KBLab/rixvox huggingface dataset:
Björn Hamilton (M):
I och med att Vattenfall är ett aktiebolag måste Vattenfall få möjlighet att agera på den internationella energimarknaden som ett aktiebolag. Vad man kan styra med är politiska beslut som styr hela energimarknaden i så fall. Det gör vi i Sverige.
Om jag inte kommer ihåg alldeles fel har näringsministern yttrat sig just i denna fråga under de senaste två dagarna. Jag tycker därför att Kent Persson ska ställa frågan till henne. Hon kommer att tala här så småningom. : Det kommer jag säkert att göra.)
Björn Hamilton (M):
Nej, Tomas Eneroth, vi ska ersätta de volymer, det antal kärnkraftsreaktorer, som vi har i dag och börja planera för det redan nu eftersom vi, som Tomas Eneroth säkert vet, har behov av en väldigt lång framförhållning. Planeringstiden ligger någonstans kring 15 år för att detta ska fungera.
Det är därför som det har varit viktigt för regeringen att föreslå att riksdagen fattar detta beslut nu. När det gäller om vi ska exportera eller inte är det möjligheterna att exportera som avgör det.
Om vi kan öka våra förbindelser till Europa kan vi naturligtvis hjälpa andra delar av Europa som har betydande problem med sin energianvändning framöver eftersom man där inte alls har de mycket gynnsamma förutsättningar som vi har här i Sverige. Vi kan hjälpa till för att bringa ned koldioxidutsläppen i Europa på ett sätt som jag tycker skulle vara väldigt bra.
De koldioxidutsläpp som förekommer i Centraleuropa och i andra delar av Europa kommer vi att lida av lika mycket av här i Sverige som av våra egna. I detta perspektiv tycker jag att det är bra om vi kan hjälpa till med koldioxidfri energi nere på kontinenten.
Björn Hamilton (M):
Det är inte regeringen som bygger kärnkraftverk, Tomas Eneroth. Det trodde jag att du förstod. Det är naturligtvis kärnkraftsindustrin som gör bedömningar av om det är lönsamt att bygga kärnkraftverk eller inte. Regeringen ger bara ramarna och möjligheterna att göra det. Eller det är riksdagen eller staten som gör det. Sedan är det upp till aktörerna själva att bedöma om de ska bygga kärnkraftverk eller inte eller om de ska satsa på vindkraft där samma sak gäller, nämligen att det inte är staten som bygger. Staten ger möjligheterna.
Att vi skulle få ett enormt energiöverskott som vi inte har någon avsättning för och som inte gagnar någonting kommer inte att ske. Man måste se att det finns en lönsamhet i investeringarna om statsmakterna ska subventionera kärnkraft och vindkraft. Det är de två stora aktörerna på marknaden som man kan räkna med.
Det är alltså inte något statsdirigerat kommunistiskt samhälle som vi lever i, gudskelov, utan här får marknaden göra dessa bedömningar eftersom det naturligtvis är företagen som tar de stora ekonomiska riskerna i detta sammanhang.
Björn Hamilton (M):
Klimpanslagen har vi tagit bort, men vi har samtidigt satsat på andra former av energiforskning och energiutveckling, som jag har redogjort för här i talarstolen. Det är snarare en omfördelning av pengar.
Jag tycker att de satsningar som alliansregeringen har gjort på energin är markanta och till fyllest för den framtid vi ser framför oss.
Den förutsätter att vi går vidare med de energisatsningar som började göras under socialdemokratiska regeringar - det kan jag hålla med om - men som man då har vidareutvecklat och fortsatt ungefär med samma inriktning.
Björn Hamilton (M):
Visst görs det satsningar på förnybar energi, Alf Eriksson. Stöd för installation av solvärme berättar vi om bland annat. Det finns stöd för vindkraft och så vidare i regeringens budget. Självklart stöder vi satsningar på förnybar energi generellt, med tanke på det Alf Eriksson sade i början. Lagringen av koldioxid är ett måste. Jag tycker att det är bra att Vattenfall gör stora satsningar på det.
