller till våra mobiltelefoner.
Det vore enligt vår mening mycket bättre om vi kunde hitta en framtida vision om att vi ska ha svenska koboltgruvor under vår starka miljölagstiftning och våra goda arbetsvillkor. Men den framtidsutsikten tror vi nu försvåras med regeringens förslag. Vi yrkar bifall till reservation 1.
Maria Weimer (L):
Det är lite tråkigt om det är så att Lise Nordin antyder att vi är tysta i frågor om mänskliga rättigheter och gruvbrytning i andra länder. Det är inte fallet. Det är också tråkigt om Lise Nordin antyder att vi inte är engagerade i frågor om miljöteknik, grön innovation och utveckling. Det räcker väl att läsa våra budgetar och höra om våra förslag på det området. Vi föreslår heller inte uranbrytning. Det vi menar är att den lagstiftning som finns i dag är tillräcklig.
Det behövs tre separata tillstånd, det finns tre olika lagar som är kopplade till uranbrytning, det krävs ett regeringsbeslut och det finns ett kommunalt veto. Det är därför vi och ett antal remissinstanser ser den här risken. Detta skickar en negativ signal som kan påverka vår internationella konkurrenskraft vad gäller gruvbrytning och försvåra för brytning av innovationsmineraler.
Det finns beskrivet i remissinstansernas förklaring. Lämpligtvis bör man se det som att SGU är en bättre expert på den här frågan än Lise Nordin eller jag själv.
Maria Weimer (L):
Frågan om olika svar är väldigt intressant, eftersom de två regeringspartierna i dagens debatt gett diametralt olika svar på frågan om hur man ska tolka energiöverenskommelsen. Om jag tillhörde de allianspartier som ställt sig bakom den skulle jag vara fly förbannad över den typ av tolkning som vi får höra, att 100 procent förnybart betyder att vi med politiska beslut ska lägga ned kärnkraften i förtid. Det har också kommit andra antydningar. Detta är absolut inte den tolkning man får höra av till exempel moderata företrädare.
Två olika tolkningar och två olika svar är tyvärr något som drabbar även den här frågan, och Miljöpartiet och Socialdemokraterna verkar stå på helt olika sidor. Det vi menar i vårt motstånd mot det här förslaget är att vi tror att det kan påverka brytningen av andra mineraler. Vi säger inte att vi ska bryta uran i Sverige. Vi har inga sådana förslag. Det är ingenting som vi driver. Som vi har hört finns det heller inget annat parti som gör det i dag.
Vi hänvisar till de experter som finns, bland annat Chalmers tekniska högskola, som menar att förändringstakten i gruvindustrin är hög och att vi inte ska stänga dörren för brytning av ett visst mineral innan vi vet hur framtiden ser ut om fem tio år. Det är det viktigaste skälet att vara mot den här propositionen.
Maria Weimer (L):
På ett energipolitiskt möte häromveckan fick Ibrahim Baylan frågan om han kunde sova gott på natten med tanke på energipolitikens utmaningar. Han svarade ja. Jag menar dock att det kanske ändå finns anledning att oroa sig lite för energipolitikens framtid om natten, och då tänker jag framför allt på leveranssäkerheten. Som några av oss nämnde i våra anföranden finns en rapport från Svenska kraftnät som visar på rätt oroande siffror.
Att leveranssäkerheten riskerar att bli sämre än på 70-talet borde ändå leda till en och annan sömnlös timme. Min fråga till energiministern är alltså: Är han inte orolig för hur vi ska lösa leveranssäkerheten, och hur tänker han sig att 100 procent förnybart bidrar till det målet?
Maria Weimer (L):
Jag menar att energiministerns politik delvis skjuter bredvid målet. En av de huvudframgångar för överenskommelsen som energiministern beskriver är nämligen 100 procent förnybart - ett mål vi inte behöver i dag. Vi har inte problem med för lite väderberoende el; det var inte en utmaning vi utmålade när vi startade Energikommissionen. Vi har inte en utmaning med för lite vind eller sol i systemet, utan de utmaningar som var väldigt tydliga när vi startade arbetet var effektbalansen och leveranssäkerheten.
Målet om 100 procent förnybart skjuter alltså helt och hållet bredvid de utmaningar vi egentligen har. Vi vet att elnätet inför sommaren är så bräckligt att det inte skulle klara av att någon reaktor oplanerat kopplas bort. Vi vet att Svenska kraftnät har vidtagit den drastiska åtgärden att ge order om att dra ned på produktionen. Herr talman! Jag menar att det finns anledning till oro. Inte ens sommaren är trygg när vi vet att vi vanligtvis på sommaren inte har kalla temperaturer och kan vara trygga.
Det finns anledning till oro. Regeringens politik har delvis bidragit till det.
Maria Weimer (L):
Sverige är ett land med stora avstånd och där elproduktion och elkonsumtion i stor utsträckning sker på helt olika ställen i landet. Största delen av elproduktionen sker i norr, men huvuddelen av elen konsumeras i södra Sverige. Tyvärr har vi otillräcklig överföringskapacitet. Tillsammans med kraven på smarta nät ställer detta stora krav på de svenska elnäten. Det är därför nödvändigt att näten byggs ut i den omfattning och takt som krävs för att klara kraftöverföring och nya krav för ett hållbart samhälle.
