KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter och ärade åhörare! Vi har tidigare denna eftermiddag diskuterat frustration, och frustrerande känns det.
I stort sett varje vetenskaplig rapport som kommer pekar på att situationen förvärras när det gäller klimatfrågan. Isarna smälter snabbare och vattennivåhöjningarna blir större än vi trott. Det påverkar matproduktionen mer än vi trott innan. Sjukdomar sprids på ett annat sätt än vi trott innan.
Så är det hela tiden. Jag har gjort fem klimatförhandlingar, fyra som EU-parlamentariker och en som svensk miljöminister.
Det är oerhört frustrerande att bära med sig denna kunskap, sitta i de här lokalerna och förhandla och se hur det diskuteras om agendafrågor och detaljer fram och tillbaka. Så blir det inte färdigt - det finns inget resultat på bordet vid det schemalagda datum då konferensen ska avslutas. Hälften åker hem.
Man sitter första natten och första dagen efter, andra natten och andra dagen efter. Skarorna tunnas ut bland dem som sitter kvar.
Men även i det här akuta skedet är det ändå fortfarande detaljfrågor och agenda som diskuteras i den stora salen där alla samlas, samtidigt som den ena vetenskapliga rapporten efter den andra kommer.
Ibland må det väl förlåtas om man kvart över två på natten, efter att ha varit vaken i två dygn, tar till ett extra starkt ord. Det var inte många miljöministrar och över huvud taget inte många delegater kvar i det läget. I alla fall får vi ihop ett ramverk som gör att vi kan förhandla vidare.
Vi får den andra åtagandeperioden för Kyotoprotokollet, som betyder så oerhört mycket för de fattiga länderna. Jag är fullt medveten om att detta inte är idealiskt, att åtaganden fattas och att det är otroligt mycket arbete kvar. Men det är ändå bättre att se en väg framför sig än att befinna sig i en absolut återvändsgränd, vilket hade varit fallet. I det läget tycker jag fortfarande att jag hade rätt att uttrycka mig som jag gjorde.
Det gäller särskilt som vi efteråt har haft ungefär 30 timmar debatt om dessa frågor där jag hela tiden har sagt att de vetenskapliga rapporterna visar på att läget förvärras. Vi kan kanske rikta uppmärksamheten mot problemet i stället. Skogsfrågorna och teknikfrågorna är oerhört viktiga.
Sverige är ett av de få länder i världen som har ökat antalet skogskubikmeter fiber varje år i decennier. Jag har diskuterat dessa frågor med till exempel den kinesiske miljöministern, den indiske miljöministern och med afrikaner. Där är skogsfrågorna väldigt viktiga. Det gäller också till exempel Indonesien.
Jag ska ta ett exempel i detta inlägg på hur viktiga skogsfrågorna är. Det gäller den mark i världen som är produktiv skogsmark, det vill säga där man ska odla och där det inte finns några känsliga områden.
Om vi på hälften av den marken brukade som i Sverige skulle de kolsänkor som blir där innebära att skogen skulle ta upp alla de ökade utsläpp som vi ser framför oss i de vetenskapliga rapporter som tynger oss så mycket när vi diskuterar den här frågan. Så stor betydelse har skogsfrågorna.
Lena Ek (C):
Jag håller med Gunnar Andrén om att det är intressant med interpellationsdebatter. Det blir ännu intressantare när det är fler ledamöter som deltar på det här viset. Man lyfter då in frågor på ett sätt som gör debatten mer hel, och det tycker jag gynnar alla.
I de svåra klimatförhandlingarna är det intressant att se att det tog oerhört mycket kraft i Durban att få en majoritet av länderna att erkänna gapet mellan vad vi gör och vad som borde göras för att klara detta. Och då talar vi om tvågradersmålet, som förmodligen är för högt.
Det tog mycket kraft, och det är ett mått på hur svåra förhandlingarna är och hur svårt det är att få med länder som USA, Kina, Indien, Japan och Ryssland, som har smugit igenom förhandlingarna utan att bidra och som jag måste säga förtjänar rätt mycket kritik för sitt agerande.
