KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lorentz Tovatt (MP):
Jag vet inte hur det här blev en debatt om Lagrådets generella synpunkter på propositioner. I den mån KD sitter kvar i riksdagen efter nästa val kanske Penilla ska sikta på att sitta i KU i stället, om det är det som är huvudintresset.
Vad som ska sägas kring Lagrådets synpunkter på just denna lagstiftning är att de främst hade vissa justeringar när det gäller de delar av lagen man ville ändra i. Regeringen gjorde också de justeringar i lagstiftningen som Lagrådet föreslog. Det är alltså fel i sak. Jag ska säga något snabbt om prospektering och brytning.
Det viktiga är som sagt att befria svenska bygder från det här hotet, och där är inte prospektering det viktigaste. Om vi vet att ett företag inte får bryta uran om de hittar det är det nämligen nog för att vi ska slippa hotet. Däremot har prospektering andra syften, nämligen att generellt kartlägga berggrunden, förstå sig på den och veta ungefär vad den innehåller.
Om det finns skäl kan man då eventuellt även bryta innovationskritiska metaller. Jag vill ställa en fråga till Penilla Gunther om de svenska bygder som hotas. För den som har besökt dessa orter är det uppenbart att det finns en stor oro. Många är oroliga för sin framtid och för det lokala näringslivet. Man undrar vad som kommer att hända med orten och så vidare.
Många kommunalråd har nu gått ut och hurrat över beskedet från regeringen - även kommunalråd från Kristdemokraterna. Har Penilla Gunther inte alls riktat örat åt det hållet? Lyssnar Penilla Gunther över huvud taget inte på sina egna kommunalråd, som är jätteglada över att regeringen nu går vidare med detta för att just befria bygderna från oron?
Lorentz Tovatt (MP):
Svensk industri är i en otroligt spännande omvandlingsfas.
Betongbranschen, bygg- och anläggningsbranschen, cementbranschen, dagligvaruhandeln, flygbranschen, gruv- och mineralnäringen, skogsindustrin, stålindustrin och åkerinäringen - de här nio branscherna har genom regeringens initiativ Fossilfritt Sverige överlämnat färdplaner för fossilfri konkurrenskraft till regeringen.
Färdplanerna ska synliggöra vilka möjligheter som klimatomställningen kan innebära för branscherna. Det här är precis vad smart industripolitik handlar om för oss gröna. Vi ser inte omställningen till ett nytt och mer hållbart samhälle och en ny typ av industri som ett nödvändigt ont utan som en process full av möjligheter.
Sverige ska bli världens första fossilfria välfärdsnation, och det blir vi inte om vi inte har med oss industrin på vägen. Regeringens nyindustrialiseringsstrategi heter inte bara Smart industri, utan den är också smart. Fyra fokusområden är utpekade för industrins konkurrenskraft.
För det första: Företag i svensk industri ska vara ledande inom den digitala utvecklingen och i att utnyttja digitaliseringens möjligheter. För det andra: Ökad resurseffektivitet, miljöhänsyn och en mer hållbar produktion ska bidra till industrins värdeskapande, jobbskapande och konkurrenskraft. För det tredje: Kompetensförsörjningssystemet ska möta industrins behov och främja dess långsiktiga utveckling.
För det fjärde: Sverige ska vara ledande i forskning inom områden som bidrar till att stärka den industriella produktionen av varor och tjänster i Sverige. Det här är receptet för en industri som ska ligga i global framkant, inte bara konkurrensmässigt utan också inom områden som social och miljömässig hållbarhet.
Vi ska exportera framtidens lösningar till världen. Men då kan inte politiken sitta på läktaren, utan vi ska självklart vara med och bidra. Grön industripolitik handlar om att det ska vara lätt att göra rätt. Vi vill med ekonomiska styrmedel möjliggöra för såväl individer som företag att göra klimatsmarta val.
Det är därför som regeringen matchar den tunga industrins ambition att ta fram helt fossilfritt stål genom satsningen Industriklivet, som innebär 300 miljoner kronor per år. Resultaten ser vi nu. Häromveckan kunde vi i Dagens industri läsa om hur näringslivet hyllar regeringens klimatpolitik och om hur klimatomställningen för näringsliv och industri innebär stora affärsmöjligheter. Det är spännande att följa en industri i omvandling.
