Pyry Niemi (S):
Ju längre konsumenterna kommer från själva livsmedelsproduktionen, desto viktigare är det att vara tydlig om innehållsdeklarationen. Inom EU och EES finns ett gemensamt märkningssystem för till exempel kosmetika och hygienprodukter. Det är smink, tvål eller hudkräm. De ska ha en märkning som ska finnas på produktens ytterförpackning och behållare. Märkningen är ofta den enda information som användaren får om kosmetika och hygienprodukter. Därför kan det vara bra att känna till vilka uppgifter den kan bestå av. Låt mig exemplifiera.
Märkningen ska exempelvis innehålla uppgifter om vilka ämnen som ingår i produkten, användningsområdet och speciella varningar och försiktighetsåtgärder man ska uppmärksamma vid användningen, hur länge produkten är hållbar samt namn och postadress till den inom EU och EES som är ansvarig för produkten. Herr talman! Även om kosmetika inte är livsmedel finns det lite kopplingar till det ämne vi debatterar i dag.
När det handlar om konsumenternas rätt till hyggligt bra produktspecifikationer har vi väldigt omfattande beskrivningar på väldigt många produkter. Men när det handlar om maten blir det genast mycket besvärligare. Det är bekymmersamt. Jag kan förvisso inte anklaga regeringen för tingens ordning i dag. Vi måste blicka framåt.
Hästköttsskandalen har visat väldigt tydligt att saker och ting måste göras. Det är också mycket som bör rättas till och utvecklas. Först och främst bör vi fundera på hur vi redan i grundskolan ska lägga om konsumentbeteendet.
Pedagogerna på hem- och konsumentutbildningen i grundskolan gör sitt allra yttersta för att kunna skapa förutsättningar och skapa elevernas utrymme att bli kritiska konsumenter. Det är dock väldigt få timmar de har. Där har vi en del att jobba med när det gäller vår totala timplan. Har man i dagsläget lite kunskap gentemot livsmedelskedjorna är det väldigt svårt att vara kritisk.
Livsmedelsindustrin går den övriga samhällsutvecklingen till mötes genom att producera mer halv- och helfabrikat. Stressade vardagskonsumenter väljer praktiska lösningar med den fromma förhoppningen att det som säljs i förpackningen motsvaras av innehållsdeklarationen. Jag är inte säker på att det är konsumenterna som driver den utvecklingen. Det kan i första anblicken kännas så. Vi stressar och försöker att hinna med så mycket som möjligt. Vi väljer hellre det som serveras snabbt och enkelt i stället för långsamt och med eftertanke.
Jag hävdar nog att den stora livsmedelsindustrin i allt väsentligt leder konsumenterna in i nya konsumtionsmönster genom framgångsrik marknadsföring, smart produktplacering i butikernas hyllor och priserbjudanden. Jag skulle också tro att konsumentköplagen behöver förstärkas på sikt för att möjliggöra konsumenternas rätt till tydliga krav på säljarna och producenterna. Det hela hänger ihop. Det behövs en lång räcka av åtgärder.
Det behövs en skarpare lagstiftning ur både konsumentperspektiv och brottsperspektiv, precis som landsbygdsministern säger, och tydligare spårbarhet och transparens i hela produktionsledet. Det handlar om att uppmuntra producenterna att odla mer ekologiskt. Den offentliga upphandlingen av mat behöver bli mer lokal och hållbar. Det behövs stärkt konsumentundervisning i skolan. Man behöver minska matsvinnet och skapa ett mer hållbart konsument- och producentbeteende. Det behövs fler oberoende kontroller.
De frivilliga kontrollerna fungerar ibland bra men inte alltid. Min fråga till ministern är: Anser ministern att dagens frivilliga kontrollsystem fungerar bra?