Mikael Damberg (S):
Tack, Erik Ottoson, för både interpellationen och konstaterandet att detta inte är en ideologiskt konfliktfylld fråga! Det är snarare en fråga där vi i Sveriges riksdag brukar ha en bred samsyn, eftersom det handlar om hur vi hanterar några av de mest utsatta människorna i vårt land. Vi vill ju göra det med ett visst mått av humanitet i syfte att minska återfallen i brott.
Det finns en idé i Sverige med att ha bra häktesverksamhet och anstalter som bedriver ett arbete som gör att färre återfaller i brott. Då får situationen på häktena inte se ut hur som helst. Man måste också jobba smart med frågorna om exempelvis hur länge man sitter häktad. Jag vill understryka att det egentligen inte finns någon aktör som tjänar på för långa häktestider. Det mest uppenbara är kanske att den häktade inte tycker att det vore bra.
Det är också väldigt viktigt att hela processen går snabbt för framför allt målsäganden och vittnen så att de kan nå ett avslut. Detta är även viktigt för domstolarna så att de slipper ta om en massa processer flera gånger och därmed förlänga det hela. Det stjäl tid från åklagarna och ytterst för kriminalvården. Att jobba så smart som möjligt med det här är alltså en fråga för hela systemet. Jag är väl medveten om vad jag har sagt och att interpellationen handlar om de långa häktningstiderna och den isolering som förekommer i Sverige.
Men jag vill upprepa att jag tror att vi är helt överens om att det måste få förekomma. Vid allvarlig brottslighet kan det behövas långa häktestider. Ibland måste man också begränsa den intagnes möjligheter att kommunicera med andra; annars kan man försvåra möjligheterna att gå i mål i en domstolsprocess. Detta måste fortfarande vara väldigt tydligt. Givet detta tycker jag att flera av frågorna är väldigt relevanta. Jag vill först säga något om vad vi har gjort mer konkret.
Kriminalvården har de senaste åren fått särskilda anslagsökningar, och de behövs. En del har handlat om att jobba med att kunna minska isoleringen. På så vis jobbar man med anslagsfrågan. Vi vet att kriminalvården är uppe på 100 procents beläggning nu. Ibland ligger man över det. Man har dubbelbeläggningar på rum och så vidare. Situationen är alltså ansträngd både personalmässigt och, som Erik Ottoson antyder, kanske ännu mer lokalmässigt.
Det är inte alltid möjligt att blanda människor och jobba på detta sätt om man är fast i sina lokaler. Därför genomför vi nu en väldigt stor utbyggnad av kriminalvården, men den tar lite tid. Det handlar om en kombination av långsiktiga platser och kortsiktiga insatser, och vi ger Kriminalvården fler möjligheter. Det svängde dock ganska snabbt. För några år sedan minskade beläggningen, och nu ökar den snabbt igen. Det har framför allt skett efter 2018 då det blev en rejäl ökning.
Det blev ungefär 500 fler antagna bara från 2018 till 2019. Sedan januari 2018 har 300 nya permanenta och 300 tillfälliga platser tillkommit. Det finns nu också en kraftfull utbyggnadsplan. Men den bygger på att kommunerna till exempel medger att det byggs fängelser runt om i Sverige.
Förutom detta har vi ett återrapporteringskrav i regleringsbreven för både Kriminalvården och Åklagarmyndigheten som innebär att de ska redovisa hur de jobbar för att minska isoleringen i häkten. Jag vill även återkomma till frågan om den utredning som har lagt fram ett antal förslag. Remissynpunkterna var ganska goda. Men det gäller att hitta rätt balans för detta så att vi inte minskar de brottsbekämpande myndigheternas möjlighet att utreda brott och göra det med de bästa förutsättningarna.
Som jag sa i svaret räknar jag med att inom närtid återkomma med en proposition om detta, som bland annat berör det faktum att barn har suttit häktade en längre tid och att deras möjligheter att umgås med andra också har varit inskränkta. Detta är frågor som vi måste ta på stort allvar.