KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Michael Hagberg har frågat kommun- och finansmarknadsminister Mats Odell när han avser att se till att Strängnäs kommun får besked om möjligt köp av norra övningsfältet. Han har också frågat i vilken omfattning det markinnehav som anses vara av riksintresse för Försvarsmakten kommer att kunna minska i och med omställningen till ett insatsförsvar. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna.
Strängnäs kommun har den 21 mars 2007 i skrivelse begärt att regeringen ska medverka till att drygt 600 hektar av det tidigare så kallade norra övningsfältet, P 10 i Strängnäs som förvaltas av Fortifikationsverket, kan överlåtas till kommunen. Enligt förordningen om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. kan Fortifikationsverket på marknadsmässiga villkor sälja mark till en kommun för samhällsbyggnadsändamål.
Pris och övriga villkor för överlåtelsen ska i första hand bestämmas genom förhandlingar mellan kommunen och den säljande myndigheten. Regeringen kan som en sista utväg utse en särskild förhandlare eller, på uppdrag av kommunen eller myndigheten, avgöra ärendet. Jag har tagit del av korrespondens mellan Fortifikationsverket och Strängnäs kommun som visar på en vilja till fortsatt förhandling.
Det är min bedömning att det finns goda möjligheter till en kommande överenskommelse om överlåtelse av mark mellan parterna utan regeringens medverkan. Det är min övertygelse att förutsättningen för att lösa frågan är god. Vad gäller frågan om med vilken omfattning statens markinnehav kommer att kunna minska så avvecklar Försvarsmakten löpande sin verksamhet som följd av riksdagens försvarsbeslut.
Mellan 2001 och 2006 har därför Fortifikationsverkets markinnehav minskat med 10 procent. Avvecklingen kommer att fortgå. Avslutningsvis kan jag nämna att Försvarsmakten i höst preliminärt anmält för Fortifikationsverket vilka övnings- och skjutfält Försvarsmakten avser att lämna som en följd av försvarsbeslutet.
Anders Borg (M):
Låt mig börja med att beklaga att vi fått en försening när det gäller svaret på interpellationen. Jag tackar Michael Hagberg för att han förstår att ibland är situationen sådan att vi inte kan leverera på den tid som är bestämd. Vi är båda sörmlänningar och har kontakt med många av våra grannar, inte minst vårt utmärkta kommunalråd i Strängnäs Ann Landerholm. Jag har talat med henne i denna fråga vid flera tillfällen. Jag vill gärna vara tydlig med detta. Regeringen avser att ge Strängnäs kommun stöd för att man ska klara av en sådan här affär.
Jag är övertygad om att det finns goda förutsättningar för verket och kommunen att lösa ut den frågan. Jag upprepar gärna att det är min övertygelse att här bör verk och kommun tala med varandra och hitta en bra lösning. Jag är övertygad om att det också kommer att ske. Jag tror att både Fortifikationsverket och Strängnäs kommun uppfattar att vi, inte minst tack vare Michael Hagbergs interpellation, är tydliga på den punkten.
Det ska finnas förutsättningar att lösa frågan. Jag inser också att Michael Hagberg kommer att återkomma till frågan om vi inte gör det. Jag tycker också att vi som sörmlänningar kan ha ett gemensamt intresse här. Vi ska hitta en bra lösning här. Jag tillhör inte dem som anser att Försvarsmakten i all evinnerlighet ska sitta på stora markresurser.
Fortifikationsverket ligger under Finansdepartementet, och det är därför jag står här i talarstolen för att svara på frågan. Försvarsmakten bör kunna fortsätta att avveckla det här markinnehavet. Det har skett en minskning med 10 procent. Vi ska inte ha någon våldsam privatisering på det här området, lika lite som vi har det på något annat område, utan vi ska förvalta statens resurser på ett ansvarsfullt och bra sätt.