Det händer mycket inom tjänstefiering, digitalisering, globalisering, omställning till resurseffektivitet och cirkularitet. Den svenska industrin är framåt i dessa strategiska omställningar. Den är inte basically gone - den är på tårna! Jag vill yrka bifall till reservation 1.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Ann-Charlotte Hammar Johnsson, för frågan! Det blir ganska märkligt. Vi har diskuterat detta många gånger. Andra partier i denna kammare har åtminstone bemödat sig att ta fram alternativa förslag. Centerpartiet har till exempel ett förslag om bränslebyte i tanken, vilket regeringen välkomnar och nu tillsätter en utredning för att införa.
Skatt står alltså inte i motsats till teknikutveckling, snarare tvärtom - de kompletterar varandra väl. Det är intressant att man motsätter sig skatten samtidigt som man motsätter sig höghastighetsbanor. Det blir en ganska bisarr situation.
På den vanligaste flygsträckan i Sverige, mellan Stockholm och Göteborg, ska de till exempel inte få ha höghastighetsbanor enligt Moderaterna, och de ska heller inte behöva ta ansvar för sina klimatutsläpp när de flyger. Summa summarum verkar Moderaterna tyvärr ha bestämt sig för att stå på koldioxidutsläpparnas sida i nästan alla sammanhang.
Det blir slutsatsen här. Vi som brinner för klimatet ska inte kunna lägga fram några förslag, för vad vi än lägger fram är det fel. Samtidigt har Moderaterna inte några alternativ till det vi lägger fram. Frågan går tillbaka till Ann-Charlotte: Vad gör hon och hennes parti för att flyget ska bli mer hållbart nu när vi ser en otroligt kraftig ökning av flygandet och utsläppen från flyget?
Vad gör Moderaterna åt detta?
Lorentz Tovatt (MP):
Det förvånar mig inte det minsta att Moderaterna har lyssnat på Stockholms Handelskammare i dess rapporter. Det brukar vara tradition att Stockholms Handelskammare lägger fram något som är illa utrett och som Moderaterna sedan direkt tar efter. Det kan vi se i de flesta fall. Det gäller också motorvägarna som byggs i Stockholm; där har det skett på detta sätt. Just i detta fall är det extra anmärkningsvärt eftersom rapporten har kritiserats från de flesta håll.
Till och med enskilda direktörer för flygplatserna säger: Det där stämmer inte. Det kommer inte att bli så att en massa flygplatser läggs ned. Det är alltså en dålig rapport att förlita sig på. Det viktiga är naturligtvis att alla transportslag ska stå för sina klimatkostnader. Det är en uppfattning som Moderaterna uppenbarligen inte delar trots att utsläppen ökar nästan exponentiellt från denna sektor.
Det är naivt att tro att man skulle kunna lösa situationen bara genom att strö lite pengar på biodrivmedel. Det är viktigt att komma ihåg att även om vi skulle få en hundraprocentigt biobränslebaserad flotta inom flygtrafiken till 2030 skulle vi ha samma mängd utsläpp som i dag om ökningen av flyget fortsätter i ännu högre grad.
Biobränslet klarar nämligen inte av att hantera höghöjdseffekterna när det gäller flygbränsle. Utsläppen kommer därför att vara desamma - på väldigt ohållbara nivåer. Därför är det extra anmärkningsvärt att Moderaterna motsätter sig den grundläggande principen att den som släpper ut ska betala för sig. Extra anmärkningsvärt blir det när de samtidigt motsätter sig snabbare tåg.
Det finns mycket forskning som visar att just när man passerar två och en halv timmes tågfärd väljer människor i större utsträckning att ta flyget. Nu vill vi bygga höghastighetsbanan så att man kommer ned under denna tid mellan Stockholm och Göteborg, som är den vanligaste flygsträcka man reser i Sverige. Då motsätter sig Moderaterna detta. Vad man än gör som klimatvän blir det helt enkelt fel. Man kan inte göra någonting rätt; det blir kontentan av Moderaternas logik.
Lorentz Tovatt (MP):
Jag tackar Birger Lahti för frågan. Det finns naturligtvis flera dilemman när det gäller statligt ägande. Ett av de mest grundläggande är avvägningen mellan affärsmässighet och olika typer av hänsyn.
