Elin Segerlind (V):
Vänsterpartiet står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till vår reservation nr 6 om konsumtionsbaserade mål. Klimatet förändras här och nu. Om vi ska kunna göra något behöver vi göra det nu. I dag kan vi med våra egna ögon börja se det som vetenskapen så länge har varnat för. Vi vet att ett varmare klimat innebär värre torka och fler bränder.
Vi vet att det ger höjda havsnivåer och större översvämningar. När vi om några årtionden ser tillbaka på vår tid kommer det att vara detta vi minns. Det kommer en tid när de som är barn i dag frågar oss vad vi gjorde under de här historiska årtiondena, och det finns en tid nu då många är oroliga både för sin egen skull och för sina barns och barnbarns framtid.
Det handlar om att skapa ett hållbart samhälle som inte begränsar livsmöjligheterna för andra människor och för kommande generationer. Det gör vi genom att minska utsläppen för dem som klimatpåverkar mest och genom att skapa en ekonomi för alla, och inte bara för några få.
Höstens budget blev en kalldusch för miljö- och klimatarbetet, där bland annat skyddet av vår natur urholkades och stödet för klimatinvesteringarna raserades. Vi har nu framför oss en allians mellan två block. Deras överenskommelse har flera förslag för miljön som leder oss in mot en mer ambitiös klimatpolitik. Men den räcker i sig och i sin helhet inte för att lösa alla de problem som vi har framför oss.
Nu debatterar vi betänkandet från miljö- och jordbruksutskottet som handlar om klimatet. I det finns flera bra förslag, men som helhet räcker det inte ända fram. Om vi ska nå Parisavtalets 1,5-gradersmål behöver vi göra så mycket mer. När Naturvårdsverket för ett par veckor sedan presenterade sin fördjupade utvärdering av miljömålen stod det plågsamt klart att Sverige har misslyckas.
Sverige når ett enda av de 16 nationella miljömålen. Naturvårdsverket slår bland annat fast i sin rapport - med ett år kvar tills vi ska nå målen - att de styrmedel och åtgärder som behövs för att nå miljömålen till 2020 helt enkelt inte finns där. De säger att utsläppen av växthusgaser måste minska i snabbare takt, och de lyfter bland annat också fram konsumtionens klimatpåverkan.
För oss är det självklart att för att vi ska kunna klara klimatförändringarna måste vi ändra våra konsumtionsmönster. Vänsterpartiet vill i likhet med en mängd miljöorganisationer och aktörer införa ett kompletterande mål och konkreta åtgärder för att de konsumtionsrelaterade utsläppen ska minska. Enligt Naturvårdsverket står Sveriges konsumtion, inklusive offentliga tjänster, byggande av bostäder och infrastruktur, för utsläpp om cirka tio ton växthusgaser per person och år.
Två tredjedelar av de här utsläppen sker i andra länder, och flyg- och köttkonsumtion sticker ut som två områden med extra stor påverkan. Antalet flygningar behöver minska, och det är inte mer än rätt att de som står för den största delen av flygandet också står för kostnaderna. Där vill vi se en progressiv flygskatt. I dag står 15 procent av befolkningen för 70 procent av alla flygningar.
Det handlar inte om att ta bort möjligheterna att åka och hälsa på släkten, utan det handlar om att de som konsekvent använder flyget som transportmedel måste betala för sin klimatpåverkan och bidra till klimatomställningen. Det är de rikaste som genom sitt sätt att leva orsakar störst klimatutsläpp. Därför är det de som måste ställa om sin livsstil mest. Köttkonsumtionen går ned i Sverige, men den gör det från höga nivåer.
Genomsnittssvensken äter ungefär dubbelt så mycket kött som det globala genomsnittet, och en stor andel av det kött vi konsumerar är importerat. Vår totala köttkonsumtion behöver minska, och en större andel kött bör vara producerat i Sverige. Det ger vinster för både klimat, miljö och självförsörjning. Det är också viktigt att vi ser ökade satsningar för produktion av hållbar växtbaserad mat.
Vänsterpartiet vill att Sverige inför mål för att minska de konsumtionsbaserade utsläppen. Samma slutsats drar Naturvårdsverket i sin fördjupade utvärdering för några veckor sedan, där man anser att det behövs mål och strategier för just konsumtionsbaserade utsläpp.
I skuggan av det akuta behovet av att målmedvetet minska konsumtionens klimat- och miljöpåverkan är det anmärkningsvärt att utskottet inte går på Vänsterpartiets linje i den här frågan. Till detta hör också diskussionen om miljöskadliga subventioner. Det är inte rimligt att det i dag finns subventioner som gör det oattraktivt att ställa om till ett fossilfritt jordbruk.
Nedsatta skatter för fossila bränslen är en sådan subvention; skatte- och momslättnader för flyget är en annan. Både Jordbruksverket och Naturvårdsverket har gjort bedömningen att de subventioner som behövs i stället bör utformas som miljöstöd. Men det är också viktigt att vi utgår från konsekvenserna för miljön när vi tar fram nya former av subventioner.
De potentiella miljöskadliga subventionerna här i Sverige uppskattades 2017 till ett belopp av 60 miljarder kronor, och enligt ett beslut i EU-kommissionen ska miljöfarliga subventioner fasas ut redan till 2020. Sverige måste hänga på. Även detta finns med som en av slutsatserna i Naturvårdsverkets fördjupningsrapport och är alltså en viktig del för att vi ska nå fler än ett av de nationella miljömålen.
Avslutningsvis vill jag stanna upp vid miljö- och klimatarbetets sociala aspekter. För oss är det självklart att se att samhället hänger ihop som en helhet där alla delar påverkar varandra. Därför är det viktigt för oss att prata om klimaträttvisa: Vem påverkar, och vem drabbas av klimatförändringar?
Vi vet att vårt nuvarande system fördelar jordens resurser skevt mellan klasser, mellan rika och fattiga länder och, i samband med patriarkala strukturer, mellan män och kvinnor. Världens rika människor har orsakat klimatförändringarna och har fortsatt störst påverkan på klimatet. Den rikaste tiondelen står för 45 procent av världens utsläpp, medan den fattigaste halvan av befolkningen står för 13 procent av utsläppen.
De som drabbas är däremot världens fattiga. FN:s klimatkonvention fastslår därför att det är de rika länderna som har det historiska ansvaret för att minska sina utsläpp och samtidigt ge stöd till andra som drabbas av klimatförändringarna. Det är viktigt att se att vi måste agera inom vårt miljöutrymme. Varje person och varje land har ett visst utrymme att röra sig inom, och miljöns, naturens och klimatets gränser kan inte tänjas som ett gummiband.
Två tredjedelar av våra utsläpp sker i ett annat land än Sverige. Om alla människor i världen skulle förbruka resurser som vi gör här skulle vi behöva minst fyra jordklot. Det är inte rimligt att vår överkonsumtion hindrar andras möjlighet till utveckling. Vi vet också att ett jämlikt samhälle är ett framgångsrikt samhälle. I Naturvårdsverkets senaste utvärdering lyfter de den sociala hållbarheten som en avgörande faktor för att kunna nå målen.
De skriver bland annat att "stora klyftor inom ett land har visat sig gå hand i hand med ekologisk förstörelse". De menar att den ökade välfärden hos vissa måste följas av ökade kunskaper. Nu ökar den i stället trycket på våra naturresurser, och den ekonomiska ojämlikheten är en bidragande orsak till att vi inte når miljömålen. Eller som vi i Vänsterpartiet brukar uttrycka det: Det är viktigt med en ekonomi för alla, inte bara för några få.