Tobias Krantz (FP):
Jag ber, förstås, att få tacka statsrådet för svaret. Utredningar av hög kvalitet har länge varit en svensk paradgren. Så är det tyvärr inte riktigt längre.
Riksdagens revisorer konstaterade redan för sex år sedan att det fanns betydande brister i det svenska utredningsväsendet, och den rapport som nyligen har kommit från Riksrevisionen visar att många av de här bristerna fortfarande kvarstår. Många av de slutsatser som utredningarna kommer fram till är inte tillräckligt väl underbyggda.
Kontakten med forskning är bristfällig, och det brister i analysen av vad olika förslag som utredningar lägger fram kostar. Det är två exempel som särskilt har frapperat mig. En oberoende granskning 1998 visade att mindre än hälften av utredningarna höll tillräckligt hög kvalitet. Det handlade bland annat om att den sakliga grunden för slutsatser och resonemang var alldeles för dålig.
Det andra exemplet är att Regeringskansliet själv i en rapport har tagit fram uppgifter om hur det ser ut med kontakter med forskningssamhället. Endast i 15 % av fallen hade utredningen hög grad av kontakt med forskningen. I 65 % av fallen var det en någorlunda hög grad av kontakt med forskningen, och i 20 % av fallen förekom ingen kontakt med forskningen över huvud taget.
Då kan man fråga sig: Hur ska man kunna hålla hög kvalitet i utredningsväsendet med den här typen av siffror? Statsrådet redovisar i sitt svar till mig flera åtgärder. Jag tycker att flera av dem är bra. Jag välkomnar dem. Samtidigt undviker egentligen flera av de här förbättringsförslagen det som är huvudproblemen. Det handlar egentligen om åtgärder på marginalen. Det kan vara viktiga åtgärder, men det är ändå åtgärder på marginalen.
Jag tycket att statsrådet undviker att ta upp det som är de centrala problemen i det svenska utredningsväsendet i dag. En aspekt som också Riksrevisionen pekar väldigt tydligt på handlar om att utredningar har alldeles för lite tid till förfogande för att kunna lösa de uppgifter som statsmakterna, regeringen, har lagt på dem. En annan aspekt som Riksrevisionen tar fasta på handlar om att utredningsdirektiven inte är tillräckligt precist skrivna.
Enkelt uttryckt kan man säga att det inte är så lätt för de olika utredningarna att ge ett riktigt bra svar om de inte förstår frågan, om inte frågan är tillräckligt tydligt uttryckt. Vi brukar säga, herr talman, att Sverige är ett av de länder i världen som mest ivrigt tillsätter utredningar. Ibland går kanske utredningstillsättandet till överdrift.
Ibland blir det en undanflykt för att man inte vågar ta tag i politiskt känsliga frågor. Man vågar inte komma till skott. Då tillsätts en utredning. Samtidigt finns det en hel del frågor som behöver utredas på djupet, som behöver analyseras på djupet, som behöver en grundlig analys, en grundlig studie. Då är de här frågorna av central karaktär.
Då måste de här frågorna verkligen tas tag i. Jag skulle vilja fråga statsrådet om de två centrala aspekterna, som Riksrevisionen pekar på: Kommer de utredningar som tillsätts framöver verkligen att få den tid som behövs för att utreda de frågor som regeringen har sagt till dem att utreda?
Kommer vi att få se precisare och mer tydligt angivna utredningsdirektiv, så att utredningarna kan fullgöra de uppgifter som vi har all anledning att förvänta oss att de ska fullgöra?