Jag kan bara konstatera att Vattenfall är ett typexempel på ett statligt bolag som under många år har gjort ohållbara investeringar. Det har skett framför allt nere på kontinenten i Europa. Det är något som mitt parti har motsatt sig varje gång som det har skett. Det har vi även behövt hantera i regeringsställning. Samtidigt vet du och jag att vi också måste ta hänsyn till affärsmässigheten.
Den innebär ofta att bolag kan fatta beslut som kanske känns fel och som går emot ditt och mitt parti. För att ändra det krävs det stora förändringar i ägardirektiv. Om ägardirektiven skulle tas upp i riksdagen är jag inte så säker på var det skulle landa. Det skulle kanske leda till en ännu värre situation.
Lorentz Tovatt (MP):
Jag tackar dig, Birger Lahti, för detta replikskifte. Du lyfter fram aspekter som jag som grön naturligtvis brinner för och i stor utsträckning håller med dig om. Samtidigt ska vi vara medvetna om att det mandat som regeringen har att förvalta de statligt ägda bolagen kommer från riksdagen. Det finns ramar för vad man faktiskt kan göra inom detta mandat.
Det är klart att det var möjligt att ta ett särskilt regeringsbeslut och säga nej till en affär. Rent juridiskt hade det varit möjligt att ta ett sådant beslut. Men det handlar om riksdagens mandat i denna fråga, och det var mycket tydligt under den period då detta beslut var aktuellt att det fanns en helt annan majoritet i riksdagen. Då var det helt enkelt inte möjligt att gå denna väg.
Med detta sagt vill jag säga att jag tycker att dina frågor visar på ett av de stora och viktiga diskussionsområdena när det gäller statligt ägande. Det är just när ägandet kommer i konflikt med andra värderingar. Det är någonting som jag tycker att vi behöver diskutera mer.
Lorentz Tovatt (MP):
Jag vill börja med att dra tillbaka mitt tidigare yrkande, för det var helt enkelt fel. Jag yrkar inte på någonting alls. Jag skulle vilja fråga dig, Anders Åkesson, varifrån du har tänkt att man ska få all denna biomassa. Jag är också teknikoptimist i grunden, och jag tror att teknik kommer att kunna bidra mycket i klimatomställningen.
Jag vill att vi ska använda bioråvaran smart, effektivt och i mesta möjliga mån. När det gäller flyget funkar det dock inte så; det är inte så lätt. Låt oss tänka oss att vi har till 100 procent biobaserat flyg fram till år 2030 och fortsätter med den ökning som har skett på flygområdet - en ökning som Centerpartiet har välkomnat och inte ifrågasatt.
Om vi ser denna fortsatta ökning parallellt med att vi går över till 100 procent förnybart kommer klimateffekten att vara exakt densamma som nu. Vi får alltså fortsatt en situation där vi har enorma utsläpp och en enorm klimateffekt från flyget. Min första fråga till Anders Åkesson är: Hur kan man acceptera en sådan klimateffekt?
Den andra frågan är: Om vi nu ska sikta på 100 procent förnybart - varifrån ska denna biomassa tas? Vi ser redan nu den brist som har uppstått när vi ska fylla upp transportsektorn i övrigt. Vi har bland annat sett att det har kommit in palmolja på marknaden. Än så länge har inte Centerpartiet ifrågasatt palmolja på drivmedelsmarknaden. Vi har gjort det, för vi tycker att det är jätteproblematiskt. Är det palmolja som man ser framför sig? Är det den som ska vara med i omställningen av flyget? Varifrån ska allt detta tas?
Det är min fråga till Anders Åkesson.
Lorentz Tovatt (MP):
Detta med att man ska använda bioråvara i olika sektorer ekar bekant. Det beror på att Centerpartiet har detta som sitt mantra när man stöter på ett samhällsproblem. Om vi har problem med utsläpp från bilar ska vi använda biobränsle. Om vi har problem med utsläpp från lastbilar, vilket är ett reellt problem - vi ser att lastbilar tar marknadsandelar från järnvägen - ska vi sätta in biomassa där. Samma sak gäller för bussar.
Kemin ska ställas om med hjälp av biomassa. Plasten ska vi producera biobaserat i framtiden. Textilier - kläder - ska produceras med biomassa. När det gäller sjöfarten ska färjor köra på biomassa. Någonstans här gör man självmål på ett sätt.
