KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carl B Hamilton (L):
Jag tror inte att mänskliga rättigheter, ökad handel och öppenhet i allmänhet står mot varandra, men det finns naturligtvis motexempel. Ett väldigt besvärande motexempel för oss alla är Kina. Där finns år in och år ut en diktatur och en mycket snabb ekonomisk tillväxt som bygger på ett stort deltagande i internationell handel.
Det andra motexemplet är de afrikanska staterna, och som vi hörde tidigare deltar de mycket lite i internationell handel, har få kontakter med och en dålig öppenhet mot resten av världen. Det gör det lättare för de diktaturerna att fortsätta att driva sin politik. De är inte under samma inspektion och samma tryck som mer öppna länder.
Om vi återvänder till Kina kan vi säga att det faktum att kineserna tagit hem de olympiska spelen och deltar i internationell handel innebär att de trots allt är under större insyn och påverkan från världsopinionen vad beträffar mänskliga rättigheter än till exempel slutna länder som Burma och Eritrea. Men det räcker naturligtvis inte.
Ett önskvärt villkor att uppfylla är att man deltar i internationell handel, men det är inte på långa vägar tillräckligt.
Carl B Hamilton (L):
Jag säger inte att mänskliga rättigheter och frihandel går emot varandra. Jag säger att frihandel inte med automatik leder till att mänskliga rättigheter förverkligas. När det gäller jämförelsen av hur stor andel av utrikeshandeln som olika länder har är inte det avgörande om de tillhör OECD eller ligger i Afrika.
Små länder har en väldigt hög andel utrikeshandel medan stora länder som i stort sett köper sina egna produkter, som USA till exempel, inte behöver ha så mycket utrikeshandel. Därför är deras andel av bnp mycket lägre. Sverige har en väldigt hög andel. Belgien har världens högsta. Jag kommer inte ihåg om det är 120 eller 130 procent. Man kan ju diskutera hur man kommer upp i de talen, men det ska jag inte göra nu. Det är det avgörande.
Så till frågan att man inte ska påtvinga andra länder ökad frihandel. Det kan man ju inte göra så länge de är suveräna stater. Men jag kommer tillbaka till den diskussion vi hade tidigare. Jag tycker att man ska uppmuntra andra länder att ha en ökad frihandel.
Det gynnar dem som är konsumenter av livsmedel, dem som är konsumenter av enklare industriprodukter, som kläder och skor och så vidare, i u-länder.
Jag kan inte se att det ligger något gott i att man ska tillåta diktatorer att skydda sina och sina gelikars innehav av fabriker eller stora lantegendomar som det ofta är. Därför sade jag tidigare att man måste ha en klassanalys när man tittar på handelspolitikens effekter i u-länderna. Man kan inte bara stanna vid etiketten att det är fattiga länder, att det är u-länder.
Man måste gå bakom den enkla beskrivningen.
Carl B Hamilton (L):
Det var mycket empati här. Låt mig bara komma med några reflexioner och sedan ställa en fråga. Förra gången det var hög inflation berodde det naturligtvis på en kraftig inhemsk överhettning. Det är väl alla överens om, åtminstone de socialdemokrater som var med på den tiden. Det gäller också det åtföljande kronfallet, där Socialdemokraterna var med och försökte förhindra detta. Det var bakgrunden till den inflationen.
Det är en helt annan bakgrund än i dag. I nästa fas var det för låg inflation. Den var långt under Riksbankens inflationsmål. Jag skulle inte lasta den socialdemokratiska regeringen för det, men det är logiken i Monica Greens resonemang att det var de socialdemokratiska finansministrarnas fel att inflationen var så väldigt låg.
Det som är centralt här är ändå frågan vem som gör vad i den ekonomiska politiken. Är det regeringen som har ansvar för inflationsbekämpningen? Ska den rollfördelning som vi har varit överens om och till och med upprättat regler för - Riksbankens självständighet och så vidare - inte upprätthållas? Det är ju kärnan i den kritik som Monica Green framför.
