Ulla Andersson (V):
Sverige kan göra investeringar och bygga ut välfärden samtidigt som vi välkomnar människor från andra länder. Vår moderna historia visar att dessa ambitioner inte utesluter varandra. Det är snarare tvärtom. De går hand i hand. Investeringar och utbyggd välfärd är det bästa svaret på dagens flyktingsituation. Att många människor kommer samtidigt innebär självklart stora utmaningar för mottagningssystemen. Och det kräver stora insatser här och nu.
Men vi måste också se långsiktigt. Sverige har länge varit ett land som många människor har sökt sig till. Vi har i flera perioder tidigare tagit emot många. Samtidigt har vi byggt upp en välfärd av världsklass. Då liksom nu påstod vissa att det var en omöjlig uppgift. I dag är vi nog många som tycker att det har gått ganska bra.
I dag är vi ett rikare land än vid tidigare perioder av stort flyktingmottagande, men rikedomen är tyvärr mer ojämlikt fördelad. Det måste förändras. De som kommer hit ska ges möjlighet att vara med och bygga landet. Första steget är att se till att vi investerar i alla människor som bor här, de som har bott här länge och de som kommer hit nu.
Vi lever i en tid när de politiska vägvalen är tydliga. I den budget Vänsterpartiet och regeringen lägger fram är jobb och utbildningsreformer en central del. Välfärden omfamnar nya områden. Barnfattigdomen bekämpas i praktiken, och kvinnors villkor är centrala. I år har vi redan höjt a-kassan, ersättningen för långtidssjuka och underhållsstödet för ensamstående föräldrar.
I budgeten föreslås att stupstocken tas bort från den 1 januari. Det här förbättrar ekonomin för väldigt många människor, inte minst för föräldrar och därmed också för deras barn. Lägg därtill att vi nu gör omfattande nya satsningar på nästan 2 miljarder kronor riktade till barn. Det handlar om välfärdsreformer och att bekämpa barnfattigdomen.
Då förstår nog alla att livsvillkoren för väldigt många kommer att kraftigt förbättras. Det handlar om reformer som avgiftsfria mediciner för barn, glasögonbidrag för barn och unga, höjd norm för försörjningsstödet för barn, stöd till avgiftsfria sommarlovsaktiviteter, avgiftsfri tandvård för alla upp till 23 år och sänkta avgifter i kulturskolan.
Det blir fler anställda på fritidshemmen men också i socialtjänsten i arbetet med att möta utsatta barns behov. Det blir nya friska pengar till lekplatser på skolor och förskolor. Bilden är rätt klar och tydlig: Många barn och unga kommer att få bättre livsvillkor. Så bekämpas också barnfattigdomen på riktigt.
Det är väl därför borgarna avvisar så gott som samtliga av dessa reformer. Även preventivmedel görs avgiftsfria för alla upp till 20 års ålder. Unga kvinnors rätt till sin sexualitet ska bejakas. Kvinnor ska inte missa en bröstcancerknöl för att de inte har råd med avgiften för mammografiundersökningen. Nu föreslår vi att avgiften tas bort.
Äldre pensionärer ska inte behöva avstå från ett läkarbesök för att de inte har råd. Nu blir besök i öppenvården avgiftsfria för drygt 250 000 85-plussare. De som framför allt gynnas är så kallade fattigpensionärer, det vill säga kvinnor.
Dessutom görs en särskild satsning i primärvården för arbete med kvinnors hälsa och en satsning för att möta den stora ökningen av psykisk ohälsa bland unga. Ungdomsmottagningarna stärks och görs mer tillgängliga. Välfärden stärks alltså och omfamnar nya områden. Centerpartiet väljer att kalla det här för små duttar.
Men att missa en cancerknöl i bröstet på grund av att man inte råd med besöket på mammografin eller att som gammal inte ha råd att gå till läkare, det är ingen liten dutt. Det är helt avgörande för människors villkor. Hälsan är central. Men en utbyggd välfärd är liksom inte borgerlighetens signum. Det är inte heller kampen för kvinnors livsvillkor eller kampen mot barnfattigdomen.
Däremot lär väl borgarna få guldmedalj när det gäller skattesänkningar, för att inte tala om den tapperhet de visar när de varnar för de skattehöjningar som nu kommer att drabba så kallade vanliga löntagare. Visst, de som tjänar 50 000 kronor i månaden kommer att få en skattehöjning som motsvarar en chipspåse i månaden när jobbskatteavdraget trappas av. Men vet ni vad? Jag tror faktiskt att de klarar av det. Mitt problem är att den här skattehöjningen är för liten.
