KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Sofie Alm (M):
Det hade varit trevligt och uppfriskande om ministern i stället för att bråka om vad en regering gjorde under åtta år för länge sedan hade talat om vad som ska göras framåt. Det finns massor att göra framåt tillsammans. Ministern talar om upptäcktsrisk. Jag är mycket glad och tacksam över att Socialdemokraterna faktiskt anammar Moderaternas förslag om kameror. Det hade varit bra om vi också hade haft samma samsyn i kommunerna.
I kommunerna sitter ofta socialdemokratiska företrädare och spärrar att man ska kunna utvidga kameraövervakningen. Att hota och våldföra sig mot en brandman klassas i dag helt otroligt inte som våld mot tjänsteman.
Denna interpellation handlar i grund och botten om djup respekt för en yrkesgrupp som varje dag, som vi har sagt här tidigare, riskerar både liv och hälsa. Detta är ett sätt att ödmjukt tacka alla de familjer som anpassar sitt liv efter jourtimmar och vaknätter. Det är också ett sätt att tacka alla som gör att vi kan känna oss trygga.
Sveriges regering borde med den samhällsutveckling som vi har ta fram en handlingsplan för en nollvision när det gäller hot och våld mot all blåljuspersonal. Där borde brandstationer klassas som skyddsobjekt. Det finns mycket att vinna för någon som vill hota vårt samhälle, sabotera eller hämta information innanför räddningstjänstens stationsväggar. Fru talman!
Ingenting som vi beslutar i denna kammare kan ge livet tillbaka till Krister. Men vi kan ta anständiga beslut för framtiden, så att andra familjer kan få en värdig upprättelse om det värsta skulle hända. Fru talman! Ministern har fortfarande inte svarat fullt ut på interpellationen. Avser ministern att verka för tjänstemannastatus för all blåljuspersonal?
Ann-Sofie Alm (M):
Två kommuner, Bengtsfors i Dalsland och Munkedal i Bohuslän, som är grannar har liknande förutsättningar men värderas helt olika i regeringens budget. En får skattesänkningar och en blir utan. Allt fler kommuner larmar om att regeringen har tappat kontrollen över invandringen.
Många kommuner går nu på knäna, eftersom etableringstiden har gått ut och regeringen har tagit sin hand från kommunerna. I detta läge har regeringen valt att gå fram med en mer omfattande anhöriginvandring och ytterligare grund för asyl. Detta står helt i kontrast till vad Socialdemokraterna har sagt och lovat före valet. Men detta står också i kontrast till vad Ardalan Shekarabi har sagt flera gånger.
Jag har tjuvkikat lite grann. Häromdagen sa han att mot bakgrund av det vi nu har ska vi fortsätta ha en restriktiv migrationspolitik som gör att vi klarar detta. Fru talman! Därför undrar jag vems ord det är som gäller, är det Shekarabis eller Johanssons?
Ann-Sofie Alm (M):
Jag läste om migrationsministerns senaste uttalande i Expressen. Ministern vill sänka tonläget i migrationsdebatten genom att kalla oppositionens ledare Ulf Kristersson för "matadoren i Tjuren Ferdinand ", detta för att Ulf är frustrerad över regeringens tillkortakommanden. Men vem är då tjuren Ferdinand? Är det Morgan Johansson själv?
Eller är det Stefan Löfven som vill sätta sig under korkeken utan åtgärd? Vi hör hur Socialdemokraterna talar om en stram migrationspolitik, men vi ser hur det är Miljöpartiet som styr regeringen. Tänker ni ta ert ansvar? Vår dörr är fortfarande öppen. Det som händer i världen just nu kräver att vi tar vårt gemensamma ansvar.
Vi samlar alla och samarbetar med alla.
Ann-Sofie Alm (M):
Stort tack till ministern för svaret! Jag är tacksam för de steg som har tagits här inne i kammaren och hos regeringen för att förhindra hederskulturens grepp om barn. Regeringen har, som ministern säger, ett mycket stort ansvar. Regeringen har haft det ansvaret i två mandatperioder och nästan åtta år.
Det är svårt att berätta hur lång tid åtta år är, för det beror på vad man relaterar till. Åtta år är en jättelång tid i en liten flickas liv. Åtta år för en flicka i en familj med hederskontext kan vara just den tid då hon får vara barn innan hon måste bära heltäckande kläder och slöja.
