KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessika Roswall (M):
Jag tycker inte att det är förvånande. Jag vill börja med läget i Storbritannien. Jag är i och för sig inte insatt på samma sätt som statsrådet, men det är skillnad på det som lyfts fram där. Som jag minns förslaget handlade det om att man ville få människor att till exempel deklarera tidigare. Det tycker jag är ett bra sätt, och det sa jag också inledningsvis. Jag tyckte att jag var tydlig. Jag är alltså inte emot nudging eller beteendeinsatser från staten eller företag; det kan jag inte vara nog tydlig med.
När det däremot gäller de exempel som har tagits upp nu, i denna hållbarhetsstrategi, handlar det om att man som stat och myndighet följer med konsumenten in i butiken. Det tycker jag är en annan sak än att man följer någonting som är lagbundet. Däremot tycker jag att det är förvånande att statsrådet inte reflekterar över den risk som jag ser när vi börjar använda våra myndigheter som lobbyorganisationer.
Jag är inte alls emot att vi använder effektiva sätt. Jag tycker snarare att man hade kunnat använda mer pengar till att ge till Sveriges Konsumenter med flera organisationer som skulle kunna påverka och som inte är myndigheter. Då riskerar man inte att påverka myndigheters opartiskhet och saklighet. Jag vill med detta tacka så mycket för debatten. Jag ser att man gör detta hos regeringen på flera andra områden, som inte ligger under statsrådets ansvarsområde.
Jag vill framför allt hissa en varningens flagg när det gäller att man inte ska använda nudging på det sätt som kan missbruka det stora ansvar och förtroende som myndigheterna har och åtnjuter i dag.
Jessika Roswall (M):
Min fråga går till arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson. Antalet långtidsarbetslösa fortsätter att öka. Andelen långtidsarbetslösa utan insats ökar. Regeringen har de senaste åren strött ut nya typer av lönestöd som inte har varit särskilt framgångsrika. Det har blivit 567 traineejobb i stället för 32 000, som man lovat. I stället för 20 000 extratjänster har det blivit 3 200. Och hittills har det blivit 91 moderna beredskapsjobb, de flesta hos Arbetsförmedlingen själv.
Samtidigt har regeringen försämrat det lönestöd som faktiskt fungerat: nystartsjobben, som alliansregeringen införde. I går kunde vi ta del av siffror över hur nystartsjobben störtdyker sedan regeringen skärpt kraven för dem. Ministern har uttryckt att detta är okej. Min fråga till ministern utifrån den situation som vi har i dag är: Vad har regeringen för plan för att minska andelen långtidsarbetslösa?
Jessika Roswall (M):
Jag inleder med att vi är överens om att branschen i stort är seriös, men det finns oseriösa aktörer som ställer till problem. Vi kommer till helt olika slutsatser om vilka den här lagstiftningen drabbar. Jag anser att det drabbar de seriösa företagen. I slutet av sitt anförande tog Helén Pettersson upp ikraftträdandet. I dag är det den 19 juni, och vi ska fatta beslut.
Om två dagar är det midsommar, och sedan går många på semester. Om jag har räknat rätt är det 43 dagar till den här lagen ska börja gälla. Det är väldigt kort tid. Även om man inte ska skylla på semester är 43 dagar en väldigt kort tid för implementering. Som Helén Pettersson säger har vi känt till det här lagförslaget väldigt länge. Det har varit flera utredningar med olika förslag, och i propositionen görs det ytterligare förändringar.
Det har inte varit lätt, och det går inte att förbereda sig innan man vet vad som faktiskt ska gälla. Jag är förvånad över att regeringen inte har tagit längre tid på sig för att införa detta, vilket hade varit rimligt. Då är min fråga till Helén Pettersson om hon anser att det här är en rimlig tid för att implementera en så omfattande lagstiftning.
Jessika Roswall (M):
Jag vill inte ställa grupper mot varandra på något vis. Dessutom är företagare också individer. Det som vi i alla allianspartier har försökt att förklara är att det här riskerar att drabba småföretag. De kommer att få längre betaltider, och många avtal måste ses över. Det har man inte kunnat göra innan man vet vad som kommer att stå i lagtexten, och det har man inte vetat särskilt länge. Det går inte att komma undan det.
