Isabella Lövin (MP):
Jens Holm har ställt frågor till mig om EU:s förslag om ansvarsfördelning för växthusgasutsläpp. Den första av frågorna är om jag kommer att verka för att den övergripande ambitionsnivån höjs i förslaget till ansvarsfördelning. Jag håller med Jens Holm om att EU:s ambitioner till 2030 inte räcker för att EU ska ta sitt ansvar för att nå Parisavtalets mål. Ambitionsnivån behöver höjas.
Naturvårdsverket har tidigare gjort bedömningen att EU:s ansvar och förmåga skulle motsvara en utsläppsminskning med mellan 50 och 55 procent till 2030. Det baserades på de globala ambitioner som rådde före skärpningen av de globala målsättningarna i Paris. Regeringen engagerar sig för att öka ambitionen. Jag har i veckan fört samtal med kollegor i EU kring alla delar av EU:s ramverk med detta övergripande mål.
Tyvärr är möjligheterna att fatta beslut om ändrade målsättningar för närvarande små eller obefintliga. Ett beslut skulle behöva tas på Europeiska rådet och i konsensus mellan alla medlemsländer. Förutsättningarna för det finns för närvarande inte.
Regeringen arbetar därför för en betydligt starkare översynsklausul än den som finns i kommissionens förslag för att ha en tydlig grund för beslut om höjd ambitionsnivå i samband med de översyner som ska ske under Parisavtalet.
Regeringen vill se en översyn inom EU redan i anslutning till den första översynen under Parisavtalet, som ska ske när FN:s klimatpanel kommer med en ny rapport 2018, i stället för som kommissionen föreslår först 2024. Den andra frågan handlar om att ta bort eller minimera möjligheten att uppnå nationella utsläppsminskningar med uppköp av utsläppskrediter i andra länder.
Här vill jag påpeka att målen under ansvarsfördelningen nås med enbart inhemska åtgärder inom unionen. Det innebär att de enda utsläppskrediter som kommer att kunna köpas in av ett medlemsland är utsläppsenheter från ett annat medlemsland. Det är ingen ny möjlighet, utan det finns med redan i EU:s ansvarsfördelningsbeslut som gäller fram till 2020. Att ta bort den möjligheten har aldrig varit uppe till diskussion.
Den tredje frågan är om jag kommer att verka för att avskaffa eller minimera möjligheten att tillgodoräkna sig upptag i sektorn markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk. Här vill jag framhålla att det är viktigt att regelverket för bokföring utformas på ett bra sätt. Regeringen analyserar fortfarande utformningen och effekterna av flexibiliteterna i förslagen.
Det står klart att flexibilitet kommer att vara en del av det slutgiltiga ramverket. Regeringen håller med om att viss flexibilitet behövs men anser att det är viktigt att den inte utformas så att vissa medlemsländer inte behöver genomföra de åtgärder och den omställning som krävs om de långsiktiga klimatmålen ska kunna nås.
Utformningen av flexibiliteten måste göras så att systemets faktiska ambitionsnivå och miljömässiga integritet behålls.
Slutligen har Jens Holm frågat om jag kommer att verka för att det i förordningen om ansvarsfördelning förs in en artikel om internationellt samarbete där EU och dess medlemsländer i större utsträckning utlovar kapital, teknik och samarbete för att hjälpa utvecklingsländer att snabbt minska sina utsläpp. Detta är en viktig del av EU:s och medlemsländernas åtagande under Parisavtalet och en diskussion som är mycket viktig.
Den ska vi dock föra i andra sammanhang. Eftersom målen för ESR, utsläppsminskningsansvarsfördelningen, ska nås med inhemska åtgärder och förordningen handlar om hur detta ska ske är det inte aktuellt att föra in frågan om internationellt samarbete i förordningen.