KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Sjösten (M):
Jag kan konstatera att vi fortfarande inte har fått några svar på våra konkreta frågor. Bristen på fantasi gäller väl i så fall en tvåvägskommunikation i just den här debatten. Det tycker jag att man kan konstatera. Bosse Ringholm undrar varför vi lägger så stor vikt vid förmögenhetsskatten och varför vi så gärna vill debattera med just honom om denna skatt. Herr talman!
Vi lägger stor vikt vid förmögenhetsskatten därför att dess konsekvenser är så allvarliga och kännbara för vanliga människor i detta vårt Sverige. Det är anledningen. Inom EU överger alltfler länder förmögenhetsskatten. Bland OECD:s 30 medlemmar finns skatten kvar i 8 länder. Under 1990-talet avskaffades skatten i Danmark, Tyskland, Nederländerna och Österrike.
Utredningsförslag finns om att slopa eller sänka förmögenhetsskatten även i Finland och Norge. Sverige är det land som tar ut den högsta skatten särskilt på små förmögenheter. Svenskar klassas snabbt som rika, som har nämnts tidigare i debatten, om man äger ett småhus. Detta gör att förmögenhetsskatten ofta utgör en extra fastighetsskatt.
Som tidigare sagts betyder detta sammantaget att de som är riktigt rika slipper och har bäst möjlighet att undandra sig skatten, samtidigt som de som betalar skatten ofta är småhusägare som har varit flitiga och amorterat ned sina skulder utan att för den skull ha stora eller höga inkomster.
Denna dubbelmoral har bidragit till en allmän uppluckring av skattemoralen som är besvärande. En oredovisad svart sektor i detta svenska samhälle som kanske uppgår till 150 miljarder kronor per år är givetvis ytterligare en försvårande faktor. Förmögenhetsskatten tas ut oavsett om förmögenheten genererar löpande inkomster eller ej.
Detta strider mot en grundläggande princip för svensk beskattning, nämligen att man inte ska beskatta något förrän skattebasen gett pengar att betala skatten med. Regeringen har uppenbarligen insett att den likviditetsdränering som skatten medför skapar problem för betydande grupper och har därför fortsatt lappandet och lagandet i ett obsolet system. Herr talman!
Eftersom den här frågan inte är ny och eftersom problemställningarna definitivt inte är nya undrar jag om landets finansminister har någon uppfattning - egen uppfattning, regeringens uppfattning eller regeringens och samarbetspartiernas uppfattning - om när den orättvisa, destruktiva och tillväxtfientliga förmögenhetsskatten kan försvinna från den svenska skattekartan.
Ulf Sjösten (M):
Precis som föregående talare Magdalena Andersson kan jag också konstatera att det inte blir några svar från finansministern på de konkreta frågor som vi har ställt. Då kanske jag ska ge svaren själv.
Finansministern återkommer ofta till att varje skattesänkning ska finansieras, helst direkt och med stor omedelbarhet. Det har vi hört många gånger här i kammaren. Svenskt Näringsliv har gjort ett räkneexempel om ifall strömmen av kapital som har "flyktat" från Sverige på grund av den orättvisa och lotteribetonade förmögenhetsskatten skulle vända tillbaka till Sverige.
Då har man utgått ifrån att blott en tiondel av de "flyktade" 500 miljarderna - som för övrigt kanske uppgår till 1 000 miljarder enligt nya undersökningar - återvänder till Sverige. Den beräknade avkastningen på detta nya, friska riskkapital som kommer in i svenskt näringsliv är 7 %. Med 30 % i skatt på den avkastningen innebär det 1 miljard till statskassan.
Nyinvesteringar i näringslivet beräknas ge 25 000-30 000 nya jobb, vilket i sin tur skulle ge skatteintäkter på 5 miljarder. Avskaffandet av förmögenhetsskatten är därmed finansierat, och det blir en slant över, Bosse Ringholm. Gå till verket!
Ulf Sjösten (M):
Jag vill tacka jordbruksministern för svaret. I svaret säger ministern att regeringen har ett ansvar för att de av riksdagen fastställda riktlinjerna för budgetpolitiken följs. Den slutsatsen är jag och jordbruksministern överens om. Men kopplingen till utbetalning av böndernas EU-stöd är tunn minst sagt.
