KBLab/rixvox huggingface dataset:
Penilla Gunther (KD):
Denna dubbelmoral som Miljöpartiet står för är fantastisk. Om just den inhemska flygskatten hade bidragit till en sådan fantastisk klimatnytta som Lise Nordin försöker förespegla svenska folket hade det säkert varit okej för oss alla.
Men de stora utsläppen sker under de långa flygresorna när folk åker till Thailand eller andra delar av världen på semester. Vad har Miljöpartiet gjort med sin vice statsminister Isabella Lövin, som har suttit i Europaparlamentet i flera år?
Har hon bara handlat för fiskarnas väl och ve eller något annat miljöområde, i stället för att jobba för att ta bort tullar på biomassa eller över huvud taget jämställa, helst förbättra, villkoren för de förnybara bränslena? I allra högsta grad skapar detta mer och bättre förutsättningar för biobränsle för flyget. Vi vet att det inte räcker till - hur gärna man än vill jobba med frågan.
Det gör man på alla flygplatser - för både de stationära fordonen och för flygbolagen. I förslaget från regeringen framgår det att det ska utgå kompensation till Gotland och Norrland. Norrland är för mig ett odefinierat område. Det är mycket stort. Vad menas med Norrland?
Gotland är väl definierat geografiskt, men vad betyder Norrland? I vilken omfattning skulle den kompensationen ske och på vilket sätt? Det finns ett antal flygplatser där man funderar mycket över den saken.
Penilla Gunther (KD):
Birger Lahti och jag brukar inte alltid ha så väldigt olika åsikter - konstigt nog, kanske en del tycker, men så är det. I det här fallet, Birger, måste jag ändå ställa en fråga. Om du håller med om att en flygskatt vore bra måste jag ställa frågan: Hur reser du?
Jag antar att du varje vecka flyger till jobbet på riksdagen och hem igen. Säg att flygskatten blir verklighet, vilket den verkar bli. Det är ju så att uppe i "Norrland" - detta stora, av regeringen odefinierade område - finns det ett antal regionala flygplatser.
De är ägda av kommun, region, landsting eller privata ägare som inte har statligt stöd och som inte drar nytta av samma stöd som till exempel Swedavia har.
Det är ju inte så att flyglinjer drivs av ideella krafter eller av subventioner hur som helst, utan det krävs någon sorts kommersiell tanke - en affär, en business - som gör att man har tillräckligt många passagerare så att det lönar sig att driva de här flyglinjerna.
Det har inte slagit Birger Lahti att om flygbolagen inte har tillräckligt med passagerare på grund av att flygskatten bidrar till att antalet minskar skulle detta kunna minska intresset hos dem att flyga på Norrland, detta stora område?
Jag skulle också gärna vilja veta hur Birger Lahti, som själv kommer från området, tolkar det geografiska området Norrland i fråga om kompensation för flygskatten till just det området.
Penilla Gunther (KD):
Och varje extra krona kan bli ganska mycket pengar i slutänden om man reser tillräckligt mycket. Det är också en fråga om vilka flyglinjer där man anser det vara lönsamt att bedriva verksamhet på vissa flygplatser.
Det kanske inte handlar om Birger Lahtis och hans kamraters vilja att flyga därifrån och dit, utan det handlar om att det kanske helt enkelt inte finns något flygbolag som är intresserat av att använda sig av den rutten för sina flygningar. Vi kan dra lärdomar från Norge, där man har provat införandet av flygskatt.
Där har minst en flygplats lagts ned hittills därför att flygbolagen valde att lämna den. Frågan låg inte hos passagerarna, utan den låg hos flygbolagen, som inte ansåg det vara tillräckligt lönsamt. Min fråga kvarstår även till Birger Lahti, för jag fick inget svar från Lise Nordin: Vad ska kompensationen gå till?
Vilket område och vilka flygplatser ska få ta del av denna kompensation? Om man nu säger att Norrland är ett jätteområde och det finns ett antal flygplatser, hur ska detta gå till? Ni i Vänsterpartiet, som förhandlar om budgeten med regeringen, hur har ni kommit överens om detta?
