KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ingela Nylund Watz (S):
Det var åtminstone en del av ett svar. Jag tror dock faktiskt att politiker och befolkning i Mälardalen och på andra håll i landet som kommer att bli berörda av en ännu högre grad av konkurrensutsättning och slagsmål om slottiderna på spåren inte förlitar sig på att Gunnar Alexandersson har lyssnat på Gnestaborna eller Västeråsborna.
Jag tror faktiskt att man i mycket högre grad vill veta vad regeringen vill. Vad tycker Catharina Elmsäter-Svärd att Gunnar Alexandersson ska syssla med om man nu ska lägga tilläggsdirektiv till utredningen så småningom, i ett andra steg? Har regeringen ingen uppfattning om det? Är det någonting Gunnar Alexandersson ska lyssna in och komma med förslag kring till regeringen, och sedan ska ni eventuellt sätta ned foten?
Jag uppfattar ändå att statsrådet över tid har tagit sig en funderare på det här med arbetspendling, regionförstoring och landets tillväxtmöjligheter. Om det är så att ni har uppmärksammat problemet tycker jag att det vore mer reko att prata ur skägget och säga: Vi tycker att det är en rimlig avvägning just nu, fram till 2017, att se till att vi inte stryper regionförstoringen i Sverige utan prioriterar arbets- och studiependling lite högre.
Det är dock tydligen ett besked regeringen inte är beredd att ge. Jag tycker att det är väldigt tråkigt för dem som bor i de regioner som kommer att bli berörda av regeringens vilja till högre grad av konkurrensutsättning av attraktiva spår.
Till sist: Även om jag inte i dag, i den här debatten, kan räkna med att få något svar kring frågorna om vad regeringen egentligen vill, herr talman, hoppas jag verkligen att statsrådet kan leverera ett tydligare svar i den debatt Gnestaborna anordnar på lördag. Jag tror nämligen inte att de kommer att nöja sig med det statsrådet har sagt här i dag.
Ingela Nylund Watz (S):
Tack, socialministern, för inlägget! Jag vet att landstingen är huvudmän för hälso- och sjukvården. Jag vet också vad som står i hälso- och sjukvårdslagen, som den här riksdagen har klubbat och som socialministern bär det yttersta ansvaret för att vårda så att den efterlevs. Där står att vi i Sverige ska ge vård efter behov och på jämlika villkor.
Därför har frågan nationell bäring.
Det är därför jag ställer följdfrågan till socialministern: Vad tänker socialministern göra för att säkerställa att landstingen lever upp till hälso- och sjukvårdens portalparagraf?
Det är riktigt att antalet vårdcentraler och primärvårdsenheter har ökat, men det betyder inte att vi har gått mot en mer jämlik vård eller att vi har kommit närmare hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf om att vi ska ge vård efter behov. Det är snarare tvärtom. Vi är på väg att segla in mot en sjukvård där hälso- och sjukvårdens portalparagraf inte längre är giltig.
Därför är det högst relevant att fråga socialministern vad han tänker göra.
Det kan inte vara rimligt, inte ens från en socialministers utgångspunkt, att landstingen konstruerar system för vården som premierar många besök i stället för att titta på och behandla hela vårdbehovet, eller att skapa så administrativt tunga system i hälso- och sjukvården att de tränger undan tid med patienterna.
Varför, till exempel, kan inte socialministern lika frenetiskt som han argumenterar för det fria vårdvalet och den fria etableringsrätten, lika frenetiskt någon gång tala om behovet av att leva upp till hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf? Jag tror att det samtalet med hälso- och sjukvårdshuvudmännen är minst lika viktigt och en naturlig följd av det värdegrundsarbete som har skett i hälso- och sjukvården.
Om detta hör man socialministern tala lite. I stället talas det hela tiden om det fria vårdvalet, om vikten av att skapa en marknad i hälso- och sjukvården där flera aktörer kan konkurrera med varandra. Det är vad man hör från regeringen och socialministern.
