Leif Pagrotsky (S):
Solveig Hellquist tar upp ett par olika saker som jag vill ta fasta på. Jag klarar tyvärr inte alla. Första frågan var vad det är som skiljer marknadsföringsåtgärder riktade till barn mot program riktade till barn, timmar i sträck i ena fallet och några minuter i sträck i det andra fallet. Det är en viktig skillnad, nämligen att det redaktionella innehållet regleras i grundlagen. Det kan vi inte på samma sätt påverka som när det gäller reklamfrågorna.
Dessutom är reklamfrågorna aktuella nu eftersom det just nu debatteras nya gemensamma europeiska regler för det här området i EU. Det är en viktig skillnad, men naturligtvis inte ett sätt att säga att det bara är det ena som är av betydelse. Jag anser i själva verket att medierna i dag har kolossalt stor betydelse för den normbildning och värderingsbildning som råder bland unga människor.
Även jag tycker att det är en tankeställare och kanske en varning att skolan bara är nr 8 enligt den här undersökningen. Jag förstod i och för sig inte riktigt varifrån den kom eller vad det var. Det skulle jag gärna ta del av. Men om det är så betyder det att ungdomarna anser att sju andra områden är viktigare än skolan när det gäller att påverka värderingar. Jag utgår från att medierna hamnar högre upp.
Det stärker mig i min åsikt att Sverige ska driva en aktiv linje för att försvara de värderingar som är viktiga för oss när det gäller utformningen av de nya gemensamma EU-reglerna. Där är jurisdiktionsreglerna, som vi pratade om för en stund sedan, helt centrala. Det är också möjligheten för oss att driva nationella krav.
Om vi har en annan syn på vad som bör nå och inte bör nå barn i tv-reklamen och i tv, vilken typ av kanaler och varifrån de kan komma, vilken sorts regler man ska följa är det naturligtvis enormt viktigt att Sverige inte lägger sig platt i de här förhandlingarna utan att vi driver våra värderingar hårt och bestämt och så effektivt det någonsin går. När det gäller att påverka medielandskapet har vi naturligtvis begränsade möjligheter med tanke på yttrandefrihetslagstiftningen.
Det är klart att vi där ska vara väldigt försiktiga. Det finns trots allt instrument som vi kan använda, som är oerhört viktiga och som är viktiga att behålla och vidareutveckla. Jag tänker naturligtvis på public service, Sveriges Radio och Sveriges Television. Det är den verkliga fronten i det här avseendet.
Vi ska ha attraktiva tv-program som produceras och distribueras av företag som står i allmänhetens tjänst, som följer riktlinjer och etiska regler som vi kan diskutera politiskt, sluta avtal om, helst i bred överensstämmelse mellan partierna, och som gäller för lång tid på ett stabilt sätt för ett självständigt bolag som Sveriges Radio och Sveriges Television.
För mig är det en hörnsten i en politik för att påverka de frågor som vi pratar om.
Jag blir skrämd när jag läser Folkpartiets reservation i Public service-utredningen och när jag läser vad Folkpartiet faktiskt vill göra med Sveriges Television - börsnotera, avveckla den självständiga finansieringen, skaffa nya oprövade former av public service-liknande program i andra kanaler som man inte riktigt inte vet vad de är. Men SVT och Sveriges Radio som vi känner dem ska helt avvecklas.
För mig är detta en viktigare verksamhet än Medierådet när det gäller att påverka det framtida medieutbudet i Sverige. Medierådet är jätteviktigt, och jag vill korrigera en sak där jag kanske var otydlig förut. Medierådet är en kommitté under Utbildnings- och kulturdepartementet. Det är därför som jag tog mig friheten att bjuda in Solveig Hellquist till Medierådet.
Det är inte en evig och självständig myndighet utan en kommitté för denna viktiga punktinsats för ungdomar på medieområdet.