KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar för svaret. Jag tycker att det är väldigt positivt - om det nu blir verklighet - att det blir en myndighet som får ta befälet över de resurser vi har. Man kan påminna om att regeringen har gett Försvarsmakten uppdraget att beredskapssätta helikoptrar för polisiära behov.
Där utför Försvarsmakten en uppgift, och det är ju bra. Försvarsmarsmakten har 33 helikoptrar. Särskilt Black Hawk, som det finns ett femtontal av, är sådana som är fenomenala. De kan landa och gå upp överallt. Varför inte också se till att det alltid finns en brandtunna vid dessa och ge Försvarsmakten denna möjlighet att hjälpa till?
Sedan har vi frågan om Sjöfartsverket. Måste inte de också få den här kroken, som jag har talat om så många gånger i denna kammare? Det borde vara självklart att den ska finnas där, så att man kan hjälpa till.
Det stämmer att Försvarsmakten gjorde stora insatser, men det är ändå en väldig skillnad om man får uppgiften. Förut var det så i Sverige att man hade i uppgift att ha den beredskapen - inte vid små bränder, men när det civila samhällets inte räckte till.
Om regeringen har gett Försvarsmakten i uppgift att hjälpa polisen vore det inte konstigt utan tvärtom naturligt, fru talman, att vi använder de resurser vi har. Helikoptrar är dyrbara och viktiga i brandbekämpningen. Då måste vi använda dem på effektivast möjliga sätt också när det gäller detta.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Det stämmer att detta krig kanske är det mest dokumenterade. Därför vill jag komma tillbaka till frågorna, och jag hoppas att jag kan få svar i nästa omgång. Har någon av de sju personer som statsrådet hänvisar till varit IS-anhängare och dömts för att ha rest till kalifatet och där på något sätt stött IS?
Om svaret är ja undrar jag: Vilken brottsrubricering användes, och vad blev straffet? Delar regeringen min uppfattning att det i vart fall utgör medhjälp till brott mot mänskligheten att ansluta sig till IS och att man har tagit sig till den gigantiska brottsplats som kalifatet utgjort?
I svaret säger statsrådet att han har förhoppningen att polis och åklagare ska komma framåt i sina utredningar och kunna väcka åtal "där så är befogat". Då kan man undra när det inte kan vara befogat. Men hur som helst kommer jag till frågan: Vad kan regeringen göra för att statsrådets förhoppning ska kunna infrias?
Behövs det mer ekonomiska och personella resurser? Delar statsrådet min uppfattning att det är ett viktigt samhällsintresse att det inte får dröja länge innan lagföring börjar ske av de så kallade återvändarna även om det, som statsrådet var inne på, är klarlagt att brotten inte kommer att preskriberas?
Den internationella tribunalen är någonting bra, men jag har en konkret fråga: Har regeringen konsulterat någon regering i regionen för att få besked om denna skulle vara villig att inbjuda till en internationell tribunal? Jag undrar till exempel om det finns möjlighet att inrätta en tribunal i den autonoma kurdiska regionen i Irak.
Verkar regeringen för en tribunal som är avsedd att lagföra endast IS-anhängare och inte övriga brottslingar?
Statsrådets återkommer flera gånger till de stora bevissvårigheter som finns och som tydligen lett till frånvaro av både åtal och domar och som också göder föreställningen om straffrihet. Då skulle jag vilja fråga: Vilka är egentligen bevissvårigheterna?
De måste väl bero på vad det är som man avser att bevisa och vad Åklagarmyndigheten anser vara straffbart och vilka prioriteringar polis, åklagare och säkerhetspolis gör. Vi har ju hört i flera omgångar att Säpo har mycket god kunskap om var och en av de IS-anhängare som återvänt och om var de finns.
På grund av detta, och på grund av den mycket stora informationsmängd som finns utöver det, som statsrådet var inne på, kan det rimligen inte vara särskilt svårt att anföra tillräcklig bevisning om medhjälp till brott mot mänskligheten. Regeringens avsikt är ju att lagföra så många som möjligt.
