KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Olsson (V):
Vi kan konstatera att man inte har något stöd för det som uttrycks i betänkandet utom möjligen en Youtubefilm, men det är inte så mycket att hänga i julgranen. Svaret på den andra frågan återstår.
Anser Kristdemokraterna att de kvinnor som svenska män åker utomlands och köper sex av är lika skyddsvärda som de svenska kvinnor som utsätts för detta?
Lena Olsson (V):
Vi debatterar förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. I propositionen föreslås att brottet grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning ska kunna omfatta fler brottstyper än tidigare. Man utökar det med skadegörelse och överträdelse av kontaktförbud.
Detta står Vänsterpartiet bakom. Vänsterpartiet har länge varit pådrivande att kvinnors rättigheter mer ska tas till vara när det gäller mäns våld mot kvinnor, förföljelse, misshandel och våldtäkt. Vi tycker att detta är ett bra förslag.
Precis som Agneta Börjesson sade i sitt anförande är straffet nio månaders fängelse inte normen utan någonting nytt. Man får se hur utfallet blir på det. Det finns en del som har höjt ett varningstecken för just det.
Det är alldeles nytt i svensk straffrätt. Man befarar att om straffet höjs för mycket kommer inte domstolar att döma för brottet. Vi ställer oss bakom det förslag som regeringen lägger fram.
Men precis som vi säger i reservationen vill vi att man följer upp det mycket noga.
Lena Olsson (V):
Nu lugnade du ned dig ganska bra, Johan. Du visar förståelse för att det finns människor som har det mycket svårt och en hel del barn som befinner sig i mycket trånga situationer. Det kanske kan bero på regeringens politik att dra in på sjukförsäkringen och en urdålig a-kassa. Det är inte roligt för barn att växa upp med sådana föräldrar.
Det kan också få psykiska konsekvenser för föräldrar som ständigt ska oroa sig för sin ekonomi. Det ser vi också när det gäller kommunerna. Man brukar ofta ta till det här begreppet om bidragslinjen, men nivån på socialbidragen har väl aldrig varit högre än den är just nu. Det tycker jag att man också måste ha med i analysen.
Håller du inte med mig om att barngrupperna på dagis är alldeles för stora för att vi ska kunna se de här ungarna som behöver hjälp och stöd? Man behöver vara fler vuxna på dagis, och man behöver ha mindre grupper. Det är samma sak i skolan. Elever som har det svårt har rätt enligt skollagen att få den undervisning som de behöver.
Lärarna har så många elever att de som behöver extra stöd hela tiden hamnar vid sidan av. De känner sig utanför, och då är de ganska lätta objekt för de här organisationerna, som vi inte tycker är så bra, att rekrytera, för där får de en identitet. Håller du inte med mig om det?
Lena Olsson (V):
Johan, angående det du står och säger om SKL och att man ska ha ett bemanningskrav i äldreomsorgen vill jag fråga: Ska vi ta bort det och klämma åt de äldre i stället och satsa på de unga? Är det så jag ska förstå det du säger? När det gäller det här med kommunerna går de inte med några jätteöverskott. Jag har inte sett några sådana siffror någonstans.
De har jättestora bekymmer. Ta bara en sådan sak som att värdesäkra statsbidraget till kommuner och landsting. Det gör man ju inte. Kostnaderna för verksamheten ökar år för år, det vet vi allihop, men bidraget ligger på samma statiska nivå. Det tycker jag inte är sjyst.
Man har stora problem ute i kommunerna med att försörjningsstöden ökar, och det är mycket på grund av att unga människor inte kommer in i de trygghetssystem som vi har och inte får något jobb. Det ställer till problem. Ditt parti sitter ju i alliansregeringen. Du har världens största möjlighet att påverka, Johan, för du har ju ett sådant driv.
Jag tror säkert att de lyssnar på dig. Satsa mer på kommunerna. Ni står alltid här i kammaren och talar om att det är kommunernas ansvar och det är landstingens ansvar och så vidare. Men själva har ni ett jättestort ansvar att se till att kommunerna kan bedriva en bra verksamhet.
