Jonas Sjöstedt (V):
På en punkt är jag överens med Birgitta Ohlsson, nämligen att det går väldigt fort och att det i vissa fall är dåligt med beslutsunderlaget. När EU-nämnden sammanträdde i onsdags pratade man om en fördragsändring som man inte hade några texter till. Fördragen är överordnade våra grundlagar. Man kräver ändringar i de nationella författningarna. Det är en dramatisk överföring av politisk makt till den centrala nivån.
Jag menar att det sätt som det sker på är under all kritik sett ur ett folkstyreperspektiv. Något annat som vi inte hade underlag för i EU-nämnden för någon timme sedan var att man nu vill att man ska sända pengar till de krisande euroländerna via den internationella valutafonden IMF. Det handlar inte om några små summor. Det handlar om 200 miljarder euro.
Om jag inte räknar fel kan det motsvara 1 900 miljarder svenska kronor. Det är inte alla EU-länder som vill vara med och skicka pengar, inte Storbritannien till exempel, men Sverige har anmält sig frivilligt. När vi frågar regeringens företrädare hur många tiotals miljarder av de svenska skattebetalarnas pengar som ska riskeras kan de inte svara, men man vill ändå ha ett mandat. Jag menar att det är helt orimligt att det går till på det sättet.
Det handlar om att vi ska gå in och ta över en del av krisens bördor för de euroländer som genom den gemensamma valutan har varit med och orsakat krisen. Samtidigt vet vi att man gör allt för att skydda banksektorn och den gemensamma valutan. Det är välfärden och de som blir arbetslösa som får betala priset. Här sätter Vänsterpartiet upp en stoppbom.
Vi är inte beredda att skriva på en in-blanco-check för att betala för den eurokris som EU-politiken har ställt till med. Vi är heller inte beredda att gå med på en fördragsändring som faktiskt flyttar makt över politikens kärnområde, rätten att bestämma ekonomisk politik, från de folkvalda till ett mycket odemokratiskt EU-system; där går vår gräns.
Jag skulle vilja komma tillbaka till de två frågeställningar som jag berörde lite grann i mitt första inlägg. Det första gäller hur man tar besluten. Nu vill man få mer makt över den ekonomiska politiken. Är det rimligt att inte skicka ut det på folkomröstning?
Är det rimligt att man använder en konstruktion med en sorts teknisk fint i fördraget, passarellen, för att undvika folkviljan och för att demokratierna inte ska få besluta om sin egen framtid när makt överlämnas till Europeiska unionen? Borde man inte av principiellt demokratiska skäl, oavsett vad fördraget säger, hävda att det i så fall ska skickas till de nationella parlamenten för godkännande?
Vad är det för en union vi är med i som är rädd för väljarna och för folkets åsikt, som inte vågar skicka ut saker på folkomröstning? I Grekland tvingade i stort sett marknaden och EU regeringen att ställa in en folkomröstning om huruvida man skulle gå med på de drakoniska nedskärningspaketen. Är inte detta ett växande demokratiproblem? Är inte demokratikrisen den riktigt stora kris som vi nu går igenom?
Det är inte bara en skuldkris, en bankkris och en ekonomisk kris. Den andra frågan gäller ministerns och regeringens inställning till den gemensamma valutan i sig. Ni vill att vi ska gå med i den här valutaunionen. Hade ni fått som ni velat hade vi varit en del av den här krisen. Det hade varit vi som tvingats lämna ifrån oss makten över den ekonomiska politiken om ni hade fått er vilja igenom.
Är inte detta skäl för er att äntligen ompröva det fanatiska stödet för EU:s valutaunion, att inse att detta gick ohyggligt fel? Det är dags att säga att vi inte kommer att gå med utan i stället kommer att begära ett juridiskt bindande undantag som respekterar det svenska folkets nej i folkomröstningen om EU:s valutaunion. Det är hög tid för det, fru talman.