KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Eliasson (L):
Tack, Lena Emilsson, för frågorna! Om du lyssnade på det anförande som jag nyss höll hörde du att jag tryckte på de lokala förutsättningarna i nästan varenda mening. Vi är inte emot att skydda barn, astmatiker eller andra grupper som nu inte kan vistas i alla miljöer. Detta är ju också en del av friheten. En individs frihet får aldrig inskränka någon annans frihet. Det är då det blir problematiskt.
Det är dock inte vi här i riksdagen som generellt kan säga att det ska se exakt likadant ut på alla platser och i alla delar av landet. De lokala förutsättningarna är extremt olika. Jag gjorde en jämförelse med alkoholförbuden runt om i kommunerna. Det ser väldigt olika ut när det gäller stad, tätort eller kommundel. Därför har man lagt gränserna väldigt olika, och nivåerna på besluten och förbuden ser väldigt olika ut.
Det tycker jag är bra. Jag har ingenting emot de förbud som inskränker andra människors frihet - de är bra - men de måste vara förankrade lokalt. Det är därför vi skriver som vi gör och yrkar bifall till de förslag till beslut som vi gör.
Bengt Eliasson (L):
Det handlar om balansgången, Lena Emilsson. Det är därför vi är emot den här delen. Anledningen till att många unga människor, och tyvärr framför allt unga flickor, börjar röka är mycket mer komplicerad än att bara handla om marknadsföring och reklam. Det behövs många fler insatser än att bara komma åt marknadsföring och reklam.
Självklart ska det inte finnas någon reklam som riktas till barn och unga. Det är vi helt överens om. Men vi kan inte heller göra helt orimliga inskränkningar för näringslivet så att företag inte kan göra reklam för sina produkter. Vi kan återigen jämföra med förhållandena för alkoholreklam. Vidare finns det i vårt land problem med matrelaterade sjukdomar då unga människor äter alldeles för lite.
Tycker Lena Emilsson att det finns för mycket reklam som handlar om att inte äta? Man kan inte göra de där snabba, enkla jämförelserna där det ena ger det andra. Här handlar det om mycket mer komplicerade samband. Vi är dock överens om att det är ett stort problem att unga människor börjar röka.
Vi är även överens om att det ska finnas ordentligt med förebyggande insatser och arbete som förhindrar detta så att vi på sikt får ned antalet rökrelaterade sjukdomar bland hela befolkningen.
Bengt Eliasson (L):
Självklart ska rätt vara rätt. Dock har ni sverigedemokrater reserverat er i betänkandet inom propositionens ram. Det var detta jag menade. Var jag otydlig ber jag om ursäkt för det. När jag ändå har ordet och vi debatterar detta kan jag säga: Vi liberaler menar att historien visar att vi har de underlag som behövs för att det nödvändiga beslutet i dag ska fattas.
Det är en bransch som är otroligt konkurrensutsatt, och Sverige är inte i mitten av världen utan i utkanten. Ändå är Sverige en spetsnation. Vi lever mycket på våra framgångar från förr i tiden. Vi behöver nya framgångar för att fortsätta den resan.
Jag har inget emot att vi ska ha klara utvärderingar och genomgångar, fru talman, av vad våra beslut har lett till historiskt och av vad de kommer att leda till framåt för att vi ska kunna fatta goda beslut, men vi måste också våga och ha möjlighet att gå vidare med nödvändiga saker som stärker Sverige som nation och Sveriges konkurrenskraft.
Bengt Eliasson (L):
Tack för frågorna, Pia Steensland! En sak när det gäller arbetet med det betänkande som ligger på bordet i dag och den promemoria som är ute på remiss har varit hastigheten.
Det har att göra med det tillkännagivande som denna kammare har fattat beslut om och där Pia Steensland och Kristdemokraterna varit pådrivande. Att bryta ut delar och inte kunna arbeta med helheten på en gång gör att man måste kodifiera den praxis som man vill göra undantag ifrån.
I det arbetet är det möjligt att det finns saker som behöver bli ännu tydligare. Det är möjligt att det inte är ett fulländat förslag till lagtext som finns för handen just nu, och det är därför vi har en remissrunda där vi kommer att lyssna mycket noggrant. Vi behöver verkligen göra om och göra rätt på riktigt.
