KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Rådberg (MP):
Jag kan lugna Allan Widman, precis som jag har försökt lugna de andra borgerliga representanterna. Vi är ju för ett sådant här. Vi har inte ändrat oss sedan den stund då vi skrev vår motion. Vad vi diskuterar är att vi inte har tillräckligt bra underlag, vilket jag har lyft upp för de andra representanterna. Jag ska börja med något som bekymrar mig lite. Jag vet inte om jag missförstod Allan Widman.
Han sade: Vi har första tjing efter USA om det skulle hända något eftersom vi har 550 timmar och USA har 1 000. Du tog en typ av tsunamikatastrof eller liknande som exempel. Det bekymrar mig att Allan Widman tar det som exempel. Om det skulle hända en sådan katastrof ska vi väl alla hjälpas åt.
Vi ska väl inte roffa åt oss flygplanen för att vi råkar ha flest timmar och betalar lite mer än Tjeckien, Ungern eller något annat land. Har jag missförstått Allan Widman? Om jag inte har gjort det blir jag oerhört bekymrad. Vi har sagt, vi skriver och jag sade i talarstolen att vi måste gå tillsammans med andra länder och vi måste ha detta.
Men vi får inte ett rejält underlag som är kopplat till ett behov på 25-30 år och 550 timmar. Man kan inte redogöra för det på ett bra sätt. Det gäller också den ekonomiska situation vi har i dag. Jag kan hålla med Gunilla Wahlén om att det ju pågår en massa utredningar, så varför kan man inte ta det här i ett samlat grepp och se vad vi behöver.
När det gäller Nordic Battlegroup 2011 har till och med ÖB sagt att det är mycket tveksamt om vi ska ha det eftersom vi inte har råd.
Peter Rådberg (MP):
Allan Widman försöker nu säga att om det händer en katastrof ska alla hjälpa till. Men samtidigt säger du att vi har första tjing efter USA beroende på vilken katastrof det handlar om. Det gör mig lite bekymrad. När det gäller den typen av händelser är det för mig helt självklart att EU eller FN ska stå för det.
Om det händer en katastrof som tsunamin ska alla hjälpas åt för att få hem de människor som är på plats, oavsett vilken typ av katastrof det är. Jag upprepar att vi inte får ett tillräckligt bra underlag för att fatta det här beslutet. Ni redogör inte riktigt för kopplingen mellan de internationella åtaganden vi har och antalet flygtimmar.
Som jag sade till Staffan Danielsson är det ett antal parametrar som hänger löst. Det är ett antal utredningar på gång. Vi vet inte om det blir någon Nordic Battlegroup 2011 - troligtvis inte, på grund av ekonomin. Vi vet inte vilka internationella insatser vi ska göra framdeles. Detta hänger naturligtvis intimt ihop med de flygtimmar vi beställer. Man kan inte ta det ena och lösa det andra på vägen.
Det måste vara en samlad bild som vi i riksdagen kan säga ja eller nej till. Den samlade bilden finns tyvärr inte.
Peter Rådberg (MP):
Jag vill inleda med att också säga några ord om totalförsvarsplikten. Jag är väl medveten om att det finns en parlamentarisk utredning som kommer med sitt utlåtande i början av nästa år. Det är ändå beklämmande att ta del av det magra resultat som Försvarsmakten har uppnått när det gällt att försöka anpassa värnpliktsutbildningen till att vara lika för både män och kvinnor.
Men det är kanske ännu mer beklämmande att efter 20 år se att materiel och kläder fortfarande inte är anpassade fullt ut efter kvinnors villkor. Det är fortfarande svårt för kvinnor att få rätt underkläder och vanlig utrustning av den enkla anledningen att underkläder och utrustning mer eller mindre är gjorda för män. Är det någon som är förvånad över att vi har endast ca 5 procent kvinnor i försvaret?
Att det behövs fler kvinnor inom försvaret och i landets insatsstyrkor är vi alla överens om. Då skapas också de bästa förutsättningarna för att göra insatser för fred, säkerhet och frihet för både kvinnor och män i de länder där styrkorna verkar. Just de här orden skrev faktiskt försvarsministern i en debattartikel förra året. Jag håller helt med försvarsministern just på den punkten. Men resultatet är fortfarande lika dåligt, då som nu.
