KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maud Olofsson (C):
Jag tror att det står klart för alla att denna regering mer än någon annan regering tidigare är beredd att ställa om energisystemet. Vi hade önskat att vi kunde ha nått en bred överenskommelse med oppositionen, men det lyckades inte. Jag är mycket stolt över att kunna redovisa de resultat som vi har åstadkommit under mandatperioden, där vi ser att det förnybara nu tar ökad mark. Det kommer också att vara alldeles nödvändigt.
Vi har i propositionen och i riksdagsbeslutet tydligt sagt att vi inte ska ha någon storskalig fossil del av vårt energisystem. Det står fast. Vi styr med generella styrmedel. Jag tror att det är den tydligaste signalen till marknaden för att man ska kunna ställa om. Jag tror inte heller att det råder någon tvekan om vad regeringen tycker visavi företagen. De vet att det är det förnybara som ska komma fram.
Gustav Fridolin må ha varit i Hässleholm, men jag ser inte att Miljöpartiet tar den stora debatten om att vi behöver göra detta. Och det gör inte så många andra heller, ska sägas. Om vi vill ha denna omställning och om vi vill ha det gröna måste vi som politiker ta bladet från munnen och säga att det kommer att få en del konsekvenser.
Vi bygger vindkraftverk och vi bygger elnät, och det kommer att kosta att göra det. För min del handlar det här om klimatet och den långsiktigt hållbara utvecklingen. Det är modiga politiker som vågar ta den fajten som avgör om vi kommer att klara den här gröna omställningen eller inte. Det är därför som jag säger att jag välkomnar Gustav Fridolin och många andra att delta i den debatten. Det är helt andra krafter som hörs i dag.
Ser man till effektiviteten i vårt system är det förnybara, bioenergi, vindkraft och kraftvärme, det som är hållbart på lång sikt också globalt. Det är därför som vi driver på den utvecklingen. Någon tvekan om den gröna omställningen finns inte hos regeringen.
Ibrahim Baylan (S):
Jag tror inte att det är någon underdrift att säga att den svenska skolan under 90-talet fick vara med och ta en stor del av den storstädning som skedde just efter den borgerliga ekonomiska politikens haveri under början av 90-talet. Följden blev naturligtvis sämre lärartäthet och färre anställda i den svenska skolan. Resultatet av detta ser vi i dag. Det är dessa barn som vi mäter i dag. Vi ser det i form av ökade skillnader i skolan.
Vi ser det också i vissa ämnen via sämre kunskapsresultat. Vårt politiska alternativ handlar om att tillföra skolan öronmärkta pengar för att anställa fler lärare, fler kuratorer och fler sjuksköterskor. Det har vi gjort under fyra år. Vi kommer också att fortsätta i nästa års budget. Detta har gett 14 000 fler anställda i den svenska skolan. Vi gör motsvarande satsning i den svenska förskolan. Vi satsar öronmärkta resurser på detta.
När vi nu tittar på det borgerliga alternativt så finns det inget. Då får man titta på parti för parti. Om vi tittar på Sten Tolgfors parti kan vi konstatera att när det handlar om resurser till skolan finns det väldigt lite öronmärkta pengar, ja näst intill ingenting alls. Jag tycker att det är bra att det blir tydliga alternativ. I den socialdemokratiska politiken vågar vi prioritera skolan och anställda i skolan, både lärare och andra specialister.
I den borgerliga politiken prioriteras framför allt skattesänkningar, skattesänkningar som både i budgetmotioner och via partiledarens uttalanden handlar om storleksordningen 250 miljarder. Det är nästan tio gånger mer än vad utbildningsbudgeten omfattar totalt. Jag hörde Sten Tolgfors säga i sitt anförande att de finansierar krona för krona.
Kan du då inte förklara, Sten Tolgfors, på vilket sätt dessa 250 miljarder kommer att finansieras krona för krona?
Ibrahim Baylan (S):
Det låter ju bra att ni satsar mer. Men faktum är att det inte finns någonting som säger att en enda krona av dessa pengar som du påstår finns skulle gå till skolan. De kan lika gärna i borgerliga kommuner hamna som skattesänkningar i fickorna på ett fåtal, därför att det är upp till kommunerna att bestämma. De kan hamna i det berömda kommunala svarta hålet, som man brukar benämna det.