Vi vet att den svenska skogen har en stor potential, och vi är överens om att vi ska använda mycket av denna potential och se till att vi kan använda bioråvaran i Sverige till att ställa om samhället. Vi vet också att Sverige globalt sett är ett land som har väldigt god tillgång till detta, men det har inte andra länder. När vi snackar om att ställa om hela flygsektorn pratar vi om enorma behov. Dessa saker orkar inte Centerpartiet ta in.
De är lite för jobbiga att acceptera. De innebär nämligen att man samtidigt som man ska ställa om transporterna till att bli förnybara också måste erkänna att det finns ett problem med att vi flyger för mycket. Det orkar inte Centerpartiet göra. Det är i stället påverkan på den biologiska mångfalden och brist på bioråvara som kommer att bli konsekvensen av Centerpartiets politik. Utöver detta klingar det också bekant eftersom man generellt oftast motsätter sig skatter på detta område.
Man säger att man vill att utsläpparna ska betala, men så fort Miljöpartiet föreslår en åtgärd som gör att utsläpparna ska betala är man emot. Det gäller vägslitageskatten, drivmedelsskatten under hela den förra mandatperioden, flygskatten och så vidare.
Lorentz Tovatt (MP):
Lika glad som man blir när man hör liberaler tala om att utsläpparen ska betala, lika ledsen blir man när de alltid failar när det gäller att genomföra det. Det är återkommande i Liberalernas politik att de säger detta, men tyvärr genomför de det inte. Det är verkligen beklagligt.
Apropå detta med att utsläpparen ska betala talade Nina Lundström fint om att skapa incitament. Hon sa att miljöavgifter och skatter ska användas i den mån de skapar incitament att vara mer miljövänlig och leder till tekniksprång och liknande. Jag har ett tips här. Det finns ju ett sätt att vara mycket mer miljövänlig, och det är att välja tåget.
Luftfart När man talar om att skapa miljöincitament glömmer man ofta bort att det finns alternativ som inte är samma transportmedel. Den vanligaste flygresan inom Sverige är mellan Stockholm och Göteborg. Det är inte rimligt. Det är verkligen inte rimligt att man tar flyget mellan Stockholm och Göteborg. Man tjänar på sin höjd 15-20 minuter på det, och man släpper ut ofantliga mängder koldioxid.
Utöver detta kan man ifrågasätta detta med skattebefrielse generellt, som liberal princip. Vi vet att järnvägen i dag betalar banavgifter. Vi vet att flyget redan är kraftigt subventionerat och så vidare. Då blir min fråga till Nina Lundström: Vari ligger det liberala med att låta flyget vara ett frälse som är skattesubventionerat?
Jag har aldrig förstått på vilket sätt det skulle vara liberalt.
Lorentz Tovatt (MP):
Jag sa precis det. Jag sa att det ofta är mycket rimligare att ta tåget i stället för flyget. Det betyder inte att jag tror att man i framtiden inte kommer att flyga över huvud taget. Det är det ingen som påstår. Det är svårt att greppa det här. Det som få vet om är att om man jämför globalt är Sverige ett av de billigaste länderna i världen när det gäller att flyga.
Flyget är momsbefriat, skattebefriat. Vi har ju skatt på det mesta annat - vi har banavgifter, och när det gäller bilar beskattar vi både bränslet och fordonet. Vi beskattar den tunga trafiken. Vi beskattar det mesta annat, men flyget ska alltså vara skattebefriat. Det är som sagt momsbefriat och billigast i världen.
Det är kraftigt subventionerat, nationellt, regionalt och från kommuner och liknande. Någonstans där återkommer jag till min grundfråga: Vari ligger det liberala? Vi vet att vi har det mest effektiva sättet att steka planeten. Man kan i princip inte göra någonting annat som är mer effektivt när det gäller att förstöra planeten. Ska detta då fortsätta att vara frälset, som vi liksom har på en piedestal?
