KBLab/rixvox huggingface dataset:
Roger Haddad (L):
Jag yrkar också bifall till utskottets förslag. Frågan om effektivare brottsförebyggande insatser har varit aktuell de senaste tio åren, inte minst efter terrordåden i USA 2001 men också de terrorattacker som faktiskt riktades mot europeiska länder 2005. Den organiserade brottsligheten har varit i fokus och också hur vi kan underlätta för brottsbekämpande myndigheter som polisen, tullen och säkerhetspolisen att förebygga terroristattacker.
Jag vill påminna att fokus i detta ärende, som kollegerna har varit inne på tidigare, gäller om säkerhetsskannrar inom EU eventuellt ska införas. Ska de införas på våra flygplatser eller inte? Syftet är dock detsamma; vi ska förebygga brott och bekämpa terrorism. Bombhundar används exempelvis i dag för att undersöka bagage och söka explosiva medel på flygplan.
För fyra år sedan inträffade ett antal allvarliga incidenter med försök att med flytande sprängmedel genomföra sprängningar i luften. Efter detta har reglerna skärpts för till exempel medhavande av vattenflaskor på flygplanen, men där finns ännu mer att göra med tanke på att man efter säkerhetskontrollen i dag faktiskt kan köpa sprit i taxfreebutikerna.
I dag finns ändå en stor acceptans hos resenärerna för att man inte får ta med sig vätskor eller spetsiga föremål på planet. Instrumenten för att förebygga brott behöver alltid förbättras för att bli ännu mer effektiva i brottsbekämpningen. Herr talman! Metallbågar är ett viktigt inslag, men dessa spårar exempelvis inte sprängmedel eller andra föremål som inte är av metall.
Inte heller är dagens lösningar ändamålsenliga när man fortfarande på många flygplatser inte enbart ska lämna ifrån sig datorn vid kontrollen utan även ta av sig jackor, väskor, bälten och skor. Det finns förstås effektivare metoder. Säkerheten vid EU:s flygplatser ser väldigt olika ut. Som nämnts tidigare finns säkerhetsskannrar på försök, med varierande teknik och regelverk. Vi tycker, herr talman, att det är bra att villkoren ses över.
Sverige bör tidigt vara med i diskussionen när det gäller användningen av säkerhetsskannrar och påverka utformningen av ett eventuellt införande. Datatillsynsmannens synpunkt om att skannrar ska införas enbart om de anses vara nödvändiga och är förenliga med EU:s lagstiftning ska också beaktas.
Av det material vi har tagit del av i justitieutskottet konstaterade datatillsynsmannen under våren 2010 att det finns teknik som är förenlig med EU-lagstiftningen. Herr talman!
Folkpartiet och Alliansen har i justitieutskottet tydligt lyft fram vikten av att i framtida utformning beakta integritetsaspekterna vad beträffar framställning och lagring av kroppsbilder samt behandling av personuppgifter, och det tycker jag är viktigt att bevaka i det fortsatta ärendet. Avslutningsvis hade jag tänkt ställa en fråga till Lena Olsson, som tyvärr redan har avvikit. Maria Ferm är dock kvar i kammaren.
Det handlar naturligtvis om hur vi ska tolka denna reservation, eftersom man i och för sig angriper eller kommenterar just tekniken men i övrigt i reservationen säger att man instämmer i de synpunkter som framförs av majoriteten. Frågan är hur det ska tolkas.
Roger Haddad (L):
Jag vill från Folkpartiets sida yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet om passageraruppgifter och hur vi ska reglera flygtrafikföretagens och de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till dessa uppgifter i syfte att förebygga terrorism och grov brottslighet. Utbyte av passageraruppgifter är ett viktigt instrument i detta arbete, och det känns tryggt att det finns en politisk majoritet i utskottet för förslaget.
Jag vill understryka att justitieutskottet har gjort en kritisk granskning av de principer som föreslås utgöra underlag för kommande förhandlingar inom den europeiska unionen. Det kan låta på några i oppositionspartierna att det här redan är klappat och klart. Så är det inte, utan det här är ett första steg för regeringen att arbeta vidare med frågan.
Vi är väldigt tydliga i betänkandet med att beslutet i dag ger regeringen mandat att förhandla vidare, men att det är oerhört centralt att hur mycket och vilken typ av uppgifter som ska samlas in och hur länge det ska lagras ska balanseras mot respekten för de grundläggande rättigheterna, som också Haglö var inne på tidigare.
