Helén Pettersson (S):
I dag ska vi debattera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 8 om jakt och viltvård. Det är ett betänkande som behandlar ett antal motioner som har inlämnats av ledamöter under höstens allmänna motionstid. Det är ganska bra att förklara det ibland eftersom ingen då behöver sitta och fundera på varför det är just dessa specifika frågor som vi tar upp på jaktområdet och inte de andra. Vi tycker självklart att alla jaktfrågor är viktiga. Men just i år är det dessa specifika frågor som det har kommit in motioner om.
För oss socialdemokrater är jaktpolitiken viktig. Vi har ett jaktpolitiskt program, och dessa frågor står alltid högt på vår dagordning. Engagemanget ute i landet är mycket stort för frågorna, inte minst i de delar av landet som jag själv kommer från. De jaktpolitiska möten som jag har varit på i de norrländska länen är ofta välbesökta och landar ganska ofta i en större diskussion om villkoren för att leva och bo i glesbygd.
Det handlar egentligen om huruvida hela landet ska leva och hur hela samhället ska organiseras för att man ska kunna göra det. Jakten står för så mycket mer än att vara ute i skogen med bössan. Det är en livsstil, det är en kultur, och det är i många fall en helt avgörande faktor när människor bestämmer var de ska bo och leva någonstans.
Då är det viktigt att även vi politiker har insikt om det och ser vad det är som jakten, jägarna och viltvården tillför samhället. Det handlar inte bara om ekonomiska resurser. Det handlar om biologisk mångfald, om naturvård men även om ett kulturgeografiskt arv som vi faktiskt inte lyfter fram speciellt ofta.
Men vilka är det egentligen som kan historien om våra marker och skogar, om stigarna, om fornminnena och om varenda sten och därmed om människorna som har levt och verkat i skogen om inte jägarna som för den kulturtraditionen vidare i generation efter generation? Vi har ibland en förmåga att förena oss över partigränserna i jaktfrågorna.
Så skedde senast i frågan om den framtida älgförvaltningen då vi till sist kunde jämka ihop oss och få fram ett gemensamt betänkande. Det är bra när det kan bli så. Men det är inte i riktigt alla jaktfrågor som vi har haft möjlighet att komma överens på det sättet. Fru talman! En trätofråga som vi har debatterat många gånger här i kammaren sedan 2007 är frågan om fjälljakten.
Även i detta betänkande behandlar vi den frågan och frågan om den förändring som regeringen gjorde i rennäringsförordningens § 3 för fyra år sedan och som ledde till att den svenska fjällvärlden blev öppen för utländska jägare att komma hit och jaga småvilt fritt på statens mark ovan odlingsgränsen. Det kan finnas anledning att påminna om vad som hände den gången. Det går nämligen att dra en del paralleller till nu pågående händelser.
Det som hände var att regeringen fick ett brev från EU som ställde en försiktig fråga om det möjligen kunde vara så att den svenska regeringen bröt mot tjänstedirektivet när man gynnade i Sverige boende jägare före utländska jägare. Där pausar vi historien lite grann. Känner ni igen detta skeende om att vi får ett brev från EU? För några veckor sedan fick Sverige nämligen ett brev från EU där man ifrågasatte den svenska vargjakten. Vad gjorde regeringen då?
Jo, man inledde samtal med kommissionen. Det kan man tycka är ganska naturligt och självklart att man gör när man får ett brev från EU. I måndags, det vill säga i förrgår, skickade ministrarna Erlandsson och Carlgren ut ett pressmeddelande. I detta pressmeddelande kunde man läsa följande: "Skyddet av den biologiska mångfalden måste ske tillsammans med svenska folket.
Därför måste också rovdjurspolitiken utformas efter svenska förhållanden och utgå från förutsättningarna här i Sverige. Besluten måste tas här i Sverige - nära de människor som är berörda - inte i Bryssel. Det är en viktig princip, men också nödvändigt för att vi ska lyckas med vår höga ambition." Jag är den första att hålla med om det som jag just läste upp. Jag tycker att det är en mycket bra princip som vi ska ha när det gäller jaktfrågorna, Sverige och EU.