De kan hamna som satsningar på förtäckta vårdnadsbidrag i fickorna på ett fåtal. Att tala om att satsa på skolan utan att våga göra prioriteringen är ihåligt. Den moderata skolpolitiken är konsekvent när det handlar om sortering och segregering. Det handlar om att betygsätta ganska små barn och att sortera in dem.
Det handlar om att tvinga redan ganska små barn till skolan därför att man av någon anledning har fått för sig att det skulle vara bättre. Det handlar om att inte se de barn som faktiskt har det tuffast i skolan i dag, nämligen de barn som bor i segregerade förorter. Inte med ett ord nämns de i vare sig det moderata utbildningsprogrammet eller det moderata budgetalternativet.
Inte ens när det gäller de satsningar som regeringen har aviserat för att se till att de som har det tuffast i skolan får mer resurser har ni en enda krona att komma med. Att prata om att satsa utan att över huvud taget våga prioritera eller peka ut är ganska ihåligt, Sten Tolgfors. De barn som redan i dag har det tuffast blir de stora förlorarna på en borgerlig, framför allt moderat, skolpolitik.
Det är viktigt att komma ihåg att där är alternativen oerhört tydliga. För oss handlar det om behov, för er handlar det om att alla elever är lika och ska ha lika mycket. Så enkelt fungerar det inte.
Ibrahim Baylan (S):
Jag har redogjort ganska noggrant för de åtgärder som regeringen vidtar. Det handlar om satsningar på fler lärare i den svenska skolan. Det handlar om att se till att stärka uppföljningarna på ett tidigt stadium. Individuella utvecklingsplaner införs redan från och med våren.
Det handlar också om att möjliggöra för eleverna att välja en tredje utbildningsväg när det gäller att tillgodogöra sig sin gymnasieutbildning, förutom studieförberedande också en yrkesförberedande utbildning och en lärlingsutbildning. Detta plus en hel del andra åtgärder gör att jag känner mig trygg med att vi kommer att få en bra utveckling i den svenska skolan. Men vad är Folkpartiets alternativ till detta?
Jo, när det gäller yrkesutbildningarna handlar det om att korta utbildningen till någonting vi hade för 10-15 år sedan.
När det handlar om resurser ingår ni i en allians där man över huvud taget inte får något besked om er gemensamma politik och där ni säger i ert budgetförslag att de pengar som satsas på personalförstärkning borde skärpas ännu mer, medan ert största samarbetsparti över huvud taget inte vill veta av öronmärkta pengar till den svenska skolan.
Jag måste säga att Folkpartiets lösningar på en del av de brister som vi ser i den svenska skolan i mångt och mycket är att återgå till gårdagens skola. Eller för att uttrycka det som Lärarförbundets ordförande Eva-Lis Preisz sade i en kongress: Att söka stöd i gårdagens skola är dessutom en ståndpunkt som långt ifrån delas av Folkpartiets väljare.
Att som ni gör hela tiden titta tillbaka och söka lösningar på morgondagens problem genom gårdagens lösningar, är ingen väg framåt. Det är en väg bakåt, en väg som vi inte ska ta.
Ibrahim Baylan (S):
En utveckling av de yrkesföreberedande programmen på gymnasieskolan är nödvändig. Det är därför vi har vidtagit ett flertal åtgärder alltifrån nya kursplaner som integrerar karaktärsämnen och kärnämnen i de yrkesförberedande programmen till en utredning om att införa en ny lärlingsutbildning.
Detta kombineras med det utvecklingsarbete som Myndigheten för skolutveckling gör för att sprida goda exempel kring de yrkesförberedande programmen. Vad är då högeralliansens alternativ?
Jo, om det blir som Folkpartiet vill handlar det om att sänka ambitionsnivån, att korta utbildningarna från tre till två år, att säga till eleverna att i dagens och morgondagens arbetsmarknad och samhälle är det inte lika nödvändigt att ha fullgoda kunskaper i att läsa, skriva och räkna och kunna kommunicera på engelska. Så är inte fallet.