Det är inte bara bra för Vattenfall och Sverige. Det är framför allt bra för de kolkraftverk som dominerar hela energiförsörjningen i Mellaneuropa och även i stora delar av världen. Det är absolut en nödvändighet, skulle jag vilja säga, om vi i fortsättningen ska kunna leva med ett hållbart klimat. Det är inte så att alla andra länder har samma goda förutsättningar som Sverige med vattenkraft och har gjort satsningar på kärnkraft.
De lever i en produktion av fossilbränsleenergi som de säkert kommer att få dras med väldigt länge, och då är den här lagringen av koldioxid en absolut nödvändighet. Det är väl utmärkt att Vattenfall sysslar med det. Vad gäller styrningen av Vattenfall är min personliga uppfattning att om man vill styra energibolag eller bolag över huvud taget gör man det bäst med lagar och förordningar.
Det är alltid svårt att styra ett statligt bolag med ägardirektiv och den typen av direktstyrning eftersom man då kan förorsaka att konkurrenssituationen förändras för dem. Vi kräver ju av Vattenfall att det ska ge god avkastning av det kapital som skattebetalarna har satsat.
Det förutsätter naturligtvis att Vattenfall lever under samma konkurrensförhållanden som alla andra energibolag ute på Europamarknaden. Sedan pågår det naturligtvis en direktstyrning av Vattenfall från ägaren på olika sätt.
Björn Hamilton (M):
Till viss del, Kent Persson, är det väl vissa skillnader, annars skulle vi inte tillhöra olika partier. Lite generellt och översiktligt tycker jag ändå att vi har en ambition i den här riksdagen att förändra vår energiförsörjning så att den blir mer miljö- och klimatvänlig så att våra barn, även Kent Perssons barn och barnbarn och mina barnbarn, kan få leva i en dräglig miljö. Det tror jag omfattar oss alla.
Sedan har vi lite olika vägar för att komma dit. Det ligger i sakens natur, tycker jag. Skatten på vindkraftskollektiven härstammar från ett gammalt förslag från tidigare regeringar som har bestämt att den typen av vinster som man gör ska beskattas. Det är ju en generell skatt som nu Skatteverket även har introducerat på vindkraften. Det är inget nytt påfund.
Det är ingenting som den här regeringen har hittat på. Jag skulle snarare kalla det för ett socialistiskt skattesystem som ligger till grund för ett sådant tänkande. Jag kan i princip personligen vara emot det, men nu lever vi i ett socialistiskt skattesystem och kommer nog att tyvärr göra det några år till. Det går inte att ändra över en natt utan det tar sin tid.
Huruvida den havsbaserade vindkraften kommer att stödjas i ett nytt elcertifikatsystem pågår det ju diskussioner om. Det kommer alltså att redovisas i en proposition under våren hur elcertifikaten generellt kommer att utformas. Ska Vattenfall vara i svensk ägo eller ägas av staten?
Med tanke på hur Vattenfall har utvecklats under den tidigare regeringen och under den här regeringen, med stora innehav i Tyskland, tycker jag att man kan diskutera om staten över huvud taget ska äga Vattenfall eller om man ska äga någonting utomlands över huvud taget.
Björn Hamilton (M):
Kent Persson pratar om enighet och oenighet. Jag vet inte om jag ska kalla er för en sammanslutning, en allians eller vad ni ska heta. Ni har nog inte riktigt bestämt er själva. Jag vet inte om den politiska grupp som Vänsterpartiet har anslutit sig till är speciellt enig i energifrågor. Jag har en känsla av att det spretar väldigt, bland annat vad gäller kärnkraften.
Alliansen har gått in i sitt samarbete med olika uppfattningar om kärnkraften men har enats om en lösning som inte bara riksdagen har antagit, utan hela industrin tycker att den har varit en mycket positiv företeelse eftersom energisituationen i Sverige har spretat generellt under socialdemokratiska regeringar.
Det har inte gjorts något, men nu har man äntligen kommit till ett beslut i Sveriges riksdag som innebär en riktning framåt vad gäller energin. Både kärnkraft och förnybara energiformer finns med där, och vattenkraften är naturligtvis en bas. Jag tror att detta är oerhört viktigt för att vårt välstånd och vår industri ska kunna utvecklas positivt framöver.
Det tycker jag är en stor framgång till skillnad mot vänstersidan som inte har gett några besked om hur länge man anser att man behöver kärnkraften till exempel. Jag är övertygad om att den behövs väldigt länge. För att kunna förnya de kärnkraftverk som finns måste man börja redan i dag. Det är därför vi arbetar i den riktningen inom alliansen.
