KBLab/rixvox huggingface dataset:
Juno Blom (L):
Tack, ledamoten Nordborg! När förslaget kom stod det "direkt anslutning". Någonting som jag drev på innan lagförslaget gick iväg var att man tog bort begreppet direkt anslutning.
I de diskussioner som fördes framkom det ändå tydligt att det inte per automatik kommer att omfatta de barn som kanske har gömt sig i en källare och varken hört eller sett något av våldet men där våldet är ständigt närvarande. Där skulle man kunna förtydliga i förarbetena. Skulle man kunna göra det på ytterligare sätt är jag den första att bistå för att stärka villkoren för barns bästa.
Generellt sett när det gäller vårdnadsfrågor är självklart det bästa för alla barn att ha två omsorgsfulla vårdnadshavare oavsett kön.
Men vi måste också mycket tydligare våga se och inse att när en vårdnadshavare har valt att utöva våld mot andra i familjen har den också valt bort förmågan att ge sina barn trygghet och tillit. I så många fall som jag har varit involverad i lägger man ett stort ansvar på barnen som är i en extremt utsatt belägenhet.
I juridiken talar man om att vara i en utsatt belägenhet. Man kan alla dagar i veckan inse att ett barn som levt med, upplevt och även varit utsatt för våld befinner sig i en sådan situation. Att barn ska behöva bevisa så otroligt mycket för vuxenvärlden innan de blir trodda samtidigt som förövare inte alls har det omvända beviskravet på sig tycker jag är ett svek och någonting som vi behöver ta tag i.
Juno Blom (L):
Lagen om särskild utlänningskontroll är en av de yttersta skyddsvallarna för rikets säkerhet. Det handlar om att kunna utvisa personer som hotar vårt land eller som kan befaras begå terroristbrott. Samtidigt handlar det inte om utvisning på grund av begångna brott utan om en hotbildsbedömning.
Svåra och grannlaga avvägningar måste göras i en process där också den misstänkte ska få möjlighet att lägga fram sin talan i en rättssäker ordning. Men dagens lagstiftning fungerar inte tillräckligt bra. Den ger inte heller tillräckliga möjligheter att hålla den misstänkta individen under uppsikt om utvisningen inte kan genomföras. Under ett antal år har därför Liberalerna, liksom andra partier, sett ett stort behov av att förtydliga lagarna.
Vi ser därför positivt på att regeringen nu återkommer med ett förslag till en ny lag, men den lagstiftning som regeringen föreslår är inte tillräcklig. Den självklara huvudregeln är att utländska medborgare som utgör ett hot mot Sveriges säkerhet ska lämna landet.
Och i de fall då personer som utgör ett säkerhetshot inte kan utvisas måste det vidtas kraftfulla åtgärder, och de måste hindras från att bedriva rekrytering eller sprida propaganda för våldsbejakande syften. Nytt regelverk för kvalificerade säkerhetsärenden Även med en lång förvarstid finns det risk för att utlänningen inte kan utvisas på grund av att verkställighetshinder föreligger ända fram till dess att den maximala förvarstiden har uppnåtts.
Det är då av största vikt att de alternativa tvångsmedel som finns för att hålla utlänningen under uppsikt är effektiva. Det är visserligen positivt att reglerna om anmälningsskyldighet breddas enligt den nya lagen - det kan exempelvis även innebära ett förbud mot att lämna ett vistelseområde. Men reglerna kommer ändå inte att räcka till.
Lagen bör förändras så att brott mot anmälningsskyldigheten utgör en självständig grund för att ta en person i förvar med stöd av den nya lagen. Likaså bör elektronisk övervakning införas som tvångsmedel för att hålla uppsikt över personer som omfattas av lagen och som ännu vistas i Sverige.
Det bör även framgå tydligare av straffskalorna vilket allvarligt brott det är att hjälpa en person som bedömts vara ett säkerhetshot mot Sverige. Vi anser därför att straffen ska skärpas och att brott som sker i organiserad form eller mot betalning alltid ska anses som grova. Fru talman! Den lagstiftning vi har framför oss på bordet hade kunnat vara ännu mer heltäckande.
Hela tre gånger har riksdagen riktat tillkännagivanden till regeringen om att man ska tillsätta en bredare utredning som ska se över vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas för att samhället ska kunna skydda sig mot personer som anses utgöra säkerhetshot. Vi har gjort detta därför att vi hela tiden har sett att de lagförslag som regeringen arbetat med, och som resulterat i dagens proposition, inte skulle vara tillräckliga.