Lena Olsson (V):
Vi debatterar alltså en ny tidsbegränsad vapenamnesti. Även Vänsterpartiet välkomnar förslaget, även om vi från oppositionens sida tycker att man har dragit det lite i långbänk och att det kunde ha kommit förut. Men nu har vi det äntligen här, och det är vi glada för.
När det gäller mycket av den problematik som har tagits upp är det inget nytt för våra grannländer att ha en utökad vapenamnesti. Här föreslår man tre månader, och vi har en gemensam reservation med S och MP om sex månader.
Jag tycker att man kan pröva det eftersom det tar en viss tid innan människor har fått informationen och tagit den till sig. När det gäller problematiken med illegala vapen har vi inte en susning om hur stor och omfattande den verkligen är.
Det ska också sägas från denna talarstol att det även finns en problematik med legala vapen, så det ska man inte glömma bort. I Vänsterpartiet ser vi mycket allvarligt på vapenbrott med illegala vapen och vapenbrott som helhet.
Vi föreslår att man ska skärpa minimistraffet från sex månader upp till två år. Vi har skrivit: "Användningen av enhandsvapen och helautomatiska vapen i kriminella sammanhang är ett stort och växande problem." Så är det ju om man tittar på det historiskt de senaste åren. Vi tycker också att situationen är akut.
Enligt Rikspolisstyrelsen bör minimistraffet för grovt vapenbrott höjas från fängelse i sex månader till två år. Den bedömningen delar Vänsterpartiet. Det förslag som vi lägger fram är inte ett svar på hela problematiken i frågan, till exempel varför organiserad brottslighet breder ut sig.
Vi vill påpeka att det måste komma förslag när det gäller att täppa till sociala och ekonomiska orättvisor, som också är grogrunden för rekrytering till kriminella gäng. Vi ser med oro på att yngre och yngre människor finner tillhörighet i kriminella gäng, och det måste vi på alla sätt förebygga.
Vår reservation nr 9 är vi tyvärr ensamma om från Vänsterpartiets sida, men där tar vi upp att det är väldigt viktigt att den lokala polismyndigheten får befogenhet att utfärda vapenlicens.
Man har mycket större chans att med lokalkännedom och mycket bättre personkännedom veta vilka det är som söker och om det finns tvivelaktigheter. Den gång det smäller kanske man mycket snabbare kan räkna ut vad det rör sig om och varifrån det kommer.
Därför yrkar jag bifall till reservation nr 9. Om vi tar den här frågan över huvud taget kan vi inte se på den propositionslista vi har fått att det kommer några förslag, trots att det här är ett problem som vi menar eskalerar.
Jag skulle vilja fråga Alliansen om det bekymmer vi har med illegala vapen, allt som det har fört med sig och allt som har hänt de senaste åren: När får vi se ett förslag på bordet från Alliansen om att se över straffskalorna med eventuella skärpningar?
Det här är ett akut problem, och vi i oppositionen väntar på ett förslag. Eftersom vi har tittat i propositionslistan och inte sett någonting är den fråga man ställer sig: När kommer det ett förslag? Bara en skärpning från sex månader till två år skulle ju leda till att polisen får mycket mer verktyg att handla med.
Jag vill till sist yrka bifall också till reservationerna nr 1 och 6.
Lena Olsson (V):
Ja, Caroline Szyber, vi tog upp hur länge vi eventuellt skulle få vänta på att regeringen lägger fram förslag om straffskärpningar. Nu kommer utredningen i vår, och sedan ska den remissbehandlas. Om jag förstod Caroline Szyber rätt kan vi inte räkna med att vi får något förslag förrän 2014. Är det korrekt uppfattat?
Det är min första fråga. Sedan tog jag upp det vi i Vänsterpartiet skriver i vår reservation 9, att den lokala polisen bör få möjlighet att utfärda vapentillstånd. Det har ju blivit så att verksamheten har centraliserats mer och mer.
