Jan-Olof Larsson (S):
Jag delar till fullo Anne-Marie Pålssons oro och syn på den här frågan. EU:s ramdirektiv för vatten genomförs för att vi ska säkerställa en god vattenkvalitet i grund-, yt- och havsvatten. För Sveriges del innebär vattendirektivet ett stort åtagande då Sverige har cirka en tredjedel av EU:s samlade vattenförekomster.
Av den första preliminära statusklassningen framgår det att cirka hälften av Sveriges vattenförekomster inte klarar god status, vilket är direktivets mål. Statussättningen av våra vatten vilar på ett antal bedömningsgrunder där den parameter som har den sämsta statusen styr klassningen. Klassningen kommer i slutet av 2009 att fastställas av vattenmyndigheterna och övergår därefter till en icke överklagningsbar miljökvalitetsnorm.
Sverige har som enda land i EU valt att ha en miljökvalitetsnorm för både kemi och ekologi. När det gäller kemi och prioriterade ämnen kan en miljökvalitetsnorm vara motiverad. Men när det gäller ekologiska bedömningsgrunder kan miljökvalitetsnormen för dessa starkt ifrågasättas. Herr talman!
När man säger att EU:s vattendirektiv ska säkerställa en god vattenkvalitet kan var och en av oss tro att god vattenkvalitet är detsamma här i Sverige som det är i Tyskland, Belgien eller något annat EU-land, men så är absolut inte fallet. Man skulle också kunna tro att vi liksom övriga länder i EU skulle ha samma måttstock för att åstadkomma eller mäta vad som är god vattenkvalitet, men så är det absolut inte heller.
Det är viktigt att vara medveten om att det i de allra flesta fall inte finns några objektiva vetenskapliga kriterier för var gränsen för god vattenkvalitet går. De svenska bedömningsgrunderna utgör endast några av flera möjliga metoder att beskriva tillståndet i vattnet. Bedömningsgrunderna är i flera fall nya. De är oprövade och innehåller omfattande osäkerhet och felkällor. Flera forskare som har tagit fram bedömningsgrunderna framhåller också dessa osäkerheter.
I praktiken kommer statusklassificeringen dessutom till övervägande del att ske genom expertbedömningar vilka är osäkra och i många fall subjektivt grundade, tvärtemot vad miljöministern säger i sitt svar. EU:s ramdirektiv för vatten är ett miljömålsdirektiv. Syftet med direktivet är att öppna för en god ekologisk status i Europas vatten, något som även förutsätter god kemisk status. För ekologin talar direktivet endast om miljömål.
Det är en missuppfattning att direktivet kräver att ekologiska mål blir omgjorda till miljökvalitetsnorm. Användandet av miljökvalitetsnorm som styrmedel för den ekologiska statusen riskerar att undergräva verktyget miljökvalitetsnorm. För att vattendirektivet ska fungera på ett bra sätt är det av oerhörd vikt att tillämpningen blir lika i alla EU-länder och att konkurrensneutralitet råder.
Blir det inte så finns det en uppenbar risk att verksamhet och sysselsättning flyttas till de länder som tillämpar ramdirektivet på ett generösare sätt. Bedömningsgrunderna kommer att jämföras mellan länder, men inte hur direktivet har implementerats i den nationella lagstiftningen. Som tidigare nämnts innebär vattendirektivet ett mycket stort och viktigt åtagande för Sverige. Det är av yttersta vikt att rätt åtgärder blir utförda för att nå direktivets mål om god status.
Vi kan i dag se beslutsunderlag som är alltför bristfälliga. Att omvandla den ekologiska statusen till miljökvalitetsmål var därför mycket olyckligt. Denna fråga är så viktig för Sverige att ett politiskt omtag behövs i denna del. Ett förfaringssätt baserat på det arbetssätt som vi tillämpar med miljömålen är mer effektivt och ändamålsenligt med tanke på den osäkerhet som finns i bedömningarna.
Det skulle också öka acceptansen bland de verksamhetsutövare som ska utföra åtgärderna.