Det är därför tillfredsställande att principerna omfattar ett antal åtgärder för att stärka den enskildes tillgång till uppgiftskatalogen som ger en som passagerare rätt till information och tillgång till uppgiftskatalogen, och man har möjlighet att ta bort uppgifter som berör mig. Samarbetet inom EU kommer med all sannolikhet att innebära att vi landar i ett antal avtal där detta kommer att bli verklighet.
Från svensk sida måste vi löpande följa processen och konstruktionen på avtalen så att den flexibilitet som förhandlingsunderlaget ändå medger begränsar intrånget i det privata. Vi ska inte överdriva insamlingen av data och samla in mer än nödvändigt. Jag konstaterar att Vänsterpartiet och Miljöpartiet har valt att ställa sig utanför den här processen.
Tyvärr kan man då inte bidra konstruktivt till att lägga till, ta bort eller påverka utkastet till principer och förhandlingsunderlaget. Det tycker jag är beklagligt, för här har alla partier i Sveriges riksdag möjlighet att påverka det svenska förhandlingsunderlaget inom EU.
Roger Haddad (L):
Jag har inte specialstuderat motionen om mängdrabatt, men det har funnits ett antal motioner i utskottet där ansatsen och andemeningen är att bidrar man till att lösa vissa ärenden i polishanteringen ska man få rabatt och inte behöva sitt av sitt fängelsestraff. Samtidigt finns det motioner som vill skärpa straffen. Man tycker att vi är för snälla och för generösa i utmätningen och påföljdsdelen.
Jag menar att det på sikt bidrar till att man undergräver legitimiteten för rättsväsendet.
Roger Haddad (L):
Övergrepp i rättssak är ett stort bekymmer, men de delar som finns i betänkandet och de delar som Sverigedemokraterna så att säga vill luckra upp gäller stora intrång, såsom buggning och hemlig teleövervakning. Flera av dessa delar finns ju redan i dag. Vi från Folkpartiet är i alla fall inte beredda att ändra på det. Bland straffkriterierna finns ju också en ventil.
Det behöver inte vara fråga om fyra års fängelsestraff för att kunna tillämpa några av instrumenten, men vi är inte beredda att ge åklagaren större tillgång i dessa delar än vad som finns med i betänkandet. När det gäller kameraövervakningslagen tycker i alla fall jag och Folkpartiet att vi ska ha bra möjligheter där det är befogat. Det kan man inte generalisera.
Det kan till exempel vara ett torg som ständigt utsätts för systematisk skadegörelse. Någon myndighet kan tycka att kameraövervakning är integritetskränkande, och då kanske man i stället vill ha bevakning av torget nattetid, vilket ju inte lika integritetskränkande. Det finns alltså olika situationer.
Jag hoppas att det åtminstone inte ska bli svårare att använda kameraövervakning i fortsättningen. Jag vet inte vad utredningen kommer fram till, men det är i alla fall min och Folkpartiets åsikt.
Roger Haddad (L):
När det gäller den första delen av Kent Ekeroths inlägg, om övergrepp i rättssak, vill jag inte från vår sida ge bilden att vi inte ser allvarligt på den här typen av brott. Men vi är inte beredda att luckra upp och erbjuda fler inslag av hemliga tvångsmedel för rättsväsendet. Vi tror att det som finns i dag är tillräckligt.
När det gäller den andra delen av Kent Ekeroths inlägg får vi se vad utredningen kommer fram till.
Roger Haddad (L):
Jag funderar lite grann på Miljöpartiets syn på elitsatsningarna. Vi lär väl återkomma i debatten, hoppas jag, till om Miljöpartiet möjligtvis har ändrat åsikt om elitsatsningar och spetsutbildningar. Fru talman! Det finns ett antal anledningar till att förslaget tas upp i kammaren. Kvaliteten på yrkesdansarutbildningen har varit eftersatt och dömts ut av professionen.
Om vi ska erbjuda en utbildning av internationell klass krävs det en riktig elitutbildning inom dans på grundskolenivå och gymnasial nivå. Internationell arbetsmarknad ställer högre krav. Svensk skola behöver fler utbildningar där skolan har högre förväntningar på sig och bidrar till att elitutbildningar tillåts i större utsträckning, anser vi i Folkpartiet. Godkänt i betyg från grundskolan för att bli behörig att antas till denna utbildning är inte tillräckligt.
