KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Om Désirée Pethrus tror att vi i Vänsterpartiet tycker att det är bra att EU för en gångs skull pratar om någonting annat än fri konkurrens, marknadsvillkor och så vidare kan jag svara att ja, så är det. Det är bra att vi har haft ett socialt toppmöte. Det är bra att sociala frågor äntligen kommer upp på dagordningen. Men EU ska inte ha någon kompetens på det här området.
Den sociala pelaren är ett sätt att jämföra EU:s länder och se hur man ligger till efter ett antal socialt orienterade parametrar. Det tycker vi absolut att man kan syssla med. Men några lagstiftningsakter har man inte. Désirée Pethrus får gärna visa mig det direktiv eller den förordning som kräver minimilöner i Sverige. Något sådant finns inte.
Jag hävdar att Kristdemokraterna och de andra borgerliga partierna inte agerar mot den sociala dumpning som vi ser på vår arbetsmarknad i Sverige och runt om i hela Europa. Man måste vara blind om man inte ser att bulgariska lastbilschaffisar kör lastbil här i Sverige för 30 kronor i timmen, medan en svensk lastbilschaufför med kollektivavtal tjänar tre fyra gånger mer.
Hur kan man ha underentreprenörer som saknar kollektivavtal och som dumpar lönerna och villkoren på stora byggen till exempel här i Stockholm? Jo, det kan man ha eftersom facken inte har rätt att vidta stridsåtgärder och stå upp för den lagstiftning som vi har i Sverige. Det var ju det som hela Lavaldomen handlade om. Om Kristdemokraterna vill göra någonting åt detta i verkligheten och inte bara i teorin är det ett socialt protokoll som gäller.
Då handlar det om att vi ska likställa de sociala och fackliga rättigheterna med rätten att komma hit och arbeta och erbjuda tjänster, vilket i grunden är en bra sak.
Jens Holm (V):
Ann Linde är inte bara EU-minister utan också handelsminister.
Det är bra att ministern har ett sådant stort engagemang i handelsfrågorna, men som jag sa i det tidigare replikskiftet med Centerpartiet kan inte handel och investeringar vara ett intresse som är överordnat alla andra viktiga ändamål vi vill uppnå.
Tyvärr har man i en mängd handels- och investeringsavtal som finns redan i dag ett så kallat investeringsskydd. Det ger bolag rätt att stämma stater i händelse att investeringarna är hotade.
Jag nämnde tidigare Naftaavtalet, som har gjort att Kanada troligen har blivit världens mest bolagsstämda industriland på grund av att det särskilt på miljöområdet har försökt reglera frackning, oljeutvinning, gruvutvinning och så vidare. Nu skriver EU fram ett antal handels- och investeringsavtal.
Jag noterar att det i en del förslag till avtal inte finns något investeringsskydd. Det gäller till exempel Mercosuravtalet, och jag tror att det också gäller avtalen med Nya Zeeland och Australien. Det torde tala för, Ann Linde, att det går alldeles utmärkt att sluta handelsavtal med andra länder utan att ge bolagen en särskild klausul som de kan utnyttja för att stämma stater.
Anser den svenska regeringen att investeringsskydd för bolag är så otroligt viktigt att det måste finnas med i alla handelsavtal som EU sluter?
Jens Holm (V):
Man brukar argumentera för att investeringsskydd behövs för att det underlättar bolags investeringar och ger dem en extra trygghet. När det gäller CETA-avtalet mellan de europeiska staterna och Kanada handlar det om ett avtal mellan rättsstater.
Vi har redan en fungerande ordning i våra allmänna domstolar som man kan gå till ifall man anser att till exempel egendom har blivit exproprierad. Det finns såvitt jag vet redan i vår grundlag, Ann Linde. Varför ska vi ge bolagen en extra chans att stämma stater? Om det är så viktigt, Ann Linde: Varför inte ge miljöorganisationer möjligheter att stämma bolag? Varför inte ge staterna möjligheten att stämma bolagen tillbaka?
Varför ska det vara så i förfarandet att bolagen har alla rättigheter medan staterna och vi andra bara har skyldigheter? Herr talman! Ministern svarade inte riktigt på hur det kan komma sig att EU sluter avtal med Mercosurländer i Sydamerika och med Australien och Nya Zeeland utan ett investeringsskydd.