Penilla Gunther (KD):
Tack, Birger Lahti, för frågorna! När det gäller apoteken är jag väldigt glad över att vi numera kan köpa Ipren, näsdroppar och annat på Hemköp, på macken eller var det nu kan vara på tider som vi inte kunnat tidigare.
Undersökningar har visat att man har fått mer centralt belägna apotek än vad man någonsin haft tidigare, och inte minst fler apotek. Det innebär att när det blir fler verksamheter, som dessutom konkurrensutsätts, blir också prissättningen en annan. Det måste man inse.
Det är också så att privata verksamheter, som inte får ett verksamhetsstöd, ändå måste dra in pengar så att det blir lönsamt att ha verksamheterna.
Om nu det här stödet, som både den förra och den nuvarande regeringen har lagt ut på kommersiella aktörer på landsbygden, hade kunnat gå till den här typen av, som jag tycker, samhällsviktiga verksamheter genom möjligheten att bedriva apotek på inte minst mindre orter hade vi verkligen fått dubbel nytta av medlen.
Vad jag förstår kan man inte ta emot medlen, för då går det emot statsstödsregler och blir en massa diskussioner kring vilka typer av verksamheter som man kan stödja. Men lika viktigt som att skapa en servicepoint någonstans är det att kunna ha ett väl utvecklat apotek. Som tur är finns det möjligheter att även få medicin hemskickad i dag.
Men det hindrar ju inte att vi vill ha levande affärer och verksamheter på de små orterna.
Penilla Gunther (KD):
Så enkelt var det inte att handla receptfria läkemedel innan det för inte så många år sedan blev ändringar. Oavsett detta vidhåller jag min åsikt att det hade kunnat gå att göra mycket mer med de medel som är satsade på aktörer för att de ska kunna bedriva verksamheter på landsbygden. Det är jag övertygad om, så där har vi egentligen ingen motsatt uppfattning. Det gäller som sagt bara hur man hanterar den typen av stöd.
För att gå in på din andra fråga, Birger Lahti, om LKAB har du helt rätt. Det behövdes verkligen en statlig ägare till det stora gruvbolag som LKAB är för att kunna göra de satsningarna.
Det finns ingen privat ägare för närvarande eller har funnits tidigare som har haft ekonomiska muskler att göra det som LKAB gör i dag. Det är skillnad i andra länder, där man har haft en annan lagstiftning när det gäller gruvhantering och inte minst ägande av den typen av verksamheter med tillstånd och så vidare.
Där har det från början funnits andra möjligheter att göra den här typen av investeringar över tid. Men det har man inte kunnat göra här utan ett statligt ägande. Det är jag säker på. När det däremot gäller prospektering för nya verksamheter är jag mån om att företag ska våga starta och driva verksamheter i Sverige som gör att det blir hållbart över tid, miljömässigt, ekonomiskt och socialt.
Jag tycker att LKAB tar ett väldigt stort och bra ansvar där man är i dag. Men låt också andra företag gå in och ta samma ansvar om de vill satsa pengar på att vara i vårt land!
Penilla Gunther (KD):
Jag som annars sitter i näringsutskottet hade naturligtvis jättestor lust att ge mig in i debatten i stort om inkomstskattefrågor - det skulle vara intressant.
Men jag ska faktiskt rikta in mig enbart på en motion som har bärkraft just när det gäller diskussionen kring näringsliv och inte minst förmånsbilar, som många har i näringslivet och som man kan ha som en del av sitt arbete.
Motion 637 handlar om skattefrihet för miljöförbättrande åtgärder. Befintlig bilpark kan förbättras på ett väldigt enkelt sätt. Inte minst nu när vi har haft en ovanligt kall vinter skulle minskandet av antalet kallstarter få en oerhört stor positiv effekt på luftkvaliteten i våra städer.
Det nordiska klimatet och det faktum att många bilar inte står i uppvärmda garage gör att det varje år genomförs miljontals kallstarter i Sverige. Forskningsteam i Kalifornien och i Pittsburgh i USA visar att en modern bil kan släppa ut lika mycket skadliga ämnen under 30 sekunder efter en kallstart som den gör under 30 mils körning med en varm motor.
Tester har gjorts både av finska VTT, som är ett oberoende forskningsinstitut, och av vårt eget Statens väg- och transportforskningsinstitut, VTI. Man har på olika sätt visat att både koloxid och kolväten har minskat med 99 procent - det visade det finska institutet. Kväveoxider har minskat med upp till 50 procent.