Det vore välgörande för framtiden för svensk hälso- och sjukvård om vi kunde föra ett mer intellektuellt resonemang om hur olika beslut på olika nivåer i vårt land faktiskt driver sjukvården i en riktning som i dag inte, i alla fall inte i storstäderna, är särskilt önskvärd.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag har aldrig föreslagit att staten ska konstruera ersättningssystem som gäller lika över hela landet. Vad jag däremot har krävt och önskar är att landet har en socialminister som är beredd att ta på sig ledartröjan när det handlar om att utvärdera vad ens egna reformer, kombinerat med det som landstingen gör, får för effekter på hälso- och sjukvården här och nu.
Att se vad det får för konsekvenser för svensk hälso- och sjukvård när man lägger samman detta förutsätter jag att socialministern i Sverige tar ansvar för. Det var därför jag kände att det hade varit bra om socialministern hade varit något mer ödmjuk inför det faktum att det finns problem på olika håll i landet.
Det finns problem i Storstockholmsområdet, där familjecentraler är tvungna att lägga ned därför att landstingens ersättningssystem inte premierar samverkan med socialtjänst och kommun. Det leder till att många barnfamiljer i Stockholmsområdet, och på annat håll i landet, får en sämre vård än vad man egentligen är i behov av. Jag hade verkligen hoppats att socialministern hade tagit detta på något större allvar.
Kvar står frågan: Vad tänker socialministern göra för att alla landsting i Sverige ska leva upp till hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf om vård efter behov och på jämlika villkor?
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vet inte om det är jag eller statsrådet som är på en annan planet.
När jag lyssnar på branschens företrädare, som de senaste åren återkommande, bland annat genom Forska Sveriges ledning, efterlyst en nationell samling, helst blocköverskridande och långsiktig, kring satsningar på life science, förefaller det inte som att statsrådet eller regeringen uppmärksammat det.
Det är helt uppenbart att den bild som regeringen och statsrådet lever med när det handlar om regeringens insatser för att samla ihop svensk life science är en helt annan än den som många av branschens företrädare har.
Det verkar dess värre som om Christer Bengtsson, som är senior rådgivare inom utbildning, forskning och innovation vid Svenskt Näringsliv, får rätt när han i ett nyhetsbrev den 17 mars med anledning av Vinnovas rapport, som vi tidigare refererade till, menar att det verkar som om beslutsfattare i Sverige blivit blinda för andra länders framgångar.
Visst är det så att regeringen gjort en hel del bra insatser, och det har jag berömt regeringen för. De flesta har vi varit överens om, till exempel satsningarna i forskningspropositionen. Problemet är att andra länder gör mer och på annat sätt. De kraftsamlar bättre. De markerar sina satsningar genom politiskt ledarskap på högsta nivå.
Ett sådant arbetssätt har vår svenska regering medvetet eller omedvetet valt bort. Vi socialdemokrater anser att det är bråttom om vi i Sverige ska hänga med. Därför har vi förutom de satsningar som vi varit eniga med regeringen om, bland annat i samband med forskningspropositionen, lagt fram en lång rad ytterligare förslag för att stärka life science i Sverige. Låt mig nämna några av dem.
Dessutom vill vi att ersättningssystemen i sjukvården ska utvecklas så att de premierar forskning, utbildning och utveckling. Vi vill till och med gå så långt att vi förstärker hälso- och sjukvårdslagens krav om att förtydliga hälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvar för klinisk forskning. Herr talman! Varningssignalerna har ljudit länge.
Det är någonting som fattas när det handlar om svenska ambitioner att upprätthålla och helst ligga i framkant med life science i Sverige. Det som branschen kräver, och som många andra länder har gjort men som den svenska regeringen vägrar att ta till sig, är nationell kraftsamling, högsta politiska nivå på insatserna och långsiktighet.
Det vore ett recept som skulle kunna föra Sverige ur det besvärliga läge vi befinner oss i. Det är obegripligt att regeringen inte förstår det.
