KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johanna Jönsson (C):
Jag vill verkligen inte vara oartig, men det är lite som en skiva som hakat upp sig. Det är volymerna, volymerna, volymerna hela tiden. Jag hör inte någonsin från ert håll vad vi ska göra för att förbättra situationen när människor väl är här, Markus Wiechel. Du säger att vi kommer med samma förslag men att det inte leder till någon förbättring och att vi därför inte ska komma med några förslag. Ni säger ju hela tiden sådant som ni vet inte kommer att bli verklighet eftersom ni inte har något stöd för det i kammaren.
Därför kanske också ni ska börja fundera på vad ni kan göra, vara lite mer pragmatiska. Det är vi som sitter i den här kammaren som måste förändra politiken. Hur kan vi påverka när det trots allt fortsätter att komma många människor? Även om vi skulle göra vissa justeringar kommer det att komma jättemånga människor. Hur ska vi hantera den situationen i en globaliserad värld, i en värld där teknikutvecklingen går så fort som den gör?
Människor bor redan spridda över hela världen och umgås med varandra. Människor kommer att fortsätta att komma. Så ser det ut överallt. Där man bygger murar där bygger folk tunnlar. Om vi försvårar för folk att ta sig över Medelhavet kommer de hit på andra vägar. Det vet du också. Alltså behöver vi förbättra situationen när människorna väl är här. Du sa att vi har ett så generöst mottagande i Sverige. Jag hör ordet generös hela tiden, och varenda gång blir jag lite illamående.
Om man fortsätter att kalla dagens system för generöst har man ingen aning om alla de människor som fastnar i det "generösa" systemet och alla som dör i Medelhavet. Du stod själv i talarstolen och sa att det är synd om flyktingarna. Hur generöst är systemet om det fortsätter att dö människor och om människor fortsätter att bli fast i tältläger i Libanon? Det klingar lika falskt som alltid.
Johanna Jönsson (C):
Jag vill tacka för ett i stora delar bra anförande, Yilmaz. Du talade i lite över tio minuter om en massa saker som jag tror att de flesta av oss här inne skulle hålla med om. Men du representerar ändå i dag ett av våra två regeringspartier, och jag hörde väldigt lite om vad ni konkret vill göra på det här området.
Det var mycket om solidaritet och annat, och det står jag som sagt helt bakom. Jag reser runt nu och ser så mycket som är fel och som behöver rättas till. Det handlar om asylboendena och de otroligt dåliga upphandlingar som görs. Uppföljningen är i princip obefintlig. Människor sitter sysslolösa. Studieförbunden, som vill gå in och hjälpa till, får ingen ersättning på grund av att de här personerna saknar sina fyra sista siffror. Det är dålig bemanning.
Det finns fullt med oseriösa aktörer. Rasismen flödar på många av de här boendena. Jag har suttit med föreståndare som har haft tårar i ögonen och sagt: Vad ska jag göra när eritreanerna kommer till mig och säger "Snälla, jag vill byta rum" och Migrationsverket inte tillåter det? Vad vill ni göra för en jämnare fördelning av asylsökande? Vi har fortfarande kommuner som knappt tar emot någon. Hur är det med de ekonomiska ersättningarna? Vi vet att det är ett jätteproblem som gör att kommunerna inte vill ta emot.
Vi har familjer som splittras på grund av att det finns icke-biologiska barn i familjen som länge kan ha varit en del av familjen men som inte får komma som anhöriginvandrare. Det är godtyckliga språkanalyser och långa handläggningstider. Min kompis Salman sitter fortfarande efter ett år och väntar med ont i magen. Det finns så mycket att göra. Jag bara undrar. Jag förstår att du inte kommer att kunna svara på alla de här frågorna. Men vad gör ni rent konkret i Socialdemokraterna för att ordna detta?
Vad kan jag säga till dem som nu sitter där? Snälla, säg något konkret!
