Sven-Erik Österberg (S):
Regeringen ändrade reglerna 2008 och tog bort arbetsmarknadsprövningen, och det var framför allt det vi var väldigt kritiska till. Den dåvarande myndigheten Ams gjorde alltså en prövning om det erfordrades arbetskraftsinvandring på ett område eller om det fanns inhemsk arbetskraft. Det var den bedömning som gjordes. Om jag inte minns fel var Lena Hjelm-Wallén inblandad i den utredning som tog fram underlaget.
Regeringen tog bort det här, och vi ansåg att det var viktigt att se om det fanns behov av arbetsmarknadsprövning. Ytterst är det den anställande arbetsgivaren som avgör om det behövs utländsk arbetskraft eller inte. Sedan ska det prövas på det sätt som sägs. Men det är där det avgörs.
Jag har till exempel svårt att se att det i städbolagen - det är framför allt där som det har redovisats missförhållanden - skulle råda en fruktansvärd brist på arbetskraft i Sverige, om det var avtalade villkor och regler som gällde på de arbetsplatserna. Det är klart att man i praktiken hellre tar in arbetskraft utifrån, av det skälet att man kan dumpa löner och dumpa villkor för dem som är i en utsatt situation.
Det är en sak att ha en juridisk rätt, som Tobias Billström pekar på. Men vi vet hur arbetsmarknaden fungerar rent mänskligt. När dessa människor kommer hit är de oerhört utlämnade till sin arbetsgivare där de befinner sig. Det är där de får de pengar som de ska leva på. Då är det inte så lätt att resa sig upp och påtala missförhållanden.
Vi vet genom en rapport att det till och med förekommer hot och misshandel på vissa arbetsplatser om någon avslöjar missförhållanden eller inte gör som arbetsgivaren säger. Det finns en polerad juridisk väg för hur det ska fungera, och det finns en verklighet som är mycket gråare och råare. Det är en del av problemet. Jag välkomnar de förbättringar som har gjorts.
Senast i går fick jag veta att man får en förstärkt möjlighet att se om det finns betalningsförmåga i företag. Det är naturligtvis bra. Fortfarande ligger den stora bristen i möjligheten att kontrollera saker och om de verkligen följs upp. Det är en sak om man har ett anställningsvillkor och ett avtal.
Det är ett problem inte bara när det gäller människor som kommer från tredjeland, utan det är också ett problem för människor inom EU som kommer till oss, att ingångna avtal inte gäller på arbetsmarknaden från dag två. Tobias Billström lägger ett ganska stort ansvar på arbetsmarknadens parter, och framför allt i det här fallet lägger han det på de fackliga organisationerna.
Då vill jag ha ett svar från Tobias Billström: Om man lägger ansvaret i knät på Hotell- och restaurangfacket när det gäller restaurangbranschen, är det inte rimligt att de samtidigt får möjlighet att kontrollera om de avtal som tecknades inledningsvis verkligen följs på arbetsplatsen eller inte? Det är där musklerna ska till. Det här hjälper inte, som jag ser det.
Det är bra att man kontrollerar före, men detta leder inte till att man kontrollerar hela händelseförloppet. Det är ju sedan som detta inträffar. Vore det inte rimligt att de fackliga organisationerna fick en tydligare möjlighet att kontrollera hur det här går till? Det handlar inte bara om att se till att de anställda får ut sin rätt enligt gällande avtal.
Det handlar faktiskt också om att hålla en bransch sund och ren så att man inte konkurrerar ut seriösa företagare, seriösa restaurangägare om vi håller oss till den branschen, genom att dumpa löner och villkor. Det handlar om mer än bara de anställdas villkor i detta fall.