KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Vi diskuterar den judiska församlingen och huruvida justitieministern ska föra en dialog med den eller inte. Det har diskuterats folkrörelser, folkbildning och polisarbete, alltsammans mycket intressant, fru talman, men det får vi diskutera vid ett annat tillfälle. Det är viktigt att ha ett bredare perspektiv på hur de judiska trosbekännarna uppfattar sig i Malmö.
Där tror jag att den viktigaste frågan är - alldeles oavsett om justitieministern för dialog med den judiska församlingen i Malmö, Helsingborg, Stockholm eller någon annanstans - att det finns ett judehat i Sverige. Det är ibland delvis kopplat till andra konflikter.
Vad gäller situationen i Malmö har det från politiskt håll till och med uttryckts önskemål om att man från den judiska församlingens sida skulle ta avstånd från vad som sägs vara Israels kränkningar av civilbefolkningen. I stället har man, sägs det, arrangerat en demonstration. Det är klart att det då blir fråga om en kollektivisering. Man ger en hel grupp personer en kollektiv egenskap. Det är inte unikt för judar. Det gäller även muslimer och kristna.
Därför är det viktigt att ha den värderingspolitiska kompassen helt klar och tydlig för sig. Man måste se människorna, och man måste också se den typ av hat som finns, inklusive det judehat som finns. Att sedan föra dialog med olika trossamfund och religiösa inriktningar tycker jag i grunden att man ska göra, men att fastställa det från riksdagens talarstol till att gälla enskilda ministrar tror jag inte är det bästa sättet, utan jag tror att en god uppmaning är nog så verkningsfull.
Hans Wallmark (M):
Mikael Damberg sade just i sitt inlägg att Skåne har taggat upp sig. Ronny Olander, socialdemokrat, och Hans Wallmark, moderat, från Skåne tycker att det var ett bra uttalande och vi hoppas att det har all giltighet för framtiden. Herr talman! Jag är en stor vän av regionförstoring. Men jag är en vän av det såtillvida att det är bra för dem som vill ha det men dåligt för dem som inte vill ha det.
Därför är ett gott råd till socialdemokrater som vill driva idén om regionförstoring att titta på områden där man har haft en enighet och ett arbete med regionutveckling. Skåne är ett gott exempel. Herr talman! I går antog vi en proposition som innebär att vi permanentar Skåne som region. Jag tror att det beror på att det har pågått ett långsiktigt målmedvetet arbete över parti- och blockgränser.
Jag tror också att det är oerhört viktigt att man ser underifrånperspektivet och inte bara definierar det här som landstingspolitiker eller kommunpolitiker som springer in på departementen. Det är viktigt att man ser flera olika aktörer. I Skåne var medierna med. Tidningarna skrev under lång tid på ett positivt sätt om detta. Det civila samhällets organisationer ville ha regionförstoring. Politiker över parti- och blockgränser önskade, som jag nämnde, detta. Näringslivet ville ha det.
Därför tror jag att en central fråga är underifrånperspektivet. Mikael Damberg nämner att regeringen inte har någon uppfattning. Jag tycker att det i grunden är rätt bra, för det är inte regeringen som ska bestämma över hur stockholmarna ska ha det. Det är stockholmarna som ska göra det, på samma sätt som det var skåningarna som tillsammans och gemensamt över parti- och blockgränser med näringsliv, med medier, med företrädare för universitet och högskolor kom och önskade en regional utveckling.
Därför tror jag att det är viktigt att man inte glömmer bort underifrånperspektivet. Det handlar inte om att styra uppifrån, utan det handlar om att komma med initiativ underifrån. Därför är ett gott råd till Socialdemokraterna: Glöm inte underifrånperspektivet, och glöm inte arbetet över parti- och blockgränser!
Hans Wallmark (M):
Som representerande Skåne kan man inte annat än fascineras av det liv de lever i Stockholm. Jag tycker att det hela utgår från synen på hur man ska styra. Jag vill påstå att det finns två metoder. Den ena är toppstyrningsmetoden som har kommit till uttryck i den här talarstolen. Den andra bygger på ett mer demokratiskt, decentraliserat synsätt som statsrådet Mats Odell ger uttryck för.
