Olof Lavesson (M):
Låt mig inleda mitt inlägg med att berätta hur glad jag är att vi kan stå här och debattera en så viktig sak som svensk scenkonst och vår fina nationalscen. Sedan det senaste valet är det inte längre så ofta som det händer. Regeringen verkar ha fullt upp med att försvara sin entréreform och kämpa för sin filmpolitik. Det har jag förståelse för, men det behöver inte innebära att annat måste stå tillbaka. Frågan om operahuset är betydligt större än en fråga om tegel och murbruk.
Jag instämmer i det som kulturministern sa. Det är inte bara en fråga om en byggnad utan också en fråga om innehåll. Men byggnaden är en förutsättning för innehållet. Det handlar om den konstnärliga verksamheten men också om publikens upplevelser, om tillgänglighet och om delaktighet. Som nationalscen har Kungliga Operan det tydligt formulerat i sitt uppdrag att stå på högsta nivå när det gäller konstnärlig kvalitet, förnyelse, mångfald och hantverksskicklighet i ateljéer och verkstäder.
Man har också i uppdrag att agera för att konstarterna ska bli tillgängliga för en så stor publik som möjligt. En förutsättning för detta är fungerande lokaler. Det måste kulturministern och jag kunna vara överens om att man inte har i dag. En tillbyggnad skulle dessutom göra det möjligt för operan att ytterligare kunna utveckla sin barn- och ungdomsverksamhet.
I förstudien pekar Kungliga Operan särskilt på möjligheten att kunna utveckla en scen ägnad för barn och unga, något som de flesta andra operahus har i dag men som saknas i Stockholm. En sådan scen skulle också kunna skapa större möjligheter för den nyskapande konsten att utvecklas. Den förstudie som är gjord är gedigen och djup, och den visar på hur man kan möta operans behov av att åtgärda de tekniska och arbetsmiljömässiga brister som finns och hur man kan möta kraven på utveckling och förnyelse.
Dessutom visar man hur detta kan lösas inom den kostnadsram som är satt samt hur man kan klara de krav som ställs ur stadsmiljösynpunkt och utan att de kulturhistoriska värdena äventyras. Alternativet till en renovering skulle vara ett helt nytt operahus. Men då talar vi om helt andra summor och en betydligt större process. Den tidigare regeringen gjorde bedömningen att det saknades stöd för att sätta igång ett sådant projekt. Jag vet inte om den nuvarande regeringen gör en annan bedömning. Fru talman!
Interpellationsdebatterna har fördelen att de ger utrymme för ett något djupare resonemang än våra betänkandedebatter. Man har lite mer tid till sitt förfogande. Jag hoppas att kulturministern nu tar möjligheten att utveckla sin syn på det nya operahuset. Jag tycker inte att det är ett orimligt krav att hon också redogör för den fortsatta processen framåt. Hur ska den se ut? När ska beslut fattas? Och när räknar man med att kunna sätta spaden i jorden? Utredningsarbetet är gjort. Färdplanen ligger på bordet.
Men när ska den verkställas? Så otydlig som kulturministern är i sitt svar när det gäller att ge besked om datum och tidslinjer måste jag ställa några väldigt raka frågor. Kommer vi verkligen att se en renovering? Eller tänker man begrava den här frågan på Kulturdepartementet? Kommer vi att se en renovering, kulturministern, och när kommer den i så fall att ske?