De som sitter och utfärdar dessa vapentillstånd har inte alls den person- eller lokalkännedom som den lokala polisen har den dag då det kanske bränner till. Jag skulle vilja fråga: Finns det något intresse hos Alliansen för att ompröva denna fråga? Den är ju ganska styvmoderligt behandlad i betänkandet.
Lena Olsson (V):
Tack, Caroline Szyber, för svar! Nej, det är nog ingen i den här kammaren som inbillar sig att grovt kriminella kommer att lämna in sina vapen. Desto mer bråttom är det i det här fallet med att man skärper minimistraffet för grovt vapenbrott från sex månader till två år, som Vänsterpartiet förordar. Det hoppas jag också att regeringen kommer med förslag om.
Sedan säger Caroline Szyber att det inte bara handlar om skärpta straff. Det är jag den första att hålla med om, och det sade jag också i talarstolen. Det här är en del i att komma åt grov organiserad - eller det räcker med att kalla den organiserad - brottslighet och ge polisen mer verktyg, men det är så mycket mer som behövs, och det borde också regeringen ha insett.
Skärpta straff kommer inte att leda till att rekrytering till kriminella nätverk minskar, utan det handlar i stället om förebyggande åtgärder, ett tryggt samhälle, att ungdomar klarar skolan, att man får bostad och att man får ett jobb. Det är sådana långsiktiga åtgärder man också måste bidra med.
På det området kan jag tyvärr säga att jag inte tycker att man har åstadkommit särskilt mycket.
Lena Olsson (V):
Jag vill tacka ministern för svaret. Med tanke på nyhetsinslaget i dag måste man kommentera vad som kommer fram. När det gäller tillgängligheten till mediciner har det blivit en försämring. Det tycker jag står tydligt. I min interpellation har jag en sista fråga om medicin i tid.
Ministern säger i sitt svar att regelverket följs och att man har omfattande regelverk för att det här ska vara så säkert som möjligt. Men tydligen finns det också stora brister.
Jag menar att det som speglades i morse om 24-timmarsregeln - en regel som regeringen ställt som krav - tydligen inte uppfylls. Människor får inte sina mediciner i tid. Det har forskats kring det här.
I en artikel i Svenska Dagbladet den 30 juli ställdes en fråga till en läkemedelsinspektör, som säger att man vid anmärkning får bedöma varje enskilt fall för sig. Om ett apotek har beaktansvärda skäl, till exempel om det är på landsbygden, gäller inte 24-timmarsregeln.
Om det här är sant, och så är det tydligen, vill jag veta vad ministern kommer att göra åt det. Om jag är en patient som har tio olika mediciner och det finns nio måste jag själv gå till ett annat apotek för att fråga.
Efter avregleringen får man inte söka efter det inom apoteket. Det är alltså en företagshemlighet. Jag som sjuk äldre måste själv gå och fråga efter medicinen. Men det kan väl inte vara så att kunder som har besvär ska ranta runt till olika apotek för att få ihop de mediciner som är nödvändiga, ibland livsnödvändiga.
När det gäller den första frågan säger ministern att han inte tänkt vidta några åtgärder för att öka insynen i apotekens företagsverksamhet. Läkemedelsverket har på uppdrag av regeringen inspektionen av apoteken och ska sedan göra rapporter utifrån de här inspektionerna. Vid den granskning som SVT gör begär man att få ta del av inspektionerna. Man får då ta del av 20 rapporter.
Det visar sig att en hel del viktig information är överstruken. Det är till och med så att hela sidor är svarta. Uppgifter om fel och brister, så kallade avvikelser, avseende personal, receptbehandling, beredning av läkemedel, egenkontroll och dokumentation är borta. Inte ens uppgifter om antalet anställda går det att läsa om.
Om jag jämför med Skolinspektionens uppdrag kan jag se att den har ansvar för att för allas vår räkning inspektera skolor, inklusive de friskolor som exempelvis drivs av riskkapitalbolag. Här är det en helt annan ordning.
Jag måste fråga ministern varför våra sjuka medborgare som i dag är i behov av mediciner inte ska ha samma rätt till information och till insyn i det bolag som ska leverera som de medborgare har som är intresserade av skolan. Samma intresse finns för att få information om nödvändiga mediciner.
