KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linda Lindberg (SD):
När det kommer till personalfrågan är vi helt överens, ledamoten Rågsjö. Jag tror inte att något av de riksdagspartier som är representerade här i kammaren tycker att personalfrågan inte är angelägen. Den är otroligt angelägen. Det är framför allt kommunerna som får ta sitt ansvar, även om vi vet att många kommuner har tuffa budgetförhållanden.
Det är mycket pengar som ska satsas och mycket saker som ska falla på plats, alltifrån socialtjänst till äldreomsorg och många andra viktiga delar. Men på kommunal nivå får man helt enkelt se till att ha en sjyst och bra arbetsmiljö. Det är samma sak på regionnivå.
Men när vi år efter år ser att de inte mäktar med att hantera situationen och att den, på grund av olika faktorer, blir alltmer ohållbar behöver staten gå in och se till att få till en dräglig arbetsmiljö ute i verksamheterna. Då kan vi stimulera att personal återgår till vårdyrket men också få in ny personal som vill stanna.
Det är grundläggande för att vi ska kunna komma vidare, korta vårdköer och kompetenshöja. Jag tror inte att någon tycker något annat. Det handlar egentligen bara om att göra. Precis som jag sa tidigare handlar saken kanske inte enbart om att slussa in mer kapital. Man behöver kanske se till vad som behöver förändras och skruvas på för att öka effektiviteten. Jag säger inte att vi inte ska satsa pengar. Det är jätteviktigt.
Det måste vi verkligen göra. Men vi ser redan i dag att Sverige är ett av de länder som betalar allra mest för hälso och sjukvården men får ut minst vård. Vart tar pengarna vägen? Det är min fråga till Karin Rågsjö.
Linda Lindberg (SD):
Jag har som motto att alltid försöka svara på de frågor som ställs. Men här är vi ganska långt ifrån den skrivelse, Vissa frågor inom hälso- och sjukvårdsområdet , som vi ska debattera här i dag. Den tar upp otroligt viktiga delar: kompetensförsörjningen, hur vi ska få bättre utbildningsplatser och hur vi ska korta vårdköerna.
Jag tänker att budgetdebatten kommer att vara en särskild debatt och att vi där kan analysera varandras budgetförslag. Jag återkommer jättegärna i frågan när jag haft möjlighet att analysera Vänsterpartiets budgetförslag. Därför tänker jag att vi kan vänta med den debatten till en annan gång. Men precis som ledamot Rågsjö säger är personalfrågan angelägen. Jag är helt övertygad om att vi är överens om att den måste åtgärdas.
Utmaningen är att vi inte är riktigt överens om exakt hur den ska åtgärdas. Men vi behöver få till en långsiktig plan och strategi för kompetensförsörjningen inom den svenska hälso- och sjukvården. Det är oerhört angeläget, till att börja med. Vi måste också få till en dräglig arbetsmiljö ute i våra verksamheter. Det är högt prioriterat.
Vi behöver titta på det. Och det kommer vi att göra. Vi kommer att vara en blåslampa på regeringen och se till att det sker. Det kan jag försäkra ledamot Rågsjö.
Linda Lindberg (SD):
Det är väldigt tydligt att vi inte är överens. Vi tycker helt olika i dessa frågor och även i denna fråga. Det förslag som finns i propositionen skulle de facto inte lösa det som Karin Rågsjö är ute efter, snarare tvärtom.
När ledamoten Rågsjö pratar brukar det ju handla om klassamhället och klasskillnader, och vi skulle i så fall snarare få enheter som enbart sysslade med privata sjukvårdsförsäkringar och sedan ha vård som inte gjorde det. Det skulle kunna bli effekten av det förslag som ligger på bordet i dag.
Jag ser inte att det skulle vara till gagn för Sverige och den svenska hälso- och sjukvården. I stället bör vi se till att dra nytta av den kapacitet som finns hos de vårdgivare som finns i och vill verka i Sverige så att vi kan leverera så mycket vård som bara är möjligt. Det är här vi behöver sätta in insatser och resurser. Som jag nämnde i mitt anförande är marknaden tämligen oreglerad.
