Siv Holma (V):
Jag instämmer mycket i vad de föregående cykelentusiasterna, Désirée Liljevall och Stina Bergström, har sagt i sina anföranden. Mitt anförande kommer att fokusera på den borgerliga regeringens bristande medelstilldelning till cykeltrafiken. Det är ändå glädjande, fru talman, att det här är andra gången som vi har ett cykelbetänkande.
Jag känner mig väldigt stolt som vänsterpartist, för det är just Vänsterpartiet som har lyft de här frågorna på det sätt som det gjorts. Fru talman! I dag får cykeltrafiken ca 2 procent av statens anslag inom den nationella planen, men det är enligt de senast kända siffrorna runt 10 procent av samtliga transporter som sker med cykel.
Vänsterpartiet vill höja Trafikverkets cykelanslag från 80 miljoner per år till 700 miljoner kronor per år. De borgerliga partierna säger att de vill att fler ska kunna cykla, men samtidigt avstår man från att satsa mer resurser. Det är inte trovärdigt.
Det krävs mer konkret politik i form av bland annat ökade anslag som innebär att man kan omsätta det man i ord säger i praktisk handling. Den borgerliga utskottsmajoriteten hänvisar till att regeringen utsett en särskild utredare, Kent Johansson, med uppgift att se över de regler som påverkar förutsättningarna för att få fler att använda cykeln. Uppdraget ska redovisas den 1 maj nästa år, 2012.
Det innebär att regeringen, vad avser cykelfrågorna, kanske kommer med en proposition hösten samma år. Förändrade regler kan då i bästa fall börja gälla tidigast januari 2013. Alltså får vi vänta någonstans mellan ett och ett halvt och två år på eventuella förbättringar. De eventuella förbättringarna kommer i sin tur ta tid i anspråk för att kunna omsättas i verkligheten.
Mot den bakgrunden är det inte konstigt, och kanske till och med helt logiskt, att andelen av befolkningen som använder cykel har minskat de senaste åren.
Den borgerliga utskottsmajoriteten hänvisar också till ett initiativ från regeringens sida hösten 2010 då man gav till Trafikverket i uppdrag att i samarbete med Transportstyrelsen och i samråd med Sveriges Kommuner och Landsting med flera utarbeta en strategi och en handlingsplan för ökad och säker cykling. Slutredovisningen beräknas ske den 1 december 2011.
Eftersom slutredovisningen presenteras efter det att budgetpropositionen för nästa år, det vill säga 2012, redan har behandlats kommer resultaten inte att påverka budgetåret 2012 utan i bästa fall 2013. Fru talman!
Det här innebär att i bästa fall kommer det förslag under 2013 som innebär att man underlättar förutsättningarna för att cykla. Jag kan inte annat än konstatera att den borgerliga alliansregeringen säger sig prioritera cykelfrågorna i ord men inte i anslagshänseende. Fru talman! Regeringen skulle kunna göra annorlunda!
Med ökade anslag skulle regeringen ha "världens chans" att lägga mer pengar på att få fler att använda cykeln. Vi vet, som tidigare talare har sagt, att cyklingen minskar miljö- och klimatpåverkan, förbättrar hälsan och ökar trafiksäkerheten. Eftersom en cykel är ett relativt billigt transportfordon är den tillgänglig även för människor med inga eller små inkomster, exempelvis barn och ungdomar.
Bara detta att kunna få en ändring till stånd när det gäller städernas bebyggelse- och trafiksystem vore bra. I dag anpassas den i huvudsak utifrån biltrafiken. Det borde vara en självklarhet att även cyklister ska kunna färdas på ett bra vägnät med god standard, bra vägvisning och tillfredsställande belysning. De ska också ha tillgång till cykelparkeringar.