Följaktligen ska det också kunna ske en minskning av försvarets markinnehav på ett lämpligt, ansvarsfullt och balanserat sätt. Det kommer vi säkert också att återkomma till. Det finns säkert anledning att återkomma till frågan om hur och i vilken takt Fortifikationsverket och andra ansvariga ska hantera den frågan. Det ska naturligtvis ske i nära samråd med kommuner, Försvarsmakten och andra intressenter.
Anders Borg (M):
Michael Hagberg konstaterar att vi nu har haft ett helt år med en borgerlig finansminister och en borgerlig försvarsminister som har fullt ansvar. Han pekar på att vi skulle ha ett underskott i försvaret. Jag kan då inte låta bli att läsa i Riksgäldens pressmeddelande där man konstaterar att vi nu i november har 134 miljarder kronor i överskott för den senaste tolvmånadersperioden. 134 miljarder kronor är pengar det med.
Vi är överens om att vi ska ha en god hushållning med de offentliga finanserna. Den generella bilden, även om det nu finns en misshantering på försvarssidan från Försvarsmakten eller hur det nu kan ha gått till, är att de offentliga finanserna är i god ordning. God ordning är också det sätt jag vill att Fortifikationsverket bedriver verksamheten på. De har ett tydligt uppdrag.
De har sålt ut 10 procent av markinnehavet, som jag nämnde tidigare, men det är en underskattning av det arbete de har bedrivit. De har börjat med de allra viktigaste anläggningarna först. De har tagit fastigheter som är av nyckelbetydelse för inte minst kommunerna i första hand och inte de stora markområdena. Det tycker jag är en rimlig prioritering, och jag förutsätter att Fortifikationsverket fortsätter på det sättet. Så ska vi förhålla oss till offentlig egendom. Det är viktigt att vi gör detta.
Vi går över till ett insatsförsvar, och då finns det en möjlighet att minska försvarets kostnader för stora markinnehav. Men det måste naturligtvis ske på ett bra och klokt sätt. Sedan ska vi komma ihåg att nedläggningen av P 10 inte var något som uppskattades i Strängnäs. De var mycket förgrymmade över att regeringen inte ville göra något särskilt program.
Samtidigt ska vi komma ihåg - det är inte min sak att försvara den förra regeringen mot Michael Hagberg, men jag vill ändå påpeka detta - att det kanske inte var en helt orimlig bedömning, givet att Strängnäs har den lägsta arbetslösheten i Södermanland, ett snabbt växande näringsliv och är en del av ett mycket dynamiskt område av Sverige. Det kanske inte var just i Strängnäs som de största problemen kom. Det förhindrar inte att vi ska gå vidare med den viktiga frågeställning som Michael Hagberg tar upp. Jag vill vara tydlig på den punkten.
Jag är övertygad om att det berörda verket och kommunen har förutsättningar att föra de här diskussionerna på ett sådant sätt att de kan nå en gemensam överenskommelse. Sedan finns det en komplikation, och den måste vi nog hantera innan vi helt avslutar detta. Det är frågan om oexploderad ammunition. Vi har gett ett särskilt uppdrag till Fortifikationsverket att titta på omfattningen, vilka skjutfält som kan beröras och på vilket sätt det ska hanteras. Det är en viktig fråga, och den kan vi inte bortse från.
Det är ytterligare ett skäl till att det här måste hanteras i god ordning och på ett ansvarsfullt sätt.
Anders Borg (M):
Vi vill naturligtvis ha en dynamisk utveckling i Strängnäs. I den här frågan kanske man ska säga att det väl är viktigt att den inte blir explosionsartad utan att vi hanterar frågan om oexploderad ammunition på ett ansvarsfullt sätt. Ursäkta mitt försök till jullustighet! Det är min bedömning att vi har goda förutsättningar att hantera den här frågan, och att den bör kunna lösas av verk och kommun.
