Lars Tysklind (L):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet, ifall ingen har gjort det tidigare. Jag tänker inte recensera vad som är stolligt eller inte när det gäller tillkännagivanden. Jag kan nog ta fram åtskilliga saker som var betydligt stolligare än detta från den tiden vi hade omvända roller, under alliansregeringen. Jag tycker att Jens Holm tar till överord när han talar om dessa frågor.
Och om frågan är liten eller stor beror helt på vem man frågar. Jag berörs inte av detta i min hembygd. Det är en liten fråga där. En undersökning om vargfrågan visade att den var betydligt större bland centerpartistiska kvinnor i västra Värmland än bland yngre miljöpartistiska män på Söder. Det är klart att det är på det sättet. Men det innebär inte att frågan skulle vara bra eller dålig.
Jag instämmer med mina allianskollegor Ulf Berg och Eskil Erlandsson. Det blir såklart en del upprepningar, men jag ska försöka ha en annan vinkel. För Liberalerna är utgångspunkten i riksdagsbeslutet från 2013 viktig. Av allt att döma är vi överens om det.
Det hette då att det långsiktiga målet för rovdjurspolitiken skulle vara att "varg, björn, järv, lodjur och kungsörn i Sverige ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, samtidigt som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas". Jag tror att vi ska tala om dem allihop här. I detta ligger naturligtvis en målkonflikt som måste hanteras på bästa sätt.
Den rovdjurspolitik som det beslutades om 2013 hade det som mål. I fråga om rovdjursförvaltningen, och allt annat också för den delen, gäller det att trygga gynnsam bevarandestatus. En annan del när det gäller lagstiftningen är att det ska finnas acceptans hos dem som berörs; de ska tycka att det finns en legitimitet i beslutet.
Lagstiftning som inte har det har svårt att verka fullt ut. En av huvudpunkterna i beslutet som togs 2013 innebar också att beslutsfattandet kunde regionaliseras ytterligare. På det sättet kom man närmare de personer som berörs. Det har inte nämnts här tidigare. Men det var en viktig del.
De länsstyrelser som nu har fått det delegerat fattar beslut utifrån kunskaper om det område som de beslutar om. En av de centrala delarna är att man flyttade besluten närmare dem som berörs av detta i sin vardag. Herr talman!
Debatten handlar egentligen inte om det. Vi har haft andra debatter om vargens bevarandestatus. Det här handlar om hur vi hanterar beslutsfattandet.
Problemet i processen har varit att regeringen inte har lämnat några klara besked om varför de vill ändra den gällande ordningen, trots att beredning har pågått i utskottet. Ändrar de på grund av att de är tvungna? Eller vill de göra ändringar ändå? Vissa från regeringssidan här ger sken av att man är tvungen. Andra vill ändra ändå.
Vi fick inte klara besked om det under den beredning som pågick. Liberalerna är naturligtvis fullt medvetna om att EU-kommissionen driver två överträdelseärenden mot Sverige.
Det pågår också en prövning i Högsta förvaltningsdomstolen om ett beslut fattat av Naturvårdsverket ifall licensjakt kan tas upp till prövning, trots att det inte får överklagas enligt jaktförordningen.
Vi tycker att det är självklart att avgöranden i dessa processer bör avvaktas innan vi beslutar om förändringar. Men det kanske är på det sättet att man vill ha förändringar ändå. EU-rätten fungerar på det sättet att vi får en respit. Det fick vi ändå bra kunskap om under beredningen.
Det fanns spekulationer om böter och annat. Men det var alldeles solklart att Sverige får respit att förändra vårt sätt ifall EU-rätten säger att vi inte följer den. Men frågan föll på det.
Om det skulle komma till den punkten att vi - nu blir det lite spekulationer här - ändå tvingas ändra en ordning som vi tycker fungerar ganska bra duger det inte att ha det förfaringssätt som vi haft nu, med korta kallelser till remissmöten, vilket Eskil Erlandsson tog upp. Då måste man ha en ingående dialog med dem som berörs.
Det gäller både enskilda och intresseorganisationer. Det handlar just om legitimitet. Att skynda fram skapar misstänksamhet. Om detta är stolligt eller inte får vi kanske diskutera, Jens Holm.
Det känns inte bra att de uttrycken används när vi lägger fram förslag i Sveriges riksdag.