Till om med Svenskt Näringsliv, som på intet sätt kan påstås vara en socialdemokratisk kamporganisation, gick ut med ett pressmeddelande efter det att ni hade kommit fram till detta och sade: Det här är helt fel väg. Dagens och morgondagens arbetsmarknad kräver mer av kunskap och kompetens, inte mindre. Det är ändå modigt och bra att Folkpartiet för fram en så tydlig politik. Gårdagens lösningar står mot morgondagens problem.
För oss handlar det om att möta morgondagens brister och bekymmer med morgondagens lösningar.
Ibrahim Baylan (S):
Jag har förståelse för att Torsten Lindström vill prata om en eventuell skollagsproposition i en debatt som handlar om budgetpropositionen för nästa år. För att berätta om den borgerliga alliansens förslag som alternativ till det budgetförslag som finns från Socialdemokraterna med samarbetspartierna Miljöpartiet och Vänsterpartiet är väldigt svårt. Det finns inte ett sådant budgetförslag.
Kristdemokraternas förslag tycks över huvud taget inte finnas. Torsten Lindström beskriver det som ett vakuum. Det kanske kan låta lite oförskämt, men det kan kanske behöva upplysas om att vi har en gällande skollag. Det har vi haft sedan 1986, en skollag som reglerar varje aspekt av den svenska skolan. Där behöver Torsten Lindström inte känna sig orolig.
När det handlar om besked om den gemensamma politik som Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Socialdemokraterna vill föra så har vi ju lämnat besked. Vi har ett budgetförslag som vi har kommit fram gemensamt med. Vi kommer också under våren att presentera en proposition som handlar om kränkning och diskriminering i den svenska skolan. Det är politik som vi för gemensamt. Ännu har vi inte sett någonting från den borgerliga högeralliansen.
När det handlar om den proposition som Torsten Lindström ändå frågar om behöver han inte känna någon som helst oro. Besked kommer att komma inom kort.
Ibrahim Baylan (S):
Trygghet och studiero är centrala delar i den svenska skolan, också centrala delar i den socialdemokratiska regeringens politik. Det är grundförutsättningen för eleverna för att över huvud taget kunna tillgodogöra sig lärandet. Detta vet jag också av egna erfarenheter, eftersom jag själv hade den tvetydiga förmånen att gå i en stökig skola. Det är av egna erfarenheter jag vet att detta är viktigt.
Det är också därför som regeringen tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet under hösten presenterade ett lagförslag som just tydliggör skolans ansvar för elevernas trygghet. Det handlar om en lagstiftning som är unik i sitt slag. Den reglerar inte bara skolans förhållande till eleverna utan också skolans ansvar för att se till att eleverna inte kränker varandra, att eleverna inte mobbar varandra till exempel.
Det är viktigt att framhålla att det här är lagstiftning som kommer att träda i kraft, om riksdagen ställer sig bakom den, redan under våren. Så någon väntan på några skollagar behöver det inte bli. Jag tycker alltid att det är lika intressant med jämförelsen med Finland. Högeralliansen gör ju ofta den jämförelsen. Det är klart att vi ska ta till oss och lära oss vad andra länder gör. Man måste ha den ödmjukheten och den öppenheten.
Men man kan också konstatera att ibland är jämförelser oerhört svåra att göra. Just jämförelsen med Finland är svår att göra, eftersom vi har helt olika förutsättningar när det gäller vilka elevgrupper vi möter. Jag var i Finland och hade också ett samtal med min dåvarande socialdemokratiska skolministerkollega. Jag kunde konstatera att när det handlar om skolor med en bred mångfald så kände de över huvud taget inte till detta.
Det fanns nästan inga skolor där det fanns 40-50 olika nationaliteter. Den typen av förutsättningar måste man ha i åtanke när man säger att man ska titta på hur andra gör. Visst ska man göra det, men om man tror att man bara kan kopiera det har man missförstått saker och ting.
Ibrahim Baylan (S):
Låt mig för tydlighetens skull framhålla att vi aldrig kommer att överge de elever som har det tuffast i skolan. Att lägga ned det individuella programmet är just att göra detta, att inte ge dem en andra chans utan konstatera att det inte gick av olika orsaker.