Därför har man kompletterat med möjligheten att genomföra så kallade färdighetsprov. Men detta är endast ett komplement till urvalsgrunden där betyget fortfarande påverkar mest när man fördelar platserna. Elever kan söka och antas till en utbildning som syftar till dansaryrket utan att ha rimliga förutsättningar att uppnå målet med utbildningen, nämligen anställningsbarhet.
Vi måste förstås fråga oss om de pengar som staten lägger på den här typen av utbildningar ger tillräckligt goda resultat. Fru talman! Vi måste bidra till en utbildning som resulterar i mer konkurrenskraftiga dansare. Utbildningen måste i större utsträckning anpassas till de elever som faktiskt har förutsättningar att klara av denna typ av utbildning. Internationell klass kräver elitutbildningssatsningar.
Förslaget innebär dels en ökad statlig styrning, dels ett krav på mer resurser, som man pekar på i propositionen. Men de ska fokuseras mer på rätt elever. Kärnan i detta förslag är viktig att slå fast: Principen är att enbart de elever som i vissa åldrar har uppnått en på förhand angiven färdighetsnivå bör få fortsätta utbildningen med det tydliga målet att verka som yrkesdansare på internationell elitnivå.
Jag måste avsluta mitt inlägg, fru talman, med att fråga Jabar Amin och Miljöpartiet vad de menar med att man ska få gå klart kursen oberoende av kunskapsnivå. Och som jag inledde mitt anförande med att fråga: Har Miljöpartiet ändrat åsikt i synen på elit och spets? Om det hade varit Vänsterpartiet som hade anfört detta skulle jag kunna förstå det, men min erfarenhet av Miljöpartiets skolpolitik är tvärtom att man har bejakat denna typ av utbildning.
Roger Haddad (L):
Som vanligt drar Vänsterpartiet skarpa gränser mellan det vi gör i grundskolan och det vi gör i gymnasieskolan. Från Alliansen och Folkpartiet ser vi det som en helhet. Vi satsar mycket på läsa-skriva-räkna. Vi satsar på behöriga lärare, bra lärare, skolledarskap, uppföljning av alla ämnen så att man, när man kommer till gymnasiet, har helt andra kvalifikationer och en helt annan kunskapsbas än den som man haft de senaste tio femton åren i gymnasieskolan.
Vi har anpassat gymnasieskolans utbildningar, yrkesutbildningar och lärlingsutbildningar för att branschen och vår erfarenhet av er skolpolitik, Rossana Dinamarca, har visat att man behöver mer karaktärsämnen och att man behöver vara mer ute på arbetsplatserna. Man kanske inte behöver läsa just 100 poäng, utan det kanske räcker med 50 poäng för att det är det som man sedan ska jobba med. Inom matematikämnet kommer det att finnas olika spår. I dag får alla läsa i princip samma matematik.
I framtiden kommer eleven att få läsa ett spår inom matematikämnet som är anpassat för det som han eller hon ska arbeta med. Sedan försöker Rossana Dinamarca att medvetet bortse från de möjligheter som öppnas genom den nya gymnasiereformen med ett utökat program, med de fria timmarna som man kan välja till.
Det finns alla chanser i världen, till skillnad från dagens gymnasieskola, från er gymnasieskola, att komplettera både under gymnasietiden och efter gymnasietiden, inom vuxenutbildningen. Det är en rättighet som regeringen och Folkpartiet inför. Den infördes aldrig under Rossana Dinamarcas tid i majoritet.
Roger Haddad (L):
Jag tackar Monica Green som tar upp en viktig fråga, men jag vill ge en mer nyanserad bild. Det bör inte enbart handla om kvaliteten i välfärden utan också om det som statsrådet är inne på, nämligen finansieringen av välfärden i Sveriges kommuner. Grunden för vår välfärd är att vi aktivt arbetar och bidrar genom våra skatter så att vi får en bra välfärd.
Jag delar inte Monica Greens uppfattning att staten ska skjuta till ytterligare statsbidrag för att försäkra kommunerna långsiktig finansiering. Jag har precis avslutat fyra år som kommunalråd, och det är frestande att bejaka Monica Greens interpellation, men jag gör inte det i dag. Det är inte lösningen på finansieringen.