Jag tror också att vi i den generella frågan, som jag vet att Michael Hagberg har diskuterat med försvarsministern, gradvis ska ta det här arbetet framåt. Men det måste ske på ett strukturerat och ordnat sätt. Jag vill också säga att jag verkligen välkomnar att Michael Hagberg tar upp den här frågan. Det är viktigt, även om vi nu råkar ha ett moderat kommunalråd i Strängnäs, att de regionala företrädarna tillsammans arbetar för en stark region. Det är någonting som jag naturligtvis välkomnar.
Jag tycker att det är bra när man partiöverskridande kan agera för en bra och stark regional utveckling. Låt oss gärna återkomma till den här frågan. Det är en viktig sak som bör kunna lösas.
Anders Borg (M):
Egon Frid har frågat äldre- och folkhälsoministern hur hon och regeringen avser att mer kraftfullt arbeta för och medverka till att varje nation får rätt att bestämma över sina egna införselkvoter, till minskade införselkvoter av alkohol till Sverige och att införselkvoterna blir absoluta. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Jag delar Egon Frids uppfattning att den stora mängd billig alkohol som en person för privat bruk kan föra med sig till Sverige utan att betala skatt här i landet är ett problem för folkhälsan. Sverige arbetar därför aktivt inom EU för att en höjning av minimiskatterna på alkohol ska komma till stånd.
Enligt de regler som gäller inom EU har en privatperson rätt att ta med sig alkoholdrycker, för eget bruk, från en annan medlemsstat utan att någon ytterligare skatt ska tas ut i hemlandet. Om alkoholen tas in för kommersiella ändamål ska däremot punktskatt alltid, oavsett mängd alkohol, betalas i hemlandet. Det innebär till exempel att skatt ska betalas om alkoholen säljs vidare till vänner eller grannar.
Medlemsstaterna får använda sig av indikativa nivåer för att bedöma om alkoholen är avsedd för kommersiella eller privata ändamål. Reglerna om dessa nivåer finns i ett EG-direktiv på skatteområdet. För att Sverige ska kunna få ett nytt undantag från EU-reglerna om privat införsel av alkohol krävs att EU-kommissionen lägger fram ett direktivändringsförslag. Det krävs dessutom att medlemsstaterna enhälligt beslutar om ett sådant undantag. Att kommissionen skulle lägga fram ett sådant förslag bedömer jag tyvärr inte som realistiskt.
Det betyder emellertid inte att vi ska vara passiva i denna fråga. För Sverige är gränshandeln och den stora resandeinförseln av alkohol en mycket angelägen fråga. Vi arbetar därför på att försöka skapa allianser och utveckla ett strategiskt samarbete med andra länder där gränshandel innebär problem. För att få gehör inom EU är det emellertid viktigt att först intensifiera insatserna på hemmaplan för att minska införseln och bekämpa den illegala vidareförsäljningen av alkohol.
Anders Borg (M):
Jag välkomnar att Egon Frid tar upp frågan. Den är som Frid påpekar central och viktig inte minst i dessa tider. Regeringens ambition är att vara aktiv i frågan, inte minst under ordförandeskapet. Det är en av de saker som vi driver i våra diskussioner med Frankrike och Tjeckien för det 18-månadersprogram som så småningom ska presenteras.
Det är väl inte självklart att öllandet Tjeckien kommer att ha riktigt samma hållning i den frågan som Sverige har. Kommissionen har varit en av de konstruktiva krafter som har försökt att föra frågan framåt. Men det finns ett antal länder, Tjeckien, Tyskland, i någon utsträckning ett antal andra traditionella ölländer, om jag får säga så, som inte riktigt ser allvaret i frågan.
Men om man har den typen av tydliga belägg för kopplingen mellan sociala problem och alkohol, inte minst det spritmissbruk som vi har i Sverige och i flera av våra grannländer, har vi anledning att ta detta på stort allvar. Vi ska naturligtvis söka gemensamma vägar med andra EU-länder, kommissionen och inte minst med våra grannländer för att gradvis pressa upp alkoholskatterna. Därmed kan vi bevara den svenska restriktiva alkoholpolitiken.
