KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
Jag begärde ordet för att jag tycker att Saila Quicklund tar upp ett oerhört viktigt ämne om hur hela Sverige ska leva. Det är många av oss som har våra rötter på landsbygden och som ställer oss den frågan. Den spänner över många politikområden, och man måste kunna se helheten i det här.
Jag hoppas att Sven-Erik Bucht som landsbygdsminister känner ett speciellt ansvar för att driva dessa frågor i regeringssammanhang. Andra ministrar är kanske också inblandade i detta. Det handlar naturligtvis mycket om generella åtgärder. Man måste ändå ha utgångspunkten att det finns väldigt olika förutsättningar i olika delar av landet. Det måste man ha med sig när man föreslår olika åtgärder.
Drivmedelsbeskattningen är både ett ekonomiskt styrmedel och ett fiskalt medel för att få budgeten att gå ihop. De drivmedelsskattehöjningar som nu föreslås innebär en direkt straffskatt på landsbygden.
De motverkar tillväxt och jobb på landsbygden. Man kan säga att människor ska åka kollektivt, men vi vet alla att kollektivtrafiken de facto inte är något större alternativ på landsbygden. Det finns naturligtvis kollektivtrafik, men ska man kunna arbetspendla och åka till olika aktiviteter är det väldigt komplicerat. Bilen är absolut livsnödvändig på landsbygden. Det finns en annan väldigt viktig fråga som också tas upp här.
Som bohuslänning vet man att besöksnäringen är någonting som ständigt växer. Den är kraftigt underskattad i den allmänna diskussionen, tror jag. Man kan titta på exportvärdet. Utländska turisters konsumtion i Sverige ligger på nästan 100 miljarder.
Det kan jämföras med saker och ting som de flesta säkert anser har väldigt stor betydelse för Sverige, som järn- och stålexporten. Den är drygt hälften av detta. Här finns en extremt stor potential, speciellt för landsbygden. Ett annat område som är helt vitalt för landsbygden är infrastrukturen.
I debatten fokuseras nu mycket på järnvägen och järnvägsunderhållet. Det är naturligtvis helt rätt efter årtionden av eftersatt underhåll. Vi måste få vår järnväg att fungera. Men det innebär inte att vägarna får komma i skymundan.
Jag vill verkligen uppmana regeringen att i en framtida diskussion kring infrastrukturpropositionen och annat ha med sig att vägarna är grundbulten i landsbygdens infrastruktur. Det som ibland brukar kallas det femte transportslaget, it och bredband, som inte nämnts här tidigare, är också en väldigt viktig faktor att ha med sig.
När vi ändå talar om infrastruktur kan jag nämna förslaget att introducera tyngre och längre lastbilar, vilket alliansregeringen gjorde ett väldigt ambitiöst förarbete till. Det kommer att ha stor betydelse för sysselsättningen på landsbygden. Vi är ganska nära att kunna införa tyngre lastbilar på 74 ton.
Men även längre lastbilar, som inte minst har betydelse för skogsindustrin, är någonting som vi måste jobba vidare på. Detta spänner över många områden, men landsbygdsministern har naturligtvis ett speciellt ansvar.
Lars Tysklind (L):
Jag blev lite förvånad över Emma Nohréns inlägg. Jag inledde med att säga att man skulle se på helheten. Det är en annan sak att man sedan bara tar upp vissa saker. Det som Emma Nohrén tar upp handlar mycket som stöd och bidrag. Det jag talar om är företagens villkor. Ska människor vara kvar på landsbygden är det helt avgörande att det finns företag på landsbygden. Vi har talat mycket om besöksnäringen.
Men vi får inte glömma bort att grunden för landsbygden trots allt är de gröna areella näringarna som både jordbruk och fiske utgör. Det är också en stor grund för besöksnäringen. Det finns många olika strategier som man hänvisar till. Att man håller på att jobba med strategier är inte någonting som vi från Folkpartiets sida tycker är dåligt.
Om vi ser på livsmedelsstrategin har vi tidigare haft ett arbete som hette Matlandet Sverige som var bra på många sätt. Det är klart att vi ska ha en fossiloberoende fordonsflotta. Det målet ligger fast. Men precis som jag sa förut måste man ha utgångspunkten att det finns olika förutsättningar i olika delar av landet. Från Folkpartiets sida vill vi inte höja skatten på arbete och företagande.