Ingela Nylund Watz (S):
Själva grunden när vi försöker samla oss kring life science efter den besvärliga situation vi hamnade i för någon månad sedan har vi alltid stått för. Det handlar nämligen om att vi behöver ha långsiktighet, gemensamma tag och helst en blocköverskridande samsyn kring de nödvändiga satsningar vi behöver göra på life science.
Det är välkommet att regeringen nu inser värdet av detta. Det vore ännu bättre om regeringen skulle vara så pass offensiv att man inviterade till en villkorslös diskussion om vilka förutsättningar vi måste ge den här branschen, när man nu sett att Socialdemokraterna sträcker ut handen.
Statsrådet och regeringen har möjlighet att respondera på det som vår partiledare och vår gruppledare erbjudit regeringen. Det återstår att se om regeringen orkar med att gå hela vägen. Vi är helt eniga om att väldigt mycket som har gjorts av den här regeringen har varit bra. Nivåhöjningarna i forskningen har vi varit överens om.
Vi har varit överens om ganska mycket vad gäller inriktningen på satsningar och utökade forskningsanslag på det medicinska området. Det som saknas är i grunden en vilja från regeringen att göra det här handslaget för att skapa långsiktighet, lyssna på branschen och försöka se helheten i politiken för life science.
Ett av de stora problem som jag upplever att regeringen haltar i just nu, förutom detta med oviljan att samverka för en nationell strategi för life science, är att man helt har tappat bort sjukvården i detta sammanhang. Här är regeringen blank. Jag undrar återigen: Varför kommer man inte med några förslag på det här området?
Ingela Nylund Watz (S):
Jag tackar statsrådet för svaret.
Därför gläder det mig att statsrådet är så tydlig i sitt svar. Jag tolkar det som att statsrådet inte nog kan understryka vikten av Astra Zenecas betydelse för svensk life science. Där är vi helt eniga. Det är bra att vi har en samsyn om detta.
Jag vill också framföra att det är bra att regeringen var tydlig med att stödja bolaget i deras nej till Pfizers bud. Vi välkomnar det.
Jag ville inte blanda in det i den tidigare debatten om den oroande utvecklingen för life science eftersom det här är en för viktig fråga för att blanda ihop vår kritik mot regeringens generella arbete för life science med hur regeringen har agerat i den här frågan. Om sex månader kan Pfizer återkomma.
Jag hoppas att Astra Zenecas bolagsledning och styrelse kommer att kunna ha lugn och ro under de sex månaderna och kan använda dem för att jobba med sina utvecklingsstrategier och utvecklingsplaner. Men läkemedelsindustrin är, precis om vi talade om i den förra debatten, utsatt för väldigt hård internationell konkurrens. Och en stor strukturomvandling pågår.
Man investerar helst i säkra forskningsprojekt, lägger ut riskprojekt till mindre bolag, köper upp intressanta konkurrenter, koncentrerar forskningsresurserna och minskar den egna personalen. Sverige har blivit varse detta, framför allt sedan 2002 då Pfizer köpte Pharmacia.
Vi har sett det när Astra Zeneca avvecklade forskningsresurserna i Lund och Södertälje, och vi ser det runt om i världen. Pfizers bud på Astra Zeneca ska ses mot precis den bakgrunden. Allt tyder också på att Sverige inte alls har funnits på Pfizers karta när buden har lagts. Forskningen i Mölndal har över huvud taget inte nämnts.
Fokus har helt legat på den brittiska forskningen för att övertyga den brittiska regeringen om genialiteten i detta bud. Herr talman! Om sex månader har Pfizer alltså möjlighet att närma sig Astra Zenecas aktieägare igen. Det är en kort tid, och ingen kan i dagsläget förutse om det kommer att hända. Vad vi däremot vet är att sex månader är just en mycket kort tid.
Vi är också helt eniga om att Astra Zenecas närvaro i Sverige är viktig för den svenska life science-branschen.