Vi vet nu att den uppgift som jag fick när jag skrev min interpellation stämmer, nämligen att man senarelägger EU-stödet för 2004 till första delen av 2005 fram till den 31 maj 2005. Det är långt fram under nästa år.
Slutet av ett kalenderår är en utgiftstyngd period för landets jordbrukare med betalningar av räntor, amorteringar och inköp av kommande års förnödenheter, vilket innebär stora problem för de flesta av dessa näringsidkare.
Problemen blir minst sagt accentuerade och förstärkta när man innehåller det EU-stöd som jordbrukarna har väntat på att få ut nu under hösten. Sverige är vidare enligt uppgift det enda land som har valt att senarelägga dessa utbetalningar. Det är ett orimligt förfarande som sänder en mycket märklig signal till landets bönder.
Jag hade två frågor i min interpellation, och jag vill upprepa en av dessa frågor till jordbruksministern.
Anser jordbruksministern att det ur böndernas perspektiv är rimligt att senarelägga utbetalningar i storleksordningen 6 miljarder kronor för att staten ska klara utgiftstaket, alltså för att sopa igen spåren efter en ekonomi som inte har skötts?
Ulf Sjösten (M):
Man kan konstatera att debatten här utvecklas till en oerhört bred debatt. Jag vill givetvis uppehålla mig vid den fråga som jag ställt i min interpellation. De här ersättningarna från EU blir tillgängliga i november. Det är tänkt att de ska kompensera jordbruket för kostnader som man redan haft under det år som gått.
Senareläggning av utbetalningarna kommer att skapa stora likviditetsproblem för väldigt många jordbrukare när de i december ska betala moms, skatter, räntor och amorteringar. Foder-, gödsel- och maskinkrediter, som man ofta planerat att betala i december, måste senareläggas.
För ett medelstort familjeföretag handlar det enligt uppgift om 100 000-250 000 kr i försenade utbetalningar. Totalt för riket är det, som tidigare sagts, 6 miljarder kronor som bönderna nu får betala ränta på. Vad som återstår för väldigt många är att förlänga krediter eller att ta kortfristiga lån till dess att ersättningarna utbetalas.
Eller kan man kanske få uppskov med någon av de betalningar som går in i statskassan? Kan bonden få uppskov, Ann-Christin Nykvist?
Ulf Sjösten (M):
Det är så att landets bönder får ta ett mycket stort ansvar för att statsbudgeten hålls inom de fastlagda premisserna. Det verkar vi vara överens om, jag och jordbruksministern. Men jag menar också att man får ta ansvar för den socialdemokratiska regeringens budgetmisslyckande. Konsekvensen blir att den likvida situationen för många jordbrukare riskerar att bli ohållbar med än större skulder och ökade räntekostnader.
Men det kan också vara svårt att låna mer pengar då utrymmet redan är intecknat sedan tidigare lån. Som om inte detta skulle vara nog läste jag i ett TT-meddelande i går, den 11 oktober: "Bönder kan få anstånd med skatt på EU-ersättningar. Inte nog med att staten skjuter upp utbetalningarna till bönderna - de tvingas också betala skatt innan de fått pengarna i handen."
Man kan begära anstånd. Anstånd är inte givet. Det kommer att ske en individuell bedömning av betalningsförmågan hos varje bonde av Skatteverket. Kanske kan man få anstånd med att betala skatten på de pengar man inte har fått ut än. Det är lätt att föreställa sig den frustration den enskilde lantbrukaren känner inför denna svåra situation.
Om något hoppas jag att denna debatt har bidragit till att visa det orimliga och, enligt mitt sätt att se det, orättfärdiga i regeringens tillvägagångssätt när man innehåller utbetalningarna av böndernas EU-stöd.
Ulf Sjösten (M):
Vi återkommer, alla vi tre som är involverade i debatten, till det faktum att det har tagit väldigt lång tid. Jag själv har varit engagerad i den här frågan i väldigt många år - flera decennier faktiskt. Jag har drivit den politiskt kanske de senaste fem åren. Den problematik som vi ser i dag, Morgan Johansson, är ju på intet sätt ny. Den är gammal och känd.
