KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leni Björklund (S):
Jag vill säga att jag tillhör de försvarsministrar som tycker att vapen är farliga, och jag tycker att oexploderad ammunition är farlig och en stor risk. Därför är jag oerhört engagerad i förutsättningarna för att kunna se till att den typen av risker för civilbefolkningen elimineras.
En erfarenhet som jag har fått är att det naturligtvis inte är så enkelt. Det går inte ens att få ta upp frågan hur vi ska definiera klustervapen för den fortsatta diskussionen om hur de här problemen ska hanteras.
Av det drar jag slutsatsen att klustervapen kanske inte är så oanvändbara som både Berit Jóhannesson och Veronica Palm säger här i talarstolen. Vapnet har en potential som inte ersätts av de moderna precisionsvapnen.
Att man kan verka på en yta och inte bara i precision har också en funktion i försvaret. Det är naturligtvis skälet till att man hesiterar inför att över huvud taget ta upp frågan på dagordningen. Jag är angelägen om att Sverige har en hållning som innebär att vår vilja och förmåga att försvara oss inte kan ifrågasättas. Det är ett ansvar vi har som alliansfritt land.
Men jag är också angelägen om att driva förhandlingsarbetet på ett sådant sätt att vi når resultat. Då kommer också frågan om huruvida ett ensidigt förbud bara gör att andra över huvud taget inte bryr sig om de oerhört allvarliga frågor som finns implicerade kring klustervapen. Då har vi inte nått fram. Jag är mer intresserad av resultatet än att i förväg gå ut med utspel.
Jag ser hellre att vi uppnår en överenskommelse än att vi har varit grandiosa i starten utan att nå någonting. Jag tänker fortsätta att arbeta, och jag känner att med ert stöd ska vi så småningom lyckas.
Leni Björklund (S):
Erling Wälivaara har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att riksdagens beslut ska efterföljas så att en situation lik den som beskrivs i interpellationen inte uppstår igen i relationen mellan riksdag, regering och Försvarsmakten.
I interpellationen redovisar Erling Wälivaara frågan om riksdagens försvarspolitiska inriktningsbeslut den 15 december 2004 och Försvarsmaktens förmåga och kompetens för strid i bebyggd miljö och subarktiskt klimat.
Jag vill börja mitt svar med att erinra om att den fråga Erling Wälivaara aktualiserar genom sin interpellation, efter en anmälan av Erling Wälivaara själv, för närvarande behandlas av konstitutionsutskottet.
Den 14 april 2005 begärde Erling Wälivaara sålunda att konstitutionsutskottet skulle granska om jag och regeringen brustit i instruktionerna till Försvarsmakten om riksdagens krav på att behålla och kunna utveckla förmåga och kompetens för strid i subarktiskt klimat. Utskottets granskning är ännu inte avslutad. Jag avvaktar självklart utskottets bedömning av frågan.
Som en upplysning till Erling Wälivaara kan jag dock säga följande. Med en skrivelse den 13 december 2005 begärde konstitutionsutskottet att Regeringskansliet skulle redovisa vilka åtgärder som vidtagits gentemot Försvarsmakten med anledning av riksdagens beslut den 16 december 2004 angående insatsorganisationens omfattning och utveckling såvitt avser förmåga och kompetens för strid i subarktiskt klimat .
Den 12 januari 2006 överlämnade Regeringskansliet den begärda redovisningen till konstitutionsutskottet genom en promemoria.
Till detta vill jag lägga att Erling Wälivaara och jag diskuterade frågan om kravet på subarktisk förmåga vid budgetdebatten om försvaret här i kammaren den 6 december förra året. Jag sade då att det var alldeles klart vad riksdagen har sagt och att det inte finns någon ambition från regeringens sida att det beslutet inte ska genomföras.
I övrigt vill jag hänvisa till det underlag som redovisats till konstitutionsutskottet. Avslutningsvis vill jag erinra om att regeringen styr myndigheterna under regeringen främst genom myndigheternas instruktioner, de årliga regleringsbreven och enskilda regeringsbeslut. Regleringsbrevet beslutas i allmänhet direkt efter det att riksdagen har fattat beslut med anledning av budgetpropositionen i december.
