KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ibrahim Baylan (S):
Av statsrådets svar får man ett tydligt besked. Borttagandet av den här rekommendationen bygger på en bra tanke - för att citera statsrådet. Då tar jag för givet att detta var förankrat, i alla fall så pass att Utbildningsdepartementet var medvetet om att Skolverket höll på med den här förändringen.
Då är min fråga till statsrådet: Tror statsrådet att grupperna blir större eller mindre efter beslutet om att ta bort rekommendationen om 15 barn i småbarnsgrupper ur de allmänna råden? Det är en konkret fråga.
Den andra fråga jag har är föranledd av Gunnar Andréns inlägg, som jag tolkar som något slags plädering eller argument för att höja maxtaxan. Är det också regeringens uppfattning att föräldrar ska betala mer för att ha barnen i förskolan?
Det finns en bristande kvalitet, och statsrådet tillstår också att antalet stora barngrupper ökar kraftigt i den svenska förskolan. Är detta någonting som föräldrarna själva ska betala genom högre avgifter? Det är min andra konkreta fråga. Statsrådet framhåller att kvalitetssatsningen på 125 miljoner inte kan räcka till allt.
Nej, det är ett sanningens ord. Jag tror inte heller att det är någon som ställer krav på att regeringen ska komma med förslag som täcker allt. Men ni sänker först skatterna med i runda tal 135 miljarder kronor per år.
Sedan, efter dessa åtta år, föreslår ni 125 miljoner för att stärka kvaliteten i förskolan och för att stimulera till mindre barngrupper. Då blir det lite lätt komiskt när man räknar fram - vilket går lätt att göra - att det räcker till att anställa en ny förskollärare på var 40:e förskola.
Det är inte mycket till kvalitetssatsning, särskilt inte om man sätter det i relation till det som regeringen ändå har prioriterat i åtta års tid, nämligen skattesänkningar i varje budget. Fru talman! Jag har två frågor.
Eftersom statsrådet tyckte att det var en bra tanke som Skolverket hade när man tog bort rekommendationen är min första konkreta fråga: Blir grupperna större eller mindre efter detta beslut, tror statsrådet? Min andra fråga, efter Gunnar Andréns inlägg, är: Är det verkligen regeringens uppfattning att maxtaxan ska höjas så att föräldrar ska betala mer för att barnen ska vara i förskolan och för att vi ska kunna garantera en hög kvalitet i förskolan?
Ibrahim Baylan (S):
Jag tackar statsrådet för konkreta svar. Det hör inte till vanligheterna i den här kammaren att man får svar från statsråd på de frågor som man ställer. Därför uppskattar jag detta.
Anledningen till att jag ställde frågan om förankring hos regeringen är naturligtvis att ordningen i regeringar - både i tidigare och jag antar också i den nuvarande - är att beslut som har tillkommit efter regeringsuppdrag inte tas bort utan att man har en dialog med regeringen, oavsett vilken färg den må ha för tillfället.
Sådan har ordningen varit, och det är därför jag ställer frågan om huruvida det har varit så också vid det här tillfället. Jag har lite svårt att tolka statsrådet. Å ena sidan säger hon att man har haft en dialog, å andra sidan säger hon i det senare inlägget att det skedde efteråt. Betyder det alltså att det inte var förankrat hos regeringen?
Anledningen till att jag ställer frågan om maxtaxan är inte bara Gunnar Andréns plädering här i kammaren. Det är också föranlett av att ett av regeringens partier, Kristdemokraterna, har lagt fram detta som ett konkret förslag. Man vill höja maxtaxan för att kunna göra en kvalitetssatsning i förskolan. Det är en av anledningarna till att jag väcker frågan igen: Är detta någonting som regeringen står bakom eller inte?
Jag fick ett konkret svar från statsrådet - att regeringen, i det här fallet statsrådet Maria Arnholm, avfärdar både Gunnar Andréns förslag och Kristdemokraternas förslag. Är det rätt uppfattat?