Jag ska inte försvara att remissinstanserna inte har detta med i sina remissvar. Det är ju en irrelevant fråga. Jag tycker att det är oansvarigt att inte ge hela branschen en längre omställningstid för detta.
Jessika Roswall (M):
Det var intressant att höra hur Magnus Persson började sitt anförande med att tala om det negativa med EU-lagstiftning som införs och drabbar Sverige och byggbranschen. Sverigedemokraterna har skrivit en motion om huvudentreprenörsansvar för utstationerade. I vår förra debatt, som vi hade för någon månad sedan, hänvisade ni i Sverigedemokraterna till att det kommer en lagstiftning som ni tycker är bra.
Men det här lagförslaget går ju mycket längre än ert förslag. Det gäller inte bara utstationerade utan alla. Det gäller inte bara ett led utan flera led. Som flera av oss här har tagit upp är detta riktig gold-plating, någonting som Sverigedemokraterna normalt sett inte tycker är så väldigt bra, vilket också Magnus Persson inledde sitt anförande med att säga. Jag tycker att det är lite underligt. Som vi har försökt förklara kommer det här också att riskera att drabba små företag.
Ni säger i ert valmanifest att ni vill förbättra villkoren för små och medelstora företag. Vad säger ni till de små företagen nu när ni ökar regleringen och den administrativa bördan för dessa företag?
Jessika Roswall (M):
Men om det nu är så att 90 procent av problemen handlar om utländska företag, varför gällde då inte ert förslag bara utstationerade, Magnus Persson? Det fanns ju sådana utredningsförslag. Det här förslaget kommer att gälla alla. Jag har också träffat väldigt många företag och har läst remissvaren från golvbranschen, byggindustrierna, installatörsföretagen med flera.
De hävdar att det här kommer att drabba små seriösa företag, som inte kommer att få vara med i upphandlingar och som kommer att få ökade riskpåslag, längre betaltider och så vidare. Hur ska nystartade seriösa företag kunna ta sig in i den här branschen med ert förslag?
Jessika Roswall (M):
Tack för anförandet, arbetsmarknadsministern! Jag kan konstatera att det är valår, och då är det lätt att skylla på det som skedde för fyra år sedan och inte tala om vad man själv har lyckats åstadkomma. Vad gäller anförandet håller jag med arbetsmarknadsministern om ungefär de två första minuterna - vi måste få ordning och reda i byggbranschen. Men det jag ägnade första delen av mitt anförande åt var att försöka förstå varför just obetalda löner är det som regeringen springer efter.
Det finns ju inte ens i propositionen ett förslag eller ett klart antagande om att det är det som är problemet. Nu hörde jag att även arbetsmarknadsministern tog upp Fair Play Bygg. Jag tror att vi alla fick deras broschyr i våra brevlådor för ett tag sedan. I den finns det ett antal förslag.
Det är bland annat att man ska ha bättre kontroller - till exempel av dem som arbetar utan arbetstillstånd, vilket jag också tog upp i mitt anförande - och att kontrollerna måste utvecklas mellan myndigheter. Det är krav på minskad sekretess mellan myndigheter och att man etablerar samverkan mellan myndigheter. Flera av förslagen har vi genomfört tidigare, och flera har vi lyft fram här.
Min första fråga är alltså varför man inte vill lösa det egentliga, riktiga problemet. Sedan har jag en liten detaljfråga. För den som läser propositionerna verkar det ibland som om man inte har förstått hur branschen fungerar. Det kan vara en liten rörfirma eller annan installationsfirma som åker runt under dagen och gör sina jobb på olika projekt med olika uppdragsgivare och olika huvudentreprenörer. Var ska en anställd i en sådan firma begära sin obetalda lön ifrån?
