Hans Eklind (KD):
Här och nu debatterar vi en mycket viktig rapport från Riksrevisionen om vägen tillbaka till arbete för dem som blivit nekade sjukpenning. Det är en rapport som pekar ut ett antal problem som finns. I socialförsäkringsutskottet har vi enats om att göra ett tillkännagivande om att regeringen snarast bör ta ett helhetsgrepp för att underlätta återgång i arbete för den som nekats sjukpenning.
Det är bra, och det är något som vi kristdemokrater har drivit på för att det ska bli av. Förutom punkt 1, som jag naturligtvis yrkar bifall till, har Kristdemokraterna också en reservation - reservation 1 - tillsammans med Sverigedemokraterna. Det finns nämligen mer att göra. Riksrevisionen pekar tydligt, tycker vi, på ett bristande samarbete mellan myndigheter. Det fungerar inte som det är tänkt.
Låt oss ta omställningsmöten som exempel. Omställningsmöten är något som Försäkringskassan erbjuder en person som antingen riskerar att inte längre ha rätt till sjukpenning eller som får avslag. Mötet ska ske med Arbetsförmedlingen, och den sjukskrivne ska då få nödvändig information från Arbetsförmedlingen för att omställningen till arbetslivet ska bli så smidig som möjligt.
Riksrevisionen skriver att dessa omställningsmöten, som jag utgår från att alla i denna kammare tycker är viktiga, bedöms sakna ett mervärde. Jag studsade till när jag läste detta i rapporten.
Men det var å andra sidan inget mot hur jag reagerade när jag sedan läste hur regeringen responderar på hur man nu ska ta tag i detta: "Regeringen kommer att följa myndigheternas arbete med att vidareutveckla sin samverkan." Ni får ursäkta men detta är verkligen inte hållbar lösning. Man kan, för att använda sig av idrottsterminologi, säga att regeringen lämnar walkover.
Vi kristdemokrater menar att de som här faller mellan stolarna förtjänar något bättre, åtminstone ett politiskt ledarskap. En åtgärd som vi föreslår är att man tilldelar en myndighet ledarskap för dessa möten och att åtgärder tas fram för att man ska kunna se till att dessa möten blir så effektiva och ändamålsenliga som det är tänkt att de ska vara. Fru talman!
Rapporten från Riksrevisionen belyser något viktigt, nämligen att rehabiliteringsprocessen inte kommer igång i tid. En konsekvens av att man inte kommer igång i tid blir att den som ska få stöd inte får det stöd som han eller hon har rätt till. När vi kristdemokrater var med och reformerade sjukförsäkringen var det för att stödja och bättre hjälpa personer i behov av sjukpenning att återkomma till sin tidigare vardag.
Efter en sjukskrivning skulle de få möjlighet att återkomma till arbete. Rehabiliteringskedjan bygger på ett ansvarsutkrävande av arbetsgivare, myndigheter och sjuk- och hälsovård. Det är inte bara den enskilde som bär på ansvaret att bli återställd psykiskt och/eller fysiskt.
Att insatser inte sätts in i tid är graverande, för vi läser i Riksrevisionens rapport om de konsekvenser som detta får. Här kan givetvis regeringen säga att det är någon annans ansvar, vilket är ganska vanligt i dessa tider. Men vi menar att regeringen både kan och bör ta initiativ här. En utredning överlämnades till regeringen i april i år.
Den heter Tillsammans för en välfungerande sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess . Där finns förslag om att ålägga Försäkringskassan att oftare begära ut en rehabiliteringsplan från arbetsgivare och att Försäkringskassan ska få ett tydligare mandat att leda det man kallar koordineringen. Fru talman! Vi debatterar nu vägen tillbaka efter nekad sjukpenning.
Det vore ett grovt tjänstefel av mig att inte ta upp detta som vi nu dagligdags läser om, nämligen människor som utförsäkras när de nekats sjukpenning till följd av att de är långtidssjuka i covid-19. En väg tillbaka är precis lika viktig för denna grupp. Men vad gör man om det över huvud taget inte finns någon väg?
Vägen har kanske inte byggts för att man befinner sig på en helt ny och okänd mark. Man vet inte hur man ska kunna bygga vägen. För de långtidssjuka är detta en adekvat beskrivning. Det finns just nu ingen väg tillbaka. De nekas en väg, för att vi saknar kunskap, möjlighet och resurser.
Att bli utförsäkrad efter dag 180 är mot den bakgrunden oacceptabelt. När Riksrevisionen skrev sin rapport var långtidssjuka i covid-19 ett okänt fenomen. Även i dag vet vi väldigt lite.
Men vad vi vet är att dagens regelverk i kombination med den låga kunskapen gör att vägen tillbaka är omöjlig att beskriva för denna nya unika grupp människor som nu blir utförsäkrad.
Det var därför som Kristdemokraterna tillsammans med Moderaterna lade fram ett utskottsinitiativ om ett tillfälligt särskilt undantag för dem som har insjuknat i covid-19 och har nedsatt arbetsförmåga. Vi föreslog att de ska prövas mot ordinarie arbete efter dag 180. Detta initiativ vann stöd hos Sverigedemokraterna, men övriga partier röstade nej.
Detta kan vara värt att notera när vi nu diskuterar den angelägna frågan om hur vi ska hjälpa personer tillbaka till arbete efter nekad sjukpenning.