Ludvig Aspling (SD):
En målsättning för Europeiska unionen är att just bekämpa korruption, både inom sin egen förvaltning och inom medlemsstaterna generellt. Det här tycker vi borde komma till uttryck i fördragets artikel 2 om unionens värderingar. Artikel 83.1 definierar dessutom korruption som ett så kallat eurobrott, vilket öppnar för unionen att fastställa minimistraff och gärningsbeskrivningar.
År 2010 bad rådet kommissionen att återkomma med en övergripande antikorruptionspolicy, vilket fortfarande inte har skett. I stället publicerade kommissionen år 2014 en särskild rapport för att undersöka hur allvarligt problemet är och vad medlemsstaterna gör för att hantera det. Rapporten slår fast att korruption är gränsöverskridande och påverkar alla medlemsstater, om än i olika grad.
Totalt uppger 76 procent av européerna att korruption är utbrett i det egna landet, 99 procent i Grekland, 97 procent i Italien och 95 procent i tre andra länder. Tre fjärdedelar av européerna uppger att mutor och kontakter är det bästa sättet att få tillgång till offentlig service. Värst drabbat överlag är offentlig upphandling, vilket beror på bristande kontrollmekanismer, informationsfrihet, öppenhet inom lobbyverksamhet och skydd för visselblåsare.
Enligt rapporten uppgår kostnaden för korruption och maktmissbruk inom EU till 1 200 miljarder kronor per år, vilket sannolikt är rejält i underkant. Enligt en sammanställning från De gröna och EFA-gruppen i Europaparlamentet uppgår den totala kostnaden i stället till nästan ofattbara 9 000 miljarder kronor per år - en summa som är så stor att den knappt går att förstå.
Rapporten var tänkt att uppdateras vartannat år för att bli en plattform för ökat samarbete och åtgärder på unionsnivå. Men strax innan den andra utgåvan skulle publiceras valde kommissionen att skrota projektet och att hemligstämpla det material som fanns insamlat. Enligt uppgift var det en nästan färdigställd rapport som man valde att hemligstämpla, något som ledde till hård kritik och att bland annat Transparency International valde att stämma kommissionen enligt EU:s informationsfrihetsförordning.
Ingenting tyder heller på att situationen har förbättrats sedan dess. Europarådets så kallade Grecorapport, som statsrådet nämnde, från 2017 slår fast att nya lagstiftningsinitiativ i medlemsstater riskerar att sudda ut tidigare viktiga reformer och i vissa fall även bryta mot rådets antikorruptionsstandarder. Även Transparency Internationals årsrapport för 2018 visar att genomsnittspoängen för medlemsstaterna har varit densamma sedan man började mäta år 2012.
Transparencys vd, Carl Dolan, är också mycket skeptisk till hur kommissionen hanterar frågan - under ett möte med unionsföreträdare under 2018 kommenterade han saken så här: "Far from seeing a step-change in the EU's efforts to fight fraud and corruption in the intervening seven years, from the point of view of anti-corruption policy, this Commission is doing nothing new and considerably less than the last Commission."
Jag vill därför ställa en väldigt enkel och konkret fråga till Morgan Johansson. Anser han att den socialliberala allians som styr EU gör ett bra jobb vad gäller att uppfylla målen om att bekämpa korruption?