Mikael Oscarsson (KD):
Detta med helikoptrar är viktigt att diskutera. Det är dyrt, men det är samtidigt en viktig del för att exempelvis kunna rädda människoliv. Det är också viktigt att diskutera detta, inte minst nu när vi ska återuppbygga det civila försvaret. Jag har engagerat mig i detta under lång tid, och det är bakgrunden till att jag har begärt denna interpellationsdebatt.
När man lyssnar på statsrådet låter det som att allt redan är guld och gröna skogar. Så är inte fallet. Samverkan sker givetvis i vissa avseenden, men den är absolut inte koordinerad på det sätt som den skulle behöva vara. Man kan börja med att ta del av Jan Hyllanders gedigna maritimutredning från 2012.
Där föreslås att sjöverkande myndigheters operativa resurser bör merutnyttjas i större utsträckning. Brandsläckning skulle kunna vara en möjlighet till bättre resursutnyttjande. Där sägs också att regeringen på sikt bör överväga ett förändrat huvudmannaskap för sjö- och flygräddningen.
Det föreslås att detta skulle gå in under Kustbevakningen och att Kustbevakningen skulle gå in under Försvarsmakten på det sätt som är fallet i Norge och på de allra flesta ställen i Europa. Någon samverkan mellan Försvarsmakten och Sjöfartsverket vad gäller sjöräddning existerar inte. Försvarsmakten har inte det uppdraget kvar, trots att man förfogar över 33 medeltunga helikoptrar.
När det kommer till brandbekämpning med helikopter har Sjöfartsverkets sju nyinköpta helikoptrar inte ens lastkrok och kan således inte bidra med att släcka skogsbränder. Försvarsmakten har inget uppdrag att stå i beredskap för sådant. Det sker i mån av tid och möjlighet och är helt utlämnat till Försvarsmaktens goda vilja att öva och upprätthålla kompetens inom området.
Påståendet att statens samlade sjöoperativa resurser skulle användas på ett effektivt sätt stämmer alltså inte. För det andra: Under Estoniakatastrofen deltog totalt 25 helikoptrar i räddningsarbetet. Försvarsmakten deltog med hela 13 militära helikoptrar. I dag har Försvarsmakten inte en enda helikopter allokerad för sjöräddning.
Skulle en liknande katastrof som Estonia inträffa i natt eller i höst har Sverige genom Sjöfartsverket endast fem helikoptrar i beredskap. Dessa är dessutom fördelade över hela Sverige, med allt vad det innebär. Försvarsmakten har alltså numera inte en enda räddningshelikopter i beredskap, då man ansåg att detta inte längre är en uppgift för Försvarsmakten.
Som jag ser det var det högst rimligt att Försvarsmakten hade ett krav på sig att utgöra en förstärkningsresurs i händelse av en liknande katastrof. Det är en beredskap som inte finns i dag. För det tredje: Den 1 augusti 1999, för 17 år sedan, bröt en av de värsta skogsbränderna i Sverige ut i Tyresta nationalpark. Branden pågick en hel vecka, och 450 hektar skog brann ned.
Det som var helt avgörande för möjligheten att få kontroll över den omfattande branden var Försvarsmaktens helikoptrar. På den tiden stod det besättningar i beredskap för sjö- som flygräddning. Då kunde man sätta in 17 helikoptrar för att effektivt bekämpa branden. I dag har Försvarsmakten 33 medeltunga helikoptrar, men de har inte något krav på sig alls.
Det har heller inte Sjöfartsverket. Min fråga till statsrådet är: Är detta rimligt?