Barbro Westerholm (L):
Detta är ett motionsbetänkande som spänner brett över hälso- och sjukvården. Jag tänker ta upp två motioner som Liberalerna står bakom och sedan komma med en mer allmän syn på styrningen av hälso- och sjukvården med de tre huvudmän - staten, landstingen och kommunerna - som är inblandade.
Den första motionen återfinns i reservation 27 under punkt 24, som jag yrkar bifall till. Övriga reservationer som Liberalerna har skrivit avstår jag från att yrka bifall till, men vi står naturligtvis bakom dem.
Reservation 27 handlar om värdigt slut för årsrika människor som bor i vård- och omsorgsboenden eller särskilda boenden. Det gäller naturligtvis för människor i hälso- och sjukvården i övrigt också.
Läkarsällskapet har satt upp etiska principer för hur man ska säkra självbestämmandet hos människor som är på väg att avsluta sina liv. Detta används till viss del i själva sjukvården. Det finns i den palliativa vården, som tyvärr inte är helt utbyggd och helt till fyllest i hela landet.
Men det finns mycket mer att göra inom äldrevården och äldreomsorgen, särskilt i vård- och omsorgsboendena. När man kommer till ett sådant boende är man mycket sjuk och behöver mycket omsorg.
Då är det viktigt att personalen förvissar sig om hur Anna eller Gustav vill ha det under sin tid där och hur de ser på den vård, omsorg och hälso- och sjukvård som de erbjuds. Vill de ha den, eller vill de tacka nej till den och kanske nöja sig med en god omsorg?
Det här fordrar kunskap hos personalen om den vård och omsorg som man kan ge i boendena. Man ska inte skicka dessa mycket sköra personer till akuten när man skulle kunna ge vården och omsorgen lika väl i boendena. Det ska finnas tillgång till läkare och sjuksköterskor med den utbildning som krävs.
Det krävs också utbildning av anhöriga när det gäller vad man kan erbjuda i boendena så att de inte ska gripas av panik och själva ringa efter ambulans därför att de tror att det blir bättre på akutmottagningen. Det är detta vi helst vill ha en statlig utredning om.
Statliga utredningar och sedan ett beslutsfattande på riksnivå, av riksdagen, blir en mycket kraftfullare avsändare än allmänna råd och sådant. Den andra motion jag tar upp är den som jag med glädje ser har landat i ett tillkännagivande.
Det handlar om att vi ska få fram mer kunskap om hur vi bäst hjälper människor som har varit utsatta för tortyr och krigshändelser och som kommer att utveckla så kallat posttraumatiskt stresssyndrom.
Röda Korset och en del andra har gjort fantastiska insatser här, men de efterlyser själva evidensbaserade behandlingsmetoder. Sådana saknas, även internationellt - jag har försökt djupdyka i litteraturen. Det är alltså mycket tillfredsställande att det nu blir ett tillkännagivande.
Sedan vill jag ta upp mer allmänna synpunkter. Regeringar, oavsett vilken färg de har haft, har försökt öka likvärdigheten, jämlikheten, i vården. Härifrån riksdagen har vi försökt stärka statens inflytande och samordningen av insatserna.
Det här har Liberalerna varit pådrivande för både i regering och i opposition. Men när det gäller att den nationella styrningen ska få genomslagskraft så som regering och riksdag vill har det gått så där.
Det senaste exemplet, som vi hade uppe till debatt häromveckan, var vår lag om assisterad befruktning för ensamstående som nu fastnar på landstingsnivå. Från landstingens utgångspunkt går den statliga styrningen ibland på tvärs mot deras lokala styrning. Detsamma gäller för regioner och kommuner.
Det här leder till ett oönskat dubbelkommando. Jag har hört landstingsråd säga att de här statliga pengarna är förgiftade pengar som styr verksamheten de har planerat åt fel håll. Det här skapar problem, inte minst för patienterna. Det tycker jag kommer fram tydligt i betänkandet.
Idéerna till många av motionerna har inte kommit direkt från oss riksdagsledamöter utan från medborgare som skickar oss underlag till motioner. Sedan skriver vi motioner för att lyfta fram problemet. Det är klart att avsändarna uttalar besvikelse när det hela blir avslaget.
Jag försöker trösta dem med att 99 procent av motionerna i det här huset blir avslagna men att vi verkar för att deras önskemål ska tillgodoses på andra sätt. Det vi i Liberalerna har landat i är att vi behöver en bred och förutsättningslös diskussion om hur styrningen av sjukvården ska ske.
Vi ser en möjlighet till statlig styrning, men det måste genomföras efter mycket ordentlig utredning och genomgång av hur det har gått i Danmark och Norge. Vi måste få fram en bra ansvarsfördelning för att använda våra resurser rätt.
Här kommer Göran Stiernstedts, Måns Roséns och andra utredningar in som mycket viktiga delar. Jag har en viss förståelse för fördröjningen av vissa propositioner, för de här utredningarna hänger ihop.
Om man rusar på för fort och går till beslut om en av dem kanske det inte stämmer när man ska gå till beslut om någon av de andra. En signal till regeringen är alltså att gå igenom var de här utredningarna krokar arm. Det har ni kanske redan tänkt på.