KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Lindholm (MP):
Jag känner inte alla företrädare för allianspartierna lika väl som jag tror att jag känner Magdalena Andersson. Jag tror ändå att jag kan utgå från att alla företrädare för allianspartierna här månar om nästa generation.
Jag är ganska övertygad om att ni allesammans tycker att vi ska göra vad vi kan för att barnen ska fredas från obehag av olika slag, till exempel de kemikalier som jag pratade om i mitt anförande. Jag menar inte att den lagstiftning som har genomförts skulle vara negativ på något sätt.
Det innebar naturligtvis, som Magdalena Andersson påpekade, att man hamnade på en högre nivå när det gäller kraven på produkter. Och det är bra. Men tyvärr är det fortfarande så att mycket små mängder - en miljondel av en miljarddel - räcker för vissa kemikalier. Det är så små mängder att de är praktiskt taget omöjliga att detektera om de skadar.
CMR-ämnena, som jag nämnde, särskilt de reproduktionsskadande, är väldigt allvarliga. Om vi nu vill - jag utgår från att vi vill, även allianspartierna - att det ska bli bättre måste vi bli smartare som land. Många röstade för att vi skulle gå med i EU för att kunna påverka EU. Det var lite så man tänkte.
Då förstår inte jag riktigt varför ni är så rädda för att spela spelet mellan riksdag och regering på ett smart sätt. Varför kan ni inte ställa upp på att vi här i riksdagen ställer krav så att regeringen, era kompisar, när de är nere och förhandlar på regeringsnivå kan tala om att de har en jobbig riksdag bakom sig? Varför ska vi lägga oss platt här? Vi måste ju se hela strukturen.
Ska vi komma någonstans måste arbetet innebära att vi här är en press på regeringen.
Jan Lindholm (MP):
Sedan vi tog den här lagstiftningen och implementerade den har det tillkommit kanske 250 nya produkter i handeln och kanske 6 miljoner nya kemiska substanser, som ofta finns med fast i extremt små mängder. Verkligheten förändras hela tiden, och då känns det så svårt att vi inte ska orka arbeta för att flytta fram positionerna.
Vi vet i dag mycket mer än vad vi visste för ett år sedan. Kunskaperna när det gäller kemikaliers farlighet för vår hälsa, vår fortplantning, vår framtid, kommande generationer och sjukdomar växer hela tiden. Jag tycker att det är en lite märklig argumentation som Magdalena Andersson använder sig av. Att vissa partier som står bakom reservationen inte är intresserade av att Sverige ska vara ett medlemsland i EU har väl inte med saken att göra?
Och det har väl åtminstone inte med Magdalena Anderssons eget partis arbete att göra? Jag tycker att ni från regeringspartiernas sida borde kunna arbeta för att få till stånd förändringar. Varför ska vi lägga oss platt och säga att nivån räcker?
Är det så att ni faktiskt, verkligen vill? Det skulle jag vilja fråga.
Jan Lindholm (MP):
Rickard Nordin påstod att det går fortare om näringslivet självt sanerar exempelvis könsdiskriminerande reklam. Jag tror att jag är betydligt äldre än Rickard Nordin. Jag har ett längre liv att referera till. Jag tycker att det har gått väldigt långsamt under de här 60 åren. Jag vet inte vad Rickard Nordin menar med detta. Det skulle vara väldigt intressant att få höra vad han kan referera till för att komma med ett sådant påstående.
Jag tycker att jag har sett att lagstiftning faktiskt ger resultat. Jag har däremot väldigt få exempel på att näringslivets självreglering har gjort det. Sedan tycker jag att det är lite märkligt att hänvisa till att även naturen innehåller tungmetaller. Det vet vi att den gör.
Kadmium lagras i naturen, och vi för dit den genom framför allt den konstgödsel som vi producerar. Bara för att problem finns i naturen skulle det alltså innebära att vi inte ska åtgärda dem i den miljö där vi kan styra och påverka - i våra hem, på våra daghem, på våra arbetsplatser och så vidare.