Lena Olsson (V):
Jag tackar återigen för svar. Som jag uppfattar socialministern kommer det ingen kritik från honom alls.
Är du nöjd med den ganska stora kritik som nu riktas mot apoteksbolagen från kunder och stora intresseorganisationer som PRO, Reumatikerförbundet och Astma- och Allergiförbundet? Inte ett uns av självkritik hör jag i socialministerns svar.
Jag ställde också en fråga om just 24-timmarsregeln. Ministern säger att den har blivit tuffare. Men i svaret från inspektören på Läkemedelsverket när det gäller detta med beaktansvärda skäl är det tydligen fullt möjligt att man får vänta.
Det är en ursäkt nog för att inte få en prick av Läkemedelsverket. Förutom det kan jag säga när det gäller deras inspektioner att när jag talade med dem senast var det ett fall som hade gått till någon åtgärd. Det kanske också var sedan medierna började studera det här. Detta med beaktansvärda skäl är alltså en orsak till att 24-timmarsregeln inte följs.
Det finns ett samband mellan 24-timmarsregeln och att människor, som har sagts här av alla debattörer, inte får sin medicin i rätt tid eller ska ranta runt till olika apotek för att fråga efter den, för man får inte den hjälp som socialministern säger med att lyfta telefonen och höra om just den medicinen finns på ett annat ställe.
Jag tror att det är lagret som är för litet nu för tiden. Man håller inte så stora lager att man kan försäkra kunderna om att de får den medicin de behöver. Man behöver inte vara affärsman för att räkna ut att det kostar en massa pengar att ha stora lager i dag.
I och med privatiseringen är det klart att det här är fråga om privata bolag som inte vill ha stora lager därför att det kostar för mycket, utan lager ligger på vägen och rullar. Därför kan man inte tillhandahålla medicinen som man ska göra. Tänker ministern göra någonting när det gäller 24-timmarsregeln?
Eftersom du säger att den har tuffats till vill jag veta hur den har blivit tuffare, för tydligen efterföljs den inte enligt den inspektion som görs. När det sedan gäller lagerhållningen måste du väl ändå hålla med mig om att förut hade man ett stort lager, för det hade man tydligen råd att ha och man visste vad kunderna på orten efterfrågade.
Om det skulle hända i till exempel min hemort Malung har man ganska många mil till nästa apotek för att ställa frågan om medicinen finns där. Jag vill ha svar. Frågan om 24-timmarsregeln hör ihop med min interpellations tredje fråga, och det gör också frågan om lagerhållningen.
Lena Olsson (V):
Man kan konstatera att 24-timmarsregeln har blivit tuffare. Har ministern tänkt tuffa till den ytterligare? Vi har ju svart på vitt på att det har skett en försämring när det gäller tillgängligheten till medicin. Så är det, annars ljuger Reumatikerförbundet, PRO med flera, och det har jag svårt att tro.
Det är de som säger att tillgängligheten har blivit sämre. Även vänner och kamrater till mig säger att det har blivit sämre. Lite självkritik kom det till slut från ministern.
24-timmarsregeln kan tuffas till och man kan titta på frågan om lagerhållning.
Är man så förblindad av ideologiska skygglappar när det gäller avreglering och privatisering av apotek att man inte ser den kritik som framförs?
Att värna patientsäkerheten måste väl ändå ha högsta prioritet. Man vill hellre värna företagen och deras vinster, och resultatet blir att patienter får sitta i kläm. Tillgängligheten har inte blivit bättre.
Faktum är att folk måste åka runt till olika apotek. På landsbygden finns det bara ett, så där får man vänta.
Lena Olsson (V):
Jag tackar ministern för svaret. Jag kommer från Dalarna som är ett relativt rovdjurstätt län. Jag diskuterar givetvis med befolkningen både i Dalarna och runt om i andra län och hör vad man tycker om saken.
Jag har varit med ganska länge politiskt i denna fråga. Det har varit en besvärlig och irriterande diskussion, för den har blivit väldigt polariserad. Två grupper har oftast stått emot varandra.