Har flickan varit bortgift i åtta år med en äldre man som äger henne och hennes kropp är åtta år ett livslångt helvete. Om flickan vägrar gifta sig eller vägrar lyda sin påtvingade make kan hon sluta sitt unga liv som balkongflicka. För åtta år sedan, fru talman, fanns inte ordet "balkongflicka" i många svenska människors medvetande.
Sverige ska ha nolltolerans mot hedersrelaterat förtryck. Att flickor blir bortgifta är en del av detta förtryck. Men innan barn utsätts för detta övergrepp har det funnits gott om andra varningstecken. Det kan handla om att de inte får delta i vissa skolämnen eller inte får hänga med kompisarna till fotbollsplanen efter skolan. Tyvärr brister ofta kunskapen om hederskultur bland de vuxna som möter elever och barn varje dag.
Om personalen i skolan inte ser signalerna eller inte vet hur de ska agera när de misstänker att hederskultur begränsar de ungas frihet kommer de att förbli passiva och därmed också upprätthålla hederskulturen, även om de inte vill. Men ingen skugga ska naturligtvis falla på nationens pedagoger.
Okunskapen är nämligen lika stor i hela vårt samhälle ända upp i regeringen. För vad betyder en slöja på ett barn egentligen? Vi är ett land som älskar att göra undersökningar och föra statistik. Genom att exempelvis fråga elever om deras alkoholvanor eller droganvändning hittar vi orsaker och kan vidta åtgärder som behövs.
Men av någon anledning avstår vi från att skaffa oss nödvändig kunskap om hur hederskultur begränsar ungas liv i Sverige. Hur många barn befinner sig i riskzonen för att föras bort? Svaret på den frågan, fru talman, är att vi inte vet. Och det är inte särskilt hedersamt att vi inte vet. Fru talman!
Därför skulle jag vilja fråga ministern om ministern och regeringen vet hur många barn som lever i hederskultur, hur många barn som riskerar att föras bort och hur många barn som riskerar att giftas bort mot sin vilja.
Om svaret är att ministern och regeringen inte vet, fru talman, vill jag veta vilka åtgärder ministern och regeringen tänker vidta för att ta reda på det. Varför tas det inte större krafttag för att hitta de barn som riskerar att föras bort? Finns det en rädsla i regeringen för att anses vara främlingsfientlig?
Varje dag är det otroligt viktigt att vi hittar de barn som finns i riskzonen.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag vill verkligen understryka att jag inte betvivlar att ministern har en helt ärlig och uppriktig intention i frågan. Jag uppskattar att vi diskuterar och kan komma fram till vad vi ska göra för att komma åt problemet, för problemet är verkligt. Men frågan kvarstår. Varför vet vi inte hur många barn det egentligen handlar om?
Det finns uppgifter. Någon uppgift från 2017 talade om 240 000 barn. Bara det är alldeles hjärtskärande. Att kämpa mot hedersrelaterat förtryck handlar om att visa omsorg om alla människor i vårt land, oavsett var de har sina rötter.
Den som hävdar att kampen mot hederskultur göder rasism borde svara på denna fråga: Varför ska en del av medborgarna i vårt land inte få åtnjuta den frihet och de rättigheter vi andra tar för givna? Den verkliga främlingsfientligheten är att blunda för hur hederskulturen begränsar en del ungas frihet.
Hederskulturen fråntar dem makten över beslut som bara de själva har rätt att fatta, som att välja vem de ska gifta sig med. Hederskulturen berövar dem deras barndom. Det handlar alltså om 240 000 barn. Man kan ju fråga sig hur vi hade reagerat om det hade handlat om svenskfödda barn med ljust hår och ljusa ögon.
Hade då inte nationen enat stått upp redan för länge sedan och vänt upp och ned på himmel och jord för att hitta dessa barn? Jag anser att det krävs en nationell handlingsplan för att bekämpa denna skammens kultur. Under sommarlovet kommer flickor att tvingas in i äktenskap som de inte själva har valt. I höst kommer skolbänkar att stå tomma.
Deras klasskamrater kan fundera på vad de ska bli när de blir stora, men dessa barn är redan dömda till ett liv i ofrihet. Detta gör fruktansvärt ont att veta. Om vi genom att öka vår kunskap kan hindra ett enda av dessa tvångsäktenskap är det värt varje satsad krona.