Därför vill jag fråga Monica Green om hon anser att vi ska ha ett system där regeringen använder finanspolitiken för att bekämpa inflationen och bekämpa konjunktursvängningarna. Eller ska vi ha det som det var förr, till exempel när Allan Larsson och Kjell-Olof Feldt drev fram eller tvingades driva fram, hur man nu vill se det, en överhettning?
Är det Socialdemokraternas linje att den rollfördelning som vi införde mellan regeringen och Riksbanken bör suddas ut och att regeringen i praktiken ska fungera i nära samarbete med Riksbanken och att de två enheterna inom det ekonomiska beslutsfattandet de facto bör sammanföras?
Statssekreteraren i Finansdepartementet kan till exempel åter sitta i riksbanksfullmäktige. Det är den linje och den logik som Monica Green har. Jo, det är så, därför att ni säger att ni ska använda finanspolitiken för att hantera konjunkturfrågorna och konjunkturpolitiken. Det är min fråga, och jag efterlyser ett svar på den.
Carl B Hamilton (L):
ROT-avdraget är permanent, och man kan möjligen fråga sig om det är en bra konjunkturåtgärder, men det har också den strukturella inriktningen att man ska göra svarta jobb vita. Det är en viktig förklaring till att den här åtgärden nu införs, och den är permanent. Jag tycker att Mikaela Valtersson kan lägga märke till att de åtgärder som hon förespråkar kan finansieras även för framtiden.
Vi har valt att lägga in detta i systemet med hushållsnära tjänster. En viktig skillnad mellan oss och andra är att vi tycker att det är väldigt viktigt att man har det i det systemet. Sedan gäller det detta med energieffektivisering i fastigheter. Jag har sysslat en del med klimatfrågor.
Jag håller helt och hållet med Mikaela Valtersson, men man måste kanske börja en annan ända, och där skulle man ha börjat för länge sedan. Det gäller att vara mycket mer specifik när det gäller hur man bygger och renoverar fastigheter för att åstadkomma detta så att det blir lönsamt att ägna sig åt denna typ av investeringar. Jag tror inte att ROT-avdrag rakt av generellt är en särskilt effektiv metod för detta.
Jag tror att man ska ha mer riktade och specificerade insatser där man talar om vilka åtgärder det är man vill finansiera. Att renovera ett badrum är inte särskilt klimatbefrämjande, men när det gäller frågan om hur man värmer en hyresfastighet eller en vanlig fastighet är det helt andra saker som kommer upp.
Carl B Hamilton (L):
Jag är övertygad om att svartjobben är betydligt vanligare när fysiska personer upphandlar byggtjänster än när byggföretag, som skulle vara aktuella när det gäller miljonprogramsområdena, gör det. Jag tror att det är helt olika typer av byggare som är aktuella härvidlag. Därför är det motiv som jag anger giltigt.
Jag vill inte utesluta att man vidtar särskilda åtgärder, inte minst när det gäller energieffektiviseringar, i framtiden för att åstadkomma detta i byggnadsbeståndet. Däremot tycker jag inte att ROT-avdrag är en träffsäker metod för att åstadkomma just det. Det går ju till alla typer av renoveringar, reparationer och underhåll.
Carl B Hamilton (L):
Jag trodde att Ulla Andersson skulle ta upp det här med bankerna, så jag vill bara säga inledningsvis att Nordbanken var en statlig bank som gick med väldigt stora förluster en gång i tiden och som var en del av den förra bankkrisen. Nu är det riktigt, som Ulla Andersson säger, att har man en stor offentlig sektor så har man också konjunkturkänsliga offentliga finanser. Det är väldigt svårt att undvika.
Men just därför har den här regeringen och även tidigare regeringar i Sverige varit väldigt noga med att ha ett överskottsmål som har varit väl tilltaget, 2 procent av bnp.