Mitt råd, utifrån att ha sett Region Skåne växa fram, är att man inte ska peka med hela handen. Det går inte att toppstyra fram en region. Det handlar om att många olika händer måste peka i samma riktning. Herr talman! I och med att vi i går antog en proposition permanentar vi nu Region Skåne och Västra Götaland. Det gör att det finns goda exempel. Jag hoppas att man också kommer att använda dessa i den kommande debatten.
Man kan peka på hur det ser ut och hur det fungerar. Min grundläggande syn på Sverige är att det är bra med mångfald. Det får gärna se olika ut. Vi ska också använda oss av den klokhet som innebär att man pekar på goda exempel. Det som fungerar bra kan man lyfta fram i den egna debatten. Och omvänt ska man också använda det som fungerar dåligt i debatten. Jag tror också att det är viktigt att inse att det som kan vara rätt för Kiruna, Pajala och Haparanda kan vara fel för Ängelholm, Hässleholm och Kristianstad och omvänt.
Det tror jag är en insikt som man måste ha när man diskuterar regionfrågan. Avslutningsvis hänvisar Mikael Damberg till opinionsmätningar. Det kan man göra i dagar som dessa. Opinionsmätningar kan peka i många olika riktningar vad gäller såväl sakfrågor som partisympatier, herr talman. Det är dock ett av många verktyg som man ska använda om man vill föra fram sin ståndpunkt i regionfrågan.
Man kan inte heller bortse ifrån att ett parti i Stockholm, nämligen Moderaterna, är ett rätt stort parti både i opinionsmätningar och rent faktiskt. Den grundläggande frågan som Mikael Damberg måste besvara är: Om inte Stockholms stad eller Stockholms län vill ha en region, ska då Mats Odell tvinga fram den?
Hans Wallmark (M):
Statsrådet Mats Odell säger att det är de lokala och regionala politikerna som inför sina medborgare har att försvara beslutet att satsa pengar på Kastrup. Det är helt rätt, och jag tror att de kommer att klara det rätt bra. Det finns nämligen en stor lokal och regional uppbackning för att se regionen som en enhet. På samma sätt tror jag inte heller att jag i min valkrets i Skåne kommer att ha några större svårigheter att förklara att jag medverkade till att vi aldrig införde den flygskatt som den förra regeringen hade fattat beslut om.
Det var en av de valfrågor vi hade lokalt. Jag är rätt övertygad om att väljarna kommer att belöna båda dessa saker. När vi diskuterar regionen är det viktigt att vi aldrig glömmer det som än så länge är dess huvuduppgift, nämligen sjuk- och hälsovård. Det viktigaste i argumentationen gentemot medborgarna handlar om att vi får bra sjuk- och hälsovård.
Därefter kommer ett antal andra saker som man får göra i regionen, regional utveckling, och då tror jag i och för sig att det här är ett klokt beslut. Jag tror också att jag håller med Luciano Astudillo på en viktig punkt, nämligen att det är väsentligt att man i Stockholm inser att Öresundsregionen, inklusive Danmark och Köpenhamn, inte är utlandet. När vi från Skåne landar på Kastrup är vi hemma - vi är inte borta eller utomlands.
Jag tror att människor som kommer med Öresundståg från Växjö på liknande sätt uppfattar att man på Kastrup möjligtvis är i Danmark, men det är inte utomlands utan man är ändå i någon mening hemma. Därför är det viktigt att vi försöker se Kastrup lite mer som en inrikesangelägenhet och som en del i en dynamisk och växande Öresundsregion som finns på båda sidor om just Öresund.
Låt lokala och regionala politiker ta ansvar för den eventuella Kastrupsatsningen. Sedan kan statliga pengar användas i till exempel infrastrukturplanen, för utredningen om den önskade fasta förbindelsen mellan Helsingborg och Helsingör.
Hans Wallmark (M):
Jag har en kommentar till Berit Högman.