Det är därför svårt att lösa upp alla knutar långsiktigt. Ibland har jag till och med känt mig trött på frågan eftersom vi aldrig får en långsiktig lösning på den, vilket jag vill se. Den skymmer också sikten för andra viktiga politiska frågor.
Alla partier har tassat fram i detta. Det är ingen lätt fråga, och den har varit infekterad i många år. Den här debatten ska inte främja någon nollvision. Det är fullständigt klart.
Eftersom jag har sysslat en hel del med jakt vet jag att det finns många inom jägarkåren som också är stora naturmänniskor och som har åsikten att vi ska ha rovdjur men att debatten har blivit så infekterad att man inte kan komma till någon långsiktig lösning.
Jag menar på fullaste allvar att ni borde bjuda in oppositionen. Det ska inte spela någon roll vem som sitter vid makten om några år. I slutändan är det ett djur som får ta smällen av hela denna politik.
Vi borde vara överens om att lösa detta långsiktigt, men den frågan svarar inte ministern på. Jag skulle vilja ha ett svar på det i denna debatt. Jag vet att många förväntar sig det av oss och säger: För Guds skull, sätt er ned ihop och lös detta så att vi blir av med frågan en gång för alla!
Jag vill ha ett tydligt svar, ja eller nej, på den frågan. Ministern kanske kommer att gå in på det som har varit. Det som har varit har farit, och jag vill se framåt, både för djurens skull och för dem som ska vara i djurens närhet. Man måste ta in acceptans också.
Nu handlar mycket om det som har hänt i dagarna, men vi har inte kommit särskilt långt om dessa djur inte accepteras i de trakter där de befinner sig. Jag ställde också en fråga om det nordiska samarbetet. I svaret sägs hur man ska komma till bevarandestatus och få in nytt blod. Det ska komma genom Finland.
Hur ska dessa vargar med annat blod i sig ta sig hit så att vi kommer till bevarandestatus?
Lena Olsson (V):
Det är bra att ministern har pratat med människor i Dalarna och Värmland. Jag skulle gärna se att man pratar med fler. Rovdjurslänen är fler. Detta engagerar många människor också i städerna. Jag har respekt för vad också de människorna tycker.
Jag tycker att det är viktigt att få en balans och skapa förståelse mellan dem som bor på landsbygden och dem som bor i staden. I svaret tar ministern upp den av regeringen tillsatta vargkommittén. Man säger att man ska åstadkomma en långsiktigt hållbar rovdjurspolitik.
Man trycker på de förebyggande åtgärderna vid rovdjursangrepp. Det behövs mer resurser för människor som bedriver annan näring och behöver skydda sina djur. Här tycker jag att regeringen är väldigt snål.
Det pratas inte så mycket om det. Vi har lagt mer pengar på förebyggande åtgärder.
När vi har diskuterat frågor inom justitieutskottets område har ministern bjudit in till rundabordssamtal. Är miljöministern redo att bjuda in oppositionen till rundabordssamtal?
Vi vill väl lösa den här frågan gemensamt och få ett så bra resultat som möjligt som alla kan stå bakom? Jag hoppas att det här inte är en fråga där man försöker plocka billiga politiska poäng.
Lena Olsson (V):
Mycket samsyn finns det, och saker och ting är inte statiska, utan förändras. Jag tyckte i alla fall att jag hörde en öppning mot att bjuda in andra partier för att ha den här dialogen. Det skulle hedra ministern väldigt mycket om hon gjorde det, så att vi kanske får ett så bra slut som möjligt på den här frågan.
Jag har fått en skrivelse från en man från Dalarna som heter Jan Perjons. Denne har en gedigen erfarenhet som vargspårare, jägare och lokal medborgare. Han har en del idéer, och han avslutar sin skrivelse på det här viset: När ska våra politiker börja ta rovdjursfrågor och rovdjursproblematik på allvar?