Därför gjorde vi socialdemokrater, i samband med att det här hände, klart att vi är beredda att helt villkorslöst se över de lösningar som krävs för att behålla och utveckla svensk life science och att vi vill använda oss av alla samverkansmöjligheter som finns för att säkra branschens tillväxt. Därför har vi sträckt ut handen till regeringen för en dialog.
Vi hoppas också att Pfizers bud på Astra Zeneca har tjänat som en nödvändig väckarklocka för regeringen om behovet av en bredare samsyn kring branschen och gemensamma tag. Är regeringen beredd till detta?
Ingela Nylund Watz (S):
Som sagt tror jag att vi lite till mans i samband med det ganska aggressiva budet från Pfizers sida har fått ett ytterligare uppvaknande. Vi har sett det här komma. Redan 2002, med Pfizers övertagande av Pharmacia, började det skaka.
Då var vi i startgroparna inför den enormt snabba omvandlingen av den stora viktiga läkemedelsindustrin på den globala arenan. Vi har också sett det inom medicinteknik. En del stora utländska företag har gått in och köpt svenska hjärteklenoder, till exempel pacemakertillverkning som St. Jude köpte här i Sverige.
Nu har den lyckligtvis ändå blivit kvar i Sverige. Men vi har sett de här tendenserna sedan början av 2000-talet. Dess värre måste jag säga att regeringen nog inte tog på så stort allvar det som hände kring Astra Zeneca i Lund och det som senare hände i Södertälje.
Visserligen har regeringen förtjänstfullt gjort en del satsningar och bidragit till att det har hänt en del i både Lund och Södertälje, även om den senaste insatsen i Södertälje i första hand har fokus på produktion och logistik. I huvudsak handlar det om utbildningsplatser, och det är bra. Den mindre delen går till forskningen.
Det som har hänt den senaste tiden med Pfizers bud på Astra Zeneca tror jag ändå har skakat om det svenska samhället. Jag tror att det också har skakat om regeringen en del eftersom företaget, som näringsministern säger, utgör en så oerhört stor del av grundbulten i den svenska life science-branschen.
Det är en omistlig del, skulle jag vilja säga, som vi måste göra allt vi kan för att värna i Sverige. Jag tror att vi kan vara överens, statsrådet och jag, om att om detta skulle ske är vi rätt tomma. Då faller mycket av vår kompetens på området. Vi får en kompetensflykt från landet.
Det kommer att förstärka den situation som vi nu är inne i, nämligen att vi halkar efter på många områden inom life science-branschen, och det önskar ingen av oss.
Det var just därför som min partiledare tillsammans med min gruppledare i samband med det som inträffade skrev en debattartikel i Dagens Industri och var väldigt tydliga med att vi är beredda att villkorslöst diskutera vad vi kan göra för att stärka den här branschens möjligheter att växa, utvecklas och vara konkurrenskraftig på den globala marknaden. Vi har inte sett något svar från regeringen på inviten.
Tidigare har ju regeringen varit kallsinnig för blocköverskridande överenskommelser och nationella strategier. Det visade också den tidigare interpellationsdebatten. Men nu är vi i ett så allvarligt läge att jag tycker att det borde föranleda regeringen att tänka om. Är regeringen beredd att föra förutsättningslösa samtal om hur vi ska göra för att stärka life science-branschen i Sverige?
Ingela Nylund Watz (S):
Vi behöver nog inte bolla fram och tillbaka hur överens vi är om att det var bra att regeringen var tydlig i sitt markerande. Det har nog framgått med all önskvärd tydlighet att vi tycker att det var ett bra agerande av regeringen. Det vi behöver fundera över är hur vi ska använda den närmaste tiden, precis som statsrådet säger.
Det är bråttom, för om olyckan är framme kan stora delar av den svenska medicinska forskningsbasen, alltså samverkan mellan universitetssjukhus och industri, ryckas undan. Det handlar om så mycket som 50 procent, vilket statsrådet själv säger.