Jessika Roswall (M):
Återigen tycker jag att vi talar om kriminalitet och ökade kontroller men inte om obetalda löner, som är den springande punkten. Jag håller med om att vi behöver öka myndighetskontrollerna. Jag håller med om att entreprenörskedjan såklart bör ha kontroller. Men allt det som tas upp kommer med ökade risker, och det hör jag inte ett ord om från arbetsmarknadsministern. Bland annat finns det risk för längre betaltider och ökade kostnader för byggbranschen.
Det är inget som vi normalt sett vill ha. Dessutom hör jag inget om den ökade risk som flera av remissinstanserna har pekat på: att detta öppnar för en ny oseriös marknad, där man kan utnyttja detta att någon annan ska betala de anställdas löner. Den frågan har jag inte hört någonting om. Återigen tycker jag att det är en miss att man inte tittar på själva problemet utan försöker argumentera för att lösa ett problem som inte finns.
Jessika Roswall (M):
Jag börjar med siffrorna. Jag läste siffrorna från SCB så sent som i går. Möjligtvis menar Annelie Karlsson att det har blivit bättre när det gäller nästan hälften. Men faktum är att hälften betyder mer än 50 procent, och då tar det åtta år innan hälften har sysselsättning. När det gäller integrationsplikt innefattar det, som jag sa, utbildningskrav, krav på språkutbildning, samhällsorientering med test, individuell plan på sfi med mera.
Jag tycker att det är viktigt att detta tas med i integrationen. Det finns forskning som visar att det har betydelse för att man ska kunna integreras i samhället på ett bättre sätt. Sedan var det etableringsjobben. Här måste jag ställa en motfråga: Tycker Socialdemokraterna att det är rimligt med ett direktbidrag på 10 000 kronor till individen? Jag kan inte se det. Jag måste också ställa en fråga om att följa spelreglerna.
Är det så att Annelie Karlsson menar att alla de företag, många småföretag, som inte har kollektivavtal inte följer reglerna på svensk arbetsmarknad?
Jessika Roswall (M):
Jag vet faktiskt inte vad jag ska säga. Den här debatten och betänkandet handlar om integration. Jag hörde av Annelie Karlssons anförande att hon ville ha en bredare arbetsmarknadspolitisk debatt. Jag tycker inte att det är rätt sätt. Men jag skulle vilja tolka det så här, vilket också var en av mina poänger: Socialdemokraterna vill inte prata om det problem som vi har, det vill säga integrationen. I stället försöker man att lägga mig saker till last som jag inte står för. Det är klart att jag värnar den svenska modellen.
Jag är för allmän trygghet på arbetsmarknaden precis som du är. Att inte våga prata om integrationsutmaningarna utan i stället prata om svensk handel tycker jag är fel.
Jessika Roswall (M):
Tack, Helén Pettersson! Detta är nonsens, och du går tyvärr över gränsen. Jag sa i mitt anförande att jag önskar en vettig och välbalanserad debatt om dessa viktiga frågor. Att blanda in metoo och påstå att våra förslag skulle leda till en förändring på det området är ingenting annat än osant. Helén Pettersson säger också att det bara är här i kammaren som vi diskuterar denna fråga. Jag tycker inte att det stämmer.
Jag träffar företagare, anställda och arbetsgivarorganisationer som lyfter dessa frågor och tycker att man ska titta på dem. När jag satt i civilutskottet under alliansregeringen diskuterade man om det skulle göras en översyn. En av våra uppgifter är ju att titta på, analysera och resonera kring lagstiftningen. Då handlade det om PBL, som kom till 2010, och det var Socialdemokraterna som ville se om den lagen hade fått effekt.
Här har vi en lag från 1974 som Socialdemokraterna inte ens vill se över. För mig är det väldigt underligt. Jag tycker att det är tråkigt med den låga debattnivån. Jag hade en fråga också. Jag tog i mitt anförande upp den tudelade arbetsmarknaden och Socialdemokraternas mål att ha lägst arbetslöshet 2020. I betänkandet står det att utskottet konstaterar att regeringen är aktiv på området för att skapa nya vägar in på arbetsmarknaden.
Jag räknade upp ett antal förslag som vi har lagt. Nu vill jag veta: Vad menar Socialdemokraterna med de här sakerna? Vad är det som man har gjort?