Regeringen har hittills vägrat att tillsätta en sådan utredning. Nu upprepar vi tillkännagivandet en fjärde gång, men jag konstaterar att det måste till en ny regering för att den utredningen ska komma till stånd. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation nummer 6.
Juno Blom (L):
Tack för frågan, ledamoten Gustaf Lantz! Jag skulle snarare säga att det blir ännu tydligare hur viktigt det är att ha ett liberalt parti i en borgerlig regering som ser och förstår - vilket vi har gjort i alla tider - värdet och vikten av att jobba med det förebyggande arbetet och med tidiga och tydliga insatser. Jag tycker att regeringen saknar åtgärder för detta och har gjort det under den här tiden, och det är också skälet till att jag gav mig in i politiken.
Jag brukar säga att det här är som en graviditet: Man kan dölja den samhällsutveckling som är, precis som man inledningsvis kan dölja en graviditet - men tids nog kommer det ut någonting ur magen, och tids nog händer det saker i vårt samhälle. Jag skulle vilja säga att det som skedde under påsken borde analyseras på ett mycket djupare sätt i många olika delar.
Då tänker jag bland annat på det vi pratade om tidigare när det gäller arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck och de kopplingar som finns kring hur vi ser på samhällets rätt att diktera villkoren för hur barn ska växa upp och vilken trygghet och tillit de ska ha.
Jag har i mitt tidigare arbete träffat väldigt många unga killar som har suttit på anstalt och ställt frågor till dem om vad de, utifrån att de har begått allvarliga brott, tycker att man skulle kunna göra för att de ska förändra sitt beteende. Genomgående har deras svar varit: "Du skulle ha varit där mycket tidigare. Du skulle ha kommit till mig när jag var fyra fem år och ställt frågan och hjälpt mig."
Det innebär att vi är i ett läge just nu där jag tycker att de förslag som ligger på bordet är viktiga och skulle ha genomförts mycket tidigare - och samtidigt är det självklart att vi om vi vill skapa en framtid som ser annorlunda ut måste vidta de tidiga åtgärderna. Jag tror alltså att Liberalernas delaktighet i en borgerlig regering är avgörande på många olika sätt.
Juno Blom (L):
Tack för frågan, ledamoten Gustaf Lantz! Jag tror att både ledamoten Lantz och jag är fullt medvetna om att jag inte kan stå här i dag och säga att jag skulle lämna vid punkt x eller y. På samma sätt tror jag att ledamoten Lantz har svårt att berätta för mig när han skulle lämna ett samarbete med Vänsterpartiet. Vi hade till exempel en debatt om hedersrelaterat våld och förtryck där Vänsterpartiet inte har varit de tydligaste.
Vi har haft Miljöpartiet, som vi ju hade enorma problem med under perioden med januarisamarbetet då man duckade för den verklighet som fanns och inte ville vidta åtgärderna. Jag ställde hela min erfarenhet till förfogande och behöver inte ens stå bakom förslagen, men de måste drivas igenom.
Jag kan ställa frågan till dig, Gustaf Lantz, när du känner att din eller ditt partis smärtgräns är nådd för att ni inte längre ska kunna samarbeta med personer som skapar hinder för att åstadkomma den samhällsutveckling som krävs för att vi inte ska hamna i det läge vi är i just nu. Jag är också från Norrköping, och jag har jobbat i dessa miljonprogramsområden i hela mitt liv. Den stora massan av människor som bor där är ju fruktansvärt utsatta.
Jag tänkte på det i morse när jag kom till riksdagen: När det kommer besökare hit ska de gå igenom alla dessa säkerhetskontroller för att vi inte vill känna oss utsatta, men de boende i de här områdena är verkligen utsatta. Det är ett misslyckande för oss alla. Nya verktyg mot gängkriminaliteten Jag kan inte stå här och berätta för ledamoten Lantz var gränsen går.
Däremot kan jag vara väldigt tydlig med att vi från dag ett har sagt att vi aldrig kommer att förhandla bort liberala värden. Vi är beredda att förhandla och prata med vem som helst för att få stöd för den politik som vi tror på - det är liksom det berättigande vi har i svensk politik, det vill säga att som parti ha en tydlig ideologisk grund och sedan stå för den, hela tiden. Du kan alltså vara helt lugn med att vi har en tydlig moralkompass vad gäller rätt och fel, Gustaf Lantz.