Det vore en katastrof för den svenska life science-branschen, och vi lever i en mycket skör tid på några månader. Därför är det viktigt att vi är eniga i Sverige om att slå vakt om det vi har och tala som en man eller kvinna i dessa frågor. Det är också viktigt att vi skaffar oss en bild av vad som måste ske om olyckan är framme.
Det är därför min partiledare och min gruppledare i riksdagen har sträckt ut en hand till regeringen och sagt att vi är beredda till villkorslösa samtal om förutsättningarna för den svenska life science-branschen eftersom den är otroligt viktig för Sverige som kunskapsnation. Men regeringen har inte såvitt jag förstår reagerat på detta. Det är olyckligt.
På samma sätt som regeringen önskar backning från socialdemokratin när det gäller att bemöta det aggressiva agerandet från Pfizer vid budet på Astra Zeneca vore det klädsamt att regeringen svarade på vår invit.
Ingela Nylund Watz (S):
Tack, Cecilia Dalman Eek, för en väldigt viktig interpellation, även om jag delar uppfattningen att ministerns svar kanske inte riktigt hänger ihop med frågan i interpellationen.
För mig är detta en intressant debatt eftersom jag vid upprepade tillfällen under den här mandatperioden har debatterat just behovet av en nationell strategi för life science med näringsministern, som vid lika många upprepade tillfällen i den här kammaren har sagt att det inte finns något behov av en sådan nationell strategi.
Först den 19 juni i år, plötsligt, i de skälvande minuterna av det här regeringsinnehavet, efter att branschen i åtta år har krävt en nationell strategi för life science, ryster regeringen på sig och inser att man visst är illa ute och att det är bäst att man säger något.
Så kallar man en särskild utredare från Patent- och registreringsverket som ska förbereda ett arbete inför i höst, då regeringen avser att återkomma med en nationell strategi för life science. Varför är detta då viktigt i samband med den här interpellationen? Jo, sjukvården utgör, precis som Cecilia säger i sin interpellation, själva basen för de forskande läkemedelsföretagen i Sverige.
Varningsklockorna för tillståndet i den svenska life science-industrin har klingat högt och länge. Regeringen har inte gjort något åt detta förrän precis nu på slutet, då man fick skrämselhicka - en mycket rättmätig sådan - när Pfizer lade bud på Astra Zeneca.
På vilket sätt arbetar nu Regeringskansliet med direktiv till den person vid Patent- och registreringsverket som har fått uppdraget att förbereda arbetet med en nationell strategi för life science, så att samtliga delar av Regeringskansliet blir involverade?
I de tidigare debatter jag har haft med näringsministern har jag försökt framhålla vad vi socialdemokrater hela tiden har sagt, nämligen att om man inte ser arbetet med att utveckla life science i kontexten av att också sjukvårdens förutsättningar måste vara centrala i diskussionen tappar man hela poängen.
Därför skulle jag vilja fråga: Har socialministern nu beredskap och intresse av att se till att hela den politiska sfären, som behöver vara involverad i ett arbete med att utveckla en nationell strategi för life science, faktiskt blir involverad? Vad kommer socialministerns bidrag att bli för att Sverige även i fortsättningen ska kunna bidra med en god miljö för kliniska prövningar?
Vad ska socialministern bidra med för att de kliniska prövningarna inte helt ska lämna Sverige?
Ingela Nylund Watz (S):
Tack, statsrådet, för åtminstone ett försök till svar om vad socialministerns bidrag ska bli inför det arbete som den särskilda samordnaren för life science-sektorn ska förbereda inför regeringens arbete i höst med att ta fram en life science-strategi! Det blir då fortsatt prat med landstingen. Sådant har socialministern uppenbarligen ägnat sig en del åt. Något vidare resultat har det dess värre inte blivit.