Där går det uppenbarligen utmärkt att handla med varandra utan att man ska ge bolagen extraskyddet. Jag tror att det är så att ibland vinner bolagen och ibland vinner staterna. Men blotta risken att få en miljardstämning mot sig blir tyvärr en hämsko på progressiv politik.
När Rumänien gick ut och sa: Vi vill inte att det ska byggas en stor gruva i Rosia Montana, ett område i Rumänien, fick det en mångmiljardstämning på sig som är nästan lika stor som hela Rumäniens hälsobudget. Tror inte Ann Linde att sådana hot påverkar ett fattigt lands agerande? Varför ska bolagen få investeringsskydd i EU:s internationella avtal?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka handelsministern för svaret på min interpellation. Anledningen till att jag tar upp denna fråga nu är förstås det WTO-toppmöte som snart hålls i Buenos Aires i Argentina. På ett sådant toppmöte har man möjligheter att lyfta de viktiga frågorna.
Jag och ministern är helt överens om att handel är jätteviktigt. Genom att handla mer med varandra kan vi pressa priser. Vi kan få bättre kvalitet på varor. Vi kan få saker som vi inte skulle kunna producera själva, och vi kan exportera till andra länder sådant som de gör sämre. Där råder det inget tvivel om att vi är överens.
Jag menar att det kan bli ett problem när man driver handelsliberaliseringar lite för långt, när man säger att handeln är överordnad andra hänsyn. Enligt mig finns det faktiskt flera exempel på att det har gått så långt.
I min interpellation nämner jag Indiens storslagna försök att bygga det som troligen skulle ha blivit världens största solenergipark. Detta var några år sedan. När man går in med stora offentliga medel vill man självklart också se till att man skapar lokala jobb och att det är en lokal tillverkning av en del av solpanelerna.
Det var ett av Indiens krav för att man skulle gå in med statliga investeringar i solenergiparken. Kravet var att man samtidigt skulle främja en lokal produktion. USA drog Indien inför WTO. USA vann. Därför fick Indien inte rigga sin solenergipark med villkoret att man delvis skulle producera en del av solpanelerna lokalt i Indien. Samma problem hade Kanada.
Delstaten Ontario har haft stora problem när tung industri har lagts ned. Man ville satsa på ny förnybar energi, och man sjösatte en storslagen förnybarhetsplan för hela delstaten Ontario. Man blev dragen inför WTO:s tvistlösningstribunal av Japan och EU. Där sa man: Nej, det är ett handelshinder. Ni får inte ställa krav på att det ska skapa lokala jobb i Ontario i Kanada.
Då menar jag att det har gått för långt, för det är så här vi vill göra. Vi vill främja förnybar energi och ställa om, men vi vill också skapa lokala gröna jobb.
Det finns organisationer som har granskat hur många gånger man har kunnat använda det som kallas för artikel 20 - som jag nämner i min interpellation och som också ministern tar upp - som ska vara det generella undantaget, där man överordnar miljöhänsyn och en del andra hänsyn även om det liksom inte är rent frihandelsmässigt. Endast i ett fåtal fall har länder kunnat använda sig av artikel 20 för att främja miljöhänsyn.
Jag tror att skälet är att det är en gammal artikel. Den är från slutet av 40-talet. Då fanns inte klimatförändringsdiskussionen. Det fanns inget Parisavtal och så vidare. Jag tycker att det är bra att ministern nu säger att Sverige vill verka för att miljöhänsyn i WTO-avtalen ska stärkas och att artikel 20 ska göras om.
Men jag undrar: Varför inte lyfta frågan om att modernisera och förbättra artikel 20, alltså miljöundantagen i WTO, redan på toppmötet i Buenos Aires i Argentina?
Jens Holm (V):
Jag och handelsministern har lite olika tolkning av processerna mot Kanada och Indien. Visst kan det vara så att vid en strikt frihandelstolkning så är det fel av ett land som Indien att säga att de ska ha delvis lokalt innehåll i de solpaneler som produceras.