Utan att vara personlig när det gäller hur olika personer utövar sina eventuella förtroendeuppdrag i svenska kyrkor, församlingar och samfund tror jag mig ändå vara övertygad om att det finns både unga socialdemokrater och för den delen moderater, centerpartister och kristdemokrater och personer som inte har någon partipolitisk hemvist som är aktiva i samfund som Svenska kyrkan men också i samfund som den romersk-katolska kyrkan, judiska församlingar och muslimska församlingar.
Det är i ljuset av detta man ska se det man fattade beslut om för drygt tio år sedan, nämligen en övergångsbestämmelse som var just en övergångsbestämmelse vad gäller relationen mellan staten och Svenska kyrkan som det under mycket lång tid gynnade samfundet i Sverige. Det andra jag vill säga är att vi på olika sätt brottas med likställighetsprincipen.
Socialdemokraterna står fortsatt bakom att Svenska kyrkan om den så önskar kan använda den vanliga skattemyndigheten för uppbörden av medlemsavgifterna. Där vill jag verkligen hedra Socialdemokraterna.
Där är det så, herr talman, att om man iakttar de olika partier som finns inom den rödgröna grupperingen kan man se att det där finns partier som har föreslagit att man inte skulle få använda Skatteverket för uppbörd av medlemsavgiften, just med hänvisning till att det ska vara lika mellan olika samfund och att man ska ha en rågång mellan staten och samfunden. Nu är det så att Skatteverket erbjuder även andra samfund möjligheten att ta in eventuella medlemsavgifter om man så önskar.
Men man kan notera att det även inom den rödgröna grupperingen i dag förekommer aktiva diskussioner om förhållandet mellan Svenska kyrkan och svenska staten. Därför tror jag, herr talman, att det är bra att man försöker ha likartade förhållningssätt mot alla de samfund, kyrkor och församlingar som finns i vårt land och medför mångfald.
Hans Wallmark (M):
Sällström sade i sitt första inlägg att Birgitta Almgren inte skulle straffas om hon offentliggör namn utan skulle belönas med medalj. Då kan vi påminna varandra om att Birgitta Almgren för något år sedan belönades med Svenska Akademiens medalj, just för sina insatser när det gäller att driva diskussionen om Stasis arkiv i Sverige och med anledning av hennes bok. När man ser den här frågan är det viktigt att notera att de länder vi pratar om i praktiken har fallit och i vissa fall inte längre existerar.
Östtyskland, DDR, denna fruktansvärda republik, finns inte längre. Det är också förklaringen till att många av dessa länder nu öppnar sina arkiv, som Estland, Tjeckien och Tyskland. Det beror på att de vill vända blad och gå vidare bort från decennier av förtryck och mot friheten. Därför är den här diskussionen viktig. Jag tycker också att det är väsentligt att man funderar på de internationella rekommendationer som har kommit, från Europarådet och Europaparlamentet.
Det finns en från den 2 april 2009, 6 §, som uppmanar och uppmuntrar medlemsländernas stater att hjälpa till att öppna arkiv oavsett om det är Säkerhetspolisens eller andra, offentliga arkiv. Mot detta ska man naturligtvis ställa detta med integriteten. En som har varit väldigt aktiv i debatten och som förtjänar att nämnas här i kammaren, fru talman, är Camilla Andersson-Hjelmdahl. Hon har aktivt drivit den här diskussionen.
Därför finns det skäl, när Birgitta Almgren kommer med sin rapport om ett par månader där man undersöker strukturerna, att väga det mot det rimliga intresset att offentliggöra enskilda eller delar av namn. Det finns också anledning, fru talman, att inte minst från denna talarstol uppmuntra andra forskare och journalister att undersöka möjligheten att få ut handlingar. Birgitta Almgren har fått det, och det finns skäl för andra forskare och journalister att göra på liknande sätt.
Ju fler som deltar, desto fler fakta kan vi få i debatten. Avslutningsvis tror jag att det är viktigt att Sällström reflekterar kring detta om ondskans banalitet.