Varför då inte börja med de fall där det inte finns så stora bevissvårigheter, kan man ju tycka. Kan och vill regeringen vidta några åtgärder för att göra det möjligt att lagföra alla de IS-anhängare som återvänt och som ännu inte varit föremål för förundersökning?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tackar för svaret. Detta är ju väldigt bra - lagstiftningen om samröre med terrorgrupper borde ha varit på plats för länge sedan, så det är bra att den kommer på plats. Samtidigt blir jag orolig, herr talman. Statsrådet talar sig varm för någonting som ska komma och som är bra. Det är dock totalt ungefär 300 som har rest och 150 som har kommit hem. De finns här.
Jag kan inte tänka mig att statsrådet tänker sig att dessa personer ska åka flygplan till en eventuell tribunal någon gång i framtiden. Frågan som jag har velat få svar på här i dag är: Hur ser statsrådet på den lagstiftning som finns? Statsrådet hänvisar till sju personer. Hur är det: Har någon av dessa dömts för att ha rest till kalifatet och för att på något sätt ha stött IS?
Den frågan skulle jag väldigt gärna vilja ha svar på, och det tror jag att stora delar av svenska folket också vill. Delar regeringen uppfattningen att det i vart fall utgör medhjälp till brott mot mänskligheten att ansluta sig till IS och att ta sig till den gigantiska brottsplatsen?
Nu säger många att de har lagat mat eller skjutsat, men är inte det - i och med att de har varit på brottsplatsen - underlag för att de ska kunna dömas för medhjälp till brott mot mänskligheten? Detta är ju också en fråga. Vi måste diskutera i denna kammare vad som ska ske i framtiden. Vi måste dock också ta oss an det som ligger allra närmast nu, nämligen de personer som finns i Sverige.
De kan ju också vara ett väldigt påtagligt hot mot Sverige - jag tänker på statsrådets roll som inrikesminister. Hur ser regeringen på de frågor som jag har radat upp, som gäller att använda den befintliga lagstiftningen för att lagföra de 150 personer som finns i Sverige just nu?
Mikael Oscarsson (KD):
Bakgrunden till min interpellation är det arbete som Försvarsberedningen har gjort.
Det är ju ingen hemlighet för kammaren och svenska folket att vi har väldigt mycket att göra. Det civila försvaret har varit under isen och behöver återupprättas på område efter område.
Försvarsberedningen hade alltså en rad konkreta förslag, och ett av de viktigaste var "att en sammanhållen hantering och ledning av totalförsvaret skulle underlättas av att ett departement fick det samlade ansvaret för samordningen av totalförsvaret, såväl i fred som vid höjd beredskap".
På s. 91 i rapporten talar vi alltså om att arbetet med totalförsvaret är uppdelat. Försvarsdepartementet ansvarar för sin del, och så är det Justitiedepartementet som har hand om samhällets krisberedskap inklusive civilförsvaret. Så var det inte tidigare, fru talman.
I alla tider har denna funktion legat under Försvarsdepartementet, men av någon anledning - och det kanske statsrådet kan passa på att berätta om bakgrunden till - gjorde den regering som tillträdde efter förra valet på det viset. Det fanns alltså inget beredningsarbete angående den förändringen.
I rapporten argumenterar Försvarsberedningen för att detta ska tillbaka och anser "att denna uppdelning ger upphov till gränsdragningsproblematik och otydlighet om ansvarsförhållanden, vilket försvårar och försenar arbetet".
Detta är allt annat än vad vi behöver när vi ska återuppbygga totalförsvaret, och den civila delen är ju en väldigt viktig sida av myntet. Därför är det så viktigt att det här inte slarvas bort.
I nästa inlägg tänker jag återkomma till en rad andra förslag som inte har förverkligats. Statsrådet kan gärna få räkna upp vad det har blivit. Det finns vad jag vet fyra utredningar.
Är de tillsatta allihop? När kommer de att leverera sina resultat? Vi tänkte att rapporten Motståndskraft skulle utmynna i något som vi kunde rösta om i riksdagen, att det skulle bli ett betänkande. Det har också bäring på den rapport som vi ska vara färdiga med nu i maj. Hur ser egentligen statsrådet på Försvarsberedningens arbete?
Är det inte den här överenskommelsen mellan åtta partier som också ska gälla?
Mikael Oscarsson (KD):
Det jag läste upp alldeles nyss var ju att den nuvarande ordningen, att det är uppdelat, "ger upphov till gränsdragningsproblematik och otydlighet om ansvarsförhållandena, vilket försvårar och försenar arbetet".