Man säger: Detta ska vi absolut inte beskatta. Sedan gäller det de saker som Nina Lundström nämner om att faktiskt bidra till en omställning inom flyget. Vi är för det. Det är positivt - absolut. Självklart ska vi ha mer åtgärder för att få in mer biobränsle, till exempel. Vi ska ha teknikutveckling på elsidan. Men det är inte det som denna debatt handlar om. Denna debatt handlar om att det är alternativa fakta att tro att vi kommer att kunna flyga mer i framtiden. I forskningen är man överens.
Därför ställer jag återigen frågan: Varför, om vi vet allt detta, ska flyget fortsätta att vara ett frälse som är skattebefriat och kraftigt subventionerat?
Lorentz Tovatt (MP):
Jag kan inte hålla mig borta - tack för ordet! Jag vill bemöta en siffra som nämns och som även Nina Lundström nämnde innan, och det är det här med att 5 procent av utsläppen världen över kommer från flygresandet. Det kan man tycka låter lite. Det är det naturligtvis inte; det är enormt, även om det kan låta lite. Det man ska komma ihåg är att svenskar tillhör den grupp som flyger absolut mest i världen.
Om alla skulle flyga lika mycket som svenskar skulle vi därför ha riktiga problem. Då hade vi inte ens kunnat prata i de här termerna längre, utan då hade det varit riktig fara å färde. Det vill jag att man ska ha med sig när man slänger sig med just den siffran så att man inte förvillar någon i det sammanhanget. Som näringspolitisk talesperson får man åka omkring och träffa en massa aktörer och företag.
Oftast blir jag väldigt glad när olika sektorer och företag säger att de vill bidra och ställa om till biobaserade bränslen och bioråvara i sin produktion. Det handlar om kemikalieindustrierna och om dem som tillverkar bussar och lastbilar. Det handlar om plast, kläder, sjöfart och så vidare. Jag ska inte upprepa allt det jag sa innan.
Jag blir alltid väldigt glad när jag hör detta. Men när jag tänker efter blir jag samtidigt lite orolig, för det innebär ju att vi måste få biomassa någonstans ifrån. Vi har mycket biomassa i Sverige men det är inte oändligt, och globalt har vi det verkligen inte. Sverige är väldigt rikt på biomassa om man gör en global jämförelse.
Min fråga till Robert Halef blir därför: Givet de begränsningar som finns, kommer vi att kunna öka flygresandet från Sverige? Kommer hela världen att kunna flyga lika mycket som svenskar gör?
Lorentz Tovatt (MP):
Tack för frågan, Nina Lundström, och för ditt engagemang i frågorna! Jag har läst dina motioner och tycker att du har många bra förslag och poänger. Jag sympatiserar i stor utsträckning med det du säger. Som Nina Lundström väl känner till fungerar regeringsarbetet så att man arbetar aktivt och effektivt i regeringen. Det har Miljöpartiet gjort. Vi har fått till stora förändringar. En del av dem har jag redan nämnt.
Det är stadsmiljöavtalen och elcykelpremien som är avgörande. Det finns visst konkreta förändringar i cykelstrategin och i det regel-pm som tillhörde. Mig veterligen sker det beredning inom Regeringskansliet på några av de avgörande frågorna när det gäller bashastighet och att cykla i gatan. Jag är övertygad om att det kommer att komma mer.
Utöver det nämnde jag att cykelstrategin bör ses som en grund. Där har vi någonting att arbeta på. Det är regeringen tydlig med när den skrivit i sin cykelstrategi att det kommer att ligga till grund för fortsatt arbete för att kunna öka cyklingen och göra den säkrare. Jag är inte orolig för det. Jag känner tillförsikt inför vad som komma ska inom området.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack återigen för frågorna och synpunkterna, Nina Lundström! På en punkt vill jag rätta dig. Det handlar om att Liberalerna skulle satsa mer pengar. Det stämmer inte, för Liberalerna drar undan stadsmiljöavtalen från sin budget. Det beklagar jag verkligen, för det är en jätteviktig satsning som gör stor skillnad för många kommuner som vill investera i en bättre stadsmiljö och som vill investera i just cykelinfrastruktur.
Vad gäller det fortsatta arbetet kan jag lova Nina Lundström att jag kommer att fortsätta att arbeta för flera av de saker som jag har talat om i dag. Jag är övertygad om att cykelstrategin kommer att ses som en bra grund för detta. Utöver det som jag nämnde i mitt anförande kommer nu Trafikanalys med sitt förslag på hur man ska mäta cykeltrafiken i framtiden och hur man då eventuellt ska införa nationella mål för ökad cykling. Jag tror att detta arbete också kommer att vara viktigt.
