Sven-Erik Österberg (S):
Jag noterar att statsrådet kommer att fortsätta ta upp frågan om de delägda statliga bolagen på kommande bolagsstämmor. Jag drar egentligen ingen annan slutsats än det som statsrådet säger. Vi är väl medvetna om detta. Om man inte har majoritet så bestämmer man inte. Det vet man verkligen när man är i opposition, kan jag upplysa om. Och så är det också på bolagsstämmor. Om man inte har majoritet så bestämmer man inte.
Men det är klart att det också handlar mycket om vilken argumentation man har och på vilket sätt man försöker bygga allianser för att nå sitt syfte. Det är helt riktigt som statsrådet säger här; när det gäller Telia Sonera gick bolagsstämman på detta. Det var ganska uppmärksammat vid det tillfället. Jag tycker att debatten är extra viktig just nu. Vi har gått igenom en djup lågkonjunktur.
Det har egentligen inte varit etablerat någonstans, eller i varje fall inte politiskt eller företagsmässigt korrekt, att gå ut och göra något stort väsen av stora bonusuttag även om vissa företagsledare i den privata sektorn inte har ryggat trots att bolagen har gått med stora förluster. De har ändå behållit sina bonusar. Det gäller bland annat Volvo, som är ett sådant exempel.
Det retar upp en stor del av svenska folket, inte minst de industriarbetare som går ned till 80 procent av sin lön för att klara verksamheten och samtidigt har en person i spetsen som är ganska oberörd av det hela. Diskussionen gick på det sättet. Samtidigt, i skeendet av hela den stora finanskrisen, dök systemet upp när det gäller på vilket sätt risktagandet ökar.
Detta får i sin tur följder där skattebetalare i land efter land måste gå in för att rädda de finansiella systemen och få dem att fungera. Det hela beror på att man vårdslöst har hanterat de risker som har triggats av intensiva bonussystem, vilket också ganska säkert vetenskapligt har bevisats.
Det är alltså ingen liten fråga man diskuterar, och då blir det viktigt att man från statens sida föregår med gott exempel. Om man ska säga någonting om historien kan man säga att detta är en debatt som har vuxit fram. Från början tyckte man att det fanns bonusar på samma sätt som man säger att resultatlön gör att man kanske presterar bättre. Det är välkänt för en som kommer ur arbetarklassen att det fanns ackord.
På den tid jag jobbade i skogen var det bara rakt ackord. Det handlade om att det man presterade fick man ut i lön. Detta har numera blivit någonting för dem som är ledande; det är de som ska ha dessa system. Det är välkänt att det har varit på det sättet. Det fanns stimulanser i det här, och det fanns också en ganska positiv hållning till detta under en period. Men redan under Gunnar Lunds tid stramade han upp systemet. Jag tror att det var 2003. Det gjordes av skälet att man såg att det hela började bli osunt, inte minst i staten.
Jag tror att det är viktigt att ha med detta: Det har skett en diskussion och en debatt också under tiden om på vilket sätt detta har varit en förtjänst och på vilket sätt det har varit skadligt. Jag tycker inte att det råder någon tvekan om de stora risker som finns efter den stora finansiella krisen. Det blir tydligt att staten ska föregå med gott exempel och säga: Här förekommer inte detta på det sätt som det har gjort förut! Jag tycker att det är en viktig signal.
Regeringen har fullständigt stöd i detta från oppositionen och från det socialdemokratiska partiet. Nu är det viktigt att detta följs upp även i Vattenfall. Man måste se till att man lever som man lär. Till sist skulle jag gärna vilja ha en kommentar till konsultrapporten från statsrådet. Finns det något mer att tillägga? Om man läser den måste jag säga att man blir mycket fundersam över det sätt uppföljningen av ett företag används.
Jag är tacksam om statsrådet vill ge en kommentar till det.