Kerstin Lundgren (C):
Jag vill inleda med att hälsa statsrådet Ann Linde välkommen till debatten. Det är viktigt med närvaro i kammaren när vi diskuterar de här frågorna. Jag noterar att jag kom snabbare till talarstolen än vad jag hade beräknat, eftersom en av de stora avvikarna i den här debatten, Sverigedemokraterna, strök sig från att delta.
Herr talman! Det här är en debatt som granskar 2016 men också blickar framåt. 2016 var ännu ett utmanande år, får vi väl konstatera. Våra gemensamma värden utmanades på flera sätt.
Ungern fortsatte att testa, utmana och försöka "bryta upp" och fick tyvärr stöd av Polen. Det finns också andra som tar rygg på dessa krafter. Vi har utmanats av olika terrorangrepp, som naturligtvis påverkat. Men vi har också utmanats av vår omvärld.
Migrationsfrågorna har påverkat, men också det som hänt i Turkiet, som alltjämt är ett av kandidatländerna till EU-medlemskap. Vi har också utmanats när det gäller vår gemensamma säkerhet. Fortfarande är det krig i Ukraina. Fortfarande ockuperas delar av Georgien.
Det är således inte bara Ukraina som ockuperas. Vi har tydlig och entydig rysk inblandning i både Georgien och Ukraina, men också i andra delar av vårt Europa. Folkomröstningen i Storbritannien för snart ett år sedan präglade naturligtvis 2016. I skrivelsen och redogörelsen är detta också tydligt.
En brexit utan tydlig färdplan påverkar naturligtvis EU, som var berett att samla ihop sig inför 60-årsfirandet men som fick möta ett Storbritannien som inte riktigt visste vart det ville annat än att det ville lämna EU. Vi kan väl ändå konstatera att EU har klarat provet 2016, trots de utmaningar som funnits.
Ett land med undantagstillstånd, Frankrike, folkomröstningen om brexit, Ungern, Polen - många utmaningar har nämnts, men trots allt har EU klarat att hålla ihop. En av våra grunder har också varit den fria handeln. Vi är en röst för det globala handelsutbytet.
Under 2016 fick USA en ny president som hoppades på att britterna skulle följas av andra som skulle knacka på dörren för att lämna EU. Men vi fick inte den utveckling som president Trump uppenbarligen drömde om.
Det är också ett exempel på att EU har klarat provet. Vi har en utvidgningsprocess. Det framgår av handlingarna att Turkiet, som länge har knackat på dörren och som man kan ha mycket diskussioner om historiskt, i princip är "on hold". Arbete pågår inte.
Det är naturligtvis allvarligt för de turkiska medborgare som drömt och drömmer om en annan utveckling än vad man nu kan se i Turkiet.
Verkligheten i Turkiet är givetvis djupt allvarlig och påverkar Sverige, Europa och EU, även om det är de turkiska medborgarna som får dra det stora lasset med utvecklingen under president Erdogan.
Utvidgningen handlar också om västra Balkan, ett område som behöver ökad uppmärksamhet. Det är fortfarande ett område med öppna ärr och sår som inte är läkta. Det är viktigt att EU håller i perspektivet om utvidgning för att inte släppa västra Balkan i fritt fall.
Ett exempel på en viktig process har varit att klara Serbien och Kosovo. Att inte få en ny stor oro på västra Balkan är centralt, och detta måste från EU:s sida få betydligt större uppmärksamhet än vad som varit fallet under 2016 och så här långt i år.
Utvidgningsprocessen handlar dock inte bara om Turkiet och västra Balkan utan också om östliga partnerskapet. Östliga partnerskapet måste ha ett medlemskapsperspektiv kvar. Tappar man bort den chansen, den möjligheten, den bilden och den drömmen kommer människor att söka andra vägar.
Framför allt lämnar man fältet fritt för dem som försöker - och då tänker jag på herr Putin och hans vänner - bryta sönder och på nytt lägga beslag på de länder som en gång tillhörde Sovjetunionen. Östliga partnerskapet måste alltså ha ett öppet medlemskapsperspektiv.
Viseringsfriheten - i går för Ukraina och tidigare för Georgien - är naturligtvis viktiga signaler, men de måste följas av fler. De differentierade möjligheter som vi pratar om är naturligtvis viktiga att driva på för.
Här har Sverige en speciell roll: att inte släppa det östliga partnerskapet, den kraft som vi har utgjort där och det hopp som vi har bidragit till för människor i de länderna. Jag vill här yrka bifall, herr talman, till reservation 14 under punkt 6, en gemensam alliansreservation. EU ska vara en utrikespolitisk aktör. Det är säkerhetspolitiskt viktigt.
Vi har pratat om Ryssland och om att hålla i sanktionspolitiken, men också om att på annat sätt visa att vi står upp för de värden som vi har skrivit under på. Att vi bekämpar terrorism och har lyckats nå en överenskommelse är bra, men vi behöver gå vidare. Vi ska vara beredda på militära insatser. Vi är en stark aktör när det gäller bistånd. Och vi är centrala när det gäller klimatet.
Det är inte bara så att det är Paris som gett namnet till Parisöverenskommelsen, utan det är ett förpliktande uppdrag för EU att stå upp och driva på, inte minst nu när president Trump lämnat Parisöverenskommelsen. Vi bör kort, herr talman, även beröra framtidsspåren. De fem spår som finns i Junckers vitbok säger en del, men inte allt.
Det är ingen karta för framtiden, utan de fem scenarierna är inspiration för diskussion. För Centerpartiet är det viktigt att vi inte bygger murar mot omvärlden. Säkerhetspolitiskt gäller det att säkra Nato som försvarsorganisation för EU.
Vi måste behålla en länk till USA och en länk till Storbritannien och klara gemensam gränsbevakning, men också säkerställa gränsöverskridande lösningar på de problem som vi gemensamt står inför. Vi brukar nämna "smalare men vassare" som ett tankespår för hur vi ska angripa framtiden i EU.
Vi hoppas att vi tillsammans ska kunna utveckla ett värdebaserat EU som inte undergräver det vi förenas i för frihet, möjligheter och välstånd. Vi hoppas kunna jobba för en union förenad i mångfald och öppenhet, en röst för globalt ansvar och samarbete.