KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
När det gäller bottentrålning vill jag återigen säga att en av grundpelarna vid bildandet av nationalparken var att fisket skulle få fortsätta. En förutsättning för att få igång den positiva diskussion och den positiva utveckling som gjorde att nationalparken kunde invigas 2009 var just fiskets inställning att göra begränsningar på frivillig väg till att börja med.
Sedan skulle detta även skrivas in i de regler som gäller för nationalparken i Kosterhavet. Vi lär väl inte komma överens i fråga om detta, men jag konstaterar bara att det är så. Det blir alltid så konstigt när vi diskuterar strandskydd. Så fort man vill förändra det och göra det mer ändamålsenligt sägs det att det handlar om att luckra upp det. Och att luckra upp är per definition något dåligt.
Det är sällan en lagstiftning är helt och hållet den bästa möjliga, och den måste kunna förändras. Just när vi talar om strandskydd är det en extrem skillnad på lokala förutsättningar. Jag kommer själv från Bohuskusten, där det är ett enormt stort exploateringstryck. Men i den inre delen av Bohuslän kanske man inte har något exploateringstryck alls längs sjöarna.
Det är klart att man då måste ha en lagstiftning som går att anpassa till de lokala förhållandena. Sedan blir det en mycket polariserad diskussion. Vi har här i debatten hört att man talar om människor med stora plånböcker som mer eller mindre koloniserar stränderna, som Jens Holm uttrycker det.
Då vill jag återigen säga att det är en extrem skillnad på att bygga strandnära och att bygga på stranden. Man måste kunna hitta attraktiva lägen som inte äventyrar strandskyddets båda syften. Jag är helt övertygad om att det går, om kommunerna får jobba vidare.
Lars Tysklind (L):
Jag hade inte tänkt kommentera detta med bottentrålning nu. Men det sista som Jens Holm sa tyckte jag var lite irrelevant i sammanhanget. När jag talade om Kosterhavets nationalpark talade jag om ett otroligt småskaligt fiske. Att Jens Holm då säger att vi är fiskeindustrins främsta beskyddare ger inte någon rättvis bild. Men, som sagt, vi kommer nog inte riktigt överens där.
Att man enligt Liberalerna ska kunna ge ytterligare utvidgad rätt att utnyttja strandnära områden handlar om att jobba vidare med LIS-områdena och att de ska få det genomslag som var tänkt 2009 men som inte har fungerat.
LIS-områdena - landsbygdsutveckling i strandnära lägen - handlar inte om att det är fritt fram att bygga, utan det ställs ganska höga krav på kommunerna att de utser dessa områden och att detta inte kan göras generellt. Det som jag tycker är den viktiga delen är att regelverket blir förändrat så att dessa möjligheter blir större för kommunerna.
När det gäller decentralisering vill jag påminna om att det är kommunerna som fattar besluten i dag, precis som Jens Holm säger. Länsstyrelserna har överprövningsrätt, och den ifrågasätter i alla fall inte vi från Liberalernas sida. Det handlar om det nationella intresset. Nu överprövas inte så många fall, och det kan man ha synpunkter på.
Men det kanske beror på att kommunerna följer lagstiftningen ganska väl. När det gäller antalet dispenser blir det också lite missvisande. Det är klart att de dispenser som ges inte ges inom de områden som vi diskuterar nu - de lågexploaterade landsbygdsområdena - utan de ges inom de områden där det byggs mycket.
Lars Tysklind (L):
Jag förstår Stina Bergströms påstående att det är svårt att äta kakan och ha den kvar, men jag tycker inte att det är ett relevant påstående. Det finns inget motsatsförhållande i att stå upp för ett starkt generellt strandskydd och se att det finns möjligheter till lokal anpassning och flexibilitet.
Det finns ett exempel från Öckerö kommun där man - det är säkert tio tolv år sedan nu - gick igenom alla stränder och skapade ett flexibelt strandskydd. Nu fick man inte detta godkänt, för det gick inte med den lagstiftning som fanns då, men strandskyddet varierade från 400 meter, tror jag, ned till 0 meter. Man lade verkligen strandskyddet där det var viktigt, men det var inte möjligt.