Björn Hamilton (M):
Låt mig börja med skattesänkningarna. Skattesänkningarna är en nödvändighet. Sverige har haft en av de absoluta högsta skatterna inte bara i Europa utan i hela världen. Jag tycker att det har varit en absolut nödvändighet att göra de här skattesänkningarna. Det har dessutom ökat människors köpkraft. Det har varit speciellt stimulerande nu i lågkonjunkturen. Men det här är ingen skattediskussion, fru talman, utan vi ska hålla oss till energin.
Jag tycker att Miljöpartiet har all ära av att ni driver miljöfrågorna, och ni gör det på ett sätt som för mig lite liknar våra ungdomsförbunds arbete inom respektive parti. Man är alltid lite före, och man kräver alltid lite mer. Jag tror att det är nödvändigt.
Det här är en viktig fråga, och det behövs någon som pushar hela tiden. Jag tycker att Miljöpartiet har varit ett av de partier som gör det. Men när man ska regera innebär det att man måste ta ansvar och ta hänsyn inte bara till miljösektorn utan till industrin och hela välståndsutvecklingen.
Då hamnar man i situationer där man inte kan ta med hela önskelistan. Man kan inte ta med hela Miljöpartiets önskelista även om många av era förslag, inte alla, kanske är rätt kloka i grunden. I de här sammanhangen är det tvunget att ta hänsyn till en större vidd.
Man kan inte genomföra alla de här förslagen, men vi ska självfallet satsa på solenergi i framtiden. Vi ska satsa på vindkraft och allt det som ligger i era tankar.
Björn Hamilton (M):
Jag undrar om Lage Rahm egentligen lyssnade tillräckligt noga. Jag sade att man måste göra avvägningar. De här avvägningarna gör att man inte kan ta med allt. Då får man sätta gränser. Det är det regeringen har gjort. Det finns saker som man måste räkna in i helheten.
Vi kan inte kosta på oss att rasera vårt välstånd framöver. Man måste se till helheten. Man måste se till den industriella utvecklingen, till vår handelsbalans och så vidare. Där gör vi helt enkelt olika bedömningar. Vi har hittat en lämplig nivå på de satsningar som görs i den totala ekonomin. Vi tror på dem och tänker genomföra dem.
Ni har kanske en annan infallsvinkel till det hela. Jag vill ändå säga att det är viktigt att vi har krafter i samhället som driver på i den här utvecklingen. Sedan får regeringar göra de här lämpliga avvägningarna.
Gunnar Andrén (L):
1853/54 års riksdag var väldigt framsynt när det gällde investeringar i tågtrafiken. Det är inte alla som har detta på näthinnan, men så var det. Man beslutade då att ta ordentliga lån för att göra de här investeringarna. Jag tycker att även den nuvarande regeringen borde fundera på hur vi får fart på infrastrukturinvesteringarna. Det är väldigt svårt - det inser jag också - att göra långsiktiga investeringar om man måste räkna av dem på ett enda år.
Jag vill gärna rekommendera statsdepartementen att läsa 1853/54 års riksdagsprotokoll flitigare. Jag vill även säga igen till statsrådet: Gör gärna ytterligare utredningar om det här, men först behöver vi ett rejält beslut. Jag anknyter lite till 1958 års socialdemokratiska devis: Gärna medalj men först en rejäl pension.
Man kan travestera detta och säga att vi nu behöver någonting i Stockholmsområdet av nationella skäl. Björn Hamilton tog upp trängselavgifter, som ligger lite i kanten av den här debatten. Jag menar: Är det någonstans man behöver ta ut trängselavgifter i dagens läge så är det på tunnelbanan. Där är det ibland jättetrångt, kan jag säga.
Där skulle man kunna få in stora intäkter om man hade ett effektivt system, till exempel vid Tekniska högskolan, där olika banlinjer går samman. Jag tror för min del att den här frågan kommer att lösa sig om man först satsar på att bygga ut andra kommunikationer. Då kommer vi att få mycket lättnader på den sidan. Jag vill gärna mana den nuvarande regeringens företrädare i den här kammaren att se till att ta saker i rätt ordning.