Här skulle den borgerliga regeringen kunna ha ambitionen att öka anslaget i budgeten 2012 till åtgärder i trafikens infrastruktur för cykling. Det måste vara enkelt och säkert för människor att ta cykeln och kunna byta till tåg och buss eller att, om man så vill, kunna ta med sig cykeln på tåget eller bussen. Det räcker alltså inte med de avsatta medlen på 80 miljoner för att få fart på utvecklingen.
Det behövs mer resurser för att stimulera utbyggnad av fler cykelbanor, säkrare cykelöverfarter och fler klimatskyddade cykelparkeringar och för att underlätta för dem som vill ta med cykeln på tåg och buss. Fru talman! I betänkandet framkommer, som jag sade tidigare, att andelen av befolkningen som använder cykel ligger på 10 procent enligt de senast kända siffrorna.
För tio år sedan skedde ungefär 12 procent av alla resor på cykel. År 2000 var den nationella cykelstrategin att andelen skulle öka till 16 procent. Men andelen har alltså inte ökat utan minskat. Denna negativa utveckling borde mana den borgerliga regeringen och de borgerliga partierna till eftertanke och till att satsa mer pengar på cykelinfrastrukturen.
De negativa siffrorna borde få den borgerliga regeringen att ta cykelfrågorna på ett mycket större allvar och att ta större ansvar för dem. Jag hörde en av allianspartiernas företrädare i gårdagens kammardebatt berätta om att de har börjat förhandla om budgetpropositionen som ska presenteras om fyra fem månader.
Jag ställer därför frågan till trafikutskottets borgerliga ledamöter: Kommer någon av er, Lotta Finstorp, Lars Tysklind, Anders Åkesson eller Annelie Enochson att driva frågan om att höja Trafikverkets cykelanslag som i dag ligger på ynka 80 miljoner kronor? Fru talman!
Vänsterpartiet har en motivreservation, reservation 5, som jag yrkar bifall till, där vi säger att dagens nivå för offentliga investeringar i cykelinfrastrukturen är för låg för att möjliggöra en större ökning av antalet resor med cykel. Det är rimligt att både kommunerna och staten ökar andelen medel till cykeltrafiken så att den i högre grad motsvarar människors användning av cykeln.
Kommunerna bör kunna ansöka om statsbidrag motsvarande 50 procent av anläggningskostnaderna för en cykelbana, cykelparkering med mera. Självfallet måste kommunen för att få statsbidrag kunna visa på att de har upprättat en strategisk cykelplan. När landsvägar byggs om till så kallade mitträckesvägar eller två-plus-ett-vägar anser vi att en parallell cykelväg måste anläggas.
Det är viktigt att de kostnader som uppstår i och med detta täcks av de medel som används till byggandet av mitträckesvägar. Det behövs alltså kraftiga åtgärder som måste följas upp med ökade anslag för att man på ett trovärdigt sätt ska kunna främja en ökad och säker cykeltrafik i samhället. Fru talman!
I Vänsterpartiets särskilda yttrande framför vi att det är viktigt att ha säkra och trygga cykelvägar till skolor och andra ställen där barn och ungdomar vistas. Vi framför också att det är viktigt att underlätta kombinerade resor med cykel. Det är angeläget att cykling ska kunna vara en del av resan med tåg eller andra kollektiva transportmedel.
Om det är krångligt med kombinationsresor blir valet av bil som transportmedel förmodligen mer attraktivt. Ett hållbart transportsystem förutsätter därför att kombinerade resor, exempelvis cykel och kollektivtrafik, får en större tyngd i planeringen. Det måste bli enklare och smidigare att ta med sig cykeln på tåget eller att ta cykeln till en hållplats för kollektivtrafik.
Ingen operatör ska kunna bedriva persontrafik om den inte använder tågvagnar som kan transportera cyklar. Det måste också finnas gott om cykelparkeringar vid stationerna - både säkra och försedda med regnskydd - för att människor ska välja att ta cykeln till tåget. I vissa lägen bör det även byggas cykelgarage med bevakning.
Vi framför också förändrade trafikregler för cykling som går ut på att stärka cyklisterna i trafiken.