Juno Blom (L):
Det är oftast jag som får veta att jag har gjort något fel, men än så länge har jag inte hunnit göra något misstag. Det du säger om Norrköpings kommun är viktigt. Förlåt! Det ledamoten Mats Wiking säger om Norrköpings kommun är viktigt. Kommunen fick kännedom om att det fanns en oro för vad vårdnadshavarna utsatte barnet för.
Det fanns fler signalsystem, och fler borde ha gjort orosanmälningar. Att kommunen då inte gjorde en ny insats är fruktansvärt. Men det intressanta är att du använder det som ett argument mot en ny lagstiftning. Om den lagstiftning som vi föreslår och som Hagsgård har tagit fram hade funnits, skulle ju Esmeralda, "Lilla hjärtat", aldrig ha återförts till sin familj. Du tycker att vi gamblar lite, att vi gissar på att föräldrar har förändrat sin förmåga.
Vi tar hem barnet till föräldrarna, om vi inte som regeringen föreslår inrättar ett flyttförbud en stund och skjuter upp flytten några månader. Därefter håller vi tummarna och undrar vad som händer nu, men det kan göras en uppföljning. Från min sida är det självklart att om man får kännedom om något, oavsett om det är tio minuter efter det att beslutet har upphävts, ska man kunna fatta ett nytt beslut. Det råder inget tvivel om den saken.
Men att använda detta som ett skäl i argumentationen mot ett eget rekvisit om att stärka barnets bästa, att aldrig tvinga ett barn som Esmeralda att behöva återföras till vårdnadshavare utifrån att det inte är det mest lämpliga för flickan, blir otroligt märkligt i min värld. Jag skulle gärna vilja följa med dig och träffa de oroliga socialsekreterarna.
Den största oron för mig är alla de barn som är i behov av att inte behöva träffa en vårdnadshavare som utsätter dem på olika sätt. Det här är ett försvarstal som inte stämmer. Men skicka dem gärna till mig så kan jag prata om att lagstiftningen inte har några problem med att göra så.
Juno Blom (L):
Jag kan berätta om fler fall som Norrköpings kommun inte har lyckats med, och jag kan berätta om fall runt omkring i hela vårt land där man inte har lyckats med insatser. Det är inte vad jag försvarar, utan det jag försvarar är hur vi kan se till att lagstiftningen blir tydlig så att den underlättar för socialtjänsten. I det fall som rörde Esmeralda hade förvaltningsrätten bedömt att Esmeralda kunde återföras till sin familj.
Därför blir det märkligt för mig att ledamoten Wiking anger som skäl att det finns socialarbetare som är oroliga för att skydda barn. Den oron behöver de inte känna; det finns så otroligt många barn som är extremt oskyddade i vårt samhälle. Ledamoten Wiking tar upp att hanteringen beror på remissvaren.
Jag har suttit tillsammans med juristerna på Socialdepartementet, och jag har gjort vad jag har kunnat göra för att statsrådet Hallengren skulle vidta de åtgärder som krävdes innan utskottsinitiativet lades fram av Moderaterna. Men det fanns jurister som menade att förslaget är rättsosäkert, är fel och inte blir tydligt. Jag är övertygad om att det kommer att inkomma sådana remissvar. Det var samma sak när vi införde anti-agalagstiftningen i Sverige.
Det var inte så att svenska folket jublade och tyckte att det var en bra idé, men man förändrade snabbt inställning. Där har vi politiker ett ansvar att vara en progressiv röst, och barnen är i behov av politiker som står på barnens sida. Oavsett vad som framkommer i remissvar eller inte skulle jag vara mer förvånad om hela Sverige har ställt sig på de utsatta barnens sida. Skiljelinjen går där.
Det handlar om huruvida vi står på de utsatta barnens sida och vågar ifrågasätta vårdnadshavare som har gjort sina barn illa, eller om vi oroar oss för föräldrarnas integritet som en gång har valt att bete sig på ett sätt som har gjort att barnet tvingas att omhändertas.
Juno Blom (L):
Tack, ledamot Yasmine Bladelius! Jag tror på det du säger. Jag känner att det finns en äkthet i det du säger. Problemet är att statsrådet Lena Hallengren alltid lyser med sin frånvaro i kammaren när vi ska debattera de här frågorna. Då får andra föra talan. Jag har själv haft samtal med statsrådet om olika frågor som gäller barn.
Jag tänker att mycket hänger ihop. Även innan vi tog utskottsinitiativet för att se över lagstiftningen som rör LVU, för att stärka barnets bästa, var det i de samtal jag förde med statsrådet Lena Hallengren helt omöjligt. Jag hade verkligen en vädjan. Vi hade ju ett samarbete inom ramen för januariavtalet.