Om det försvårar och försenar arbetet i fredstid, hur blir det då om det värsta skulle hända och vi skulle hamna i krig? Jag tänker mig att det här arbetet är en överenskommelse mellan åtta partier. Är man inte överens skriver man en avvikande uppfattning, och det vet statsrådet.
Han har själv varit med i arbetet. Annars är det en överenskommelse, och då tycker jag att det är märkligt om det drar ut på tiden. En utredning skulle vara färdig den 31 december 2020, alltså tre år efter att vi var färdiga med rapporten. Statsrådet räknade också upp alla olika som ska ha olika ansvar.
Det är ju en del i problematiken att det är så uppdelat. Jag ska avslöja en hemlighet här i kammaren: Vi gick grundligt till väga. Vi har duktiga medarbetare, och det vet statsrådet. Vi har de bästa i landet knutna till Försvarsberedningen, och vi gick jättegrundligt till väga. Vi tittade på hur det var på 80-talet och 90-talet.
Hur var det organiserat? Vad var viktigt för att få totalförsvaret att fungera? Det fanns ingen avvikande uppfattning - inte från Vänsterpartiet, inte från Miljöpartiet och absolut inte från Socialdemokraterna. Björn von Sydow ledde arbetet med fast hand. Nu är frågan: Vilken status har egentligen Försvarsberedningen?
Det får ju inte vara så att vi så att säga förspiller vår ungdom i massor av timmar och det sedan inte blir någonting. Statsrådet refererar till det som blev av förra Försvarsberedningen.
Nu tittar vi ju på ekonomin, och tanken är - i alla fall ser jag framför mig - att detta ska vara en överenskommelse som ska kunna bli en proposition som sedan ska kunna röstas igenom i riksdagen. Det är ju så, och det kanske kan vara bra att påminna om här i Sveriges parlament, att det krävs en majoritet.
Annars, om det här inte förverkligas, kommer statsrådet inte att lyckas med att få igenom propositionen. Fru talman! Nu kommer jag tillbaka till detta igen. Som en gummiboll kommer jag tillbaks till dig, höll jag på att säga. Det här var en viktig del. Det var inte så att vi hade övriga uppfattningar.
Det var viktigt att det skulle vara under Försvarsdepartementet och att MSB skulle få i uppdrag att sammanhålla allt. Nu hinner jag inte läsa upp listan på de 50 förslagen. Men nästan alla, vart och ett av dessa 50 förslag, kokar ned till att det behövs ledning. Någon behöver ta kommandot, och det har vi föreslagit ska vara MSB.
Kärnfrågan i detta är: Vad är egentligen statsrådets uppfattning om MSB:s placering? Allt vi har sagt och skrivit, är det ingenting som gäller - fastän vi uppfattade det som en överenskommelse mellan åtta partier?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag uppfattade att försvarsministern gav oss uppdraget att lämna delrapporten därför att det var så angeläget att komma igång med det civila försvaret. Vi jobbade intensivt med dessa förslag, och det var en slutförhandling. Det kan ju ändras något kommatecken, men det är på den nivån.
När det gäller det civila försvaret är detta våra förslag. Statsrådet vet ju, tror jag i alla fall, att det är viktigt med ledning och struktur. Ska det bli något måste det vara klart och tydligt vem som för kommandot och vem som har ansvaret.
Det var ju därför vi skrev att "Försvarsberedningen anser att denna uppdelning ger upphov till gränsdragningsproblematik och otydlighet om ansvarsförhållanden, vilket försvårar och försenar arbetet". Det finns mycket annat skrivet om varför det är viktigt med tydligt huvudmannaskap, varför MSB borde lyda under Försvarsdepartementet och varför det är viktigt för att få detta till stånd.
Det finns många förslag om försörjningsberedskapen som måste till, elförsörjningen, ett nationellt system för prioritering av drivmedel, förstärkningsresurser till polisen och konkret beredskapsplanering inom transportbranschen.