Vad jag efterlyser är en politisk handlingskraft för att få de här åtgärderna vidtagna. Vackra ord räcker tyvärr inte. Miljöpolitiken är inte regeringens starkaste gren, framför allt inte om vi kopplar ihop miljö- och försvarspolitik. Försvaret i sin helhet är en miljöbov av stora mått.
Det är i sig mycket märkligt att inte regeringen prioriterar frågan högre, eftersom miljöfrågor ligger i topp bland de frågor som är viktiga för väljarna. Men när det gäller försvarets miljöproblem har regeringen inte redovisat något förslag på hur man ska komma åt problemet på sikt.
Miljöpartiet vill att regeringen ska utarbeta metoder för att säkerställa att miljöskydd ur ett hållbarhetsperspektiv beaktas vid internationella övningar och insatser. Vidare bör regeringen återkomma till riksdagen med en redovisning av pågående och kommande arbete med försvarsmiljöfrågor sett ur ett nationellt och ett internationellt perspektiv.
Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 3.
Peter Rådberg (MP):
Det är glädjande att höra att Nils Oskar tycker så, men jag ser att man i regeringens miljöpolitik rent generellt vill låta andra hela tiden gå före. Miljöpartiet har en rätt omfattande miljöagenda. Men regeringen vill ungefär som i klusterfrågan - alla jordens länder ska samtidigt säga nej till klustervapen - att alla länder tillsammans ska gå åt rätt håll i miljöfrågan.
Vi måste gå före och visa åt vilket håll vi ska gå. Jag saknar fortfarande hållbarhetsperspektivet internationellt. Det finns inte. När Sverige deltar i olika insatser ute i världen finns inte miljön i fokus, utan det är helt andra frågor som finns på agendan. Det tycker jag är synd.
Regeringen kan inte visa framfötterna tillräckligt bra just på det här området, något som framför allt ni moderater har fått kritik för. Jag är samtidigt lite förvånad över att man inte flyttar fram positionerna på ett markant sätt i stället för att bara i ord säga att man tycker att det är en viktig fråga. Man måste också komma fram till någon form av resultat. Det är det som jag saknar.
Peter Rådberg (MP):
Jag tackar Eva Selin Lindgren för anförandet. Jag måste säga att jag blir lite förvånad. Jag har stor respekt för din profession som professor; du har oerhört stor kunskap på området. Men hela ditt anförande bygger på vad Mikael Odenberg, den förre försvarsministern, hade för tankar om miljön.
Eva Selin Lindgren sade att Odenberg har sagt att han fokuserar på miljöområdet. Det tror jag säkert. Jag har mött honom i liknande debatter, och jag tvivlar inte en sekund på det. Sten Tolgfors sade något liknande om att det är viktigt med höga miljökrav, att miljöhoten är allvarliga och så vidare. Vi är helt överens om det i sak. Men det jag påstod är att regeringen de facto inte gör någonting.
Det går lätt att stå här i kammaren och tycka att allting är viktigt och att vi ska satsa på det här. Men man kan inte kan leverera en politik som de facto går åt rätt håll. Jag bad regeringen utarbeta metoder för att säkerställa att miljöskydd beaktas i ett hållbarhetsperspektiv i internationella övningar och insatser. Det är det som saknas.
Vidare vill vi att ni ska komma tillbaka till riksdagen med en redovisning av pågående och kommande arbeten med försvarsmiljöfrågor - både nationellt och internationellt. Som forskare är du säkert medveten om att man vill ha konkreta åtgärder så att man kan utvärdera någonting. Vad du talade om, Eva Selin Lindgren, var vad de hade för drömmar och önskningar. Det tycker jag på något sätt är helt ointressant.
Det är i och för sig bra att de har drömmar, men jag vill se politik på det här området och inte bara drömmar.