Då kanske vi slipper den onödiga omvägen, att ha trängselavgifter också på vägarna.
Gunnar Andrén (L):
Jag har många gånger med intresse, och även med andra reaktioner, lyssnat på forsknings- och utbildningsministern när det gäller den svenska skolan, exempelvis vid hans förstamajtal i Sundsvall 2002. Jag ska upprätthålla mig bara vid det sista stycket i det svar som statsrådet läste in till kammarens protokoll. Jag är ingen skolpolitiker. Visserligen har jag för länge sedan gått igenom Lunds Katedralskolas helmatematiska linje.
Dessutom har jag en gång i tiden suttit med i Lunds skolstyrelse, som då leddes av skoldirektör K.-G. Ljunghill som var en känd person. För övrigt innehöll skolstyrelsen under ett antal år från 1948 - det kan jag tala om för talmannen - Tage Erlanders efterträdare på Fyrstadskretsens bänk, nämligen Folke Jönsson. Så var det!
Det är väldigt viktigt att slå fast att den beskrivning av Folkpartiets skolpolitik som statsrådet ofta ger uttryck för inte är korrekt. Vi syftar inte till att, som statsrådet säger, sortera människor. Att säga det är osakligt, oförsynt och på gränsen till oförskämt. Vi i Folkpartiet med vår liberala skolpolitik har samma goda syfte som statsrådet har.
Men att säga att det är fråga om en sorteringsskola stämmer faktiskt inte med verkligheten, utan det är en felaktig och grovt vilseledande ideologisk beskrivning av Folkpartiets syften. Jag tycker att statsrådet borde betänka det innan han ytterligare en gång upprepar detta. Att sänka behörighetskraven skulle i lika hög grad kunna sägas vara att vilja ha en sorteringsskola som att vilja höja behörighetskraven.
Det är lite olika riktningar man går i. Detta måste statsrådet betänka. Vad är en sorteringsskola? Vad är en kunskapsskola? Vår skola lutar mer åt att vara en kunskapsskola än åt att vara en sorteringsskola. Jag tycker att det vore fel och vill inte säga att vi syftar till att ha en sorteringsskola. Det är ideologiskt farligt att uttrycka att någon skulle vilja hantera svenska skolungdomar så.
Det är också väldigt oförsynt gentemot de lärare som har att hantera dem som inte har gått igenom Lunds Katedralskolas matematiska gren. Det är faktiskt fråga om lite olika förutsättningar. Det är väldigt viktigt att man kommer ut väl i livet, med goda förutsättningar på matematikens område, oavsett de personliga förutsättningarna. Därför, det måste jag säga, reagerar jag våldsamt mot begreppet "sorteringsskola".
Att vi liberaler skulle, som det sägs i svaret, vilja syfta till att sortera människor är faktiskt inte korrekt. Det här var vad jag ville säga. Jag skulle kunna lägga till ett väldigt tråkigt citat: "Upp flyga orden, tanken stilla står."
Gunnar Andrén (L):
Det är väldigt roligt att det kommer fler talare till denna starkt ideologiska debatt. Jag vill börja med att säga att jag tycker att statsrådet, forsknings- och utbildningsministern, målar upp en alldeles för stor skillnad mellan liberal och socialdemokratisk utbildningspolitik, alldeles för stor, och gör det till ett huvudnummer genom att använda ett sådant uttryck som att förre skolborgarrådet i Stockholm, Jan Björklund, skulle ha "härjat". Det var det verb som han använde.
Detta ställer jag inte upp på. Detta är en nidbild av de goda ambitioner som har funnits i Stockholm. Man kan säga som så att statsrådet uppenbarligen är både stolt och nöjd med vad han har åstadkommit. Nej, jag tycker att det en alldeles för låg ambition i den nuvarande skolan när man ser på resultaten bland annat i matematik. Jag tycker att man måste ha högre ambitioner.
Det duger inte att vara nöjd och stolt i det här läget. När statsrådet i svaret - och jag uppehåller mig då bara vid den ideologiska dimensionen - skriver: "För mig är det ett främmande synsätt." Med det menar han sorteringsskolan, som han kallar Folkpartiets skola men inte den egna skolan. Det vill jag inte säga att den syftar till, absolut inte. Men så säger ni: "Inom ramen för en sammanhållen skola ska alla barn och ungdomar mötas utifrån individuella förutsättningar."
