Stefan Attefall (KD):
Det förs egentligen tre diskussioner här. En gäller om det ska vara fler statliga myndigheter ute i landet. Den andra gäller hur vi ska hantera de statliga myndigheterna som finns ute i landet, var de har sina huvudkontor och var ledningen huvudsakligen finns. Den tredje gäller hur vi kan få en ökad medvetenhet om lokalkostnaderna, framför allt för de dyra adresserna i Stockholms innerstad. På den sista punkten har en utredare noggrant tittat på frågorna och analyserat skälen.
Vi diskuterar hur vi kan skruva i regelverket för att öka medvetenheten om att beakta lokalkostnaden. Om man lämnar en del av innerstadskvarteren och hamnar i så "perifera orter" som Globenområdet och Solna kan hyreskostnaderna sjunka med 25 procent. Det är en viktig poäng. Regeringen jobbar med hur vi kan öka medvetenheten om dessa frågor. Jag vet många myndigheter som själva jobbar med frågan. Det finns flera exempel på flyttar.
Jag instämmer i att det finns problem som vi måste jobba med. Vi är eniga om att det finns en långtgående delegering av ansvaret för organisation och liknande till myndigheterna. Det ligger i botten. Ingen av oss vill riva upp den principen. När vi utlokaliserar eller placerar en myndighet någon annanstans än Stockholm får den myndigheten sitt säte på den orten. Då måste också ledningen i huvudsak utföra sitt arbete där.
Det är också en följd av om man har ersättning för pendling. Inkomstskattelagen bygger ju också på den tanken. Detta anser jag vara självklart, och det måste myndigheterna själva inse. Det bör också föras dialoger med respektive statsråd om hur arbetet bedrivs. Men det finns så många olika typer av verksamheter som olika myndigheter bedriver, så det är svårt att säga någonting generellt.
Myndigheter kan behöva ha kontor i Stockholm därför att det är mycket aktiviteter och många möten här, så det är ingenting konstigt. Många myndigheter som har sitt säte ute i landet behöver kanske av olika skäl en arbetsplats och vissa funktioner i Stockholm. Vad ska man göra åt detta? Det är ju det som är intressant med Peter Erikssons och Tina Ehns diskussioner. De innehåller inga konkreta förslag.
Ska man införa bosättningsplikt som innebär att man måste vara skriven på den ort där myndigheten har sitt säte? Det innebär att man skulle tvinga Boverkets generaldirektör som bor i Falkenberg att vara skriven i Karlskrona. Man skulle tvinga den som bor i Falun att vara skriven i Göteborg. Man skulle tvinga någon som bor på en liten ort i Skåne att vara skriven i Stockholm. Förutom att det inte känns rimligt och rätt skulle det också försvåra rekrytering.
Det finns många goda exempel på generaldirektörer och myndighetschefer som bor i Stockholm och som pendlar till andra orter ute i landet och jobbar på dessa orter. Det är fel väg att ha en riktlinje som gäller alla myndigheter. Detta måste självfallet prövas i samband med rekrytering av chefer, men det behövs också en fortlöpande myndighetsdialog, så att det hela fungerar på ett smidigt och bra sätt. Det har skett ett antal lokaliseringar till orter ute i landet.
Jag själv är ansvarig för Statens servicecenter, som är en nybildad myndighet som ska serva andra myndigheter när det gäller effektivisering av de administrativa tjänsterna. Denna myndighet är belägen i Gävle och i Östersund. Vi bygger vidare på den kompetens som finns där. I praktiken innebär det att vi flyttar tjänster från Stockholm till Östersund och Gävle, samtidigt som vi sparar pengar. Det är väl ett uttryck att det tas steg åt rätt håll, och det finns en rad andra exempel. Totalt har antalet myndigheter minskat under alliansregeringens tid.
Många gånger har det varit omorganisationer av befintliga myndigheter. Då är det naturligt att man inte river upp tillvaron för personalen, utan man löser problemen på plats. När vi har anledning att inrätta nya myndigheter försöker regeringen i hög grad att placera dem utanför Stockholm.