Detta ska vara hållbart för framtiden, och det ska också vara robust för andra förändringar som kan komma att inträffa. Med detta sagt är det viktigt att säga att detta är en första del, ett första steg, på vägen mot att göra mer runt begreppet integritetsnära, som är själva kärnan i problematiken.
Domen från 2009 men också en del andra domar efter det - 2012, 2014 och så vidare - har fyllt på problematiken och har lett till det moras som vi har i dag, där åtta till nio av tio personer vid nyansökningar får avslag på sin första ansökan.
Detta är en utveckling som varken Kristdemokraterna eller vi står bakom, så det är klart att här behövs förändring.
Bengt Eliasson (L):
Arbetet med januariöverenskommelsen är inte hämmande på det sättet utan snarare en hävstång för att kunna diskutera vidare och fler saker. Jag hade en debatt i denna kammare i fredags, och vad jag minns var Pia Steensland på plats och lyssnade.
Då utfäste ministern en önskan om att prata och att förhandla om fler saker än det som ursprungligen står i själva överenskommelsen. Januariavtalet är viktigt på den punkten att den innehåller mycket och bra liberal politik att genomföra, och det arbetar vi med.
Men det är också viktigt att vi kan gå längre, inte minst i punkt 64 som handlar om LSS, och diskutera bland annat helheten, som Pia Steensland och andra här i kammaren har efterlyst en adressering av. Och det gör vi, tro mig! I vilket tempo och hur detta kommer att ske får vi återkomma till, för det är alltid ett samtal och diskussioner och flera parter som ska vara med.
Det finns dock en öppning för att diskutera vidare än det som till punkt och pricka står i januariavtalet. På vilket sätt vet jag inte ännu, för dessa diskussioner har precis påbörjats. När det gäller vägen tillbaka är det trots allt mellan 2 000 och 3 000 personer, möjligtvis, som från 2014 och framåt har förlorat sin statliga personliga assistans.
Det är dessa personer som ska få den tillbaka, och då behöver vi diskutera huvudmannaskap och helheten med de integritetsnära behoven. Vi behöver också diskutera och verkligen få till stånd en helhet och en ny, modern LSS-lagstiftning som står pall för den verklighet som finns i dag, inte den som fanns 1993.
Bengt Eliasson (L):
Jag lovar att göra mitt bästa. Tack, Maj Karlsson, för frågorna, eller farhågorna! Det var detta som jag försökte få hela mitt huvudanförande att genomsyras av - det är viktigt att det här blir rätt.
Intentionerna och syftet med att vi över huvud taget sitter i förhandlingar med regeringen över detta, med den promemoria som är ute och med det betänkande som vi nu debatterar är just att dessa grundläggande behov, som vi debatterade så ofta i valrörelsen, ska berättiga till personlig assistans från Försäkringskassan.
För att de ska göra det måste man göra undantag, eftersom vi nu behandlar bara dem. Jag skulle hemskt gärna vilja diskutera helheten. Det försöker jag också göra, jämt och ständigt, när jag kommer åt. För att göra det krävs det kanske två års utredningstid och något eller ett par år till innan det blir lagstiftning. Detta behöver göras mycket fortare än så.
Det är också någonting som vi ofta har lovat. Då behöver vi, fru talman, verkligen få till en lagstiftning som är tydlig på den här punkten.
För att få det krävs också att remissinstanserna nu är tydliga och konkreta i sin kritik med var problemet ligger och hur vi enligt dem ska göra i stället så att vi kan få till detta, fru talman, på det absolut bästa sätt som är möjligt för de grupper som berörs.
Ja, jag är beredd att lyssna och också, om det behövs, att ta vissa risker.
Bengt Eliasson (L):
Maj Karlsson och jag är eniga i väldigt mycket när det gäller de här frågorna. Historien har också visat att det faktiskt är vi som har stått axel vid axel vid många tillfällen, i många debatter och i många samtal. Fru talman! Jag ska drista mig att upprepa ett kort stycke här i min slutreplik: Jag vet att det finns en stor misstro mot regering och myndigheter.