Jessika Roswall (M):
Med nonsens menar jag naturligtvis inte metoo-rörelsen. Med nonsens menade jag att man blandar bort korten. Det finns ingenting i det moderata förslaget som på något vis skulle göra anställningstryggheten mer godtycklig. Jag blev väldigt upprörd över de anklagelserna. Det jag försökte påpeka i mitt anförande var precis det som Helén Pettersson tog upp i sitt anförande. Vi har i dag avtalsturlistor på de flesta arbetsplatser.
Det som jag ville lyfta fram var att alla arbetstagare ska ha samma rätt, inte bara den rätt som förhandlas fram på den enskilda arbetsplatsen, det vill säga förhandlingar i slutna rum i stället för att se till att alla har rättigheter när det gäller kompetens. Jag fick inget svar på min fråga. Tiden rann tydligen iväg. Men ni har haft fyra år på er att komma med förslag och reformer under en högkonjunktur för att försöka att få in fler på arbetsmarknaden. Jag tog Älvkarleby som exempel med ett antal ungdomar som fortfarande är arbetslösa efter två års tid.
Vad har ni gjort? Helén Pettersson hänvisade till ett antal utredningar, men det hade varit intressant att se några reformer på området.
Jessika Roswall (M):
Vi är på många sätt överens i frågan. Men det är ändå en oroväckande utveckling som vi har sett för sfi:n och om att utrikes födda kvinnor inte finns på arbetsmarknaden. Det finns en stor risk att de fastnar i ett bidragsberoende. Det är också ett av skälen som man måste väga in. Jag förstår att det finns många olika förklaringar till att det har blivit så här och att det finns många olika lösningar och inte en universallösning.
Men språkundervisning och sfi är en viktig faktor. Ministern tar upp att det finns ett förslag i budgetpropositionen. Jag ser inte att det är några konkreta förslag, utan jag ser mer att vi ska lyfta goda exempel, och nu föreslås en utredning. Det är gott så, men konkreta förslag här och nu hade jag gärna fått tydligare svar om i dag. När det gäller rumslig kontakt finns det som sagt problem.
Å andra sidan finns det kommuner som löser detta, och jag tycker att det är beklagligt att inte fler kommuner förstår att det här egentligen är ett krav och att det ska gå att lösa. Det kan inte vara tillräckligt att hänvisa till att man måste ha rumslig kontakt. Även små kommuner klarar av detta, och det borde även de stora kommunerna göra. Alla kommuner borde klara detta.
Vad gäller sfi är det inte bara ett problem när det gäller kvinnor, utan det är också ett problem att det är så få som slutför sin sfi-kurs. Enligt uppgift är det endast fyra av tio som slutför den inom en rimlig tid. Det här är ett problem, och vi behöver se till att lösa det. Sverige är ett land fullt av möjligheter, men det är ingen kravlös gemenskap. Man måste kunna ställa hårdare krav på integrationsplikt och hårdare utbildningskrav.
Ett sätt är att just att se till att man kan kombinera föräldraledighet med språkundervisning. Jag är rimligt nöjd med arbetsmarknadsministerns svar. Jag hade gärna fått mer konkreta svar på vad som faktiskt föreslås i budgeten. Jag kan inte riktigt läsa ut det utöver att man gör den här utredningen. Jag skulle fortfarande vilja ha ett svar från arbetsmarknadsministern om vad som konkret kan göras för att öka sysselsättningen och öka språkundervisningen för nyanlända kvinnor.
Jag skulle vilja veta om ministern tycker att det är ett tillräckligt krav att vissa kommuner klarar av det här men inte alla. Avslutningsvis vill jag tacka ministern för svaret. Jag har inget ytterligare inlägg i den här debatten, men jag vill gärna få svar från ministern.
Jessika Roswall (M):
Jag tackar både ministern och Hillevi Larsson. Den rapport från Statskontoret som jag har lusläst inför debatten tycker jag innehöll en hel del konkreta åtgärder, som säkert till viss del redan har vidtagits. De handlar om just det Hillevi Larsson var inne på, nämligen hur man tidigt upptäcker att detta pågår på en arbetsplats. Min poäng var att visa att det finns exempel på goda föredömen och att det finns forskning.