Från ett indiskt perspektiv handlar det dock om att man vill bygga upp en lokal kapacitet för att ställa om sitt land, och det är egentligen inte konstigare än att vi, när vi gör våra lokala investeringar med statliga medel, kanske vill skapa jobb här i Sverige. Vi vill liksom att det ska få en del andra positiva effekter.
Det intressanta i fallet USA-Indien är att Indien just också försökte använda undantagsklausulen i GATT, alltså artikel 20. Men man kunde inte använda den, vilket det finns många exempel på. Det har handlat om tonfiskfiske, smaksatta cigaretter, skattenivåer på alkohol och så vidare.
I nästan inget fall har länderna kunnat införa dessa undantag, eller så har man haft väldigt stora problem att använda artikel 20.
Min första direkta fråga till Ann Linde är därför: Visst är vi ändå överens om att undantagsklausulen, artikel 20, är föråldrad och behöver göras om, moderniseras och anpassas till nya, moderna internationella miljöavtal, till exempel Parisavtalet?
Jag har inte i detalj sett de EU-förslag som ministern nämner, men jag tycker att det är bra att EU har lyft detta. EU har alla möjligheter att lyfta det nu när det är ett WTO-toppmöte i Argentina, och Sverige som part i WTO skulle också kunna lyfta det. Därför blev jag besviken när jag såg EU:s position och Sveriges position inför ministermötet i Buenos Aires.
Man nämner ju inte möjligheten att stärka undantaget för miljö.
Man nämner att skadliga subventioner ska tas bort och fisket och den biten, och det tycker jag är bra, men varför lyfter man inte upp frågan nu när man har chansen?
Nu har jag pratat om undantagsklausulen för att stärka miljöhänsyn i GATT, men det finns ju också andra möjligheter att stärka miljöhänsyn inom frihandel och andra handelsrelationer. Om det är så svårt att ändra på den här undantagsklausulen, har ministern några andra förslag på hur man kan stärka miljöhänsynen?
Skulle vi kanske kunna tänka oss att vi väljer ut ett antal miljötekniker och produkter och inte bara säger att man ska avskaffa tullar och tariffer, för det vet jag att man diskuterar, utan också att det kan vara möjligt för länder att helt enkelt gå före och göra saker som kanske kan tolkas som en liten inskränkning i frihandelsregimen?
Eftersom det har så många fördelar för miljöhänsyn och klimatomställning, kan vi stärka de delarna? Finns det några sådana möjligheter som man skulle driva vid sidan av artikel 20 som vi pratar om?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är bra att Sverige ska ta upp subventionerna till fossilt bränsle till exempel. Det är bra med de här miljökonsekvensutredningarna och andra miljörelaterade saker som ministern tar upp i sammanhanget. Jag tycker också att det är väldigt bra att det finns ett särskilt hållbarhetskapitel i alla handelsavtal nu.
Jag vill dock ställa en fråga till Ann Linde angående den legala statusen för hållbarhetskapitlet: Vad kan man egentligen använda det till? När jag ställde frågan till handelskommissionär Cecilia Malmström om hållbarhetskapitlet i Japanavtalet har någon legal status och om det kan användas vid en eventuell tvist sa hon att det inte går och att kapitlet var mer en allmän intention.
När Naomi Klein, den kanadensiska debattören och författaren, talade vid det alternativa mötet i Paris 2015 sa hon att handeln alltid övertrumfar klimatet. När det kommer till att reglera handeln är allt mycket detaljerat, men när det kommer till att stå upp för miljöhänsynen och klimatåtgärderna är det tyvärr mycket luddigt.
Jag hoppas att ministern kommer att driva frågorna hårdare. Jag vill veta när ministern kommer att lyfta upp frågan om artikel 20 inom WTO och inom EU. Slutligen vill jag överräcka en present - det är snart jul - till ministern. Det är boken Om inte vi, vem? Jag har själv skrivit den, och den kom ut den här veckan. Boken handlar om hur vi ska kunna stå upp mer för miljön och klimatet, inte minst i internationell handel.
Jens Holm (V):
Sverige är ett land med relativt höga ambitioner på miljöområdet, och det ska vi fortsätta att vara. En viktig del i detta är hur vi reglerar kemikalier. Det handlar inte bara om lagstiftning när det gäller kemikalier. Det handlar också om att vi faktiskt måste se till att lagarna följs.