Ibrahim Baylan (S):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Bakgrunden till min fråga är att vi under en längre tid med rätta haft väldigt mycket fokus på förbrytelserna i Ukraina och den oro som invasionen av delar av landet föranlett. Men bara därför att det i dag inte står så oerhört mycket om den syriska konflikten betyder det inte att situationen i Syrien är bra.
Tvärtom är kriget inne på sitt tredje år, som utrikesministern påpekar. Det är redan i dag horribla dödstal, och miljoner människor är på flykt. Därför tycker jag att det är viktigt att vi också i den här kammaren resonerar kring de förhandlingar som sker och möjliga vägar framåt.
Jag delar i mångt och mycket den förhoppning som utrikesministern ger uttryck för om att vi ska kunna få till en fredlig, politisk och diplomatisk lösning. Det är egentligen den enda hållbara lösningen. Det är svårt att se framför sig att militärt våld ska kunna ge långsiktiga och hållbara lösningar. Det gläder mig också att Sverige är med och på alla sätt försöker bidra till en fredlig lösning genom både ekonomiskt och diplomatiskt stöd.
Jag delar i mångt och mycket även utrikesministerns förhoppning om att Syrien också i framtiden ska vara ett religiöst och etniskt blandat och mångkulturellt samhälle. Jag tror att det vore välgörande om ett land i Mellanöstern kunde visa att konflikter inte alltid måste utmynna i etnisk eller religiös rensning av olika slag.
Men även om man kan hoppas på en fredlig och demokratisk utveckling måste man ändå ta med i beräkningarna vad vi ska göra om detta inte händer. Trots allt har redan många förhoppningar brustit i den här konflikten, som började med en förhoppning om demokrati och mänskliga rättigheter men har utmynnat i ett av de mest barbariska krig vi har sett i modern tid.
Då måste man ställa sig frågan om världssamfundet kan göra någonting ytterligare, och därav följer min andra fråga i interpellationen. Jag skulle ändå vilja få höra utrikesministern utveckla detta ytterligare, för jag tycker att frågan avfärdas alldeles för snabbt i interpellationssvaret.
I ett läge när vi inte har det vi alla önskar, nämligen en diplomatisk och politisk lösning, kan man tänka sig att världssamfundet skulle ta ansvar för många av de civila etniska grupper som i dag hamnar i kläm nästan oavsett vem som har det militära övertaget. Detta började som sagt som ett tydligt krav på demokrati och mänskliga rättigheter, men har sönderfallit i ett krig där det ibland är väldigt svårt att se vem som är vän och vem som är fiende.
Därför vill jag upprepa min fråga till utrikesministern: Är det uteslutet att se framför sig att världssamfundet tar ansvar för att skapa en skyddszon, om inte diplomatiska och politiska medel ger den utveckling vi alla hoppas på?
Ibrahim Baylan (S):
Utrikesministern är skeptisk till denna typ av tankar. Jag måste medge att också jag är det under normala omständigheter. Den typen av ingrepp är väldigt långtgående och också väldigt krävande, precis som utrikesministern ger uttryck för.
Likväl får vi inte på det sätt som vi nu har gjort under ett antal år blunda för att det sekteristiska våld och det krig som har pågått och fortsatt pågår är en skam för mänskligheten.
Att det får fortgå även med en del fördömanden och nu också, vilket är väldigt positivt, med en resolution från säkerhetsrådet är någonting som vi kommer att dömas hårt av i historien om vi inte gör allt vad vi kan för att se till att säkra att oskyldiga människor inte hamnar emellan. Anledningen till att jag lyfter upp frågan om en skyddszon är att det är allt annat än ett normalt läge.
Det tror jag att vi alla ändå inser. Därför måste man också diskutera detta. Nej, utrikesministern, jag tänker mig inte en zon för kristna, en zon för kurder och en zon för den ena och den andra. Jag tänker mig ett skyddszon så att alla de civila människorna, oavsett vilken minoritet de tillhör, kan få möjlighet att söka skydd.
Fortsätter detta och den militära konflikten förvärras menar jag att man även måste diskutera sådant som man under normala omständigheter är väldigt skeptisk till. Alternativet är att detta fortgår med fördömanden och resolutioner men inte någonting som görs i praktisk handling.