I regleringsbrevet ger regeringen myndigheten dels de uppdrag som behövs för att genomföra den verksamhet riksdagen har beslutat om, dels de övriga uppdrag som behövs för myndighetens verksamhet. Det förekommer att regeringen beslutar om ändringar av regleringsbreven under löpande budgetår.
Jag anser att den ordning som nu råder ger goda förutsättningar för att riksdagens beslut på olika områden kan få fullt genomslag också i myndigheternas verksamhet.
Leni Björklund (S):
Erling Wälivaara säger att han inte är helt nöjd. Varje gång har jag haft svårt att förstå varför han inte är det. Nu tänkte jag väldigt stilla få göra en genomgång. Erling Wälivaara och jag är helt överens om vad riksdagen har beslutat. Det är det som ska genomföras.
I det regleringsbrev som gick ut stod det - detta gällde generellt - att Försvarsmakten skulle genomföra utbildnings- och övningsverksamhet i huvudsak i enlighet med inriktningen i myndighetens budgetunderlag.
I myndighetens budgetunderlag står det: Förmåga och kompetens att genomföra väpnad strid i eller i anslutning till urban och subarktisk miljö ska ges hög prioritet. Då var det utgångspunkten. Regeringen tyckte att vi därmed tillgodosett det krav som riksdagen har ställt. På den punkten är jag obeveklig.
Jag tänker inte stå här och kommentera interna dokument i högkvarteret. Om jag skulle göra det och om riksdagen skulle börja göra det och verkligen ta dem som underlag skulle vi undergräva hela processen. Vi får avvakta de klarlägganden som kommer från Försvarsmakten.
För att göra det hela riktigt tydligt: Samma år skickades ytterligare en ändring av regleringsbrevet - den 16 juni. Där underströks behovet av att ha subarktisk förmåga och att detta skulle återrapporteras.
Men i delårsrapporten tas inte varje förband för sig upp, utan där anges det hela översiktligt. Däremot ska det göras i själva årsredovisningen. På den punkten har man i departementet inte varit nöjd, utan man har faktisk bett Försvarsmakten att återkomma med ett förtydligande i redovisningen kring den subarktiska förmågan.
Det är också ett underlag som det finns skäl att analysera i departementet och att ta upp i myndighetsdialogen. Jag vill alltså påstå att redan i första regleringsbrevet med den påminnelse om vad Försvarsmakten själv sagt fanns detta med.
Det finns ett extra förtydligande i regleringsbrevet som gäller från den 16 juni - det finns ingen skillnad mellan vad riksdagen och Erling Wälivaara vill och vad regeringen och jag önskar i den här frågan.
Leni Björklund (S):
Allra först vill jag kanske försäkra mig om att Erling Wälivaara och jag är överens om att vi styr myndigheternas genomförande av besluten genom antingen regleringsbreven eller också särskilda regeringsbeslut.
Det är den ena delen. Sedan har vi den andra delen - när vi nu får in de här årsredovisningarna och rapporteringsskyldigheten uppfylls.
Försvarsdepartementet har bett att då få kompletterande underlag på ett par punkter, bland annat när det gäller den subarktiska förmågan - detta för att jag ska kunna se Erling Wälivaara i ögonen och säga att antingen gör Försvarsmakten bedömningen att riksdagens krav är uppfyllt, eller också tvivlar jag på det.
Då får jag tala om på vilket sätt, i budgetpropositionen eller på annat sätt, jag kommer att föreslå någonting som gör att vi säkerställer det vi har varit överens om, nämligen att vårt försvar ska ha subarktisk förmåga.
Leni Björklund (S):
Jag vill allra först säga att jag kan förstå att Erling Wälivaara är engagerad i de här frågorna, för annars skulle han inte ha återkommit så många gånger i samma fråga. Det jag möjligtvis alltid har varit förtvivlad över är att jag inte kan klargöra och tydliggöra att Erling Wälivaara och jag faktiskt har samma uppfattning.