Hans Wallmark (M):
Jag tror att jag förstår vad Torbjörn Björlund vill få sagt med sin interpellation. Däremot måste jag, fru talman, säga att det är ett sällsynt dåligt exempel han har valt genom att bygga interpellationstexten på det som hände Usama bin Ladin. Få personer har väl skrivit in sig så i historien som just varande företrädare för internationell terrorism som dödar, lemlästar och slår mot oskyldiga, kvinnor och barn.
Sedan nämnde Torbjörn Björlund Guantánamo. Där kan jag hålla med om att det finns all anledning att fundera och reflektera i enlighet med Torbjörn Björlunds linjer, men det är inte riktigt vad den grundläggande interpellationen handlar om. Fru talman! Jag har tre synpunkter. För det första har vi yttrandefriheten. Som gammal tidningsman menar jag att yttrandefriheten och meddelarfriheten även gäller militärer.
Jag kan inte helt klarlägga hur Anders Lindström har uttalat sig, som privatperson eller insatschef. Däremot är det vanskligt att från talarstolen i Sveriges riksdag börja ifrågasätta eller ens antyda det olämpliga i att uttala sig.
Nu tror jag inte att Anders Lindström, som jag känner som en stor och stark gosse, skräms av att föras fram i en interpellation, men det kan finnas andra i sammanhanget som kan tycka att det är obehagligt att en sådan diskussion förs. För det andra finns uttalandet i sak som Torbjörn Björlund hänvisar till: "Lagföring av alla som står för de extrema organisationerna är långsiktigt positiv. Det visar att det inte finns någon väg att komma undan."
Det tycker jag i grunden är bra. Det är bra att terrorister som Usama bin Ladin vet att det alltid finns en rättvisa som når fram. Det är bra att Ratko Mladic har fångats in och förts till Haag. Det är bra att den förre kommunistledaren Slobodan Milosevic också hamnade i Haag. Allt detta är bra.
Det är därför vi är engagerade i olika former av internationella aktioner mot internationell terrorism i form av al-Qaida och talibaner. För det tredje handlar interpellationen - det utvecklar Torbjörn Björlund i sin argumentering - huvudsakligen om Usama bin Ladin.
Torbjörn Björlunds första fråga är om det är försvarsministerns ställningstagande att personer kan lagföras för att de sympatiserar med organisationer trots att de inte gör sig skyldiga till en brottslig handling. Där måste vi vara fullständigt glasklara, nämligen att Usama bin Ladin och al-Qaida på alla sätt har gjort sig skyldiga till fruktansvärda handlingar.
Dessutom ska vi vara medvetna om att det våld som al-Qaida och talibaner utför i en del länder som Afghanistan och Pakistan riktar sig huvudsakligen mot muslimer.
Om man vill vara vän och försvarare av muslimer, vilket jag tolkar Torbjörn Björlund, finns det all anledning att brännmärka just den typen av terroriströrelser, som visserligen ställer till med problem och svårigheter i länder som USA och i Europa men som våldför sig på sina egna nationer som Afghanistan och Pakistan.
Det kan inte råda något som helst tvivel om att just en person som Usama bin Ladin är en direkt symbol och företrädare för ett av de värsta terroristnätverken vi har upplevt i vår tid.
Hans Wallmark (M):
Jag ber att få upprepa att jag tror att jag förstår vad Torbjörn Björlund är ute efter. Men nog måste väl Torbjörn Björlund, fru talman, hålla med om att det är ett sällsynt dåligt exempel han har valt. I hela sin interpellation pratar han om Usama bin Ladin och al-Qaida. Med all respekt - men ingen kan väl säga att det är någon oskyldig person eller en oskyldig organisation?
Det är inte så att den har blivit attackerad i största allmänhet eller att han har jagats i största allmänhet, utan det är just som hjärnan bakom al-Qaida, just som hjärnan bakom de terroristhandlingar som utförts, inte bara i USA utan även i länder som Afghanistan och Pakistan mot den egna befolkningen.
Även om Torbjörn Björlund vill fortsätta sitt i och för sig ganska intressanta resonemang måste han ändå hålla med om det som åtminstone två andra personer här påpekar: Det var väl dåligt valt att räkna upp just Usama bin Ladin och al-Qaida och nu föra ett mer principiellt resonemang. Fru talman!