Olika orsaker kan vara alltifrån att man har gått ett, två eller tre år i den svenska grundskolan till att man som elev kanske har stora sociala bekymmer eller har haft en svacka i hälsan under en tid som har gjort att man inte har kunnat tillgodogöra sig grundskolan. Att säga till de eleverna att det är ett taskigt läge, ni får ingen andra chans, att bygga in återvändsgränder i det svenska utbildningsväsendet vill jag vara tydlig med att säga att vi socialdemokrater aldrig kommer att ställa upp på.
Vi kommer heller aldrig att acceptera att det finns brister i det utbildningssystem som vi gemensamt organiserar i Sverige. Det är därför vi kommer att ställa högre krav på kvaliteten på det individuella programmet.
Det är nödvändigt att göra det, men det handlar inte bara om att ställa krav utan också om att faktiskt vara beredd att göra insatser, i det här fallet att också tillföra kommunerna närmare 450 miljoner kronor årligen för att höja kvaliteten på utbildningen med syfte att se till att fler elever får möjlighet att efter ett individuellt program också kunna genomföra en treårig gymnasieutbildning. Där skiljer vi oss åt. Det har vi förstått, och det är viktigt att politiken är tydlig, att det finns tydliga alternativ.
Vi vill utveckla, ni vill avveckla. Jag tror inte att det gynnar eleverna på det minsta vis att säga till dem efter grundskolan om de har brister av olika slag: Det var ju taskigt, men vi tror inte på att ge ytterligare en chans.
Ibrahim Baylan (S):
Varför envisas högeralliansen med att jämt och ständigt ställa elever mot elever? Det genomgående draget i era budgetmotioner är att det ska tas från den ena delen av utbildningssystemet och satsas på den andra. Vi ska inte utöka högskolan. Vi ska satsa på det andra. Varför ska vi ta resurser från de elever som i gymnasieskolan har det tuffast och säga att de pengarna ska vi satsa på de yngre? Varför kan vi inte göra både-och?
Det är det som finns i den socialdemokratiska regeringens budgetförslag. Det handlar om att både stärka kvaliteten på det individuella programmet och att stärka möjligheterna redan från de första åren. Det handlar också om möjligheten att börja skolan från sex- eller sjuårsåldern. I framtiden skulle vi också vilja införa möjligheten att starta från åtta års ålder. Det är flexibel skolstart. Ställ, för Guds skull, inte elever mot elever.
Låt oss se till att göra insatser för de elever som börjar skolan och samtidigt stärka kvaliteten och möjligheterna för de elever som kommer att behöva en andra chans. De kanske till och med behöver en tredje chans i form av komvux eller annat. Låt oss ge de eleverna den möjligheten. Det är en utopi att tro att alla elever i alla tider kommer att kunna klara av grundskolan utan några som helst problem.
Sociala bekymmer, hälsoproblem och annat kommer tyvärr att finnas under en överskådlig framtid. Jag hoppas att vi under en överskådlig framtid kommer att fortsätta att ta emot elever som har invandrat hit. Det är ofta inte möjligt för dem att gå de första åren i grundskolan. Även för de eleverna är det viktigt med en andra chans. Det är solidaritet mellan elever och mellan olika grupper i den svenska skolan.
Ibrahim Baylan (S):
Den andra frågan lät mer som en "kuggis". Jag kommer därför att avstå från att svara på den. Däremot kan jag naturligtvis ge mina reflexioner över det bedömningssystem som vi har i den svenska skolan. Jag tror inte att det någonsin har funnits eller någonsin kommer att finnas ett betygssystem som är fullständigt objektivt och fullständigt likvärdigt i alla sina delar.
Alla betygssystem som inbegriper människors bedömningar kommer alltid att innehålla något slags inslag av subjektiv bedömning. De som blir bedömda kommer ibland att känna att det inte var så rättvist som de skulle vilja. Den känslan finns med dagens betygssystem. Den fanns med gårdagens betygssystem och jag är tämligen säker på att den fanns även ännu tidigare i det svenska skolsystemet.
Jag måste ändå säga att med det skolsystem vi har i dag är det viktigt att vi har betyg i dess nuvarande form, både som urvalsinstrument och som kunskapsmätare. Det finns naturligtvis brister också i det här systemet. Vi gjorde en stor förändring på 90-talet till det betygssystem vi har i dag. Vi kommer ständigt att behöva jobba för att utveckla likvärdigheten.