Då handlade det mycket om att våga ifrågasätta föräldrarätten och koppla på både skyldigheter och ansvar men framför allt att stärka barnrättsperspektivet. Även de pojkar, de unga killar, som är dömda för allvarlig brottslighet är ett uttryck för ett enormt misslyckande från samhällets sida. Det är barn vars drömmar släcks alldeles för tidigt, barn som växer upp med våld i hemmet och som inte får de insatser som krävs.
Jag tror inte att något barn eller någon ung person kommer att ändra sitt beteende, om det är kanske just våld som är det stora problemet, om de sedan utsätts för våld från statens sida. Ledamoten säger att det finns metoder som man kan pröva och som är beprövade på andra ställen, vilket forskare också ger uttryck för.
Men så länge vi tillåter avskiljning tror jag inte att det blir nödvändigt att vidta de kraftiga åtgärder som krävs för att se till att den nödvändiga kompetensen verkligen finns. Det här är faktiskt en fråga om organisation, ledarskap och kultur men framför allt om vårt ställningstagande vi gör.
Juno Blom (L):
Jag misstror inte ledamotens intentioner. Att det är kaos i regeringen igen är däremot ett annat stort problem. För mycket kraft läggs på andra frågor än att lösa samhällsproblem. Men det har ju inte varit kaos hela tiden. Även om det framstår som att det har varit kaos hela tiden har statsrådet haft möjlighet att komma hit vid tidigare tillfällen.
Det vore bra att ha ett samtal med den det berör. Framför allt handlar det här om sättet att se på barn. Det gäller även barn med autismspektrumtillstånd som egentligen har rätt till LSS enligt personkrets 1. De placeras på statens låsta boenden eftersom man successivt har monterat ned LSS. Det gör att barnen inte får den hjälp de har rätt till och behov av.
De får inte de insatser som krävs för att möta deras unika behov. I dag diskuterar vi Sis. Flera har varit inne på att det är en sista anhalt. Men när alla andra anhalter totalt misslyckats placeras allt fler barn där. Både statsrådet och generaldirektören borde älska oss som kämpar för att ge dessa barn andra möjligheter.
Om jag hade varit generaldirektör på Statens institutionsstyrelse hade jag stått med plakat utanför och frågat vad ni gör för att jag ska kunna driva en verksamhet i den linje som verkligen respekterar det enskilda barnet i dess utsatthet. Barns liv går inte i repris. Det sa jag också tidigare.
De barn som just nu befinner sig i denna utsatthet blir inte glada över att vi förbereder oss och letar efter metoder, utan här krävs ett tydligt ställningstagande. Jag hoppas att du, Yasmine Bladelius, skickar med det till det ansvariga statsrådet, som inte dök upp här.
Jon Thorbjörnson (V):
Mats Green! Ökat bostadsbyggande har vi behövt sedan 90-talet. Från andra världskrigets slut och fram till 90-talet fick vi många fler bostäder i Sverige. Det var en period när folk behövde det. Detta blev fallet tack vare en statlig byggnadspolitik där vi gick in och styrde och såg till att det byggdes för dem som behövde.
Investeringsstödet har gett 16 600 beviljade bostäder. 4,6 miljarder har beviljats. Det är pengar som går till bostadsbyggande. Att det är privata bolag som bygger ser jag inget konstigt med. Det viktiga är att vi får bostäder till dem som behöver dem. Det behövs hyresrätter med rimliga hyror.
Folk ska inte behöva lägga upp 1, 2 eller 3 miljoner för att få möjlighet att bo någonstans. Att bo någonstans är en grundläggande rättighet i vårt samhälle. Det råder bostadsbrist i en majoritet av landets kommuner. Framför allt saknas det hyresrätter med rimliga hyror, bostäder som vanligt folk kan bo i utan att ta stora lån. Investeringsstöden infördes för att öka byggandet av de här hyresrätterna.
När ni nu avskaffar dem, vilka åtgärder tänker ni vidta för att öka byggandet av hyresrätter som folk har råd med? Eller är det upp till marknaden att lösa allting på egen hand?
Jon Thorbjörnson (V):
Varifrån ska pengarna tas? Ja, bland annat vill vi inte sänka skatten för höginkomsttagare och ge dem som redan har mycket ännu mer. Det egna ägandet finns det redan subventioner för. Det finns räntebidrag. Man kan få RUT-avdrag för poolstädning. Nu ska man tydligen få det även för omflyttning av möbler i sitt hus.