Den omfördelar för lite med tanke på att jämlikheten behöver öka och välfärden byggas ut. Antingen investerar vi i bättre kvalitet och utbyggd välfärd, i fler jobb, i utbildning, i bostadsbyggande, i ett samhälle byggt på jämlikhet som skapar framtidstro.
Eller också väljer vi en väg där ständiga nedskärningar står i fokus, där sänkt skatt, privatiseringar och marknaden ska lösa allt, där en låglönemarknad ska subventioneras fram genom skattesubventioner eller påtvingas genom lagändringar och där ojämlikheten frodas eftersom den göds fram genom politiska beslut.
Detta i en framtid där människa ställs mot människa och välfärdens kärna krymper alltmer och skrumpnar ihop. Att de borgerliga partierna har valt väg, det vet vi. De uttrycker en inbördes tävlan om vem som kan sänka skatten mest, och där briljerar de gärna med sin kreativitet. Liberalerna är det parti som går längst och står upp för att de vill öka inkomstskillnaderna i samhället.
Moderaterna föreslår ett sjätte jobbskatteavdrag och låtsas som om det är de med lägst inkomster som tjänar mest på det, när det är tvärtom. Det är väl svårt att försvara att den som redan har mycket ska ha mer. Centern slänger iväg 15 miljarder på en totalt ineffektiv reform. Det säger väl det mesta om deras ekonomiska politik.
Medan de allra flesta inser och förstår att utgifterna behöver öka väljer den samlade högern att föreslå sänkta utgiftstak och sänkta utgifter med hela 16 miljarder nästa år och 74 miljarder 2019. I en tid när Sveriges befolkning växer så det knakar och de demografiska förändringarna är här vill man att vi ska göra omfattande besparingar och nedskärningar eller avstå från reformer i välfärden. Men sänka skatten, det ska vi.
Man spar in på sjuka och arbetslösa, och då är allt möjligt. Men när det gäller skattesänkningar vill man gärna att de ska vara större och mer omfattande. Vi kan ju se hur det ser ut i de tabeller vi har framför oss. Sjukvård och omsorg är något det ska skäras i. Centern går längst och tar bort lönerna för 12 000 sjuksköterskor.
Man föreslår besparingar på Komvux, högskoleplatser och arbetsmarknadspolitiska insatser. Hög arbetslöshet samtidigt som vi har matchningsproblem verkar inte vara något problem i borgerlighetens värld. Samtidigt har vi en enorm bostadsbrist. Människor kan inte flytta hemifrån. Att flytta hemifrån förblir en dröm för en ung. Att flytta dit jobben finns innebär att sova på soffan eller i en garderob i andra, tredje eller fjärde hand och ofta till ockerhyror.
Det verkar inte heller vara något problem för borgerligheten och Sverigedemokraterna. De avvisar statliga stöd till nybyggnation av energieffektiva hyresrätter kopplade till hyresnivåer och stöd till upprustning av miljonprogrammen. Men skattesubventioner för att lämna in skjortor på kemtvätten eller beskära äppelträd i privata trädgårdar, det är helt okej. Visst, en del välfärdsreformer accepterar borgerligheten.
Men totalt sett skär man ned, och man skär i det gemensamma. Man försämrar ekonomin för de mest utsatta och lägger alla ambitioner på att sänka skatter. För vad är barns livsvillkor mot att kunna sänka skatten? Vad är tillgången till hälso- och sjukvård värd mot en skattesänkning? Vad är fler anställda i äldreomsorg, socialtjänst och fritis mot sänkt skatt?
Vad är satsningar på biologisk mångfald och klimatet värda när skatten ska sänkas mest för dem som tjänar bäst? Och vad är ekonomisk trygghet värd för sjuka och arbetslösa när skatten kan sänkas för dem som är friska och har jobb? Med den här budgeten tar vi steg mot ett bättre samhälle.
Men när Sverige nu växer så det knakar behöver de stegen bli mer omfattande och större. Nu, herr talman, gäller det att rusta människor så att de kan ta jobb som plåtslagare, byggnadsarbetare, lärare, sjuksköterskor och undersköterskor. Vi har många bristyrken och verksamheter som nu kan få välbehövlig arbetskraft. Bostäder behöver byggas.
När familjen växer brukar många flytta till något större eller bygga ut. Nu behöver Sverige göra det. Det är dags för en våning till i välfärdsbygget. Med det yrkar jag bifall till den här budgeten.