Det jag vill understryka nu är att den här konjunkturkänsligheten förefaller vara lika stor i dag som den var tidigare, för de reformer som man ändå har gjort beträffande budget och hanteringen av de offentliga finanserna har inte klarat av detta, utan vi går in i en ny situation.
Vi får vara otroligt försiktiga så att vi inte än en gång hamnar i stora underskott. De stora underskotten förra gången berodde inte på, skulle jag vilja hävda, att den dåvarande regeringen - jag satt med och var ansvarig, så det är väl att jag säger det - var slarvig eller slösaktig. Det berodde på att vi hade en inhemskt orsakad bankkris med bland annat Nordbanken som var en statlig bank. Jag vill gärna ha sagt det.
Kom ihåg konjunkturkänsligheten!
Carl B Hamilton (L):
Det är välbekant att Folkpartiet kämpade för höga ersättningsnivåer i sjukförsäkringen och att man ingick en kompromiss. Ulla Andersson får väl vänja sig vid tanken på att man faktiskt kommer att få kompromissa när Ulla Andersson tillsammans med de andra två partierna ska arbeta fram en regeringsplattform, eller vad ni kallar det - valplattform får det ju inte heta. Det är väl bra träning.
Man kan väl också stoppa in ett annat träningsmoment, nämligen att ni får se till att den budget som ni lägger fram har samma utrymme som era två partner i framtiden. Huvudpoängen i mitt försvar för socialförsäkringssystemet är att en förutsättning för att de systemen ska finnas och vara bra och tillräckligt generösa är att man har en väldigt stor andel av befolkningen i arbete.
Arbetslinjen är A och O. Hoppar man över det första ledet och bara koncentrerar sig på det andra ledet, nämligen förmånen att utan att diskutera fokusera på hur välståndet ska skapas, då har man grävt välfärdssystemets grav.
Vi har försökt värna systemet genom vår starka betoning av arbetslinjen - att se till att så många människor som möjligt tidigt kommer in i arbetslivet, att de som är utlandsfödda i större utsträckning kommer in i arbetslivet och att människor gärna arbetar längre än vad de gör för närvarande så att den faktiska pensionsåldern höjs.
Vi vill inte att människor som redan arbetar väldigt mycket ska springa som skållade råttor i sjukvårdskorridorerna och arbeta mer, utan det är snarare så att en större andel av befolkningen ska arbeta heltid, komma in tidigare i arbetslivet och lämna arbetslivet senare. Och som sagt var: De som står särskilt långt ifrån arbetsmarknaden måste komma in i större utsträckning. Det är på det sättet som välfärdssystemen kan räddas för framtiden.
Carl B Hamilton (L):
Min present till kammaren är att jag ska vara ganska kortfattad. Det var någon här som sade att det fanns en bristande förmåga att hantera förhållandena i den finansiella sektorn. Man får dock skilja på den svenska finansiella sektorn och den amerikanska. Den amerikanska bolånekrisen byggde på att det var en affärsidé att mörka de risker som fanns.
Att utifrån det titta på den finansiella sektorn i Sverige och komma till insikt i den tsunami som sedan drabbade oss är att gå lite långt, tycker jag. Vi står inte inför en bankkris i Sverige. Det är viktigt att konstatera. De svenska bankerna har klarat sig.
Carnegie föll på eget grepp och hade fallit med eller utan bolånekris. Jag tror personligen att de antagligen inte blivit räddade om det inte varit en så labil övergripande situation.
När det gäller bankgarantierna vet de som har talat om detta tidigare att regeringen och vi andra på den borgerliga kanten i utskottet hela tiden har kritiserat EU-nivån för att man inte har kommit fram till ett rimligt och bra beslut. Det som skett med Konjunkturinstitutet är mycket intressant.