Där ska vi alltså inte bry oss om att försöka åstadkomma bästa möjliga förutsättningar. Dagens genomsnittliga medborgare vistas 90 procent av dygnets timmar inomhus.
Om man kan åstadkomma förbättringar för barnen under 90 procent av dygnets timmar så påverkar det, även om de 10 procenten utomhus innehåller naturligt förekommande halter av exempelvis tungmetaller. Jag tror att Rickard Nordin ska fundera ett varv till över sin argumentation.
Jan Lindholm (MP):
Om man ska göra som Rickard Nordin föreslår och vända sig till en ombudsman krävs det ändå en lagstiftning. Jag tycker att detta snarare argumenterar för min inställning, det vill säga att vi genom lagstiftning kan skapa möjligheter att på olika sätt påverka till exempel hur företagen marknadsför sina produkter. Vi har inte preciserat hur det ska gå till.
Vi har bara talat om att vi anser att regeringen bör skärpa de regler som finns för hur reklam exponeras för barn, speciellt könsdiskriminerande reklam. När det gäller kemikalier är det bra om Rickard Nordin tycker att vi ska göra så mycket vi kan och komma så långt som möjligt.
Men det är ändå märkligt att man från allianspartiernas sida liksom anser att när vi väl har fullharmoniseringsdirektiv så är det stopp. Då har vi kommit så långt vi kan. Då kan vi inte göra något mer. Då är man inte längre intresserad av att till exempel försöka skapa en situation så att regeringen när de träffar sina regeringskolleger i Bryssel kan säga att vi har en jädrigt jobbig riksdag hemma hos oss, så nu måste vi faktiskt sätta oss och försöka göra någonting åt det här. Ni vill inte vara med på detta.
Trycket byggs ju upp från konsumenter, som många här har sagt. Det byggs upp från företag, från forskning, från kunskap och så vidare. Riksdagen är också en aktör när det gäller att bygga upp trycket, och jag tycker att det är synd att ni inte vill använda det. Visst är det så att vi tyvärr inte kommer att kunna skapa någon giftfri miljö. Däremot kan vi ha nolltolerans när det gäller en massa saker.
Vi kan ställa stora krav på de produkter som vi låter barn använda. Visst är det som några har sagt här tidigare, att barn leker även med andra produkter. Men det gör det ju bara ännu viktigare att de produkter som är specifikt riktade till barn håller så låga nivåer som möjligt.
Jan Lindholm (MP):
Jan Ertsborn spelade en väldigt aktiv och konstruktiv roll i utskottets arbete under förra mandatperioden med den könsneutrala äktenskapslagstiftningen. Aktiv och konstruktiv är ju Jan Ertsborn hela tiden i utskottet, vill jag lägga till. Just därför väljer jag att ställa min fråga nu.
Jag försökte i den senare delen av mitt anförande förklara att jag förstår alla de problem som finns med det yrkande som finns i motionen från Hans Linde om att Sverige skulle verka för att den lagstiftning vi har skulle få ett inflytande på hur man hanterar samkönade äktenskap inom EU.
Det jag egentligen vill, vilket kanske är en ganska ovanlig begäran, är att Jan Ertsborn ska förklara att jag har fel i det sätt på vilket jag tolkar avslaget. Det finns så många krafter inom EU. Jag tänker framför allt på Heliga stolen, alltså Vatikanen, som verkar för att långsiktigt driva värdeförändringar inom EU.
Jag menar att vi från Sverige måste stå upp för våra värderingar. Förändringen i äktenskapslagstiftningen handlar ju verkligen om en stor värdeförskjutning i vårt land, och då måste vi stå för det. Jag frågade så där lite retoriskt om ni från allianspartierna inte längre står för den lagstiftningen, och det var väl kanske att dra det lite väl långt.
Men jag skulle vilja höra att det inte är den slutsats som jag drar som man ska dra av det här, utan att ni fortfarande står för de värderingarna och arbetar för att de ska kunna leva även i ett land som är med i EU.
