Jörgen Johansson (C):
Jag tackar för svaret på min interpellation. Jag hade förväntat mig ett något mer utförligt svar. Vi kan konstatera att de flesta människor ser förekomsten av polis i samhället som det tydligaste tecknet på trygghet. Detta kan givetvis vara en falsk trygghet, men trots det upplevs det som en känsla av trygghet när man vet att det finns polis tillgänglig. Det är alltså viktigt att poliser syns och finns i vardagslivet.
Så var det före nedläggningen av de små myndigheterna inom polisen. Då fanns det patrullerande poliser på gator och torg. I dag, när vi har samma numerär av polis, har vi inte samma synlighet. Den värdeglidning som skett inom polisen bidrar också till att den folkliga polisen försvinner. Här är uniformering, vapenfixering och andra saker bidragande orsaker.
Jag hade förhoppningen att arbetet inom polisens etiska råd snabbt skulle kunna bidra till en förändring. Den rapport som etiska rådet har lämnat är bra. Man lyfter fram förhållanden inom polisen som måste åtgärdas. Nu kan man givetvis säga att förändringar tar tid, men jag blev något betänksam när jag såg rikspolischefens uttalande i tidningen om att poliser inte ska sprätta omkring på Östermalmstorg.
Ur detta provocerande uttalande kan man härleda att vi inte ska ha några patrullerande poliser i framtiden. Detta visar en grundläggande felsyn, som jag ser det, på det förebyggande polisarbetet. Än allvarligare framstår uttalandet av samma chef om att det för Rikspolisstyrelsen gäller att leva upp till kravet på att styra och leda ur ett nationellt perspektiv.
Jag tycker att detta något motsäger det statsrådet svarade på min interpellation. Synlig polis samt krav på brottsanmälan öga mot öga med polis och inte via telefon är några grundläggande faktorer i det förebyggande arbetet. Det får inte vara så att ett brott förpassas till att bli ett försäkringsärende.
Att införa så kallade snattofoner, det vill säga att handlare ska agera polis i affärerna och ta snattare till en telefon där dessa ska samtala med en polis som finns någon annanstans i landet, kanske uppe i Kalix eller någonstans, är den senaste utarmningen av det förebyggande arbetet. En ung snattare bör ställas öga mot öga med en polis så att man inser att man har gjort någonting fel. När man tar upp detta med polisen pratar de om effektivitet.
Då kan man fundera: Effektivitet i vad då? Risken är uppenbar att vi med den inriktning vi nu har får ännu mer brottslighet. Då säger polisen: Vi ska hålla på med polisiär verksamhet. Detta svar andas tillslag, kommandoräder och liknande. Synen på det traditionella förebyggande polisarbetet håller på att utarmas. Åt detta måste någonting göras!
Ministern framhåller polisstyrelsernas viktiga roll ute i landet och behovet av aktiva ledamöter i styrelserna. Jag håller med om det. Jag vill också lägga till de brottsförebyggande rådens viktiga funktion ute i kommunerna. Jag har varit med i polisstyrelsen i mitt län sedan styrelsen bildades för drygt tiotalet år sedan. Jag har sett många uppgivna kommunalråd som suttit i styrelsen och sett sig som gisslan utan reell möjlighet att styra.
Var finns rätten att ta beslut som påverkar verksamheten? Budget och riktlinjer är mycket hårt styrda. Jag är medveten om behovet av att ha riktlinjer, men den erfarenhet av politisk ledning som finns ute i länen och i polisstyrelserna tas inte till vara. Styrelsen har blivit mera en form av informationsforum än en styrelse för att styra polisen.
I stället tycker jag att det framstår allt tydligare att polisen styr sig själv, och då har någonting gått fel i samhällsutvecklingen.