Vi kommer ständigt att behöva utveckla dialogen kring betygsättningen så att elevers känsla av rättvisa kan öka och så att man på ett tidigt stadium vet vad som krävs för att man ska få ett visst betyg. Vi vet att betyget spelar väldigt stor roll för den enskildes möjligheter både inom utbildningsväsendet och i samhället i stort.
Ibrahim Baylan (S):
Mikaela Valtersson tar upp en mycket viktig fråga. Jag tror att det är en av våra stora utmaningar inför framtiden. Det är riktigt att vi har sett en sådan utveckling de senaste 15 åren. Det är också riktigt att vi inte är ensamma om den. Den här utvecklingen pågår i hela den anglosaxiska skolan.
Jag var i England förrförra veckan för att ta del av deras erfarenheter både när det gäller skolor i segregerade områden i London och deras arbete med att uppmuntra och stödja pojkars lärande. De har exakt samma utveckling med ungefär motsvarande skillnader i kunskapsutveckling mellan pojkar och flickor.
Jag tror att det är viktigt att vi gör en djup analys av vad detta beror på. Det finns många förklaringar till detta. En del ligger nog faktiskt i de traditionella könsroller som vi har i vårt samhälle. I det här fallet är de naturligtvis till nackdel för pojkarna. Man märker detta mycket tydligt i mina hemtrakter i Norrland, i Västerbottens inland.
Där ser man många pojkar som redan från början förkastar utbildningsvägen eftersom de har sett att deras fäder har gått en annan väg. Det är kanske inte lika möjligt i dag. Jag tror att vi behöver jobba systematiskt med detta. Det finns en del som säger att det här beror på att utbildningsväsendet i dag är så enkönigt och att det påverkar resultaten. Jag vet inte hur mycket det ligger i detta, men jag tror att det är viktigt att vi gör en ordentlig analys.
En åtgärd som jag tror väldigt mycket på och som jag såg i London är det samarbete man där har med olika ideella föreningar, inte minst idrottsföreningar, där man kopplar ihop det som pojkarna känner lust till med det som de inte känner lust till, ofta läxläsning. Det kan vara ett sätt också för oss att jobba. Jag tror dock att vi behöver göra betydligt mer för att vända den här utvecklingen.
Ibrahim Baylan (S):
Vi har vidtagit ett flertal åtgärder. Införandet av individuella utvecklingsplaner handlar om att fånga varje elev redan på ett tidigt stadium. Det inbegriper naturligtvis också pojkarna, som vi ju vet är de som ofta sackar efter. Andelen pojkar, inte minst pojkar med invandrarbakgrund, som inte når målen i nionde årskursen är betydligt högre än för jämförbara flickor eller flickor som kommer från studieförberedande hem, där skillnaden är som störst. Vi gör insatser för att stärka uppföljningen på ett tidigt stadium på det individuella planet.
Kombinera också detta med de insatser vi tillsammans gör för att förstärka resurserna till skolan så att just de elever som har det tuffast - vilket ofta är pojkarna - också får hjälp och stöd på ett tidigt stadium. Jag ser också framför mig att vi gör särinsatser för att stärka pojkarnas kunskapsutveckling, bland annat samarbete med den ideella sidan. Jag har också besökt ställen i Sverige där man har jobbat systematiskt med detta.
Jag har till exempel varit i Sundsvall, där skolan tillsammans med kommunen och Gif Sundsvall jobbar ganska systematiskt med detta. Jag tror att detta är saker som vi tillsammans kan se till att sprida i Sverige. Dock kanske staten här kan och ska göra en extra insats förutom de åtgärder som redan är vidtagna.
Ibrahim Baylan (S):
Jag har i mitt interpellationssvar delvis svarat på en del av de frågor som Ulf Nilsson ställer. Jag menar att den skrivning som finns i gällande skollag är tydlig. Det ska vara lärare med adekvat utbildning och rätt kompetens. Det kravet ställs.