VTI visade att 73 procent av de årliga kolmonoxidutsläppen, till exempel, och 7 procent av kväveoxidutsläppen beror just på kallstarter. Om det är så kan man ju säga: Ja, det beror på att de flesta bilar åker väldigt korta sträckor, och en kall motor har större bränsleåtgång. Vad gör man då åt detta?
Ja, det skulle kunna elimineras ganska enkelt med en timmes användning av motorvärmare. Man kanske ganska romantiskt upplever att barndomssomrarna var mycket varmare och att barndomsvintrarna var mycket kallare - det fanns alltid snö, och man kunde åka pulka och allt det där.
Men faktum är att motorvärmare har varit väldigt vanliga i det här landet, inte minst på parkeringsplatser i anslutning till hyreshus. Men på senare år känns det som att man inte har insett behovet av motorvärmare.
Men faktum är att forskningsinstitutens mätresultat har visat att vi redan, som jag sa, med befintlig bilpark radikalt skulle kunna förbättra luftkvaliteten i våra städer. Förslaget i motionen handlar om detta: Genom att införa skattefrihet för elektriska bilvärmesystem straffas inte de som vill förbättra luftkvaliteten i våra städer.
Det skulle vara ett ganska enkelt, billigt och effektivt sätt att faktiskt göra någonting för dem som inte har råd att köpa nya bilar, som har andra typer av bränslesystem, och som vill kunna göra någonting av det de redan har.
Penilla Gunther (KD):
God morgon! Jag tackar statsrådet för svaret. Jag har tagit med mig budgetområdet i bokform, för det var egentligen grunden till att jag valde att ställa den här interpellationen. Förut har det varit ganska tydligt vad de olika företagsrådgivarorganisationerna har fått.
Vi har tidigare haft en interpellationsdebatt om bristen på fortsatta anslag till exempelvis Snilleblixtarna och hela raddan av organisationer som funnits med. Vi har en mängd sådana organisationer som syftar till företagsrådgivning och start inom olika grupper.
Vi har till exempel UF i skolan, Drivhuset på högskolor och universitet, Coompanion för kooperativ utveckling, Nyföretagarcentrum för företagsstart rent allmänt och en rad andra aktörer. Den fråga som har bekymrat mig och som jag gärna vill ha statsrådets svar på är: Vart har alla de här aktörerna tagit vägen?
Även om man överlåter en sak till en myndighet bör man ändå kunna veta vad de här aktörerna får. Är det så att den ansvariga myndigheten, i det här fallet Tillväxtverket, inte fortsätter med sina verksamhetsanslag, trots att anslagen har kommit i klump från regeringen och departementet?
Det är också så att vi ser en klar styrning mot Almi som den allena saliggörande aktören på det här området, vilket många vänder sig emot. Almi tar definitivt inte emot personer som vill starta arbetsintegrerande sociala företag. Det har de inte kompetens för. De vill ha starka aktörer som de vet kan ha en bärande affärsidé direkt.
De vill inte ägna extra rådgivningstimmar till den typen av personer som kommer och vill ha rådgivning. Kooperativ rådgivning kan de definitivt ingenting om heller, och det ska naturligtvis Coompanion sköta runt om i landet. Winnet har fått sina anslag omfördelade till att bli en tummetott, rent ut sagt.
Helt plötsligt finns ju inte pengarna, förutom i de regionala tillväxtmedlen. Då ska varje regional aktör välja att ge medel till Winnet och andra typer av organisationer som jag nämnde nyss.
Om man av diverse olika skäl väljer att inte göra det kommer dessa verksamheter de facto att läggas ned. Det finns ingen möjlighet att driva dem vidare.
Då måste det vara väldigt tydligt och klart vad det är som gör att regeringen inte vill visa upp så aktivt att de här organisationerna på olika sätt och med sina olika målgrupper fortsättningsvis har en roll att spela.
Vi kan läsa i budgeten för det här utgiftsområdet att andelen personer i Sverige som känner till vad som krävs för att starta och driva företag var 54 procent under förra året. Då säger jag, som själv har jobbat med det här: Vad vill ministern göra åt detta? Om vi får bättre rådgivning blir det också bättre företag.
