Peter Hultqvist (S):
Jag tackar för svaret. Hur länge kan man bygga nya bosättningar på den av Israel ockuperade Västbanken utan att omvärlden reagerar med kraft? Hur länge kan man tillåta att olika typer av bosättare vecka efter vecka, månad efter månad, år efter år flyttar fram sina positioner utan att det blir en hård motreaktion?
Hur länge ska landkonfiskationer på den av Israel ockuperade Västbanken få fortgå utan en stark motreaktion? Varför tolereras det här? Här bygger man mur på ockuperad mark i strid mot internationell rätt, men omvärlden sätter inget speciellt tryck på Israel. Bosättningar, murbyggen, vägspärrar, väghinder och mycket annat sätter ett hårt tryck på palestinierna varje dag.
Nya faktum tillåts etableras på marken. Ibland känns det som att omvärlden rycker på axlarna. Tv-inslagen svischar förbi. Livet går vidare. Nya bosättningar etableras. Väghinder fortsätter. Vardagens apartheid får pågå. Nu bor nästan en halv miljon israeliska bosättare på Västbanken. De bor i ungefär 150 bosättningar.
Ungefär 250 000 av dem finns i östra Jerusalem. Utöver dessa finns ett hundratal så kallade utposter - mindre bosättningar under etablerande. Här är det så att en del försvinner och andra kommer till och uppstår i ny skepnad någon annanstans, men hela tiden pågår en kamp om marken meter för meter. Det pågår varje dag, varje vecka och varje månad.
Det handlar om att etablera faktum, det handlar om att tränga sig fram, det handlar om att utöka kontrollen och ytterst handlar det om att tränga tillbaka palestinierna. Så vidrig är den praktiska vardagen och verkligheten. Så ser det ut i den vardag som palestinierna upplever. Bosättningarna ökar med i genomsnitt 5,5 procent per år.
I dag tar bosättningarna upp ca 40 procent av Västbankens markyta. 30 procent av dem ligger på konfiskerad palestinsk mark. Det här är tydliga utstuderade brott mot den internationella folkrätten. De måste fördömas tydligt och klart; det finns ingenting att hymla om på den punkten. Bosättningarna på Västbanken binds samman av ett eget vägnät.
Det är ett vägnät som jag själv har trafikerat och som har mycket god kvalitet. Det är sammankopplat med Israel, men det får användas endast av bosättare. Palestinierna är hänvisade till andra, sämre vägar. Jag har också trafikerat de vägarna. Apartheid som princip råder i det här fallet på den av Israel ockuperade Västbanken. Man styr vem som får åka på vilken väg.
Klasskillnaden i vardagen mellan bosättarna och palestinierna är oerhört enkel att skåda. Det krävs nästan att man är totalt blind och döv för att inte uppfatta den skillnaden i vardagen. Jag trodde att den här primitiva typen av uppdelning var någonting som inte kunde existera tolv år efter det att apartheidregimen fallit i Sydafrika. Israels politik är dubbelbottnad.
Å ena sidan säger man att man vill förhandla, å andra sidan pågår bosättningarna som hela tiden etableras och växer fram. Det här gör att känslan blir oerhört kluven. Vad vill man egentligen? Det är viktigt att vi reagerar från svensk sida och från EU:s sida.
Vad gör utrikesministern inom och utom EU för att utöva press på Israel för att stoppa den folkrättsvidriga bosättningspolitiken som sätter oerhört stora käppar i hjulet för en fredsprocess?