I interpellationen angriper Monica Green regeringen och säger att det har skett omfattande nedskärningar bland annat inom Sveriges viktigaste yrkeskår, lärarna. I mars presenterade riksdagens utredningstjänst en undersökning.
73 procent av kommunerna svarade, och man hade dragit ned. Men 18 kommuner stod för 60 procent av de uppsagda lärarna. Det viktigaste argumentet för neddragningarna - jag har själv varit skolpolitiker i åtta år - var demografi och kraftigt minskade elevunderlag.
Eftersom Monica Green företräder Socialdemokraterna vill jag dessutom göra henne uppmärksam på att det finns en överrepresentation av kommuner med vänstermajoritet bland kommuner med stora uppsägningar. Kommuner utan uppsägningar har däremot övervägande varit borgerliga. Det är viktigt att anknyta till statsrådets svar. Det är viktigt hur vi ökar antalet arbetade timmar.
Men det som är ännu viktigare är inte att regeringen skjuter till pengar utan att kommunala politiker tar sitt ansvar och prioriterar skola, lärare och äldreomsorg i stället för att dra ned äldreomsorgen och bygga sporthallar. Min uppmaning till Monica Green är att i första hand ta kontakt med partikolleger ute i landet och uppmana dem att prioritera rätt.
Roger Haddad (L):
Det är lite oroande att en företrädare för det stora socialdemokratiska arbetarpartiet hela tiden pratar om att vi ska satsa ännu mer och att hela lösningen på välfärdens kvalitet egentligen är ännu mer statliga pengar. Jag hörde ingenting i Monica Greens inlägg som visade på alternativ finansiering av välfärden. Det är det som vi måste prata om, Monica Green, inte att statsrådet Peter Norman och regeringen ska anslå ännu mer statsbidrag och utlova mer pengar.
Vi behöver ett förändringstryck i kommunerna. Staten måste i stället hjälpa till så att kommunerna och kommunpolitikerna tar sitt ansvar och prioriterar rätt och prioriterar äldreomsorgen och skolan som vi alla tycker är viktiga. I min hemkommun Västerås har vi under lång tid diskuterat finansieringen av välfärden, alternativa utförare, upphandlingar, konkurrensupphandlingar och kvalitetsupphandlingar.
Nu tillträder ett minoritetsstyre som river upp ett antal upphandlingar. Det är ett sätt. Hur kan vi i den kommunala ekonomin bidra till att vi använder de resurser som vi har på det mest effektiva sättet? Den typen av diskussioner för inte ens Monica Green i denna debatt. Då måste jag fråga Monica Green: Anser du verkligen att statsrådet Peter Norman ska skicka mer pengar?
Räddar det välfärden? Om statsrådet skulle skicka mer pengar, hur och var tror du att de pengar skapas som vi ska kunna dela ut på kommunal eller statlig nivå?
Roger Haddad (L):
Jag tackar Vänsterpartiets Amineh Kakabaveh för att hon har ställt dessa frågor. Jag delar mycket av det hon säger. Hon pekar i interpellationen på två bekymmer som vi från Folkpartiet också har varit engagerade i. Det gäller dels utanförskapet i skolorna - att många hoppar av grundskolan eller inte fullföljer gymnasiet - dels det faktum att 80 procent av de vuxna romerna är arbetslösa, vilket är ett stort bekymmer.
Jag delar dock inte Bengt Bergs inlägg. Han framställer Folkpartiet och alliansregeringen som passiva i dessa frågor. Jag ska inte försvara regeringen, men det har faktiskt hänt ett antal saker. Regeringen har haft ett särskilt fokus. Delegationen för romska frågor är ett konkret exempel på det, och den har tagit fram den utredning som Amineh Kakabaveh tog upp.
Den här typen av frågor kräver dialog. Min erfarenhet från det romska rådet i Västerås är att allt bygger på dialog, tillit och förtroende tillsammans med romerna. Ingen politiker på kommunal eller nationell nivå skulle komma med ett trettiotal punkter eller 50 förslag utan att först diskutera det med och förankra det hos dem som berörs.