Men det finns ingenting som tyder på att detta förslag skulle vara en lösning på det. Mina frågor till ledamoten Rågsjö blir: Hur tänker sig ledamoten att vi ska få igång produktiviteten i den svenska hälso- och sjukvården? Hur tänker sig ledamoten att vi ska få ned vårdköerna? Är detta lösningen på den problematiken? Får vi verkligen mer jämlik vård om detta förslag skulle gå igenom?
Linda Lindberg (SD):
Återigen är det väldigt tydligt att vi inte är överens i denna fråga liksom i många andra frågor. Däremot är vi helt överens om att vi behöver se en ökad kontroll över den svenska hälso- och sjukvården. Jag instämmer också i att man under de senaste åtta åren faktiskt inte någonstans har lyckats få en mer jämlik vård.
Nu har vi provat ett system under väldigt lång tid, som Vänsterpartiet delvis har varit med och stött och blött i. Jag tycker att det är ett oerhört misslyckande för den svenska hälso- och sjukvården att den föregående regeringen inte har lyckats vare sig korta köerna, se till att vi har en kompetensförsörjning, se till att stärka den psykiska hälsan i Sverige eller se till att vi har en bra beredskap.
Många delar har varit och är oerhört eftersatta. Nu har vi en annan regering som går fram med en kraftig motor. Man prioriterar hälso- och sjukvårdsområdet. Vi har fyra ministrar på området. Jag är väldigt positiv om att vi kommer att lyckas öka jämlikheten inom den svenska hälso- och sjukvården.
Det är en väldigt hög ambitionshastighet i Socialdepartementet, och jag är helt övertygad om att det kommer att levereras många bra och goda förslag framöver - något som har misslyckats under väldigt lång tid. När det kommer till en jämlik vård och hälsa är vi överens, ledamoten Rågsjö. När det kommer till den här propositionen skiljer vi oss däremot kraftigt åt.
Jag är glad över att mitt parti tillsammans med flera andra, en majoritet i riksdagen, har landat i att detta är rätt väg att gå. Sedan ska man komma ihåg att marknaden är tämligen oreglerad, och vi behöver titta på hur den ska regleras. Men i det lagförslag som lades fram av den föregående regeringen fanns det inga incitament till att det skulle bli bättre, varken för den enskilda eller för den svenska hälso- och sjukvården.
Linda Lindberg (SD):
Detta är typisk retorik från Socialdemokraterna. Här har man suttit på makten i åtta år. Man har misslyckats med i princip allt inom den svenska hälso- och sjukvården. Vi har hysteriskt långa vårdköer. Vi har personer som dör i vårdköerna. Jag nämnde precis detta i mitt anförande, ledamoten Sammeli. I valrörelsen går man fram och skapar dimridåer om att detta skulle vara gräddfiler för direktörer och så vidare.
Till att börja med finns det inget underlag som påvisar att det skulle finnas någon undanträngningseffekt. Det finns heller ingenting som visar att detta skulle handla om direktörer och välbärgade personer. I stora drag är det Socialdemokraternas före detta väljarkår, den som man nu har tappat - den vanliga knegaren, helt enkelt.
Det är snickaren eller anläggaren vars arbetsgivare har tecknat ett avtal för att man snabbt ska kunna komma ut i produktion. Att det skulle vara gräddfiler är bara ganska dålig retorik. Det är dock intressant, återigen, att det inte finns någonting i detta förslag som skulle göra större skillnad för den enskilda och komma åt de gräddfiler som ledamoten Sammeli lyfter upp.
I stället skulle det leda till att vi hade vårdgivare som enbart sysslade med privata sjukvårdsförsäkringar. Jag vet inte om det är så jättemycket bättre. Då skulle det verkligen bli klasskillnader. Jag tycker att förslaget är dåligt, och det står jag för. En majoritet i riksdagen tycker att det är dåligt. I princip är det Socialdemokraterna och Vänstern som tycker att det är bra.
Men för att komma åt den punkten: Vad har socialdemokratiskt ledda regeringar gjort för gott de senaste åtta åren för att öka jämlikheten i den svenska hälso- och sjukvården?
Linda Lindberg (SD):
Jag vet inte om ledamoten Sammeli inte riktigt lyssnar på vad jag faktiskt säger. Jag säger att det är viktigt att vi säkerställer att vi har en jämlik hälso- och sjukvård i Sverige. Det är överordnat. Den som har störst behov av vård ska också få det. Det är vi helt överens om. Men det här förslaget löser inte de problemen.
