Peter Helander (C):
"Sverige mest korrupta landet i Skandinavien!" Denna braskande rubrik kunde vi läsa på SVT Nyheter och i många andra medier i förra veckan. Vad är det som har hänt? Vi står nu här och debatterar finansutskottets betänkande Offentlig upphandling , som kanske inte är världens kioskvältare, men kopplingen mellan offentlig upphandling och korruption är starkare än vad många tror.
Vi vill se Sverige som ett korruptionsfritt samhälle, och därför gör det ont att se en rubrik som lyder: "Sverige mest korrupta landet i Skandinavien!" Det är Transparency International som gör bedömningen, men vi ska för rättvisans skull också påpeka att Sverige ligger på delad sjätteplats tillsammans med Singapore av totalt 180 undersökta länder.
Det som är oroväckande är att Sverige tappar placeringar och framför allt varför Sverige tappar placeringar. Transparency International uppger att det är till stor del myndighetsskandaler, ofta kopplade till upphandlingar, som gör att Sverige får ett sämre omdöme.
Man listar följande händelser under åren 2016 och 2017: Macchiariniskandalen på Karolinska, Skatteverkets generaldirektör som varnade sin vän, en riksrevisor som lovade bort tjänster som inte var utlysta till bekanta, korruptionshärvan på Statens fastighetsverk, mutskandalen på Trafikverket, oegentligheteter kring polisens upphandling av pass och haveriet på Transportstyrelsen, som fortfarande utreds.
Till detta ska läggas ett antal kommunala korruptionsskandaler i samband med upphandling, där Göteborg verkar vara särskilt drabbat. Korruption är en cancersvulst, och får korruptionen fäste i ett samhälle kan ett samhälle snabbt falla samman. Därför måste korruption bekämpas på alla nivåer. Herr talman!
LOU, lagen om offentlig upphandling, innehåller grundläggande principer om likabehandling, öppenhet och icke-diskriminering som skyddar leverantören, och den gör också att myndigheter kan dra nytta av konkurrensen på marknaden och se till att medborgarnas inbetalda skatter gör så stor nytta som möjligt. De flesta verkar vara överens om att reglerna i offentlig upphandling kan och bör förenklas.
Många leverantörer upplever upphandlingar som byråkratiska processer, och en stor majoritet väljer därför att avstå från att lägga anbud. Jag är själv företagare och vet hur tidsödande det är att räkna på detaljerade anbud på volymer som man inte vet kommer att infrias.
Det är därför glädjande att utskottet ställt sig bakom alliansmotionen som säger att krav vid offentlig upphandling ska genomsyras av enkla, tydliga och likvärdiga villkor oavsett företagets storlek och företagsform. Att underlätta för små företag att vara med i upphandlingar betyder att det lilla familjejordbruket utan kollektivavtal kan vara med och lämna anbud till den kommunala upphandlingen av mat.
Då kanske barnen i min hemkommun Mora får lokalproducerad mat på sina tallrikar från familjen Morells lantbruk. Herr talman! Den 30 november 2016 röstade riksdagen igenom stora delar av regeringens förslag om ett nytt regelverk för upphandling. När lagen om offentlig upphandling infördes 1994 sa Lagrådet, som granskar all lagstiftning, att lagen var för omfattande och detaljerad.
Lagen innehöll då 132 paragrafer. Den nu gällande upphandlingslagen innehåller ca 1 000 paragrafer. Lagrådets kritik denna gång behövde 418 sidor för att rymmas. Kritiken var, för att uttrycka det mycket milt, brutal.
Bland annat sa Lagrådet att "lagen har fått en omfattning och detaljeringsnivå som allmänt sett inte är önskvärd och som får anses strida mot den i Sverige normalt tillämpade lagstiftningstekniken".
Under perioden från den 18 april 2016, då EU-direktiven egentligen skulle ha implementerats i svensk lagstiftning, fram till den 1 januari 2017, då de nya upphandlingslagarna trädde i kraft, uppstod stor osäkerhet hos både leverantörer och upphandlande myndigheter om vilka regler som egentligen gällde. Det kommer ni säkert ihåg, alla ni som var med då.
Till exempel sa Upphandlingsmyndigheten att LOU och LUF, som båda är upphandlingslagar, skulle användas men tolkas utifrån EU-direktiven.
Därför har Centerpartiet yrkat på att regeringen ska få i uppdrag att dels utvärdera effekterna av den nya upphandlingslagstiftningen och dels utvärdera konsekvenserna för offentliga upphandlingar som inleddes mellan den 18 april 2016 och den 1 januari 2017, då vi hade ett mycket otydligt rättsläge. Tyvärr föreslår finansutskottet att denna mycket rimliga begäran ska avslås av riksdagen.
Jag yrkar förstås bifall till reservation 1 i betänkandet, som handlar om just detta. Herr talman! Jag vill slutligen uppmärksamma två motioner skrivna av mina centerpartistiska kollegor Per-Ingvar Johnsson, Eskil Erlandsson och Rickard Nordin. De pekar på det orimliga i att vi här i riksdagen ställer krav på svensk matproduktion och på svenska bönder men att dessa krav när det offentliga sedan upphandlar mat inte finns med i upphandlingsunderlaget. Vad blir effekten av detta?
Jo, vi ställer höga krav på svenska bönder som ökar deras kostnader, men i upphandlingen förlorar den svenska bonden eftersom de krav vi ställt på honom försämrat hans konkurrensförmåga. Till slut kan det bli så att vi inte har några svenska bönder kvar på grund av de svenska särkraven. Jag säger som bonden Martin Moraeus i Orsa: Det som är tillåtet att äta i Sverige borde också vara tillåtet att producera i Sverige.