Vi vill ha en ny självständig myndighet som ges i uppdrag att granska, utvärdera och följa upp verksamheten inom totalförsvaret i dess helhet, vilket inkluderar både det militära och det civila försvaret. Det är viktigt att vi har transparens och tydlighet, så att vi vet var vi är någonstans och satsar pengarna rätt. Men frågan blir till sist: Vad är egentligen Försvarsberedningens arbete värt om vi är så tydliga med en sak och det ändå inte blir någonting?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack, statsrådet Bolund, för svaret! Bakgrunden till den här interpellationen är att det den 26 januari avslöjades av Svenska Dagbladet att Statens fastighetsverk har beslutat sig för att avyttra ca 30 fastigheter som i dag är i statens ägo. Det är en lista som är värd att uppmärksammas.
Den innehåller kronholmar, tullstationer, gamla försvarsanläggningar och delar av riksdagskvarteret. Jag vill särskilt sätta det i samband med det stora tillslag som finsk militär, polis och säkerhetstjänst gjorde i Åbos skärgård i höstas mot ryska företag som har gjort strategiska fastighetsköp.
Det är mot den bakgrunden jag vill veta vilken analys som har gjorts av olika säkerhetsaspekter innan de här objekten har kommit upp på försäljningslistan.
Jag undrar över försvarsanläggningarna som ligger i strategiskt viktiga områden, till exempel Arholma här utanför Stockholm, Fårösund och försvarsanläggningen i Karlskrona.
Hur tänker statsrådet Per Bolund och regeringen säkerställa att det inte blir en upprepning av det som hände i Finland?
400 personer från polisen, försvaret, sjöfartsbevakningen, gränsbevakningen och skattemyndigheten gjorde ett tillslag mot företaget Airiston Helmi. Företaget har sedan 2007 ägnat sig åt att köpa upp mark och byggnader på strategiska platser. Det handlar om djupa farleder, militära skyddsområden och flygfält i Åbos skärgård.
På ägorna har företaget byggt stora fastigheter, muddrat ut hamnar och iordningställt rejält tilltagna kajer, bland annat för två nyinköpta finska militära båtar som inte hade målats om än. Man gjorde också landningsplatser för helikoptrar. Tillslaget gjordes.
Och bland annat Oscar Jonsson, verksam vid Försvarshögskolan, gör den klara kopplingen till det säkerhetspolitiska läget. Han säger: "Den finska Skyddspolisen har i ett utlåtande till riksdagen sagt att detta kan vara tecken på att främmande makt förbereder sig logistiskt för olika typer av påverkan."
På frågan om det finns anledning att tro att ryska fastighetsköp görs i strategiska områden också i Sverige svarar Oscar Jonsson: "Ja, absolut. Varför skulle det inte äga rum här?" Han påpekar också att "vi lever i samma geopolitiska säkerhetssfär".
Frågan jag vill ställa är: Vilka mått och steg har ministern och Regeringskansliet tagit för att vi inte ska se en upprepning av det som höll på att hända i Finland och som man var tvungen att ingripa mot i den finska skärgården i höstas?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag tänker att statsrådet Bolund håller på en hel del med bostäder. Vad jag har förstått är det hans ansvarsområde. Är det inte ett konstigt förhållande att man lägger ut exempelvis en bostad till försäljning och sedan funderar på hur man ska ha det?
Är det inte en bakvänd ordning oavsett, men särskilt när det gäller svenska anläggningar som har använts inom Försvarsmakten? Är det inte bakvänt att man inte först kontrollerar? Statsrådet nämner utredningen. Det stämmer att den pågår.
Men varför i all världens dagar låter man Statens fastighetsverk gå ut med listan innan utredningen är klar? Det pågår ett arbete i Försvarsberedningen, som jag har förmånen att sitta med i. Vi har arbetat i två år och lade för ett och ett halvt år sedan fram en rapport som heter Motståndskraft . Den handlar om det civila försvaret och hur vi kan få ordning på det igen. Det är tyvärr i princip nedlagt.
Herr talman! I utredningen är vi också noga med att påpeka att det är ett tuffare säkerhetspolitiskt läge. Jag reagerar på att statsrådet säger att föregående regeringar har agerat på samma sätt. Men nu har vi ett tuffare säkerhetspolitiskt läge.
För ett och ett halvt år sedan var åtminstone sju av de åtta partier som ingår i Försvarsberedningen överens om att man inte kan utesluta ett angrepp mot Sverige. Då tänker jag att det här är fel tajmning. Försvarsberedningen ska vara klar med rapporten om två månader; vi håller på och spurtar.
