Stefan Attefall (KD):
Beskrivningen av de problem vi brottas med kan jag skriva under på. Det är precis samma beskrivning jag själv brukar göra när jag talar om den bostadsbrist som vi har, som är särskilt stor i våra storstäder och universitetsorter. Den beror också på att vi just nu har ovanligt många ungdomar i åldern 19-24 år. Vi har 46 000 fler platser på universitet och högskolor jämfört med 2003. Allt detta förstärker de problem vi har. Vi har en befolkningsökning. Vi har en trend mot ökad inflyttning till våra större städer.
Det här förstärker problemen och förvärrar problemen. Nästa steg, när man har konstaterat problemet, är att fundera på vad det här beror på. Då kan vi se att vi under 20 års tid trendmässigt har byggt, som jag sade i mitt interpellationssvar, hälften av vad norrmän, finnar och danskar har gjort. Vi har investerat ungefär hälften som andel av bnp i bostadssektorn jämfört med OECD-genomsnittet. Hur man än vänder och vrider på det har vi alltså ett långvarigt strukturellt problem.
Då säger en del: Ja, men det har skett en minskning sedan ett visst årtal. Ja, ser man på utvecklingen ser man att det har gått upp och ned i Sverige liksom i alla andra länder men på en trendmässigt låg nivå. År 2006, när vi tillträdde, och 2007 - det är sant - gick bostadsbyggandet ned i Norge, Danmark och Finland också. Vad har Peter Persson som förklaring till den enorma effekten av svensk politik, som gör att även finnar slutar att bygga bostäder?
Har man konstaterat att problemet är långvarigt måste man också fundera på vad det är i systemen som gör att vi inte bygger. Då säger Socialdemokraterna - det är det enda Socialdemokraterna har - att vi måste återinföra subventioner. Men vi har ju prövat tre socialdemokratiska subventioner under de här 20 åren. Ändå byggde vi hälften av vad norrmän, finnar och danskar gjorde, hälften av OECD-genomsnittet. Branschen själv säger tvärtom. De vill inte ha subventioner. De vill ha långsiktiga spelregler.
Som ett av de stora problemen kan vi identifiera den långa ledtiden från idé till att spaden kommer i backen, till att bygget kommer i gång. Den är extremt lång och krånglig. Den fördyrar projekten. Den försenar projekten. Den minskar också konkurrensen, eftersom mindre aktörer har svårt att ligga ute med projektmedel och investeringar i mark innan de får intäkter på det hela. Men det finns också många andra problem. Vi har till exempel reformerat andrahandsuthyrningen.
Vi har på olika sätt försökt hjälpa till att skapa smidiga och fungerande bostadsmarknader. Och nu ser vi att byggandet av nya bostäder fortsätter att öka, vilket vi inte ska dra för stora växlar på ännu, eftersom vi ska se trenderna slå igenom tydligare. Ökningen första halvåret i år är 33 procent jämfört med första halvåret i fjol. Vi ser hur andrahandsuthyrningen gör att det finns fler lägenheter att tillgå. Vi har mycket på gång på studentbostadssidan.
Vi har nu ett förslag från Boverket på vårt bord som innebär radikala förslag till att förenkla regelverken så att det går att bygga upp till 25 procent billigare studentbostäder i framtiden på fler platser i våra städer, inte minst i centrala delar av våra städer. Och vi kan bygga mer flexibelt. Det är sådana åtgärder vi jobbar med för att förenkla, förbilliga och förkorta planprocesser och därigenom skapa långsiktigt goda villkor för ett ökat bostadsbyggande.
Sedan måste kommunerna göra sitt jobb med att ta fram detaljplanelagd mark. Utan det händer ingenting. Där vet vi att många kommuner jobbar mycket, och en del kommuner kan göra mycket mer. Så jobbar man seriöst med frågorna och inte bara för att hålla retoriska anföranden.