Sedan kommer nästa fråga: Det är inte jag, och det är inte Erling Wälivaara, som ska tala om på vilket sätt Försvarsmakten ska uppnå den här subarktiska förmågan. Det är någonting som de måste klara ut. Däremot måste de kunna redovisa sina bedömningar så att vi känner att Försvarsmakten har den förmågan. Där har jag begärt ett förtydligande.
Då kommer nästa sak. Både Erling Wälivaara och jag vet att helikopterorganisationen har haft ett par svåra olyckshändelser och att det är en svår avvägning hur man ska strukturera en helikopterverksamhet när man samtidigt också minskar antalet helikoptrar. Det är en balansgång mellan samling och att samtidigt också få förmåga att operera.
Men grunden är att det svenska försvaret ska ha den här förmågan. Hur det ser ut i varje enskilt förband är inte upp till regering och riksdag att ha en uppfattning om, men däremot att Försvarsmakten på ett tydligt sätt kan redovisa detta.
Jag tycker att det är en viktig sak för Sveriges försvarsförmåga, och det är trots allt grunden till att vi lägger så mycket pengar på det svenska försvaret som vi gör att vi ska behålla och vidmakthålla den förmågan. Sedan tackar jag för de vänliga orden på slutet. Jag är inte alls övertygad om att Erling Wälivaara kommer att ge upp politiken bara för att han nu har bestämt sig för att ta en paus i riksdagsarbetet.
Vi kommer säkert att hitta varandra på några nya barrikader där vi fortfarande slåss för de tankar och idéer som vi tycker är viktiga. Tack, och jag önskar också en trevlig sommar, för det behövs nog kraft i valrörelsen också för Erling Wälivaara, även om han inte står på återval.
Leni Björklund (S):
Jag kan instämma på en punkt och det är att det gäller att ha en helhetssyn på den här frågan. Helhetssynen handlar om vilka möjligheter som finns att effektivisera mönstringen nu när vi inte ska ha en stor grupp till värnpliktstjänstgöring utan det handlar om att välja ut en mindre grupp.
Dessutom har vi möjlighet att nyttja modern teknik som inte har funnits tidigare för att se till att mönstringsförfarandet är rationellt. Det är det frågan handlar om. Vi anser att det inte ska gälla några särskilda regler på försvarsområdet.
Vi har en helhetssyn på svensk förvaltning, nämligen att den ska bedrivas så effektivt som möjligt. Man ska lösa sina uppgifter och arbeta effektivt.
Om myndigheten klarar av att genomföra urvalsprocessen med hjälp av modern teknik på ett sätt som innebär att vi kan föra över pengar att använda operativt i Försvarsmakten är det en bättre användning.
De myndigheter som hör till försvarsområdet och är stödmyndigheter har inte påverkats särskilt mycket av nedläggningar och förändringar. Det är dags att man med helhetssynen på omställningen av försvaret även kräver att deras processer och arbete ska effektiviseras.
Vem ska då besluta om hur och var den organisation som ska uppfylla riksdagens krav på allmän mönstringsplikt och se till att vi kan ta ut de bäst lämpade organiseras? Det är i dag en uppgift för Pliktverket att tala om det.
Jag tycker att hur organisationen ser ut fortfarande ska vara en uppgift för Pliktverket. Det som jag, riksdagen och regeringen har anledning att granska mycket noga är om det är möjligt att använda modern teknik när man tar ut de värnpliktiga.
Det är den stora och viktiga frågan som lagstiftare och de som ska upprätthålla lagen och se till att detta genomförs i myndigheterna har anledning att granska noga. Det kan finnas osäkerhet om hur snabbt ett sådant teknikstöd kan genomföras och användas.
Det är det som generaldirektören ber om en granskning av, inte hur kontoren ser ut och var de ligger i landet.
Leni Björklund (S):
Ibland blir diskussioner kring frågor mer förvirrande än klarläggande.
Grunden till att man över huvud taget bedömer att man kan göra ordentliga besparingar på Pliktverket är att man använder ett modernt IT-baserat urvalssystem som innebär att man behöver kalla mycket färre till uttagning till mönstring. Det är grunden. Det systemet kan naturligtvis användas på alla möjliga ställen.