Den känns varje dag, och det är på förekommen anledning. Skillnaden är att vi liberaler nu påverkar från insidan. Jag kan från min sida garantera att intentionerna med detta är uppriktiga, att andning och sondmatning ska bli assistansgrundande utan att försvåra för någon annan. Finns den risken är jag beredd att dra i handbromsen - självklart.
Något annat är helt uteslutet.
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Den stora frågan i debatten i dag är hur delaktigheten och jämlikheten i levnadsvillkor ser ut för personer med funktionsnedsättning i Sverige. Står vi nära de målsättningar som riksdagen ställt upp, och bidrar det individuella stödet till att säkerställa att även personer som har de allra största behoven är med på så lika villkor som möjligt? Det är detta det handlar om.
LSS och dess tio insatser är unik på många sätt. Det som främst skiljer lagen från motsvarande lagstiftning i andra länder är just målet och syftet. I Sverige handlar LSS som bekant inte om att erbjuda en professionell och individanpassad vård och omsorg. LSS ska tvärtom vara ett verktyg för att säkerställa full delaktighet i samhället även för människor som har stora individuella stödbehov i sin vardag.
Där är just den personliga assistansen ett av de kanske verkningsfullaste verktygen. Fru talman! Försäkringskassan är den myndighet som handlägger den statliga assistansersättningen, som är en förutsättning för att personer med omfattande funktionsnedsättningar ska kunna leva fria och självbestämda liv, som andra medborgare. Detta har genom en rad domar och en passivitet från tidigare regeringar urholkats.
Under våren har många vittnat om att Försäkringskassans redan stränga bedömningar av rätten till assistansersättning blivit ännu hårdare. I några län har enligt uppgift inte en enda person fått bifall på nyansökan om assistansersättning i år. Effekten av Försäkringskassans hårda hållning är bland annat att fler mot sin vilja hänvisas till gruppbostad.
Detta rimmar dåligt med mål och uppdrag som handlar om jämlikhet och delaktighet, och det stämmer dåligt överens med det regleringsbrev som Försäkringskassan har att följa. Statsrådet beskriver engagemanget från myndigheten i de dialoger som sker. Då kvarstår frågan: När ser statsrådet att engagemanget faktiskt övergår i handling? Det syns ännu inte i vardagen för människor.
Driver statsrådet på den förändringen inom myndigheten i dialogerna?
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaren! Givetvis är jag fullt införstådd med vilka nivåer det är och vad de olika instrument som regeringen har att arbeta med innebär och betyder. Jag instämmer självklart i det statsrådet säger i de delarna.
Inom ramen för januariavtalet och budgetarbetet har vi att tillsammans kraftfullt och så snabbt som möjligt driva de lagförändringar och förbättringar som krävs och som berörs inom avtalet och inom budgetarbetet. Det vi diskuterar i dag ligger möjligen i gränslandet både innanför och utanför det arbetet.
Det är väl egentligen vi själva som bestämmer hur långt och vitt det arbetet ska vara när vi kommer till just gränserna runt det. Det relativt nya regleringsbrevet - jag vill ändå återvända till det - ställer krav på myndigheten att tänka om i förhållande till den handlingslinje som man tidigare slog in på. Många upplever ju att det finns en diskrepans mellan faktiska domar och det dagliga arbetet.
Detta innebär att myndigheten måste ta till sig ett rättighetsperspektiv som ska ge landets assistansberättigade till viss del nytt hopp. Många vittnar om att när man hänvisar till Försäkringskassans regleringsbrev vid ansökan om personlig assistans, där det klart och tydligt står att myndigheten ska jobba för individuella stöd och lösningar för individens självständighet, avvisas det av handläggare som irrelevant.
Det är givetvis oroande. Hur ser statsrådet på detta? Diskuterar statsrådet just den handlingslinjen och följsamheten i det dagliga arbetet gentemot det som myndighetens regleringsbrev talar om? Fru talman! Statsrådet tog i sitt ursprungliga svar upp funktionshindersrådet inom myndigheten. Det är en bra och viktig funktion.