För ett drygt år sedan fattade riksdagen dessutom beslut om en minoritetslagstiftning. Ambitionen var ännu högre vad gällde det finska förvaltningsområdet. Eftersom jag jobbar med dessa frågor vid sidan av är jag glad att man har skapat resurser så att många kommuner och landsting kan göra konkreta saker. Ytterst är dessa frågor kommunernas ansvar, vilket jag tror att också statsrådet menar i sitt svar.
Det är kommunernas ansvar att satsa på skolväsen, modersmålsundervisning och information till föräldrar så att de vet om att barnen har rätt att läsa till exempel romani chib. Jag har höga förväntningar på regeringen. Man har aviserat om en skrivelse till riksdagen i juni. Jag hoppas att den åtföljs av konkreta förslag, vilket både Vänsterpartiet och vi efterfrågar.
Min förhoppning är att regeringen kommer med konkreta förslag där man väger upp och fyller i minoritetslagstiftningen så att fokuset på och arbetet med romerna blir minst lika bra som arbetet med de finska förvaltningsområdena, som hittills varit lyckat. Jag delar Amineh Kakabavehs oro vad gäller det ungerska ordförandeskapet.
Man kan undra över Ungerns motiv och syfte att ta fram romastrategin med tanke på att främlingsfientliga krafter och nationalistiska partier har så starkt stöd i Ungern. I ljuset av detta måste vi från svensk sida, från både riksdag och regering, kritiskt granska romastrategin.
Kan statsrådet Ullenhag kommentera det ungerska ordförandeskapets ambitioner? Finns det vidare några andra konkreta besked vad gäller romerna i Sverige och satsningar på dem? Frågan är kanske lite för tidigt ställd, men nu är den uppe, och det är positivt.
Roger Haddad (L):
Jag vill tacka statsrådet Ullenhag för hans svar på våra funderingar. Jag vill understryka den delen i interpellationssvaret som pekar på de enskilda ländernas ansvar. Det är inte Europeiska unionen, Amineh Kakabaveh, som ska lösa skolutmaningarna, utan det måste våra kommuner göra. Men staten och regeringen har en viktig roll.
I och med att man har en delegation för romska frågor finns frågan med på den politiska dagordningen. Delegationen har haft regionala konferenser och har uppmärksammat många politiker runt om i landet att det finns sådana bekymmer. Det i sig har lett till att kommun- och landstingspolitiker lokalt och regionalt har börjat göra konkreta saker.
Det har varit vuxenutbildning, brobyggare, sfi-kurser, modersmålsundervisning och andra typer av verksamhet. Det har gjorts lokala och regionala kartläggningar där man har tagit reda på: Har vi romer i vår kommun? Var är de någonstans? Vad har de för bakgrund? Hur ser hälsan ut? Hur ser skolresultaten ut?
Regeringen och staten borde ta ansvar för det arbetet för att kunna hålla grytan kokande, för att använda det uttrycket. Det är inte bara EU-nivån vi ska diskutera. Det finns bekymmer, förtryck och förföljelse, och det måste vi fortsatt ta avstånd från.
Min förhoppning är, och det är det absolut viktigaste, att romska frågor ska få en minst lika viktig och hög status som det finska förvaltningsområdet och det fina arbete som görs inom ramen för minoritetslagstiftningen som kom 2010.
Roger Haddad (L):
Mikael Damberg tar upp en viktig fråga, men jag vill nyansera bilden lite grann utifrån utbildningsutskottets sammanträde den 2 december. Jag tycker att det är viktigt att den här gymnasieskolan sjösätts nu till hösten. Det är en efterlängtad reform. Vi vet att den nuvarande gymnasieskolan och dess konsekvenser har slagit ut många ungdomar. Det sker avhopp, man byter program, man läser upp betyg på komvux och så vidare. Det har varit väldigt kostnadsdrivande.
Det vet jag, som har en bakgrund som kommunalråd de senaste fyra åren. Jag håller inte riktigt med om att vi forcerar reformen och att kommunerna bara står och inväntar något slags besked eller att någon ska trycka på knappen. Vi måste minnas att reformen tidigare hette Gy 09. Den skulle alltså ha införts hösten 2009. Jag är nu i efterhand tacksam för att kommunerna fick mer tid att sjösätta detta.