Som ministern säger behövs det myndighetsöverskridande arbete. Men då måste vi veta vilka barn som lever i hederskultur och som riskerar sina liv om de bryter mot hederskulturen. När skolan gör orosanmälningar och brott misstänks ska inte polisen kunna ringa hem till föräldrarna på det sätt man gör i dag. I stället ska alla varningsklockor ringa.
När en orosanmälan om hederskultur kommer till socialtjänsten måste den direkt sekretesstämplas, för detta kan inte hanteras som ett vanligt familjebekymmer. Lagen om tvångsomhändertagande av unga, LVU, måste skrivas om för att skydda barnen.
Om man tar en åttaårig flicka från familjen för att hon är förtryckt av hederskultur kan man inte arbeta tillbaka henne till de biologiska föräldrarna när hon blir tolv. Vi kan bara skydda barnen mot hederskultur med större kunskap, och hela samhället måste ha större kunskap om detta. Det behövs en uttalad nolltolerans mot den våldsbejakande hederskulturen.
Det behövs en nationell handlingsplan för att nå nolltolerans. Som jag sa tycker jag att det som ministern i svaret radar upp om vad regeringen har gjort är bra, men hur ska ministern få med sig alla sina kollegor i regeringen för att nå nolltolerans?
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern, för att du visar ett sådant engagemang i dessa frågor! Det är många där ute som behöver det. Jag delar ministerns syn på att hederskultur är mycket större än en slöja. Det får inte bagatelliseras, men det får heller inte gömmas undan. Varje del i hederskulturen måste bekämpas. Varje del är ett frihetsberövande.
Om flickan inte får gå någon annanstans än hem efter skolan fast hennes syskon får det är det ett frihetsberövande. Om hon måste ha slöja på sig är det ett frihetsberövande. Om hon blir omskuren är det ett frihetsberövande och ett oerhört övergrepp. Om hon blir bortgift är det ett frihetsberövande. Jag har läst de här berättelserna. Jag vet vad det handlar om.
Det är en ofantlig och ohygglig omänsklighet som ligger i hur män behandlar kvinnor inom hederskulturen. Jag är glad att ministern visar detta engagemang och denna glöd, för det behövs. Vi måste bekämpa detta tillsammans.
Vi behöver en tydlig nationell handlingsplan, och vi behöver ha kunskapen i hela samhället, inte bara i skolan. Om skolan ringer polisen och polisen ringer föräldrarna är det ju det utsatta barnet som råkar illa ut i alla fall. Detta är ett stort samhällsproblem. Jag vill tacka ministern för debatten.
Men jag måste slutligen fråga ministern: När kan man se en handlingsplan på riktigt? Att skolan får sitt uppdrag är en sak, men detta måste synas i hela samhället. Vi måste göra allt i vår makt för att upprätthålla den jämställdhet som din mamma och min mamma och våra mormödrar för vår skull har kämpat för.
Och vi måste skydda varje barn mot hederskultur.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för att hon tar sig tid att vara här i kammaren och svara på denna never-ending story. Det finns ju ingen människa som tror att man kan få en flång ny Volvo V90 till priset av en begagnad Renault Clio - förutom när det handlar om mat.
Då verkar människor tro att man kan plocka upp en utländsk köttbit ur frysdisken och få den där härliga känslan av att det smakar gudomligt gott och att kroppen samtidigt fylls med ren urkraft från jordar som generationer har vårdat ömt och länge.
Det är som att prislappen, som är som ett stort importerat fikonlöv, plötsligt döljer klimathot, antibiotikaresistenshot och behovet av en inhemsk matproduktion genom krig och kris.
En annan tankevurpa i samma klass är att man kan livnära sig på billig importerad vegansk mat och samtidigt kan åka ut till landet för rekreation och tro att service och öppna landskap med biologisk mångfald bara ska finnas där att njuta av.
Det går att bagatellisera sådana här tankevurpor, men det är allvarligt att vi inte värderar våra matproducenters resurser, kunskap och talang högre. Om vi inte värderar dem högre prioriterar vi bort våra bönders välmående, hälsa och lönsamhet, och vi kommer då att fortsätta förlora våra primärproducenter i stor skala.