Johanna Jönsson (C):
Att ta bort EBO är i dagsläget helt omöjligt, och det vet ni också. Jag har sett uttalanden från era ministrar där de äntligen har förstått det. Det skulle ju innebära att vi plötsligt måste skaka fram 20 000-30 000 nya platser, vilket vi inte har. Vad vi skulle behöva är snarare att inte behöva sätta folk i tält, vilket nu kommer. EBO kan vi i dagsläget mer eller mindre sluta diskutera - det är inte aktuellt.
Du sa "där högeralliansen styr". Centerpartiet har posten som kommunstyrelsens ordförande i ett antal kommuner. Vi har ett högt mottagande, precis som Socialdemokraterna. Det blir bara blaj att tala om högeralliansen. I kommunerna styr man också ofta över blockgränsen. Jag är så trött på att vi säger "åh, ni" och pratar om block och annat. Varför kan vi inte prata konkret om vad vi ska göra för att lösa situationen? De här människorna sitter fast där ute. EBO kommer inte att lösa det.
Ni håller på med ett arbete. Ja, men när kommer det något resultat? Jag sa själv i mitt anförande att det måste få ta tid, och jag står fast vid det. Jag säger återigen det jag sa tidigare: Nej, Alliansen har inte gjort tillräckligt. Men det är ni som sitter och styr nu. Vad vill ni göra? Ni måste ju diskutera. Det måste finnas något annat än EBO, som vi redan har lagt ned, något annat än att säga att vi måste få till en jämnare fördelning. Visst måste vi det.
Vi har sagt det länge nu. Men hur ska vi få till en jämnare fördelning utan att motsättningarna ökar, utan att vi ser fler människor som far illa av detta, utan att vi ser mer oro? Jag hoppas på mer!
Johanna Jönsson (C):
Nu skriver vi även i den här budgeten att vi vill öka antalet kvotflyktingar. Jag tycker att det är väldigt bra, och jag tycker att vi ska öka det antalet betydligt. Vi vill också ha fler legala vägar in i EU. Vi vill inte alls att det ska gå till på det sätt som det gör i dag. Som jag sa träffade jag i dag på förmiddagen Svenska kyrkan. De pratade dels om humanitära visum, dels om att eventuellt lyfta bort visumkravet från Syrien.
Det är sådant som skulle göra att människor som har pengar och möjligheter faktiskt kan köpa en flygbiljett, utöver kvotflyktingsystemet. Jag har inte sett några sådana förslag från Sverigedemokraterna, men det kanske är någonting som även Markus Wiechel står bakom - att vi ska öka antalet kvotflyktingar och hitta fler sätt för människor att ta sig hit.
Som jag förstår det av Markus Wiechels anförande och er budgetmotion är ni ganska kritiska och vill minska antalet anhöriginvandrare även till flyktingar. Men många av dem har ju asylskäl, och det är en säker väg in att kunna komma som anhöriginvandrare. Där undrar jag lite. Om Markus Wiechel nu verkligen bryr sig om att människor ska kunna komma hit på lagliga, säkra vägar vore det väl också någonting som ni borde stå bakom?
Johanna Jönsson (C):
Först och främst upprätthålls Dublinförordningen relativt bra i dag. Jag var hos Migrationsverket senast förra veckan, och de sa att Italien nu har börjat ta fingeravtryck på ett helt annat sätt än vad de har gjort tidigare, till exempel. Det har redan blivit lite bättre. Markus Wiechel pratar om att människor ska stanna i närområdet. Jag vet inte om han lyssnade på Maria Ferm när hon talade tidigare. Det är ju så det ser ut i närområdet. Människor får inte ens komma in.
Jag hörde en liknelse häromdagen som jag tyckte var ganska bra. Om det brinner i ett hus måste människor kunna ta sig därifrån. Om någon då släpper in några stycken i trädgården och säger att här kan ni vara, och så börjar det bli vinter och kallt och du då bor i ett slott där människorna kommer och knackar på, då vill du inte släppa in dem, utan du vill först tvångsskicka dem tillbaka och sedan kasta smulor in i elden så att de har något att äta. Jag förstår det inte över huvud taget. Det är helt orimligt.