Om man går in på Anders Lindströms uttalande, som Torbjörn Björlund gör, lyder det så här: Lagföring av alla som står för de extrema organisationerna är långsiktigt positiv. Det tycker Björlund uppenbarligen är fel. Tänk då om han hade sagt så här: Lagföring av alla som står för de extrema organisationerna är långsiktigt ointressant. Det är alltså raka motsatsen. Ja, det tycker jag hade varit fullständigt fel.
Jag tycker just att vi ska ägna oss åt det. Och det är det vi gör när vi till exempel funderar på: Hur ska vi få rasister att ändra uppfattning? Hur ska vi få dem som är organiserade nationalsocialister att ändra uppfattning? Hur ska vi få militanta vänstergrupper att ändra uppfattning? Hur ska vi få militanta islamistgrupper att ändra uppfattning? Naturligtvis ska vi på olika sätt bekämpa dem som representerar våld som lösning på problem.
Avslutningsvis: Hela interpellationen handlar om Usama bin Ladin. Menar Torbjörn Björlund att han har attackerats uteslutande därför att han "sympatiserade" med al-Qaida?
Hans Wallmark (M):
Fru statsråd! Bengt Berg! Jag tänker kanske inte diskutera Nacka så mycket; jag har respekt för det lokala självstyret. Däremot tänkte jag rent allmänt och generellt sett diskutera litteraturens ställning och böckerna. Bibliotek och böcker betyder mycket för mig och i mitt liv. Jag tror att jag därmed är rätt representativ för många svenskar. Böcker och bibliotek har en stark ställning.
Bibliotek är på många ställen ett slags fantasins blinkande fyrtorn, fru talman. Precis som Bengt Berg uttrycker det fungerar bibliotek också som så mycket annat. De är samlingsplatser för annan information. Det kan vara galleriverksamhet och författaraftnar. Allt detta tycker jag är bra och gott. Jag drar i mycket samma slutsatser som Bengt Berg, men jag avviker på en avgörande punkt. Jag är nämligen inte rädd för mångfald.
Jag tror tvärtom, fru talman, att det är bra att det finns olika aktörer. Jag tror till och med att det är en styrka. För ett antal år sedan bodde jag med min familj i Haparanda. Ett av de svåraste ögonblicken var faktiskt när bokhandeln i Haparanda fick läggas ned. Den betydde mycket för mig eftersom det också var ett ställe för böcker. Jag tror att det ser ut på liknande sätt på en del andra ställen i landet, det vill säga att den lokala bokhandeln hotas på mindre orter.
Jag tror att det finns en kombinationsmöjlighet mellan lokala folkbibliotek, bokhandeln och andra aktörer. Tillsammans kan de bilda verksamheter som är bra för hela samhället. Jag ser därför inget problem med att till exempel lokala bokhandlare skulle kunna driva bibliotek på entreprenad där man kan ha en kombination av författaraftnar och annan information, och man har också andra aktörer som tryggar bokens och ordets ställning på den lokala platsen. Fru talman!
Allt detta är möjligt med min lösning, men den möjligheten skulle vara stängd med Bengt Bergs inställning till mångfald och bredd. Bibliotekspersonal är oftast människor som har lång utbildning. De har ett starkt engagemang och är kunniga, men generellt sett har de rätt låg lön. Jag tror att en av förklaringarna är att de egentligen bara har ett ställe att jobba på, nämligen den kommunala sektorn.
Om kommuner skulle öppna för fler lösningar och möjliga kombinationer skulle det möjligtvis också kunna påverka bibliotekariernas och de biblioteksanställdas ställning, vilket jag tror skulle vara väldigt bra. Bra bibliotekspersonal och bra bibliotekarier brinner för detta och vill vara guider in i litteraturen från dessa fantasins blinkande fyrtorn. Det skulle möjliggöras om man hittar andra lösningar.
All bibliotekspersonal behöver inte packa upp böckerna, utan de ska hjälpa, presentera och inspirera. Det tror jag blir möjligt genom mångfalden. Fru talman! Jag uppskattar genuint Bengt Bergs engagemang för litteraturen och boken, men jag måste säga att han är lite dyster i sin misstro mot att det kan finnas flera aktörer och en mångfald på bibliotekens område.