Anders Borg (M):
Marie Engström har frågat näringsministern vilka åtgärder hon är beredd att vidta för att stimulera forskningssatsningar i företag, till exempel genom skatteavdrag. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Sverige har i dag generella regler där avdrag för kostnader för forskning och utveckling ges så snart forskningen har eller kan antas få betydelse för den skattskyldiges näringsverksamhet. Praxis på området är mycket generös.
Redan med befintliga skatteregler finns alltså goda förutsättningar att bedriva forskning och utveckling i Sverige. I en internationell jämförelse investerar Sverige mer i forskning och utveckling i förhållande till bnp än alla andra OECD-länder. Jag delar Marie Engströms uppfattning att forskning och utveckling är viktigt.
Men införandet av en särskild skattesubvention för forskning och utveckling innebär statsfinansiella kostnader och måste vägas mot andra projekt på skatteområdet och andra satsningar på utgiftsområdet. Upplysningsvis vill jag också nämna att regeringen i budgetpropositionen för 2008 sagt att man som ett led i arbetet med att stärka den ideella sektorn och stimulera forskning vill stimulera donationer från privatpersoner och företag.
Därför tillsätts senast 2008 en utredning för att möjliggöra avdragsrätt för sådana donationer.
Anders Borg (M):
Marie Engström har naturligtvis helt rätt i att forskning är av avgörande betydelse. Det hör till de offentliga utgifter som vi med betydande trovärdighet kan säga har en positiv effekt på tillväxten. Det är viktigt att vi har en god finansiering för svensk forskning. Här tillhör Sverige de ledande länderna.
Jag kan notera att när man från EU:s sida utvärderar Lissabonprocessen är Sverige det land som har högst forskningsanslag och ett av de länder där ökningen av forskningsanslagen har varit särskilt påtaglig under senare år. Vi har naturligtvis skärpt konkurrens på det här området. Fler länder kliver in och fler länder vill vara med, och då ökar naturligtvis kraven på Sverige.
Ska vi vara ett ledande välståndsland och välfärdsland måste vi tillhöra de länder som gör stora satsningar på forskning och utveckling. Jag vill samtidigt säga att det finns en del svårigheter med skattesubventioner eller skatteutgifter på forskningssidan. Vi har haft den typen av avdrag i Sverige mellan 1973 och 1983, och det avskaffades just därför att man gjorde bedömningen att det inte hade så stora effekter.
Nu vet vi att det förmodligen skulle bli mindre effekter än vad det var då, därför att EU-medlemskapet och EES-avtalet gör att avdragsrätten måste omfatta alla forskningssatsningar som görs inom EES-området. Då finns det en betydande risk att svenska skattemedel används för att subventionera forskning som bedrivs i andra länder. Det finns också ett norskt system, som den norska statistiska centralbyrån haft anledning att utvärdera.
Där är slutsatsen att det inte går att belägga att det här har haft några stora positiva effekter. Jag vill inte för den skull stänga några dörrar. Vi har sagt i vårt valmanifest och i andra sammanhang att vi är beredda att titta på olika vägar att skapa incitament för forskning.
Det kanske allra viktigaste på det området är att vi ska återkomma under det kommande året med en forskningsproposition som måste innehålla en bred och offensiv satsning på att utveckla forskningen. Nu tror inte jag att det i sig räcker, därför att Sverige har haft en ledande forskning under lång tid.
Vårt problem har varit att företagsklimatet och entreprenörsklimatet har varit så dåligt att forskningen inte har omsatts i produktion, innovationer, produkter och nya marknader i Sverige. Nu har regeringen avskaffat förmögenhetsskatten, och det är naturligtvis ett viktigt steg. Det förstärks av att Marie Engström var med och röstade igenom ett avskaffande av arvs- och gåvoskatten. Sammantaget innebär det att entreprenörsklimatet har förbättrats.
Här finns det naturligtvis ytterligare och viktigare åtgärder som måste vidtas för att vi ska få en god utväxling på de forskningssatsningar som görs. Jag vill, som sagt, inte stänga några dörrar i den här diskussionen, utan vi är beredda att pröva alla tänkbara alternativ som innebär att vi skapar en god grogrund för forskning i Sverige, och naturligtvis inom miljöområdet eller för den delen inom andra områden.