Men till skillnad från Mikael Damberg vill jag inte dra de här hastiga slutsatserna. Det är en angelägen fråga, men jag är inte orolig som Mikael Damberg när det gäller kommunernas ekonomi. Åren 2009 och 2010 drabbades kommunerna av den demografiska utvecklingen på skolorna. Skolpolitikernas största utmaning var egentligen att flytta pengarna till rätt skolnivå, från gymnasiet till förskolan eller grundskolan, och att göra om tomma och dyra lokaler, som äter upp mycket av skolpengen på kommunal nivå.
Det som inte kom fram i Mikael Dambergs inlägg var att några av oss i utskottet ställde mycket kritiska frågor till SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, under utbildningsutskottets sammanträde om huruvida de gjort en egen beräkning och tillfrågat sina kommuner, sina medlemmar. Svaret var klart och tydligt: Nej, det har vi inte gjort.
Hur många kommuner har då fått svara på SKL:s frågor om gymnasiereformens konsekvenser ur ett ekonomiskt perspektiv? Den frågan kunde varken tjänstemännen eller de politiska representanterna besvara. Man medgav inför hela utskottet att man egentligen inte har något underlag, utan också har gjort antaganden, precis som gymnasieutredaren Anita Ferm och regeringen.
Jag vill skicka med en fråga till Mikael Damberg. Hur kan du med sådan säkerhet uttala dig så kraftfullt, när vi vet att SKL inte har gjort någon egen enkät? Jag vill också i denna viktiga fråga påminna om att på kommunal nivå, när man har avhopp från grundskolan, är det största bekymret på gymnasiet genomströmningen. Det är det som kostar så mycket pengar.
Alldeles för många ungdomar går på gymnasiet både fyra och fem år. Man går vidare och kostar pengar inom vuxenutbildningen, men också i de kommunala arbetsmarknadspolitiska insatserna. Ta bara min hemkommun, Västerås, med 80 miljoner satsade på kommunala insatser för vuxenutbildning och 80 miljoner på kommunala arbetsmarknadspolitiska insatser. Majoriteten av dessa pengar går till unga som har lämnat gymnasiet utan slutbetyg.
En enda kommun kan nästan stå som exempel på hur mycket vi kan förebygga avhoppen, minska de kommunala kostnaderna och lägga pengarna på andra saker i kommunen: äldreomsorgen eller fler lärare. Det är fullt möjligt.
Roger Haddad (L):
Mikael Damberg var mycket mer ödmjuk och resonabel i sitt andra inlägg om SKL:s presentation i utbildningsutskottet, och det välkomnar vi naturligtvis. Vi är överens i utskottet om att regeringen ska återkomma efter att ha diskuterat analysen av och underlaget för beräkningen av kostnaderna för gymnasieskolan. Till Eva-Lena Jansson vill jag säga att det är sant att många ungdomar behöver komvux och vuxenutbildning.
Men vi vill att vuxenutbildningspengarna ska gå till rätt målgrupp. De ska inte gå till dem som har läst ett omvårdnadsprogram, ett barn- och fritidsprogram eller ett medieprogram som ändå inte leder till någon anställning och som konkurrerar om vuxenutbildningspengarna med dem som behöver det. Det största bekymret i dag i många kommuner är att vuxenutbildningspengarna inte alltid går till rätt ungdomar.
De som ska prioriteras är de som inte har slutbetyg, inte har ämnesbehörighet till högskolan och som inte står nära ett arbete. SKL får själva stå för sina uttalande och svara för om de är ogrundade eller inte. Jag välkomnar alltid viss granskning när utbildningsutskottet lyssnar på olika aktörer. Vi ska inte sitta och agera domare i utbildningsutskottet.
Vi lyssnar på hur regeringen bedömer kalkylerna, och vi välkomnar också inlägg från SKL. Sedan får vi se var vi landar någonstans. Men det är lite synd att Socialdemokraterna ändå inte ser att det finns ett förändringstryck oavsett detta ärende. Lokala skolpolitiker har ett stort ansvar att ställa om.
Jag tycker inte heller om det ni har kört med i två år: Nu ska tusen lärare sparkas. Det säger ni utan att nämna den demografiska utvecklingen i skolan som vi har haft. Jag vet vad jag talar om. Jag har själv haft ansvar för skolan på kommunal nivå i fyra år. Mikael Damberg som kanske har suttit i riksdagen för länge kanske inte har den uppfattningen.