Fram till 2016 fanns det också ett kompletterande assistansråd inom myndigheten. Det lades tyvärr, tycker jag, ned. Försäkringskassans funktionshindersråd har till viss del en annan funktion än vad assistansrådet hade. Assistansrådet diskuterade fortlöpande enskilda sakfrågor, problem och utveckling specifikt av den personliga assistansen. Det är inte minst i dag, i ljuset av det som har skett, en väldigt viktig diskussion.
Funktionshindersrådet har i sin del fokus på övergripande strategiska frågor som rör hela myndighetens verksamhetsområde och hela funktionshinderspolitiken. Det är också viktigt. Hur ser statsrådet på detta i ljuset av regleringsbrevets innebörd?
Diskuteras frågan om nystart för assistansrådet eller någon annan funktion där rörelsen, andra initierade och de som har behov av stödet kan komma till tals direkt med myndigheten i ett diskussionsforum? Det handlar om att skapa ett forum för de viktiga frågor som rör personlig assistans.
Försäkringskassan behöver ju diskutera direkt med företrädare för assistansberättigade för att kanske få större förståelse, komma längre, bli mer tillgängliga i sitt dagliga arbete och skapa förståelse för sin verksamhet.
Bengt Eliasson (L):
Tack, återigen, för svaret och för klargörande! Det finns fyra specifika mål i funktionshinderspolitiken som bryter ned det övergripande stora FN-inriktade konventionsmålet.
Det handlar om individuellt stöd och lösningar för individens självständighet, om principen om universell utformning, om att befintliga brister i tillgängligheten ska rättas till och om att förebygga och motverka diskriminering. Det är ett kraftfullt verktyg för att återupprätta assistansen och LSS, om vi använder det rätt.
Jag måste avslutningsvis understryka att Liberalerna är djupt oroade över att det nya regleringsbrevet redan nu, tidigt, inte förefaller få genomslag. Vi förväntar oss att regeringen, gärna i samarbete med oss, snabbt och ständigt följer upp myndighetens arbete med detta och följsamheten gentemot det uppdrag som faktiskt beskrivs i regleringsbrevet. Jag vill tacka statsrådet för dagens debatt.
Den kommer med all säkerhet att få en fortsättning.
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! För första gången i Sverige görs nu särskilda hälsotester, Healthy Athletes, just inom ramen för detta event - Special Olympics. Det är ett långsiktigt hälsoarbete och idrott som sätter personer med intellektuella funktionshinder i fokus, som verkligen behövs. Intresset är stort från professionen och det lokala politiska livet. Nu återstår det för oss på riksplanet att gå från ord till handling. Hur ser statsrådet på den här typen av event och finansieringen av dem?
Bengt Eliasson (L):
Inledningsvis yrkar även jag bifall till reservationen i ärendet. Herr talman! Liberalerna tror på varje människas eget ansvar. Vi har alla ett ansvar för vår privatekonomiska framtid och för våra barns och barnbarns framtid och trygghet. Vi ska också känna trygghet när vi närmar oss pension.
Hårt arbetande människor ska kunna vara förvissade om att ekonomin är säkrad och trygg även efter pensionsdagen. I maj 2019 lade regeringen fram propositionen En effektivare flytträtt av försäkringssparande . Den lyckades inte röja undan de hinder som många pensionssparare möter när de vill flytta sina pensionspengar.
Därför riktade riksdagen ett tillkännagivande till regeringen. Vi kan nu konstatera att regeringen i den proposition som nu ligger på riksdagens bord och vi debatterar svävar på målet huruvida försäkringar som tecknats före den 1 juli 2007 bör omfattas av motsvarande flytträtt som försäkringar tecknade därefter.
I den här frågan finns det skäl att ta hänsyn till flera principiellt väldigt viktiga frågor. Samtidigt får det inte skymma sikten för riksdagens uttalade målsättning. En förändring också i denna del är nödvändig om småsparare på allvar ska kunna ta makten över sitt eget sparkapital. Sverige behöver fler och inte färre engagerade sparare.