Det är en viktig del i att Sverige ska kunna vara ett starkt välståndsland och ett starkt välfärdsland att vi har en väl fungerande forskning.
Anders Borg (M):
Låt mig vara tydlig med att vi har redovisat väldigt noggrant i budgetpropositionen vilka jobbeffekter vi räknar med av olika förslag. Vi har inte räknat med några kortsiktiga jobbeffekter av förmögenhetsskatten. Där gör vi exakt samma bedömning som till exempel Lars Calmfors.
Lars Calmfors konstaterar också i det här TT-telegrammet att ett avskaffande av förmögenhetsskatten, precis som ett avskaffande av arvs- och gåvoskatten, bör leda till något högre investeringar och på sikt följaktligen också något fler jobb. När vi investerar mer höjer vi produktiviteten. Då får vi en förmåga att öka efterfrågan på arbetskraft och samtidigt höja reallönerna. Det är därför den här typen av åtgärder är viktig.
Det är naturligtvis både Villy Bergström och Lars Calmfors medvetna om. Man ska inte räkna hem en kortsiktig effekt av det. Det vore ungefär lika dumt som att säga att nu ska vi lägga fram en forskningsproposition så låt oss därför räkna hem vilka jobbeffekter det har på svensk ekonomi 2010 eller 2011. Det är helt centralt att vi har en bra forskningspolitik i Sverige. Det är inte centralt för jobben 2010 och 2011, men det är helt avgörande för jobben 2017, 2018 och 2019.
Om vi inte lägger grund för en långsiktig tillväxtpolitik på forskningssidan har vi inte förutsättningar att skapa sysselsättning på lång sikt. Det är vi helt överens om. Jag tror säkert också att vi kan fortsätta diskussion om vilket sätt som är mest effektivt för att uppnå stimulanser för ett bra innovationsklimat. Det finns säkert anledning att återkomma till den frågan. Vi ska noggrant bereda detta. Jag vill, som sagt, inte stänga några dörrar.
Vi är beredda att titta på olika instrument för att förbättra innovationsklimatet.
Anders Borg (M):
Den första frågan är hur jag ser på Konjunkturinstitutets resonemang om höga minimilöner i dess senaste lönebildningsrapport. Den andra frågan är om jag avser att vidta några åtgärder för att sänka minimilönerna i Sverige. Den tredje frågan är om jag avser att återkomma med åtgärder för att minska jämviktsarbetslösheten. Vad gäller minimilönerna anser regeringen att formerna för lönebildningen i första hand är en fråga för arbetsmarknadens parter. Regeringen avser därför inte att vidta några åtgärder för att sänka minimilönerna.
Däremot har regeringen infört ett antal åtgärder som gör det billigare att anställa individer som står långt från arbetsmarknaden, vilket förbättrar deras möjligheter att få ett arbete. Tanken bakom dessa åtgärder är att lönestrukturen kan tillåtas vara sammanpressad utan att det försämrar möjligheterna för svaga grupper på arbetsmarknaden att få ett arbete. Det är samtidigt regeringens uppgift att se till att förutsättningarna är så bra som möjligt för att lönebildningen ska fungera väl.
Regeringen har därför förstärkt drivkrafterna för fackförbund att vara ansvarsfulla i löneförhandlingarna genom att avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen från den 1 juli 2008 tydligare kopplas till utgifterna för arbetslöshet. Detta bedöms leda till en bättre fungerande lönebildning och en varaktigt högre sysselsättningsnivå. Regeringen bedömer att de reformer som har genomförts och aviserats sedan regeringen tillträdde leder till att jämviktsarbetslösheten successivt faller och att den varaktiga sysselsättningsnivån därmed kan öka avsevärt.