Anledningen till att jag lyfter upp detta som exempel - jag skriver i interpellationen om kurder, assyrier/syrianer och andra kristna grupperingar - är att de i dag hamnar emellan nästan oavsett vem som råkar vinna det senaste slaget om Aleppo, Hums eller vad det nu råkar vara. Jag vill vara tydlig med att jag inte ser framför mig att man går in och skapar skyddade zoner för enskilda etniska grupper.
Vi hoppas alla att förhandlingarna ska leda till en politisk och diplomatisk lösning. I det läge de inte går i lås kan vi inte bara fortsätta att titta på och allmänt då och då fördöma men i praktisk handling ändå låta det fortgå. Det kommer historien i så fall att döma oss hårt för.
Ibrahim Baylan (S):
Tack, utrikesministern! Jag tycker efter det senaste inlägget att det ändå finns en öppning, inte när det gäller själva grundtanken, för det är precis som utrikesministern säger ingen lätt sak. Under normala omständigheter skulle inte diskussionen vara adekvat att lyfta, men vi är allt annat än i ett normalt läge.
Frågan är - om inte detta skulle utmynna i det som vi alla hoppas på, en politisk och diplomatisk lösning - om man då i FN och Europeiska unionen ska lyfta den här typen av frågor.
Ingen av oss kunde väl förutse att fredliga krav på det som vi i stora delar av västvärlden tar för givet - demokrati och mänskliga rättigheter - skulle utmynna i ett sekteristiskt våld där grannar ställs mot varandra och där grupper som tidigare levt sida vid sida i dag står med vapen mot varandra.
Redan i dag har vi dödstal på en nivå som är helt horribel. Jag hoppas, utrikesministern, att vi kan fortsätta hålla diskussionen levande och stödja, som utrikesministern ger uttryck för, förhandlingslösningar, att vi kan vara öppna och fortsatt vara ett land som är generöst med att hjälpa människor på flykt.
Jag hoppas att vi kan hålla frågan öppen om att på plats hjälpa grupper som i dag lätt hamnar emellan, etniska och religiösa minoriteter, och att vi kan tänka oss lösningar som under normala omständigheter över huvud taget inte skulle bli aktuella. Tack för interpellationsdebatten, utrikesministern!
Ibrahim Baylan (S):
Anders Åkesson har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta i form av direktiv i regleringsbrev etcetera i syfte att förstärka det svenska stomnätet för elström. Han har vidare frågat mig vilka typer av bedömningar jag anser ska beaktas i den samhällsekonomiska lönsamhetsbedömningen vid byggande av stomnät för elkraft.
Till sist har han frågat om jag är beredd att ge Svenska kraftnät direktiv i syfte att oftare än i dag nyttja modern teknik som möjliggör nedgrävning av kabel vid byggande av överföringsledningar för elström.
Bakgrunden till frågan är att Affärsverket svenska kraftnät utreder en ny 400 kilovolt ledning från Ekhyddan vid Oskarshamn till Hemsjö i Blekinge via Nybro. Svenska kraftnät har till uppgift att på ett affärsmässigt sätt förvalta, driva och utveckla ett kostnadseffektivt, driftsäkert och miljöanpassat kraftöverföringssystem.
Under de kommande tre åren planeras investeringar i stamnätet om 12 miljarder kronor. Av instruktionen för Svenska kraftnät framgår att utbyggnaden av stamnätet för el ska ske baserat på samhällsekonomiska lönsamhetsbedömningar. All utbyggnad av elnätet måste självklart ske med hänsyn till både människor och miljö. Alla nya kraftledningar prövas därför enligt tillämpliga bestämmelser i miljöbalken och ellagen.
Utifrån de krav och behov som ledningen ska svara upp mot ansöker Svenska kraftnät om sträckning och teknik och på vilket sätt affärsverket vill bygga ledningen. En ansökan om nätkoncession ska innehålla en miljökonsekvensbeskrivning som omfattar en utredning av olika alternativa ledningssträckningar och tekniska lösningar.
