Carina Hägg (S):
Medan egyptierna bröt rädslans mur sade utrikesminister Carl Bildt att regeringen skulle vänta och se, att det inte handlar om att ta ställning för någons sida. Men det är just det en regering ska göra, och det är varje utrikesministers främsta uppgift att uttrycka en mening. I dag på morgonen låg tårgas åter över Tahrirtorget. Tiotusentals människor har åter fyllt detta vida torg.
Men president Mursi står fast vid sitt dekret, och demonstranterna vill inte ge sig. Högsta konstitutionsdomstolen i Egypten anklagar president Mursi för att driva en kampanj mot den, enligt en talesman för domstolen. Det är ett dekret som har fått kritik från många andra institutioner. I bakgrunden finns Muslimska brödraskapet, men de har också ställt in någon manifestation. Egypten är i ett allvarligt skede.
Mursi måste ta ansvar för att vårda den enighet som präglade revolutionen. Mubarak störtades inte av en utländsk militärmakt, inte genom en statskupp och inte av militanta islamister utan av folket genom fredliga protester. Människor på Tahrirtorget sade: "Äntligen, men det kunde ha skett tidigare."
Mitt i glädjen fanns också en besvikelse över att inte EU, varav Sverige är en del, och USA gav sitt stöd åt folkets protester utan i stället svek sina egna ideal om demokrati och mänskliga rättigheter. Om västvärlden hade krävt Mubaraks avgång hade kanske inte så många av de unga behövt dö i protesterna. De hade rätt. Europas regeringar har hållit diktaturregimerna under armarna i stället för att stödja demokratirörelserna.
Egypten har en lång väg att gå. Det vore förödande om de fredliga demonstrationer vi nu ser i flera städer skulle leda vidare till en våldsutveckling. Det vore förödande för Egypten och för regionen. Det som sker i Egypten har stor betydelse för utvecklingen i hela området och för oss grannar norr om Medelhavet.
Vi måste sätta in alla ansträngningar för att stimulera och kräva politiska reformer och politiska lösningar. Egyptens folkvalda president Muhammad Mursi har genom sitt omfattande dekret ifrågasatt rättsstatens principer och har ett ansvar att backa tillbaka. Men även FN:s kommissarie för mänskliga rättigheter har uttalat att Mursis beslut väcker allvarlig oro för efterlevnaden av de mänskliga rättigheterna.
Vi har funderat över vad som händer. Så här långt har EU inte uttalat någon uppfattning om vad som händer och sker i Egypten, inte uttalat någon mening trots att tiotusentals människor, kanske 200 000 människor, har gått ut på Tahrirtorget och finns även på många andra torg i landets städer. EU har lovat 800 miljoner euro utöver de bidrag som redan har utlovats för tiden 2011-2013.
Det måste finnas en mening. Även Sveriges regering måste ställa krav. Utrikesminister Carl Bildt måste väl också ha en mening, att koppla relevanta stöd och bidrag till krav på mänskliga rättigheter, demokrati och att kvinnokonventionen ska implementeras. Det måste finnas ett ömsesidigt åtagande om båda sidor Medelhavet.
Fokus behöver sättas på landets socioekonomiska utmaningar med arbetslöshet och analfabetism. Den kommande konstitutionen bör innehålla ett förbud mot tortyr. Civila ska inte ställas inför militärdomstol, och övergrepp mot fredliga demonstranter måste stoppas. En alltmer moraliserande debatt drabbar alla dem som vill ha friheten att leva sina liv som de vill, men den påverkar särskilt kvinnornas vardag.
Vi socialdemokrater stöder våra partivänners uppbyggnad av ett demokratiskt parti. De försöker tillsammans med oppositionsledaren el-Baradei att starta en nationell räddningsfront. Det är vällovligt att man tar ett demokratiskt ansvar. Vad gör regeringen? Ingenting, så här långt. Det kanske finns något på twitter som jag har missat, men hittills har vi inte sett några ståndpunkter.
Jag har förväntat mig att denna ståndpunkt inför morgondagen, när det finns möjlighet för regeringen att i rådet i EU ha en uppfattning, borde ha redovisats här i dag. Det borde ha förts en diskussion. Kommer Sveriges regering och Carl Bildt åter att svika de demokratiska krafterna i Egypten? Svaret från vår sida är att vi stöder dem. Men vad gör regeringen?
Herr talman! Trots de steg som tagits mot demokratisering i många länder i regionen har kvinnor förblivit underrepresenterade i det politiska och offentliga livet, även om bilden är mångfasetterad. Rapporten jag får är att EU inte anstränger sig för att leva upp till minimikravet att ha jämställda delegationer när man reser till och besöker regionen. Vi socialdemokrater lade tidigt fast linjen med stöd till kvinnor. Vi kan till exempel titta på Jordanien.