Vi föreslår en del höjningar av skatten inom detta område som ekonomiskt styrmedel. Det är en äkta grön skatteväxling. Om vi ser på landsbygdens problematik har vi ett förslag som handlar om att man ska differentiera reseavdraget så att det får en större regional träffsäkerhet.
I de kommuner där kollektivtrafiken inte är ett alternativ får människor betydligt större möjligheter att göra reseavdrag än i tätortsnära och i storstäder där kollektivtrafiken är ett reellt alternativ. Vi kan vara helt överens om en fossiloberoende fordonsflotta.
Lars Tysklind (L):
Jag tackar för både frågan och svaret från Jens Holm respektive landsbygdsministern. I diskussionen kan jag konstatera att detta är en komplex fråga. Den tenderar att bli lite svart och vit, men egentligen har den en gråton. Det handlar både om konsumtion och om produktion, som redan har diskuterats här.
Denna helhet måste man kunna ta med, och det kräver att vi har en bredare diskussion där åtminstone de flesta faktorer finns med. Jag tror att det är svårt att få med alla faktorer som kan vara relevanta i sammanhanget.
Precis som landsbygdsministern sa i sitt svar har vi väl ändå utgångspunkten att kött i grunden är ett viktigt födoämne, en viktig protein- och järnkälla och så vidare. Vi måste titta på köttproduktionen. Den är inte densamma på alla ställen i världen.
Det finns många saker att förbättra, även om jag i grunden vet att vi måste minska köttkonsumtionen. Det är viktigt att diskutera vilket slags kött vi pratar om. Det är olika klimatpåverkan från olika kött. Det handlar om förbättrad teknik i jordbruket, där man till exempel kan minska utsläppen från stallgödsel.
Det är också viktigt att diskutera miljönyttan av de betande djuren. Det har vi varit inne på när det gäller att skapa biologisk mångfald och det öppna landskap som vi alla vill ha. I jordbruket får man över huvud taget diskutera brukningsmetoder, energianvändning och sådant. Men i potten ligger också att vi ska ha en levande landsbygd och en stark landsbygdsekonomi.
Det är ytterligare en faktor. När vi pratar om svensk produktion vill jag även passa på att lyfta fram att det finns viktiga svenska mervärden. Det handlar om produktionsmetoder, inte minst den låga antibiotikaanvändning och det starka djurskydd vi har i Sverige.
Jag vill lyfta upp ett regionalt projekt som har startats upp i västra Götaland. Grunden till det är att man har sett att uppemot 18 procent av ängs- och betesmarken har vuxit igen. Man har förlorat artrikedomen på många av dessa marker, bara mellan 2000 och 2013.
Projektet går ut på att regionen, länsstyrelsen och SLU tillsammans ska försöka utveckla och integrera naturvård, produktion och ekonomi och få dessa att samspela så att lönsamhet kan skapas. En av de intressanta saker man vill ta fram är allmänhetens värderingar.
I grunden tycker vi liberaler att konsumentperspektivet är oerhört viktigt i detta. Man kan som Jens Holm tala om skarpa styrmedel och sådant, men från vår sida är det konsumentperspektivet och konsumentens informerade val som är grunden för vad vi har på tallriken. Det vill jag lägga fast.
När det gäller allmänhetens värderingar pratar vi i förlängningen om betalningsvilja just för de svenska mervärden som jag lyfte fram. Sammanfattningsvis anser Liberalerna att köttproduktionen naturligtvis ska minskas totalt sett men att det finns oerhört många andra faktorer som vi måste ta hänsyn till.
Lars Tysklind (L):
Jens Holm tog upp livsmedelsstrategin. Det gjorde även landsbygdsministern i slutet på sitt svar. Jag tycker att det är viktigt att den kommer fram, och jag delar nog mer landsbygdsministerns syn. Ur liberal synpunkt handlar den om konkurrenskraft och konsumentperspektiv.
Den ska naturligtvis handla om hållbar livsmedelsproduktion, men det gäller all typ av livsmedelsproduktion och inte specifikt köttproduktionen. Jag vet att vi kanske har olika syn på styrmedel, vad som är styrmedel, vad som är effektivt och så vidare. Från Liberalernas sida har vi en stark tro på konsumentperspektivet och konsumentens förmåga att välja.