Skapa en förvaltning, så att människan och rovdjuren på landsbygden kan leva sida vid sida på ett bättre sätt än i dag! Börja lyssna också på oss som står för neutralitet och lokal traditionell kunskap som ett viktigt komplement till vetenskaplig kunskap! Vi har väldigt många människor som gör ett fantastiskt bra jobb.
Jag kommer att ge ministern den här skrivelsen efter hennes sista inlägg.
Lena Olsson (V):
Frågan från interpellanten var vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att öka bostadsbyggandet. Det är ju så att vi har bostadsbrist i stort sett över hela landet. Döm om min förvåning när Stefan Attefall säger att så har det sett ut de senaste 20 åren.
Återigen är det Socialdemokraternas och den gamla regeringens fel att man inte lyckas åstadkomma någonting. Det borde man väl ändå ha gjort på sju år. Jag tycker att det är att skylla ifrån sig. Jag håller också med föregående talare. Många av ungdomarna som är vår framtid sitter på vår läktare. Vad har de att se fram emot om de måste bo hos mamma eller pappa tills de är 30 år?
Ingen höjdarsituation, vill jag säga. Jag har råddat lite i problematiken när det gäller vår landsbygd. Boverket har alltså en kreditstock som får utnyttjas som lån till bostäder generellt. Problemet med det är ju att om man använder den här krediten får man också betala för den.
Jag vet att dåvarande bostadskreditnämnden, innan man ingick i Boverket, själv hade förslag om att ta bort den här kostnaden. Jag skulle vilja ha svar från ministern om det är någonting man funderar på för att underlätta byggandet över hela landet. Det var också svaret jag fick när jag pratade med dem. Man har den här kreditstocken. Den ligger alltså på 10 miljarder.
År 2011 använde man 1,7 miljarder. Då tänker jag att det måste vara något fel när man inte kan använda mer av den. Vad avser ministern att göra när det gäller det här? Vi i Vänsterpartiet har sagt att vi vill ha ett investeringsstöd för bostadsbyggande. Regeringen har sagt att man absolut inte vill inrätta något sådant.
Vi har sagt att en del av detta ska gå till träkonstruktioner, att vi ska börja bygga mer i trä eftersom Sverige besitter råvaran. Utvecklingen av träkonstruktioner har gått framåt mycket. Det finns många hus med träkonstruktioner i Stockholm, Växjö och Skövde.
Poängen är att skapa arbetstillfällen i Sverige. Säkerheten är bättre, och det är mer miljövänligt. Det går snabbare att bygga, och det har också visat sig vara billigare. Jag har en fråga om att satsa på trähuskonstruktioner i fråga om flerfamiljshus.
Har ministern några förslag som kan gynna ett mer miljövänligt, snabbare och billigare byggande?
Lena Olsson (V):
Stefan Attefall efterlyser att vi inte ska stå här och gnälla utan ska komma med något konstruktivt. Det var precis det jag gjorde. Jag tog upp detta med kreditstocken.
Jag tog upp detta med trähus, som jag tycker att man på många sätt och vis kan lyfta upp, eftersom vi har råvaran och kan förädla den för att därmed bibringa jobbmöjligheter.
Trähuskonstruktioner är mer miljövänliga, går snabbare att bygga och är billigare. Eftersom vi nu föreslår ett investeringsstöd flaggar Attefall för att de statliga subventionerna har varit totalt värdelösa.
Det går att reglera subventioner så att man inte får ut dem hur som helst. Men Attefall tycker att det är slarv med skattemedel. Däremot tycker regeringen att det är helt okej att riskkapitalbolag får göra stora vinster på vård, skola och omsorg. Det bedrivs också med skattemedel.
Jag tycker att man ska vara lite försiktig med hur man yttrar sig. Jag kan ställa en fråga till, och det gäller Statens Bostadsomvandling, som köper upp fastigheter och rustar upp. Man rustar upp dem för kanske 10-20 miljoner, men gör man det på ett ställe där marknadsvärdet är lågt och det sedan sjunker har man inte möjlighet att skriva av de investeringar man har gjort upp till det beloppet.
Jag undrar också i det fallet om ministern är beredd att göra någonting.