Ett annat citat som det är lite roligt att påminna sig om ibland är när Eskil Erlandsson på frågan om huruvida EU-reglerna kunde krocka med de svenska reglerna när det gällde gårdsförsäljning av vin uttalade att "regler är till för att brytas". Jag går tillbaka till 2007. Den gången när det kom ett brev från EU bemödade sig Sverige inte ens om att skriva ett svar eller att ha en dialog.
Man gick helt enkelt in och ändrade reglerna direkt utan att ens försöka förklara att det fanns en anledning till att vi hade särregler för i Sverige boende jägare. Man lade sig platt, och därmed lät man faktiskt EU ha större inflytande över svensk jaktpolitik än i någon annan fråga. Det hade man inte behövt. Det kan måhända vara förståeligt att den nytillträdda regeringen - som det var då - inte riktigt visste hur man skulle handlägga brev från EU.
Det kan måhända vara så att regeringen agerade något överilat. Det kan vara jobbigt att erkänna när man har gjort fel, det är jag den första att erkänna, men det är ändå bättre att göra det än att fortsätta gräva ned sig i misstaget. Efter att Sverige öppnade fjällen för utländska jägare har EU godkänt tre länders särbehandling av egna jägare, nämligen våra nordiska grannar Norge, Danmark och Finland som alla gynnar egna jägare än tydligare än vad vi gjorde före 2007.
Faktum är att flera europeiska länder har visat sig särbehandla sina egna jägare utan att det dragits till prövning, vilket kan ses som naturligt eftersom ytterst få delar den svenska regeringens tolkning att detta kan innebära ett regelbrott. Faktum är att det inte alls är svårt att hitta länder som har valt att gynna sina egna jägare. Det är faktiskt svårare att hitta något land som inte gör det. Det finns ingen delstat i USA och ingen provins i Kanada som inte gynnar sina egna jägare.
Regeringens väg kan faktiskt vara helt unik i den demokratiska västvärlden. Det är inte så konstigt eftersom det troligen finns få länder vars regeringar inför regler som missgynnar alla berörda i det egna landet utan att ha en enda tydlig positiv effekt eller stöd hos en enda grupp. EU har slagit fast att jakten inte är en tjänst som kan förbehållas landets egna jägare.
I European Charter on Hunting and Biodiversity rekommenderas en positiv särbehandling av inhemska jägare av sociala skäl samt att utländska jägare måste finna sig i specialregler och högre priser. Hur mycket tydligare måste jag säga detta? Att återställa § 3 kan inte möta några hinder. Trots detta har regeringen i sten vägrat att riva upp förändringen från 2007.
Anledningen till det har varierat lika mycket som antalet debatter vi har haft i ämnet. I valrörelsen försökte till och med en av de borgerliga ledamöterna hävda att det fanns en EG-dom mot Sverige i frågan. Det minsta jag begär är att vi håller oss till sanningen. Det finns ingen dom mot Sverige i denna fråga. Min förhoppning är att vi i dag kan hjälpa regeringen lite på vägen att riva upp, göra om och göra rätt. Vi behöver få ordning på jakten i de svenska fjällen.
Dagens situation är inte hållbar. Det finns många vittnesmål om det, och jag har berättat om dem i kammaren flera gånger och tänker därför inte ta dessa exempel igen. Jag vill verkligen inte - det vill jag verkligen poängtera - att vi ska hindra utländska jägare att komma och jaga i de svenska fjällen.
Jag vill att de ska komma hit och främja den lokala turistnäringen men då för att de köper en exklusiv kontrollerad jakt, alltså inte som det i dag är. Om det är alla överens. Turistföretagen, oppositionen, jägarna och rennäringen är överens, men inte regeringen. Nog kan man väl tycka att det är lite märkligt.
Jag hoppas att vi i dag ser till att ändra regeringens misslyckade regler så att vi åter får lite ordning och reda i fjällen. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet i den del som avser punkt 4, fjälljakten, samt avslag på reservation 1.