Vi får snarare enskilda vårdinrättningar som enbart sysslar med den typen av vård. Det är precis det jag står och säger och har sagt flera gånger nu; det här är inte lösningen på det som vi alla egentligen vill komma åt, utan det innebär att man vill begränsa vårdkapaciteten i Sverige.
Det är en väldigt dålig tanke och idé i det sammanhang och den tid vi lever i, när den svenska hälso- och sjukvården är så eftersatt. Vi har hysteriskt, olagligt, långa vårdköer. Då kan vi inte hålla på med sådant. Det finns andra, betydligt mycket bättre och mer effektiva saker och åtgärder för att skapa en jämlik vård i Sverige.
Linda Lindberg (SD):
Jag tycker att ministern i debatten har varit väldigt tydlig med vad som avses. Jag tror att interpellanterna behöver höja blicken lite. Vi har i Tidöavtalet ett eget avsnitt som rör den svenska hälso- och sjukvården, där vi är oerhört tydliga med den statliga styrningen av den svenska hälso- och sjukvården för att öka jämlikheten. Där finns många viktiga, tunga reformer för att öka jämlikheten.
Det här, som jag i någon mening tycker att interpellanterna går i loop kring, är en övergripande önskan - att titta på när, hur och i vilket stadium man bör bekosta sin tolktjänst själv. Jag tycker inte att den är särskilt alarmerande eller beklämmande. Någonstans handlar det om den egna självständigheten.
Givetvis finns det en massa gränsdragningar, i synnerhet när det handlar om den svenska hälso- och sjukvården och patientsäkerhetsperspektivet, som vi måste ta hänsyn till. Det tycker jag också att ministern har varit väldigt tydlig med. Så jag tror nog att man från interpellanternas sida kan sitta lite lugnt i båten och låta bli att dra förhastade slutsatser.
I Tidöavtalet finns många fantastiska reformer för att stärka den svenska hälso- och sjukvården och göra den mer jämlik, till skillnad från hur det har varit nu under flera mandatperioder. Jag ser fram emot det fortsatta arbetet med att förverkliga delar av Tidöavtalet.
Linda Lindberg (SD):
Medierna rapporterade i veckan om att rekordmånga barn i Sverige äter antidepressiva läkemedel. Under 2021 var siffrorna högre än vad de varit i Sverige de senaste 15 åren, samtidigt som de har minskat i övriga grannländer. I Danmark ökade användningen fram till 2010 för att därefter minska till samma nivå som i Norge. I Sverige är alltså medicineringen med antidepressiva läkemedel för barn tre gånger så vanligt som i Danmark och Norge.
Ungas psykiska hälsa måste tas på allvar och prioriteras. Sverigedemokraterna ser positivt på vår överenskommelse om satsningar särskilt för att stärka den psykiska hälsan i Sverige. Barn och unga bör vara högt prioriterade på detta område, och vi behöver kraftsamla kring frågan i stort. Jag vill därför ställa följande frågor till statsministern: Tänker regeringen agera och ta ett rejält omtag vad gäller ungas hälsa?
Känner statsministern, likt mig, att det är oerhört oroväckande att det finns så många barn i Sverige som tar antidepressiva läkemedel?
Magnus Jacobsson (KD):
Det här är en av de svåraste politiska frågorna för mig och antagligen en del andra. Detta är den andra omgången som jag politiskt är med om en större flyktingproblematik. Förra gången var i slutet av 90-talet då jag var aktiv som förbundsordförande i KDU.
Jag kom in i riksdagen 98-02 då vi hade en situation med det kollapsande Balkan. Även då var det så illa att EU inte riktigt kunde stå upp. Det slutade med att amerikansk trupp stoppade en del av de absolut värsta övergreppen i Europa efter andra världskriget.
Även då hade vi en debatt om migration och hur vi skulle hantera människor som var på flykt. Den stora skillnaden mot nu är att debatten var väldigt mycket mjukare gentemot enskilda människor. Det saknar jag. Sedan valet 02 har jag varit kommunpolitiker, i 16 år.
Som kommunpolitiker och till största delen som ansvarig för skolfrågor har jag hela tiden varit förvånad över debattklimatet. När det gäller krisdiskussionen var det många av oss som faktiskt inte upplevde det på det sättet. Vi upplevde hårt arbetande människor inom förvaltning, inom näringsliv och inom civilsamhälle som gjorde att vi kunde hjälpa människor.