Det är inte det som är problemet. Det leder till att betydligt färre värnpliktiga än i dag behöver inställa sig personligen på mönstringen. Det blir då dyrt att ha en regionorganisation som får väldigt få ärenden. Det är färre som ska prövas inför den slutliga uttagningen.
Det blir ett sårbart kontor, har man sagt från Pliktverket när man har diskuterat detta. Det blir för få ärenden på det kontoret. Kostnaden är inte försumbar. Kostnaden för att upprätthålla det är, trots reskostnaderna, 10 miljoner. Det bedömer man att besparingen blir om man stänger det.
Det är en tiondel av hela besparingen. Det är långt ifrån betydelselöst när man diskuterar fortsättningen. Ska man då fylla så att det inte blir så sårbart? Det enda sättet är att låta ungdomar från Mellansverige åka upp och göra sin mönstring i Östersund.
Det ska då jämföras med den oro som Annika Qarlsson känner för att ungdomar från Östersundsområdet ska åka till Stockholm. Utgångspunkten är att situationen blir annorlunda mot i dag. Det är betydligt färre. Den allvarligaste prövning som ska ske är om vi kan förlita oss på ett sådant här teknikstöd. Det måste vi granska noga så att det är rättssäkert.
Detta ankommer på mig, och riksdagen har nog också anledning att titta på detta i samband med budgetdebatten. Om vi tror på det blir det ett betydligt mindre antal än i dag som ska inställa sig. Då måste vi också se till att det finns erforderlig kompetens där de kommer - kanske inte år ett och år två men på längre sikt.
Pliktverket säger att om vi har kvar för många regionkontor blir de sårbara också ur kompetenssynpunkt. Det är på det området prövningen sker. Vi kommer då till frågan om den regionalpolitiska granskningen. Man tittar på om det finns sådana skäl. Det är fortfarande Pliktverket som har att göra detta.
Frågan om var man har sin lokala organisation är i dag inte en fråga för regering och riksdag. Myndigheten måste själv granska detta. Om man hos myndigheten kommer fram till att det finns sådana får man naturligtvis titta på hur strukturen ska förändras. Vi är inte där än.
Det första och viktigaste steget är att vi ska ha ett bra, rättssäkert och tryggt system för att ta ut de värnpliktiga.
Leni Björklund (S):
I takt med att arbetet med ett nytt mönstringssystem går vidare inom Pliktverket kommer flera frågor som myndigheten själv tittar på, bland annat om ungdomar ska behöva resa till Stockholm eller om det ska finnas mönstringslokaler på andra ställen i Norrland, så att de inte behöver göra långa resor.
Allt detta tittar Försvarsmakten på. När det gäller omställningen uppe i Östersund i samband med försvarsomställningen är det riktigt att det är ett stort åtagande som regeringen har gjort för att skapa en ny bas för utvecklingen i Östersund och den delen av Norrlands inland.
Den är viktig och framåtsyftande nu när försvarets arbetssätt och försvarets volym inte behövs i samma utsträckning som tidigare. Vad är då signalen, frågar Annika Qarlsson? Den signal som vi i riksdag och regering ska ge kan inte handla om att vi ska detaljstyra myndigheterna när det gäller på vilka ställen som de ska ha lokalkontor.
I det här fallet, och det är viktigt, ska riksdag och regering se till att vi har ett rättssäkert och tryggt uttagningssystem av de värnpliktiga som inte missgynnar någon del av landet men som fungerar även om vi använder modern teknik. Och hur snabbt ett sådant system ska tas i bruk är den stora frågan.
Och det är på den punkten som generaldirektören i Pliktverket också vill ha en tydlig försäkran om att det inte handlar om att införa ett system så snabbt att man riskerar att inte kunna ta ut de värnpliktiga på ett tryggt och säkert sätt. Det handlar inte om lokalerna utan om teknikstödet i sig.
Leni Björklund (S):
Låt mig först säga att planet har till uppgift att bedriva luftövervakning i Sverige. Det är konstruerat bland annat för det och fyller den rollen alldeles utmärkt. Att svara för luftövervakning med hjälp av JAS Gripen går alldeles utmärkt. På den punkten behöver Carl B Hamilton inte uppfinna några argument.
