Agneta Börjesson (MP):
Vi talar nu om KU21, och det är ett betänkande som baseras på det som kallas för skrivelse 75 från regeringen.
I skrivelse 75 går regeringen igenom hur man har hanterat riksdagens olika beslut och alldeles särskilt de olika tillkännagivandena, det vill säga punkter där riksdagen ger regeringen i uppdrag att återkomma med någonting. Det säger sig självt att antalet tillkännagivanden blir fler under minoritetsregeringar.
Det säger sig också självt att den regering som utropat sig till samarbetsregering behöver ta de här tillkännagivandena på ett väldigt seriöst sätt och hålla en bra dialog med riksdagen.
Utskottet konstaterar att skrivelse 75 ger en formellt korrekt bild av riksdagens skrivelser och att redogörelsen blivit mer utförlig än tidigare i fråga om pågående och planerade åtgärder.
En av de mer principiella delarna i KU21 som KU nu har landat i enighet om handlar, som flera andra talare har varit inne på, om det som kallas för negativa tillkännagivanden. Ett negativt tillkännagivande är när en majoritet i ett utskott och sedan också riksdagen talar om för regeringen att den inte ska utreda eller vidta en åtgärd.
Den möjligheten har enligt den utredning vi i KU har gjort bara använts sju gånger. Men de flesta fallen har varit under de senaste åren.
Därför har det varit viktigt för oss i KU att analysera det, för att hitta en gemensam inställning till hur spelreglerna mellan riksdag och regering ska se ut. Det har varit flera negativa tillkännagivanden.
Ett av de mest heta har gällt frågan om Bromma flygplats. Motsättningen mellan regeringsföreträdarna och oppositionen har varit ganska högljudd i frågan. Det beror delvis på att det finns stor sprängkraft i den politiska avvägningen mellan att behålla Bromma flygplats och att bygga bostäder där.
Men för KU:s del har det handlat om vilka verktyg man bör använda sig av för att driva igenom sin politiska vilja i fråga om att antingen behålla eller lägga ned Bromma flygplats. Det negativa tillkännagivande som trafikutskottet har avgett handlar om att utskottet inte vill att en förhandlingsperson för Bromma flygplats ska tillsättas.
Regeringen tittade på detta och redovisade sedan i skrivelse 75 hur man hade agerat. Man berättade att man hade avbrutit den del som handlade om Bromma flygplats och sett till att det blev ett bredare uppdrag som skulle handla om flyget i Stockholmsregionen. Därmed tyckte regeringen att man hade fullföljt det hela.
När skrivelsen sedan kom till trafikutskottet menade utskottet att regeringen inte alls hade gjort som riksdagen ville. I en stor del av slutbehandlingen av uppdraget hanteras nämligen också Bromma flygplats.
Därför stämmer det inte överens med riksdagens tillkännagivande. Det vi i KU säger är att det är viktigt att regeringen har möjlighet till utredningsmakt och att det är viktigt att riksdagen kan säga det den vill.
Jag menar att utredningsväsendet fyller en extra viktig funktion i politiskt känsliga frågor. Det är genom att låta någon eller några ägna tid åt konflikterna och grotta ned sig i var konflikterna och enigheten finns som man kan komma vidare ur låsta positioner.
Därför vill jag verkligen varna för att alltför snävt hållna negativa tillkännagivanden kan ge negativa effekter när det gäller att komma vidare i viktiga frågor. KU har landat i en helt salomonisk skrivelse.
Jag ska läsa innantill: "När det gäller vissa slags negativa tillkännagivanden kan det uppstå en situation som innebär att riksdagen genom ett tillkännagivande uttrycker att regeringen inte ska föreslå riksdagen en viss åtgärd samtidigt som regeringen enligt 4 kap. 4 § RF har en grundlagsreglerad rätt att lägga förslag till riksdagen.
Eftersom tillkännagivanden är oreglerade kan de inte ta över regeringsformens bestämmelser. Regeringen har således att hantera tillkännagivanden, negativa och andra, under parlamentariskt ansvar." Därmed vill jag att vi lägger skrivelsen till handlingarna.