Ingen kvinna ingår i regeringen, och det patriarkala stamsamhällets struktur står sig ännu stark. Antalet hedersmord tenderar till och med att öka. Samtidigt är en majoritet av studenterna på universiteten kvinnor, men efter avslutade studier är det nästan omöjligt för dem att få jobb. Den här situationen bidrar till en förlamning av den ekonomiska utvecklingen och reformeringen av samhället. Att stödja kvinnors organisering är att samtidigt stödja samhällsutvecklingen.
Även om EU:s associationsavtal trädde i kraft 2002 glöms kvinnorna bort, som i Jordanien. Inte ens vid de officiella besöken kommer kvinnorna med. Det finns en anledning till att jag nämner just Jordanien. Det är att jag i det landet har sett att det i huvudstaden förekommer demonstrationer mot kvinnokonventionen, Cedaw.
Det finns all anledning att lyfta fram detta universella dokument på många olika sätt, inte minst i Jordanien där det finns ett motstånd. Vi ser att det finns en radikalisering. Vi ser att det finns brist på politiska alternativ. Muslimska brödraskapet växer. Vi behöver också stimulera det politiska systemet och få en ny konstitution på plats. Teologiska tolkningar ska aldrig överordnas politiken.
Inte heller här ser jag några initiativ från regeringen med anledning av situationen. Herr talman! Syriens blodiga tragedi fortsätter. Rapporter har kommit därifrån under dagen om än mer blodiga dåd. Det råder inga delade meningar i den delen i denna kammare. Vi socialdemokrater krävde att al-Asad skulle avgå.
Det är också regeringens mening, och det är vad man har sagt i Genève i det dokument som togs fram där. En transferering av makten är nödvändig. Det måste bli en regimförändring. Syrierna har rätt till fria och rättvisa val. Men använder Sverige den politiska kraft som samlat skulle kunna erbjudas syriernas opposition? Ja, det är tveksamt, om jag utgår från vad regeringen har redovisat hittills. Det framgår av den interpellationsdebatt som jag hade med utrikesministern här i kammaren förra veckan.
Vad är regeringens ståndpunkt? Jag fick inget svar då. Jag får inget svar i dag. Oppositionen som formeras ska förmås förbinda sig dels att inkludera de olika minoritetsgrupperna, dels att ställa sig bakom kvinnokonventionen och universella åtaganden om mänskliga rättigheter. Kvinnor dödas och blir änkor. Kvinnor är en del av upproret. Kvinnor är på flykt.
Vi måste kräva att kvinnor inte stängs ute från den opposition som ska lägga grunden för det kommande samhället, för det kommande Syrien, som är mer demokratiskt och som inkluderar de olika grupperna. Extrema ska inte ha starkare stöd än de demokratiska krafterna från omvärlden. Ta initiativ nu för ett framtida Syrien som inkluderar och respekterar alla grupper men också individer!
Syriens grannländer Libanon, Jordanien och Turkiet tar det största ansvaret för flyktingarna som fortsätter att strömma över gränsen. Grannarna har rätt att förvänta sig stöd också från oss och från omvärlden inför den övermäktiga uppgiften för ett enskilt land att under en så kort period ta emot skadade, ordna skolor, sjukvård och humanitär hjälp.
Jag har sett hur barnfamiljer lever i sommartält när vintern nu kommer, hur barnen fryser därför att det saknas filtar. Jag har hört deras berättelser. Jag tycker att det är fantastiskt att länder öppnar sina gränser och tar emot så stora skaror av nödlidande. Vi har också ett ansvar, och människor kommer också till vårt land. Men det krävs mer insatser.
Det krävs mer humanitärt bistånd. Länderna påverkas starkt inrikespolitiskt, vilket vi också måste ha ett förhållningssätt till. Ett land, Turkiet, vill jag nämna bara kort. I dag väljer jag att synliggöra ett fall i Turkiet, borgmästaren Osman Özguven, som tillhör CHP. Han dömdes nyligen till fängelse i åtta år och fyra månader.
Hela nio av de anställda tjänstemännen i kommunen har dömts till vardera fem års fängelse. Jag har tagit del av erfarna juristers mening - jag är bara lekman i detta sammanhang. Men jag har också haft möjlighet att ta emot Özguven själv här i Sveriges riksdag.
Bilden vi ges är att attackerna mot borgmästaren, som tidigare har drabbats av verbala attacker, har utvecklats till juridiska processer. Borgmästaren är populär, har en tydlig politisk profil och har ett uttalat miljöengagemang, som också har stört en del starka intressen. Jag efterlyser öppenhet och engagemang och en rättvis hantering av fallet Özguven.
Turkiet behöver reformer och breda politiska uppgörelser, en ny konstitution och stopp för terror, både från olika grupper och från staten. När spänningarna ökar i landet väljer regeringen att minska förutsättningarna för breda folkrörelsekontakter mellan våra länder. Då menar jag den svenska regeringen. Det är en bekymmersam utveckling i en minst sagt orolig region.