Vad gäller kostnader påpekade Mikael Cederbratt tydligt tidigare att ni ju inte har en finansierad budget. Ni har inget svar på hur ni ska hantera de 13 000 som redan har uppehållstillstånd och som sitter på våra boenden i dag. Ska de få stanna? Ska de åka hem? Ska deras anhöriga få komma? Vad ska ni göra med de 11 000 som har verkställighetshinder och sitter på asylboenden? De har ingenstans att åka.
Hur ska ni kunna sparka personal, säga upp lokaler och minska kostnaderna på det sätt som ni har i er budget? Det är helt orealistiskt, och jag skulle gärna se att Markus Wiechel svarade lite utförligare på det. Framför allt vet ju Markus Wiechel att man har stängt gränserna. I Libanon är ungefär var fjärde person i dag en flykting från Syrien. Jag tror inte att du, Markus Wiechel, är särskilt dum. Jag tror att du förstår det här precis, så vad menar du? Ska de vara i Syrien?
Ska de vara kvar i det brinnande huset?
Johanna Jönsson (C):
Hej Markus! Jag kan absolut hålla med om att vi inte har gjort tillräckligt. Det är helt klart. Vi har gjort saker - vi har försökt med etableringsreformen - och vissa saker blev bra. Andra saker blev inte så bra. Jag skulle säga att vi inte har gjort tillräckligt. Jag stod här i en debatt för någon vecka sedan och tog på mig en del av det ansvaret, och det är jag säker på att andra i mitt parti också gör.
Vi har inte gjort tillräckligt för att öppna arbetsmarknaden och bygga bostäder så att människor har någonstans att ta vägen. Men det är också, som jag sa, upp till var och en av oss. Jag har inte gjort tillräckligt som människa för att se till att människor välkomnas in. Jag kan alltså absolut säga att vi inte har gjort tillräckligt. Vi har många gånger försökt, men det är som jag sa: sega system. Det är svårt. Vi måste hitta en väg framåt i det här. Där undrar jag vad ni ser att ni kan göra under nästa år.
Jag försökte ställa den frågan tidigare. Invandringen kommer inte att stoppas; det är helt orealistiskt att över huvud taget föreslå det. Då är frågan vad ni vill göra nästa år. Vad kan vi hitta för sätt att faktiskt välkomna alla de människor som kommer hit och lösa situationen? Det är dock klart att vi har en del i ansvaret. Det har vi alla.
Johanna Jönsson (C):
Först och främst tycker jag helt ärligt inte att det är så intressant att blicka bakåt och säga vad vi har gjort eller inte gjort. Vi har utmaningar - eller problem; du får kalla det vad du vill - vi behöver ta tag i just nu. Jag blickar alltså gärna framåt i det och försöker se vilka lösningar som finns. Det är klart att det finns lösningar. Jag stod i debatten häromveckan och rabblade saker, och ni ville inte gå med på att de sakerna sagts då heller. När det gäller bostadsmarknaden måste det byggas mindre, enklare bostäder så att människor kan bo där det är lättare att få jobb.
Arbetsmarknaden måste förenklas så att det blir lättare att komma in, och det måste bli lättare att starta företag. Jag har en mängd exempel från när jag har varit ute och träffat människor. Människor har kommit hit och direkt gått ut och börjat söka jobb, människor som ville börja baka men sa: Jaha, man måste ha ett kök som är tillåtet, och man måste ha det här och det här tillståndet för att starta en restaurang - jag kan inte gå ut och jobba på det sätt jag har gjort tidigare. Regelförenklingar måste alltså till, exempelvis. Det finns saker vi kan göra för att flytta ansvaret från en myndighet till en annan, för att förenkla processen med att hitta bostäder och så.
Det jag sa här tror jag själv dock är det absolut viktigaste, nämligen att var och en av oss hjälper människor in i samhället. Det handlar om att öppna upp våra nätverk och hjälpa till. Det är nog nämligen det som måste till i det här läget, för att vi ska kunna göra någonting. Du nämnde också biståndet och det ni alltid upprepar, alltså att vi ska hjälpa människor i närområdet. Jag har tänkt mycket på det där.
Det låter ju så himla bra för många, men precis som Maria Ferm var inne på tidigare ser man just nu hur till exempel Jordanien inte längre tillåter människor att fly ut från Syrien. Då kan vi inte längre hjälpa i närområdet; det finns ingen möjlighet. Den som har besökt ett flyktingläger vet att det inte är så lätt att hjälpa på plats. Det som hjälper allra bäst är i stället om människor får ta sig därifrån. Om människor kan utbilda sig, få ett jobb och skicka tillbaka pengar kan äkta utveckling uppstå.
Vi behöver alltså kunna göra både och - både det akuta och det mer långsiktiga. Det är jätteviktigt.
Johanna Jönsson (C):
Jag har de senaste dagarna sett en hel del i medierna där vi Centerpartiet gärna klumpas ihop med Vänsterpartiet. De säger att vi nu har ställt oss utanför, tillsammans med Vänsterpartiet, och säger nej. Detta har stört mig och många med mig. Jag ser nämligen en stor skillnad mellan våra två partier.
Du talar om de förhandlingar som vi satt med i och som även vi skrev under på. Vi satt där för att vi hade konkreta saker - en lång lista med grejer - vi ville ha in och som vi fick med. Vi är väldigt stolta över att ha fått igenom dem, för de kommer att göra verklig skillnad för människor som har kommit till det här landet. Det är lätt att säga nej. Det är lätt att säga: Stopp, nej - det där är dåligt, och det där är dåligt. Någonstans måste man dock tala om vad man vill göra i stället.
Min fråga till dig är därför vad Vänsterpartiet vill göra i stället, Christina Höj Larsen. Hur ska ni lösa den svåra situationen? Det räcker inte att bara säga: Vi höjer skatten, så har vi fixat det. Det är det enda jag har sett från er, i en debattartikel. I övrigt - ingenting.
Johanna Jönsson (C):
Detta är symtomatiskt enligt mig. Det är så här debatten har sett ut under väldigt lång tid. Man säger vad som ska göras - vi ska ha snabbare validering, vi ska ha fram bostäder snabbare och vi ska få folk i jobb snabbare. Människor ska lära sig språket snabbare. Men man säger ingenting om hur detta ska göras. Det är ju där vi är nu. Vi måste kunna peka på hur det ska göras och vem som ska göra detta. Varifrån ska du ta resurserna för att göra det, Christina Höj Larsen? Jag efterfrågar något mycket mer konkret, för det här blir fluff.
Det är samma fluff som vem som helst här inne skulle kunna säga. Kommunerna måste kunna vara med - ja, men hur ska det göras? För mig var det väldigt tydligt i de förhandlingar vi hade att Vänsterpartiet inte har några som helst svar på dessa frågor. Man kommer med små duttgrejer som inte skulle lösa situationen, och jag ser att man inte är det minsta förberedd på att fundera över om de positioner man har haft tidigare verkligen har varit de rätta. I vårt parti har vi behövt kasta om saker.
Vi har sagt saker tidigare, och nu har vi fått säga: Nej, det där var nog inte så smart. Vi har varit beredda att göra det i den här nya och väldigt svåra situationen, men jag ser ingen sådan vilja över huvud taget hos Vänsterpartiet. Det tycker jag inte är att ta ansvar, och jag tycker att det är otroligt naivt att tro att vi bara kan fortsätta med samma sak som tidigare. Utöver att jag hoppas få lite bättre svar än så här undrar jag också över det Hanif Bali till viss del var inne på.
Om Socialdemokraterna och Miljöpartiet i nästa budget går fram med sina förslag om att börja stänga gränsen och ta bort möjligheten för en majoritet av människorna som söker asyl att faktiskt göra det här, bland annat med id-kraven, vad kommer Vänsterpartiet att göra? Kommer ni att skriva under på det? Kommer ni att säga att det är okej, eller kommer ni att sätta hälarna i marken och säga nej igen? Jag undrar genuint över detta. Jag är oroad över utvecklingen, och jag vet att du är det till viss del, Christina Höj Larsen.
Men vad kommer ni att göra?
Johanna Jönsson (C):
Jag blir nästan stum av att sitta här och lyssna på ditt anförande, Annelie Karlsson. Du utgår från den budget som lades fram innan spelplanen helt ändrades och vi såg en enorm ökning av antalet asylsökande som kommer till landet. Det som är grejen är att du är socialdemokrat och här representerar det parti som har statsministerposten.