Det är därför, fru talman, jag har väckt denna debatt med ministern. Jag vill tacka ministern för svaret, men mitt svar på det svaret är att det inte duger. Fortfarande har inte företagarna på landsbygden sett någonting av vår svenska livsmedelsstrategi på gårdsnivå, utan tvärtom ökar regelbördan på dem för varje år.
Att Tillväxtverket fått i uppdrag att minska regelbördan - och pengar för att göra detta - hjälper ju inte så länge bonden inte ser några regelförenklingar. Jag bor i den lite vackrare delen av Sverige, i närheten av Norge. Där har vi väldigt länge jobbat med gränshinder i olika forum. Ett sådant forum för regelförenklingar borde vi ha även för svenskt lantbruk.
Vi borde införa en regelförenklingskommission - annars har vi snart inga bönder kvar i vårt land. Fru talman! Jag har lovat att jobba för tryggheten i vårt land.
Att Sverige kan producera mat för landets livsmedelsförsörjning är en basal trygghet, men vi måste politiskt underlätta allt som vi kan underlätta i denna kammare och på regeringsnivå för att detta ska kunna ske.
Det är ren och skär orättvisa att svenska bönder producerar de mest högklassiga livsmedlen men bara har förutsättningar för ett ganska dåligt ekonomiskt resultat. Det är lite som att producera en flång ny V90 men bara få betalt för en begagnad Renault Clio.
Frågan kvarstår: När ska svenska bönder på gårdsnivå se att vår svenska livsmedelsstrategi ger effekt hos bönderna så att de kan producera mer?
Ann-Sofie Alm (M):
Tack så mycket, ministern, för svaret! Jag håller fullständigt med om att makten här ligger hos konsumenterna, men vi har också en väldigt stor makt att påverka förutsättningarna. När det gäller lönsamhet är bondepraktikan ganska enkel. Moder natur och vädret bjuder på de förutsättningar som finns.
Och precis som ministern säger får vi verkligen hoppas att det här är en trend som är startad och inte bara en enstaka företeelse. Det är inte alls länge sedan som vi hade 2018 års torka och en 50-procentig skördenedsättning.
Därför tror jag att det är klokt att vi i livsmedelsstrategin satsar på långsiktiga beslut och låter våra matproducenter få en sådan lönsamhet att de kan investera i framtiden, till exempel i vattenlagring för år med torka.
Men svenska lantbruksföretagare är förpliktade att följa ett omfattande lagstiftnings- och regelverk gällande miljöfrågor, djurhälsa, djurskydd, livsmedelssäkerhet, markanvändning, vattenskydd, arbetsmiljö och kemikalieanvändning - jag kan göra en ganska lång uppräkning.
Miljöhusesyn har visat att svenska bönders regelbörda har ökat med 120 procent på 20 år. Svenska bönder levererar en trygg, säker och näringsrik mat, vilket svenska konsumenter förhoppningsvis nu har upptäckt så att de använder sin makt. Men vi får inte kväva producenterna under regelbördor.
Därför skulle jag vilja veta, fru talman, hur ministern och regeringen ställer sig till den regelförenklingskommission som Moderaterna har föreslagit. En annan jätteviktig fråga för att den svenska livsmedelsstrategin ska bli verklighet på riktigt är hur vi tacklar den våldsbejakande djurrättsaktivismen. Fru talman!
Jag skulle vilja fråga ministern vilka åtgärder regeringen tänker vidta för att nolltolerans ska råda mot dessa aktivister. Hela regeringen måste ju se allvaret med att matproducenter hotas till livet, skräms till tystnad och terroriseras tills de inte längre orkar bedriva sin verksamhet.
Försvarsministern skulle kunna befästa att svenskt lantbruk är en självklar och skyddsvärd del i vår totalberedskap. Justitieministern borde kunna lägga skarpa förslag på riksdagens bord om höjda strafftider och hårdare straff för dem som är direkt involverade i aktionen men även de som har varit behjälpliga. Fru talman!
När tror ministern att vi kan klassa våldsbejakande djurrättsaktivism som ren och skär terrorism? Jag skulle också gärna vilja veta hur ministern tänker agera framåt för att vi ska få nolltolerans mot våldsbejakande djurrättsaktivism.