Problemställningarna är gamla och kända. Men det har inte hänt någonting under alla dessa år. GHB, GBL och butandiol har haft en stark koncentration i Västra Götaland. I en större utredning som bland annat rörde Borås för något år sedan omfattade misstankarna 51 personer som var födda mellan 1980 och 1985. De var alltså tonåringar.
Ministern säger i svaret på min interpellation att analys och klassificering av nya ämnen är en fråga för de enskilda medlemsländerna. Men samtidigt konstaterar han att Sverige är relativt ensamt om att uppmärksamma GBL och butandiol i missbrukssammanhang. Jag förstår inte tankarna kring detta resonemang, men man kan konstatera att följderna av missbruk av de nämnda drogerna kan bli fruktansvärda. De kan till och med orsaka dödsfall.
Det har de också gjort, det vet vi. Sätt upp drogen på akutlistan, sade Kaj Knutsson, som är överläkare vid Sahlgrenska sjukhuset i Göteborg. Han hänvisade till att man i en del länder kan sätta upp droger, i vart fall inom det användningsområde som vi pratar om, som inte är narkotikaklassade på så kallade akutlistor. Det skulle göra preparatet temporärt jämställt med redan olagliga droger.
Polisen skulle kunna beslagta preparatet direkt när det används i missbrukssyfte. Det är ändå en idé, Morgan Johansson. Låter den intressant? Anser ministern att detta kan vara en väg att gå i väntan på permanent lagstiftning? Det kanske finns med i utredningens resultat?
Ulf Sjösten (M):
När det gäller dessa 40 liter butandiol vill polisen givetvis hälla den i golvbrunnen. Men det gör man inte. Och det är just det som konstituerar ett rättssamhälle, och det lever vi i. Det är bra. Problemet med nya droger, ofta med helt andra användningsområden i grunden, är inte nya, som jag har sagt så många gånger.
Det som har slagit mig - jag måste säga det - under de år som jag har engagerat mig alldeles speciellt i detta har varit bristen på initiativ, i varje fall synbarligen, som regeringen har visat. Vi har tidigare talat om situationen i Borås, och hur det ser ut där behöver jag inte gå in på igen. Men Morgan Johansson säger att det alltid tillkommer nya ämnen. Den problematiken finns kvar.
Det är ju grunden i detta problem att samhället måste ha instrument för att hantera denna situation, känd och upprepad år efter år. Detta är inget nytt. Vi hade detta problem till och med på 70-talet att det kom nya droger. Nu tar man den här frågan på betydligt större allvar och verkar också förbereda konkreta förslag. Det har vi hört här i kväll. Jag tycker att det är bra. Jag tycker att vi har haft en bra debatt här i kväll.
Det känns bra, och jag tackar ministern för den här debatten. Omsätt nu alla dessa goda tankar i praktisk handling också.
Ulf Sjösten (M):
Någon klok person har sagt att förmögenhetsskatten är som en taggtråd kring svensk ekonomi. Jag tycker att det är en mycket bra beskrivning.
Alla människor i ett permanent utanförskap kan vitsorda att det är på det sättet, Lennart Axelsson. Den fråga jag vill ställa har jag även ställt till två tidigare socialdemokratiska finansministrar, och jag tycker inte att jag fått något egentligt svar.
Nu får Lennart Axelsson en chans att ge ett enkelt och tydligt svar till mig och alla andra runtom i landet som undrar. På vilket sätt gagnar förmögenhetsskatten tillväxt, utveckling och nya jobb i Sverige? Beräkningar visar nämligen att nettot av skatten med all säkerhet är negativt.
På vilket sätt gynnar det tillväxt och utveckling i Sverige?
Ulf Sjösten (M):
Det går bra för Sverige, säger Lennart Axelsson. Ja, det är väl en sanning med modifikation. Jag tänker på alla de människor i vårt land som är arbetslösa, som är sysselsatta i åtgärder, som vill arbeta mer men inte får, och jag tänker på alla ungdomar som inte kommer in på arbetsmarknaden över huvud taget.
Jag tror inte att de håller med Lennart Axelsson om att det går bra för Sverige. Jag har tidigare hört socialdemokrater säga i kammaren att skatten är ett fördelningspolitiskt verktyg.
