Patrik Björck (S):
Till arbetsmarknadsministern vill jag säga att lagen om anställningsskydd vilar på fyra ben: Tillsvidareanställning är huvudregel. Saklig grund krävs för uppsägning. Uppsägning vid arbetsbrist ska ske i turordning, alltefter anställningstid. Uppsägning på grund av arbetsbrist förutsätter rätt till återanställning. Dessa fyra delar hänger ihop. Har man inte tillsvidareanställning krävs det inte saklig grund vid uppsägning. Det betyder att företaget inte behöver motivera varför en visstidsanställd inte får förlängt jobb.
Utan saklig grund kan en arbetsgivare säga upp vem som helst när som helst utan att motivera varför. Utan turordningsregler kan arbetsgivaren handplocka den han vill anställa och bestämma vilka han vill bli av med. Utan företrädesrätt kan arbetsgivaren först säga upp fler än som behövs och sedan ta tillbaka dem han vill ta tillbaka. Därmed sätts hela lagstiftningen ur spel. De här delarna är grunden för anställningsskyddet i Sverige.
Det är skönt att trots allt höra arbetsmarknadsministern på min fråga svara att hon delar min uppfattning om att lagen i huvudsak fungerar väl och att hon därför tar avstånd från de inhopp i arbetsmarknadens parters förhandlingar som Folkpartiets representant i arbetsmarknadsutskottet, Hans Backman, i den tidningsartikel som jag här tidigare citerat ur gett uttryck för.
Vad ministern här säger känns alltså skönt. Möjligen kan det lugna mig. Men detta med att det finns ett gott samarbete i regeringen lugnar mig inte. Det verkar i stället vara ett extremt dåligt samarbete i regeringen. Offentligt går man ju ut med helt motsatta synpunkter i en sådan här fråga. Viktigt är också att arbetsmarknadsministern säger att hon inte lägger sig i parternas förhandlingar. Att förhandlingar har tagits upp mellan Svenskt Näringsliv och PTK tycker jag också låter fantastiskt bra.
Men att lägga sig i var ju just vad Folkpartiets representanter gjorde när de gick ut och hotade parterna och sade att om de inte förhandlade på ett sådant sätt att Folkpartiet var nöjt hotade Folkpartiet med att regeringen skulle lagstifta, mot parternas vilja. Här intar arbetsmarknadsministern en ståndpunkt som ligger mycket närmare min. Det kan i och för sig vara lugnande, men det ger ingen lugnande bild av hur regeringsarbetet går till, av regeringsmässigheten så att säga.
Sedan har vi den andra delen i detta där det väl trots allt kan finnas anledning att rikta kritik även mot arbetsmarknadsministern. Det jag inte känner mig så lugn med, arbetsmarknadsministern, gäller detta med tillsvidareanställning - en annan del av de fyra delarna i anställningsskyddet. Här har regeringen agerat på ett sådant sätt att fast anställning, en tillsvidareanställning, mer och mer blir en ovanlighet på svensk arbetsmarknad. Mer och mer växer antalet otrygga anställningar.
Särskilt ungdomar drabbas. Vad ungdomar vill ha är fast anställning. Men regeringen har agerat rakt mot intentionerna i lagen om anställningsskydd och därmed undergrävt den på ett annat håll. Det är visserligen sant att lagen om anställningsskydd inte bara har att göra med turordningsregler. Åtminstone hittills har regeringen stått fast vid att inte luckra upp turordningsreglerna. Men när det gäller fast anställning som en del av lagen om anställningsskydd har regeringen gått åt motsatt håll.
Visserligen har EU kommit fram till att regeringens lagstiftning om visstidsanställningar bryter mot EU-rätten. Under svärdet så att säga har man tvingats gå in och försöka rätta till här. I och för sig tycker jag väl att det är positivt att arbetsmarknadsministern nämner att ett arbete pågår för att rätta till beträffande de missförhållanden som regeringen själv ställt till med.
Men säkerligen kommer det, herr talman, att finnas anledning att återkomma till detta och att se om de förslag som regeringen så småningom lägger fram i sin proposition är av sådan natur att de stora problem som regeringen själv ställt till med verkligen åtgärdas när det gäller visstidsanställningar och den otrygghet på arbetsmarknaden som i dag växer.