Som jag uppfattar det nu är samtliga partier, kanske med något undantag, i alla fall en kraftig majoritet, överens om att det behövs en rejäl upprustning av Sverige. Det skulle behövas en fördubbling av armén. Vi behöver förstärka vår marin rejält. Vi behöver också stärka flygvapnet så att vi kan använda våra reservbaser igen.
Kort sagt är vi i ett uppbyggnadsskede. Då blir det lite konstigt om vänsterhanden inte vet vad högerhanden gör. Kanske kommer det tillbaks till det som vi föreslog. Om man ska bygga upp ett totalförsvar vill vi att de myndigheter som har ansvar för totalförsvaret på något sätt ska vara samlade under Försvarsdepartementet.
Som det är nu ligger MSB under Justitiedepartementet. Sjöfartsverket ligger under Näringsdepartementet. Andra myndigheter är utspridda på ett sätt som inte är bra. Här sker det saker, och det blir stuprör som inte är bra.
Tycker statsrådet inte själv att det vore rimligare om man kollade upp detta i förväg och innan den här listan kom ut? Hade det inte varit bättre att invänta den pågående utredning som tittar på frågor som dessa liksom Försvarsberedningens arbete som ska vara klart inom ett par månader?
Hade det inte varit bättre att se vad som hade blivit konsekvensen av det och om Försvarsmakten verkligen kan undvara de fastigheter som nu är ute på hemsidan för försäljning?
Mikael Oscarsson (KD):
Denna interpellationsdebatt sker även i ljuset av olika händelser. Jag tänker exempelvis på det som skedde förra veckan. Säpo gjorde då ett uppmärksammat gripande som handlade om olovlig underrättelseverksamhet. Det påpekades att detta är ett problem som ökar.
Det förekommer mer olovlig underrättelseverksamhet, spionage, mot Sverige. Säpo har även sagt att krigsförberedelser pågår - därmed inte sagt att krig är på gång. Vi har dock ett tuffare säkerhetspolitiskt läge. Det är tråkigt att det är på detta vis, men det är den verklighet vi lever i. Jag blev därför förvånad när jag såg denna lista komma ut.
Jag blev även förvånad över en ordning som jag tycker är fullständigt bakvänd. Först lägger man ut en lista över sådant som finns till försäljning. Därefter ska man kontrollera om fastigheten kan säljas. Jag undrar vad detta konkret betyder.
Kommer det att göras en säkerhetsprövning av köparna om ni skulle komma fram till att sälja exempelvis anläggningarna på Arholma, på Gotland och i Karlskrona? I samband med det som hände inte långt härifrån, i den finska skärgården, ställde jag liknande frågor. Där har det blivit ett jätteproblem, och man har fått göra ett väldigt stort ingripande.
Det visade sig att man från ryskt håll strategiskt hade köpt upp områden. Det finns även ett samband med det som hände i Karlshamn och Slite, där ryssarna ville använde hamnarna för Nord Streams räkning. Vi har alltså ett tuffare säkerhetspolitiskt läge nu än för fem och tio år sedan. Därför måste man ta sådana hänsyn.
Mikael Oscarsson (KD):
Vi befinner oss i ett tuffare säkerhetspolitiskt läge. Det pågår exempelvis ett krig i östra Ukraina där 10 personer dör varje månad. Totalt är det 14 000 som har dött under fem år. Vi behöver i det här läget stärka Sveriges försvar. I Norge ligger försvarsutgifterna på ungefär 1,5 procent av bnp, och i Finland kommer de om några år att ligga på 2 procent.
SVT:s Rapport rapporterade i går att socialdemokraterna i Försvarsberedningen anser att försvarets anslag behöver höjas till 84 miljarder kronor per år 2025. Jag vill fråga: Är det också statsministerns uppfattning att det krävs 84 miljarder, 1,5 procent av bnp, år 2025?
Det är den konkreta fråga jag skulle vilja ställa med tanke på de stora behov som finns och det uttalande som rapporterades om i Rapport i går. Är detta någonting som statsministern står bakom?