Om inte riksdagen åter agerar riskerar nu en viktig reform för ökad konkurrens, konsumentskydd och individens egenmakt att fastna i finansmarknadsministerns skrivbordslåda igen. Herr talman! Vi liberaler är ivriga påhejare för att svenska folket ska få mer makt över pengarna, över sin pension. Därför är det viktigt att det finns en rättighet att flytta pensionspengarna.
Det handlar om konsumentmakt, om makt över sin egen framtid. Administrativa hinder, byråkrati och politisk klåfingrighet får inte stå i vägen för detta.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar Ida Gabrielsson för frågorna. Vi kan först lägga undan frågan om att utlösa en regeringskris eller inte. Vad det handlar om är att hedra avtal, och det gäller alla parter. Därmed bilägger jag den frågan.
De diskussionerna förs i samband med helt andra frågor än de vi i dag debatterar och i helt andra forum än det vi i dag debatterar i. Vi måste hålla isär förhandlingarna med regeringen om de olika delarna i sjukförsäkringen.
I dag debatterar vi en långsiktig förändring på den väg som Liberalerna och Folkpartiet redan på den tiden debatterade på landsmötet. Detta är steg på den vägen att gå tillbaka till fasta tidsgränser och fasta avstämningspunkter som ger människor möjligheter att komma tillbaka till arbete.
De ger avstämning och kraft framåt i processerna, inte att flytta människor in i en dunkel värld av oändliga sjukskrivningar. En sak kan vi slå fast i debatten, nämligen att det inte var bättre förr. Vi ska inte tillbaka till den tiden där den vanliga utvägen var att, som det då hette, bli sjukpensionär.
Det behövs effektfulla och bra rehabiliteringskedjor, och det behövs ordentlig tid för att hälso- och sjukvården och andra insatser kring den sjukskrivne blir sådana att man kan komma tillbaka till sitt liv.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar Ida Gabrielsson för frågorna. Jag måste tillstå att rehabilitering fungerar och att den medicinsk-tekniska utvecklingen på olika sätt har varit strålande. Det är Ida Gabrielsson själv ett gott exempel på. Jag ger en eloge till det arbetet, som säkert ledamoten själv har bidragit starkt till med vilja och kunskap.
Låt mig vara tydlig. Liberalernas inställning är att rehabiliteringskedjan och arbetslinjen är mycket viktiga att hålla fast vid.
Det är inte fråga om att lägga fram förslag som innebär en återgång till sjukskrivning där det inte finns några som helst avgränsningar eller avstämningspunkter, och inte heller en tät samverkan med den sjuke med alla insatser som behövs, inte bara arbetsgivare och Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och hälso- och sjukvården.
Det kan vara fråga om en lång rad sociala insatser runt den sjukskrivne. Allt detta måste komma tillsammans och få fasta avstämningspunkter under sjukskrivningsprocessen för att leda tillbaka till ett liv. Detta har jag beskrivit i mitt anförande, i motioner och i mitt tidigare svar till Ida Gabrielsson.
Det är den tydliga vägen. Ida Gabrielsson sa själv att man är emot dagens system i sin helhet. Det är inte vi. Vi vill utveckla dagens sjukförsäkring till något som är mycket bättre, men vi är inte emot helheten. Jag tvivlar på att vi kommer att lägga fram gemensamma förslag på den punkten.
Bengt Eliasson (L):
Tack, Julia Kronlid, för frågan! När jag hade läst förslaget lyssnade jag på dem som är mycket respekterade och kunniga inom området. Eftersom de pekade på att det kan finnas konsekvenser och delar som blir ganska oöverstigliga eller svåra att genomföra i verkligheten om man bara lyfter in det här förslaget. Därför stöttar vi inte förslaget i dag.
Vi skulle också försena dagens beslut, och det vill jag inte riktigt vara med om. Men att titta vidare på vad det skulle kunna betyda och sedan infoga det i förslag framöver har jag definitivt ingenting emot. Det viktiga nu är att få det här på banan. Nu lever vi i en övergångsperiod, med ett tillfälligt beslut som löper, och det vi debatterar i dag kommer att bli fast. Det är viktigt att det kommer på plats.