Det är klart att man kan utveckla märkning av olika typer på marknaden. Jag tror att den trend som finns i dag bland konsumenterna inte bara kommer att rinna ut i sanden, utan den kommer att fortsätta. Människor vill trots allt äta nyttigt, och de vill äta rätt. Jag tror att den vägen kommer att vara väldigt effektiv framöver.
Om man kan ha någon typ av marknadsutvecklad klimatbelastningsmärkning skulle det kunna vara en lösning, men vi ska inte gå in och göra detta via lagstiftning. Man har diskuterat köttskatt hit och dit och den typen av styrmedel. Det ser vi helt och hållet som ett sätt som vi inte ska gå fram på. Om vi skattevägen ska värdera vad människor ska äta eller inte börjar vi verkligen gå in och tassa på fel områden.
Så tror jag att vi får en mycket komplicerad situation. Som sagt: Konsumenten i centrum! Det är ganska intressant att vi, när vi i Miljömålsberedningen diskuterade utsläppen till 2045, såg att det svenska jordbruket ska vara kvar och ha sina utsläpp men att man ska ha ökad produktion och minskade utsläpp.
Lars Tysklind (L):
Strandskydd verkar vara en ständigt aktuell fråga. Det har väl sin förklaring i det som Edward Riedl tog upp, att människor gärna vill bo och vistas vid stränder. Som ministern talade om handlar det om både tillgänglighet och biologisk mångfald. Det är viktiga saker.
Från Liberalernas sida kan vi vara väldigt tydliga med att vi står bakom ett generellt starkt strandskydd utifrån de grundläggande syften som nämndes här: tillgänglighet och biologisk mångfald. Det var även grunden och utgångspunkten när vi gjorde de förändringar som skedde 2009 och 2010.
Huvudinriktningen var att vi skulle kunna differentiera strandskyddet utifrån skyddsvärdhet, naturligtvis, men också utifrån exploateringsgrad. Det skulle kunna bli vissa möjligheter inom glest befolkade områden i landet att få lättare regler kring strandskyddet. Man skulle då ha större möjligheter att bygga strandnära.
Det handlade mycket om bostadsbyggande och om att man skulle kunna skapa ett attraktivt boende i hela landet. Vilken betydelse det kan ha kan man alltid spekulera i.
Men Edward Riedl tog upp att människor gärna vill bo strandnära, så vi kan väl ändå dra slutsatsen att det är ett attraktivt boende. Det som sedan var en stor förändring var att man skulle se över alla områden med utvidgat strandskydd. Det fanns ju även i den gamla lagstiftningen ett utvidgat strandskydd på 300 meter.
Men under diskussionen när lagstiftningen togs fram var ett av huvudmotiven till att det skulle ses över att det hade skett väldigt schablonmässigt. Man kunde egentligen inte motivera varför det var 300 meter på just dessa avsnitt. Man hade tagit hela kuststräckor eller hela sjöar rakt av. Det var det viktiga och huvudinriktningen i fråga om att man före den 31 december 2014 skulle ta nya beslut kring det här.
Jag vill påstå att de beslut som sedan togs var nästan lika schablonmässiga som de var tidigare, så den delen av lagstiftningen fick egentligen aldrig något genomslag. Jag ser inte att de intentioner som fanns fick något genomslag. Det är väl en av de saker som vi måste kunna diskutera vidare.
Det andra som inte har fått genomslag gäller LIS-områdena. Man har inte utnyttjat den rättigheten. Varför har man inte gjort det? Det hänger väl på kommunerna, på lagstiftningen och på tillämpningen, skulle jag tro. Men det gäller ändå att se var haken ligger någonstans. Då kommer vi till slut fram till det som är det viktiga. Det handlar om tillämpningen.
Precis som ministern redovisar i sitt svar har Strandskyddsdelegationen tittat på det, och det hanteras nu vidare i Regeringskansliet. Det är väl ett svar som många ministrar både i den här och i föregående regeringar har gett.
Nu finns det ett tillkännagivande om att vi vill ha de här mer ändamålsenliga strandskyddsreglerna och att det känns brådskande, så vad händer i den frågan nu, ministern? Vad är nästa steg? Från Liberalernas sida har vi poängterat hur väldigt viktig den här frågan är kopplat just till bostadsbyggandet. Landsbygd, bostadsbyggande och tillämpning är nyckelord i sammanhanget.
Lars Tysklind (L):
I grunden tror jag faktiskt inte att det finns så stora meningsskiljaktigheter och motsättningar kring det här, och jag tycker fortfarande att den lagstiftning som jag var med och tog fram 2008 och som började gälla 2009 i grunden är bra. Den var tydlig i många stycken och lade fast vissa saker.
Det handlade inte om att bygga på stränder och stänga av stränder, utan det var tydlighet kring att det alltid var tvunget att finnas passagemöjligheter, och även om det var ett lågexploaterat område fick man liksom inte ta hela stranden i anspråk. Det finns alltså väldigt mycket bra i den lagstiftningen, så jag tycker att den måste kunna utvecklas bättre. När det handlar om att stränderna är viktiga ur tillgänglighetssynpunkt och när det gäller biologisk mångfald kan vi också vara helt eniga.
Att lägga ut 100 meter generellt är att göra en schablon, men det tycker jag är helt rimligt att göra utifrån att det inte går att detaljbedöma allting. Så kan man göra på vetenskaplig grund. Men när man sedan går vidare upp emot 300 meter tycker jag nog att man får ställa högre krav på vetenskapen och att det måste få vara differentierat.
Man skulle kunna hårdra och säga att på vissa ställen kanske det ska vara 150, 200, 300 eller till och med 500 meter, men nu säger lagstiftningen 300 meter. Det krävs lite mer vetenskap. Den stora frustrationen från Liberalernas sida är väl snarare att lagstiftningens intentioner inte har slagit igenom i tillämpningen.
Det handlar mest om möjligheten att i glesbebyggda områden och på landsbygden kunna utnyttja möjligheten att bo på attraktiva ställen i strandnära lägen, naturligtvis inte på stranden utan i strandnära lägen. Det är den frustrationen som finns, och det är väl det hela tillkännagivandet handlar om.
Lars Tysklind (L):
Det var nästan så att jag blev lite förvirrad och undrade vad debatten handlade om egentligen. Men nu är jag med på banan och vill tacka Edward Riedl för att han har lyft en viktig fråga, och jag kan väl tacka för både frågan och svaret på frågan. Jag vill vara tydlig med att vi från Liberalernas sida prioriterar byggande väldigt högt och att det krävs ett batteri av åtgärder för att få igång byggandet i Sverige.
När det gäller detta kopplat till kommunala naturreservat handlar det om enklare regelverk i ett bredare perspektiv. Där är inte minst kommunernas översiktsplanering ett viktigt instrument som måste kunna användas på ett effektivt sätt. Icke förty står Liberalerna också för en ambitiös naturvårdspolitik.
Här finns en inbyggd målkonflikt, i alla fall om man ser det ur vissa aspekter. Vi tycker nog ändå att det i grunden är svårt att ställa naturskydd mot utveckling, utan det är någonting som går hand i hand.
Det som däremot framskymtar här och var i debatten är att man skulle missbruka naturvårdsargumentet för att hindra byggandet, och det är väl egentligen det vi diskuterar lite grann - om det är utbrett eller inte. Jag tror att det finns olika perspektiv här när det gäller storstadsperspektivet, kanske, och landsbygdsperspektivet. Jag tror inte att det är speciellt vanligt förekommande egentligen.
Det är alltså viktigt att man om man nu inrättar dessa kommunala naturreservat, som i de flesta fall naturligtvis har ett berättigande, gör det för att skydda.
Det handlar ju om naturintressen, men det kan även handla om friluftsintressen och om att jobba väldigt seriöst utifrån de tillämpningsregler som finns så att man gör noggranna genomgångar av vad man vill skydda och varför man vill skydda det. Det ska inte ske utifrån argumentet att man bara gör det för att hindra byggande.
På det sättet skulle man nog tycka att det var ganska intressant att göra en genomlysning. Jag vet inte om det finns någon genomlysning av detta och hur vanligt förekommande det är, eller om det finns något uppföljningsarbete kring detta med kommunala naturreservat. Ur den synvinkeln tycker jag dock att det vore intressant att kunna göra en sådan.
