Gustav Fridolin (MP):
Jag tackar Camilla Waltersson Grönvall för interpellationen och inlägget. Om man skalar bort de obligatoriska "Allt gott har vi åstadkommit, och det som inte är lika bra är ert fel", som hör den politiska debatten till - jag har säkert ägnat mig åt det någon gång också, kanske till och med i interpellationssvaret - håller jag med om allt som Camilla Waltersson Grönvall framförde. Vi delar synen på de prioriteringar som nu måste göras. Jag ska därför gladeligen svara på frågorna.
Först vill jag bara ta upp en av de insatser som nämns i interpellationssvaret och som jag tror kan ha allra störst betydelse för de skolor som interpellationen handlar om, nämligen Samverkan för bästa skola. Jag vet att också Moderaterna i sitt utvecklingsarbete har börjat jobba med liknande idéer om överenskommelser mellan staten och huvudmannen om insatser på enskilda skolor. Jag är positiv till att vi nu kan börja rulla ut detta och att Skolverket får mandat att göra det.
Vi har haft många statliga insatser som varit generella och lika för alla, men vi har saknat insatser som kan gå ned och jobba med de enskilda skolor där man inte har förutsättningar att ge alla elever de kunskaper och verktyg de behöver för livet. Jag kan konstatera att ett sådant myndighetsuppdrag går att ge helt utan ändringar i dagens lagstiftning. Det finns alltså möjlighet att göra det inom ramen för dagens system.
Efter oerhört många år med debatter om ansvarsfördelningen, som flera i kammaren har varit delaktiga i, känns det någonstans lite tråkigt att vi inte har gett det myndighetsuppdrag som handlar om att ta ett gemensamt ansvar och kraftsamla runt de skolor som behöver det allra mest. Jag är glad att vi nu kan göra detta i brett samförstånd. Två frågor lyftes upp, och den första gällde Läslyftet. Läslyftet har fått de pengar som Skolverket har gjort bedömningen att man har möjlighet att på ett bra sätt och med hög kvalitet använda under året. De pengarna tillfördes.
Det var mer än vad som låg i regeringens ursprungliga budget. Om jag kan siffrorna rätt innebär det att 85 procent av ansökningarna har kunnat bifallas. Det är vad man bedömer att man kan göra nu med en hög kvalitet. Från och med nästa år ligger ytterligare 140 miljoner för skolutvecklingsprogram. Läslyftet har formen av just ett sådant skolutvecklingsprogram som vi vill bygga vidare på.
Den andra frågan som Camilla Waltersson Grönvall ställde löd så här, om jag antecknade rätt: Varför vill ministern inte att ännu fler elever ännu tidigare ska få det stöd de behöver? Jo, det vill ministern, och det vill regeringen. Vi är överens över partigränserna i denna kammare om att alla sexåringar ska gå i en obligatorisk skolform och att den skolform och den verksamhet som sexåringar möter ska vara likvärdig över landet.
Vi ska stärka inslagen av inlärning av läsning, skrivning och räkning, och det ska finnas möjligheter och mandat att ge varje elev som behöver det extra stöd redan i förskoleklassen. Detta är vi överens om. Sedan har vi haft och har kanske fortfarande olika uppfattningar om förskollärarnas roll i verksamheten för sexåringar.
Just nu sitter Grundskoleutredningen, som ska lämna sitt slutbetänkande i september, och tittar på möjligheten att göra förskoleklassen i dess nuvarande form obligatorisk för alla. Man tittar också på möjligheten att inkludera förskoleklassen i grundskolan. Vi har också tillsatt en utredning om läsa-skriva-räkna-garantin, som kan ge stöd till eleverna och stärka möjligheterna till stöd redan i sexårsåldern och i förskoleklassen.
För att inga missförstånd ska råda utifrån denna debatt måste jag som minister i sammanhanget påpeka att lagstiftningen redan i dag ger huvudmannen ansvar för att sätta in stöd i förskoleklassen när det behövs. Men lagstiftningen måste uppenbarligen skärpas.