Peter Rådberg (MP):
Jag är helt med på vad Eva Selin Lindgren säger om att det säkert görs jättemycket. Men vad vi diskuterar nu är den proposition som ligger här. Det är den vi ska ta ställning till. Utifrån den propositionen finns inte det underlag som jag nu diskuterade. Det var likadant när vi pratade om de 550 timmarna för planen. Det fanns inget underlag där heller. Där hade man fått en dunk på ryggen och sagt: Vi behöver detta. När vi sedan ställer detaljfrågor får vi inga svar på dem. Det är samma sak här.
Jag tror att det görs jättemycket på gräsrotsnivå. Men när vi har gått från ett invasionsförsvar till ett insatsförsvar där vi ska vara utomlands till i stort sett 98 procent av vår verksamhet måste ett miljömål också hänga med i det. Problemet är att miljötankarna finns kvar i riksdagen medan man är i Tchad på andra sidan jordklotet. Mikael Odenberg och Sten Tolgfors har drömmar och tankar och tycker att miljön är viktig.
Jag tycker att det är fullkomligt ointressant i den meningen att man inte kan göra politik av det. Det är det jag menar. Jag blir lite upprörd över att man kan stå här som försvarsminister och tycka att miljön är viktig. Jag vill se resultat. Jag vill se konkreta mål som regeringen har. Det får vi inte utifrån den här propositionen, och det är den vi diskuterar, Eva Selin Lindgren. Vi diskuterar inte vilka tankar och drömmar olika ministrar har.
Därför efterlyser jag just de här målen utifrån det jag nyss har sagt. Det är det som är intressant i den här frågan, och inte något annat.
Peter Rådberg (MP):
Karin Enström begår det klassiska misstaget att ställa 25 frågor samtidigt. Jag ska försöka besvara åtminstone ett par av dem. Vi är väldigt tydliga med att vi vill ha signalspaning. Men det handlar om på vilken grund. Vi vill att det ska vara en parlamentarisk utredning. Huvudfrågan är ju vad man ska syssla med. I behandlingen har det varit stängda dörrar.
40 förslag har ni ändrat på sedan oktober 2006, tror jag. Snacka om att ni var ute snett redan från början! Så har ni lappat och lagat, och det håller ni fortfarande på med. Kan man inte i den process som nu har pågått i ett och ett halvt år inse att man kanske är fel ute och att det behövs en parlamentarisk utredning som går till botten med detta och ser vad vi kan vara överens om?
Men ni ville inte bjuda in oppositionen utan försökte lösa det här själva, med gråtande ledande riksdagsledamöter i talarstolen och försvarsministern som gick upp och sade att man skulle bordlägga det här i ett dygn. Ett dygn senare kom ni tillbaka med ett paket igen. Detta blir ju trams, som en känd politiker sade.
Vi hade varit mycket öppna om regeringen, Moderaterna och Karin Enström hade velat ha en öppen parlamentarisk utredning där alla sju partier hade kunnat sätta sig ned. Men ni ville inte det, och jag beklagar det.
Peter Rådberg (MP):
Detta har jag tyckt hela tiden. Det står också i vår motion. Från början handlade detta om ett militärt hot. Det var därför vi skulle ha all den här spaningen. Det gällde det eventuella militära hotet mot Sverige plus alla andra hot. Vi undrar då: Vad är det för en hotbild som kräver denna stora förändring på integritetssidan? Var finns hotbilden? Du, Karin Enström, har ju själv suttit med i Försvarsberedningen och sagt att det inte finns något militärt hot under överskådlig tid.
Det har du sagt som ordförande i Försvarsberedningen och skrivit under på. Sedan ska man plötsligt ha den här typen av system för att det kan finnas ett militärt hot mot Sverige. Nu har ni mildrat det militära hotet. Nu blir det liksom ett allmänt hot på något sätt. Vad det är ni vill? Det ska bli spännande att få följa utredningen som ska bli klar nu i maj. Men, återigen, hade vi fått en parlamentarisk utredning skulle det ha kunnat bli ett brett stöd i riksdagen för förslaget.
Men det får vi tyvärr inte, och det är det som vi djupt beklagar.
