Raimo Pärssinen (S):
Det är tyvärr som statsrådet säger, att riksdagen har fattat beslut om att lägga ned Arbetslivsinstitutet. Jag är den förste att beklaga det. Vad vi vet är att denna forskning är jätteviktig. Och det håller säkert statsrådet med om.
Den är inte bara viktig här i Sverige, utan den är också viktig därför att den lägger en grund till att vi ska kunna skapa en uthållig konkurrenskraft med tanke på de diskussioner som förs när det gäller globaliseringsråd och så vidare. Den här forskningen är också precis i enlighet med EU:s Lissabonstrategi. Vi lever i de kunskapsbaserade ekonomiernas tidevarv.
Därför utgör forskning om teknik, arbetsorganisation och innovationer en nyckelkomponent. Nu är det tyvärr så att beslut är fattat på förslag av den regering som statsrådet sitter i. Då blir frågan: Vad gör vi nu?
Det är ungefär som centerpartisten Lennart Levi sade, att vi måste försöka rädda det som räddas kan. Så är det. Statsrådet håller med om att det här är en hemskt viktig forskning. Vad gör vi då för att kunna rädda det som räddas kan? Jag vet att statsrådet träffar folk på universitet och högskolor för att resonera om detta.
Vi vet också att Uppsala universitet vill bygga upp ett nytt institut med start år 2008. Detta är jätteviktigt. Vi hoppas att statsrådet hjälper till där och verkligen lyssnar på dem. Dessutom vet vi att Mittuniversitetet vill omvandla de 45 tjänsterna vid Arbetslivsinstitutet till ordinarie forskartjänster, Umeå universitet likaså.
KTH vill bygga ut så att man kan fortsätta med denna för Sveriges konkurrenskraft så viktiga forskning när det gäller teknik, organisation och företagande. Då inställer sig frågan: Varför är det så otroligt bråttom - varför var det så bråttom att göra detta? Om det är så att ministern ska återkomma med en proposition om forskningspolitiken hade man väl kunnat vänta till dess.
Man hade också kunnat se till att det på ett mycket lugnare sätt gick att överföra de här viktiga kunskaperna till universitet. Den internationella forskarvärlden har starkt reagerat på detta. Tittar man på hur de gör i Tyskland eller Frankrike eller i andra länder märker man att de har en helt annan syn på det hela. Det har varit en successiv överföring när sådant här gjorts. Men man har tagit ett ansvar för detta - sammanhållet.
Nu har alltså Lars Leijonborg valt att slå det här i småbitar. Det är bra att statsrådet i svaret säger att FAS kommer att ta ansvar för detta. Men skrivningen är den att man i några fall, efter särskild prövning, ska se om man kan "ge förutsättningar". Det kallar jag inte för ett klart svar och inte heller för ett klart ansvarstagande.
Sedan kommer jag tillbaka till detta med, som också står i svaret, att regeringen inte ska syssla med politiskt detaljstyrd forskning. Många gånger har detta sagts i denna kammare, men vi har aldrig fått ett enda exempel! Då vore det väl bra om statsrådet kunde ge ett sådant exempel här och nu. Som sagt: Lyssna noga på forskarvärlden!
Är det så att man tycker att den internationella forskningsvärlden inte är någonting att bry sig om därför att man på något vis förmodligen är finansierade av Arbetslivsinstitutet? Jag frågade om detta i mitt förra inlägg men har ännu inte fått något svar. Är det alltså regeringens mening att det förhåller sig på nämnda sätt? Ge i så fall exempel också på det! Nej, låt oss vara ödmjuka och se till att vi kan rädda så mycket som möjligt av denna för Sverige viktiga forskning!