När jag blev kommunalråd i Uddevalla 2007 - det har säkert inte med mig att göra - var 12 procent av befolkningen utomnordisk. När jag kom in i riksdagen 2018 var 22 procent av befolkningen i Uddevalla utomnordisk. Men Uddevalla har faktiskt inte kollapsat. Uddevallas befolkning har förändrats. Det finns nya utmaningar. Men vi har inte kollapsat.
Fru talman! Jag är ibland bekymrad över retoriken och det höga tonläget, exempelvis från moderater som talar om siffror. Sanningen är att skillnaden mellan de två förslag som vi snart kommer att rösta om är ungefär 500 personer 2019, 1 000 personer 2020 och lika många 2021.
Med dagens tillfälliga lagstiftning kommer ungefär 45 000 hit som anhöriga. Den siffran har man inte tänkt förändra, tvärtom. Det är den man ställer sig bakom. Det blir konstigt när vi höjer debattläget så mycket att vi nästan tappar varandra. Fru talman! I Uddevalla har vi gjort en massa grejer. Jag vet att man har gjort det i många andra kommuner också. Jag skulle kunna rada upp exempel.
Men en av de absolut viktigaste var satsningen på vuxenutbildning. Den gjorde att vi fick folk i arbete. Jag ska vara ärlig och säga att jag har brottats med den här frågan. Egentligen skulle jag vilja rösta som Vänsterpartiet. Jag skulle vilja rösta nej till en förlängning, eftersom det är andra lagar som just nu begränsar antalet.
Men i brottningskampen med mitt samvete och i samtal med mina vänner, många invandrarvänner, hemma i Uddevalla har jag ändå landat i att jag i dag kommer att stödja den kompromiss som har tagits fram. Jag kommer inte att stödja den med glatt hjärta utan för att jag tror att det är det bästa vi kan komma fram till just nu.
Jag vill passa på och tacka er i civilsamhället dels för vad ni gjorde 1998 och 1999, dels för vad ni gjorde 2015 och dels för att ni gör det jobbigt för mitt samvete. Tack för ert engagemang!
Magnus Jacobsson (KD):
Tack för ett bra anförande, Joar Forssell! Det blir lite svårt att ta diskussionen på allvar om man så att säga skapar en konflikt där den som är för europeisk beskattning är miljövänlig och den som är emot europeisk beskattning per definition är icke miljövänlig.
Det är alltså helt korrekt, herr talman, att Kristdemokraterna är synnerligen tveksamma till europeisk beskattning. Vi har sagt nej till europeisk beskattning i den meningen att Europa på olika sätt ska kunna ta in skatt direkt till EU. Vi har däremot ställt oss positiva till exempelvis en europeisk flygbeskattning, i stället för en nationell flygbeskattning, där pengarna är lika i hela EU men landar i ländernas egna parlament.
Det handlar helt enkelt om att vi vill ha en sjyst konkurrenssituation. Även när det gäller sjöfarten har vi talat om en liknande skatteform, långt tidigare, eftersom norrmän, danskar och engelsmän hade en helt annan beskattning som gynnade deras sjöfart och missgynnade den svenska sjöfarten. Att det finns likheter i beskattning inom EU är alltså en sak, men att börja beskatta från EU:s sida innebär att skapa en ny skattenivå.
Detta är en tonskillnad som det är rätt viktigt att ha med sig. Är det någonting vi vet när det gäller politiker - inklusive kristdemokrater, misstänker jag - är det att vi tenderar att fortsätta vilja ha lite mer skatt när vi redan har skapat den nya skattenivån. Helt plötsligt har vi då skapat en fjärde nivå, som kommer att komma med egna förslag och idéer och finansiera det med sin egen ekonomi.
Det har egentligen inte med miljöfrågan att göra. Vi brinner lika mycket för en god miljöpolitik som Liberalerna, men vi vill inte finansiera den via EU.
Magnus Jacobsson (KD):
Det är lite intressant att stå och lyssna här med tanke på att vi i mitten av 60-talet var det parti som i den svenska debatten för första gången lyfte in idén om förvaltarskap utifrån sociala, ekonomiska och ekologiska perspektiv. Den som orkar gå tillbaka och läsa artiklar från tiden kan till och med se att man lite föraktfullt kallade Kristdemokraterna vatten-och-luft-partiet.