Det lanserades en strategi för hur gapet ska slutas eller för att det åtminstone ska finnas åtaganden för att nå det förmodligen för högt satta tvågradersmålet. Det var också väldigt svårt.
Då är frågan: Hur får vi en positiv spiral i det globala klimatarbetet när vi har den förhandlingssituation som jag har beskrivit nu i några inlägg i debatten under eftermiddagen när vi samtidigt har en ekonomisk kris i världen? Man kan hoppas.
Jag tror att det finns någonting som alla svenska partier delar, nämligen att det finns en väldig potential i ny miljöteknik och att det har möjlighet att ge tillväxt. Man kan jämföra olika samhällssektorer, olika industribranscher och olika bilföretag.
Vi kommer ihåg den stora bilkrisen i USA alldeles nyligen, där de mest bränsleslukande bilarna och bolagen med mest sådan teknik hade sämst ekonomi. En del har ju också försvunnit från kartan. Jag tror att energieffektivisering är oerhört viktigt. Vi har berört skogsfrågorna. Det finns mycket att göra i många olika samhällssektorer.
Jag tror att den svenska rollen ligger mycket i att demonstrera teknik. Eftersom vi har höga forskningsanslag sett i relation till andra länder ska vi också se till att vi får fram denna miljöteknik till en kostnad som även fattiga länder kan betala.
Vi kan också genom klimatprojekt, genom bistånd, genom olika kanaler eller genom nya klimatpengar se till att den nya tekniken blir tillgänglig för de fattiga länderna. Kommittén för tekniktransfer är nu etablerad, och jag tror att det kommer att betyda mycket.
Regeringen har sagt att när vi nu ska ha 40-årsjubileum för Stockholmskonferensen där vi kommer att ha ministrar från många av världens länder som är engagerade i klimatfrågan ska vi ta tillfället i akt att låta dem möta en del av tekniken. Då kan vi se hur vi gemensamt kan hitta möjligheter att utveckla arbetet.
Den sista pusselbiten, nämligen gröna fonden, ska inom ett år finnas på plats för att kunna bistå länderna. Där tog vi också ett stort steg framåt.
Lena Ek (C):
Jag måste säga att jag inte uppfattade att interpellationen handlade om klimatanpassningen, utan mer om bedömningen av läget i klimatförhandlingarna. Det är klart att läget är bekymmersamt, som jag har sagt. Det är oerhört svårt att komma fram. Länderna har gjort för lite, och det är för få åtaganden.
Det finns redan ett gap när det gäller att klara tvågradersmålet, jämfört med de betydligt lägre nivåer som vetenskapen pekar på att vi skulle behöva sikta på. I Sverige har regeringen vidtagit ett stort antal åtgärder i alla samhällssektorer. Jag kan hålla med interpellanten om att det alltid finns mer att göra.
Jag tror att det gäller alla politikområden, och särskilt klimatområdet. Så är det. Vi har i den här debatten berört skogsfrågorna. De betyder oerhört mycket. Vi har berört vita certifikat. Det ska bli väldigt intressant att höra om resultatet av Centerpartiets seminarium om vita certifikat och betydelsen av det.
Vi har också diskuterat tekniktransfer och betydelsen av teknik och innovationer. Här finns mycket att göra. Jag vill avsluta eftermiddagens långa interpellationspass med att påminna kammarens ledamöter om att Stockholmskonferensen 1972 firar 40-årsjubileum.
Den 23-25 april kommer vi att ha ett stort antal miljöministrar och biståndsministrar i Stockholm. Jag hoppas att också riksdagens ledamöter tar tillfället i akt att delta i de här diskussionerna.
Jag är övertygad om att klimatfrågan också har en oerhört stor betydelse för fattigdomsbekämpningen, och vi ska diskutera klimat och fattigdomsbekämpning samtidigt på den här jubileumskonferensen. Vi ska också demonstrera svensk miljöteknik och möjligheten att använda den i fajten mot klimatförändringarna.