Mycket mer kan naturligtvis göras, men jag tror att det i och med den metoo-rörelse som ändå fortfarande pågår är läge att ta tillfället i akt. Avslutningsvis, fru talman, vill jag återigen lyfta fram riskerna med mobbning och kränkande särbehandling. Det är minst lika viktigt att lyfta fram fysiska arbetsmiljörisker, och ministern tog i sitt svar upp nollvisionen vad gäller dödsolyckor.
Allt arbete för god arbetsmiljö är såklart viktigt. Men precis som flera av oss har varit inne på är den psykiska ohälsan ett växande problem, och den orsakar en allt större del av sjukfrånvaron. De siffror som ministern nämnde apropå de dramatiska ökningarna är något väldigt allvarligt. En dålig psykosocial arbetsmiljö kan få förödande konsekvenser. Detta är inte så lätt att komma åt.
Det är nämligen inte bara på arbetsplatsen som detta uppstår, utan det kan vara i hela samhället. Arbetsmiljöverkets arbete är en del. Strategin är en annan del. Arbetsgivarna har såklart ett stort ansvar, men det har också alla vi medarbetare på arbetsplatserna. Alla i hela samhället har ett ansvar; det är inte enbart en aktör som har detta ansvar. Jag tycker som sagt att det är viktigt att vi tar denna debatt. Jag vill tacka så mycket för debatten.
Vi återkommer!
Jessika Roswall (M):
Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Vi kanske inte kommer att vara lika överens i denna fråga som i den förra. Jag förstår att 90-dagarsgarantin i sig inte är en insats och att det finns olika andra delar i detta. Men arbetsmarknadsministern har vid ett flertal tillfällen slagit sig för bröstet och ofta hänvisat till 90-dagarsgarantin. Hon har gjort så ända sedan valet 2014. Då finns det anledning att ställa några frågor.
För ett tag sedan gjorde arbetsmarknadsministern tillsammans med statsministern ett utspel där båda var väldigt nöjda med att ha uppnått 90dagarsgarantin. Det är lite märkligt, eftersom vi samtidigt inte riktigt kan få klarhet i vad som ingår där och vad som menas. Jag hör vad ministern säger: att det inte enbart innebär att man ska träffa en arbetsförmedlare.
Men det är ändå så, vilket också står i interpellationen, att det har varit lite otydligt vad som ingår. Bland annat hänvisas till Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering. För ett tag sedan redogjordes i tidningen Arbetet för att Arbetsförmedlingen själv säger att det ska räcka med att man träffar något slags specialist.
Det andra som jag oroas över vad gäller ungdomsarbetslösheten - och som forskare - är att man är kritisk till de insatser som arbetsmarknadsministern hänvisar till och menar att flera av dessa insatser inte träffar rätt utan i stället träffar ungdomar som ändå hade fått arbete i en högkonjunktur. Det går i stället att se en oro över att detta riskerar att försena ungas inträde på arbetsmarknaden.
Det handlar bland annat om utbildningskontrakt, som har visat sig inte träffa riktigt rätt målgrupp. Av deltagarna är 40 procent heltidsstudenter som förmodligen ändå hade studerat. Vi befinner oss fortfarande i en högkonjunktur. Den sjunkande arbetslösheten har inte med regeringens politik att göra utan har att göra med den globala högkonjunkturen. Alla länder i EU - samt USA och andra länder - har haft en fallande ungdomsarbetslöshet, så vi är inte unika.
Jag var i Älvkarleby i går och pratade om bland annat ungdomsarbetslöshet och integration. Älvkarleby är en liten kommun i norra Uppsala län. De har trots högkonjunkturen en hög ungdomsarbetslöshet, 20 procent. Jag är bekymrad över att regeringen inte ser detta utan gömmer sig bakom att 90-dagarsgarantin är uppfylld. Jag ska ge ett exempel från Älvkarleby. De har 94 unga som i dag är arbetslösa.