Vi är väldigt glada att fler partier har anammat idén att man faktiskt måste jobba utifrån ett förvaltarskap. Vi tycker att det är positivt att fler partier än vårt lyfter fram dessa frågor. På den teoretiska sidan är det ingen hemlighet att vi är för skatteväxling från det som är miljöfarligt till exempelvis strategiskt sänkt skatt som gynnar arbete.
Arbete ger nämligen andra välfärdseffekter - människor kommer i jobb och så vidare. När det gäller huvudfrågan, det vill säga vad vi anser om temperaturen, står vi bakom de klimatmål som hela det här parlamentet - tror jag - är enigt om. Vi har ingen annan uppfattning. Vi har ingen annan uppfattning om skatteväxling, och vi råkade vara först med att lyfta frågorna redan i mitten av 60-talet.
Rent konkret har vi i andra debatter i dag haft diskussioner om exempelvis elektrifierat flyg. Vi tar ofta upp frågan om elektrifierade vägar, där vi skulle kunna komma åt stora koldioxidmängder inom framför allt transportsektorn. Vi är positiva till kärnkraft, för om vi ska elektrifiera mer måste vi ha el att stoppa in i det vi elektrifierar.
Det som är haken - och det hänger ihop med den sociala dimensionen av förvaltarskapet - är att vi kommer att få sociala problem om vi bara jobbar med bränslehöjningar, flygskattehöjningar och skatt på individen. Vi måste våga titta på hur vi får industrin och transportsektorn att bli mer miljövänlig. Då löser vi de problem vi båda vill lösa.
Magnus Jacobsson (KD):
Även jag blev lite förvånad när jag lyssnade på Anna-Caren Sätherbergs redogörelse av läget i riket. Jag växte själv upp nära landsbygden. Uddevalla är ingen stor kommun, och i de flesta kommuner runt oss är alla beroende av fordon. Ungefär 82 procent av dem som kommer till Uddevalla centrum åker bil.
Och att beskriva riket som nära nog himmelriket, får jag väl säga som kristdemokrat, blir lite jobbigt med tanke på bränsleskatter och annat. Jag blir också förvånad över den allmänpolitiska ekonomidebatten. 350 miljoner i busskort är pengar. 100 miljoner i kulturpengar är också pengar.
Men varför nämner ni inte de 100 miljoner i fritidspeng vi tillför, eller de 3,5 miljarder vi ger i fria pengar till kommunerna? Jag är gammal kommunpolitiker, och är det något vi tycker illa om så är det pekade pengar. Nu får kommunerna 3,5 miljarder i fria pengar, och då kan de möta de behov de känner för att möta. Vad gäller vårt budgetområde är det korrekt.
Vi pekar inte med en massa pengar här, och det beror på att de trillar in på andra ställen. Forskning får 300 miljoner, och laddstolpar, att utveckla och sätta ut teknikneutralt, får 250 miljoner. När det gäller bränslet - en debatt som vi säkert kommer att ha igen, och jag kommer att tala om det i mitt anförande - lägger vi 100 miljoner på forskning så att man lättare kan använda miljövänligt bränsle. Vi gör alltså grejer även på detta område.
Jag är dock framför allt förvånad över den rosenröda beskrivningen av verkligheten. Jag är inte säker på att alla väljare som står i kö i sjukvården delar den uppfattningen.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag måste erkänna att jag blir lite förvånad över Åre. Menar Anna-Caren Sätherberg verkligen att alla i Åre kunde använda sig av kollektivtrafik? Det är ju jättefint att göra reformer som gynnar dem som bor där kollektivtrafiken går. Men vi kristdemokrater tycker att man ska bedriva en politik som gör att alla kan använda sig av reformerna. Du skojar lite föraktfullt om fritidspengen, men jag vet ungdomar i min hemkommun som knappt har råd att köpa tennisskor.
Att ha ett fritidskort så att de kan vara med på fotbolls eller hockeyträningen är minst lika viktigt som att kunna åka buss. Jag är helt övertygad om att när Sveriges kommunpolitiker nu får 3,5 miljarder kommer de att göra avvägningar utifrån hur deras kommuner ser ut. Jag är inte helt säker på att just Åremodellen skulle funka i Uddevalla, men jag vet att fritt kapital som kommunen och medborgarna kan använda tillsammans ger frihet.
