Per Bolund (MP):
Till att börja med kan jag konstatera att vi har olika syn på EU-direktivet. Fredrik Schultes syn är att om vi bara genomför det får vi en heltäckande reglering som skapar ett fullgott konsumentskydd på den svenska försäkringsmarknaden. Det är inte min och regeringens bedömning och inte heller den bedömning som många tunga remissinstanser har fört fram.
Har man följt med på försäkringsmarknaden och i den rapportering som varit under de senaste åren om de uppenbara problem som finns med oseriösa aktörer och rådgivning som i många fall är väldigt dåligt anpassad för kunderna tror jag att det är vanskligt att landa i den slutsatsen.
I och med att detta är ett minimiregleringsdirektiv och att man också argumenterar för att det är så pass skilda förutsättningar i olika länder framgår det också av direktivet att det krävs olika lagstiftning i olika länder för att man ska kunna komma fram till en fullgod trygghet för konsumenterna och ett skydd för konsumentintressena. Det är också detta som nu sker i land efter land: Man anpassar regelverk och lagstiftning efter de nationella förutsättningar som finns.
I Sverige finns det en hel del utmaningar. Vi har en annan form av sparstruktur. Svenska konsumenter väljer försäkringslösningar för sitt sparande i många fall. I andra länder ser det annorlunda ut. Det är lite märkligt när man, som jag anser att Fredrik Schulte gör, silar mygg och sväljer kameler.
Vi har ju tidigare haft uppe propositioner som rör reglering av andra delar av den finansiella marknaden, till exempel Mifid, som rör värdepappersreglering. Där har vi gett Finansinspektionen möjlighet att till exempel avgöra vad som är en sund form av provision och vad som är en provision som är till skada för kunden eller inte. Då var det uppenbarligen acceptabelt.
Då var det uppenbarligen inte ett tillräckligt stort problem för att man skulle fälla förslaget eller säga att det är för godtyckligt i Fredrik Schultes och Moderaternas ögon. Men nu, när man kommer till försäkringssidan, är det tydligen annorlunda. Då är det en helt annan historia. Det är precis den problematiken som jag är orolig för, det vill säga att vi får olika regleringar för delar av de finansiella marknaderna som utför liknande tjänster och skapar vad man på finansspråk kallar för ett regelarbitrage. Det kan bli ojämna konkurrensvillkor, helt enkelt.
Jag tror att det vore olyckligt att landa i den ståndpunkten. Jag hoppas att Fredrik Schulte och Moderaterna reflekterar ett varv till. Nu har vi en chans att diskutera och analysera vidare. Det kommer också en lagrådsremiss i närtid. Då kommer vi att kunna göra en analys och fortsätta beredningen och titta på de remissynpunkter som kommer in. Det gör vi ju alltid i Regeringskansliet.
Vi värnar och vårdar de synpunkter som kommer in, för vi tycker att det är värdefullt att ha en genomgripande remissomgång och ta in olika aktörers synpunkter. Men att vi skulle landa i en lösning där vi i slutändan får helt olika former av reglering för två delar av finansmarknaden som har likartade syften och tillhandahåller likartade tjänster anser jag vore genuint olyckligt.
Jag delar inte heller riktigt Fredrik Schultes analys av försäkringsmarknaden, att den är renodlad i olika stuprör och att de är lättseparerade från varandra, så att man kan säga att den ena delen ska regleras på ett sätt och den andra delen på ett annat. Jag tror att det skulle leda till ett virrvarr och en ganska svåröverskådlig marknad som inte skulle vara till gagn vare sig för konsumenterna eller för bolagen som är utförare.
Jag tror att det vore att föredra om man kan hitta en enhetlig reglering av försäkringsmarknaden. Både den svenska lagstiftningen och EU-direktivet handlar i grunden om att skapa en större trygghet för oss konsumenter, det vill säga att vi får de tjänster som faktiskt är bäst anpassade för våra behov och inte de tjänster som är bäst anpassade för rådgivarnas plånböcker, de tjänster där man får högst förmedlingsprovision.
Det är ju i så fall en förmedling som inte är till kundens bästa.