Mikael Damberg (S):
Tack, herr statsråd. Jag kan först konstatera att det i princip inte är ett ord om fritidshemmen. Det är väldigt talande för regeringens syn på fritidshemmens verksamhet att man inte talar om de stora problem som Skolverket rapporterar gång efter gång. Varför har man inte gjort någonting? Vi gick till val på att anställa 3 000 fler fritidspedagoger i Sverige. Hade vi fått chansen att göra det hade vi gjort det, därför att vi ser de stora kvalitetsbrister som finns.
Du vet att vi i den budget som vi redovisade senast har stora satsningar just på fritidshemmen, därför att det är en verksamhet som det verkligen behöver satsas på. Regeringen struntar uppenbarligen i fritidshemmen. Jag tror att det är ett felslut av skolministern om han inte ser fritidshemmens stora betydelse också för barnens kunskapsutveckling i skolan. Man ser inte att de barn som i dag inte klarar skolan tillräckligt bra skulle behöva stöttning och hjälp mer än bara de timmar som de går i skolan.
De skulle behöva ha hjälp med läxträning, de skulle behöva ha hjälp med språkkultur och fritidsaktiviteter som gör att de växer och kan klara skolan ännu bättre. Här har regeringen ett stort svart hål. De vägrar att tala om detta stora samhällsproblem som jag tror att många barnfamiljer känner igen. När man hämtar ungarna på fritidshemmen säger man: Gud, vilka stora barngrupper! Gud, vad mycket stök och bråk det är här!
Här finns en del av den mobbning som många människor upplever finns därför att personalen inte klarar av att hantera den på rätt sätt. Jag tycker att det är allvarligt att skolministern väljer att bortse från detta. Vad gäller förskolan vill han att vi ska vara mer överens. Han säger att vi nog är överens om förskolans utveckling. Ja, det kanske vi är. Men varför valde då regeringen att ett år tidigare ta bort de öronmärkta statsbidragen till förskolorna för att de skulle kunna anställa mer personal?
Man gjorde det och flyttade över dem till den allmänna påsen, just därför att kommunerna skulle få använda pengarna till annat än förskola och personal. Det finns ingen annan anledning, som jag kan se, till att regeringen väljer att ta bort ett riktat statsbidrag som skulle gå till mer personal i förskolan för att lägga in det i den allmänna potten än att kommunerna ska kunna använda pengarna till annat, kanske till att sänka skatten. Det kanske var viktigare att använda pengarna till det. Det innebär, och det ser vi i Skolverkets statistik, att vi för första gången på tio år ser en brytning.
Regeringens bortprioritering leder till att andelen barn per personal ökar igen för första gången på tio år. Det är inte sant att det inte hände något under förra mandatperioden. Det måste Jan Björklund ha drömt efter alla de kammardebatter som vi hade förra mandatperioden. Den förra, socialdemokratiska regeringen valde ju att specialdestinera pengar för mer personal i förskolan.
Jag vet inte om vi ska bråka om det här, men det är lite anmärkningsvärt om utbildningsministern inte har koll på hur det ser ut i hans egen verksamhet. Det är faktiskt så att andelen högskoleutbildad personal inom kommunala förskolor är 52 procent i Sverige, medan den är 42 procent i de enskilda verksamheterna, så det är en lägre andel högskoleutbildad personal i de enskilda verksamheterna.
Jag säger inte det för att jag tycker att det är negativt med enskilda förskolor. Jag konstaterar bara att det är på det sättet. Skolministern hävdar här att det är precis tvärtom. Var har han fått de siffrorna ifrån? Det skulle jag vilja höra.