Penilla Gunther (KD):
Jag blir lite överraskad över statsrådets inställning i frågan. Det handlar inte om att om man inte är nöjd ska man ändra modellen. Vad jag vill få fram är den vikt som dessa organisationer har runt om i landet.
Jag har svårt att se att Almi, som är ett statligt ägt bolag, ska fördela medel till vare sig Nyföretagarcentrum eller andra rådgivarorganisationer. Det kan ändå inte vara möjligt att man ska göra på det sättet. Om man nu vill ha en struktur, som statsrådet säger, med Tillväxtverket som myndighet ska väl de i så fall verkligen fördela medlen.
Vi är uppenbarligen överens om att det är en modell som ska fungera, men det ska inte gå via Almi. Ett tydligt exempel är Nyföretagarcentrums mentorprogram. Det ska helt plötsligt läggas över på Almi trots att Nyföretagarcentrum driver det framgångsrikt sedan flera år tillbaka. Pengarna ska Almi även där på något sätt välgörande, ungefär socialt, skänka till Nyföretagarcentrum.
Jag tycker att det är helt horribelt. Vi ska ha en modell där alla ser vad som händer och sker med medlen som finns avsatta för olika organisationer för företagsfrämjande. Det jag vill komma åt här är att det inte är tillräckligt tydligt.
Vi ska vara medvetna om att om det enligt uppgift går ungefär 100 miljoner - jag upprepar siffran, 100 miljoner - till organisationen Hela Sverige ska leva har det inte gått genom någon särskild kvarn och malt när det handlar om rättvisa för företagsfrämjande.
Jag vill gärna se en redovisning av vad som gör att man väljer att lägga så många miljoner på den typen av organisation när man knappt lägger ett par miljoner på Nyföretagarcentrum som ändå finns över hela landet. Jag träffade företrädare för Winnet i går. De var på näringsutskottets möte och föredrog sin verksamhet. De har stort förtroende i landet, absolut, men också i utlandet.
De har ett Östersjösamarbete, Center of Excellence, och så vidare, och har samarbete med FN. Men här i Sverige är det stört omöjligt att kunna få del av de regionala tillväxtmedlen. Det gör att de kommer att få lägga ned verksamheter ganska snart i regionerna på grund av brist på medel.
Då är det inte riktigt sant att det bara är Tillväxtverket som på något sätt ska sköta siffran med medel som har tilldelats dem, utan det drivs på olika nivåer.
Tittar vi på Almis verksamhet och talar om hur fördelningen har gjorts till exempel med lån står det inte minst i budgeten att 31 procent av lånen har gått till kvinnor och 69 procent har gått till män.
Talar vi också om kvinnors företagsamhet och lägger in mångfaldsbegrepp i det här är det ännu viktigare att vi har ett antal aktörer som kan möta olika människors behov när det gäller företagsstart.
Penilla Gunther (KD):
Jag kan bara upplysa statsrådet om att Kristdemokraterna i sin budget har lagt särskilda medel just för regional utveckling och inte minst forskning om det faktum att vi har liknande strukturer i de så kallade utanförskapsområdena, som är i städerna och större tätorter, som på landsbygd och i glesbygd.
Det har den nuvarande regeringen verkligen inte tagit tag i. Talar vi om jämställdhet är det någonting som jag har jobbat med i hela mitt liv. Det var anledningen till att jag blev kristdemokrat och började jobba politiskt över huvud taget.
Därför blir det ännu mer obegripligt för mig att man i vissa fall överlåter det ansvaret för att främja jämställdhet i företagsstart och företagsfrämjande till just den regionala nivån om den regionala nivån inte uppfyller det regeringen anser vara viktigt. Tar man inte vara på Winnet eller andra som tydligt jobbar med kvinnors företagande blir det bekymmer.
Vi har dessutom en statlig aktör som Almi som inte uppnår högre resultat i utlåning än 21 procent. Jag tycker inte att det är tillräckligt bra resultat. Vi borde vara ense om att det måste förbättras på alla nivåer. Då är det helt omöjligt när det gäller en organisation som Hela Sverige ska leva. Jag gillar den organisationen och har ingenting emot den.
