Björn von Sydow (S):
Den 4 mars i år hade utbildningsutskottet en utfrågning, ett seminarium, om det europeiska forskningsområdet med kommissionären Janez Potocnik. Den ägde rum här i riksdagen, och jag var inbjuden att vara kommentator i debatten.
Jag hade varit i Bryssel veckan innan och forskat i frågan: Hur kom det sig att EU inte kunde bidra med pengar till de stora investeringarna i, som det hette förr, tung vetenskaplig utrustning? Man ägnade sig huvudsakligen åt att försöka få fram någonting som kallades för gemensamma program, som jag för övrigt egentligen inte hade några invändningar emot.
De låg väldigt nära den svenska inriktningen. Då svarade kommissionären Potocnik att vid den stora budgetförhandlingen 2005 hade det tyvärr blivit så att toppledarna - och det var väl då närmast i de här slutna hotellrummen - hade reducerat kommissionens möjligheter att inom det vetenskapliga ramprogrammet göra stora investeringar.
Man hade dragit ned det med antingen 60 procent eller 30 procent, hur man nu ser det. Det innebar att kommissionen inte kan lämna EU-bidrag till stora etableringar. Jag tycker att jag fick klart för mig att här var det något som hade skett utan genomtänkt strategi. Jag vet inte hur den svenska regeringen agerade här.
Det är enhällighetsbeslut, men uppenbarligen hade man kommit att acceptera det. Vad talar vi om för typ? Vi talar bland annat om den stora investering som kanske skulle kunna äga rum i Lund, den så kallade ESS som kostar ungefär 11-12 miljarder kronor. Sverige arbetar för att försöka få hem den investeringen. Då erbjuder man ett bottenbidrag, och det är inte lite pengar.
Det är 30 procent ungefär som den nuvarande regeringen har gett som en förhandlingsmöjlighet. Men det är klart, för ett land som Sverige som inte är ett stort land är det väldiga belopp. Man kan möjligen tänka sig att de riktigt stora länderna har tyckt att om man inte har EU-pengar med i sammanhanget innebär det att det bara är de riktigt stora länderna som kan ha sådana stora investeringar.
Tyskland har till exempel gjort två starka investeringar och beslutat om det. Jag tror att de betalar 50-60 procent i botten. Min slutsats är att om det är något som borde passa Sverige är det att just den här delen, den som reducerades olyckligtvis vid toppmötet, försöker vi väcka till liv igen och återinföra.
Jag hoppas att kommissionen - det verkade så på kommissionären - kommer att lägga fram ett förslag om detta. Sverige skulle kunna stödja möjligheten för kommissionen att ge substantiella bidrag när det gäller europeiska investeringar. Jag tog med mig ett dokument som heter European Road Map for Research Infrastructures . Report , 2006.
Det är första gången som man i Europa har lyckats att i en sidoverksamhet till EU ena sig om en prioriteringslista på trettiotalet stora investeringar, och det är inte bara stora investeringar av typ Cern. Det är även sådana saker som decentraliserad datakraft.
Det finns humanistiska och samhällsvetenskapliga stora projekt, bland annat om hur man ska använda registerdata i folkhälsan. Min mening är att här har vi en prioritering som passar Sverige. Jag är väldigt positiv till vad finansutskottet har skrivit på s. 25 om det här.
Det är precis vad som skulle kunna vara en viktig ståndpunkt i budgetförhandlingarna. Jag vill tacka utskottet för att det finns med. Jag tycker att det är viktigt. Jag tycker att det ska drivas i trojkaarbetet. Det gäller att skapa medengagerade andra länder som tycker detsamma.
Man kanske kan börja med länder av Sverigetyp med hög vetenskaplig nivå men inte stora nog för att ta sådana stora grundplattor på egen hand. Men kanske kan man få även Frankrike nu i trojkan att se på samma sätt. Jag tycker att ordförandeskapet ger oss fina möjligheter att i budgetförhandlingen driva detta som en svensk ståndpunkt men också som ordförandeskap.
Jag har en känsla av att den här omfattningen av pengar är precis vad man kan använda sig av i ett ordförandeskap för att ge en profil åt ett ordförandeskap, lagom litet, lagom stort. Det är därför som jag har velat hålla det här anförandet. Jag har lärt mig de här sakerna i min egenskap av ordförande i Vetenskapsrådet.
Jag har också sett och anser att i det svenska forskningspolitiska systemet spelar investeringar i utrustning, eller infrastruktur som det numera heter, i verkligheten en utomordentligt stor roll. Vi behöver inte ha stora centraliserade beslutssystem. Vi kan göra det genom investeringar.
Då kommer forskningssystemet att dras till de stora investeringarna, och då får man på det sättet indirekt en inriktning på vad som är viktigt. Vårt eget svenska prioriteringssystem för den här typen av investeringar är taktat nu med Esfrirapporten.
Jag tycker att här har vi, och genom utskottets förnäma skrivning, en mycket bra politik som vi bör driva trojkavis, nationellt och ordförandeskapsvis framåt. Låt mig också få säga att jag var mycket glad när utskottets ordförande refererade till Riksdagskommittén att det här är ett sätt för ett modernt utskottsarbete. Jag är väldigt glad för det.
Nästa steg är att finansutskottet och fru ordförande i EU-nämnden använder sig av denna policy i kontakterna under något halvår eller ett år framåt med motsvarande finansutskottet, med motsvarande EU-nämnden och just lanserar den här inriktningen som riksdagen nu kommer att anta. Fru talman!
På detta sätt har jag bett att få framföra min tillfredsställelse över finansutskottets skrivning.