Det är faktiskt så. Frågan om ekonomin lägger jag helt enkelt åt sidan. Det är ju en fullständigt befängd diskussion. Däremot är frågan varför vi bestämt oss för att göra JAS 39 Gripen internationellt interoperabelt. Jo, för att också kunna använda det i internationell krishantering.
Det är något annat än att svara för ett lands territorialförsvar. Det är vad jag säger. På den punkten deltar nordiska länder tillsammans i internationell krishantering. Vi deltar även med Island, som inte har något eget försvar, i både Afghanistan och Kosovo.
Leni Björklund (S):
Först vill jag säga att alla angrepp som skett i denna sal beträffande kvaliteten på JAS 39 Gripen haft sin bas i Folkpartiet, som talar om det som ett dåligt flygsystem. Jag vill understryka att det är ett förnämligt flygplan som väl fyller sin roll både i ett territorialförsvar och i internationella insatser.
Låt mig sedan säga att om vi i Sveriges riksdag ska bestämma vilka säkerhetspolitiska lösningar Island bör ha är det möjligtvis förenligt med den nya liberala tendensen i Folkpartiet, men jag försäkrar att det inte stämmer med socialdemokratins och regeringens uppfattning. Sverige har valt en säkerhetspolitisk väg. Island har valt en annan.
De är medlemmar i Nato och har valt att genom Natomedlemskapet få sitt nationella försvar delvis tillgodosett. Det är två fria länder som vid behov talar med varandra och deltar i internationella insatser men ändå har olika säkerhetspolitisk grund.
Jag kan inte annat än notera att Folkpartiet alltid är ivrigt att peka på att de gärna vill vara med i Nato och delta i Nato. Men om Nato inte ens skulle klara av luftbevakningen över Island blir ju frågan: Varför ska ni, Carl B Hamilton, då förespråka en sådan linje i den svenska försvarsdebatten?
Leni Björklund (S):
Sverige samarbetar gärna med Nato när det gäller internationell krishantering. Vi har mycket tydligt i denna kammare och inom en gemensam säkerhetspolitisk bas sagt att vi vill vara militärt alliansfria men med ett starkt internationellt samarbete. Det finns en bred majoritet i riksdagen på den punkten.
Det innebär att vårt samarbete med Nato inte omfattar artikel 5, som handlar om just territorialförsvaret. Om nu Folkpartiet vill börja engagera sig i själva exportfrågan kring JAS 39 Gripen finns där utmärkt goda exempel.
Flygplanet finns i dag som en integrerad bas av territorialförsvaret och luftövervakningen i Tjeckien och Ungern, och det fungerar alldeles lysande för de uppgifterna.
Leni Björklund (S):
Karin Enström har frågat mig vilka överväganden jag har gjort till stöd för att anmälan inte gjordes av amfibieförbandet till EU:s styrkeregister. Regeringens samlade bedömning var att tills vidare avvakta med anmälan av amfibieförband till EU:s styrkeregister tills en översyn av principerna för anmälan till de olika styrkeregistren har genomförts.
Försvarsmakten fick den 20 oktober 2005 regeringens uppdrag att lämna ett förslag på hur Sveriges bidrag till internationella styrkeregister bör utvecklas vad gäller typförband, beredskapstider och uthållighet. Denna redovisning lämnades tillsammans med budgetunderlaget för 2007.
Efter att underlaget beretts i Regeringskansliet kommer regeringen att ta ställning till vilka förband som långsiktigt ska ingå i styrkeregister. Det kan innebära att de befintliga förbandsanmälningarna justeras. Det är viktigt att säga att den anmälan som Sverige gjort till EU:s styrkeregister kan kompletteras i ett senare skede.
Att ett typförband inte återfinns i ett styrkeregister är heller inget absolut hinder för att det ska kunna användas i en internationell insats. Dock kräver ett förband som inte är beredskapssatt för internationell insats en längre förberedelsetid innan det kan delta i en insats.