När vi börjar få uppföljningar inom något år eller så kan vi kanske utveckla. Regeringen har lovat att återkomma ganska snart med uppföljningar av vilka effekter det får i verkligheten. Jag är beredd att titta på saker som kan göras ännu bättre.
Jag tycker fortfarande att Sverigedemokraternas förslag i den här delen, om återgång till tidsbegränsat arbete där man är anställd, är värt att titta vidare på för att kunna komplettera med det senare.
Bengt Eliasson (L):
Tack, Julia Kronlid! Givetvis är Liberalerna, precis som jag sa i mitt anförande, för och styrker en mer flexibel och tydlig sjukförsäkring som är begriplig för människor och som blir mycket mer individualiserad än i dag. Det betyder att det blir en rad olika begränsningar i hur mycket man får jobba.
Och i vilken takt man kan komma tillbaka till sitt arbete måste bli mycket mer flexibelt. På den punkten tror jag att vi är helt eniga. Hur förslagen läggs fram, plockas upp och beskrivs får Julia Kronlid vända sig till regeringspartierna om. Det är ingenting som jag styr över. Jag kan bara vara med och påverka den politik som Liberalerna driver och som vi själva tar fram.
I diskussionerna med regeringen kan vi påverka inom januarisamarbetet. I övrigt är det regeringspartierna som styr över detta.
Alla partier i kammaren får återkomma i de viktiga frågorna när det gäller sjukförsäkringen och faktiskt diskutera hur vi ska göra den skarpare, bättre och mer individuellt tillvänd, så att den fungerar för människor i deras vardag och verkligen som en försäkring för att man ska ta sig tillbaka till arbete vid enkel eller svår sjukdom. Det är vi helt överens om.
Bengt Eliasson (L):
Tack, Ida Gabrielsson, för frågorna! Hur det är att sätta samman ett budgetförslag när man är i en samarbetssituation är något som Vänsterpartiet väl känner till eftersom man har varit i den situationen i stort sett ända sedan hedenhös.
Frågorna som Vänsterpartiet nu ställer till mig genom Ida Gabrielsson studsar därför ganska snabbt tillbaka, fru talman, eftersom vi har exakt samma skäl. I förhandlingssituationer får man somt och ger somt.
Jag hade gärna sett att vi hade kommit längre med den breddade skattesänkningen för hela kollektivet när det gäller både ålderspensionärer och dem med sjuk- och aktivitetsersättning. Det hade varit rimligt och fullt rättvist. Nu kom vi inte dit.
Det är precis som för Vänsterpartiet med de siffersatta målen, som Ida Gabrielsson tog upp i ett annat replikskifte. De kom till 2015, och då satt Ida Gabrielssons parti med vid förhandlingsbordet. Vi kommer att komma tillbaka. Det är ett löfte, fru talman.
Vi kommer att komma tillbaka, och vi kommer att fortsätta driva på därför att det måste vara rimliga nivåer även i sjuk- och aktivitetsersättningen. Det måste vara rimliga bostadstillägg, precis som för ålderspensionärer. Vi tycker att det hänger ihop. Vi kommer tillbaka.
Bengt Eliasson (L):
Ida Gabrielsson lyfter fram en ganska bred palett av frågor som definitivt inte alltid hör hemma i en budgetdebatt men likväl är viktiga frågor.
Bengt Eliasson (L):
Svaret på Julia Kronlids fråga är ganska enkelt. För första gången i mitt partis historia - vad jag vet - har vi lagt fram en kommittémotion i socialförsäkringsutskottet som enkom handlar om Försäkringskassan. Det är bara att läsa i den; där är det väldigt tydligt vad vi prioriterar och vad vi driver på.
Denna kommittémotion kommer vi att fortsätta utveckla. Det är en första motion som genom åren kommer att vidareutvecklas; det kan jag garantera. Vi har ingenting i januariavtalet och, vad jag vet, ingenting som är stipulerat i några regeringsförhandlingar just nu som handlar om dessa delar - definitivt inte i januariavtalet. Det får vi återkomma till.
Men vad mitt parti och jag vill och strävar efter, fru talman, är ganska tydligt i den kommittémotion som ligger på riksdagens bord. Det är bara för Sverigedemokraterna att komma tillbaka och läsa i den.