Lena Ek (C):
Vi får börja sortera begreppen lite grann. Jag har sedan jag tillträdde som miljöminister för fyra månader sedan besvarat en lång rad interpellationer i samma ämne utan att det på den tiden kommit några alternativa förslag från Socialdemokraterna när det gäller klimatutsläppen.
Jag kan notera att den hedervärde Stefan Löfven sedan han tillträdde ännu inte har nämnt ordet "klimat" på något sätt som har märkts men däremot berört en stor mängd andra politikområden. Det andra som jag gärna vill säga när jag sorterar i den här interpellationsdebatten är att jag uppskattar engagemanget och miljöintresset hos interpellanten. Det är väldigt viktigt. Fler ledamöter borde vara intresserade av sådana här diskussioner.
Sedan sorterar vi de regler som finns och de åtgärder som är vidtagna. Vi har ett med övervägande majoritet taget riksdagsbeslut där regeringen går in i precis samma systematik som hela EU. För den tunga industrin sorteras utsläppen i handeln med utsläppsrätter under ETS.
Den helt övervägande delen av utsläppsökningarna mellan 2009 och 2010 inträffade i den handlande sektorn, där vi har ett gemensamt EU-mål på sammantaget minus 21 procent till 2020 för hela EU utan uppdelning på länder. Vi kan se att utvecklingen här går åt rätt håll. Sedan har vi den icke-handlande sektorn.
Där kan vi titta på den statistik som förs i Sverige och som utvärderas av en oberoende myndighet - jag påpekar detta igen - nämligen Naturvårdsverket. Jag hänvisar endast till deras genomgång av statistiken för ett år.
I den långsiktiga statistiska trenden påpekar dessutom Naturvårdsverket att utvecklingen går åt rätt håll och att det mål som vi har satt i Sverige genom en bedövande riksdagsmajoritet och på förslag av regeringen, minus 40 procent till 2020, är inom räckhåll. Det finns åtgärder vidtagna när det gäller trafiksystemen. Det satsas på järnväg på ett sätt som inte har skett på decennier.
Det finns regler för trafiken. Det finns regler för utsläpp av växthusgaser som är gemensamma på den inre marknaden, där Sverige har varit oerhört aktivt i förhandlingarna. Det finns regler om standard på motorer och däck. Det finns regler om trafikplanering som hänger ihop med detta.
Den svenska regeringen har kickstartat utvecklingen vad gäller miljöbilar, vilket gör att vi nu har en bra andel miljöbilar i Sverige. Det finns regler för bränsle och bränslekvalitet.
Det medges att många av dessa regler är antagna på EU-nivå, men det är en gemensam politisk inriktning som Socialdemokraterna och Alliansen har: Det är viktigt att de regler som kan snedvrida konkurrensen är gemensamma på den inre marknaden. Utöver detta satsar alliansregeringen på forskning om miljö och klimat på ett sätt som inte har skett i Sverige historiskt förut.
Det är naturligtvis väldigt bra. Det medges att det fortfarande finns väldigt mycket att göra. Vi diskuterar naturligtvis sådana åtgärder i regeringen och i budgetförberedande diskussioner. Det tänker jag inte utveckla i den här interpellationsdebatten. Man ska aldrig vara nöjd. Jag kan citera en socialdemokratisk kampanjslogan som lyder "stolt men inte nöjd".
Det kan nog sammanfatta regeringens inställning i klimatfrågorna.
Lena Ek (C):
Det är viktigt att ha en debatt vid ett interpellationssvar. Jag tänker fortsätta att diskutera och kritisera den nuvarande socialdemokratiska ledningens bristande klimatengagemang. Vi kan konstatera att åtgärder finns på plats. Vi kan konstatera att Sverige med råge kommer att uppfylla målet för första Kyotoperioden 2008-2012.
