Nyamko Sabuni (L):
LiseLotte Olsson har frågat mig på vilket sätt jag arbetar för att Sveriges folkrörelse- och organisationstradition ska omfattas av de jämställdhetspolitiska målen. Hon frågar också om jag avser att integrera ett jämställdhets- och könsmaktsperspektiv i folkrörelsepolitiken och i den statliga bidragsgivningen. Jag vill börja med att säga att jag håller med LiseLotte Olsson om att det är viktigt att jämställdhet mellan flickor och pojkar, kvinnor och män inom olika områden synliggörs.
Regeringen har i årets budgetproposition bland annat därför slagit fast att arbetet med jämställdhetsintegrering ska fördjupas och förbättras. Syftet med jämställdhetsintegrering är att kvalitetssäkra hela regeringens politik med hjälp av ett jämställdhetsperspektiv. Den kraftiga ökningen av resurser till jämställdhetspolitiken innebär samtidigt ökade möjligheter att främja särskilda insatser inom olika politikområden. Aktörerna inom den ideella sektorn finns bland såväl mottagarna som utförarna.
Här vill jag särskilt nämna regeringens handlingsplan för att bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer i vilken det bland annat föreslås att ideella kvinno- och brottsofferjourer ska få ökat organisationsstöd för sitt arbete. Folkrörelserna ingår alltså som viktiga aktörer i arbetet med att implementera de jämställdhetspolitiska målen.
Det i budgetpropositionen för 2008 föreslagna bidraget till riksdagspartiernas kvinnoorganisationer om 15 miljoner kronor ska också ses som ett stöd i detta arbete. Min bestämda uppfattning som folkrörelseminister är att det finns en medvetenhet hos ideella sektorn om de jämställdhetspolitiska målen och att många föreningar arbetar med jämställdhetsfrågor.
I den nyligen överlämnade Folkrörelseutredningens betänkande Rörelser i tiden , som nu är ute på remiss, finns det förslag som rör frågan om behovet av gemensamma principer för den statliga bidragsgivningen till ideella organisationer. Där föreslås att den allmänt vedertagna principen om att en organisation ska vara demokratiskt uppbyggd för att kunna få bidrag bör kunna kompletteras med andra principer. Här kan man tänka sig en princip som rör jämställdhet.
Men jag vill samtidigt betona att det är viktigt att beakta och värna om föreningarnas självständighet och oberoende. Jag vill i detta sammanhang lyfta upp det arbete som Ungdomsstyrelsen gör beträffande bidragen till ungdomsorganisationerna, där redovisning görs utifrån bland annat mål om jämställdhet. Liknande utvecklingsarbete sker inom Folkbildningsrådet och Riksidrottsförbundet vad gäller stödet till folkbildningen och idrottsföreningarna.
Dessa två organisationer hanterar den största delen av statens organisationsstöd till föreningslivet. En annan viktig del i arbetet med att synliggöra villkoren för kvinnor respektive män är att få fram kunskap genom forskning och statistik. En rad sådana studier har tagits fram inom folkrörelsepolitiken. Exempelvis visar en studie från Statistiska centralbyrån att skillnaderna mellan kvinnors och mäns deltagande i föreningslivet inte är särskilt stora.
Det finns dock skillnader mellan könen när det gäller aktivitetsmönster. Flera studier genomförda av Ersta Sköndal visar att kvinnor har mindre makt i föreningslivet, det vill säga de återfinns längre ned i beslutshierarkierna. Många kvinnor finns i de sociala organisationerna och ägnar sig oftast åt penninginsamling och direkta hjälpinsatser. Många män återfinns inom idrottsföreningar men ägnar sig också åt utbildning, ledarskap, styrelseuppdrag och administration inom andra organisationer.
Slutligen vill jag säga att mycket av jämställdhetsarbetet handlar om att kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet. Jämställdhet kan bara nås om kvinnor och män arbetar tillsammans, mot samma mål och med samma vilja att bryta diskriminerande mönster såväl hos den enskilde som i samhället.