Men det är orimligt att inte sätta den i samma sammanhang som de andra organisationerna, som också jobbar över hela landet och vill främja den regionala tillväxten. Varför hanteras inte dessa organisationer på liknande sätt? Det är grunden till hela interpellationsdebatten. Jag ser inte hur regeringen har tänkt och vilken struktur och vilken plan man har för området.
Penilla Gunther (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret, där hon säger att klimatet är en av tre viktiga samhällsutmaningar där forskningen har en ledande roll. Sverige har kontinuerligt arbetat med detta genom uppsändningen av klimatsatelliten Odin - redan 2001 - och även dess efterföljare, som döptes till Steam.
Om detta skrev jag redan 2012 i en motion till riksdagen om den forskningsproposition som var på gång då. Det stod tidigt klart att Odin var en framgång, både vetenskapligt och beträffande innovationshöjden, och det är den fortfarande. Från början är satelliten konstruerad för endast två års mätningar.
Jag har uppfattat att det på något sätt pågår ett arbete med att hitta någonting som ska ersätta Odin när det inte längre fungerar.
Nu uppges från svensk sida att vi ökar satsningarna på rymden, men jag kan inte se det som annat än att klimatforskningen inom svensk rymdverksamhet egentligen faktiskt nedprioriteras i stället. Vad ska vi ha i stället om man inte gör något nu och inte fortsätter det påbörjade arbetet?
Statsrådet nämner att anslaget till Rymdstyrelsen i budgeten ökar och att en ytterligare ökning beräknas till 2019. Men vad jag förstår har man beslutat att inte längre indexuppräkna anslagen till Rymdstyrelsen. Det gör att anslagshöjningen på sikt urholkas.
Anslagsökningen blir därför inte riktigt så stor som statsrådet hävdar. Forskningspropositionen från 2012 innebar 75 nya miljoner till Rymdstyrelsen, om jag minns rätt. Då blev det också direkt satsningar på klimatforskning i rymden.
Det har enligt Rymdstyrelsen själv en återhållande effekt att en stor del av rymdbudgeten till Esa betalas ut i euro; det ges ingen kompensation när det blir en sämre växlingskurs mot euron. Mina frågor till statsrådet kvarstår dessvärre.
Det gäller både arbetet med ersättaren till Odin, det vill säga uppföljning och utveckling, och anslagsstorleken. Det här viktiga arbetet med klimatforskning i rymden måste kunna fortsätta på ett bärkraftigt sätt.
Penilla Gunther (KD):
Tack för svaret, statsrådet! Min fråga gäller fortsättningsvis hur man från regeringens sida kan säkra i den kommande rymdstrategin det som statsrådet beskriver som en skrivelse.
För mig är det inte samma sak att ha en skrivelse. Det är på något sätt ett yttrande från regeringen. En strategi visar på en väg framåt: Vad har vi för process för att komma till ett visst mål? Jag är rädd för att skrivelsen på något sätt bara ska tala om: Ungefär så här har vi tänkt oss, men vi har ingen väg dit. Det bekymrar mig kraftigt.
Det är inte samma sak att säga att det är ett stort anslag till den akademiska världen rent allmänt.
I så fall måste man från regeringens sida peka kanske inte med hela handen men halva i skrivelsen, eller förhoppningsvis med ett bättre ord strategin, för att veta att anslaget till en viss del går till rymdforskning och i det också den viktiga klimatforskningen.
Annars kan de pengarna användas till väldigt mycket annat som också kan anses vara viktigt. Detta är verkligen spetskompetens och spetsforskning som Sverige har många duktiga företag inom. Det är just samverkan mellan akademin och företagen som måste fortsätta att fungera.
Vi vet, som jag nämnde i min interpellation till statsrådet, hur det är i mitt eget område. Där har vi GKN Aerospace i Trollhättan och ett antal rymdforskningsföretag i Göteborg. Det är ett helt kluster.
Det finns till och med ett nätverk för detta liksom vi i riksdagen har ett rymdnätverk där vi försöker förkovra oss på olika sätt i dessa frågor. Det är just detta att man ibland på något sätt måste visa den politiska viljan även i de skriftliga dokumenten så att man från näringens sida får veta det.
