Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 18 som handlar om kvinnors roll i konfliktförebyggande och fredssamtal. Vi lever trots utmaningar, uppförsbackar och urgamla strukturer i möjligheternas tid. Det har aldrig funnits en bättre tid att födas i än den som är just nu.
Jag tycker att det är viktigt att vi i denna kammare ibland också ägnar en tanke åt den enorma framgångsresa och frihetsresa som vårt land har gjort de senaste 120 åren, eftersom fler länder kan göra den resan. Det viktigaste för att få igång en spiral av framgång är att ge dessa länder samma verktyg som vi en gång hade.
Därför kommer vi liberaler att i debatt efter debatt fortsätta att fokusera på just demokrati och att vi måste stötta demokrater i andra länder, eftersom demokratin är helt avgörande för människors frihet och möjligheter. Det är ingen slump att de minst fria länderna också är de fattigaste. Där människor inte får välja sina ledare och uttrycka sig fritt hindras de också ofta från att äga, handla, ärva, belåna eller teckna kontrakt.
Det säger sig självt att sådana regler kväver människors kreativitet. Men demokratin backar globalt för elfte året i rad. Därför beklagar vi liberaler att det allra viktigaste målet åter saknades när FN skulle anta de nya utvecklingsmålen. Demokrati är bara med som en underrubrik. När resten av världens länder hycklar blir Sveriges roll att vara just principfast desto viktigare.
Därför tycker vi liberaler åter att demokratisering måste prägla vår politik - utrikespolitiken i allmänhet, biståndspolitiken och inte minst politiken för global utveckling. Demokrati växer nämligen inte av sig själv. Det ser vi sorgligt nog i Europa i dag och på många andra platser i världen. När vi ser tillbaka på historien ser vi hur demokrati är en trädgård som vi ständigt måste vattna, och utan demokrater på plats vissnar demokratin.
I den fattigare delen av världen är bristen på reformer ett större problem än bristen på resurser. De lagstiftande församlingarna i dessa länder måste själva agera för att städa bort korruption och liberalisera ekonomin. Stater som i stället genomför demokratiska reformer, främjar mänskliga rättigheter, jämställdhet och öppenhet och som minskar korruption måste också belönas för detta.
När vi i dag specifikt diskuterar politiken för global utveckling känner jag mig lite grann som en veteran i utrikesutskottet. Jag var ledamot i utskottet redan 2003 när den första politiken för global utveckling antogs. Diskussionerna då och nu är mycket lika. Man kan konstatera att utmaningarna, som Hans Linde lyfte fram i sitt anförande, också är mycket lika på den fronten.
Att tala med en gemensam röst, oavsett om det handlar om handel, säkerhetspolitik, försvar, bistånd, globalisering eller mänskliga rättigheter, är ofta snårigt och svårt politiskt sett. Ibland står olika intressen mot varandra, och då är det ännu viktigare att värderingarna är skarpa.
Lackmustestet för oss alla i utrikesutskottet och för alla folkvalda ledamöter av denna kammare kommer att ske i vår då vi verkligen kommer att se den stora och ultimata konflikten i politiken för global utveckling. Det handlar förstås om den svenska vapenexporten. Sommaren 2015 kom den så kallade KEX-utredningens förslag om ett demokratikriterium för svensk vapenexport.
Kravet ska göra det möjligt att stoppa export till länder där det förekommer allvarliga och omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter eller grava brister i den demokratiska statusen. En lagändring skulle ha kommit redan i april förra året, men ingenting har hänt. Nu är det snart april igen, och regeringen har fortfarande inte infört något demokratikriterium. Vi är många partier som bevakar denna fråga intensivt nu. Herr talman!
Det finns en risk att de vapen som vi säljer till despoter runt om i världen hamnar i händerna på de krafter som vi säger oss vilja motverka med andra ideal i den globala politiken. Framför allt kan det handla om islamistiska terrorister i Mellanöstern. Kriget i Syrien har nu pågått lika länge som andra världskriget.
I Syrien och Irak har vi sett hur Daish dagligen utsatt tusentals flickor och kvinnor för serievåldtäkter och hur flickor som är knappt är nio år gamla säljs som sexslavar för en tusenlapp. De flickor och kvinnor som har varit Daishs våld behöver akut hjälp av läkare och psykologer. Massiva biståndsinsatser krävs också för att säkra dessa flickors skolgång.
Detta visar att en politik för global utveckling också måste hantera migrationsfältet, flyktingfältet och biståndet tillsammans, där värderingarna inte får svika. Nu sitter Sverige i FN:s säkerhetsråd. Vi är inte där för att skapa trevlig stämning på mötena. Vi ska göra skillnad för människor på allvar överallt i världen. Vi liberaler har valt att reservera oss med fokus på flickors och kvinnors utsatthet i krigsområden. Denna fråga måste bli enormt mycket skarpare.
Vi vägrar att se på när kvinnors kroppar blir måltavlor för terrorgrupper och statliga arméer som använder massvåldtäkter som vapen. För att sexuellt våld i väpnade konflikter ska upphöra måste också straffriheten för brott mot kvinnor och flickor avskaffas. Här är det viktigt att regeringen trycker på, inte minst genom fler internationella insatser för att skydda kvinnor. Men det är också viktigt att deltagande personal utbildas enligt säkerhetsrådsresolutionerna 1325 och 1820.
Jag vill också betona att det är viktigt, som vi har nämnt i tidigare debatter, att man upprättar en fond för de kvinnor och barn som har utsatts inte minst för Daishs våld. Här kan en svensk feministisk utrikespolitik på allvar göra skillnad. Herr talman! Världen måste jobba hårdare för att finna lösningar på konflikter, inte bara den i Syrien. Det ska vi göra genom FN:s säkerhetsråd och inom EU-samarbetet.
Också här i den globala politikens absoluta finrum måste rösten vara konsekvent och tydlig på många olika sätt. Nyligen återtog Daish världsarvsstaden Palmyra, och det rapporteras att ytterligare delar av det unika kulturarv som finns på platsen ska ha sprängts bort. På samma sätt har vi sett hur terrororganisationen har behandlat kulturarvet i Irak. Detta är också en del av en sammanhållen politik på denna front.
Vi måste, tillsammans med resten av den fria världen, bättre bistå folken i Mellanöstern i deras strävan efter demokrati och fred. För att återgå till Palmyra måste vi också delta i arbetet för att rädda allas vår gemensamma historia, och det måste vi göra uthålligt och med kraft. När krutdammet har lagt sig och människorna kan återvända måste Sverige vara redo att ge sitt stöd. Herr talman!
Sverige är ett medelstort land i EU och ett litet land i FN, men vi kan och måste göra skillnad genom att särskilt hårt driva de frågor som är politiskt känsliga för andra länder. Här kommer också politiken för global utveckling att utmanas - här måste Sverige svara upp när andra länder sviker de mänskliga rättigheter som kan vara känsliga, oavsett om det handlar om hbtq-personers rättigheter eller kvinnors mänskliga rättighet till fri abort.
Det är inte bara utifrån liberala principer eller kosmopolitiska övertygelser som det är rätt att stödja de goda krafter som med risk för livet kämpar för fred, frihet och demokrati. I dagens läge handlar det också om en ren överlevnadsstrategi. För att citera en tidigare ledare för mitt parti, Per Ahlmark: "Det är demokratin, dumbom!" Det är också någonting som är viktigt när det gäller att hålla ihop en politik för global utveckling.