Jan Lindholm (MP):
Otto von Arnold inledde med att ansluta till mitt försök att sätta in jordbruksmarkens betydelse i ett globalt sammanhang. Jag uppskattar det. Jag är över huvud taget mycket positiv till anförandet från Kristdemokraterna. Det finns ju en motion från en kristdemokratisk ledamot som har en stark inriktning just på att prioritera skyddet av åkermarken.
Avslutningen med förhoppningen att regeringen ska komma med positiva förslag som kan stärka mark- och vattenresursernas status i framtiden är vi överens om. Egentligen skulle jag kanske inte behöva komma med någon replik.
Men jag vill ändå, när jag har chansen, ge företrädare för regeringen möjlighet att utveckla sin inriktning åt det håll som vi från Miljöpartiet står för. I dag har vi fått en ny rapport som ger ytterligare vatten på kvarnen och säger att avsmältningen går fortare än vad vi tidigare har planerat.
När vi bygger vårt samhälle och utnyttjar åkerjorden till att bygga våra samhällen som sväller ut - även om det Otto von Arnold rapporterade om från Skåne låter väldigt bra - innebär det att vi bygger ut samhället i ett åtminstone hundraårigt perspektiv eller i ett perspektiv på ett par hundra år.
En fråga är då: Hur viktigt tycker man från Kristdemokraternas sida det är att vi tar globala hänsyn och tänker på vad som händer när vi bygger vårt samhälle och disponerar den åkermark som vi har? Det är en första fråga.
Jan Lindholm (MP):
Då får jag hoppas att regeringen i sitt beredningsarbete lyssnar ordentligt på Otto von Arnold, så att vi får bra förslag. Den andra lilla detalj jag tänkte fråga om var jämförelsen med Danmark. Det är ju inte bara Danmark man kan titta på. Det finns många andra länder som har kommit betydligt längre än vi när det gäller vindkraftsutbyggnad, till exempel Tyskland och USA.
Då är den konflikt som vårt svenska försvar vill göra gällande inte alls av samma dignitet. För säkerhets skull vill jag fråga, så att jag har tolkat det hela rätt. Jag förstod att man från Kristdemokraternas sida tycker att det här är en överdriven konflikt och att den borde gå att lösa till andra intressens förmån - att försvaret försöker hävda ett för stort och för starkt revir.
Är det på det sättet?
Jan Lindholm (MP):
Jag vill ge alliansföreträdarna här rätt i att det i den här skrivelsen visst finns signaler om vilken riktning, så att säga, arbetet ska ha. Det kommer att vara skarpare krav framöver. Så långt tycker jag väl inte att det finns någon anledning att kritisera, utan det är vägen dit som man skulle vilja se lite mer av.
Jag har varit försiktig i mitt anförande, i motionen och i reservationen för att inte låsa mig vid någonting, för vi vet att det kan hända mycket när det gäller teknikutveckling. Det man kan undra är: Hur mycket bättre kan ett beslut bli 2015 än i dag? Ni kan titta på de remissvar ni har fått. De tillför faktiskt oerhört mycket till det arbete regeringen skickade ut.
Ändå har man inte lyssnat. Hur mycket mer kunskap tror ni att branschen kommer att kunna redovisa till 2015 än det man redan har redovisat? Är ni beredda att ta någon hänsyn till det då? Jag tycker att man är väldigt tydlig med vad man vill ha. Det är den ena frågan. Den andra frågan gäller det som Lars Tysklind nämnde. Vi har redan 62 procent förnybar energi när det gäller bostadsuppvärmning.
Vad är ni beredda att göra för att komma längre? Jag tog upp resonemanget om primärenergi, som är helt avgörande, eftersom kärnkraft inte är en primär energikälla. Är ni beredda att skilja på el och el? Det finns faktiskt el som är primärenergi, solceller på taket på ett hus.
Ska det inte vara någon skillnad i framtiden mellan en fastighetsägare som gör den investeringen och den som väljer att köpa fulel, som är koldioxidbaserad och som till exempel kommer från kärnkraften?
