KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustaf Hoffstedt (M):
Statsrådet ställer de två ödesfrågorna kring bostadsbyggande och miljö och påstår att det är något som vi negligerar. Jag vill påminna om att vad gäller bostadspolitiken vill vi se över det kommunala plan- och byggmonopolet.
Vi vill ha regler för sänkt buller, vi vill förtäta, vi vill låta det bli möjligt att bygga på höjden, vi vill låta det bli möjligt att bygga på vatten, vi vill använda tidigare åkermark för bostadsbyggande - för att ge exempel på några av de förslag om bostadsbyggande som vi redan har kommit med. Men det här är inte en bostadspolitisk debatt. Möjligen är det en miljöpolitisk debatt.
Jag har redan tidigare i en debatt med infrastrukturministern påmint om Bromma flygplats geografiska läge, att den ligger söderut och att lejonparten av trafiken, nio av tolv resor, kommer söderifrån till Bromma flygplats. Det gör att resorna blir kortare än om man i onödan tvingas flyga till Arlanda flygplats.
Om trafiken enbart från mitt eget län Gotlands län tvingas gå till Arlanda kommer 740 000 kilo koldioxid att spys ut årligen helt i onödan vad gäller de resenärer som sedan ska till Stockholm. Samlat i riket blir miljöbelastningen ännu mycket större.
Svaret på hur regeringen förhåller sig till frågan kanske delvis ges av Jakop Dalunde, Miljöpartiet, Stockholms stad, som säger att man nog kan tänka sig att behålla viss trafik till och från Norrland. Men vi har fått beskedet tidigare, och då har det varit ännu mer konkretiserat, att allt inrikesflyg söder om Sundsvall ska läggas ned.
Då kan jag bara konstatera att det blir väldigt svårt att fullfölja mitt riksdagsarbete. Jag tror också att många andra medborgare i vårt land får svårt att få ihop sina yrkesliv och sina privatliv med en sådan utveckling. Statsrådet ställde en konkret fråga: Ska vi tillmötesgå sådana här samtalsinviter?
Min kollega Jonas Jacobsson Gjörtler besvarade den frågan konkret. Däremot besvarade statsrådet inte den fråga Jessica Rosencrantz ställde i sitt första inlägg: Vad vill regeringen egentligen; vill regeringen att Bromma flygplats ska vara kvar? Det är mycket angeläget att få ett svar på denna fråga.
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag vill tacka statsrådet Helene Hellmark Knutsson för svaret. Samgåendet mellan Uppsala universitet och dåvarande Högskolan på Gotland har blivit en formidabel succé.
Från mitt gotländska perspektiv har jag kunnat notera det som också statsrådet själv framhöll, nämligen att söktrycket till de utbildningar som ges på Gotland har ökat dramatiskt, och utbildningskvaliteten har också kunnat höjas tack vare universitetets omfång, historia och styrka. Regeringen föreslår i sin budgetproposition att de samgåendemedel som den tidigare regeringen utlovade ska frysas inne.
Det var ett löfte som sträckte sig under perioden 2013-2016. Under åren 2013 och 2014 har medlen förstås redan utbetalats, 25 miljoner kronor årligen, men förslaget är att de ska frysas inne för åren 2015 och 2016.
Dessutom var det sagt att det skulle ske en utvärdering efter 2016 för att eventuellt permanenta medlen. Det skulle innebära att man också efter 2016 skulle utbetala medel eftersom man såg så positivt på samgåendet. Det skulle krävas ett aktivt beslut från regeringen att inte betala ut medlen.
Uppsala universitet har i dagsläget inte fått någon motivering varför man låter medlen frysa inne, och man fick definitivt ingen chans att yttra sig innan beslutet fattades. Det tycker jag i sig är allvarligt. I regeringsformen 7 kap.
2 § står: "Vid beredningen av regeringsärenden ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. Upplysningar och yttranden ska också i den omfattning som behövs inhämtas från kommuner. Även sammanslutningar och enskilda ska i den omfattning som behövs ges möjlighet att yttra sig."
Såvitt jag förstår har Uppsala universitet inte fått möjlighet att yttra sig, inte heller Region Gotland, Uppsala kommun eller någon annan berörd. Det tycker jag är ganska allvarligt. Som sagt, regeringen beslutade att det skulle ske en återkoppling efter 2016.
För mig är det då naturligtvis angeläget att det sker en utvärdering av detta. Jag skulle vilja fråga statsrådet Helene Hellmark Knutsson huruvida man ser positivt på att permanenta dessa medel eller inte.
Om man inte ser positivt på det och inte kan ge detta besked i dag, kan man då åtminstone ge beskedet att det kommer att ske en kvalificerad utvärdering av hur medlen har fallit ut och vad de har betytt för Uppsala universitet - Campus Gotland?