Lars Tysklind (L):
Den senaste frågan ser jag fram emot att få ett bra svar på. Nu breddade ministern debatten lite, och det är väl kanske det man måste göra. Kommunala naturreservat är nämligen bara en liten del av den här politiken om vi kopplar det till byggande. Det finns kanske betydligt viktigare delar som ministern öppnade för att diskutera.
Jag tolkade det ändå så att det handlar om subventioner och sådant som regeringen nu har beslutat om, men det är ingenting vi från Liberalernas sida ser som ett framgångsrecept över huvud taget. Historien visar ju att det inte är ett framgångsrecept. Vad vi däremot ser att vi måste arbeta vidare med är just planläggningen, alltså den fysiska planeringen så att den blir effektiv och enklare.
Kan man sköta både översiktsplaneringen och detaljplaneringen på ett bra sätt i kommunerna löser man ju många av dessa problem. Det är naturligtvis inte så att man är för eller emot grönområden - grönområden måste alltid finnas, och grönområden ger ett attraktivt boende. Vi får kanske ungefär samma typ av diskussion som när vi diskuterar strandskyddet; det gäller ändå att vi hamnar i att diskutera vad som är ändamålsenligt i sammanhanget.
Det är egentligen det jag vill framhålla, att det är de processerna vi måste säkra så att allt sker på rätt grunder. Det finns väldigt väl beskrivet från Naturvårdsverket hur man ska hantera detta för att ta fram ett kommunalt naturreservat. Det gäller ju att skaffa kunskapsunderlag och som sagt göra det på rätt grunder.
I de flesta fall tror jag att det görs på rätt grunder, och görs det inte på rätt grunder tycker jag att vi i så fall ska uppmärksamma det.
Lars Tysklind (L):
Det finns problem med riksintressen. Lite enkelt uttryckt går det inflation i riksintressen. Det finns områden, inte minst hemma hos mig på västkusten, där det ligger många riksintressen ovanpå varandra att ta hänsyn till.
Det märks också i den kommunala planeringsprocessen att det är viktigt att kommunerna förhåller sig till riksintressena inbördes och andra allmänna intressen. Det är en grannlaga uppgift. En av de större anledningarna till att utredningen tillsattes var att få fram klarare linjer för att hantera frågorna.
Sedan kanske varje enskilt riksintresse är relevant och befogat. Men när det blir ett mönster av dem kan det bli lite komplicerat. Det finns många saker som kan tänkas vara riksintressen. Bostadsbyggande kan vara en sådan sak. Brukbar jordbruksmark nämns med jämna mellanrum.
Dricksvattenförsörjning lyfts också fram, men det är inte heller ett riksintresse. Det blir ett slags status på olika intressen. Det är riktigt, som ministern säger, att det pågår en beredning. Vi hade en diskussion i förra veckan i kammaren om riksintressen och bostadsbyggande. Jag konstaterade då att Riksintresseutredningen lyfter upp bostadsbyggande.
Utredningen föreslår ett nytt begrepp, nämligen väsentliga allmänna intressen. Det handlar då om att lyfta fram bostadsbyggandet och att det kan vägas mot andra intressen och även mot riksintressen.
Riksintressen handlar inte om idiotstopp på saker och ting utan om att väga det egna intresset mot riksintresset. Kommunerna har en process att hantera. Det handlar inte bara om det som diskuterades tidigare om bostadsbyggande, utan även detta måste vara med i diskussionen.
Nu har det till och från blivit en diskussion om bostadspolitik i ett bredare perspektiv och de bostadspolitiska samtal som pågår. Där finns lite olika utgångspunkter. Det finns en del förslag som delas av alla partier i Sveriges riksdag. De borde inte vara svåra att genomföra omedelbart. Det handlar om att förenkla regelverk.
Det kan handla om överklagandeprocesser. Sedan finns en diskussion om att subventionera byggandet. Det har historiskt visa sig inte vara en framgångsrik väg - snarare tvärtom. Vi måste även våga diskutera frågor om till exempel friare hyressättning. Där skiljer sig partierna åt. Vi får se vad det kan leda till.