Energimarknadsinspektionen ska kontrollera att miljökonsekvensbeskrivningen uppfyller de krav som ställs i miljöbalken och ta ställning till om ledningen och dess sträckning bedöms som lämplig från allmän synpunkt. Om miljökonsekvensbeskrivningen är bristfällig kan inspektionen kräva kompletterande utredningar. Motsvarande prövning kommer även regeringen att göra om ett ärende överklagas till regeringen.
Jag ser mot denna bakgrund inte några skäl att i dag vidta några ytterligare åtgärder i denna fråga.
Ibrahim Baylan (S):
Jag vill tacka Anders Åkesson för frågorna. Jag har uppfattat det precis som Anders Åkesson beskriver. Detta handlar i grunden om principiella frågor utifrån ett konkret fall. Jag tror att vi båda är överens om att ifall vi ska ha ett land som lever i alla sina delar kommer det att behövas nödvändig infrastruktur.
Det här är livsnödvändig infrastruktur, särskilt i den delen av landet där vi, om ingenting görs inom en inte alltför snar framtid, kommer att ha en situation där det nuvarande nätet har nått sin kapacitet och vi därför får störningar i elförsörjningen. Därför är detta nödvändigt, och det är vi överens om.
Jag har dessutom stor respekt för att den här typen av utbyggnader leder till mycket oro, särskilt för de markägare som berörs men också för de boende i närheten.
På grund av det är de instruktioner till Svenska kraftnät som finns redan i dag ganska tydliga med att man ska ta hänsyn till både miljö och ny teknik - som Anders Åkesson själv tar upp - men också konsekvenser när det gäller hälsa och intrång hos enskilda.
I den instruktion som Anders Åkesson efterfrågar om jag redan nu vill förändra står det ganska tydligt att Svenska kraftnät ska "främja forskning, utveckling och demonstration av ny teknik av betydelse för verksamheten".
På samma sätt är många av de frågor som Anders Åkesson ställer del av de prövningar som ska ske när Svenska kraftnät väl har genomfört de samråd som de måste göra och sedan ansöker hos Elmarknadsinspektionen.
Då ska man utifrån tillämpliga delar av miljöbalken och lagen gå igenom och titta på vad som är lämpligt just med hänsyn till ändamålet men också till att det sker med minsta möjliga intrång och olägenhet för människors hälsa och miljö. Detta ska prövas.
Om det ändå finns sakägare som av olika anledningar inte tycker att det har gjorts utifrån gällande lagstiftning har de möjlighet att överklaga beslutet till regeringen. I det läget måste regeringen naturligtvis göra en avdömning.
Det är mot den bakgrunden jag menar att det vore alldeles för tidigt och dessutom skulle föregå ett sådant regeringsbeslut att här i dag, i riksdagen, i ett så tidigt skede säga att vi är beredda att genomföra en rad förändringar. Jag tror också att Anders Åkesson, som tillhör det parti som fram till ganska nyligen har haft ansvar för den här verksamheten i regeringen, både ser och kan känna respekt för det.
Ibrahim Baylan (S):
Det är en viktig aspekt som Anders Åkesson tar upp. Jag tror att det är något som vi alla har varit med om, oavsett vilka delar av landet vi representerar eller har representerat i riksdagen. Vi har stora brister i vår infrastruktur i dag. Det kan handla om vägar, järnvägar och som i det här fallet stamnätet för elöverföring. Det finns ofta en ganska stor samsyn kring att det behöver byggas ut.
Men på samma sätt som Anders Åkesson tar upp leder det ofta till ganska stor oro och ibland också ganska mycket protester. Jag tror att det vore välgörande om man kunde åstadkomma det som Anders Åkesson tar upp, nämligen bättre samordning när man genomför stora ingrepp, stora infrastrukturprojekt av olika slag. Det är en god tanke som jag gärna tar med mig.
Det vore väldigt bra om det går att samordna bättre mellan till exempel Svenska kraftnät och Trafikverket, som har ansvar för större delen av väg- och järnvägsinfrastrukturen. Man får ha respekt för att det alltid kommer att finnas en oro när det gäller den här typen av stora ingrepp. Ibland är den dessutom befogad, och därför ska det prövas i enlighet med det regelverk som jag tror att vi i grund och botten ändå är överens om.