Där finns mängder med pengar som vi kan göra bättre saker med, till exempel bygga bostäder. Jag är för en bostadspolitik som gör att alla har rätt och möjlighet att bo i en hyresrätt och att man inte behöver ha höga inkomster för att kunna skaffa sig ett boende.
Jon Thorbjörnson (V):
Som det ser ut i dag kan ett barn inte ha fler än två juridiska vårdnadshavare. Många barn växer dock upp med flera sociala föräldrar. Det kan handla om barn vars biologiska föräldrar lever i samkönade relationer eller barn vars biologiska föräldrar separerat. En social förälder kan vara lika viktig för barnet som en biologisk förälder. Enligt gällande regleringar har barnets vårdnadshavare ansvar för att barnets behov av umgänge med någon som står det särskilt nära men inte är rättslig förälder tillgodoses så långt som möjligt.
I den utsträckning bristande umgänge beror på att vårdnadshavaren inte tar sitt ansvar är det en viktig uppgift för socialtjänsten att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. Det finns många vuxna som kan vara bra för barnet under uppväxten. Problemet är väl inte att det finns för många vuxna i barnets närhet. Det kanske är så att det finns för få.
Om detta inte lyckas får domstolen på talan av socialnämnden besluta om umgänge med barnet för någon annan än en förälder. Denna reglering av barnets rätt till umgänge med personer som står barnet särskilt nära tycker jag inte kan anses tillräcklig när det gäller förhållandet till sociala föräldrar.
Jon Thorbjörnson (V):
Det känns skönt att både jag och Mikael Eskilandersson har barnets bästa för ögonen. Det är ett bra gemensamt mål. Mikael Eskilandersson undrar hur tiden ska räcka till för alla vårdnadshavare. Jag kan inte stå här och tala om vilken exakt procentuell fördelning som ska gälla mellan olika föräldrar. Jag kan bara konstatera att ett stort nätverk för barn är bra.
Jag träffar inte min son och min dotter alla dygnets timmar, även om jag är vårdnadshavare för dem och har dem hemma. När det gäller problematiken runt vilken skola ett barn ska gå i är det bra att vi har förslag om det i vår reservation.
Vi föreslår att vårdnadshavares beslutanderätt i frågor som rör vård och skola för barnet ska kunna ligga på bara en vårdnadshavare efter domstolsbeslut. Det är för barnets bästa. Det ska inte bli en dragkamp om skola, vård och omsorg om barnet på grund av att man har tvister.
Jon Thorbjörnson (V):
Det var ett konstaterande av att vi har olika förutsättningar här i världen. En del har råd med guldkant, andra har det inte. För den som inte har råd med guldkant och som måste väga varje val som den gör i sin vardag på guldvåg är det viktigt att det finns stöttning. Det handlar om när konsumtionen inte är lyx utan det mest nödvändiga och man kanske måste välja om man kan köpa en julklapp eller om man måste fokusera på mat.
Valet kan gälla om man kan köpa ett par nya skor för fotbollsträningen, om man är tvungen att köpa ett par begagnade eller om man inte har råd att köpa ett par begagnade heller. Det var ett konstaterande av att vi har olika förutsättningar här i världen. Där har vi som stat ett ansvar att se till att stötta de människor som har det tuffast i samhället.
Jon Thorbjörnson (V):
Stöd kan man ge på många olika sätt, och stöd handlar inte bara om att folk ska få pengar. Stöd handlar om att man ska få ett regelverk som går att följa och som är enkelt och tydligt samt om att man kan få stöd med att förstå alla de komplicerade regler som finns. Detta gäller speciellt när vi har en marknad som blir global, när det är gränshandel och när man köper via nätet. Det finns många företag som blåser på med reklam, och det gäller att inte bli lurad överallt.
Har man då dessutom svårt att få vardagen att gå ihop kan det vara svårt att sätta sig in i alla de regler som följer på ett inköp. Ett inköp - även ett litet inköp - kan vara det viktigaste man gör. För oss i Sveriges riksdag, som har ett högt arvode, är det inga problem att gå ut och köpa ett par gympadojor. Om de går sönder eller det blir fel på dem och man inte får byta dem kan vi köpa ett par till.
Men det finns människor i vårt samhälle som inte har den lyxen, och det är viktigt att det finns konsumentvägledning som kan hjälpa och stötta dem hela vägen fram så att deras barn till exempel får gympaskor och får en bra vardag.