Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag börjar med Peter Johnsson. Jag skulle förstå Peter Johnssons upprördhet om vi hade fått betydligt färre idrottsföreningar, om staten hade satsat mindre pengar på idrotten, om vi inte hade sett samverkansmöjligheterna med skolan och om färre ungdomar hade börjat idrotta. Då hade jag kunnat stå här och hålla med och säga precis som Peter Johnsson: Detta är ett stort bekymmer. Men det är ju inte så! Det är mer pengar till idrotten från statens sida.
Ser man på kommunerna ser man att det uppenbarligen är mer, även om jag kan instämma med Berit Högman att det kan vara svårt att se exakt vad som är kultur och vad som är idrott. Det är därför som CIF:s rapport bli viktig när den kommer nästa vecka. Den bild som Peter Johnsson målar upp stämmer alltså inte. Det är ett samhälles ständiga utmaning att försöka få så många som möjligt att känna sig delaktiga.
Det kommer alltid - vilket vi inte önskar - att finnas människor som kanske inte känner sig välkomna i en idrottsförening, som kanske inte har råd med den idrott man vill utöva eller vad det vara må. Det är därför detta med arbetslinjen och låga skatter är så viktigt. Det är det på det här området som på alla andra områden.
Det är viktigt att vi nu har sett den betydelse som skolan har, den betydelse som finns i många andra organisationer och föreningar som finns på hela det här området och som kan vara aktiva. Barn och ungdomar - det är där det börjar.
Men det är också intressant att se hur stor andel av de äldre som nu är aktiva idrottande och som därmed kanske kan få med sina barnbarn i idrottandet, det som inte alltid är föreningsliv, för det kanske inte bara handlar om att man inte har råd, utan det kanske gällde att man inte riktigt känner för att gå in i en förening. Då måste det finnas andra möjligheter, och det är det som nu erbjuds. Berit Högman tog upp dansen.
Det tycker jag är ett intressant exempel, inte minst för att dansen har visat sig vara en av de populäraste kulturformerna när - med tanke på nästa debatt här - Skapande skola introducerades. Det tyder på att det finns många möjligheter att utöva dans, inte bara i några privata, dyra dansskolor. Det poppar upp dansskolor på alla möjliga håll.
Jag har sett flera i Stockholmsområdet som har en mycket bred upptagning och som erbjuder allt från klassisk balett till showdans och hiphop. Det är otroligt intressant. Att också den här delen av motionerandet fångas upp tycker jag är viktigt, och det blir nu möjligt via det utvecklade Idrottslyftet. Sedan har vi drive-in-idrott.
Det har funnits inom fotbollen och börjar dyka upp på flera andra områden. Min egen klubb Djurgården har haft drive-in-fotboll i flera av Stockholms förorter. Det har givit positiva resultat som har fångats upp av inte bara andra föreningar i Stockholm utan också andra föreningar och andra idrotter i landet.
Det är också något som Riksidrottsförbundet talar om alltmer som ett sätt att nå dem som inte är föreningsaktiva och kanske inte vill vara föreningsaktiva men som ändå vill röra sig och må bra. Avslutningsvis: Vi har ett kommunalt självstyre, och det är bra.
Men jag svarar alltid att jag tycker att kultur och idrott i någon mening är kärnuppgifter eller vad man vill kalla det i en kommun likaväl som i en stat. Om man ser till sin lokala ort tror jag inte att det finns någon människa som vill bo kvar på en ort eller i en stad där man inte tycker att kultur och idrottande är viktigt, och den medvetenheten tycker jag ändå är väldigt stor.