Det kan nämnas att Försvarsmakten just nu är anvisad att inleda en planering för en möjlig internationell insats under FN:s ledning där amfibieförband är ett av alternativen. Karin Enström frågar vidare hur jag avser att hantera FN:s behov av amfibieförband. Omställningen av vårt nationella försvar till ett modernt insatsförsvar ger god grund för en internationell förmåga.
Här vill jag säga att våra amfibieförband, liksom många andra förband, har en god internationell förmåga. Det är dock inte säkert att alla förband vid varje tillfälle kommer att vara anmälda till styrkeregister. Beredskapssättningen kan också komma att variera över tid. Sverige har en lång tradition av att stödja FN:s fredsfrämjande insatser.
Vid alla förfrågningar om svenskt stöd till en fredsfrämjande insats genomförs en noggrann analys av om Sverige kan bidra med stöd. I denna analys diskuteras återkommande alla olika förbandstyper. Två av de kriterier som väger tyngst vid ett beslut om en insats är om förbandet är efterfrågat i den aktuella insatsen samt vilken operativ effekt förbandet kan generera.
Som jag tidigare framfört ingår amfibieförbanden i de alternativ som övervägs inför en insats under 2007. Jag ser således inga hinder för att ett svenskt amfibieförband, ifall det inför en fredsfrämjande FN-insats är en efterfrågad resurs och nationellt bedöms som det lämpligaste bidraget, kan ingå i en fredsfrämjande FN-insats.
Leni Björklund (S):
Låt mig först reda ut ett par missförstånd. Det är inte så att Försvarsdepartementet och Försvarsmakten har varit överens om någonting. Regeringen har beslutat och gjort en samlad avvägning. Det är det besked som Försvarsmakten har fått. Det är en villfarelse som jag vill ta ur Karin Enström.
En annan villfarelse är att det skulle finnas en referensenhet som var vårt svenska amfibieförband. Det är inte heller rätt. Det finns en referensenhet i Requirement-katalogen. Det är ett neutralt beskrivande av ett typförband. Man har inte sagt att det ska vara precis som det svenska förbandet.
Det måste också vara ett missförstånd. Jag tror att vi behöver ha ett ordentligt underlag för att titta på hur vi ska anmäla till styrkeregistren. Det är nämligen inte gratis. Det kostar förberedelse och det kostar att ha dem i beredskap.
Det är naturligtvis billigare med 90 dagars beredskap eftersom man då inte har ersättning som rullar varje månad för dem som ligger i beredskap och eventuellt kan rekryteras till förbandet. Man får rekrytera öppet. Vi har gjort ett par anmälningar. Det har handlat om mindre förband som har lägre kostnader.
Det har också handlat om sådana som har varit färdigutbildade där vi inte har beredskapsersättningar som tickar ut hela tiden. Skälet till att några har kommit med är att vi bedömer att de har kompetens som har varit efterfrågad - vi anmäler inget annat - och de har lägre kostnad än vad anmälan av ett amfibieförband skulle innebära.
Leni Björklund (S):
Det är viktigt att komma ihåg att det är behoven som styr. Vi anmäler över huvud taget inte några förband till några register om de inte efterfrågas. Det är den första utgångspunkten. Den andra utgångspunkten är att vi inte heller anmäler förband som inte motsvarar typförbanden. Det är inte något som bara gäller amfibieförbandet. Det gäller de andra förbanden också.
De är inte originella på den punkten. Det är ett bra förband så jag utgår ifrån att det skulle kunna godkännas. Det är inte gratis vare sig att sätta upp förbanden eller att få dem godkända. För amfibiernas del har man räknat med en tilläggskostnad på 75 miljoner.
Det tycker jag är en summa som inte är försumbar. Om det årligen kostar 11 miljoner bara i beredskapssättning finns det ett behov hos oss att se om vi kan lyfta förbanden in och ut ur katalogerna. Det är en inte oväsentlig kostnadsbild.
Jag tror att försvarsomställningen ska ske under perioden fram till 2008. Det är inte helt orimligt att regeringen är noga med att se till att vi först och främst uppfyller kraven på att EU:s snabbinsatsförmåga fungerar.
Där har det ändå varit en stor samstämmighet mellan regeringen och de krav som riksdagen har ställt.