Irene Oskarsson (KD):
Sist i kedjan men kanske först i nästa länk skulle jag kunna inleda med att säga om vi nu ska tala kretslopp. Det är en cirkelrörelse som ska fortsätta nästan som perpetuum mobile, för det är när vi kommer så nära den som möjligt som vi har uppnått det samhälle som vi måste komma till, alltså evighetsmaskinen.
Dock försvinner en del resurser ur systemet. Det kommer vi nog aldrig att kunna förhindra, men vi måste ha det som mål för det arbete vi gör. Därför, fru talman, dristar jag mig till att utvika lite grann från betänkandetexten men ändå röra mig i det området. Miljömålsberedningen har gjort och gör ett intensivt arbete med dessa frågor.
Det har resulterat i ett antal propositioner och kommer att resultera i ytterligare propositioner och andra skrivelser från regeringen. Avfallsutredningen, som flera citerat, är på väg att lösa problem som jag haft anledning att följa under mina år som aktiv politiker, och det börjar bli några år.
Vi måste hitta lösningar, och vi måste komma förbi prestige och annat i dessa frågor och verkligen se vad det är som behöver lösas. Vi behöver återbruka, återanvända, betydligt mer av alla de resurser vi har. Vi behöver som lagstiftare bli tydligare med vilka krav vi ställer på producenter så att de faktiskt tar ansvar för det som de gör. Vi är på god väg i det arbetet.
En viktig fråga som alla berört, och som även jag vill beröra, är hur vi hanterar vår mat. Det är beklämmande att se att vi slänger mycket mat som är fullständigt tjänlig. Jag stod vid ett kylskåp i går, tog fram ett mjölkpaket och frågade om jag kunde hälla den i kaffet. Ja, sade den som varit där precis före mig.
Personen i fråga hade hällt det i kaffet, och det var alldeles utmärkt. Sedan tittade jag på datumstämpeln. Bäst-före-datumet var den 5 mars. Därför frågade jag om den varit med förut och fick svaret att den andra personen nyss öppnat paketet och att det inte var något fel på mjölken. Nej, det var absolut inget fel på den.
Någon annan hade kanske tömt mjölkpaketet i vasken. Det är oerhört viktigt att vi använder vår förmåga till att avgöra vad som tjänligt, att vi är uppfinningsrika. Jag tror att vi skulle behöva fler matlagningsprogram som talade om för oss hur vi använder det som vi har i kylskåpet i stället för att gå till affären och handla nya ingredienser.
Det avfall som det trots allt blir ska hanteras på bästa sätt för att inte vara ett avfall utan en resurs i kedjan. Där finns det tydliga mål, och eftersom Roger Tiefensee beskrivit dem på ett alldeles utmärkt sätt tänker jag inte uppehålla mig vid vad som sagts om hanteringen av matavfall.
Vi kommer att kräva bättre system för insamling av avfallet så att vi som privatpersoner, företagare och näringsidkare av olika slag kan samla in det. Det som ändå blir avfall ska hanteras så att det blir till en ny resurs. Därför, fru talman, är det viktigt att ta upp nästa del i detta, nämligen forskningsresurserna.
Det behövs för att vi ska kunna bli bättre på att ta hand om det slam som produceras. Då är det oerhört centralt att resurser satsas uppströms i kedjan, inte bara på avloppsverk. Vi måste fråga oss hur vi ser till att saker som inte ska dit inte heller hamnar där. En del arbete har redan påbörjats, och jag ser med glädje att mer är på gång.
Det är oerhört centralt bland annat utifrån det som Christer Akej med flera tog upp, frågan om fosfor och behandlingen av den så att den kan återanvändas. Fosfor är ju en bristresurs. För att det ska fungera, fru talman, måste vi ta hänsyn till det som både utredningen och Miljömålsberedningen påtalat, nämligen att det finns brister i vår statistik. Den behöver förbättras.
Först när vi vet hur det ser ut kan vi sätta upp tydliga mål. Naturvårdsverket med flera myndigheter jobbar just nu med den frågan. I detta sammanhang vill jag beröra det som vi kanske gör när vi går hem och avreagerar oss ibland, tar fram hammare och spik eller en kofot, river ned för att sedan bygga upp.
Det finns en otrolig potential när det gäller att återanvända och återbruka byggmaterial. Där finns tydliga målformuleringar som innebär att 70 procent av det ofarliga rivningsmaterialet ska återanvändas år 2020. En stor utmaning för byggindustrin och för oss alla är att bidra till den processen.
Kanske kan vi göra som Roger Tiefensee sade och se till att våra duktiga designer kan hitta nya utvecklingsmöjligheter. Det vore jättespännande att komma hem till småländska höglandet och hitta det första företaget som säljer designade möbler producerade av enkom återvunnet material. Jag vet att det finns företagare som jobbar med det, och de bör kunna få en större marknad.
Samma sak gäller våra kläder, vilket flera varit inne på. Några av oss hade förmånen att förra året vara med på jubileet i samband med Stockholmsmötet. Under middagen ägde en modevisning rum bestående av designade kläder tillverkade av återanvänt miljövänligt material - oerhört fascinerande och spännande.
Det vore, fru talman, mycket intressant om riksdagen kunde gå före i detta. Roger Tiefensees beskrivning får mig osökt att tänka på ytterligare en anekdot, en som faktiskt är sann.
Kläder som var moderna på tidigt 60-tal passar numera barnbarnsgenerationen, som stolt går på fest iförd farmors gamla klänning. Men nu är det inte längre farmors gamla klänning. Enligt kompisarna är den häftig. Tänk om vi kunde gå före i detta - jag tror att några av oss har garderoberna fulla - och se till att återanvända och återbruka så att saker hamnar rätt.
Det finns en viktig sak i det sammanhanget som vi inte får glömma bort, nämligen att det finns en ideell sektor som jobbar med dessa frågor. De är oerhört duktiga, och vi måste ge dem förutsättningar att fortsatt kunna vara det. Återvinningslagstiftning och annan lagstiftning får inte sätta hinder i vägen för de ideella organisationernas fortsatta arbete.
Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner.