Peter Hultqvist (S):
Jag tackar för svaret. Frågan om Försäkringskassans hantering av sjuka personer och försäkringsläkarnas roll är ett problem för många människor i dag. Förra året kom det till Länsrätten i Dalarna in 685 överklaganden i socialförsäkringsärenden. Det var den näst största andelen av länsrättens mål. Störst är skatteärenden.
Självklart att är det svårt att hinna med den här ärendeanhopningen, och från 2006 låg 438 ärenden kvar. Orsaken till den omfattande mängden överklaganden är upplevelsen av en hårdare attityd från Försäkringskassans sida i förhållande till de försäkrade.
Många enskilda personer upplever att de kommer i kläm i vad de upplever vara ett överbyråkratiskt schackrande där deras upplevelse av sjukdom och de behandlande läkarnas sjukintyg inte hanteras med respekt. Upplevelsen är ofta att Försäkringskassans attityd är mer kontrollerande och bevakande än stödjande och rehabiliterande. De många överklagandena i Dalarna visar att missnöjet är omfattande.
Ett annat exempel på det är att Kommunalarbetareförbundet i Dalarna under 2007 hjälpte 120 medlemmar i olika tvister med Försäkringskassan. I 80 av dessa fall överklagades beslutet, och i 40 fall har medlemmen fått rätt mot Försäkringskassan. I praktiken betyder detta att Försäkringskassans handläggare och chefer, med försäkringsläkarens råd i ryggen, har tolkat lagen hårdare än lagstiftaren.
Det tycker jag är intressant. De har tolkat lagen hårdare än lagstiftaren. Är det här över huvud taget rimligt? Jag och många med mig anser inte det. Försäkringskassan måste upplevas som en stödjande servicefunktion och inte som i det närmaste en rättslig motståndare. Pendeln har slagit för hårt. Misstänksamheten mot fusk av olika slag har blivit så stor att många människor som bevisligen är sjuka får sitta emellan.
Det är orimligt, och det kräver ett ansvarstagande och agerande även från regeringens sida. I verkligheten är det så att försäkringsläkare ibland i allmänna ordalag säger att behandlande läkares intyg inte styrker nedsättning av arbetsförmåga. Det gör att många människors situation bryskt avfärdas.
Utlåtanden som jag har tagit del av är ibland okonkreta i sina formuleringar, och man har varken kommunicerat med den behandlande läkaren eller den försäkrade. Men det jag ser som mest anmärkningsvärt är när försäkringsläkare som inte är specialister i praktiken överprövar specialisters bedömningar. Att inte vara sakkunnig och ändå göra en tydlig bedömning utanför sitt kompetensområde är inte förtroendeingivande.
Ett krav borde vara att Försäkringskassan konsekvent anlitade specialister för att bedöma andras specialistläkares intyg. Jag anser att ministerns markeringar om förtydligande av försäkringsläkares uppdrag, om erfarenhetsutbyte mellan läkare och så vidare är bra. Däremot vet jag inte vad jag ska tycka om markeringarna kring Patientsäkerhetsutredningen. Jag vill se resultat innan jag har en åsikt om huruvida det är positivt eller negativt.
Det är snårig materia vi rör oss i, och det är svåra bedömningar som egentligen ligger på individuella personer, exempelvis försäkringsläkare. Man kan ibland fundera på om man löser sådant här med statliga utredningar. Jag är tydligt och klart oroad över den verklighet som existerar. Jag är fundersam till om de åtgärder som ministern hänvisar till tar på djupet i Försäkringskassans organisation så att detta kan rättas till.
Ett av grundproblemen är den hårdare bedömning och praxis som börjat råda. Är ministern beredd att vidta några åtgärder på den punkten? Är ministern beredd att vidta åtgärder mot att försäkringsläkare utan specialistkompetens gör bedömningar av specialistläkares intyg?