Pyry Niemi (S):
Justitieministern! God förmiddag! Jag vill tacka för svaret. Det är lite drygt ett år sedan vi diskuterade den här frågan senast. Anledningen till att jag ställde interpellationen igen var att justitieministern vid det tillfället lovade att följa upp ärendet noggrant, och jag skulle gärna vilja höra lite i detalj vilka aktiviteter och åtgärder som justitieministern har genomfört. Personligen har jag ägnat ganska mycket tid och kraft åt den här frågan, och jag har diskuterat mycket med många skadelidande.
Jag har träffat patientföreningar och ägnat kraft åt att studera hur det verkligen funkar. Jag har pratat med försäkringsbolag, representanter för försäkringsbolagen. Jag har pratat med skadelidande. Jag har pratat med advokater. Jag har pratat med läkare. Alla kommer fram till ungefär samma slutsats, att det finns utmaningar i hela systemet. Det är därför jag återigen ställer den här interpellationen.
Jag välkomnar dock justitieministerns ingång i det här, att det finns möjligheter att kanske se över systemet och kanske ha någon form av ny modell eller metod, för på sikt är inte det här hållbart. När jag gick in i politiken för 25 år sedan gjorde jag det av flera skäl, men ett viktigt skäl för mig var att stå upp för de svagas rätt i samhället.
En politikers främsta uppgift är i princip att vara i ständig opposition mot en negativ samhällsutveckling. När beslutet fattades om den här modellen med bland annat kostnadsfri prövning i Trafikskadenämnden fanns det en form av underlag och en utredning att förhålla sig till. Det är ganska många år sedan detta gjordes, och då vore det skäligt och lämpligt i dagsläget att fortsätta utvecklingen, titta vidare och fördjupa sig i de detaljer som ändå uppstår.
I mina kontakter med de skadelidande har jag fått mig en hel del fruktansvärda berättelser till del som har gjort mig väldigt besviken och ledsen. Jag håller med justitieministern om att hon inte ska uttala sig i ett enskilt ärende, men det här är bara ett brev av alla brev jag har fått.
Det som har skett är det att de som till slut tvingas att civilrättsligt processa mot ett försäkringsbolag har tagit det som den absolut yttersta sista konsekvensen i ett desperat läge. De allra flesta ärenden som går vidare hamnar i Trafikskadenämnden. Så ska det vara.
Problemet är bara det att när man väl kommer till just den civilrättsliga prövningen, mot många advokaters inrådan, ska jag vara ärlig och säga, för många advokater har sagt till mig att vi håller på det här så långt det bara går eftersom det är ett stort risktagande, så handlar det i slutändan om Davids kamp mot Goliat. Det bara är så. Det är inte lätt för en människa som är skadelidande att driva en process mot ett försäkringsbolag.
Det handlar helt enkelt om väldigt olika ekonomiska förutsättningar. Så ser det ut. Men jag har också fått information om hur lång tid det kan ta att få sitt ärende prövat i Trafikskadenämnden. Några personer har vittnat om att det har tagit upp till åtta år att få ett ärende prövat. Det tycker inte jag är rättssäkert.
Jag tycker att det är förfärligt att en människa i dagens Sverige kan få vänta så länge på att få ett beslut i ett specifikt ärende som berör hans eller hennes egen inkomst och livssituation. Här har vi mycket att hantera.
Jag kan hålla med justitieministern om att det kan bli problematiskt för försäkringsbolagen att ändra i villkoren, men samtidigt är det så att oavsett den utredning som har pågått uppstår det dagligen situationer där de skadelidande har svårt att göra sin röst hörd. Då tycker jag att vi politiker har ett väldigt stort och tydligt ansvar att agera och att utreda.
Vilka åtgärder har justitieministern vidtagit, och vilka kontakter har hon haft under det här året?