Om regeringen går vidare med ett nationellt mål kommer det också att tvinga fram åtgärder och en diskussion där man ser över åtgärder för att lyckas nå en ökad cykling. Jag tycker att vi nu har en bra grund, och jag är taggad på att fortsätta arbetet framöver.
Lorentz Tovatt (MP):
Tack, Anders Åkesson, för frågan! Som Anders Åkesson mycket väl vet kommer jag inte att kunna gå in i detalj på vad som kommer i den nationella planen eftersom den inte är beslutad om. Däremot kan jag resonera om den och tala om det som finns i förslaget från Trafikverket. Det jag kan konstatera direkt är att man för första gången har en specifik cykelpott i den nationella planen.
Det har inte funnits tidigare, inte heller i alliansregeringars tidigare nationella planer. Cykelpotten ligger på 1 1⁄2 miljard. Vi vet att vi kommer att behöva mer pengar än så. Men det finns också två specifika cykelleder namngivna i den nationella planen. Om ni började med en följer vi upp med två. Det finns alltså saker redan där.
Utöver detta skulle jag vilja skicka en fråga tillbaka till Anders Åkesson, som brinner för de här frågorna och som kommer från ett grönt parti: Varför väljer ni att kraftigt dra ned på de stadsmiljöavtal som regeringen har infört? Vi har tagit Norge som förebild för dessa avtal, och de har funkat väldigt bra i arbetet med att få fram mer cykelinfrastruktur.
Detta är pengar som har funnits i statsbudgeten men som också nu kommer att föras över in i den nationella planen. Det blir ett svar på frågan, utöver den särskilda cykelpott som kommer med stadsmiljöavtalen och som kommer att ligga rullande med 1 miljard per år i den nationella planen. Detta är pengar som Centerpartiet tidigare har strukit i sina budgetar och som ni halverar i er höstbudget.
Frågan riktas därför tillbaka: Varför vill Anders Åkesson kraftigt dra ned på anslagen till cykelinfrastruktur?
Lorentz Tovatt (MP):
Jag vet inte om Anders Åkesson kanske missade mitt svar nyss. Jag var väldigt konkret med vad som finns i den nationella planen. Jag nämnde bland annat att det för första gången någonsin finns en särskild cykelpott. Jag nämnde också att det finns två namngivna leder till skillnad mot vad som tidigare har funnits i Alliansens nationella planer. Utöver det nämnde jag att vi inför stadsmiljöavtal permanent i den nationella planen. Detta är tre konkreta saker som Anders kanske missade när jag nämnde dem i ett tidigare anförande.
Jag måste rätta Anders Åkesson i sak när det gäller stadsmiljöavtalen. I den senaste ansökningsrundan tror jag att uppemot hälften av alla ansökningar handlade om cykelinfrastruktur. Vi får alltså cykelinfrastruktur på två olika sätt med stadsmiljöavtalen. Det första är att det blir en kompletterande åtgärd som en motprestation från kommunens sida. Staten går in och säger: Vi bygger en spårvagnslinje eller en busslinje här. Vad gör ni för att förtjäna dessa pengar?
Kommunen svarar då: Vi bättrar på vår stadsmiljö genom att till exempel bygga nya cykelleder. Utöver detta kan man som kommun söka direkt till cykelinfrastruktur. Det är det andra. Anders Åkesson kommer att behöva gå hem och läsa på om hur stadsmiljöavtalen funkar. Det är en smart uppfinning som jag är väldigt över att Miljöpartiet har drivit igenom.
Jag vill återigen skicka tillbaka bollen, för det låter på Anders Åkesson som att allting när det gäller transportpolitiken och när det gäller cykling avgörs under denna mandatperiod. Anders Åkesson har varit centerpartist länge. Alliansen styrde i åtta år, och det hände nästan ingenting under de åtta åren.
Det har hänt betydligt mer under fyra år med S och MP i regeringen, så det blir ännu en hemläxa för Anders Åkesson att tänka över: Vad gjorde vi, och vad hade vi kunnat göra bättre? Och naturligtvis också: Vad gör vi gemensamt framöver?