Här måste vi se till att lagarna följs. Vi har myndigheter som jobbar hårt och idogt med detta. Jag tänker i synnerhet på vår kemikalieinspektion. Kemikalieinspektionen är verkligen ute på fältet och tar tag i de problem man ser.
Kemikalieinspektionen har gjort 664 anmälningar av misstänkta miljöbrott på kemikalieområdet mellan 2012 och 2015. Vad har då hänt med dessa anmälningar?
Ja, 87 procent av anmälningarna har bara lagts ned. De har inte lett till några åtgärder av polis och åklagare.
Kemikalieinspektionen föreslår ett annat system, som miljöministern också kommenterade, nämligen att man som myndighet direkt ska kunna utfärda en sanktionsavgift för dem som bryter mot våra bestämmelser på kemikalieområdet. Då vill jag understryka att sanktionsavgifter kan överklagas.
Det är ett helt och hållet rättssäkert system. Vi tillämpar sanktionsavgifter på en mängd andra områden, inte minst inom våra kommuners tillsyn. Där fungerar det bra, i alla fall såvitt jag vet.
Fördelen med införandet av en sanktionsavgift är, precis som miljöministern sa i sitt svar, att det sannolikt är ett mycket effektivare system än det som vi nu har. Det leder troligen till att tilltron till hela systemet ökar när det blir en direkt reaktion mot dem som bryter mot våra kemikalie- och miljölagar.
Därför, fru talman, är jag ändå lite besviken och förvånad över ministerns kommentarer: att man måste ta rättssäkerheten fullt ut i beaktande och att detta inte är någonting som enkelt kan göras. Då vill jag understryka att detta helt och hållet är ett rättssäkert instrument. Detta är någonting som har föreslagits av ansvarig myndighet, och det har utretts.
Jag förstår inte varför ministern verkar vara så tvehågsen och varför ministern vill utreda detta vidare. Vi har konkreta förslag om att sanktionsväxla, och vi kan se till att vi får ett mycket bättre och effektivare system än vad vi har i dag.
Jens Holm (V):
Det var bra att få det klargörandet från miljöministern: att miljösanktionsavgifter är ett helt och hållet rättssäkert system och troligen ett effektivare system än det som vi har i dag på kemikalieområdet. Som jag sa tidigare är detta någonting som inte minst våra kommuner använder sig av dagligdags.
Våra kommuner har kraftigt ökat användningen av sanktionsavgifter på miljöområdet. Man kan säga att detta har fördubblats på mindre än tio år. På den kommunala nivån utfärdades det drygt 2 700 sanktionsavgifter år 2015. Det förfarandet är helt och hållet rättssäkert och fungerar relativt väl.
Jag tycker att det är bra att miljöministern är positiv till det förslag som jag och Kemikalieinspektionen har tagit upp. Det borgar för att vi kan få en mer effektiv hantering. Det finns tyvärr mängder av exempel på felaktig hantering av kemikalier.
Det är en hantering som inte bara drabbar vår hälsa, våra barns hälsa och miljön. Den drabbar också alla de företag som läser lagarna noga och följer allting till punkt och pricka - de företag som helt enkelt vill göra rätt. De drabbas, för det blir en osjyst konkurrens.
Därför tycker jag att det är viktigt att inte dra detta i långbänk. Jag tycker att regeringen har en dålig vana, fru talman, att utreda frågor som kanske internt i regeringen är obekväma eller som det finns motstridiga uppfattningar om. Jag tycker att regeringen måste komma till skott i denna fråga.
Därför vill jag fråga ministern: När får vi se ett konkret förslag om sanktionsväxling, som innebär att Kemikalieinspektionen och andra myndigheter kan utfärda sanktionsavgifter i stället för att driva relativt begränsade fall av dåliga förfaranden på kemikalieområdet till en allmän domstol?
När får vi ett konkret förslag om sanktionsväxling att ta ställning till? Det vill jag veta.
Jens Holm (V):
När det gäller det sistnämnda, om hur regeringen arbetar på kemikalieområdet, tycker jag att det som ministern nämner i sitt svar är bra. Jag vill tillägga att jag tycker att regeringen kan vara hårdare mot Bryssel. Man kan ta strid i fler kemikaliefrågor. Man kan till exempel driva dem så långt som till EU:s domstol.