Jan Lindholm (MP):
Jag tror att ni på allianssidan lite grann har missförstått det här med egenproducerad energi från solen. Oavsett om det handlar om el eller värme är det inte så att det är oändligt, utan tomten har en ytbegränsning. Jag har faktiskt själv jobbat med just energi och framför allt solenergi i tolv år på en forskningsinstitution.
Jag vet att man, när man använder sig av den energin, är oändligt mycket mer aktsam om varje kilowattimme än när man använder sig av pellets eller fjärrvärme eller någonting sådant. Varje kilowattimme är nämligen så oerhört mycket mer värdefull att ta hand om. Det är där som utvecklingen i fråga om hur man kan åstadkomma mest nytta av varje kilowattimme är allra främst. Jag tror därför att ni har missförstått det där lite grann.
I framtiden kan man förhoppningsvis få ett regelverk som liknar andra länders så att den som har sina solceller på taket eller en solfångare kan sälja till grannarna. Till exempel i Göteborg finns det en fastighet där man sedan åtminstone 20 år tillbaka säljer värme till sina grannar. Så visst kan man sälja, och direktivet omfattar ju inte bara produktion för eget bruk utan även nära byggnaden så att man kan ha energi från grannhuset.
Jag tycker därför att jag inte fick något svar. Jag tycker att ni ska ta till er detta. Alltså, ska vi komma vidare när det gäller att öka andelen förnybart kan vi inte komma ifrån att vi måste titta på förnybar och icke förnybar el, vare sig den är egenproducerad eller producerad i kooperativa former, i bolagsformer eller i kommunal form.
Den frågan får ni inte släppa, och just kärnkraften en viktig och besvärlig del av det hela.
Jan Lindholm (MP):
Ola Johansson började med någonting som jag uppfattade som en liten kommentar till mitt anförande. Jag höll ju en form av liten lektion på fysikens och matematikens område, men jag kunde konstatera att representanter här, dina kolleger från Moderaterna och Folkpartiet, inte har förstått det här ändå.
Nu sade du ingenting om saken, Ola, men jag kan konstatera att ni uppenbarligen inte förstår skillnaden mellan primär energi och sekundär energi, eftersom jag till exempel fick kommentaren i förra replikskiftet att kärnkraften kan vi tills vidare lämna åt sidan. Det är faktiskt så att el per definition aldrig kan vara primär energi.
Inte ens om vi med någon sorts induktionsteknik skulle kunna ta vara på ett åsknedslag handlar det om primär energi. El är alltid omvandlad energi. Om ni inte förstår det är det naturligt att ni inte ger mig någon respons på mitt krav att man förutom att man måste skilja på el och övrig energitillförsel till en fastighet också måste skilja på el och el.
Det är faktiskt oerhört mycket större skillnad mellan olika energislag ur primärfaktorsynpunkt än det är mellan övriga energislag och till exempel el från vattenkraft. Skillnaden internt mellan olika primärkällor för elproduktion är mycket större.
Kommer det här inte in i diskussionen om el i regeringens arbete kommer förslaget inte att kunna styra mot en klimat- och miljöeffektivare energianvändning i bostadssektorn.
Jan Lindholm (MP):
Jag eftersöker en diskussion om det som det här EU-direktivet handlar om. I det här direktivet uttalar man sig mycket tydligt om primärenergifaktorer, man uttalar sig mycket tydligt om att den energi som ändå behövs när vi har nått ett nära-nollenergibyggande ska vara förnybar. Det är de sakerna jag diskuterar. Då blir naturligtvis konsekvenserna att vi frågar hur vi hanterar olika energislag.
Jag tycker att det är lite märkligt att ni inte törs se att olika primärkällor för el faktiskt bör hanteras olika. I mitt anförande har jag mycket tydligt lyft fram att vi från Miljöpartiets sida naturligtvis ser att det är oerhört väsentligt att vi förändrar regelverket så att vi får regler som syftar till att få bra klimatskal.