Det är alldeles utmärkt. Jag håller med om det. Varför skulle vi vilja ha någonting annat? Statsrådet får lugna sig på den här punkten om sorteringsskolan. Jag skulle vilja lämna ett förslag på den här punkten. Vi har debatterat det här mycket. Om statsrådet slutar ljuga om vår politik på den här punkten lovar jag att inte säga sanningen om er.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill börja med att tacka Rigmor Stenmark för att hon har ställt den här interpellationen. Det är en intressant principfråga. Jag tackar också statsrådet för ett i huvudsak mycket bra svar. Den här frågan gäller inte bara Knivsta kommun, utan de omgivande kommunerna har samma problem. Jag tillhör en annan valkrets än Rigmor Stenmark gör. Där har vi sådana kommuner som Sigtuna, Vallentuna och Norrtälje.
Där är det egentligen i grund och botten samma problem. Eftersom den här frågan gäller speciellt hur man fattar beslut i sådana här frågor skulle jag vilja diskutera detta. När det gäller instansordningen, som nu prövas i Plan- och bygglagskommittén, hanterar man i huvudsak en annan fråga, nämligen privatmänniskor som överklagar kommunala beslut.
Så småningom går det vidare inte till regeringen utan till något annat avgörande. I det här fallet har vi den rakt motsatta situationen, och det är väldigt intressant. Det är nämligen en statlig myndighet som i praktiken överklagar kommunala beslut. Det blir ju ett väldigt dubbelt förhållande, att staten så att säga har både överklagandemöjligheten och indirekt beslutsmöjligheten.
Jag vill gärna höra hur statsrådet ser på denna ganska speciella situation. Sedan kan man gå till det som i det här fallet utlöser överklagandena. Hela den här regionen - Stockholm, Arlanda och Uppsala - är en oerhört stark tillväxtregion, och genom tillkomsten av den tredje landningsbanan har bullermattorna blivit annorlunda än tidigare.
Så sent som i går deltog jag i ett annat fullmäktigemöte i den region där jag sitter. Där kom också den här frågan upp, eftersom bullermattorna har blivit väldigt annorlunda, och många människor påverkas av att vi nu har ungefär 25 miljoner människor som årligen trafikerar Arlanda. Det är en ganska stor flygplats.
Det här får konsekvenser, inte bara för Knivsta, utan också för de andra kringliggande kommunerna. De får någon form av inskränkt möjlighet att disponera sina egna planer och ytterst marken. Jag vill gärna höra hur statsrådet ser på detta, att det som egentligen är ett kommunalt planmonopol kommer att naggas i kanten.
Man har kanske inte riktigt insett att det riksintresse som finns kommer att inskränka möjligheterna för kommunal expansion. Jag bestrider absolut inte att det här riksintresset finns, eftersom vi behöver en väl fungerande flygtrafik i den här regionen. Statsrådet är också ansvarig för bostadsbyggandet.
Just i den här regionen är varje ny tillkomst av bostadshus viktig för att lösa det andra problemet, som vi har här. De borgerliga kommunerna brukar ju inte få mycket beröm av statsrådet.
I det här fallet är det fråga om kommuner som har socialdemokratiska minoritetsstyren, och de har då problem med staten. De får inte igenom sina byggplaner.
Gunnar Andrén (L):
Jag har i grund och botten full förståelse för de svåra avvägningsproblemen. Politik är att hantera konflikter och målkonflikter. Här är det motstående konflikter. Det vore dumt att dölja det. Ändå tycker jag att statsrådet kunde göra sig besväret att kommentera den speciella omständigheten. I vanliga fall är det privatmänniskor som överklagar. I det här fallet är det staten.
Jag tror att det kan finnas idéer även inom Bostadsdepartementet. Statsrådet har ju en statssekreterare som är bosatt i en av de här kommunerna och som tidigare varit kommunalråd i Sigtuna och just kämpat med en del av de här ganska svåra frågeställningarna. PBL-kommittén kommer med sitt första betänkande, eller det ska åtminstone justeras, redan i morgon dag, om jag är rätt underrättad.