Så länge den prövningen inte har skett - vi är fortfarande i en samrådsprocess - vore det fel av riksdag och regering att gå in och ingripa i enskilda fall. Den uppfattningen tror jag att Anders Åkesson också delar.
Om det skulle visa sig att det finns bekymmer i själva instruktionen eller i regleringsbreven till berörda myndigheter måste naturligtvis både riksdagen och regeringen vara beredda att gå in och göra förändringar så att de intentioner som finns i miljöbalken och ellagen uppnås. Det är jag beredd att göra om det skulle visa sig vara på det sättet. Det ska väl dock sägas att vi inte är riktigt där.
Jag tror också att Anders Åkesson förstår att jag inte kan stå här i dag och recensera myndigheten, eller myndighetschefen för den delen, utifrån tidningsuppgifter eller hörsägen. Nu är en process på gång. Man får ha stor respekt för att många människor berörs.
Vi är alla överens om att utbyggnaden behövs men att den ska ske utifrån den oro för vad som händer i närheten, vad som händer på den mark där jag bor, där jag verkar eller där jag har skog eller annat kapital. Jag förstår oron, men detta ska prövas helt och hållet i enlighet med de lagar och förordningar som vi har.
Skulle det vara så att det efter Elmarknadsinspektionens beslut ändå finns frågetecken om teknologi eller för den delen andra delar har man möjlighet att överklaga detta till regeringen. Då kommer regeringen också att ta ett beslut.
Ibrahim Baylan (S):
Jag vill börja med att tacka Anders Åkesson både för interpellationen och för den konstruktiva anda som denna dialog har förts i. Vi är alla överens om att det i grund och botten finns stora behov av att bygga ut och förnya delar av det svenska stamnätet. Behovet av el kommer ju inte att minska.
Snarare tvärtom finns det mycket som tyder på att vårt sätt att leva och vår utveckling av teknologi i Sverige och i Europa gör att vi kommer att ha stora behov av överföring av el. De planer för utbyggnad som finns i dag omfattar redan stora belopp.
Jag tror att vi alla är överens om att detta ska göras så kostnadseffektivt och så bra som möjligt, så att tillägget för elkunderna i slutändan blir så litet som möjligt. Men jag inser naturligtvis - precis som Anders Åkesson tog upp - att detta leder till stor oro. Jag är visserligen ny på energiområdet, men för sex år sedan satt jag under några år som ordförande i riksdagens trafikutskott, som ju hanterar liknande frågor.
Jag fick då i detalj ta del av de prövningar som gjordes på det området, och de liknade väldigt mycket prövningarna på det här området. Det är viktigt att vi försöker hitta sätt att genomföra de här processerna så smidigt som möjligt. Det är precis som Anders Åkesson säger, att alla är överens om att det behövs, men det blir det alltid en oro om det är en väg, en järnväg eller - som i det här fallet - ett stamnät som ska dras förbi där man själv bor.
Kan vi hitta ett sätt att samordna detta och minimera det obehag eller intrång som det innebär för enskilda människor ska vi naturligtvis göra på det viset.
Ibrahim Baylan (S):
Cecilie Tenfjord-Toftby har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkra den svenska konkurrenskraften och våra svenska jobb. Hon har också frågat om jag och regeringen, innan det politiska beslut som nu hotar med att driva upp elpriser, riskera elbrist och öka faran för att göra oss beroende av andra länders mindre klimatsmarta elproduktion, analyserat effekten på Sveriges konkurrenskraft och svenska jobb.
Svenska jobb och svensk industris konkurrenskraft är och kommer att förbli centrala mål för regeringen. Energipolitiken har en avgörande betydelse i detta. Förutsägbarhet och långsiktiga spelregler är nödvändiga för att komma till rätta med de problem och farhågor för negativa effekter som Cecilie Tenfjord-Toftby lyfter fram.