Man är i dag mycket mer självständig gentemot regeringen än vad man var för låt oss säga tio år sedan. Då var man Finansdepartementets förlängda arm. Det är man inte i dag. Finansministern blir förargad när man gör budgetprognoser och i andra avseenden visar sig självständig. Jag tycker att det är bra. Konjunkturinstitutet har i den meningen gått åt rätt håll.
Carl B Hamilton (L):
Jag hade tänkt avnjuta den här debatten vid min tv-monitor. Eftersom jag är suppleant i riksbanksfullmäktige tänkte jag inte delta i debatten, men eftersom Ulla Andersson började med ett generalangrepp på min person och på eurofrågan, som ju inte direkt är ärendets natur känner jag mig i alla fall manad att bemöta henne. Det som gäller med euron, det nya med euron, är att den tio år gammal. Då kan man fråga sig: Blev det så illa som många sade i början?
Domedagsprofeternas prognoser stod ju som spön i backen. Det skulle gå åt skogen. Det gjorde det inte, utan det har utvärderats ganska väl att hade Sverige varit med skulle vi ha haft en betydligt större utrikeshandel. Det hade lett till en högre produktivitet, en högre lönebetalningsförmåga i våra företag och högre inkomster för företag och för anställda.
En första slutsats är alltså att vi hade haft en högre inkomst i Sverige om vi hade varit med i eurosamarbetet. Det andra som jag skulle vilja säga är att man kan säga att nationalekonomiska teorier egentligen övertygar ganska få, möjligen nationalekonomerna själva och en del andra. Men den praktiska erfarenheten, vad är den? Titta på Finland! Finland har under dessa tio år haft en högre tillväxttakt än Sverige.
Man har kommit ifatt Sverige. Vi har ungefär samma bnp per invånare i Sverige och Finland i dag. Så var det inte för tio år sedan. Man har historiskt sett haft en högre arbetslöshet i Finland. Under den här tiden har arbetslösheten gått ned. Det varnades mycket för så kallade asymmetriska chocker när euron infördes, det vill säga att länder skulle råka ut för händelser som skulle störa dem mer än de andra länderna för att de var annorlunda.
I Sverige och i Finland har vi råkat ut för en sådan chock, nämligen telekombubblans sprickande. Båda länderna har överlevt detta mycket väl. De offentliga finanserna i Finland, för att ta ett annat exempel, har varit utmärkta precis som i Sverige. Men det som har drabbat Sverige på sistone är denna så kallade flykt till kvalitet som har gjort att vår valuta har fallit dramatiskt som också har diskuterats här.
Den svenska kronan är inte kvalitet. Det har vi inte kunnat skydda oss emot genom att vi inte är med i euron. Jag vill inte förlänga debatten ytterligare, men jag ville ändå bemöta det generalangrepp som Ulla Andersson satte i gång här.
Carl B Hamilton (L):
Jag är inte kränkt. Jag är helt okränkt efter det angrepp som Ulla Andersson gjorde. Men jag ville bemöta detta i sak. Ta det här som Ulla Andersson sade senast om vi hade behållit verktyget i våra egna händer. Det som vi har sett under finanskrisen är detta: att ha en liten valuta i periferin leder till instabilitet och stora problem att hantera Sverige.
Jag tror att Ulla Andersson är helt fel ute när hon påstår att Sverige har haft det enklare genom att stå utanför än om vi hade varit med. I själva verket framstår euromedlemskapet, inte bara ekonomiskt utan även politiskt, som en trygg hamn.
Jag vill upprepa att om vi bara jämför med till exempel Finland ser vi att Finland har tjänat inkomster, har fått ned arbetslösheten mer än Sverige och har en mer stabil ekonomi. Det tycker jag talar till eurons fördel. Det kan finnas andra skäl till att Finland har utvecklats så pass väl. Det handlar naturligtvis inte bara om euron. Men det går inte att säga att euron har varit till nackdel för Finland.
Carl B Hamilton (L):
Här används ordet "antikverat". Jag tycker att det som är mest antikverat i den här debatten är att det på något sätt är som att omvärlden inte finns med. Den här krisen har inte kommit från Sverige utan från andra länder och sveper in över oss som en tsunami som vi i praktiken har väldigt begränsade möjligheter att stå emot. Det är inte så imponerande att låtsas att det är som att den svenska regeringen styr världen.
Det är inte på det sättet! Det andra som jag möjligen skulle vilja säga är att jag tycker att finansministern är lite för snäll och som jag i den här diskussionen om oppositionens splittring vill påminna om är att Vänsterpartiet inte har accepterat EU:s tillväxt- och stabilitetspakt med de regler som finns där. Vi vet fortfarande inte hur Thomas Östros och hans parti ska samarbeta med Vänsterpartiet om EU:s tillväxt- och stabilitetspakt.
Det tredje som jag vill säga är, vilket upprepas: Ni ska inte, mina herrar, komma undan den fråga som uppenbarligen är på mångas läppar och i mångas huvud i Västsverige, eller möjligen och förhoppningsvis bara i Göteborg, nämligen den om stödet till Volvo och Saab.
Tanken att staten skulle gå in och ta över i stället för att satsa på Västsverige eller på de människor som är aktuella har förts fram av Socialdemokraternas starke man i Göteborg - att AP-fonderna skulle ta över. I Dagens Industri i dag finns det också som ett förslag från rektorn på Handelshögskolan i Göteborg, Rolf Wolff.
Jag vill gärna höra er inställning, principiellt och för den delen också praktiskt, till de här propåerna.
Carl B Hamilton (L):
Sent ska syndaren vakna. Jag är inte så imponerad av interpellantens argumentation. Jag satt som vice ordförande i EU-nämnden förra gången, och jag var inblandad i de diskussioner som fördes på den borgerliga sidan om att föra fram kandidater. De fyra borgerliga partierna förde också fram en gemensam kandidat, nämligen Carl Bildt. Det fanns ingen reaktion.
Vi förde en diskussion om vilka ämnesområden han kunde tänkas vara intresserad av eller som skulle vara intressanta för honom som svensk kommissionär. Det fanns ingen reaktion. En gång i tiden när Anita Gradin utsågs till Sveriges första kommissionär gjordes det en informell överenskommelse. I alla fall på borgerlig sida uppfattades det som att det fanns en överenskommelse om rotation på kommissionärsposten, med varannan gång borgerlig och varannan gång socialdemokratisk.
Man kan ha en diskussion om det var särskilt snyggt att göra på det sättet, men det var i alla fall så som det uppfattades. Det följdes inte. Det är inte så imponerande. Min reaktion är att nu passar det. Nu passar det att komma och kräva inflytande och öppenhet och att föra fram egna kandidater.
När vi har velat göra det under tidigare perioder har det mötts av total tystnad, ointresse och, som jag menar, ett brott mot ett handslag 1995. Det här med bred diskussion och att utse bara partivänner: Ja, jag tycker också att det är bra med en öppnare nomineringsprocess nu.
Jag var en av dem som kritiserade det förra gången, och jag tog upp det i en skriftlig fråga till Göran Persson. Han vred sig som en mask i konstitutionsutskottet. Jag tycker därför att det är bra att Socialdemokraterna har den här attityden, men låt mig få säga att det inte imponerar att efter så lång tid komma med detta - efter löftesbrott, tigande och ignorerande av borgerliga synpunkter på denna fråga när vi inte var i regeringsställning.
Carl B Hamilton (L):
Jag blir lite förvånad över att det verkade falla sig mer eller mindre naturligt för Mikaela Valtersson att konstatera att många människor som har arbetslöshetsersättning känner trygghet med det. Det instämmer jag i, men är de inte i utanförskap? Menar Mikaela Valtersson att människor som är arbetslösa, med eller utan ersättning, inte är i utanförskap?
Det var vad Mikaela Valtersson sade alldeles nyss, och det vore bra att få ett svar på den frågan.
Carl B Hamilton (L):
Jag tror att vi här närmar oss en vattendelare i svensk politik. Mikaela Valtersson säger att man tillhör dem som är i utanförskap - definierat på något sätt - om man är arbetslös under lång tid. De som är arbetslösa under en kortare tid - några veckor, några månader eller kanske upp till ett år - är tydligen inte i utanförskap enligt Miljöpartiets åsikt.
Det går tillbaka också till synen på friår. De som har friår i det drömsamhälle som Miljöpartiet vill skapa, är de i utanförskap, eller är de innanför?
Detta handlar ytterst om huruvida man anser att arbete är en central del, inte bara för att finansiera pensionerna utan för individen, för den självrespekt det innebär att man är med och försörjer sig själv och inte bara försörjs av andra.
Anser ni i Miljöpartiet att arbete har ett egenvärde för att det stärker individens självrespekt och position i gemenskapen?
Carl B Hamilton (L):
Sveriges och världens ekonomi befinner sig verkligen i en mycket problematisk situation. Jag blir väldigt bekymrad när jag hör Monica Green. Klyftorna blir större med ökad arbetslöshet. Det var därför som vårt alternativ i politiken gick till val på arbetslinjen, för att minska klyftorna. Varför heter det socialdemokratiska arbetarepartiet?
Varför har Socialdemokraterna sedan i början av seklet satsat så mycket på att bekämpa arbetslöshet och på full sysselsättning? Jo, det gjorde man under väldigt lång tid därför att det är den mest effektiva metoden att minska klyftorna och få en jämnare inkomst- och förmögenhetsfördelning. Om man ska tro på Monica Green ökar klyftorna. Men det är helt fel.
Du kan hålla upp vilket papper som helst, Monica Green, men läs börskurserna under de senaste månaderna. Börsen föll förra året med 46 procent. Den har fortsatt att falla. Någon större förmögenhetsutradering och någon större inkomstutradering har sannolikt inte funnits i Sverige sedan andra världskriget som den som har pågått de senaste månaderna. Vi kommer att kunna läsa det i olika koefficienter framöver. Är det bra?
Ja, de fallande företagsvinsterna och börskurserna innebär lägre pensioner. Det innebär också att de kapitalinkomster som staten ska få faller, och därmed faller även skatteinkomsterna dramatiskt. Det ökar budgetunderskotten. Men vi får förvisso mindre klyftor. Vi får en ökad jämlikhet. Vi får en förmögenhetsutjämning. Men det är inte bra. Det finns ett lagom på denna punkt, och vi har passerat det för länge sedan.
Men Monica Green är så totalt ensidig genom att hon bara ser i en enda riktning, att minskade klyftor är bra. Se hur det har gått, se på den förmögenhets- och inkomstutradering som har skett under de senaste månaderna och hur det påverkar den offentliga sektorns finansiering!
Nej, jag tror att vi måste sluta med att hylla den uppgivna linjen vad beträffar arbetslöshet och ekonomisk tillväxt som först Miljöpartiet hävdade men som nu Socialdemokraterna i allt större utsträckning ansluter sig till. Nej till bidragslinjen, ja till arbetslinjen.
Carl B Hamilton (L):
När jag kom hit i dag var jag tämligen övertygad om att vi har väldigt goda möjligheter att vinna valet 2010. Efter att ha hört Monica Green är jag ännu mer övertygad. Göran Persson sade efter förstamajtalet 2006 att arbetslösheten inte var något problem. Han förnekade att den var stigande och förnekade att den inte föll som påstods och så vidare.
Efteråt har många socialdemokrater sagt att det var det som sänkte Socialdemokraterna i valrörelsen. Nu tänker tydligen Monica Green köra samma stil i valrörelsen 2010. Jag tackar för det. Monica Green kommer att vara en av våra absolut bästa valarbetare.