Ni har gjort en radikal omsvängning och gått otroligt långt för att hindra människor att komma till detta land och söka skydd. Du står här och talar om saker. Det var väl fint att vissa av de grejerna stod med i budgeten. Du lyfte fram bra exempel. Snabbspåret kommer väl att göra en viss skillnad. Samtidigt ser vi att till exempel Byggnads vägrar att vara med på det. Du kanske kunde tala lite om det.
Framför allt skulle jag vilja höra dig försvara den politik som din regering nu vill driva. En majoritet av dem som vill söka skydd i landet ska över huvud taget inte få komma hit. När vi talar om integration eller etablering, som är ämnet här i dag, är frågan: Hur kommer de tillfälliga uppehållstillstånden att påverka människor? De får år efter år sitta osäkra och otrygga, och de får inte återförenas med sina familjer. Jag fick i går ett mejl från min vän Ismael.
Det är tre års väntetid för att hans fru och deras två små barn ska få komma till Sverige. Vad säger du om de sakerna? Du talar om smågrejer. Men hur är det med de riktigt stora sakerna? Har du som företrädare för Socialdemokraterna ingenting att säga om det?
Johanna Jönsson (C):
Jag tror att Annelie Karlsson satt i salen när jag höll mitt anförande tidigare. Hela mitt anförande handlade om just de här sakerna - hur människor ska komma in på arbetsmarknaden och alla de goda exempel som finns. Jag är säker på att också ditt exempel är en bra sak som vi borde titta på och följa. Att jag på något vis skulle ha sagt att vi inte ska ha etableringsåtgärder eller integrationsåtgärder - kom igen, det är klart att jag över huvud inte talar om det!
Det jag undrade övar var den förskjutning som nu har skett och den radikala omställning som ditt parti har gjort. För bara någon vecka sedan stod ni och sa: Det här klarar vi. Det här går bra. Sverige tillsammans - vi fixar det här. Det är sådant du också påverkar. Om vi alla kavlar upp ärmarna fixar vi det här. Vi behöver de här människorna. Nu har ni gått till att säga: Nej, vi behöver inte de här människorna. Vi vill inte att de ska komma, och vi ska göra vad vi kan för att ta ifrån dem möjligheterna att över huvud taget komma.
Och vi ska försvåra för dem som redan finns här att återförenas med sina familjer. Jag frågar dig: Hur kommer det att påverka de saker som du talar om som är bra, men som i sammanhanget efter denna debatt och efter denna höst är sådant som vi redan har talat om många gånger? Då är frågan vad du har att säga om förändringen. Jag frågar dig återigen.
Johanna Jönsson (C):
Jag hörde dig berätta om Köping, Magda Rasmusson. Jag har också varit i Köping och träffat läkarna och vårdpersonalen - de som har just vårdyrken som kräver legitimation är inte bara läkare. De är ungefär 40 personer. Och jag delar inte den bild som du ger av den positiva känslan i rummet. När jag var där fanns det snarare en stark frustration hos majoriteten över hur krångligt det är.
Många av dem hade varit i landet i många år och flera gånger försökt få sina yrken validerade men inte kunnat det. Ofta får de inte praktikplatser på grund av att facken på arbetsplatserna motsätter sig att de ska få komma ut tidigt. Det är extremt höga krav på svenskan för att man alls ska få göra kunskapsprovet och så vidare. När vi talar om sänkta trösklar till arbetsmarknaden handlar det bland annat om det. Det handlar om en massa andra saker också.
Men det handlar om att göra det lättare för människor att komma in. Vi hörde tidigare din kollega, som sitter i regeringen, från Socialdemokraterna säga att vi inte ska skänka några trösklar i Sverige och att vi inte vill ha ett A- och ett B-lag i Sverige. Alla ska vara på exakt samma höga kvalitetsnivå som vi har hållit hela tiden. Det har lett till precis det som du talade om, nämligen stafettläkare, brist på personal inom vården och så vidare.
