Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar näringsministern för svaret. Som näringsministern påpekar har denna debatt förts tidigare i kammaren. Jag har själv fört debatten med näringsministerns företrädare Maud Olofsson. Det finns två skäl till att frågan återkommer. Det första är, om jag har förstått det rätt, att Centerpartiet, som näringsministern tillhör, skärpt sin hållning i denna fråga och på sin stämma tagit ett beslut om att man ska verka för ett förbud mot uranbrytning i Sverige. Det är någonting som jag som vänsterpartist måste välkomna.
Det är den åsikt som även vi i Vänsterpartiet har. Vi kan konstatera att det finns en parlamentarisk majoritet i denna kammare för ett förbud mot uranbrytning. Vi är villiga att använda den majoriteten närhelst Centerpartiet är villigt att använda densamma. Det andra skälet till att denna fråga kommer tillbaka är att jag inte tyckte att jag fick något riktigt svar av Maud Olofsson. Jag måste tyvärr säga att jag inte tycker att jag fick så mycket svar i dag heller på dessa två frågor. Herr talman! Bakgrunden är allvarlig.
Uranbrytning är en verksamhet med mycket betydande miljörisker. Det gäller såväl själva brytningen när man får fram uranet som i sig är giftigt, det gäller arbetsmiljön för dem som arbetar i samband med brytningen, och det gäller inte minst det farliga avfall som man får för generationer framöver. Uranbrytningens miljörisker är en del av kärnkraftens pris. Vi har provat detta i Sverige. Vi har brutit uran i Billingen i Västergötland.
Det har tagit årtionden och kanske uppemot en halv miljard kronor i kostnader att sanera efter den brytningen. Det visar hur miljöfarlig denna verksamhet är. I dag pågår uranjakten för fullt i län som Västerbotten, som jag själv kommer från, och i Jämtland. Där prospekterar nu företagen i hopp om att Sveriges regering ska tillåta uranbrytning.
Detta är regeringens ansvar därför att det är på grund av regeringens otydlighet i denna fråga som man hoppas få bryta uran i Sverige. Regeringen har nämligen inte bara att hantera en lagstiftning. Regeringen äger frågan rent politiskt. Oavsett om lagarna uppfylls eller inte - vi förväntar oss av regeringen att den följer lagarna - kan regeringen säga nej av politiska skäl.
Hade vi haft en rödgrön regering i Sverige hade vi sagt nej. Det är det som denna fråga gäller. Jag menar att den andra delen av svaret är ett sätt att försöka att inte svara på denna fråga: Vad säger regeringen om man hamnar med denna heta potatis i sitt knä, om man får denna ansökan på sitt bord, eller hur man ska uttrycka det? Den frågan väntar fortfarande på ett svar.
Vilken är regeringens politiska hållning till uranbrytning i Sverige? Därför blir det också intressant att höra: Har Centerpartiet försökt ändra regeringens ståndpunkt? Andra ministrar har varit ute och flaggat för att de kan tänka sig att ha uranbrytning i Sverige. Har ni tagit upp frågan? Är det som med svaveldirektivet att Moderaterna kanske har motsatt sig det och lite grann kört över Centerpartiet, eller har ni avvaktat med att ta upp denna fråga?
Kommer ni att ta upp frågan om att införa ett förbud mot uranbrytning? Kan vi vänta oss ett regeringsinitiativ i frågan? Det är det som den första delen av frågan handlar om. I grunden handlar det också om var Centerpartiet står. Jag välkomnar att man har tagit ett beslut på sin stämma om att vara för ett förbud mot uranbrytning. Det är bra och viktigt. Men frågan är: Är man beredd att också driva den frågan i riksdagen och regeringen?
Om man inte gör det har man faktiskt ett trovärdighetsproblem.