Vi kan konstatera att statistiskt sett sjunker klimatutsläppen i Sverige frånsett det hack i kurvan som var 2009-2010. Vi kan konstatera att vindkraften är utbyggd på ett sätt som decennier av socialdemokratiska regeringar inte förmådde att göra över huvud taget. Vi kan konstatera att alliansregeringen har kickstartat miljöbilsutvecklingen. Behövs det vidare åtgärder kommer vi att vidta dem.
Jag analyserar detta inom den grupp experter som jag har sammankallat under rubriken Färdplan 2050 där vi följer utvecklingen väldigt noga. Vi har också förbättrat statistik och tidigarelagt statistik i ett uppdrag som vi redan har beslutat om.
Lena Ek (C):
Jag har nu under fyra månader i ett stort antal interpellationsdebatter talat om hur klimatsituationen globalt bekymrar mig. Jag har också besökt miljö- och jordbruksutskottet ett antal gånger där vi har haft liknande diskussioner. Jag har redovisat den aktiva roll som jag och Sverige har haft i och inför förhandlingarna i Durban liksom hur aktivt vi driver arbetet inom Europeiska unionen och hur noga vi följer utvecklingen i Sverige.
Man kan inte ha en regeringspolitik som bygger på enstaka år, utan man måste följa den långsiktiga trenden. Jag konstaterar återigen att det svenska etappmålet för den första Kyotoperioden 2008-2012 kommer att uppfyllas med råge. Trenden för det klimatmål som är satt, minus 40 procent till år 2020, följs förutom året 2009-2010. Det ger naturligtvis anledning till reflexion.
Det är också anledning till att vi studerar Naturvårdsverkets utvärdering av situationen väldigt noggrant. Det är också anledningen till att jag har inkallat en expertgrupp som ska följa utvecklingen sektor för sektor. Jag kan konstatera att Alliansens energiöverenskommelse för första gången i Sverige har sett till att vindkraften har kunnat öka på det sätt vi nu ser.
Vi är snart uppe från väldigt låga nivåer till runt sju terawatt i slutet av detta år, vilket är en betydande förändring. Jag kan konstatera att vi har påbörjat en biogasutveckling som inte någon föregående regering förmått åstadkomma och ökat andelen miljöbilar. Det är givet att det alltid kan förbättras. Vi kan ha fler miljöbilar, mer biogas och mer sol.
Men statistiskt ligger kurvan fast, och målet minus 40 procent mindre utsläpp och klimatgaser år 2020 ligger fast.
Lena Ek (C):
Ärade ledamöter! Åhörare - wherever you are! Anders Ygeman har frågat mig vilka konkreta åtgärder som jag avser att vidta för att snabbt och effektivt minska koldioxidutsläppen från lastbilstrafiken. Precis som Anders Ygeman är jag bekymrad över att utsläppen av växthusgaser från tunga transporter ökar.
Den korrekta siffran för ökningen av utsläppen mellan 1990 och 2010 från tunga fordon ska dock vara 34 procent, enligt Naturvårdsverkets rapport av den 19 december 2011. Siffrorna visar också att utsläppen från tunga transporter i stort följer den ekonomiska konjunkturen med lägre utsläpp under den ekonomiska krisen 2008.
Det går emellertid inte att jämföra personbilstrafiken med lastbilstrafiken, som Anders Ygeman gör. Lastbilstrafiken har en mycket större press på sig än personbilstrafiken att vara så bränsleeffektiv som möjligt. Lastbilstillverkarnas kunder, det vill säga åkerierna, är bra på att ställa krav på låg bränsleförbrukning eftersom bränslekostnaden står för närmare en tredjedel av åkeriernas utgifter.
Dessutom är lastbilarna ofta individuellt designade efter kundens önskemål, vilket gör det svårt att med generella incitament påverka bränsleförbrukningen och koldioxidutsläppen. Den positiva trenden med minskade utsläpp från personbilarna kan till stor del härledas till införandet av EU:s koldioxidkrav för personbilar.
