Sven Otto Littorin (M):
När vi tillträdde lönade det sig för dåligt att arbeta. Låt mig ta några exempel. En studie som publicerades på DN Debatt den 10 februari 2005 visade att kvinnor i barnomsorgen, äldreomsorgen och sjukvården förlorade 1 000 kronor i månaden på att arbeta jämfört med att inte arbeta och i stället gå på a-kassa. 1 000 kronor i månaden förlorade man på att arbeta! Ett annat exempel är att man i det gamla systemet kunde deltidsstämpla i extremfallet upp till 18 år.
Är det en omställningsförsäkring? Nej - det är en överskyffling av kostnaderna för ett dåligt arbetsgivaransvar direkt på den enskilde, på skattebetalarna och på a-kassesystemet. Ni hade totalt misslyckats. Det är lite som att kasta gurka i eget växthus som ni försöker argumentera. Minns det a-kasseuppror som då huserade utanför kongressen 1996 när Göran Persson blev vald till socialdemokratisk ledare.
Ni var säkert där när Therese Rajaniemi protesterade mot den då föreslagna sänkta a-kassan. Jobbskatteavdragen och förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen har gemensamt bidragit till att förstärka arbetslinjen, minska utanförskapet och minska jämviktsarbetslösheten med i storleksordningen 1 1⁄2 procentenhet, visar undersökningar. Det är därmed 1 1⁄2 procentenhet färre arbetslösa av den svenska arbetskraften än det hade varit om er politik varit i kraft.
Ni blir svaret skyldiga varför en höjd ersättning ska stampa ut 70 000 personer i arbetslöshet och varför det är en bra idé. Jag tycker att det är allvarligt att ni gång på gång, i varje debatt vi har, ägnar er åt att svartmåla arbetslöshetsförsäkringen och a-kassan. Det är sant att 500 000 personer lämnade a-kassan. 300 000 av dem är snart i pensionsålder.
De gör på sina personliga grunder bedömningen att de inte kommer att bli arbetslösa. Jag kan bara konstatera att har vi ett frivilligt system är det också frivilligt att gå ur. Ni blir svaret skyldiga varför inte varje löntagare i Sverige ska omfattas av ett inkomstrelaterat försäkringsskydd. Varför, Jasenko Omanovic, varför, Patrik Björck, tycker ni att det gamla systemet där 700 000 personer stod utanför när vi tillträdde var bra?
Det skulle jag gärna vilja höra. Vi gjorde ett seröst försök att genomföra en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som skulle omfatta alla inkomsttagare på svensk arbetsmarknad genom att bygga på dagens system. Det visade sig inte vara möjligt. Då återstår bara en sak. Det är att antingen acceptera att en del av arbetsmarknaden står utanför; om det är 700 000, 800 000 eller 1,2 miljoner är i någon mening en lek med siffror.
Menar man i stället att principen är riktig, att alla inkomsttagare, alla som har en lön i Sverige, också ska ha en inkomstrelaterad försäkring, måste man ställa upp på att göra någonting åt dagens system, någonting annat än att laborera med en avgift hit eller en avgift dit. Då vill jag veta från er, jag har aldrig hört det, varför ni är emot en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring där alla får rätt till en inkomstrelaterad ersättning.
Jag noterar att er koalitionspartner Miljöpartiet fortsätter, till och med i dagens Expressen, att driva den frågan. Ni blir svaret skyldiga hur ni ska ha det tillsammans i er vänsterkartell med den frågan. Slutligen vill jag bara konstatera att jag snart har haft 300 interpellationsdebatter. Många av dem har varit tillsammans med er. Jag tycker att det är otroligt roligt att debattera med er, för det blir tydliga linjer och det är väldigt trevligt i debatten.
Men jag har en liten fråga, och det är varför det aldrig, inte i någon interpellation, handlar om hur jobben ska komma i Sverige efter krisen. Hur ska vi se till att fler får anställning i stället för att fler ska få ersättning?