Det har Sverige gjort förut, med viss framgång. Man måste stå på båda benen - reglera här i Sverige och även ta strid när vi vet att EU drar benen efter sig och helt enkelt inte gör det de ska. Återigen välkomnar jag att ministern och jag är överens om att sanktionsavgifter kan vara ett bättre och mer effektivt förfarande än att gå straffvägen.
Det bör, som jag tolkar det, läggas fram ett förslag, efter en utredning, om sanktionsavgifter på kemikalieområdet men då sannolikt också på andra områden. Det tycker jag är bra. Jag vill dock flagga för att man inte ska låta det bästa bli det godas fiende.
Man kan också tänka sig en annan väg, att man avskärmar kemikalieområdet och lägger fram förslaget för det området och sedan utreder det andra vidare. Jag har en sista konkret fråga till ministern. Kommer det i utredningen som ministern troligen kommer att föreslå att finnas ett faktiskt uppdrag till utredarna om att ta fram konkreta förslag på sanktionsväxling?
Det ska alltså bli lättare för myndigheterna att införa sanktioner i stället för att gå straffvägen, så som det är nu. Kommer det att finnas konkreta förslag på det, eller ska det bara vara ett allmänt utredande återigen?
Jens Holm (V):
Om vi ska förhindra en eskalerande och direkt farlig klimatförändring måste merparten av världens fossila reserver ligga kvar i marken. Därför är det otroligt viktigt var de framtida investeringsflödena går någonstans.
Det gäller ifall vi investerar i förnybar energi och i andra verksamheter som ställer om till en hållbar utveckling eller ifall vi fortsätter att satsa en stor del av våra investeringar i det som förvärrar klimatförändringen.
Vid ett seminarium här i Stockholm den 15 maj förra året om klimatfinansiering sa finansmarknadsminister Per Bolund: Om inte finanssektorn gör investeringar som överensstämmer med Parisavtalet och FN:s hållbarhetsmål kommer det att vara omöjligt att uppnå målen. Precis så tror jag också att det är.
Vi måste helt enkelt se till att de framtida investeringarna inte göder det som kan föröda vår planet. När jag och flera andra har studerat var vårt pensionskapital i form av AP-fonderna är placerat visar det sig att en betydande del är placerat i fossil verksamhet.
I Greenpeace granskning från i fjol konstaterar man att hela 13 miljarder svenska kronor - 1 300 kronor per svensk - är placerade i 43 av världens 100 värsta utsläppsbolag.
Det handlar om bolag som Gazprom, Lukoil, Exxon Mobil, Shell, BP, Chevron, Occidental, tysk kolbrytning och annat. Så här kan vi inte fortsätta. Våra pensionsfonder är stora fonder, bland världens största kapitalförvaltare.
Därför är det glädjande att man enligt artikel 2 i Parisavtalet konstaterar just att finansiella flöden måste vara förenliga med en klimatmässigt hållbar utveckling. Det är vi, politikerna i varje medlemsstat, som ska se till att det blir verklighet. Jag ställde en konkret fråga i min interpellation till Per Bolund.
Det gällde förslaget till nya placeringsregler för AP-fonderna. Det presenterades i form av en promemoria i juli i fjol. Anser ministern att det förslaget kommer att leda till att vi får hållbarare placeringar och till att fossil verksamhet utesluts? Finansmarknadsminister Per Bolund svarade att han ansåg att så var fallet.
Då undrar jag: När kommer förslaget att läggas fram till riksdagen? Vi pratar ju om en promemoria, inte om en proposition. Jag undrar också: Hur kan finansmarknadsministern säga att detta är i linje med Parisavtalets krav och andra internationella avtal när Parisavtalet inte ens nämns i promemorian som har dömts ut av miljörörelsen?
Det finns inte ett enda konkret förslag om att AP-fonderna måste avinvestera och flytta bort från det fossila. Jag vill också fråga finansmarknadsministern: Eftersom förslaget ännu inte har lagts fram borde det väl finnas möjligheter att göra en del förbättringar i förslaget?