Min fråga till dig är om även Miljöpartiet står bakom den synen på människor nu. Är det bättre att Sverige har ett A-lag och ett Ö-lag, som befinner sig utanför de svenska gränserna, än ett A- och möjligen ett B-lag, med människor som ändå får möjlighet att komma in på arbetsmarknaden och kan arbeta sig vidare, lära sig svenska på en arbetsplats, faktiskt komma in? Skulle vi inte därmed förbättra systemet i dess helhet?
Johanna Jönsson (C):
Det låter väldigt fint att Sverige ska vara ett möjligheternas land för alla. Samtidigt har ni precis gått med på förändringar, Magda Rasmusson, som kommer att innebära att en majoritet av de som nu kommer för att söka asyl i Sverige inte kommer att få laglig möjlighet att resa in för att söka asyl. Jag undrar såklart hur ni ser på det, när det kommer till integration. Jag ställde samma fråga till Socialdemokraterna.
Det blir återigen underligt att stå här och inte ta upp den förändringen, som ni nu har varit med på. Ni måste därmed rimligen kunna argumentera för varför ni har gått med på den. Tidigare nämnde jag Ismael som mejlade till mig i går. Jag träffade honom i våras på det asylboende där han bodde då. Sedan dess har han fått sitt uppehållstillstånd. Han fick det i september, och han var överlycklig över det.
Han har sedan dag ett hjälpt till gratis, bland annat i kommunen, för att hjälpa till, bland annat på asylboendet där han tolkar eftersom han pratar engelska. Ismael är läkare, en av dem som du talade om tidigare. Även hans fru är läkare, barnläkare. Hon sitter fast vid gränsen till Turkiet, i Syrien, tillsammans med deras två små barn. Ismael är inte en av dem som omfattas av era nya förslag på regler som skulle göra det helt omöjligt för honom att återförenas med sin familj.
Däremot har Migrationsverket nu sagt att väntetiden är tre år. I hans mejl till mig skrev han att den enda möjligheten han ser för att kunna vara med sin familj är att försöka ta sig tillbaka till Syrien. Hur tror du att de här sakerna kommer att påverka integrationen, allt det fina du sa om snabbspår och att vi ska få bort stafettläkarna genom att ge de här människorna en väg in? Vad tänker du om de sakerna?
Johanna Jönsson (C):
Jag har redan tagit ganska mycket tid i den här debatten i anspråk, så jag ska därför försöka fatta mig lite kort. Det finns mycket jag skulle kunna fråga om, men jag håller mig till en sak.
Det är något som har oroat mig en del - jag hörde det både på den pressträff som statsministern och vice statsministern höll för ett tag sedan, och jag hör det nu återigen från Ylva Johansson: Vi minskar antalet som ska söka asyl i Sverige och tar bort möjligheten för en massa människor att söka, men vi gör det utifrån att andra EU-länder kommer att göra mer.
Det är förutsättningen. Detta är ju ett sätt att lura svenska folket. För det finns inga andra EU-länder som står upp och säger: Ja, vi kommer att ta hand om de här personerna i stället, och de kommer att kunna få en trygg tillvaro hos oss! Det vi i stället ser är en dominoeffekt. I Danmark har man varit extremt tydlig med att man inte är beredd att på något sätt ta hand om fler. Tyskland gör allt man kan för att minska antalet.
Land efter land i EU gör nu vad de kan för att minska trycket av asylsökande och minska antalet, precis som regeringen nu försöker göra för Sveriges del. I måndags blev avtalet mellan EU och Turkiet klart. Mina vänner i människorättsorganisationerna där rapporterade genast hur den turkiska gränsbevakningen samlade ihop människor och satte dem i repatrieringsläger, inlåsta för att bli tillbakaskickade.
Många av dem är människor som faktiskt skulle ha fått skydd om de väl hade kunnat ta sig hit. De kommer nu inte att få det. När jag frågade statsministern om detta sa han att Estland hade sagt att man kan ta emot fler. Det var det enda land han hade att komma med. Estland har sagt att man kan ta emot 349 personer under två års tid. Min enkla fråga är därför: Varför sa Ylva Johansson återigen att andra EU-länder kommer att göra mer?