En liknande bedömning gör bland annat KI och OECD. Om de åtgärder som nu vidtas inte är tillräckliga kommer vi att vidta fler åtgärder för att minska utanförskapet ytterligare, förutsatt att de offentliga finanserna och det ekonomiska läget så tillåter. Regeringens ambition är att alla som vill och kan arbeta ska göra det.
Anders Borg (M):
Patrik Björck gläds nu åt att alliansregeringens politik leder till framgångar och att arbetslösheten minskar. Det är jag glad för. Jag kan förstå att Patrik Björck hävdar att det beror på andra faktorer, och det gör det naturligtvis.
Att vi har en stark konjunktur, att vi har en välutbildad arbetskraft och att vi har ansvarsfulla parter på arbetsmarknaden spelar roll, men det var också sant 2004 och 2005 när vi hade en mycket stark konjunktur. Tittar vi på statistiken i dag ser det till och med ut som om konjunkturen var som allra starkast 2005 och 2006, och då halkade Sverige efter i jobbtillväxt. Under den förra mandatperioden accelererade Sverige bland länder med hög ungdomsarbetslöshet.
Nu har vi en politik och en regering som vänder på varje sten och som vidtar varje tänkbar åtgärd för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt, och då händer det saker. Det här är ingen slump. Göran Persson stramade upp a-kassan lite grann i mitten av 90-talet. Då minskade arbetslösheten med 3-4 procent. Gordon Brown gjorde samma sak 1996-1997. Då minskade arbetslösheten. Gerhard Schröder gjorde detsamma i Tyskland. Då minskade arbetslösheten. Nu gick Schröder mycket hårdare fram.
Han sänkte den ju till 65 procent och kopplade den till tolv månader. När alliansregeringen gör samma sak får det samma effekter. Vi gör det mer lönsamt att arbeta, vi återupprättar arbetslinjen i våra transfereringar och vi bygger en stark arbetsmarknad där ansvarsfulla parter gemensamt i en svensk modell kan pressa tillbaka arbetslösheten och återupprätta full sysselsättning. Vi återupprättar den svenska modellen.
Det var så här det såg ut och det var så här det fungerade när vi på 50- och 60-talet hade full sysselsättning och klarade av att förena det med prisstabilitet och starka offentliga finanser. Det är precis det vi ska återupprätta. Full sysselsättning är fundamentet för alliansens politik.
Anders Borg (M):
Patrik Björck har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att återställa de svenska hushållens förlorade förtroende för ekonomin. Patrik Björck refererar till Konjunkturinstitutets barometer för företag och hushåll som kom ut den 27 november 2007 där hushållen uppvisar mindre optimistiska förväntningar för den svenska ekonomin och för arbetslösheten på ett års sikt än vad de gjorde en månad innan.
Att hushållens framtidsförväntningar för den svenska ekonomin har dämpats beror främst på att turbulensen på världens finansiella marknader har fortsatt under hösten och medfört en ökad oro både globalt och i viss mån även i Sverige. Dessutom går den globala och den svenska ekonomin nu in i en lugnare konjunkturfas då det är helt naturligt att förväntningarna dämpas något. Internationella jämförelser visar att konsumentförtroendet gått tillbaka på många håll i världen.
Men det är viktigt att påpeka att de svenska hushållens förtroende dämpats mindre än i exempelvis Förenta staterna och euroområdet, vilket medför att konsumentförtroendet i Sverige ligger kvar på en högre nivå. Även om hushållens förväntningar avseende arbetsmarknaden på ett års sikt har försvagats något är situationen fortfarande gynnsam. Till bilden hör att de offentliga finanserna är starka och att de reformer regeringen genomfört leder till varaktigt lägre arbetslöshet, högre arbetskraftsdeltagande och högre sysselsättningsnivå.
Reformerna stärker även hushållens inkomster, vilket kan vara viktigt inte minst om den internationella finansiella turbulensen kommer att kvarstå ännu en tid. Vid behov kommer regeringen att vidta fler åtgärder för att minska utanförskapet förutsatt att de offentliga finanserna så medger.