Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Skogen är otroligt viktig för Sverige. Det tror jag att statsrådet och jag är överens om. Skogsnäringen sysselsätter ungefär 100 000 personer, och exportvärdet var förra året hela 125 miljarder kronor. Det är alltså en mycket viktig näring. Den brukade skogen är också en förutsättning för att vi ska kunna möta de klimatutmaningar som vi står inför. En skog som inte vårdas och inte brukas växer inte ordentligt och är därmed mindre effektiv när det gäller att motverka klimatförändringarna.
Dessutom är varorna från den brukade skogen en förutsättning för att vi ska kunna ersätta fossila material, drivmedel och bränslen. Enligt skogsvårdslagen ska produktionsmål och miljömål väga lika tungt avseende skogen. I praktiken hänger dessa också intimt samman, eftersom privat ägande av skog är grundfundamentet för att säkerställa långsiktigt ansvarstagande genom aktiv skogsförvaltning och lönsamt skogsbruk. Det är samtidigt grundförutsättningen för värnandet av olika miljövärden.
Tyvärr ser vi nu i Sverige hur balansen mellan dessa två mål förskjuts och produktionen kommer i kläm. Många skogsägare uppfattar också med rätta att äganderätten till skogen håller på att urholkas. Det finns flera exempel på detta. Det kanske mest uppmärksammade problemet gäller artskyddsförordningen och tolkningen av den. Många har hört talas om de fall med bombmurklor och lavskrikor som gör att skogsägare inte kan avverka sin skog. Ansvariga myndigheter ifrågasätter också om denna förordning i dag är rättssäker.
Dessa synnerligen allvarliga synpunkter måste regeringen ta på största allvar. Ett annat exempel gäller talerätten. Där önskar regeringen att ytterligare inskränka äganderätten, till exempel genom ökade möjligheter att invända mot avverkningar. Nyckelbiotoperna, som i praktiken kommit att innebära ett avverkningsförbud utan att vara ett formellt skydd, är ännu ett exempel i raden.
Det senaste exemplet är EU:s regelverk för bokföring av klimatutsläpp från markanvändning och skogsbruk, det som på EU-lingo har förkortningen LULUCF. Kommissionen har presenterat ett förslag som har skapat stor debatt. Det skulle i praktiken ge EU rätten att bestämma över medlemsländernas avverkningsnivåer, och det skulle på så sätt innebära en enorm inskränkning i självbestämmandet över skogen.
Tyvärr uppfattar jag att den svenska regeringen har varit passiv i EU-förhandlingarna om LULUCF och inte tillräckligt tydligt värnat det svenska självbestämmandet över skogen. Som tur är har vi från Moderaternas och Alliansens sida agerat här i riksdagen. Vi har flera gånger säkerställt att Sverige ändå driver en linje som värnar den svenska skogen och självbestämmandet.
Det skedde senast för en månad sedan när riksdagen faktiskt ändrade och förtydligade mandatet till regeringen i just denna fråga. Men eftersom regeringen har varit sent ute och detta mandat begärdes först efter att denna fråga egentligen hade behandlats i rådsarbetsgruppen tycker jag att det är viktigt att få klarhet i på vilket sätt regeringen efter att den nya ståndpunkten har blivit klar har drivit denna ståndpunkt.
Det är också viktigt att få veta på vilket sätt regeringen nu arbetar för att säkerställa att inte konsekvensen av ett sent agerande blir att det svenska självbestämmandet över skogen äventyras. Jag skulle gärna se att statsrådet förtydligar lite grann hur regeringen har agerat efter att den nya ståndpunkten kom på plats för att denna fråga ska landa på bästa sätt.