Som Riksrevisionen har uttryckt, men som också vi i dialog med Skolverket har uttryckt, tror jag att det är viktigt att vi stärker uppföljningen i skolan. Det gäller naturligtvis både lärarkompetensen och lärarförsörjningen men över huvud taget när det gäller elevernas kunskapsutveckling. Där har regeringen vidtagit, och kommer också att fortsätta att vidta, ett flertal åtgärder.
Jag tror dessutom att det är riktigt att lärarkåren - personalen i skolan - är vår viktigaste resurs för att se till att fler elever fullföljer utbildning på ett fullgott sätt och uppnår de mål som vi har satt upp. Jag har dock svårt att förstå den kritik som gäller innehållet och framför allt examensförordningen när det gäller lärarutbildningen.
Det skedde en skärpning redan förra sommaren just med fokus på basfärdigheter och betygssättning, bedömning och värdering som också förekommer i denna diskussion. Jag tror att den viktigaste åtgärden som staten kan och ska vidta för att garantera en fullgod lärarförsörjning för framtiden handlar om dimensioneringen av lärarutbildningen.
Vi har under de senaste åren kraftigt ökat den, och vi har också som ambition att under den kommande perioden ytterligare öka målen för examinerade lärare.
Jag tror att det är nödvändigt, särskilt med utgångspunkt i den analys som Skolverket gör om att vi fram till år 2010 kommer att behöva 67 000 lärare till skolan på grund av pensionsavgångar med mera.
För att detta ska vara möjligt måste man vara beredd att satsa på resurser till högskolan och se till att det blir fler högskoleplatser. Regeringen har i budgetpropositionen aviserat att man ska satsa på att utöka högskolan med ytterligare 17 500 nya platser.
Jag tror att det är viktigt att en hel del av dessa platser också skapas på lärarutbildningen för att man ska se till att fler lärare examineras för att möta det behov som finns. Tyvärr råder det inte politisk samstämmighet om detta. Här har den borgerliga högeralliansen gemensamt velat avslå detta och inte utöka högskolan med 17 500 platser, vilket gör det väldigt mycket svårare.
Detta är nog en av de viktigaste åtgärderna som staten kan vidta för att garantera lärarförsörjningen. Här säger högeralliansen nej. På vilket sätt har ni i ert alternativ tänkt er att det ska bli fler lärare om ni inte vill utbilda fler?
Ibrahim Baylan (S):
Jag börjar med de två frågorna, som jag delvis har svarat på. Jag anser att det redan i dag är tydligt att det för tillsvidareanställning i skolan ska krävas och krävs en adekvat lärarutbildning. Det är endast i undantagsfall, när det inte finns adekvat utbildade lärare att tillgå, som man har möjlighet att anställa någon annan. Vi har dessutom, som svar på den andra frågan, skärpt kraven.
Jag tror att det viktigt att det finns tydliga krav på vad det är man ska kunna när man lämnar lärarhögskolan. Jag har svårt att tro att lärarhögskolan i Kristianstad och dess studenter instämmer i den beskrivning som Ulf Nilsson har lämnat, att man över huvud taget inte behöver lära sig engelska. Den möjligheten finns väl ändå för eleverna att välja detta. Jag har svårt att tro att man helt och hållet har avstått från ämnet engelska på den högskolan.
Ulf Nilsson säger att den borgerliga högeralliansen inte har någon gemensam politik. Det är sant, men några gemensamma punkter har ni ändå. En av dem är att säga nej till vidare utbyggnad av högskolan. Det innebär de facto att det blir sämre möjligheter för framtidens elever att utbilda sig på högskolan eftersom elevkullarna ökar.
Att säga nej till det innebär att man ger färre möjligheter att till exempel utbilda sig till lärare i en tid när vi behöver fler utbildade lärare. Det finns stor anledning att kontinuerligt utveckla lärarutbildningen och kontinuerligt utveckla också möjligheten för den som av en eller annan anledning inte har adekvat utbildning att komplettera sin utbildning, till exempel inom den särskilda lärarutbildningen.
Jag menar att regeringens politik på det här området är både offensiv och kraftfull. Men jag saknar ett alternativ. Det enda alternativ från högeralliansen som jag har sett hittills är att man säger nej till vidare utbyggnad av till exempel lärarutbildningen.