I nuläget går det inte att ställa liknande koldioxidkrav på tunga fordon eftersom det saknas en enhetlig metod för att mäta bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp från hela tunga fordon. Den metod som finns i dag gäller endast för motorer exklusive chassi, hytt, längd med mera.
Sverige har därför tagit initiativ till ett EU-program för att utveckla en mätmetod för bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp från hela tunga fordon. De primära styrmedlen på nationell nivå för att minska koldioxidutsläppen från transportsektorn generellt, och från lastbilstrafiken i synnerhet, är energi- och koldioxidskatten på fossila drivmedel som bensin och diesel.
Dessa styrmedel har samma effekt som en kilometerskatt eller en avståndsbaserad vägslitageavgift men är mer kostnadseffektiva. I syfte att öka användningen av alternativa drivmedel och därmed minska koldioxidutsläppen är biodrivmedel sedan 2004 befriade från både energi- och koldioxidskatt.
Vidare satsar regeringen 3,6 miljarder kronor på järnväg under 2012 och 2013 - detta för att vitalisera järnvägssektorn och bidra till att öka konkurrenskraften för godstrafik på järnväg jämfört med tunga vägtransporter. Den långsiktiga prioriteringen om en fossiloberoende fordonsflotta till 2030 kommer att ligga till grund för regeringens fortsatta arbete med att minska utsläppen från transporter.
Inom Regeringskansliet pågår ett arbete med att samordna de ekonomiska styrmedlen på klimat- och energiområdet så att den önskvärda styrningen blir samhällsekonomiskt effektiv.
Lena Ek (C):
Jag är inte riktigt säker på om interpellationen är ställd till rätt minister, men jag ska besvara den utifrån min portfölj. Jag får be interpellanten återkomma till ansvarigt statsråd när det gäller trafiksystemplanering.
Rent generellt kan jag säga att det alltid är ett problem när det handlar om att sammanväga intresset av en bättre miljö och minskade klimatutsläpp med intresset av jobb i Sverige. Vi vet var den tunga industrin finns någonstans geografiskt, och vi vet att en del av detta gods kan gå på järnväg.
Det är också anledningen till att regeringen satsar på järnväg på ett sätt som inte har skett på decennier i det här landet. Vi diskuterar också oerhört mycket hur godstransporterna ska kunna gå. I den offentliga debatten har det varit fokus på persontransporter. Men jag tror att det är viktigt att också diskutera godstransporterna tydligare och mer publikt. Men vi har ett problem i vårt avlånga land.
Vi har gruvorna, vi har stålet, och vi har skogen till stor del långt bort ifrån sina marknader. Man måste kunna transportera sina varor på ett konkurrenskraftigt sätt. Därför tror jag att det är en korg av olika styrmedel som bör användas för att inte slå sönder konkurrenskraften för vår industri.
Vi ska ju samtidigt kunna nå de tuffa miljömål och klimatmål som vi har i Sverige med 40 procent minskade utsläpp till 2020, med en fossiloberoende fordonsflotta till 2030 och med nettoutsläpp 2050 på noll. Detta är en svår avvägning.
Jag är inte beredd att lägga fram förslag som bara tar hänsyn till den ena aspekten. Vi måste hitta en avvägning. Det andra som är viktigt är att titta på vad regeringen satsar på i energiforskning och förnybara drivmedel. Och hur tar sig detta uttryck i den svenska industrin?
Jag ska be att få återkomma i nästa svar med vad det är för teknisk utveckling som är på gång i sektorn.
Lena Ek (C):
Givet att man accepterar den statistikbild som Matilda Ernkrans radar upp här kan man bara konstatera att tillväxten i svenska ekonomin ökade under de borgerliga regeringarna. Det var också det som gav ökade utsläpp. Vi ska faktiskt klara att nå de klimatmål vi har. Vi ska klara att nå målet om minus 40 procent till 2020.