Peter Rådberg (MP):
Många av de 15 punkter som ni lade till den 25 september är väldigt luddiga. Det är väldigt svårt att veta vad ni egentligen vill. Nu ska det i och för sig tillsättas en utredning om detta, så vi kanske kan få något svar på det här senare. Men själva cloun i det hela är, som jag sade till Karin Enström, att vi naturligtvis vill ha en parlamentarisk utredning.
Den här typen av beslut som vi fattar i riksdagen måste även den borgerliga regeringen erkänna innebär ett intrång i integriteten. När man säger att vi har ett hot mot Sverige och att man därför måste ha en möjlighet att gå in och läsa mejl och annat måste man vara väldigt tydlig med vilken typ av hot det är man pratar om. Det försökte vi få fram i den förra debatten. Vi frågade om ni kunde beskriva hotbilden, men vi fick inget svar.
Vi har haft flera debatter här i kammaren, men ni har inte kunnat presentera en enda hotbild. Trots detta säger ni att det finns en hotbild. Samtidigt säger ni att det inte finns någon hotbild över överskådlig tid. Ni pratar ju med kluven tunga i de här frågorna. Vi har spridning av massförstörelsevapen, det finns IT-utveckling, och det finns terrorism i allmän bemärkelse.
Det är klart att vi måste vara vakna på den punkten, och vi erkänner detta. Men frågan är vilken typ av signalspaning vi ska ha. I den frågan måste vi sitta ned tillsammans, inte bakom lyckta dörrar och bordlägga ärendet här i riksdagen ena dagen för att nästa dag komma fram med ett paketförslag, som hände. Det blir lite patetiskt, Allan Widman. Jag tror inte att ens du som jurist skulle kunna acceptera det här förfaringssättet.
Peter Rådberg (MP):
Allan Widman begär det omöjliga. Vi har inte fått vara med en enda sekund på era möten, men vi ska ha en väldigt tydlig uppfattning om detta. Vad det handlar om är att vi kommer att inköpa, eller kanske redan har gjort det, världens största dator som har möjligheten att inhämta all information från alla medborgare. Och innan detta går till domstol har man fullständig kontroll över Kalle, Stina och Pelle. Redan i det läget har integriteten brutits.
Det som Allan Widman pratar om är kanske en stor del av det polisiära uppdraget och inte att det behövs den här typen av kabel. Jag hade den stora äran att bli uppringd av BBC som frågade vad vi i Sverige höll på med när vi fattade det här beslutet i kammaren. De var mycket förvånade över att Sverige hade gått så långt. Då fick jag naturligtvis försöka redogöra objektivt för hur vi i Sverige såg på detta.
BBC har alltså reagerat med en viss tvekan på att Sverige har gått väldigt långt. Sedan kan ju Allan Widman räkna upp några som tycker att det här är helt okej. Men du vet lika väl som jag att det finns många organisationer som har varit djupt kritiska till hur det här har hanterats och att det är ett "brott mot integriteten". Att det finns mycket att diskutera i den här frågan är helt klart.
Men, återigen, jag tycker att det är jättetråkigt att man, när vi fattar den här typen av politiska beslut i riksdagen, inte ens försöker bjuda in hela oppositionen. Då kunde ni åtminstone ha detta bakom ryggen att vi fick inbjudan men inte ville ta den. Vi kom ju inte ens in i ert finrum, och det beklagar jag.
Peter Rådberg (MP):
Statsrådet Ewa Björling sade att utrikesminister Carl Bildt var ganska kritisk mot Israel, och det är riktigt. Det var han efter två veckor. Det tog två veckor innan han sade att Israel bröt mot folkrätten. Då blev han till slut pressad och sade de här orden. Då sade han det ganska bra, men det tog två veckor. Jag tycker att det är skandal att en utrikesminister höll inne de orden så länge. Vi har diskuterat detta tidigare, statsrådet.
