Krister Hammarbergh (M):
Två talare före mig har redan beskrivit vad PNR betyder, nämligen passenger name records. Syftet med PNR-uppgifterna är inte att de ska användas för brottsbekämpande ändamål, utan syftet är att se till att flygtrafiken över huvud taget fungerar. Det är någonting varje flygbolag behöver för att vi ska uppleva att vi får den service vi vill ha - att vi får checka in, att vi hamnar där vi ska och dessutom förhoppningsvis får ut det där bagaget.
Utan PNR-uppgifterna fungerar inte denna kedja. Det är dock också klart, herr talman, att denna typ av uppgifter har använts för gränskontroll under många decennier. Det är ganska naturligt; uppgifterna talar ju om vem som kommer och när man kommer. Det har naturligtvis alltid funnits integritetsaspekter som är viktiga att väga mot brottsbekämpning.
Vi använder uppgifterna i Sverige. De är effektiva; man brukar säga att ungefär 70-90 procent av alla narkotikabeslag på Arlanda görs tack vare att vi har tillgång till PNR-uppgifter. De lagras inte utan tas i realtid. De kommer från flygbolagen. Det gör naturligtvis att tull och polis har möjlighet att ta rätt personer, eftersom man vet vilken person som kommer när. Det är i sig inte märkligt.
Precis som tidigare talare har sagt: För att kunna upprätthålla all den service vi som flygpassagerare kräver blir det ibland uppgifter som om de lagrades, pusslades samman och fördes vidare skulle kunna innebära rätt stora men för integriteten.
Det är därför viktigt att vi har ett stabilt regelverk, och det är egentligen det denna debatt handlar om: en strategi för skapandet av ett rättssäkert system för svenskar och andra européer när vi reser någonstans utanför Europa. Dessa avtal finns redan. Det finns skiftande avtal - det har redan nämnts - med Kanada, USA och Australien.
Det är alltså inte en fråga om PNR-uppgifter ska användas, för de används redan i dag. Det är i stället en fråga om att skapa ramavtal just för att kunna se till att vi i så stor utsträckning som möjligt har ett integritetsskydd för passagerare och också en strategi för att förhindra missbruk från tredjeland. Alternativet är naturligtvis att vi förhindrar flygtrafiken.
Det är nämligen de facto på det sättet att flygplanen inte kommer att få landa i dessa länder om inte PNR-uppgifterna finns. Antingen har vi alltså en strategi, herr talman, och försöker skapa ett rättssäkert ramverk, eller så låter vi bli att flyga. Det är verkligheten. Så kan vi jobba, på olika politiska sätt. Vi kan säga att det är fel och att vi inte vill ha det, och konsekvensen blir möjligen att vi stoppar flygtrafiken.
Eller så kan vi försöka säkra integriteten och jobba tillsammans i den europeiska unionen. Det är en av finesserna, herr talman, med den europeiska unionen: Vi blir 27 länder som gemensamt förhandlar gentemot tredjeland och blir en väldigt stark förhandlingspart. På det sättet kan vi också trycka igenom de krav vi har på betydligt lättare sätt än om varje enskilt land ska göra samma sak. Det har varit en lång diskussion, och det finns också en hel del rättssäkerhetsgarantier.
Jag ska bara nämna några. En del är det kommissionen säger om att det är väldigt viktigt att vi exempelvis definierar vad ett terroristbrott är. Det finns stor anledning att misstänka att vissa tredjeländer skulle kunna missbruka uppgifterna om man inte just definierar vad som är terrorism. Detta ska vila på EU-basis, står det väldigt tydligt - inte på någon annans värderingar.
Genom att vi 27 länder förhandlar samtidigt och tillsammans kan vi garantera att vi når rätt definition. Det är helt klart att man sedan ska ha ett minimum av kategorier. Det ska vara så lite uppgifter som möjligt. Det Maria Ferm tar upp är nämligen viktigt: Är det en väsentlig uppgift huruvida man äter koshermat eller halalmat? Det gäller att vi från unionens sida ser till att trycka ned uppgifterna till ett minimum.
Det finns klara regler om att skydda sig mot missbruk. Det finns i strategin klara regler som talar om att negativa uppgifter bara inte får ske på beslut av en dator, en automatiserad databehandling, utan det måste finnas ett enskilt beslut av någon som gjort en bedömning. Det ställer krav på lagringstider, och det är en ganska tydlig linje inte minst från utskottet att vi anser att det ska vara ett minimum av lagringstid.
Det talas om vilka regler som ska gälla för eventuell vidareöverföring av uppgifter. Det är ofta någonting vi är väldigt oroliga för, nämligen att den uppgift vi skickar till ett land senare skickas vidare till ett annat land. Därför behövs det ett ramverk. Antar vi inte detta ramverk nu utan säger nej kan denna vidareöverföring fortsätta att finnas.
Har vi ett regellöst tillstånd i ett system där länder kräver PNR-uppgifter för att flygplan ska få landa har vi nämligen inget skydd mot vidareöverföring. Från utskottets sida - och det är tacknämligt att Socialdemokraterna ställer upp på detta och stöder oss - trycker vi, precis som Kerstin Haglö har sagt, väldigt noga på just lagringstider. Vi trycker också väldigt noga på kraven kring vidareöverföring av uppgifter.
Det gäller även datasäkerhet, vilket är väsentligt så att ingen får möjlighet att gå in i datasystemet på ett olaga sätt. Vi trycker också, vilket är väldigt väsentligt utifrån att det kan finnas problem i olika länder, på att det måste finnas en övervakningsmekanism som ser till att avtalen följs.
Detta är också olika sätt att jobba politiskt: Vi kan se problem ute i världen och vägra att göra någonting åt dem - eller så ser vi till att reglera det, övervaka det och bygga upp ramverk för att säkra ett skydd för medborgarnas integritet. Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag.