Barbro Westerholm (L):
De motioner som vi har att behandla är skrivna när vi hade mycket mindre erfarenhet av den här pandemin än vad vi har i dag. Jag vill därför ta upp vad jag tycker att vi ska göra framöver med den kunskap som vi har fått.
Först vill jag lyfta fram de motioner som Liberalerna har väckt här, framför allt den om läkemedelsberedskapen som har visat sig brista väldigt, något som flera har påpekat.
Jag har faktiskt själv varit ansvarig centralt för Sveriges läkemedelsberedskap, och det här är inte svårt att lösa om man har ett centralt lager, rutiner för hur man ska omsätta lagret och en lista på vilka läkemedel som ska finnas där, för det är alls icke alla som vi har godkända i Sverige som ska finnas där.
Det ska också finnas rutiner för när man får låna ur lagret.
Jag yrkar bifall till reservation 17 under punkt 4 och övergår sedan till pandemin, där ju Coronakommissionen har kommit med väldigt viktiga påtalanden som vi ska lära av och ta med oss i kommande pandemier - för de kommer att komma.
När det gäller besöksförbudet kom det i en situation då vi var lite grann gripna av panik. Men besöksförbudet ska ordnas på ett annat sätt.
Man ska kunna få besök av sin närmast anhöriga, som vid besök också kan avlasta personalen på boendena med det sällskap och livskvalitet som kan förmedlas. Nu har det tagit mycket tid för personalen att försöka tillgodose de mest basala kontaktbehoven.
Det bistra är ju att besöksförbudet, som alltså är olagligt, fortsätter. Ett av de värsta exemplen jag fått i dag gäller ett boende där alla är vaccinerade, både boende och personal, men där besöksförbudet fortsätter. Anhöriga får inte komma och besöka boendet. Då undrar jag ju hur man har tänkt.
Det måste alltså vara tydligt inför kommande pandemier hur man ska ordna dessa besök. Detsamma gäller dem som vill flytta; i somras hade vi bekymmer med dem som ville isolera sig i sina fritidshus och hade behov av hemtjänst. Där måste man också klara ut hur det kan ordnas på ett bra sätt.
När det gäller läkemedelsindustrin har vi i ganska många år krävt att läkemedel ska prövas på den patientgrupp som ska använda dem. Först upptäckte vi att kvinnor inte var med i kliniska prövningar, och det var för att man inte ville riskera att pröva ett läkemedel på någon som var gravid. Nu är det en jämn fördelning när man prövar.
Men kravet att pröva på årsrika har också funnits, och därför är det mig en gåta att Astra inte lade upp sin prövning så att tillräckligt med årsrika människor var med. I dag sitter vi därför med problem när det gäller användningen av vaccinet från Astra. När det gäller regionernas vaccinstrategier är de mycket olika.
Jag vet regioner där man nu har gått in i fas 2 och börjat vaccinera 70-plussare, men för oss i Stockholm är mitt stalltips april.
Detta försämrar naturligtvis människors tillit till beslutsfattare och till dem som lägger upp det hela - i synnerhet när man får läsa att de som går på vårdgymnasium går före multisjuka 90-plussare. Det är liksom lite svårsmält.
Vi måste alltså få fram en tydlig vaccinationsstrategi med prioriteringar som människor förstår och som man inte avviker ifrån lite hit och dit. Vi måste hela tiden lära.
Det blir mycket viktigt när Coronakommissionen lite längre fram kommer med nästa betänkande - vad kan vi lära, och vad kan vi göra bättre?
Under den förra debatten kände jag att jag hade varit nästan lite sur och grinig, så jag avslutade med vad jag trodde var en solskenshistoria om en kär, frisk och aktiv granne som firade sin 80-årsdag med covid-19 på Sankt Görans sjukhus. Jag berättade att han efter två veckor piggnade till och bad om en öl, och då log ni allihop. Han dog fyra dagar senare.
Den här generationen har förespeglats prioritering när det gäller vaccinationer och känner sig inte prioriterad. Det är inte roligt. Man börjar tala om att detta med att stupa på målsnöret är en realitet, och en diskussion vi för handlar om att vi döstädar.
Det här är inte bra. Vi lever i Sverige, ett välfärdssamhälle som borde kunna kommunicera, förklara och organisera vården så att man känner sig trygg med att man finns med och inte behöver riskera att dö på målsnöret.