Under det senaste riksmötet har vi i Alliansen därför vid flera tillfällen framfört vår uppfattning att kortare handläggningstider för nätkoncessioner är en viktig förutsättning för att elnäten ska kunna byggas ut för att klara dagens och framtidens utmaningar. Vi noterar att Energimarknadsinspektionen har fått ökade resurser för att förkorta handläggningstiderna och även ett uppdrag att rapportera till regeringen om hur man arbetar med frågan.
Vi vill dock understryka att de orimligt långa handläggningstider vi ser i dag fortfarande är ett stort hinder för utvecklingen av det svenska elnätet. Fram till dess att verkliga resultat uppnås ser vi även fortsättningsvis en anledning för riksdagen att påtala för regeringen att handläggningstiderna måste bli kortare. I likhet med vad som anförs i vår motion 3413 anser vi att regeringen bör ge ansvariga myndigheter i uppdrag att utreda möjligheten till en snabbare tillståndsprocess. Fru talman!
Alliansens utgångspunkt är att Sverige ska ha ett robust energisystem, där svenska företag och konsumenter även i fortsättningen ska kunna lita på att det finns en trygg elförsörjning, långsiktiga spelregler och stabila villkor på energimarknaden. Den svenska energipolitiken ska värna klimatet, vara ekologiskt hållbar, säkra el till konkurrenskraftiga priser och garantera att elen finns när vi behöver den. En säker och robust kraftöverföring är helt avgörande.
Svenska kraftnät ansvarar för att effektbalansen i nätet upprätthålls, vilket är en förutsättning för vår industri, våra jobb och vår konkurrenskraft. För några år sedan fick flera av oss här möjligheten att besöka SSAB i Borlänge. När vi promenerade runt bland de enorma stålvalsarna fick vi veta att endast 0,1 sekunders strömavbrott leder till att flera ton stål förstörs och miljontals kronor går förlorade.
Med andra ord är effektbalansen viktig. Vid nätinvesteringar ställs ibland olika intressen mot varandra, och vi vill därför i likhet med vad som uttrycks i motion 3413 att riksdagen tillkännager för regeringen att den bör säkerställa att Svenska kraftnät utvecklar sin dialog och sina samråd samt ökar transparensen i samband med investeringsprojekt. Jag yrkar bifall till reservation 1.
Maria Weimer (L):
Statsministern har gjort en turné runt om i landet med temat trygghet. För tre veckor sedan besökte han min hemstad Uppsala. I Uppsala city fick statsministern träffa kommunala trygghetsvakter, som har anställts för att öka tryggheten i centrum då polisen saknar resurser. Han fick besöka Gottsunda, som har drabbats av stenkastning och brända bilar. Jag har under den senaste tiden själv gjort en liknande turné, fast bara hos polisen i Uppsala. Jag har fått följa med i deras dagliga arbete.
Jag har mött poliser som är erfarna, engagerade och väldigt duktiga, trots de stora avhoppen och den låga lön de har. Ju fler som hoppar av, desto tuffare blir det för de Uppsalapoliser som är kvar. Det är svårare att bidra till tryggheten i city, och det är svårare att dämpa oroligheterna i Gottsunda. Vi har talat om löner och polisutbildningen. Men min fråga till statsministern är: Vad gör regeringen för att locka tillbaka de poliser som redan har slutat?
Maria Weimer (L):
I den utrikespolitiska debatten i går fick vi höra ett häpnadsväckande uttalande av utrikesminister Margot Wallström. Hon refererade nedlåtande till Nato, ifrågasatte hur Nato leds och antydde att Natos försvarsgarantier inte gäller. Det här är att undergräva regeringens säkerhetspolitik, och det är att undergräva den egna utrikesdeklarationen.
Att ifrågasätta Natos artikel 5, paragrafen om försvarsgarantier, är egentligen att ifrågasätta Natos hela fundament. Oavsett vilket gör det stor skada på svensk och europeisk säkerhet. Utrikesministern sa alltså i riksdagens talarstol att artikel 5 inte är så viktig. Menar hon då att våra vänner i Baltikum inte ska känna sig säkra när de är medlemmar i Nato?
Min fråga till statsministern är enkel: Står regeringen bakom utrikesministerns uttalande?
Maria Weimer (L):
Jag har också en fråga till utrikesministern. Den senaste tiden har Margot Wallström gjort ett antal uttalanden om Nato som Liberalerna anser har skadat svensk säkerhet. Det ena gällde Natos försvarsgarantier, men där har utrikesministern nu backat, och vi kan lägga denna fråga åt sidan. Men det andra uttalandet är minst lika allvarligt. Utrikesministern sa i den utrikespolitiska debatten för några veckor sedan att Sverige inte skulle bli säkrare om vi gick med i Nato.
Detta uttalande gör mig mörkrädd. Menar utrikesministern att Sverige skulle bli mer utsatt om vi var med i en försvarsallians? Och menar hon att Nato inte kan garantera sina medlemmars säkerhet? Hur ska vi förklara det för våra baltiska vänner? Menar hon att Estland, som nyss firat 100 år, inte kan vara tryggt med Nato? Jag vill be utrikesministern att förklara vad hon menade.