Jag säger det eftersom jag är näringspolitiker i första hand. Man måste kunna visa att det är lönsamt att fortsätta att bedriva spetsforskningen och utvecklingen även för företagen. Det är annars en ganska dyr verksamhet som man lätt skulle kunna flytta någon annanstans. Jag jobbar mycket med life science. Ofta jämställer man rymdforskning och life science, vilka ibland också hör ihop.
Det tar ungefär lika lång tid i utveckling att utveckla en sak till rymden som ett nytt läkemedel eller något annat. Här kostar det pengar. För life science har man en väldigt tydlig strategi, en nationell samordnare och så vidare. Men för rymden krymper man ned från en strategi till just en skrivelse.
Jag måste ändå få vara fortsatt nyfiken och undra hur man har tänkt att anslagen ska gå till en fortsatt forskning för klimatet.
Penilla Gunther (KD):
Tack återigen för svaret, statsrådet!
Det handlar om att vi inte bara ska vara leverantörer till Esas olika projekt utan också kunna visa att vi själva har en sådan styrka i det vi kommer fram till att vi blir spännande som samarbetspartner på något sätt.
Då krävs det att det finns förutsättningar och ekonomi för att kunna utveckla och förädla produkter och tjänster på det här området. Jag är övertygad om, precis som statsrådet sa, att det gäller att kunna utveckla förmågan att kunna använda det vi kommer fram till.
Forskningsresultaten måste på något sätt bli mer tillgängliga i det vardagliga. Det är kanske någonting jag kan få lägga till på önskelistan till statsrådet när det gäller strategin. Jag är övertygad om att det verkligen är framtidens forskning som vi behöver utveckla ytterligare och stärka Sverige genom.
Vi har många teknikintresserade och många kunniga i Sverige. De behöver ha en tydlig signal från regeringen i den här frågan.
Penilla Gunther (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag blir lite nyfiken, och man ställer väl frågor för att få svar. Som jag skrev i min interpellation finns en tvetydighet hos regeringen.
Statsrådet fick i oktober en väldigt trevlig rapport från Tillväxtanalys om innovationskritiska metaller. Den gladde mig mycket, eftersom den visar en framåtanda och tanke avseende cirkulär ekonomi i Sverige.
Vi har diskussioner på området när det gäller återvinning av mobiler, datorer, pekplattor och så vidare. Men det kommer inte att räcka till för behovet av dessa produkter. Desto viktigare tycker jag att det är att vi får till cirkulär ekonomi i Sverige.
Vi måste kunna gå från produktion till återvinning. I vårt land har vi otroliga möjligheter för att utvinna flera av de metaller som krävs.
Av detta skäl har den aviserade och numera avlämnade propositionen om förbud mot uranbrytning diskuterats mycket i olika sammanhang. Frågan om nyttan med ämnet för propositionen har lyfts upp.
När Lagrådet nu har yttrat sig om detta kan man först och främst konstatera att det inte förekommer någon uranbrytning i Sverige i dag. Ingen har heller ansökt om det. Man säger från Lagrådets sida att det mot den angivna bakgrunden är svårt att se vad remissens lagförslag tillför den reglering som redan finns.
Det är klart att detta är en väldigt intressant uppfattning från Lagrådet, som ska bedöma huruvida en kommande lagstiftning är tillämpbar och tillräckligt bra eller stark och så vidare. Där säger man att det här inte kommer att föra med sig någon nytta över huvud taget.
Ministern redogjorde dock just för att förbudet inte ska omfatta gruvverksamhet som avser järnmalm, basmetaller och så vidare. Men det är precis här diskussionen ligger.
Tveksamheten mot förbud mot uranbrytning har att göra med att det skulle innebära att man faktiskt inte kunde plocka upp annat heller, eftersom mycket av det som plockas upp ur marken faktiskt är uranberikat. Det är inte något som jag har hittat på själv, utan det finns geologer som tydligt har uttalat det. Då blir det också en tveksamhet från investerare.
Vad händer om det här förbudet införs? Vad händer om vi får upp uran och inte kan använda det? Om det råder ett förbud mot att ta upp det, vad gör vi då med det när det väl är uppe ur marken? Jag skulle gärna vilja höra ministerns åsikt om just det.