Det är ju på det sättet som vi kan ha en hyfsat teknikneutral möjlighet för framtida generationer att välja det som för dem är effektivast, enklast och bäst när det gäller att tillföra den energi som eventuellt behövs i framtida hus. Där är vi inte alls oense på något som helst sätt. Vi har precis samma uppfattning om att klimatskalet måste vara normen. Sedan är frågan hur långt man ska gå.
Jag har inte sagt att passivhus ska vara norm utan jag har sagt att passivhusliknande teknik skulle kunna ligga till grund för framtida normer. Det finns säkert andra överväganden som kan göra att man vill lägga sig på någon annan nivå. Men det är ju saker som ligger på framtiden. Ni verkar inte i det arbetet vilja ta med och inte våga se att primärkällan till el faktiskt varierar oerhört.
Om man, som jag visade i mitt exempel, värmer sitt hus med el från kärnkraft borde man bara få använda 0,5 kilowattimmar per kvadratmeter och år, om det ska vara likställt med andra källor till el för uppvärmning.
Jan Lindholm (MP):
Först vill jag tacka för svaret, även om det var ett ovanligt kort svar på en interpellation. Det kan ju vara bra.
Inför senaste valet 2010 och inte minst under Almedalsveckan och perioden fram till valet var det många företrädare för de politiska partierna, och även för allianspartierna, som hade olika möten med dem som företräder personer med nedsatt funktionsförmåga.
De uttalade väldigt tydligt ett stöd för tanken på en lagstiftning där brist på tillgänglighet ensamt ska räcka som grund för att hävda diskriminering. Förhoppningarna var därför väldigt stora inför vårt senaste val. Frågan fick en väldigt framträdande position i den politiska debatten.
Tillgänglighetsproblematiken verkade vara på topp på den politiska agendan. I Sverige är det ofta så att vi bara tycks hantera en fråga åt gången. Nu är det äldreomsorgen, och nyss hörde vi här en debatt om brister i djuromsorgen. Den här frågan har hamnat lite i bakvatten. Fru talman!
Jag ställde inte den här frågan till ministern i tron att jag skulle få så väldigt mycket svar på det sakliga innehållet. Jag ställde den för att jag vill påminna om de förväntningar som finns ute i samhället.
Förmodligen var det just den promemoria som ministern nämnde i sitt svar som remitterades i juni 2010 och diskussionen inför att den presenterades och remitterades som bidrog till de stora förväntningarna. Nu har det gått nästan ett och ett halvt år.
Jag upplever i mina kontaktytor ute i samhället att man börjar bli ganska irriterad över att det inte händer något. Förväntningarna finns där.
Man kan undra om vi i debatten kan få någon liten signal om när vi kan förvänta oss att beredningen i Regeringskansliet resulterar i något förslag och gärna någon signal om ambitionsnivån i det arbetet.
Jan Lindholm (MP):
Jag tror att vi i grunden har rätt så lika ambitioner. Vi kan ägna interpellationsdebatten till att tala om situationen för dem med nedsatt funktionsförmåga. Men nu var det så att jag ställde en fråga som jag tänkte att jag skulle få svar på. Jag tyckte inte riktigt att ministern kom dit. Det kanske kommer i nästa inlägg.
Man kan tolka vad ministern här sade om att det är väl känt att det i regeringen finns olika åsikter, och man förhandlar och kommer överens. Det fanns en formulering om att ministern tror att en del skulle kunna vara en skärpt lagstiftning om bristande tillgänglighet som diskrimineringsgrund.
Jag skulle vilja komplettera de frågorna med: När kan vi förvänta oss någonting? Vad kan vi förvänta oss för ambitionsnivå? Jag vill gå längre bak till promemorian Bortom fagert tal - om bristande tillgänglighet som diskriminering. Jag tror att den promemorian väckte stora förhoppningar.
Om jag ska tolka vad ministern säger om vad som har hänt tror jag att många undrar om den var för optimistisk. Har regeringen för stora problem? Det framgår i analysen att regeringen lovade mycket. Ministern sade att många departement är involverade. Det är naturligtvis en komplex fråga.
Det skulle vara intressant att få höra en kommentar i den frågan. Siktade man för högt? Utställde man för stora löften i promemorian Bortom fagert tal ?