Den fråga jag då ställer mig - för Lennart Axelsson är inne på ungefär samma linje - är hur en skatt som hämmar investeringsvillighet, investeringar, tillväxt och det som vi i det här landet så väl skulle behöva i dag, nya arbetstillfällen, kan bidra till att det skulle gå bättre för Sverige. Jag får inget svar på den frågan.
Om nettot av skatten är negativt, på vilket sätt är den då positiv för landet Sverige, för alla oss som bor här? Kan det vara positivt att vi alla blir något fattigare av just den skatten, och på vilket sätt i så fall?
Ulf Sjösten (M):
Jag vill inleda med att tacka för svaret. Flera högskolor har skickat in ansökningar till regeringen med en förfrågan om att få utveckla sin verksamhet och bli universitet, med allt vad det innebär av examinationsrätt, forskning med mera.
Som ett exempel på en sådan högskola, som är mig näraliggande, kan man nämna Borås högskola som i våras uppvaktade utbildningsministern och lämnade över en formell ansökan om att få universitetsstatus. Högskolan i Borås är ett framtida professionsuniversitet. Men det finns ju redan flera högskolor som ansökt tidigare och där ansökningarna blivit liggande.
I dag väntar högskolorna i Södertörn, Blekinge, Mälardalen och Malmö på besked om sina ansökningar. En högskolas arbete med att få universitetsstatus är långsiktigt, och planeringen inför en ansökan har gjorts under lång tid. Många eldsjälar som brinner för sin ort och sin högskola har varit inblandade i den här processen.
För att den positiva utvecklingen av hela verksamheten som det innebär att förbereda sig för en ansökan om att få universitetsstatus inte ska stanna av när statsrådet får handlingarna i sin hand är det viktigt med ett snabbt besked medan engagemanget och skaparglädjen fortfarande lever.
Det är just det, herr talman, som är poängen med min interpellation i dag, alltså att uppmuntran och tydlig återkoppling i stället för passivitet förädlar och utvecklar. Regeringens hantering av dessa ansökningar måste ske inom rimliga tidsramar för att bevara den kraft och idérikedom som finns bakom en ansökan.
Utbildningsdepartementet borde ha en skyldighet att utreda de ansökningar som kommer in och ge ett utlåtande över det koncept och de profiler som högskolorna föreslår inom ett år, även om man av budgettekniska skäl inte kan förorda start av nya universitet inom de närmaste åren. Herr talman!
Resultaten och beskeden från dessa utvärderingar kan sedan leda till fortsatta kvalitetsförbättringar av högskolorna och deras verksamhet, även om det slutliga beskedet om universitetsstatus dröjer. Ett tidigt besked kan hålla liv i glöden samtidigt som det ger en möjlighet att utveckla och förbättra konceptet och verksamheten vid den aktuella högskolan.
Därför, herr talman, återkommer jag till en av mina frågor i interpellationen, för jag tycker inte att jag har fått något riktigt tydligt svar av utbildningsministern. Vad avser utbildningsministern att göra för att berörda högskolor faktiskt ska få besked, jakande eller, som jag tyvärr tolkar det, nekande, i rimlig tid om sina ansökningar angående universitetsstatus?
Ulf Sjösten (M):
Jag tror inte någon i min hembygd ifrågasätter min seriositet när det gäller engagemanget för Högskolan i Borås. Det vågar jag påstå. I min interpellation talar jag om vikten av en tidig utvärdering av högskolornas ansökningar. Rätt använd kan en tidig utvärdering vara ett effektivt verktyg för att utveckla utbildningen lokalt på lärosätena. Herr talman!
Ska jag tolka frånvaron av svar från utbildningsministern om tidiga besked som att ministern säger nej till att utveckla verksamheten genom återkoppling och utvärdering? Skulle det inte vara rimligt att högskolorna får ett förhandsbesked om de uppfyller kraven eller om de måste fortsätta att arbeta med sina idéer för att nå en lämplig universitetsstandard? Nu ska arbetet givetvis aldrig stanna upp.
Men det är rimligt att ge dem ett besked om att de åtminstone är på väg i rätt riktning. Herr talman! Departementets malpåse - jag vågar kalla den för det - dödar entusiasmen som fanns när ansökan förbereddes och skickades. Vad tänker statsrådet göra för att hålla högskolornas glöd och utvecklingslust vid liv?
Hittills har jag inte fått något svar på den frågan.