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern, för svar och för fråga! Vi moderater är aldrig sämre än att vi kan ändra oss när vi får reda på saker och ting som förändrar bilden och den grund man står på. Här är det viktigt att man gör det.
Jag skulle önska att ministern och regeringen också kunde vara lite mer följsamma när det gäller att snabba på hela Livsmedelsstrategin så att lönsamheten hamnar på gårdsnivå mycket snabbare, för det börjar bli bråttom.
Jag uppfattar att ministern tror sig förstå Moderaternas förslag gällande regelförenklingskommissionen. Jag skulle bara vilja påpeka att vi inte anser att det är Tillväxtverket som ska göra regelförenklingarna.
Här måste man jobba med uppföljning och analys tillsammans med de parter som finns inom näringarna, för det är de som berörs och det är de som kan berätta vad det är för fel. Går man via Tillväxtverket är det nästan som en ursäkt, eftersom de inte dagligdags befinner sig i verksamheten. Fru talman!
Jag skulle gärna vilja ställa en fråga gällande miljötillstånd också. I dag tar det i genomsnitt tre år att få ett miljötillstånd prövat. Renahav hemma i Sotenäs kommun är ett skolexempel på hur det inte ska gå till. Jag hoppas att ministern kan ta del av deras berättelser vid ett senare tillfälle.
Det här är akut och bråttom, för våra bönder får ju inte sluta att producera mat. Det är en livsviktig fråga.
Ann-Sofie Alm (M):
Varmt tack, ministern, för svaret! Vildsvinen orsakar nästan 700 000 trafikolyckor varje år. De utgör en betydande kapitalförstöring i form av sönderbökade gräsmattor på fotbollsplaner, på golfbanor och i villaträdgårdar - för att inte tala om lantbruket. Den svenska vildsvinsstammen måste minskas radikalt.
Vildsvinen kan inte längre marginaliseras som ett isolerat landsbygdsproblem eller ens ett isolerat svenskt landsbygdsproblem. De har helt enkelt blivit för många, och det är nu helt uppenbart att lantbrukare och jägare inte ensamma kan lösa problemet.
Jag är glad att vi i riksdagen är överens med regeringen om de förbättringar som har gjorts på jaktområdet gällande vildsvin, till exempel när det kommer till det som ministern nämnde: nattriktmedel och rörlig belysning vid jakt. Jag är av den bestämda uppfattningen, fru talman, att vildsvin passar bättre på en kolbäddsgrill än i grillen på en bil.
Jag är också glad över att Moderaterna har drivit på frågan om att det ska bli lättare för jägare att kunna leverera vildsvinskött direkt till konsument.
Det är ingen jägare som jagar djur utan att vilja ta hand om djuret, och därför kommer lättnader av både kostnader och administration med testning av köttet att göra att mer kött kommer på tallriken och att vildsvinsstammen kan minska något. Fru talman! Vildsvinen bökar sönder stora kapital för våra lantbrukare.
SLU beräknade 2015 att det uppgick till cirka 1,1 miljard kronor. Sedan dess har vildsvinsstammen och kostnaderna för sönderbökningen ökat dramatiskt. Jag har den stora lyckan att bo i den lilla vackra del av Sverige, i västra Sverige, som ligger mitt emellan två kuster - vi har Västerhavet, och vi har Vänerhavet. Jag bor alltså i gränslandet till Norge.
Norge rasar just nu mot oss svenskar eftersom vår dramatiskt ökade vildsvinsstam väller över gränsen utan att de kan stoppa den. Det orsakar såklart stora skador även på andra sidan gränsen. Norge har klassat vildsvin som en invasiv art. Jag undrar därför, fru talman: Vad tänker ministern om att göra som Norge och klassa vildsvin som en invasiv art?
Eller vilka svar tänker ministern ge till norrmännen, som just nu riktar ilska mot sitt grannland, mot oss? Jag tänker att det kanske kan finnas fog för att uppmuntra mer jakt på vildsvin genom ekonomiska incitament till jägare och markägare i norra Västra Götaland, i gränslandet till Norge.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag är säker på att norrmännen gärna kommer hit och jagar vildsvin. Vi talade förut om utfodring. Den svenska livsmedelsstrategin har än så länge varit lite som en åtel men tyvärr bara gött myndigheterna i Sverige. Vi har ännu inte sett den ökade lönsamheten på gårdsnivå.