Det kanske var en extrem lokal anpassning, men vi tycker faktiskt att man ska kunna göra något åt det hållet. När det gäller att bygga i strandnära lägen kan vi självklart tycka att det är strandskyddslagstiftningen som ska fixa detta.
Men det var väl ungefär samtidigt, 2008, som alliansregeringen införde komplement i plan- och bygglagen om att beakta risken för erosion, översvämning och någonting mer. Det syftade just till att man inte skulle bebygga områden där stigande vatten skulle kunna påverka. Man skulle ta med det i planeringen.
Det tycker jag egentligen kanske är det mest ändamålsenliga sättet att ge sig på detta, alltså att man i ren byggnadsplanering ser denna risk. Det handlar inte så väldigt mycket om avstånd från vatten, utan det är även där lokala förhållanden. Jag kan väl hålla med om att jag inte tycker att skärpningen har beaktats i tillräcklig grad.
Det kanske behövs ytterligare arbete med det.
Lars Tysklind (L):
Karin Svensson Smith talade här senast om det funktionsbaserade regelsystemet och godsplikten. Godsplikten fungerar bra på många ställen, men det är klart att den kan utvecklas till ett mycket enklare system. Jag skulle egentligen ta upp en annan sak som Karin Svensson Smith nämnde i sitt anförande. Det gäller den inre sjöfarten. Vi kan tala om kostnader och sådant.
Men det finns många delar i investeringarna när det gäller sjöfarten. Det är ett komplext system som man måste få på plats. För Trollhätte kanal är det egentligen bara av eller på som gäller. Antingen beslutar man att rusta upp och anpassa slussarna för nya fartyg eller avstår man beslut eller säger nej. De två senare leder till precis samma resultat.
Ett icke-beslut blir ett nedläggningsbeslut. Trollhätteslussarna har alltid haft ett bästföredatum på något sätt, men nu har det blivit sista förbrukningsdag. Då börjar det bli lite mer dramatiskt. När det gäller transportköpare handlar det till syvende och sist om kostnader. Men det handlar också om långsiktighet, tillgänglighet och att bygga upp nya transportsystem.
Nu sitter man på många ställen runt Vänern och väntar på besked: Är det någonting som man ska utveckla? Det är ett standbyläge nu. Ska jag tolka Karin Svensson Smiths uttalande om investeringsvilja som att det är förmedlat från regeringen, eller är det en from förhoppning från Karin Svensson Smith?
Lars Tysklind (L):
Det senaste är väl också en del i det som man återkommer till vid havskonferensen i New York. Det är otroligt svårt att kontrollera IUU-fiske, det vill säga olagligt, orapporterat och oreglerat fiske. Men det är en annan fråga, som vi kan diskutera länge. Jag håller med om att det finns många områden. Karin Svensson Smith lyfter fram Malmporten. Det är en sak.
Men vi har också Göteborgs hamn. Om man ska köra containrarna med kustsjöfart till Norge i stället för på lastbil måste fartygen bli större. Det låter märkligt. Men det måste komma in större fartyg till Göteborg så att containermängden till Norge blir tillräckligt stor. Annars kommer det att fortsätta gå på lastbil. Vad man ska satsa på är alltså otroligt komplext.
Det kommer säkert att bli en stor diskussion när förslaget om nationell plan kommer, även om det inte är en riksdagsfråga. När det gäller Göta älv och klimatanpassning skulle man inte minst kunna kombinera uppbyggnad av slussar och förstärkning mot skredrisk i Göta älv.
Det är en faktor som gör att man kan börja tappa vatten med en helt annan hastighet. Det skulle kunna kombineras. Jag håller helt med om att båda sakerna måste lösas. Jag fick väl inte riktigt svar på om det var en from förhoppning eller om det var ett besked från regeringen. Men jag antar att det inte blir mer svar än så i dag.
Lars Tysklind (L):
Jag vill kommentera det här med svaveldirektivet lite grann. Vi får väl ha brickorna på rätt ställe. Svavelfrågan är egentligen ett otroligt gott exempel på internationellt arbete och internationella överenskommelser. Det är inte så att Sverige införde något svaveldirektiv ensidigt. Men Sverige var naturligtvis med och röstade ja i IMO. Sedan gick det till EU.