För vår del har vi under lång tid föreslagit att vi skulle försöka sätta oss ned och hitta en blocköverskridande överenskommelse för denna industri, som är enormt viktig för Sverige. Det har åtminstone näringsministern under de fyra år jag har suttit i riksdagen kategoriskt avvisat med hänvisning till att det inte behövs någon nationell strategi för life science, för vi klarar detta inom ramen för vår nationella innovationsstrategi.
Så var det ända till den 19 juni. Då vaknade regeringen plötsligt till och insåg att man var illa ute efter Pfizers försök att köpa upp Astra och att man måste försöka lugna branschen, som har krävt en nationell strategi för life science under lång tid. Att vi har krävt detta från socialdemokratiskt håll förstår jag att regeringen inte vill ta till sig.
Men när branschen blev så oroad som den blev var man tvungen att vakna den 19 juni 2014, efter åtta år. Jag tycker att det är rätt fantastiskt. Socialministern måste bidra till detta arbete på något sätt. Ta chansen, socialministern!
Jag tycker att det är lite pinsamt - det står faktiskt i regeringens eget pressmeddelande: "I Sivborgs uppdrag ingår både att samordna insatser och identifiera utvecklingspotentialen för Life Science."
Ingela Nylund Watz (S):
Jag kunde inte låta bli att anmäla mig till den här debatten. Jag hade tänkt avstå, men jag måste säga att det är en aning utmanande att höra de moderata företrädarna här i debatten beskriva verkligheten. Som Fredrik Schulte var inne på: Vilken verklighetsbeskrivning är det som gäller? Det är ju så att fakta talar väldigt tydligt för sig själva.
Det är precis som Leif Jakobsson sa: Vi hade 6 procents arbetslöshet när den borgerliga regeringen tillträdde för åtta år sedan. När de lämnade i höstas var slutresultatet en arbetslöshet på 8 procent.
Det är mycket enkelt att räkna ut att bakom dessa siffror finns oerhört stora mänskliga problem som den borgerliga regeringen helt enkelt misslyckades med att adressera. Varför var det så? Låt mig försöka knyta an till den här interpellationen som i grunden är en bra och relevant frågeställning. Svaret är att man bara hade ett verktyg.
Man arbetade med samma enkla verktyg under hela perioden på åtta år, nämligen skattesänkningar.
Om man år efter år i åtta år misslyckas med att vända trenderna på arbetsmarknaden och i stället får fler arbetslösa än innan man satt sina skattesänkningar i verket, då är funderingen varför man inte under något enda år under denna period har funderat på slagkraften i de politiska verktyg man har?
Jag tror helt enkelt att det beror på att man inte har velat pröva andra vägar.
Herr ålderspresident! Tillåt mig tvivla! Det som inte har fungerat på åtta år och som gjorde paus i en glimt av insiktsfullhet hos Anders Borg är nu tillbaka i samma läge.
Jag tror, herr ålderspresident, att det vore väldigt klädsamt om de moderata företrädarna i den här debatten slog an det som är den verkliga frågeställningen i interpellationen i stället för att försöka göra något slags allmänpolitisk slagträdebatt av det hela.
Vilka verktyg ska vi använda för att få upp produktiviteten i ekonomin och få fler arbetade timmar i ekonomin? Då måste man kanske fundera på om det inte är viktigt att pröva andra vägar än den enda väg man har prövat i åtta år och så kapitalt misslyckats med.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag skulle vilja börja med att tacka finansministern för att hon har gjort en seriös ansats att svara på interpellanternas frågor. Interpellanterna verkar under denna debatt ha velat prata om allt annat än det som faktiskt interpellationerna handlar om, det vill säga de stora demografiska utmaningarna, våra möjligheter att få fler människor i arbete och en utvecklad produktivitet i samhället.
Många har kommit till insikt, utom möjligen de borgerliga partistrategerna på framför allt Schönfeldts gränd, att om man ska komma till rätta med de demografiska utmaningarna, få fler i arbete och en ökad sysselsättning och bättre produktivitet i samhället måste man arbeta med flera instrument samtidigt.