Det handlar just om instansordningen, men därvidlag har man, såvitt jag förstått, inte diskuterat frågan om vem som ska äga rätt att överklaga. Det är möjligt att det faller utanför och kommer i ett senare skede. Annars är det en väldigt intressant fråga. Jag tyckte att det fanns en viss uppgivenhet i statsrådets svar. Det kanske var fel.
Det kanske var en antydan om att det är svåra målkonflikter. Den uppgivenheten brukar statsrådet inte visa i andra sammanhang när han vill tala om hur utmärkt det går med bostadsbyggandet i det här landet.
Jag tycker att det finns anledning att hjälpa de här kommunerna, inte bara Knivsta kommun utan också se vad man kan göra för att stimulera bostadsbyggandet i de starka expansionskommunerna Sigtuna, Vallentuna, Norrtälje och Upplands Väsby, för att ta dem som råkar ligga i Stockholms län. Statsrådet var ju inne på hur det är i Uppsala. Vi vet inte heller - jag håller med om det - hur många banor det blir på Arlanda i slutskedet.
Gunnar Andrén (L):
Jag är ledsen att jag överskred min tid, men det måste vara statsrådets engagerade svar som fick mig att förledas att tala så lång tid. Låt mig inte ta upp den geografiska aspekten även om den finns med också. Lars-Ivar Ericson har ju tidigare pratat om resvägar och så vidare. Jag vill koncentrera mig på vad olika domstolar kan göra. Jag tror för min del att vi skulle kunna tänka oss en högre specialisering på en del områden.
Brottsverksamheten måste man hantera i alla domstolar. Däremot kan man alltid diskutera kompetensen när det gäller tvistemål. Där behöver vi en ökad kompetens, inte minst för att inte få så många överklaganden till hovrätterna. Det kan handla om brott inom familjerättens område och om sexualbrott.
De är visserligen brott, men en speciell form av brott. Jag tänker också på att om vi skulle komma ifrån den nuvarande asylprocessen och i stället få ett domstolsliknande förfarande kunde man tänka sig en form av specialistdomstolar, kanske i Ljungby, Södertälje och Lycksele eller var de nu skulle finnas, där man prövade den typen av ärenden för att inte belasta de största domstolarna med dem. Då skulle man även ge en stimulans till advokatkåren att gå på den linjen.
Jag tror också att man skulle kunna ta bort de partssammansatta domstolarna - Marknadsdomstolen och Arbetsdomstolen - och överföra de ärendena till tingsrätterna. Det skulle öka rättssäkerheten och man fick bättre kvalitet i domskäl. Det är mycket angeläget att vi får en likformighet på det här området över hela landet.
Gunnar Andrén (L):
Jag tillhör också de goda skattebetalare som betalar en häftig förmögenhets- och fastighetsskatt - det ska jag gärna säga. Men det är inte det som jag tänker tala om. Statsrådet säger att det finns skönhetsfläckar i förmögenhetsskatten. Jag tycker att det är ett felaktigt valt uttryck. Tyvärr är den solkig. Det är en bättre uttryck än skönhetsfläckar.
Om man har en tavla av Anders Zorn hängande hemma på väggen behöver man inte betala någon skatt eftersom den betraktas som ett bruksföremål. Men om man lägger tavlan i ett bankfack räknas det som en investering som man får betala skatt för. En sådan skatt fungerar bara inte. Jag noterar att statsrådet än en gång undvek att svara på frågan: Borde man inte återinföra principen skatt efter bärkraft?
Det är den centrala frågan i det här sammanhanget. Vi har låga räntor nu. Det tycker jag är jättebra. Det är ganska låga nominella räntor i hela världen.
Att vi har kunnat dra fördel av det är delvis en följd av den skattereform som Folkpartiet och Socialdemokraterna förtjänstfullt införde 1989-1990. Moderaterna var lite avvikande. De tyckte att man skulle gå ännu längre i den frågan.
Statsrådet sade att det är 20 000 människor som får tillgodoräkna sig skattereduktion för förmögenhetsskatt. Jag tycker att den siffran är förfärande, eftersom den är så hög. Den visar hur många människor som oroar sig över sin ekonomi och som inte riktigt klarar förmögenhetsskatten.
Det finns ett systemfel i fastighets- och förmögenhetsbeskattningen när 20 000 människor måste ha särskilda skatteregler.