Lawen Redar (S):
Det går inte att inleda en justitiedebatt i dag utan att kommentera det som visades på Kalla fakta under gårdagskvällen. Det handlade om Järva i norra Stockholm, om kvinnorna och utsattheten, om diskrimineringen av flickor i religiösa friskolor och om reaktionära krafters frammarsch. Programmet visade starka scener av en skolbuss där barnen könssegregeras och där tjejerna ska sitta längst bak.
Det handlade om Maria, som inte kan promenera med sin hund på Järvafältet på grund av trakasserier. Det handlade om fritidsgården med tjejprofil som brändes ned. Det handlade om min vän Zeliha, som under en lång tid har försökt att uttrycka att kvinnor är begränsade i området, att mansdominansen i det offentliga rummet håller kvinnor tillbaka.
Det är ingen slump att otryggheten eller känslan av otrygghet i dessa områden har ökat. Långvarig arbetslöshet, undermåliga skolresultat, den senaste tidens dödsskjutningar, droghandel och attacker mot blåljuspersonal bidrar också till kvinnornas särskilda otrygghet och utsatthet. Herr talman! Järva betyder väldigt mycket för mig; det kan inte minst mina kamrater i utskottet intyga.
Jag är uppvuxen i västerort och bor sedan många år tillbaka i Järva. Eftersom området vanligen beskrivs av personer och en omgivning som själva inte bor där blir bilden oftast väldigt ensidig. Få vet att det ligger ett naturreservat i området eller att Hästagården brukar ha koutsläpp i juni. Än mindre vet man att stans största nationaldagsfirande och midsommarfirande brukar äga rum i Järva.
Dessutom byggs det just nu bostäder i Järva i ett snabbare tempo än under miljonprogrammets dagar. Varje dag går två ungdomar från arbetslöshet rakt in i arbete. Det är goda siffror som ger hopp. I samhällsdebatten brukar Järva betecknas som en no go-zon. Det är givetvis mot bakgrund av en ökad ungdomskriminalitet och den senaste tidens dödsskjutningar.
Trots detta behöver vi på ett rättmätigt sätt beskriva platsen där våra medborgare bor. Allt är inte svart, och allt är inte heller vitt. Däremot gäller två principer: Välfärden i vårt land, tillgången till polisen och trygghet, har alla medborgare rätt till. Och kriminaliteten, trakasserierna, drogerna och vapnen hör inte hemma i Järva. De hör inte hemma någonstans i vårt samhälle.
Herr talman! Den här debatten handlar om justitieutskottets betänkande om straffrättsliga frågor. Årligen behandlar det här utskottet uppemot 150 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om att nykriminalisera gärningar eller skärpa straffen för de gärningar som finns inskrivna i vår brottsbalk. Straffrätten och brottsbalken är ryggraden i justitiepolitiken. Det är vi lagstiftare som bär ansvar för att rättsväsendet har verktygen för att kunna lagföra och utdöma påföljd.
Men straffrätten är också begränsande. Allt kan inte lösas med straffskärpningar och nykriminalisering. Straffrätten svarar exempelvis inte på frågan om vad det är som gör att vissa ungdomar utvecklas till vanebrottslingar medan andra inte gör det. Straffrätten kan inte heller själv lösa strukturella samhällsutmaningar åt oss. Vill vi stoppa kriminaliteten i områden som Järva behöver vi ta in och förstå vad forskningen säger.
Den kriminologiska forskningen anger att ett utvecklat kriminellt beteende sker i samspel mellan biologiska, psykologiska och sociala faktorer. Personlighetsegenskaper, konkreta beteendemönster såsom hyperaktivitet, inlärningssvårigheter och emotionella problem påverkar lika mycket som föräldrars oförmåga till omsorg och en tillitsfull och trygg relation. Men en antisocial utveckling kan också påverkas av den socioekonomiska strukturen.
Det är ingen självklarhet att uppväxten i ett socioekonomiskt utsatt bostadsområde leder till att man blir kriminell. De allra flesta barn som växer upp i just Järva blir ju trots allt inte kriminella, och det ska vi ha klart för oss. Men vad som har kunnat påvisas är att bostadsområdets sociala sammansättning och struktur kan påverka risken att utveckla kriminalitet, men på olika sätt för personer med olika individuella förutsättningar. Och precis så ser det ut i Järva.
Ungdomarna kommer från hem med långvarig stress, med föräldrar som konstant bråkar, där högar av räkningar inte har betalats, där det bor för många i den trånga lägenheten. Därtill finns det barn som har emotionella problem eller andra inlärningssvårigheter. Det är oftast dessa ungdomar som inte klarar skolan och som stannar ute sent på kvällen. De välkomnas till tunnelbaneuppgången, och där är det ingen som ifrågasätter deras närvaro.
Dit är man faktiskt välkommen. Sedan går tiden, och plötsligt har man lärt sig gatans språk. Man rekryteras in i det som är organiserad brottslighet med droghandel som sedan blir gänguppgörelser, kontroll över området och attacker mot det övriga samhället, som försöker göra något åt otryggheten. Herr talman! Om vi på allvar vill stoppa rekryteringen till kriminalitet i dessa områden måste vi agera både repressivt och strukturellt.
Polisen och trygghetsvärdarna måste få bort drogförsäljningen. Lokala analyser måste göras av hur vi främjar kvinnors aktiviteter i det offentliga rummet. Föräldrar måste få verktyg för att kunna vara aktiva föräldrar. Detta förutsätter att ohälsan och arbetslösheten bekämpas, att trångboddheten upphör, att barnen går i en personaltät och jämlik skola och att vi inte lever så segregerat som vi gör här i Stockholm.
Det gläder mig att regeringen enträget arbetar med det som är vägen framåt. På straffrättens område har det hänt en hel del de senaste två åren. Omvärldshändelser och nationell brottslighet påverkar såklart utskottets arbete. Under fortsättningen av mandatperioden kommer vi att besluta om en ny våldtäktslagstiftning som baseras på frivilligt deltagande, och vi inför ett oaktsamhetsbrott.
Vi kommer att i större omfattning teknikneutralisera brotten och införa kriminalisering av spridning av integritetskränkande bilder - det som i samhällsdebatten kallas hämndporr. Vi kommer att straffskärpa brott med hedersmotiv, höja minimistraffet för grov brottslighet och reda ut vilka straffrättsliga åtgärder som behövs mot det våld som riktas mot blåljuspersonal. Jag ser fram emot det gemensamma fortsatta arbetet i dessa angelägna frågor. Med det sagt vill jag dock vidhålla våra reservationer, men jag kommer inte att yrka bifall till dem.