Av dem har 58 varit arbetslösa i mer än sex månader, 40 i mer än tolv månader och 17 i mer än 24 månader. Jag har två frågor. Den ena är: Vad händer med de här ungdomarna när konjunkturen vänder? Den andra frågan anknyter lite till det som står i interpellationen.
Om jag tolkar svaret rätt delar inte arbetsmarknadsministern den kritik som finns när det gäller om 90-dagarsgarantin är uppfylld eller inte. Då blir frågan om det är tydligt nog vad som ingår i 90dagarsgarantin.
Jessika Roswall (M):
Jag vill inte fastna i vad som ingår i ordet insats eller inte. Det är inte det viktiga, utan det viktiga är att vi ser till att ungdomar kommer i riktigt arbete. Det som uttalades av forskargruppen och som citerades i tidningen Arbetet var just att med den insats som nu har skickats till Arbetsförmedlingen räcker det att träffa en specialist.
Nu sa arbetsmarknadsministern "en specialistinsats", men det är inte riktigt det som står. Jag undrar om det går att utveckla detta, för då har man kanske inte uppnått 90-dagarsgarantin, i alla fall enligt mitt sätt att se det. Det tråkiga med detta är också, vilket jag försökte påpeka i förra inlägget, att de insatser som görs inte träffar riktigt rätt.
Gör de inte det i en högkonjunktur riskerar vi att stjälpa i stället för att hjälpa de unga nu när de skulle kunna få ett jobb. Det finns statistik som visar att trots högkonjunkturen är fler unga placerade i insatser i dag än 2014.
Man borde ha gjort mer för att sänka trösklarna för att få in fler unga på arbetsmarknaden, man borde ha gjort det mer lönsamt att arbeta och man borde ha satsat på rätt insatser. Jag delar Hillevi Larssons uppfattning att utbildning är helt avgörande. Men tyvärr går det nog inte att bortförklara de siffror jag såg i går med att man är i etableringen.
Många unga är kvar i långtidsarbetslöshet. Jag tror att vi måste satsa mer på utbildning, och vi vet att de unga som saknar gymnasieutbildning behöver mer insatser. Här finns mer att göra. Åter till mitt hemlän Uppsala. Jag tog ju upp ett exempel därifrån i mitt förra inlägg.
Eftersom vi har landets lägsta arbetslöshet är det extra tråkigt att ha en så hög andel unga arbetslösa som i Älvkarleby kommun. Detta tyder på att matchningen inte fungerar så bra som den borde. Jag har inte bara i Uppsala län utan på många ställen i landet stött på svårigheter och utmaningar i att hitta rätt kompetens.
Vi måste därför se till att matchning och yrkesutbildning fungerar bättre så att vi kan komma till rätta med detta problem.
Jessika Roswall (M):
Jag hörde ett antal förklaringar till att det ser ut som det gör. Möjligtvis saknade jag den som jag fick med mig i går från norra Uppsala län, det vill säga de regionala skillnader som finns. Dem behöver man också lyfta upp och titta på, för här finns också en förklaring.
Låt mig upprepa att som jag ser det är det framför allt unga som har stått nära arbetsmarknaden som har fått jobb de senaste åren. Jag påstår att det är en naturlig följd av högkonjunkturen. Detta betyder att det är många som fortfarande står långt från arbetsmarknaden som kommer att stå ännu längre från arbetsmarknaden när lågkonjunkturen kommer. Vi har talat mycket om utbildning.
Moderaterna har föreslagit yrkesskola, som skulle vara en utbildning som just syftar till att de som saknar gymnasieutbildning snabbt får utbildning och kommer in på arbetsmarknaden. Jag är orolig för framtiden. Jag håller med om att vi ska fokusera på det som är problemet, men jag tycker att det är olyckligt att man slår sig för bröstet och uttrycker att man är glad för att man har uppnått garantin när man inte har löst problemet.
Vi behöver riktiga strukturella reformer för att komma till rätta med den tudelade arbetsmarknaden. Jag tycker ändå att det här har varit en bra debatt. Vi hamnade inte bara i diskussioner om ordet garanti och vad som ingår i garantin eller inte. Jag tycker att debatten har fört oss framåt och vill tacka så mycket för debatten.