Tomas Eneroth (S):
Jag ska börja med att tacka statsrådet för svaret. Det var ett intressant svar eftersom det är helt fritt, kliniskt fritt, från siffror som på något sätt åskådliggör effekterna av regeringens försämringar av förtidspensionärernas ålderspension. Jag efterfrågade i interpellationen om regeringen hade bedömt vilka effekter detta får. Det uttrycks i svaret bara att det kan ha effekter i större eller mindre utsträckning.
Men det talas inte om på vilket sätt. Det låter ju inte så farligt. Därför har vi låtit riksdagens utredningstjänst sätta lite siffror bakom detta. Vi kan lita på riksdagens utredningstjänst, och man har räknat ut de ekonomiska effekterna. Jag kan ta ett exempel.
En ung förtidspensionär som har haft en normallön och som i 30-årsåldern har drabbats av en allvarlig trafikolycka eller insjuknat i en neurologisk sjukdom, ms eller som på något annat sätt mister arbetsförmågan helt får med det förslag som regeringen har drivit igenom en sänkning av ålderspensionen med 1 860 kr i månaden. Det blir 22 320 kr om året.
Det blir över 350 000 kr i total sänkning av pensionen om han eller hon lever lika länge som genomsnittspensionären. Är det rimligt och är det rättvist att pensionen för en ung trafikskadad människa ska sänkas så mycket? För den stora gruppen äldre förtidspensionärer är effekterna också tydliga. De flesta av dem har mist arbetsförmågan efter ett hårt arbetsliv som slitit ut armar och axlar eller gett dem skador som tvingat ut dem från arbetslivet.
Ofta har de tidigare haft periodvisa längre sjukskrivningar, och rehabiliteringsåtgärder har prövats. Det har varit fråga om anpassningsgrupper och omplaceringar. Men till sist när kroppen inte längre orkar, när ohälsan blir för stor, då hamnar de i förtidspension i 55-60-årsåldern.
Här visar riksdagens utredningstjänst att den försämrade pensionen på grund av regeringens besparingsförslag blir uppemot 500 kr i månaden, vilket utslaget på hela pensionstiden blir närmare 100 000 kr i sänkt ålderspension för industriarbetaren, för lokalvårdaren och för förskolläraren. Det är personer som blir dubbelt drabbade. Det är inte nog med att de får avsluta sin tid i arbetslivet tidigare. De får dessutom en kraftigt sänkt ålderspension.
Är det rimligt, och är det rättvist? Var regeringen över huvud taget medveten om dessa effekter när man lade fram förslaget om en sänkt antagandeinkomst? Om underlaget från departementet var utformat enbart som statsrådets interpellationssvar, så kan man ju misstänka att inte alla i regeringen hade full koll på vilka effekter det faktiskt hade på individnivå. Hade ni konkreta exempel på effekterna framme när förslaget godkändes i regeringen?
Det är min fråga till statsrådet Cristina Husmark Pehrsson. Var ni i regeringen medvetna om effekterna? Jag frågar detta eftersom statsrådet i en debattartikel skriver att "regeringen lovat att inte försämra de ekonomiska villkoren för personer som har sjuk- och aktivitetsersättning". Trots det driver man igenom ett förslag som innebär en besparing på 1,7 miljarder kronor. Är inte det en försämring?
Trots det driver man igenom en försämring som innebär att en ung trafikskadad människa blir av med över 22 000 kr om året i ålderspension. Är inte det en försämring? Trots det sänker man pensionen med över 6 000 kr om året för en människa som slitits ut i arbetslivet. Är inte det en försämring? Min grundläggande fråga återstår: Är man medveten om vilka effekter detta har?
Och är det rimligt och är det rättvist att människor drabbas så hårt ekonomiskt bara därför att de har haft oturen att råka bli sjuka, arbetsskadade eller utslitna och därför mist sin arbetsförmåga?