Ulf Sjösten (M):
När det gäller de frågor som utbildningsministern ställer till mig kommer det ett svar i Borås Tidning på den artikel som utbildningsministern hade publicerad i Borås Tidning för ett tag sedan. Det är inskickat, så det kommer ett svar till boråsarna om var vi står. När det gäller den fråga som jag har ställt i interpellationen konstaterar jag att utbildningsministern undviker att svara på frågan.
Jag tolkar svaret så att det inte finns något intresse från utbildningsministern och regeringen att ge ett tydligt besked till alla dessa högskolor som nu väntar på ett besked, ett förhandsbesked eller ett slutgiltigt besked. Min slutgiltiga fråga är, herr talman: Är det trots allt inte rimligt att man efter allt arbete och engagemang får ett besked, Leif Pagrotsky?
Ulf Sjösten (M):
Jag vill först tacka för svaret. Den svarta oredovisade sektorn av den svenska ekonomin har återigen kommit i fokus.
Bedömningen av hur stor sektorn är varierar, men de flesta indikerar en omfattning som är betydligt större än 100 miljarder kronor per år. Ekonomisk brottslighet syns inte så tydligt, men verkar förödande på hela samhällskroppen. 100-150 miljarder kronor per år är, om något, förskräckande.
Utredningen av ekonomiska brott är en komplicerad och svår process som kräver stor kompetens och kunskap hos ett antal rättsvårdande myndigheter och aktörer i samverkan. Det kräver också stor kontinuitet i verksamheten.
Vi såg skalbolagsaffärerna på 80-talet där miljarder som fonderats i företags investeringsfonder och förnyelsefonder, allmänna och särskilda, bara försvann. Det visade tydligt på samhällets sårbarhet i relation till den grova ekonomiska brottsligheten. Miljarderna försvann, herr talman. Vart tog de vägen?
Ett antal hamnade i fickorna hos grovt kriminella människor; det vågar jag påstå. Denna insikt och denna problematik ledde fram till att Ekobrottsmyndigheten bildades den 1 juli 1998. Åklagare och poliser samlokaliserades på försök i de tre storstadslänen. Därefter har också Halland inkluderats i Västra Götalandsregionen när det gäller ekobrottsbekämpningen.
Till detta kommer inrättandet av särskilda skattebrottsenheter med Skatteverket som huvudman. Förundersökningsledningen vid dessa enheter sker via Ekobrottsmyndigheten. I övriga delar av landet bedrivs verksamheten traditionellt via polisdistriktens ekorotlar och särskilda eko-åklagare vid åklagardistrikten. Herr talman!
Den del av ekobrottsbekämpningen som för närvarande växer personellt i Sverige är Skatteverkets skattebrottsenheter. Personalen där utbildas vid polishögskolan och utredningarna leds av Ekobrottsmyndighetens förundersökningsledare. Organisatoriskt är dock skattebrottsenheterna helt skilda från Ekobrottsmyndigheten och de lokala åklagar- och polisorganisationerna.
Detta förhållande underlättar inte flexibilitet och effektivitet i ekobrottsbekämpningen. Omfattande utredningar kräver resurser, både personellt och kunskapsmässigt. Nu signalerar Ekobrottsmyndigheten i Göteborg besparingar i kölvattnet på större utredningar som har utretts sedan millennieskiftet. Herr talman!
Det är hög tid att avsluta det över sju år gamla försöket med Ekobrottsmyndigheten och göra det till en permanent organisation för hela landet. Det är dags att ta ekobrottsbekämpningen på allvar. Herr talman! Det svar som jag har fått från justitieministern är som det brukar vara. Det är antingen en utredning eller ett paket. I det här fallet var det en utredning.
Var finns de politiska visionerna hos socialdemokratin när det gäller ekobrottsbekämpning, Thomas Bodström? Det är förödande att ha två organisationer som utreder ekobrott i Sverige på det sätt som det nu bedrivs. Det måste bli en ändring.
Ulf Sjösten (M):
När det gäller förebyggande verksamhet är detta precis lika viktigt inom ekobrottsområdet som inom alla områden där det begås brott. Det har också bedrivits en ganska omfattande förebyggande verksamhet just inom ekobrottsområdet.
