Barbro Westerholm (L):
Läkemedel är inte vilken vara som helst. Läkemedel kan jämställas med kirurgens kniv. Det innebär att man alltid måste visa respekt för behandling med läkemedel. Det måste ske effektivt och säkert. Vi har en ingående kontroll alltifrån produktionen i läkemedelsindustrin fram till dess läkemedlet lämnar apotekets disk.
Det är också en väldigt noggrann kontroll av vilka som får arbeta på apotek och hur man säkrar att patienten får rätt läkemedel på apoteket. Den svaga länken är läkarnas förskrivning och konsumenternas användning men också i viss mån den personal som finns runt en patient.
Jag tänker då närmast på personalen i särskilda boenden. En av många väckarklockor var fallet Gulli 2008. Hon var inte ensam. Det hade inträffat många sådana fall tidigare, men Gulli blev uppmärksammad i medierna. Det satte i gång en debatt, och vi hade särskild debatt här i riksdagen.
Då kom också tanken på en lex Gulli upp. Sedan dess har dock en rad saker hänt.
Detta arbetar Socialstyrelsen för fullt med. Det är ett större arbete än man kunde ana, och styrelsen har successivt tillförts resurser för det. Det tar dock sin tid.
Den 2 juli i år kommer EU:s patientsäkerhetslag som innebär att medlemsstaterna ska rapportera läkemedelsbiverkningar och också medicineringsfel till den europeiska läkemedelskontrollen. Hur det här praktiskt ska gå till är nu under diskussion.
Sedan har regeringen och SKL slutit avtal om en läkemedelsstrategi som tar fasta just på målet att det ska vara rätt läkemedelsanvändning till nytta för patient och samhälle. Här kommer läkemedelsgenomgångar och allt möjligt annat in, som vi fick redogjort för oss också i utskottet. Det sker också annat.
Läkarutbildningen är nu föremål för översyn för att just ett sådant område som läkemedelsbehandling ska komma in på ett tydligare sätt, tillsammans med geriatrik, psykiatri och allmänmedicin.
Landstingen får ett stimulansbidrag på 325 miljoner att dela på om de kan visa att den felaktiga läkemedelsanvändningen minskar med minst 10 procent. Där har vi de öppna jämförelserna som hjälp för att kunna se hur den här förändringen sker. Det finns en reservation kring läkemedelsprövningar.
Här är det så att den europeiska läkemedelskontrollen kräver prövning på barn och på äldre på ett sätt som man inte gjorde tidigare, av lite olika skäl, och även på män och kvinnor. Det arbetet är i full gång, och för läkemedel som redan finns på marknaden krävs det här vid femårsprövningen. Det finns producentobunden läkemedelsinformation från Läkemedelsverket. Vi har Läkemedelsboken .
Vi har också en särskild bok om vad man ska tänka på när man avslutar läkemedelsbehandling. Sedan ska jag gå över till apoteksfrågorna. Då vill jag tala om att jag har arbetat i Apoteket AB i tio år. Men jag slutade för 19 år sedan, så preskriptionstiden torde vara tillräckligt lång.
Under den tid jag var där lade vi ned glesbygdsapotek, det ena efter det andra. Det fick då kompenseras med apoteksombud, men det gavs också telefonservice och så vidare från det närliggande apoteket. Det är sådant som finns i dag också.
De lärdomar som Apoteket AB fick under de här neddragningarna är vitt kända. Det beaktas också i dag. Jag tycker att det är en viss glamorisering av den här perioden. Det visas siffror från undersökningar om kundnöjdhet. Man får ju svar ungefär som man frågar.
Svaren är också - det ska man komma ihåg - påverkade av vad som står i medierna. I början av 2000-talet gav Sveriges Pensionärsförbund, när jag var där, sina medlemmar en lista - det har jag berättat om förut - med frågor att ställa till doktorn som man skulle få svar på. Hur gick det med de där frågorna?
Det var väldigt frekvent att man sade: Doktorn har ju så bråttom, så vi får fråga på apoteket i stället. Hur gick det på apoteket? Man sade: Där har de inte tid att svara heller, så vi frågar grannen eller någon annan bekant. Tidspressen på apotek är alltså ingenting nytt. Men det lyfts fram nu, och vi måste naturligtvis ta siffrorna på allvar.
Och jag vet att de som driver apotek, de olika kedjorna och också enskilda, tar det här på allvar. Jag tycker att man ska ha i minnet att en sådan här stor omställning innebär en massa inkörningsproblem. Det är datasystem som ska fungera och lokaler som ska godkännas av läkemedelskontrollen. Det är mycket administrativt.
Det jag upplever nu när jag möter företrädare för olika apotek eller apoteksgrupper är att man säger: Nu kan vi börja jobba med kvalitetsfrågorna, utbildning och tider. Man tar de här nöjdhetsundersökningarna på största allvar. Man ser också att man är en del av hälso- och sjukvården.
Det gläder mig särskilt, för det var en sak som jag jobbade med på Apoteket AB men som man aldrig riktigt fick tid att förverkliga. Därför är det som musik i mina öron när jag får möta företrädare för de här apotekskedjorna som säger: En viktig del är att vi måste in som en del av hälso- och sjukvården i de områden där vi verkar.
Jag vill också understryka att vi i Alliansen var medvetna om att det var en stor och komplicerad omstrukturering. Det är därför vi har satt i gång så många myndigheter när det gäller att utvärdera alla de här olika delarna, detta för att korrigera och utveckla där vi ser att det är nödvändigt. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.