Mikael Oscarsson (KD):
Sverige befinner sig i ett allt tuffare omvärldsläge. Exempel på det är kriget som just nu pågår i Ukraina. Där dödas tio personer varje månad. Vi ser det alltsedan kriget i Georgien. Sverige har ett bra men alldeles för litet försvar givet de säkerhetspolitiska hot vi står inför.
För två och ett halvt år sedan återupptogs Försvarsberedningens arbete. Uppdraget vi fick av försvarsministern var att titta på och analysera omvärldsläget och föreslå hur en försvarsmakt ska se ut 2021-2025. Men det gällde också ekonomin.
Det är ett mycket noggrant arbete som har genomförts under bra ledning av ordförande Björn von Sydow och huvudsekreterare Tommy Åkesson. Hela det arbetet har gjorts väldigt bra. Efter ett år lade vi fram den första rapporten som handlade om det civila försvaret. Alldeles nyligen lade vi fram slutrapporten Värnkraft , som jag nu visar för kammarens ledamöter. Det är vårt förslag.
Rapporten visar på precis de förslag som behöver genomföras och som är helt nödvändiga vad gäller såväl armén som flygvapnet och marinen för att vi ska kunna försvara oss. Vi pekar på vad som krävs inte bara till 2025, herr ålderspresident, utan också till 2030.
Det problem som uppstod var när vi till jul var i princip färdiga med hur det militära försvaret skulle se ut och frågan var Socialdemokraterna står uppkom. Var står regeringen? Det var den frågan vi aldrig fick något svar på.
Om regeringen följer förslaget i den här utmärkta rapporten kommer det att gå igenom. Om de ekonomiska ramarna upprätthålls kommer det att finnas majoritet. Men i rapporten finns ett mycket märkligt avslutande ord från Socialdemokraterna där det framgår att man inte vill ha en ekonomisk uppgörelse. Herr ålderspresident!
Det är lika dumt som att försöka sig på att bygga ett hus - att säga: Det huset ska vi ha - men sedan inte vilja göra upp om pengarna. Det är nog svårt att bygga ett hus på ett sådant sätt. Men det är omöjligt att bygga ett försvar om man inte är överens om pengarna. I den här rapporten står det att det behövs 1,5 procent av bnp, motsvarande 84 miljarder. 1,6 kommer det att krävas för det civila försvaret. Vi behöver svar från försvarsministern i dag.
Var står Socialdemokraterna i den här frågan?
Mikael Oscarsson (KD):
Hela vårt arbete bygger på att vi ska satsa 1,5 procent av bnp. Vi har haft expertmyndigheter, Försvarsmakten och MSB, som har jobbat mycket nära oss. Detta faller till marken om vi inte får finansieringen. Ibland använder Peter Hultqvist uttryck som "anslagsbingo" och andra lustifikationer.
Men det är en väldigt allvarlig fråga. Tack vare KD-M-budgeten har vi nu lagt till det som behövdes och som Försvarsmakten begärde: 3 miljarder, 5 miljarder, 10 miljarder. Det är det vi ska bygga vidare på. Det behövs 5 miljarder per år fram till 2025. Att försvarsministern och Socialdemokraterna inte står bakom det skapar uppmärksamhet och förvåning i omvärlden.
Min fråga är: Var står egentligen Socialdemokraterna? Är ni beredda att jobba med utgångspunkt i den finansiering som vi har föreslagit?
Mikael Oscarsson (KD):
Den problematiska situationen kommer att infinna sig om regeringen väljer att inte lägga fram ett förslag i enlighet med Försvarsberedningens förslag. Det gäller både innehållet och ekonomin. Om regeringen gör det kan jag försäkra att det kommer att finnas en majoritet som stöder det. Men om så inte är fallet kommer det inte att gå.
Varför har Socialdemokraterna så svårt att förstå att det behövs minst 1,5 procent av bnp 2025?
Mikael Oscarsson (KD):
När man lyssnar till Lotta Johnsson Fornarve hör man att hon tycker att det är bra och viktiga förslag - vi behöver stärka försvaret. Men när vi kommer till ekonomin verkar viljan inte riktigt finnas kvar. Jag undrar mer konkret: Vad betyder detta, och hur ska vi tolka det? Vilka summor är det som Lotta Johnsson Fornarve ser framför sig?
Om det inte är 1,5 eller 1,6 procent, vad är det då?