Jens Holm (V):
Jag vill bemöta ett antal saker. Jag tycker inte riktigt om finansmarknadsministerns sätt att bemöta siffran 13 miljarder kronor. Det känns som att ministern trivialiserar siffran lite grann. Det handlar om betydande summor som går till det fossila, och det här var bara ett exempel. Världsnaturfonden gjorde en liknande granskning av AP-fonderna för ett par år sedan.
Då konstaterade man att AP-fonderna har bundet kapital i fossil verksamhet motsvarande tio gånger Sveriges årliga utsläpp.
Jag har själv genom riksdagens utredningstjänst försökt granska AP-fondernas placeringar - vilket faktiskt inte är helt lätt om man vill göra en seriös granskning - och jämföra dem med investeringarna i förnybart.
Utredningstjänsten konstaterade då att de förnybara placeringarna ofta är så försvinnande små att det är svårt att kvantifiera dem. När det gäller Första-Fjärde AP-fonden läggs långt under 1 procent av det samlade kapitalet i förnybar energi.
Jag vet att det finns en problematik i definitionen om vad som är förnybart och inte. Även fossilbolag kan investera i det förnybara. Men det är fortfarande en försvinnande liten del av den totala investeringsportföljen.
Jag förstår inte hur finansmarknadsministern kan tycka att den promemoria som regeringen och de borgerliga partierna lade fram i somras är i linje med Parisavtalets krav i artikel 2 om finansiella flöden. Då borde promemorian åtminstone ha tagit avstamp i just Parisavtalet. Det görs inte.
Parisavtalet nämns inte med ett enda ord i hela den långa texten. Det finns heller ingen konkret strategi för hur AP-fonderna i dag ska fasa ut sina fossila innehav, utan det står varje fondförvaltare själv fritt att göra en sådan bedömning och fatta sådana beslut.
Det här handlar om våra gemensamma medel, och vi skulle kunna sätta ned foten och säga att det fossila ska uteslutas. Andra länder agerar mycket kraftfullare på området än vad vi i Sverige gör i dag.
För bara ett litet tag sedan kom nyheten om att staden New York fasar ut alla sina fossila innehav. Dessutom stämmer man ett antal stora oljebolag. Den norska oljefonden har uppgraderat sin investeringspolicy och har nu också fått ett uppdrag från den norska centralbanken som handlar om att fasa ut det fossila.
Intressanta beslut fattas i både Storbritannien och Irland som rör deras pensionspengar och att fasa ut det fossila. Jag tycker att det känns som att vi i Sverige står och stampar. Du, Per Bolund, Isabella Lövin och ett antal andra ministrar säger bra saker, men konkreta uppdrag till AP-fonderna om att fasa ut det fossila innehavet kommer faktiskt inte. Och det kommer inte att ske genom denna promemoria heller.
Gör om och gör rätt!
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är fantastiskt med den divesteringsrörelse som bara på några få år har växt fram till en global rörelse och ett av de mest kraftfulla uttryck som finns för att vi på allvar måste ställa om och göra oss av med fossila innehav.
Jag tänker så här, Per Bolund: Varför åker man på internationella toppmöten, antar beslut och antar avtal, såsom Parisavtalet? Jo, hela idén måste ju vara att besluten sedan ska implementeras i varje land.
Nu när det står i Parisavtalets artikel 2 att de finansiella flödena ska vara förenliga med en klimatmässigt hållbar utveckling anser jag att det är precis sådana formuleringar som vi ska använda oss av i den politik som vi bedriver.
Tack och lov har ännu inget skarpt förslag kommit till riksdagen, men jag förstår inte hur ni i regeringen och de borgerliga partierna kan ta fram en sådan här promemoria och en sådan här text utan att ens nämna Parisavtalet och utan att ens ta avstamp från artikel 2.1 c, som rör de finansiella flödena. Det hade ju varit det som skulle ha gjort att de här nya reglerna hade blivit skarpa på allvar.
Jag har stort förtroende för våra placerare inom våra AP-fonder, men jag tror också att de är betjänta av tydligare spelregler. Om ni hade gett ett uppdrag till dem att fasa ut det fossila innehavet och ställa om till hållbara placeringar hade de självklart gjort så. Med det här förslaget finns det inget sådant konkret uppdrag, och det beklagar jag.