Vi ska klara att nå målet om en fossiloberoende fordonsflotta till 2030. Vi ska också klara av att nå nettomålet om noll klimatutsläpp till 2050. I det här sammanhanget tycker jag att vi behöver fundera över de två intressen som vi har att väga mot varandra. Det handlar om jobb, tillväxt och konkurrenskraft som ska ske på ett miljövänligt sätt.
Jag är inte av den politiska åskådningen att jag tror att skatter och avgifter löser alla världens problem. Jag har en annan utgångspunkt som innebär att jag vill använda fler styrmedel än dessa. Skatter och avgifter har sin givna roll i den här korgen av åtgärder, men forskning och utveckling, innovation och satsning på infrastruktur är andra viktiga saker.
Det finns en hel radda fler åtgärder som kan vidtas. Regeringen satsar varje år drygt 1 300 miljoner kronor på energiforskning. Under 2010 avsatte vi 610 miljoner kronor till förnybara drivmedel och utveckling av energieffektivare fordon i första hand för vägtrafiken.
Varje år satsar regeringen 500 miljoner kronor och fordonsindustrin lika mycket i samarbetsprogrammet Fordonsstrategisk forskning och innovation. Dessutom är förnybara drivmedel i transportsektorn för bussar och lastbilar befriade från energi- och koldioxidskatt, vilket belastar budgeten med ytterligare 1 1⁄2 miljard. Vad ger det här för resultat totalt sett?
Om man möter de framgångsrika tillverkarna av tunga fordon i Sverige kan vi konstatera att AB Volvo har tagit fram lastbilar och bussar som kan drivas på flera olika typer av rena biodrivmedel, till exempel biodiesel, DME, metandiesel med mera. De säljer och levererar också dessa runt om i hela världen, också i Sverige. Volvo har också utvecklat lastbilar och bussar med parallellhybridteknik som minskar bränsleförbrukningen och CO2-utsläppen med upp till 30 procent.
Försäljningen av de här fordonen har precis börjat i liten skala, men det finns en stor utvecklingspotential. Scania säljer bussar som drivs med etanol, biodiesel och gas och deltar också i ett antal olika utvecklingsprojekt. Man jobbar också väldigt mycket med trafikplanering. För att nå de tuffa klimatmål som vi har i Sverige handlar det om en kombination av olika åtgärder.
Det är otroligt lätt att säga att skatter och avgifter ska belasta sektorn. Det är styrmedel som till viss del fungerar, men det handlar också om att se till att svensk industri kan hitta sina råvaror och transportera sina produkter. Då måste vi ha en kombination av satsningar på järnvägar, ny teknik och innovation och billigare alternativa bränslen.
Den är den kombinationen som jag tror ger det resultat som vi ska redovisa när det är beslutat att redovisning ska ske, nämligen 2020.
Lena Ek (C):
Jag konstaterar, precis som i det förra interpellationssvaret, att Sveriges åtagande enligt Kyotoprotokollet uppfylls med råge. Jag konstaterar att om man tittar på statistiken för mer än ett år i taget, nämligen under den period som vi diskuterar, från 1990 fram till 2020, så är vi på väg mot att klara de mål som är uppsatta, och de målen ska klaras.
Det vore klädsamt om interpellanterna nämnde det i sammanhanget. Dessutom kan jag bara konstatera att interpellanten själv säger att vägslitageavgiften är byråkratisk och krånglig. Det tycker jag också, och jag tycker därför att det är en åtgärd som ökar byråkratin utan att möjligen ge de effekter som behövs.
Det är nämligen så här att teknik och innovation är inga udda små verktyg för att klara klimatmålen. Teknik och innovation är kanske det viktigaste vi har.
Om man nu är positivt inställd till forskning och utveckling är det någonting som man i och för sig kan skratta åt i riksdagens kammare, men det ger faktiskt resultat i verkligheten, det syns i produktionen hos både Volvo och Scania och det kommer också att synas i klimatstatistiken.