EU som organisation gick delvis före, men vi hade samma krav på oss. Sedan håller jag helt med Emma Wallrup om att den som fångar upp det här och inser att det är en affärsmöjlighet har alla möjligheter i världen. Det finns nu många svenska idéer som har fångat upp detta på ett väldigt bra sätt, egentligen efter vissa konvulsioner gällande konsekvenserna.
Det som jag tror att de stora kraven kommer att gälla är kontroll av systemet. Vi var nere i Göteborgs hamn för inte så länge sedan och fick se hur man på Älvsborgs fästning hade satt upp en så kallad "sniffer" för att titta på avgaserna. Det hade varit en hel del båtar som kommit med svavelhaltig olja. Men man hade bara ringt upp dem och sagt: Vi ser att ni har för mycket svavel. Sedan hade det sjunkit dramatiskt. Det var nästan noll.
Det var ingen som körde in i Göteborgs hamn med svavelhaltig olja längre. Det här med kontroll kommer att bli den stora frågan. Det var egentligen bara en kommentar. Jag har inga frågor i övrigt.
Lars Tysklind (L):
Detta är en diskussion som vi har haft vid många tillfällen under ett antal år. Det kanske är det som är grundproblematiken i det hela. Helt oberoende av energiöverenskommelsen - det får jag väl säga, eftersom Liberalerna står utanför den - tycker vi naturligtvis att all vattenverksamhet ska leva upp till dagens miljöregler. Och över tid ska alla vattenkraftverk vara prövade enligt miljöbalken.
Det måste ändå vara någonting som vi kan vara väldigt överens om. Men det här kräver långsiktighet och att man verkligen kommer igång. Vi upplever nu att detta har hamnat i långbänk. Alliansregeringen gav redan 2012 uppdraget att se över lagstiftningen.
Vattenverksamhetsutredningen kom i juni 2014. Redan någon månad senare fick vi en rapport från Havs- och vattenmyndigheten och Energimyndigheten, där de gemensamt lade fram ett strategiprogram för åtgärder inom vattenverksamheten. Det var ett försök att närma sig detta med miljöfokus.
Det handlar väldigt mycket om att göra rätt saker på rätt ställe för att man ska få största miljönytta. Jag tycker att just det resonemanget är viktigt nu när vi pratar om småskaligt och storskaligt. De processer som nu pågår upplevs som att de kostar stora pengar. Det är många administrativa processer.
Från de människor som äger denna småskaliga vattenkraft hör man ofta: Vi är naturligtvis villiga att vidta miljöåtgärder, men nu går faktiskt all kraft och alla ekonomiska resurser till själva processen. På något vis känns det som att vi har fastnat där och att det nu drar ut på tiden. Det ser jag som det största bekymret. Det har utlovats en proposition tidigare.
Nu förstår jag att energiöverenskommelsen i sig fördröjde detta, även om jag för vår del inte tycker att sambandet är solklart. Vattenverksamhet kopplad till miljönytta är ett problem som fanns förut. Det är gammalt och kräver sin lösning.
Det var ingenting som man kom på i energiöverenskommelsen, även om mycket av tänket kring att man måste ha ett flexibelt system där det småskaliga och storskaliga inte absolut ska prövas inom samma ram finns berört där. Det är väl bra att man har kommit så långt. Men nu måste det vara prioriterat att komma vidare.
Även om man kommer fram till att man inte ska ha ett moratorium rullar det, precis som Annika Qarlsson säger, vidare. Det handlar om nya tillsynsprocesser och allting som kommer igång. Ingen tycker egentligen att det är speciellt bra. Ändå sker det. Precis som miljöministern säger i sitt svar är det som pågår naturligtvis formellt riktigt.
Vi kan inte säga att länsstyrelserna begår något fel, utan de följer den lagstiftning som finns. Men vår uppgift i riksdagen är faktiskt att ändra på lagstiftningen om vi upplever att den inte är ändamålsenlig. Där har regeringen i slutändan ansvaret för att lägga fram förslagen.