Du upprepar även vid det här tillfället att det är svenska behov som styr utan att definiera vilka de svenska behoven är. Vi kan väl välja vilka länder vi vill importera krigsmateriel ifrån, till exempel Israel, Norge, Danmark eller Tyskland? Det här blir en moralisk fråga till slut. Det är det jag försöker peka på. Varför välja Israel? Vi kan väl välja vilket land som helst?
Statsrådet svarar att det är de svenska behoven som styr, men hon går inte till botten med det. Grundproblemet är att det tolkningsutrymme som ISP och Exportkontrollrådet har när de ska säga ja eller nej till olika ärenden är för stort. Det beror helt enkelt på att vi har en för otydlig lagstiftning.
Sverige behöver en tydligare reglering av vilka länder vi ska exportera till och vad vi får exportera och inte. Här kommer den så kallade Krututredningen in. Statsrådet säger att det är på gång. Det låter ju bra, men jag ställde den här frågan till din kollega Sten Tolgfors för nästan exakt två och ett halvt år sedan. Han svarade exakt på samma sätt. Han sade att det var på gång och att man arbetade med det i Regeringskansliet.
Jag tror att det var i oktober 2006 som han sade det. Statsrådet Björling säger exakt samma sak i dag 2009. Vad är problemet? Varför kommer det inte fram någon utredning eller någon proposition till riksdagen om detta? Det är ju helt avgörande.
Det är därför vi står här gång på gång och diskuterar de här otydligheterna som finns i den gamla regleringen där man godkände väldigt mycket export till länder som det är mycket diskutabelt att sälja vapen till. Det är förvånande att inte statsrådet markerar mycket tydligare att det är på gång och att det kanske kommer någonting till våren.
Jag får bara det allmänna svaret att det arbetas i Regeringskansliet. Det har jag hört nu i två och ett halvt år. Statsrådet får ursäkta, men jag litar inte en sekund på de orden om inte statsrådet kan ge ett tydligare besked till mig om vad som är på gång.
Peter Rådberg (MP):
Tack för svaret, Carl Bildt! Palestinakonflikten är inte vilken konflikt som helst. Det finns inte heller någon konflikt där vi är totalt överens om vad som gäller, och det är 1967 års gränser enligt tidigare FN-beslut. Med denna enighet är det förvånande att utrikesministern inte agerar mot de övergrepp mot folkrätten som den israeliska regeringen gör kontinuerligt.
Israels bosättningar på det ockuperade Västbanken strider mot fjärde Genèvekonventionen som säger att en ockupationsmakt är förbjuden att flytta sin egen befolkning till ockuperat territorium. Den mur som Israel har byggt på palestinsk mark strider också mot folkrätten enligt Internationella domstolen i Haag. Det är 80-85 procent av muren som går på palestinsk mark.
Det enda jag hör från regeringen är att parterna ska försöka lösa konflikten själva och att EU ska tala med en röst. Här ligger problemet. Vi har 27 medlemsstater i EU. Det räcker med att en medlemsstat säger nej för att EU:s röst i den här frågan ska falla. Vi är nu inne på 45:e året. Frågan till utrikesministern är: Hur länge ska vi vänta?
Jag anser att Sverige har stora möjligheter att gå i spetsen och kräva en tvåstatslösning, ge Palestina rätten till sin egen jord och samtidigt kritisera Israel för det folkrättsbrott som knappast förnekas av någon förutom dem som själva bor i Israel. Efter den arabiska våren i Tunisien, Egypten och nu senast i Libyen blir Israel alltmer ensamt som folkrättsbrytare i Mellanöstern.
Tålamodet med särbehandling av Israel håller på att tryta i stora delar av världen. Frågan är: Var står regeringen här? Om vårt militära stöd till revoltörerna i Libyen ska bli ett led i en trovärdig politik för en global rättsordning måste regeringen och utrikesministern visa i handling att vi också står upp för rättvisa när det gäller Israel.
Ingenting tyder på att de nya demokratiska arabiska regimerna skulle acceptera ytterligare förlängningar av den nu 44-åriga israeliska ockupationen av Palestina. Israel har den senaste tiden blivit alltmer isolerat. Turkiet har fryst relationerna med Israel. Turkiets kritiska hållning till Israel och den arabiska våren gör att vinden blåser iskallt mot Israel för tillfället.