Därför är det naturligtvis viktigt att se till att skadedjur och rovdjur omfattas av lagstiftning som gör det möjligt att bedriva jord- och lantbruk i Sverige med god lönsamhet. Det som försvårar en ökad livsmedelsproduktion och en bättre lönsamhet måste vi med gemensamma krafter, både här inne och i Regeringskansliet, verka för att det försvinner.
Vargen är en annan försvårande faktor för att få lönsamhet i djurhållning och trygghet vid löshundsjakt och för att slippa vaka nätterna igenom och vakta lamm och får. Vi moderater vill minska vargstammen till lägsta möjliga nivå som är beslutad, det vill säga 170 djur. Det är samma sak med vildsvinen: När de blir för många gör de stor skada, och därför behöver jakten underlättas.
Det behöver bli enkelt att göra sig av med köttet, precis som ministern säger. När det gäller att utbilda för att öka efterfrågan har vi alla hört att ett äpple om dagen gör gott för magen. Det budskapet fungerar.
Att få upp intresset för mat från närområdet redan i unga år är väldigt viktigt, så vi kanske kan skapa en ny slogan: Det ska vara lugn och ro i skolan men vara vilt på menyn. Kan det vara någonting, kanske? Fru talman! I de vackra kustmarkerna - de vackraste, där jag bor - ligger Munkedals kommun.
Den är inte stor till ytan, men vi har en fjord som går rakt igenom kommunen och därtill nästan 500 sjöar. Runt dessa sjöar växer en ogenomtränglig vass. Den är ganska svår för jägarna att komma igenom, även på dagtid.
Därför skulle det underlätta oerhört mycket för jägare och markägare om de kunde använda drönare med kamera i jakt efter vildsvin. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet hur regeringen ser på att underlätta vildsvinsjakt med hjälp av drönare med kamera. Fru talman!
Det är uppenbart att svenska bönder behöver bättre konkurrenskraft gentemot övriga länders bönder. Från politiskt håll måste vi kunna enas om detta och hjälpa i stället för att stjälpa. Grunden är att lönsamheten måste öka.
Om bönderna måste plöja ned stora pengar som en dålig viltförvaltning orsakar har vi misslyckats. Vi moderater har föreslagit en regelförenklingskommission därför att det behövs. Vi har också föreslagit, och fått gehör för av en majoritet här i riksdagen, att flytta viltvårdsfrågorna från Naturvårdsverket till en ny viltvårdsmyndighet.
Det har gått ganska lång tid sedan det beslutet fattades här i riksdagen, så jag vill fråga ministern hur planeringen inför inrättandet av denna nya viltvårdsmyndighet ser ut, hur långt man har kommit och när vi kan se denna viltvårdsmyndighet på plats.
Ann-Sofie Alm (M):
Stort tack till ministern för svar! När det gäller frågan som ministern ställer är det förslag som kom tillbaka till riksdagen inte rättssäkert, och det träffar fel. Det korta svaret är väl att vi skulle vilja se en större utredning för att detta ska träffa rätt. Jag tror att vi behöver jobba tillsammans med den frågan.
När det gäller viltförvaltningen och att den inte skulle vara finansierad kan man också se den som en beställning från riksdagen eftersom det finns ett beslut om detta. Det brukar ordna sig med finansieringen om en regering verkligen vill genomföra det som riksdagen har beslutat. Fru talman! Jag tror faktiskt att statsrådet Jennie Nilsson har väldigt goda intentioner.
Jag förstår också att det är oerhört svårt att försöka förbättra och agera i rätt riktning när man sitter fastlåst och bakbunden i en regering med Miljöpartiet. Det är kanske en förmildrande omständighet när det gäller att vi inte kommer fram fortare med att få till lönsamhet på gårdsnivå, men det hjälper inte de svenska bönderna.
Här behöver vi jobba mer långsiktigt och tillsammans i breda politiska överenskommelser som är hållbara över tid även inom vildsvinsförvaltningen.
Jag tänker att det här är en alldeles för viktig fråga om svensk livsmedelsproduktion för att man ska stå till svars och behöva göra krumbukter i förhållande till ideologiska inspel i en regering som kanske vill åt ett annat håll egentligen.
Svensk livsmedelsförsörjning är otroligt viktig. Den är livsviktig nu och i framtiden.