Se kombinationsmöjligheterna där det lokala folkbiblioteket kan inspirera tillsammans med andra aktörer och vara ett ställe som leder fler människor in i litteraturens och bokstävernas värld!
Hans Wallmark (M):
Jag tror inte att det finns någon grundläggande skillnad i synen på litteraturens och bokens betydelse. Den synen delar nog interpellanten, kulturministern och undertecknad. Däremot tror jag att det finns skillnader i synen på samhället. Jag är en glad anhängare av den mångfald som finns i den fria världen. Vi har fria författare, fria förlag, fria distributörer, fria tillverkare.
Allt detta har vi utan att ha ett kommunalt planmonopol på dessa områden. På samma sätt som jag tycker om förlagen, författarna, distributörerna tycker jag om att det finns mångfald när det gäller bibliotek. Som kulturministern understryker handlar det om att man får utveckla det lokalt, efter sina egna förutsättningar och traditioner. Hällefors är ett gott exempel, Nacka ett annat.
Det är kvaliteten och den kulturella upplevelsen som har tyngd. Bengt Berg nämnde Bonniers. Bonniers är förvisso ett mycket stort förlag, men jag tror att även den kulturella upplevelsen har stor betydelse. En av de böcker som den senaste tiden berört mig mest är De imperfekta , utgiven på Weyler förlag, ett mycket litet förlag.
Jag tror alltså att det är kvaliteten, den kulturella upplevelsen, som har betydelse oavsett om det är fråga om ett alldeles utmärkt kommunalt bibliotek, med kommunalt huvudmannaskap, eller ett kommunalt bibliotek som sköts av någon annan, till exempel ett byalag i samarbete med bokhandeln som i Hällefors. Fru talman! Jag tror att man kan slå vakt om bibliotekens oberoende även med en mångfald aktörer.
Det som kulturministern säger i sitt svar till Bengt Berg är utmärkt, att hon slår fast att regeringens politik är det avgiftsfria boklånet. Det är en viktig del i att ha lokala bibliotek och filialbibliotek som kulturens blinkande fyrtorn i hela vårt Sverige.
Hans Wallmark (M):
Det är en intressant fråga, men den har inte särskilt mycket med Riksrevisionens rapport att göra. Jag tycker att vi sparar den debatten till senare, om den kommer. Jag tycker att vi tar den här debatten nu. Det är intressant att de som är vänner av en stark svensk försvarsindustri inte är de som vill stänga igen; det är de som vill öppna.
Det är de som söker sig till våra demokratiska allianspartner i vårt gemensamma Europa. Mikael Jansson sade att jag vill försvara mig. Det är helt fel. Jag vill försvara vårt land. Det är grunden för min försvars- och säkerhetspolitiska ambition.
Hans Wallmark (M):
Försvarsutskottets ordförande och försvarsutskottets vice ordförande var ändå överens om de bärande delarna. Det gav de uttryck för. Det hindrar inte att man ser framåt. Det har jag full respekt för. Jag är helt övertygad om att också oppositionen, framför allt företrädda av Socialdemokraterna, i allt väsentligt är besjälade av att värna svensk försvarsindustri. Vi gör det på olika sätt.
Jag har räknat upp mina och mina allianskamraters argument. Det är viktigt att man kalibrerar ljudnivån så att vi inte uppfattas vara den som stänger gränser och vill försvåra handel. Då är det en uppmuntran till andra att stänga sina gränser och försvåra handel.
Ett litet, exportberoende land som Sverige, med 9,2 miljoner människor, gör klokt i att uppmuntra andra och vara ett föredöme för andra när det gäller hur vi ska göra affärer och hur vi ska samarbeta, inte minst inom den europeiska familjen. Vi vet att de 27 medlemsstaterna - ett 28:e är på väg in i form av Kroatien - har en demokratistämpel och en stämpel av mänskliga rättigheter. Det tycker jag är väsentligt.
Jag vill att vi ska vara ett föredöme som land, och jag vill vara ett föredöme inom politiken.