Redan syns tecken på att den nya regimen i Egypten är på väg att inta en tuffare hållning mot Israel för palestiniernas sak. Allt tycks gå emot Israel just nu. Det sitter på en krutdurk för tillfället. I detta finns det ändå positiva tecken på en global rättsordning. Vi har Srebrenica-Mladic som är infångad. I Kambodja har ledande röda khmerer ställts inför rätta och till ansvar för the killing fields.
Sudans president är efterlyst av Haagdomstolen. Flera internationella domstolar har inrättats. EU utövar sanktioner mot nästan 30 länder, däribland Vitryssland, Burma, Eritrea, Iran, Liberia, Somalia, Syrien och Zimbabwe. Å andra sidan går den israeliska ockupationen in på sitt 45:e år utan att omvärlden vidtagit en enda sanktionsåtgärd. Detta är inte logiskt. Det håller inte politiskt.
Jag tycker att regeringen bör stå upp för det mest självklara, att ge Palestina en egen stat och acceptera tvåstatslösningen.
Peter Rådberg (MP):
Vi vill nästan samma sak, fast lite annorlunda kanske. Carl Bildt började med att säga att det inte finns något nytt. Det blir jag lite besviken på. Det är klart att det inte finns något nytt under solen under förutsättning att man inte gör någonting. Politiken leder väl alltid framåt om man vill att den ska göra det.
Jag tycker att det är väldigt bra att vi ska gå framåt tillsammans med EU, men jag håller med Peter Hultqvist till hundra procent när han säger att vi själva ändå måste markera väldigt tydligt vad som är Sveriges linje. Jag förstår inte varför vi ska tassa så otroligt mycket just där. Jag tycker att vi ska gå med EU. Det vore oerhört starkt om EU tillsammans kunde tala med en röst, men det betyder inte att vi i Sverige inte ska tala om vad vi tycker och vad vårt mål är.
Nu har Palestinas president Mahmud Abbas lämnat in den här medlemsansökan för en palestinsk stat till FN. Han gör detta därför att han är trött och inte längre litar på världssamfundets vackra ord. Vi har hållit på med detta i 44 år och är inne på det 45:e året. Han vill komma till skott nu. Jag tror att han är en ganska bra motkandidat till Israels premiärminister. Jag tror att de skulle kunna komma överens. Det finns ju värre, och vi vet inte vad som kommer efter honom.
Jag tror att det här skulle kunna bli bra under förutsättning att världssamfundet med USA och EU i spetsen skulle godkänna detta. Jag förstår inte vad det är som hindrar utrikesministern från att ta det här initiativet som visar att folkrätten och mänskliga rättigheter gäller för alla, också för palestinierna, och att alla folkrättsbrytare, också Israel, ska bestraffas med konkreta åtgärder.
Jag skulle också vilja ha ett klargörande från utrikesministern. Det finns uppgifter om att Sverige och EU driver, alternativt accepterar, att Palestina inte ska bli en fullvärdig medlem i FN utan få någon form av observatörsstatus. Skulle det bli så skulle det innebära att palestinierna inte skulle underteckna Romstadgarna eller vända sig till Internationella brottmålsdomstolen, ICC.
En sådan överenskommelse, som enligt flera rapporter förespråkas av EU, kommer att undergräva möjligheten till rättvisa och snarast säkra omfattande problem med straffrihet och avsaknad av rättsstat i området. Min fråga till utrikesministern är: Stämmer dessa uppgifter? Sverige har tidigare godkänt tre kriterier för folkrätten. Det är ett bebott territorium, och det existerar i dag.
Det är vidare ett folk som bebor området, och det är också uppfyllt. Det tredje är att man ska ha kontroll över området. Det är kanske lite vagt, men Internationella valutafonden, IMF, har efter granskning godkänt den palestinska myndigheten och sagt att den kan klara att hantera ekonomin som en oberoende stat. Därmed undanröjs alla de hindren. Jag förstår inte varför inte Sverige skulle kunna gå fram lite hårdare här.