När det gäller riksintressen är det viktigt att beredningen leder till att vi får ett system som gör det lättare och hanterbart för våra kommuner att väga riksintressen mot viktiga allmänna intressen och så vidare. Det handlar om att skapa ett samhälle. Det bygger på vad vi diskuterade tidigare, det vill säga grönområden och attraktivt boende. De hänger ihop.
Lars Tysklind (L):
I grunden hoppas jag att ministern delar uppfattningen att det är bra att utredningen har gjorts och att frågan har fått en genomlysning. Det är klart att man kan prata om att gå över ån efter vatten eftersom det finns fungerande processer i dag också, men vi kan ändå inte blunda för att många kommuner brottas med riksintressen och i sin planering måste ta hänsyn till dem.
Många gånger är det fullständigt relevant att göra det. Jag tycker att vi ska vara ödmjuka och från statligt håll kunna gå in och titta på vad som kan göras enklare i de här avvägningarna. Gör vi rätt? Är det rätt prioritering av riksintressen som har gjorts tidigare? De har ju inte tillkommit i ett sammanhang. De har tillkommit i olika sammanhang och travats på varandra.
Det finns som sagt stora områden som har såväl naturvård och strandskydd som kulturvård - kanske tre riksintressen ovanpå varandra. Då måste kommunen först göra avvägningar mellan dessa riksintressen och sedan, i nästa steg, göra avvägningar mellan riksintresset och andra allmänna intressen.
Om man använder begreppet allmänna väsentliga intressen är det egentligen inget självändamål att man ska göra detta, utan det handlar om att bostadsförsörjningen måste komma in och få en viktig roll. Har den inte det måste den få det, inte minst för att vi ska kunna öka byggandet. Jag tycker att vi ska ta signalen om att det behövs ett förenklat system på allvar.
Lägger man fram sådana förslag tror jag att det finns en majoritet i riksdagen för detta.
Lars Tysklind (L):
Det finns egentligen en koppling till den förra frågan, för även om det nu handlar om bekämpningsmedel är det ju också en fråga om konkurrenskraft. Jag tackar för svaret. Jag har inga synpunkter på att det är landsbygdsministern som svarar i stället för klimat- och miljöministern, utan det accepterar jag naturligtvis. Men tyvärr tycker jag inte att svaret är riktigt klargörande utifrån min frågeställning.
Naturligtvis håller jag med om det som ministern säger i sitt svar, att gränsvärdena ska sättas lågt så att det innebär minimal risk för vår hälsa, och att det är viktigt att överträdelser av gränsvärdena får konsekvenser.
Landsbygdsministern framhåller också i sitt svar att de halter av bekämpningsmedel som har hittats i europeiska produktioner, och som de facto är förbjudna inom EU, är väldigt låga och inte innebär några sannolika hälsorisker. Visst, det kan säkert vara så. Men det är egentligen inte det som frågan handlar om. Jag kan hålla med om att man naturligtvis inte ska skapa onödig oro i samhället kring detta.
Men det borde ju inte finnas några rester av de här bekämpningsmedlen där över huvud taget. Att överskrida gränsvärden är en sak och rester av förbjudna ämnen en annan sak.
Om man i Europa använder ämnen som är förbjudna kan det i förlängningen kopplas till konkurrenskraft. Det finns en tydlig orsak till att de är förbjudna i EU. Det handlar då inte minst om hormonstörande ämnen. Forskningen visar att det är olika från fall till fall hur farliga halterna är.
Det beror på vem och i vilket skede av livet man får i sig dem och så vidare. Jag tycker nog att vi skulle kunna vara överens om att vårt kontrollsystem borde optimeras och att det borde finnas rutiner mellan våra myndigheter så att all kunskap utnyttjas fullt ut.
Om Livsmedelsverket vid sina stickkontroller hittar rester av ämnen i frukt och grönt som är förbjudna inom EU, och dessa produkter de facto är odlade inom EU, ska man automatiskt larma om detta och inte bara fokusera på gränsvärdet i sig.
I och med att det är förbjudet bör det slås larm helt oberoende av om halterna ligger över eller under gränsvärdet. Min fråga kvarstår till ministern om han tycker att vi verkligen utnyttjar våra resurser och kunskaper på ett optimalt sätt för att förhindra att det finns rester av växtskyddsmedel i frukt och grönt i Europa som inte borde finnas där.