Lars Tysklind (L):
Det ligger väldigt mycket i det Annika Qarlsson säger om hur man upplever processen och att man känner sig väldigt utlämnad. Det måste vi som lagstiftare ha med oss. Vi som är ute och talar med människor som håller på med dessa processer upplever oerhört tydligt att människor känner sig väldigt hjälplösa.
Problemet är att detta handlar om befintlig verksamhet som har funnits i årtionden - århundraden, höll jag på att säga, men i alla fall kanske uppemot hundra år. De pågående processerna, vill jag vara tydlig med, är egentligen ett bevis på att den lagstiftning vi har inte är ändamålsenlig.
Det är inte acceptabelt att enskilda människor ska hamna i den här typen av rättsprocesser, där fokus ganska snabbt flyttas från de miljöåtgärder som människor mycket väl kunde tänka sig att göra till att liksom hamna i ett nej helt och hållet. Det blir oändliga rättsprocesser som alla egentligen förlorar på. Jag vill därför upprepa att vi måste veta vart vi är på väg.
Vi har haft ett läge i Sverige med alla dessa historiska verksamheter som vi naturligtvis kan se saknar tillstånd och som över tid måste kunna prövas enligt miljöbalken. Men låt oss då lägga fokus på att få fram den här processen! Nu säger miljöministern här att vi förhoppningsvis kan ha en proposition före sommaren.
Det hoppas jag verkligen i och med att vi hade hoppats på det redan till i september, vilket det funnits en angivelse om. Det som pågår nu känns inte alls acceptabelt, och jag har en känsla av att även tillsynsmyndigheten tycker att det är en ganska jobbig sits. Man vet att det kommer en ny lagstiftning som förhoppningsvis är bättre, men ändå måste man hålla på och jobba med den gamla.
Lars Tysklind (L):
Jag har en fråga till miljöminister Karolina Skog, om betänkandet Hushållningen med mark- och vattenområden som behandlades i riksdagen i april. I betänkandet aviserades att regeringen hade för avsikt att i september överlämna en proposition om prövning av vattenverksamheten, och där är vi nu. Men jag har noterat att den inte finns med på propositionslistan, i alla fall inte på listan som gäller fram till januari 2017.
Då är min konkreta fråga till miljöministern: När avser regeringen att lägga fram den viktiga propositionen? Och på vilket sätt avser ministern att tillgodose riksdagens tillkännagivande om att tillståndsprocesser ska vara så flexibla att de kan anpassas till småskaliga vattenverksamheter?
Lars Tysklind (L):
Jag vill tacka för svaret. Många människor ute i den så kallade verkligheten driver småskaliga verksamheter, och de utsätts för prövningar och sådant i dag. Det är klart att tillstånd enligt miljöbalken är högst relevant. Men det som har diskuterats är att vi har så komplicerade och kostsamma tillståndsprocesser att verksamheter som de facto kan uppfylla en massa miljökrav i stället läggs ned. Förra miljöministern uppmärksammade det.
Hur ser den nuvarande ministern på det?
Lars Tysklind (L):
Jag har också en fråga till infrastrukturminister och transportminister Anna Johansson. Vi är naturligtvis helt överens om att vi måste ha fokus på underhåll av befintlig infrastruktur, inte minst järnväg. Det var också - vi kan se på det lite historiskt - en väldigt stor inriktning för Liberalerna och Alliansen under tiden 2006-2014. Ska vi vara historiskt korrekta fördubblades faktiskt underhållet till järnväg under den tiden, från knappt 4 till lite drygt 8 miljarder.
Det ser vi frukten av i dag. Vi som åker tåg märker att det jobbas väldigt mycket. Det kan man uppleva som ett hinder på kort sikt, men det är naturligtvis positivt i en annan bemärkelse. Men nu ligger det stora satsningar i budgeten - det nämndes tidigare. Men de ligger väldigt långt fram. Tyngden ligger på 2019 och 2020. Då kan man tänka: Det är en annan mandatperiod, och förhoppningsvis är det en annan regering.
Vilka är tankegångarna i fråga om att det ligger så långt fram?
Lars Tysklind (L):
Jag får tacka för detta klarläggande. Men i den allmänna diskussionen talas det ändå om dessa satsningar. Jag gick upp här i dag för att jag känner att det blev en felaktig historiebeskrivning när det nyss i debatten talades om att det inte hade varit något järnvägsunderhåll på åtta år.
