John Widegren (M):
I dag debatterar vi miljö- och jordbruksutskottets betänkande nr 17. Det baseras på Riksrevisionens rapport om Landsbygdsprogrammet 2014-2020 och på ett antal motioner från den gångna hösten om diverse jordbruksfrågor.
Mycket bra! Det handlar om att vi ska minska krånglet och hitta mer resultatstyrda former i det kommande programmet. Vi ska komma ihåg att det program som vi nu lämnar bakom oss har varit väldigt tungt, svårstyrt och svårkontrollerat och lett till mycket krångel. Jag vet att vi innan vi gick in i det programmet sa att det inte skulle vara så, och vi säger nu att det inte heller ska vara det när vi går in i nästa programperiod.
Nu är det dags att markera att det verkligen blir så, så att vi kan minska regelkrångel och onödig byråkrati för det svenska jordbruket. Fru talman! Denna programperiod har också innefattat andra tråkiga saker: EU-stöden har tagit oerhört lång tid att få ut för många lantbrukare.
Vissa lantbrukare väntar fortfarande på EU-stöden för 2015, 2016, 2017 och 2018. Detta är alltså EU-stöd som lantbrukaren har rätt till och har gjort korrekta ansökningar om, som fyllts i helt enligt SAM:s regler. Det är många gånger pengar som avser miljövärden - miljöstöd för naturbetesmarker.
I princip är det en tjänst som lantbrukaren gör samhället när han hanterar dessa betesmarker och lever upp till åtagande- och skötselplaner för att bevara den biologiska mångfalden. Det kostar många gånger ganska mycket pengar för lantbrukaren att sköta dessa betesmarker. Får man då inte ut sina stödpengar blir det en ganska dålig trend för detta.
Trenden blir ännu sämre när lantbrukaren inte får ut sina betespengar och kan sköta betesmarken och sedan får en kontroll av länsstyrelsen, som konstaterar att betesmarken inte är skött. Lantbrukaren kanske inte har haft råd att sköta betesmarken. När pengarna inte har kommit på ett, två, tre eller fyra år börjar det snart bli stora summor som fattas för en bransch som är ganska hårt ansatt av lönsamhetsbekymmer.
Förra årets torka gjorde det inte bättre, såklart. Vi talar ofta om att vi ska höja konkurrensstatusen för svenskt lantbruk, och det är jättebra. Men i min värld har vi pratat om detta i både 15 och 20 år nu, utan att det blir bättre. Det är snarare så att lönsamheten för det svenska lantbruket blir sämre och sämre. Man blir mer och mer sårbar.
Under förra sommarens torka såg vi väldigt tydligt att det inte finns några reserver. Det finns ingen backup eller plan B för lantbruket, för man är så hårt ansatt av en pressad ekonomi. När vi säger att vi ska öka konkurrenskraften för svenskt lantbruk tycker jag alltså nu att det är dags att också göra det. Men då tror jag, mina vänner här i kammaren, att det kommer att handla om att också ta lite jobbiga beslut.
Vi kan ha vuxit fast i saker, och vi kanske måste ändra vissa kostnader och utgifter och vissa regler, som vi egentligen tror är bra men som tvärtom försvårar för och hämmar svenskt jordbruk. Vi har antagit en livsmedelsstrategi där vi säger att vi ska öka produktionen och göra det mer attraktivt med svenska livsmedel. Jättebra!
Då måste vi också få med de politiska verktygen i detta så att vi kan öka livsmedelsproduktionen i Sverige. Det har nu gått två år, fru talman, sedan vi tog beslutet om livsmedelsstrategin. Jag tror att många av lantbrukarna fortfarande inte har märkt någon som helst skillnad. Nu till sommaren kommer det en ny handlingsplan för livsmedelsstrategin. Men för lantbrukaren i gemen tror jag inte att detta räcker.
Vi behöver göra saker som ger lantbrukarna en framtidstro och gör att de känner att de nu kan investera för 25-30 år framåt - för det är ungefär avskrivningstiden för en ny mjölkladugård. Ett företag som väljer att expandera här i Stockholm, däremot, har en avskrivningstid på kanske två eller tre år. Det är nu dags att vi ger lantbrukarna denna möjlighet. De förtjänar den; de är en hårt arbetande yrkeskår.
Men de är dessutom den kanske viktigaste delen för Sverige när det gäller omställningen till ett miljö- och klimatsmart samhälle. Och vad händer när vi inte ger lönsamhet i det svenska lantbruket? Jo, vi pressar ut produktionen till länder där den är ganska tvivelaktig.
Vi kanske pressar ut produktionen till länder där man inte ens har någon djurskyddslag, medan vi i Sverige är ganska tyngda under hårda miljö- och djurskyddslagar, som de svenska bönderna faktiskt är väldigt stolta att producera under. Men vi behöver ge dem andra morötter som ökar deras lönsamhet. Våra hag- och betesmarker i Sverige hyser oerhört många arter.
Det är de marker i Sverige som hyser flest rödlistade arter. Dessa marker kan bara skötas av betande mular. Det är det enda sättet att hantera dessa betesmarker.
I partiledardebatten i går sa Miljöpartiets språkrör att han var så glad över att köttkonsumtionen går ned och att konsumtionen av vegetabiliska livsmedel går upp. Ja, det är klart att detta är bra, för det är bättre än att vi importerar tvivelaktigt kött från delar av världen. Som vi pratade om tidigare kan det vara väldigt tvivelaktigt.
Jag tycker dock att man måste problematisera lite kring detta. När vi väljer svenskt nötkött från djur som har betat svenska naturbetesmarker och har en klimatbelastning som är kanske 50, 60 eller 65 procent lägre än till exempel importerat nötkött är det fantastiskt viktigt. Det är viktigt för de svenska jobben, den svenska biologiska mångfalden och de svenska hagmarkerna. Man måste alltså problematisera lite kring detta och inte ensidigt se vad som är bra eller dåligt.
Man kan också se problemet att vegetabiliska livsmedel ganska många gånger är importerade och odlade med stort behov av konstbevattning. Och vatten börjar ju bli en ganska ändlig resurs i samhället, särskilt för lantbruket. Jag tycker alltså att man måste se helheten och inte ensidigt säga att kött är dåligt och vegetabilier bra. Man måste kunna se lite längre än armen räcker.
Låt mig också säga något om småskaliga slakterier och mobila slakterier. Vi nåddes ju av en väldigt tråkig nyhet för ett par veckor sedan om att det enda mobila slakteriet i Sverige, Hälsingestintan, hade gått i konkurs. Hälsingestintan bröt ny mark. Man minimerade djurtransporter och slaktade ute hos bonden på gården. Det höll inte. Nu gick man i konkurs. Pengarna tog slut. Men det var faktiskt en väldigt bra idé.
Det var en bra tanke och något som låg rätt i tiden. Därför behöver vi i politiken se till att det blir enklare för dem som vill ha småskaliga slakterier eller kanske nya mobila slakterier och ändå ge dem chansen. Jag möter många gånger människor som har mindre slakterier och även mobila slakterier. De säger att det är krångligt och överbyråkratiskt.
Slakterier som kanske slaktar ett par tusen djur om året blir jämförda med slakterier som slaktar 10 000 djur i veckan. Kraven och krånglet är desamma, och det finns ett stort behov av administrativa resurser som de mindre företagen inte har. Det är absolut dags att vi ser över detta. Fru talman! Det är många saker i detta som är bra.
Vi har många bra reservationer från Moderaterna, såklart, men för enkelhetens skull väljer jag att yrka bifall bara till reservation nr 15.