Jag har sedan regeringen tillträdde ägnat mycket tid åt att träffa företrädare för näringslivet, elproducenterna, forskare, fackförbund och andra nyckelaktörer för att få höra hur de ser på de utmaningar som den framtida energipolitiken ska svara emot. Osäkerheten kvarstår om hur man ska hantera energisystemet och säkra tillgången på energi när de äldsta kärnkraftsreaktorerna måste fasas ut av lönsamhetsskäl.
För att möta de utmaningar som den svenska elförsörjningen står inför har regeringen aviserat tillsättandet av en energikommission. Regeringen kommer därför att bjuda in till blocköverskridande samtal i en särskild energikommission med målet att skapa en långsiktigt hållbar energiöverenskommelse med brett stöd i riksdagen.
En viktig utgångspunkt är att samtalen också involverar industrin och andra intressenter och tar sin utgångspunkt i en ambitiös genomlysning av bland annat de långsiktiga frågeställningar om tillgången på el, effektbalans och elpris som Cecilie Tenfjord-Toftby pekar på.
Ibrahim Baylan (S):
Utgångspunkten för energipolitiken är att vi ska uppfylla alla de mål som Cecilie Tenfjord-Toftby tar upp. Det handlar om konkurrenskraft. Vi ska vara konkurrenskraftiga gentemot länder med liknande industriella strukturer, sådana som vi konkurrerar med till vardags.
Elproduktionen ska vara klimatsmart, för i grunden finns det få länder i världen som har så goda förutsättningar för förnybar elproduktion som Sverige. Vi har mycket skog, biomassa, vilket har stor potential. Den utgör redan en stor del av energiproduktionen för uppvärmning. 140 terawattimmar per år får vi i dag från biomassan. Vi också har vatten.
Hälften av vår elproduktion kommer från vattenkraft. Trots en del diskussioner om när det blåser och inte blåser i vårt land kan vi konstatera att det blåser väldigt mycket. Det blåser året om, något mindre på sommaren och kanske något mer på vintern. Man kan ibland tycka att det blåser alltför mycket, men när det gäller energiproduktionen är det bra.
Tekniken för solceller går framåt med ganska hög hastighet. Det gäller både nedgången i pris och också en viss förbättring beträffande verkansgraden. Allt detta möjliggör för Sverige att kombinera de storheter som interpellanten tar upp. Vi ska ha konkurrenskraftiga priser på elproduktionen. Vi ska kunna säkra tillgången på elenergi. Dessutom ska det göras klimatsmart.
Jag är övertygad om att dessa även fortsatt ska vara de tre ben som energipolitiken ska vila på och som det i grund och botten finns stor enighet om i Sveriges riksdag. Det är det ena. Det andra handlar om industrins konkurrenskraft.
Jag kan försäkra interpellanten att det sällan har funnits en statsminister som den nuvarande, som så genomgående och djupt förstår just industrins villkor, detta efter att större delen av sitt vuxna liv ha verkat inom industrin.
Därför kommer vi naturligtvis - här vill jag vara tydlig - att agera för att säkra tillgången på konkurrenskraftig el för lång tid framöver. Jag är övertygad om att det går. Om man läser interpellantens fråga kan man få intrycket av ko på isen när det gäller elproduktionen och tillgången på energi i Sverige, men alla oberoende rapporter visar på motsatsen.
Sverige är i dag nettoexportör av elenergi. Vi kommer antagligen att fortsätta att vara det under de kommande fem, sex, sju, åtta åren. Det visar rapporter från inte minst Energimyndigheten. Men det räcker inte.
Det finns i dag stor efterfrågan på långsiktighet och förutsägbarhet från industrin, från näringslivet, från fackförbunden, från miljöorganisationerna och från andra intressenter. Jag förstår det. Jag delar till fullo den uppfattningen. Många av de investeringar som behöver göras i det svenska energisystemet är sådana att de verkar över kanske 30, 40, 50 år.
Under den tiden kommer det att vara ganska många riksdagsval, och man gör inte den typen av stora investeringar med mindre än att man kan säkra en rimlig avkastning på de pengar man investerar.
Det är därför regeringens uppfattning att vi ska lägga undan de värsta stridigheterna och försöka komma överens om ett energisystem som är hållbart och konkurrenskraftigt och som säkrar elen till de svenska hushållen och till industrin.