Faktum kvarstår: Alliansregeringen och Liberalerna fördubblade järnvägsunderhållet mellan 2006 och 2014.
Lars Tysklind (L):
Jag har en fråga till landsbygdsminister Sven-Erik Bucht. Den utgår från landsbygdsprogrammet, vars huvudsakliga syfte enligt min åsikt är att ge förutsättningar för lönsamma och livskraftiga företag i hela landet. Vi har till exempel bredbandssatsningarna. Det gäller att besluten går i takt. Nu finns en utredning som har kommit med förslag om att kravet på övernattsbefordran av brev ska slopas.
Om detta beslut tas kommer det att ha större påverkan på glesbygden än på storstäderna. Det får konsekvenser för företagande i glesbygd och i inte minst skärgårdsområden. Min fråga till landsbygdsministern är: Vad avser ministern att göra för att värna möjligheterna att bo kvar i glesbygd och skärgårdsområden och för att se till att de beslut som fattas av regeringen inte motverkar varandra?
Lars Tysklind (L):
När det gäller bredbandssatsningarna är vi fullt eniga om att det är ett väldigt viktigt område. Låt mig ta ett konkret exempel som Skärgårdarnas riksförbund har lyft upp, nämligen läkemedelsdistribution. Jag utgår från att landsbygdsministern tycker att det är högst rimligt att även skärgårdsborna ska få en trygg postgång så att man kan få läkemedel inom 24 timmar.
Uppfattar jag landsbygdsministern rätt att det är utredningen om en samordnad landsbygdspolitik som kommer att avgöra frågan om postbefordran?
Lars Tysklind (L):
Jag ska så här i debattens slutskede hålla med Jens Holm om en sak, och det är att passivitet är vår värsta fiende. Det var väl det jag nämnde i början också, att vi alla har någon typ av hemläxa att göra. Vi har globala problem, och de kräver naturligtvis globala lösningar. Parisavtalet var ett mycket stort steg i den riktningen.
Det stora osäkerhetsmomentet nu är väl, som vi alla känner, vart USA tar vägen med den nya presidenten på plats. Att man i Arktiska rådet konstaterar att Parisavtalet finns är kanske bra så långt, men naturligtvis måste alla stater nu ställa upp för att förverkliga Parisavtalet.
I Sverige har Miljömålsberedningen tagit fram ett klimatpolitiskt ramverk med ambitiösa mål som Liberalerna och sex andra partier är överens om. Det måste rimligtvis driva utvecklingen åt rätt håll i Sverige, och det ligger nu på riksdagens bord för beslut i juni.
Man kan alltid diskutera om de här målnivåerna är för höga eller för låga, men från Liberalernas sida tycker vi definitivt att de är så ambitiösa att de kommer att driva på utvecklingen i rätt riktning. Det handlar om att de här tydliga målen gör att de teknikskiften som krävs kommer att kunna bli verklighet.
Det handlar faktiskt om att på något vis räkna baklänges, alltså inte hur långt vi kan nå utan hur långt vi måste nå. Ska vi utgå från Parisavtalet handlar det om att vi ska väl under två grader och verka mot en och en halv grad. Då krävs många åtgärder. I det sammanhanget ser Liberalerna generella och teknikneutrala ekonomiska styrmedel som den största framgångsfaktorn.
Det handlar om CO2-skatter och skärpt utsläppshandel. Därmed vill jag också tacka för debatten.
Lars Tysklind (L):
För att svara på den sista frågan tycker jag väl egentligen att man inte behandlar dessa dammar över huvud taget, utan de lämnas därhän i sammanhanget. När det gäller de dammar som blir legaliserade och kopplade till inte minst elproduktion ser jag det som att man skapar en typ av avstamp; man ska utgå från att man städar bordet, så att säga.
Man säger ändå att de har tillkommit, på samma sätt som med andra tillstånd, enligt den lagstiftning som fanns tidigare. Detta innebär inte att de inte ska ha moderna tillstånd enligt miljöbalken.
