Else-Marie Lindgren (KD):
Jag önskar inleda med att säga att jag är glad över att vi har det förslag till beslut som nu ligger på riksdagens bord i ett så angeläget ärende som samverkan vid kris för ett säkrare samhälle. Det ska vi alltså nu behandla. Ni som har läst förslaget kan tydligt se att Kristdemokraterna och jag själv har bidragit aktivt.
Många motioner från mig är skrivna under mina första månader här i riksdagen. Jag kan konstatera att tiden och verkligheten har hunnit i kapp förslagen. En viss besvikelse känner jag dock över att så mycket av innehållet i svaret på mina motioner fortfarande skjuts på framtiden och göms i utredningar och översyner och eventuellt en ny lagstiftning.
Det har gått några år sedan motionerna skrevs. Hade vårt agerande varit annorlunda om regeringen hade tagit till sig förslagen? Ja, jag tror det. Fru talman! Det har emellertid varit intressant att vara med i Försvarsberedningens arbete med framtagandet av en strategi för Sveriges säkerhet.
Jag vet inte om Allan visade den, men den är det underlag som vi har till propositionen. Många diskussioner har förts om vikten av att stärka vår säkerhet, att använda en bred uppsättning instrument och att vidta åtgärder snabbt.
En slutsats som vi drog i Försvarsberedningen är att vi behöver en förändrad syn på vår säkerhet genom att det löpande arbetet måste hållas samman bättre. En annan slutsats handlar om hur vi arbetar med säkerhet och ansvarsfördelning mellan departementen. Här behövs en översyn liksom när det gäller indelningen i utgifts- och politikområden.
Det saknar jag i betänkandet. Fru talman! Det har förekommit ett antal utredningar som Allan Widman och även Ola Sundell har berört om förslag som rör ledning och samordning vid akuta kriser.
Jag delar den uppfattning som dessa företrädare här har talat om när det gäller en krisledande central funktion i Regeringskansliet. Ett antal utredningar har visat på detta.
Den utgångspunkt som jag har är Sårbarhets- och säkerhetsutredningen, som pekar på att kriser som inträffar lokalt, regionalt eller inom en avgränsad sektor ofta hanteras på ett bra sätt. Den synen delar vi kristdemokrater. Svagheterna i systemet ser vi i de sällan förekommande men allvarliga kriser som är av sektorsövergripande karaktär.
Det är då vi behöver ett komplement till ansvarsprincipen, som är en viktig grund för vår förmåga att hantera kriser. Vi kristdemokrater ställer oss bakom förslaget om att inrätta en krisledningsfunktion på central myndighetsnivå. I Förvarsberedningen studerade vi olika modeller och till slut stannade vi för en i förväg utpekad funktion för operativ ledning.
Vi menar att samhällets ökade sårbarhet och sektorisering kräver att ledningsförhållanden under dessa allvarliga kriser vinner på att det finns enkla rapportvägar som är kända av alla.
Jag tror och är övertygad om att det blir en kraftsamling av ledningskapacitet och ledningskompetens som annars skulle spridas ut på kanske upp till ett 30-tal myndigheter. Dessutom blir det enklare för länsstyrelser och kommuner att veta vart de ska vända sig i en svår situation.
Jag hoppas också att tonvikt nu läggs på utbildning och realistiska övningar och att detta måste vara obligatoriskt för alla berörda. Inte minst gäller det också uppföljning och utvärdering i alla sammanhang. Jag vill passa på att fråga statsrådet, som ändå är här, om den övning inom Regeringskansliet som det står om i betänkandet på s. 27 har genomförts. Hur gick det?
Scenariot var ett allvarligt oljeutsläpp i Östersjön orsakat av ett terroristangrepp. Övningen skulle genomföras i maj månad. Fru talman! Jag blir emellertid förvånad över att man redan nu i förväg i betänkandet och i allmänna diskussioner som har förts låser fast de slutliga organisatoriska lösningarna innan den nya funktionen på myndighetsnivå beträffande uppdrag och förmåga har kartlagts.
Detta leder till onödiga låsningar och kan motverka ändamålet med förändringarna. Ibland går det faktiskt lite för snabbt enligt min mening. Fru talman!
I vår motion anser vi i alliansen att det är av största vikt att frågan om ansvaret för finansiering vid akuta och omfattande kriser inte fördröjer en effektiv resursanvändning till exempel av organisatorisk karaktär eller när det gäller organisationskultur. Detta måste bort.
Så långt det är möjligt ska finansieringsfrågan vara utklarad i förväg. Fru talman! Katastrofer och kriser sker runtom i världen. Det kan vi bevittna varje dag, inte minst i dag, genom massmedierna. Vi kristdemokrater menar att Sveriges förmåga att med mycket kort förvarning lämna understöd och hjälp på ett katastrofområde bör utvecklas.
Hjälpen ska kunna lämnas under extrema förhållanden såväl inom som utom landet och verka som stöd och komplement till den drabbade regionen eller till internationella hjälporganisationer.
Genom att utveckla Försvarsmaktens och Räddningsverkets förmåga till luftburna katastrofinsatser inom ramen för den humanitära samordningen kan materiel och förnödenheter för överlevnad, förläggning, vattenrening och sjukvård mycket tidigare nå drabbade områden som inte kan nås genom sjö- eller vägtransporter.
Detta var vi överens om i Försvarsberedningen. Jag saknar detta avsnitt i propositionen och skulle vilja ha en förklaring av statsrådet. Fru talman! Slutligen vill jag säga att Försvarsmakten kan utgöra en viktig resurs vid stora olyckor och extraordinära händelser. Det har man visat prov på under många år, inte minst under stormen Gudrun.
Det är mycket viktigt i ett samhällsperspektiv att Försvarsmakten kan användas. Det ligger i Försvarsmaktens uppdrag att, förutom att lösa svåra uppgifter i internationell tjänst, också visa upp den unika krishanteringsorganisation som man faktiskt har. Försvarsmakten har en enastående affärsidé: Krishantering.
Och det behöver samhället i dag. Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 4.