Carina Ståhl Herrstedt (SD):
Tack för beskedet om före sommaren! Jag tror att det gläder många. Statsrådet säger att hon vill ha svar på frågor innan direktivet kommer på plats. Jag kan hålla med om att det kan vara bra. Då kommer jag osökt in på frågan angående det direktiv som Försäkringskassan redan har fått, innan man har fått svar på de här frågorna. Det står att Försäkringskassan ska bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansersättningen.
Här har man gått ut och gjort någonting innan man har fått svar på frågor. Vi har fått indikationer från representanter inom vissa funktionshindersorganisationer på att dessa direktiv har lett till att personer som egentligen har ett ökat behov i dag inte vågar söka för det ökade behovet av rädsla för att få färre timmar i grunden. De är rädda att de då ska få färre timmar än vad de är berättigade till i dag.
Det får absurda effekter för de personer som verkligen har ett ökat behov men som inte vågar söka för det. Statsrådet verkar inte heller i de debatter eller intervjuer jag har läst kunna ge några klara besked om hur det är tänkt att Försäkringskassan ska lyckas få ned de ökade kostnaderna. Handlar det om att de som redan i dag har assistans ska få färre timmar?
Handlar det om att de som gör nyansökningar inte ska beviljas det antal timmar som de de facto är berättigade till eller har behov av? För mig blir detta en tydlig signalpolitik om att pengar går före behovet. En av anledningarna till att timmarna kan ha ökat kan vara att allt fler blir äldre och att det i och med det också blir ett ökat behov.
Vi har i dag en bättre sjukvård som gör att personer som kanske tidigare skulle ha avlidit av en stroke eller liknande klarar sig men får ett ökat behov av assistans för att klara sin vardag. Det är ganska intressant att veta: Hur är det tänkt att direktiven till Försäkringskassan ska kunna upprätthållas? Hur ska Försäkringskassan lyckas få ned antalet timmar?
Statsrådet pratar också om en ändamålsenlig användning av skattepengarna. Jag tycker att det är positivt att alla ska ha rätt till den skattefinansierade välfärden. Det ställer jag mig till hundra procent bakom. Däremot kanske vi skiljer oss lite i fråga om vad vi menar med ändamålsenligt. Jag håller med om att skatterna ska gå till sådant, men frågan är vad skattebetalarna har förväntat sig av sin inbetalda skatt. Handlar det inte just om att upprätthålla en god välfärd?
Detta till trots tvingas många skattebetalare i dag se hur välfärden sakta men säkert tyvärr nedmonteras men att det inom vissa områden verkar finnas obegränsat med resurser. Det kan till exempel inte anses ändamålsenligt att personer som uppehåller sig illegalt i Sverige får tandvård för 50 kronor medan våra äldre får betala fullt pris och därför tvingas avstå.
Det vore intressant att veta vad Åsa Regnér menar när hon säger "ändamålsenligt" i detta sammanhang. Vi förutsätter såklart att det innebär att de som har behov av LSS också ska få det och att inte kostnadsperspektivet ska komma i främsta rummet. Det finns som bekant många andra kostnader som staten skulle kunna spara in på i stället.
Det skulle vara intressant att veta hur Försäkringskassan ska kunna uppnå detta och vad som avses med "ändamålsenligt" i detta sammanhang.