Det som jag kan vara bekymrad över, som finansieringslösningen inte täcker, är vem som tar ansvar för att se över dessa dammar. De är ganska många. Många har kulturminnesvärde, men många har egentligen varken värde för produktion eller som kulturminne.
Där borde man rimligtvis nästan ha lättast att komma fram om man vill skapa biologisk mångfald. Naturligtvis har det under tidens gång skapats annan biologisk mångfald, och det får alltid vägas mot detta. Bristen i svenska vattendrag är dock trots allt strömmande vatten. Man får lägga ett visst fokus på detta, och det får väga tungt i de avvägningar som görs.
Lars Tysklind (L):
Det känns som att vi har läst detta på lite olika sätt. Det kan hända att jag har fel eller att Jens Holm har fel. Det får vi väl reda upp - eller kanske kan någon annan reda upp det för oss? Även de småskaliga vattenkraftverken har ju lagligt tillkomna tillstånd, men dessa är inte enligt miljöbalken.
Från Liberalernas sida är vi tydliga med att det är högst rimligt att all vattenverksamhet har tillstånd enligt miljöbalken och att de relevanta miljökrav och villkor som kan anses rimliga i sammanhanget gäller. Då ska inte dessa dammar ha något slags gräddfil och bara få finnas kvar.
Som jag har läst det har de samma krav på sig som alla andra vad gäller att skaffa tillstånd enligt miljöbalken; man har inte detta per automatik.
Lars Tysklind (L):
Jag gjorde det kanske lite enkelt för mig i mitt anförande genom att göra det som betänkandet handlar om till en plan- och bygglagsfråga. Sedan har debatten även utvidgats till att bli lite mer energipolitisk, och energiöverenskommelsen har kommit in i bilden.
Som jag sa i anförandet tycker vi från Liberalernas sida att det här är en jättebra åtgärd, för vi ser inget motsatsförhållande mellan förnybar energi och till exempel kärnkraft. Fossilfri elproduktion är ju vad vi behöver för att klara klimathotet. Det är en absolut nödvändighet.
Vad vi däremot är tydliga med är att den ska ske i mer marknadsmässiga former och att energislagen ska konkurrera med varandra utifrån sin egen styrka. När det gäller detta med lönsamhet får man nu ganska kraftiga subventioner för installation av solpaneler. Det är till och med så att man från branschens sida har ifrågasatt detta, för i och med att man måste ansöka om subvention bromsar det upp installationerna.
Nu får vi en förenkling den 1 augusti på bygglovssidan, och det är jättebra. Men själva subventionssystemet bromsar upp i och med att man måste ansöka och invänta svar på sin ansökan om subvention. Man får ju bygga som privatperson, men det blir ändå ett regelkrångel kring detta. Enligt de uppgifter som jag har sett är det ganska lönsamt att helt utan subventioner sätta upp solpaneler i dag. Hur länge anser ministern att vi behöver subventionera den här typen av energi?
Från Liberalernas sida tycker vi att vi egentligen inte skulle ha beslutat om detta från början.
Lars Tysklind (L):
Det blir intressant att diskutera vattenverksamhet och vattenkraft i morgon. Det kanske blir en påkoppling till detta när det gäller förnybar energi och både avigsidor och framsidor med denna. Jag tycker nog att ministern sätter huvudet på spiken lite grann när han säger att solceller är en etablerad teknik i dag.
För att komma över tröskeln, så att säga, kan det ju krävas stöd till forskning och den biten. Men när vi i dag har en etablerad teknik tycker vi att det är direkt felaktigt att fortsätta att subventionera den, för det är en teknik som skulle kunna leva helt på egna meriter. Jag skulle vilja passa på att ställa en annan fråga. Siffran 5 miljarder kronor till bostadssubventioner nämndes.
På något vis motiverar summan i sig att man har byggt ett visst antal lägenheter. Men finns det över huvud taget några belägg för hur mycket som skulle ha byggts utan subventionerna? Från Liberalernas sida har vi helt motsatt oss detta. Vi tycker att det bara snedvrider marknaden och är kostnadsdrivande. Kan ministern verkligen påvisa att dessa 5 miljarder kronor har fått det resultat som påstods här i debatten?