Jan Lindholm (MP):
Det var ett mycket intressant anförande som Margareta Cederfelt höll. Jag tycker att det är mycket lovvärt att vi har fått reda på att regeringen har börjat jobba för att ta fram underlag och möjligheter för att komma med en proposition till riksdagen om att skärpa skadeståndsansvaret för kärnkraften i Sverige även om den här ratificeringsprocessen drar ut på tiden.
Vad jag förstår är det i alla fall tre EU-länder som fortfarande inte är färdiga med sin lagstiftning, vilket jag nämnde i mitt anförande. Det här tycker jag alltså var mycket positivt. Jag vill ändå ställa en fråga om ansvarsgenombrottet. Faktum är att staten äger Vattenfall. Vi har tre huvudägare till de här reaktorerna - det finns ju ett antal mindre ägare också - och de är Eon, Fortum och Vattenfall.
Jag undrar varför man inte vill ha jämlika villkor för de här företagen. Vad är det som gör att regeringen inte tycker att det ska vara samma villkor för de här företagen? För Vattenfall gäller ju redan ansvarsgenombrottet, till och med det ansvarsgenombrott som vi inte vill införa, alltså det ansvarsgenombrott som ni fäktar emot med för att ni skapar er egen modell av vad vi föreslår.
Staten äger Vattenfall, och det är staten som får betala de där 1 000 eller 2 000 miljarderna, alltså allt det där som inte täcks av försäkringen. Notan hamnar hos Vattenfalls ägare, alltså staten. Redan det tycker jag gör hela upplägget fullständigt orimligt. Varför ska Eon och Fortum inte vara med och dela på det?
Varför ska de andra ägarna till de anläggningsägande företagen inte vara med och ta ansvar när Vattenfall, och staten som ägare till Vattenfall, hamnar i den sitsen? Allting utöver de här 12 miljarderna hamnar ju hos staten, alltså hos Vattenfalls ägare. Vi har redan ett ansvarsgenombrott i verkligheten när det gäller Vattenfalls ägare. Varför ska inte de andra bolagen ha samma villkor?
Jan Lindholm (MP):
Jag trodde att Margareta Cederfelt hade förstått lagstiftningen, men nu inser jag att hon inte har förstått någonting om hur den fungerar. Det här obegränsade ansvaret, enligt § 27 i lagstiftningen, gäller anläggningshavaren och har ingenting att göra med Eon, Fortum och Vattenfall. Det är anläggningshavaren som har ansvaret, och anläggningshavaren har inga andra tillgångar än reaktorerna och den mark man står på.
Eon, Fortum och Vattenfall kommer inte att behöva betala en enda krona. De har inget ansvar i den här lagstiftningen. Det är anläggningshavarna som har allt ansvar. Då menar jag att eftersom det ansvaret, utöver de 12 miljarderna, hamnar hos staten hamnar det hos Vattenfalls aktieägare. Där råder det redan ett ansvarsgenombrott på grund av att det är ett statligt bolag.
Varför ska det bolagets ägare ha så mycket tuffare ansvar än Eons och Fortums ägare? Eons och Fortums ägare har inget som helst ansvar för det som händer utöver att de ska garantera de här 12 miljarderna. Det är lite olika för de här tre bolagen, för de har lite olika andelar i Oskarshamns, Forsmarks och Ringhals anläggningar. De delar på ansvaret för de här 12 miljarderna, men därutöver har de inget ansvar.
Det är lite pinsamt att jag behöver förklara det här, men jag har förstått att ni fäktar mot något som ni inte begriper. Sedan vill jag också säga, eftersom Margareta Cederfelt tog upp en fråga som egentligen inte har med det här att göra och började prata om kärnkraftens framtid och så vidare, att 2012 hade vi ett nettoöverskott på el på 20 terawattimmar.
Vi är snart uppe i en produktion av el i det här landet som motsvarar hälften av den el som kärnkraften producerar. Om man påstår att vi inte kan avveckla kärnkraften har man alltså ingen aning om vad vi sysslar med i det här landet.