Därför ska vi sänka skatten för människor så att de kan göra det de vill och ge mer pengar till kommunerna så att de kan stötta på bästa sätt.
Magnus Jacobsson (KD):
Man måste se trafiksystemen som en helhet. Genomgående för Vänsterns politik är att man missgynnar landsbygd och gynnar dem som bor i städer. Det gäller oavsett om vi talar om busskort, flygskatt eller ökade bränslekostnader. Genomgående har de en och samma effekt, nämligen att landsbygden drabbas och att de som bor i städerna tjänar på dem. Flyget står för ungefär 3 procent av koldioxidutsläppen. Vi kan givetvis jaga dessa 3 procent hur mycket som helst.
Eller också gör man som jag gör i mitt anförande och konstaterar att Sverige har varit extremt duktigt under de senaste århundradena på att ta till sig ny teknik. Här tror jag att vi skulle kunna komma väldigt långt tillsammans om vi exempelvis börjar samtala om koldioxidutsläppen i sin helhet. Då är det antagligen mycket mer effektivt att se om vi kan hitta finansiella lösningar för att elektrifiera fler av våra vägar än att hålla på och straffbeskatta landsbygden.
Det är denna typ av systemtänk, när ni går in i det lilla och inte tar hänsyn till vem som drabbas, som missgynnar den svenska miljöpolitiken. Vi måste jaga koldioxidutsläppen i stort. Då ska vi gå in där det är effektivt utan att straffbeskatta landsbygden.
Magnus Jacobsson (KD):
Det är helt uppenbart att vi talar förbi varandra. Jag tar det sakta. Inom flygets område talar vi om mer bränsle och om att man kan beskatta på ett annat sätt. Vi är alltså beredda att vidta åtgärder även på flygets område. Men vi är inte beredda att vidta åtgärder som drabbar stora delar av landsbygden. Det är samma sak när det gäller att höja bränslepriserna.
Vi är beredda att titta på modeller som kan vara effektiva när det gäller att flytta från transporter med miljöfarligt bränsle till transporter med miljöbra bränsle, exempelvis el. Men vi är inte beredda att straffbeskatta landsbygden. Om vi menar allvar med det som jag tar upp i mitt anförande, alltså att man på ett seriöst sätt - gärna tillsammans och gärna över blockgränserna - tittar på hur vi skulle kunna komma framåt med en elektrifiering, på samma sätt som vi på 1800-talet byggde järnväg kommer det att krävas mer el.
Då är egentligen frågan: Kommer Vänsterpartiet att blockera kärnkraftsutveckling?
Magnus Jacobsson (KD):
Jag tror att vi får vara lite mer ärliga mot varandra; riktigt så går väl inte budgetförhandlingar till hos er heller, utan jag misstänker att ni har en budgetgrupp som sitter och förhandlar. Jag har inte riktigt varit delaktig i varje enskilt kommatecken i den här förhandlingen, ska jag i all ödmjukhet konstatera. Precis som Moderaterna har vi dock givetvis haft ett antal områden som vi har fokuserat på. För oss har det varit vårdfrågor.
En fråga som har varit jätteviktig för oss är biståndet, och en annan viktig fråga har varit att säkerställa att kommuner ska kunna se till att flyktingar kan bo kvar i sina bostäder. Jag är oerhört glad att just SD, av alla, röstade för detta. Vi har alltså haft frågor som vi har drivit. Sedan är det så - det vet alla som sitter här, och det är likadant i kommun- och landstingsvärlden - att vi lägger fram en ettårsbudget.
Men i finansutskottet pekar vi ändå på en treårsbudget, och de stora investeringarna kommer 2020 och 2021. Jag hoppas givetvis att vi får till en regering som kommer att kunna verkställa dem 2020 och 2021. När det gäller 2019 års budget är det dock helt korrekt att Moderaterna inte har fått igenom detta. Vi har fått igenom andra grejer, exempelvis 2 miljarder till att korta köer i vården. Det har vi kristdemokrater prioriterat.
Vi har prioriterat de mjuka värdena - men också säkerställt att infrastrukturen inte skadas.