Jens Holm (V):
EU:s gemensamma jordbrukspolitik är en centralistisk subventionspolitik som gynnar storföretag och leder till stora utsläpp. Den politiken slukar nästan hälften av EU:s samlade budget. Jag önskar att vi i ett klubbslag kunde avskaffa den och se till att vi själva fick bestämma över de pengarna och politiken. Men tyvärr är det inte riktigt så enkelt.
Landsbygdsprogrammet är en del av EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Lite förenklat kan man säga att landsbygdsprogrammet är den mindre dåliga eller kanske ibland rent av den positiva sidan av EU:s gemensamma jordbrukspolitik. I landsbygdsprogrammet finns det projekt mot övergödning och projekt för att hålla ängs- och hagmarker öppna.
I landsbygdsprogrammet finns de så kallade Leaderprogrammen, som engagerar tusentals människor när det gäller miljöfrågor runt om i landet. I landsbygdsprogrammet finns också stöd till utbyggnad av bredband i glesbygden. Allt det är bra verksamhet. Men jag ifrågasätter varför landsbygdsprogrammet är så byråkratiskt uppbyggt.
Innevarande period löper fram till 2020. Bara en sådan sak, att man har ett program som planekonomiskt omfattar sex år och som är väldigt svårt att ändra under den tiden, kan man verkligen ifrågasätta.
Jag tänker också på arbetet med det nuvarande landsbygdsprogrammet som både den tidigare borgerliga regeringen och den nuvarande S-MP-regeringen höll på med. Jag vet att när man skickade in ett konkret förslag till Bryssel för ett år sedan fick man med vändande post 333 invändningar från EU-kommissionen.
Det var 333 invändningar mot förslaget till landsbygdsprogram från Sverige. Alla måste besvaras, och det måste motiveras. Det var invändningar från Bryssel mot klimatprojekt i Sverige för att minska utsläppen och mot stöd till olika former av djurskyddsprogram och till odling av bönor på Öland. Detta hade man i Bryssel en massa detaljerade synpunkter på. Det håller inte.
Vi kan inte hålla på så här. En väldigt stor del av vår energi kan inte bara läggas på korrespondens med byråkrater nere i Bryssel. Här måste regeringen driva på för att göra landsbygdsprogrammet och hela jordbrukspolitiken mindre byråkratiska och mindre pengaslukande. Det handlar om att vi ska få mer av ett nationellt självbestämmande.
Långsiktigt hoppas jag att vi kan åternationalisera jordbrukspolitiken, så att vi kan få bestämma över den här politiken på hemmaplan utan byråkrater nere i Bryssel. Man kan titta på innehållet i nuvarande landsbygdsprogram.
Jag tycker att det är olyckligt att det numera inte finns några konkreta mål för hur den ekologiska produktionen ska öka i Sverige. Det har funnits inskrivet i tidigare landsbygdsprogram, men det avskaffades 2010, tror jag, av den dåvarande borgerliga regeringen.
Ett landsbygdsprogram är ju ett bra verktyg just för att främja ekologisk produktion, eftersom vi och i synnerhet EU går in med pengar. Då kan man också ställa krav på vad pengarna ska bidra med. Vad skulle kunna vara mer motiverat att våra gemensamma resurser ska gå till än en ökad produktion av ekologiska livsmedel?
Här har vi i Vänsterpartiet konkreta förslag på omfattningen - hur mycket ekologisk produktion vi hoppas på att man skulle kunna få till stånd i Sverige. Vi tror att ungefär en tredjedel av den svenska jordbruksarealen borde kunna bedrivas ekologiskt. Fram till senast 2020 borde man kunna uppnå detta mål.
Man borde också kunna göra målsättningar för hur mycket ekologiska livsmedel man skulle kunna ha i den offentliga sektorn. Jag vet att det är lite svårt att komma med de här förslagen nu eftersom landsbygdsprogrammet är klubbat, men det går att revidera. Sådana här förslag tycker jag ska lyftas fram också inom ramen för livsmedelsstrategin, som jag hoppas blir verklighet snart.
Jag vill instämma med en del av de föregående talarna när det gäller att hela förfarandet med den svenska politiken för livsmedel lämnar en del övrigt att önska. Nu hoppas vi verkligen att vi kan uppnå mycket av det vi vill inom livsmedelsstrategin. Det får inte bli ännu en papperstiger. Herr talman! Jag vill nämna ytterligare en sak.
Jag inledde med att tala om EU:s jordbrukspolitik och subventionerna i stort. Jag tror att det finns en bild där ute om att saker och ting ändå går åt rätt håll: EU:s jordbrukssubventioner minskar totalt sett, och de är nog inte riktigt lika dåliga som förut. Jag vet inte om det är helt med sanningen överensstämmande, herr talman.
För ett tag sedan inrättade EU en så kallad krisreserv - ett subventionsprojekt i mångmiljardklassen där subventioner ska fortsätta att gå ut till ineffektiva och miljöbelastande företag som tycker att de behöver subventioner från Bryssel. Jag ifrågasätter att man inrättar en sådan här krisreserv.
Jag ser också med stor oro på de kraftiga höjningarna av de så kallade säljfrämjande åtgärder som finns inom EU:s jordbrukspolitik. De här subventionerna ska mer än trefaldigas fram till 2020. Det handlar alltså om rena reklampengar för jordbruksprodukter som har en lite sviktande ställning på marknaden.
Ett konkret exempel: Om svenska folket äter mindre nötkött kan man få pengar från Bryssel till så kallade säljfrämjande åtgärder för att bedriva reklamkampanjer för att människor ska äta mer kött. Jag förstår verkligen inte logiken i detta.
Om konsumenterna så att säga röstar med fötterna eller plånboken och säger att de vill äta mindre av detta ska Bryssel förstås inte gå in och korrigera det. Avslutningsvis, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 13, som rör omställning till ett fossilfritt jordbruk.
Jag tycker att det finns rätt mycket mer att göra för att minska utsläppen från arbetsmaskiner inom jordbruket och skogsbruket. Här kräver vi fler konkreta förslag från regeringen.