Ett exempel är PEK, preventiv ekonomisk kontroll, som innebar att man sökte upp företagare i riskzonen för att begå kriminella handlingar inom ekobrottsområdet. Men det är klart; nu ser vi efterdyningarna av mindre resurser. Ekobrottsmyndigheten i Västra Götaland varslar nu faktiskt fyra av tolv administratörer.
Det är ganska kännbart: Fyra av tolv, 30 %, får gå. Det innebär att det jobb dessa uträttade får utföras av någon annan. Jag skulle tro att det som vanligt blir polispersonal som får utföra de uppgifterna. Herr talman! Bekämpning av ekobrott är enligt Thomas Bodström prioriterat av regeringen.
Jag betvivlar i och för sig inte det, men jag konstaterar att vi fortfarande efter drygt sju år har denna försöksverksamhet i gång i Sverige. Det har gått drygt sju år och gjorts ett antal utredningar under tiden, men trots det har man inte lyckats sätta ned foten. Det som händer i dag är att Skatteverkets skattebrottsenheter växer. Det är dock det enda som växer, personellt och kunskapsmässigt, för närvarande.
Detta är inte bra. Den nuvarande organisationen innebär att vi får olika prioriteringar över landet. Vi får en prioritering i den del som EBM handhar och en prioritering i den del där verksamheten bedrivs traditionellt. Det som lider av detta är ekobrottsbekämpningen i stort. Det blir olika bedömningar och olika prioriteringar.
I vissa polisdistrikt kan det vara en à två utredare i tjänst på ekobrottssidan under vissa perioder där det egentligen borde vara nio eller tio. Det är inte acceptabelt, herr talman! Jag återkommer därför till mina ursprungliga frågor till Thomas Bodström. Det handlar mycket om visionen. Vad har socialdemokratin för vision när det gäller ekobrottsbekämpningen?
Är det rimligt och vettigt att säga som jag säger här i dag, att man bör ha en organisation för att utreda samma typ av brott i Sverige? Är det rimligt och vettigt, eller måste det utredas? Det är en viktig fråga, tycker jag. Vidare: Vad avser justitieministern att göra för att Ekobrottsmyndigheten också i fortsättningen ska kunna utreda stora, komplicerade mål?
Man säger ju nu, bland annat från Västra Götaland: Vi klarar inte detta med nuvarande resurser. Ska de målen läggas åt sidan, herr talman?
Ulf Sjösten (M):
Jag ska avslutningsvis citera polischefen vid EBM i Borås, min hemstad. Han säger till Borås tidning att för att hinna med enklare bokföringsbrott och andra mängdärenden inom 90 dagar måste redan hårt belastade utredare lägga grövre brott åt sidan.
Det kan vara omfattande bolagsplundringar, fusk för mångmiljoner vid bilimport, svartjobbshärvor med mera. Det är förödande om sådana brott blir liggande i flera år efter bästföredatum för att enklare brottslighet ska utredas inom 90 dagar. Ekobrottsmyndigheten gör så för att kunna visa snygg statistik med många uppklarade brott.
Då platsar inte riktigt grova och omfattande brott. De blir projekt och hamnar i en annan hög. Det där är en åsikt. Det är säkert en åsikt av många. Men det kan också vara ett tecken på att just resurserna är små för Ekobrottsmyndigheten, precis som för övriga delar av rättsväsendet. Jag är medveten om att Moderaterna för närvarande inte har mer pengar än regeringen till just Ekobrottsmyndigheten, men vi har lika mycket pengar.
Det har vi inte haft tidigare. Vi har mer pengar till rättsväsendet i stort. Med den organisation vi har i dag kommer de faktiskt EBM till del också - trots allt. Så är det. Herr talman! Jag kan konstatera att det finns en samstämmighet kring vikten av att kraftfullt bekämpa ekonomisk brottslighet. Det har jag aldrig betvivlat.
Orsaken till att jag har ställt interpellationen är att regeringen återigen har visat en bristande "beslutsfähighet", en oförmåga att ha just dessa visioner och agera efter dem. Jag tycker inte att vi har fått några svar på vilka eventuella visioner den socialdemokratiska regeringen har i den här debatten i dag heller. Tyvärr. Jag hoppas att det finns möjlighet att påverka det slutgiltiga resultatet av utredningen. Vi bidrar gärna, Thomas Bodström. Jag återkommer i frågan.