Den andra frågan jag skulle vilja ställa till statsrådet är: Varför föregicks regeringens förslag inte av någon dialog med framför allt Campus Gotland men också Region Gotland och Uppsala universitet?
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag uppfattade inte att det här ges något löfte om att permanenta dessa medel, men jag uppskattar naturligtvis löftet om att i alla fall utvärdera hur de faller ut. De nya medel som Helene Hellmark Knutsson talar om gäller framför allt ett kvantitativt mål om 5 000 nya högskoleplatser. Så var det ju inte riktigt med de 25 miljoner som ursprungligen utlovades.
En huvudsaklig idé med de medlen var ju att de skulle kunna användas till forskning, som ju är själva kärnan i en högskolas eller ett universitets verksamhetsområde. Det gör mig bekymrad.
Jag skulle vilja att statsrådet vidgar de möjligheter som Uppsala universitet - Campus Gotland har med de numera utlovade medlen, så att de inte enbart kan användas kvantitativt till att utöka antalet högskoleplatser utan också kan användas till just forskning.
När jag då ska komplettera med någon fråga blir den helt enkelt: Kommer statsrådet att verka för att pengarna kan användas till forskning?
Gustaf Hoffstedt (M):
Jag kan då beklaga att de medel som ersätter de ursprungligen utlovade 25 miljonerna enbart kan användas till utbildningsplatser. Så var det nämligen inte tänkt från början. Poängen med samgåendet var också att öka kvaliteten på Uppsala universitet - Campus Gotland. Det finns en annan aspekt av att enbart satsa på utbildningsplatser och att samtidigt ge medel under en så kort tid - det återstår ju bara två år.
Man kan fråga sig: Vad är det för utbildningar som Uppsala universitet - Campus Gotland ska starta när det enbart återstår två år av utbetalningar? Det finns knappt så korta program. Det skapar en oerhörd osäkerhet.
Det får inte vara så att Uppsala universitet - Campus Gotland lockar in studenter i utbildningar som påbörjas och att medlen därefter rycks undan, likaså möjligheterna att avsluta utbildningarna.
Agneta Börjesson (MP):
Jag blev ju apostroferad av Roger Haddad så jag vill förklara mig när det gäller tullen. Jag vill minnas att jag gav regeringen en hel del kredd för att man nu ger extra pengar, ser till att få till ett samarbete och gör en kartläggning.
Men det är inte samma sak som att ta fram en handlingsplan och arbeta systematiskt och ha krav på att få fram en tydlig statistik. Det har inte Tullverket. Att vi inte längre vet hur stort problemet är utan måste gissa är lite problematiskt. Det är oerhört bra att Roger Haddad lyfter upp frågan om vapenamnesti.
Jag misstänker att det är fler i Folkpartiet än Roger Haddad som har svårt att motivera varför man ska vänta på vapenamnestin i ett helt år.
Agneta Börjesson (MP):
En stor del av justitieutskottets arbetsbelastning upptas av subsidiaritetsprövningar. Dagens ärende är en sådan som handlar om gränskontroll och det som benämns Eurosur, ett inrättande av ett europeiskt gränsövervakningssystem. Men framför allt sätter just den här subsidiaritetsprövningen väldigt stort fokus på hur riksdag och regering ska och bör jobba med dessa prövningar.
Hela grundtanken är ju att göra en bedömning om frågan ska avgöras inom EU eller i de nationella församlingarna. Det enda vi i de nationella församlingarna kan ta ställning till är det förslag vi har fått på papper för att pröva och inte något eventuellt tänkt framtida papper som ännu inte är skrivet.
När det gäller just detta papper är egentligen utskottsmajoriteten och företrädare för allianspartierna ganska överens. Vi anser att som förslaget är skrivet är det för många detaljer och samtidigt för otydligt formulerat.
Men trots att det är små skillnader i vår syn på hur och i vilken grad vi ska säga nej till den här subsidiaritetsprövningen är det viktiga skillnader eftersom vi samtidigt jobbar fram hur vi ska hantera dessa frågor i framtiden.
Genom att välja den mjukare linjen, som regeringspartierna föreslår, tror jag att vi öppnar för ännu fler ofärdiga subsidiaritetsprövningar och förslag från kommissionen. Genom att vara tydligare och svara på det vi har blivit ombedda att svara på kan det ändå bli en tydligare signal till kommissionen om att de inte bör belasta de nationella parlamenten med ofärdiga förslag.
Jag tänker inte gå in så mycket på dessa detaljer. Det har de tidigare talarna gjort, och jag instämmer där i mycket av det som Kerstin Haglö anfört. Jag vill yrka bifall till utskottets förslag och motiveringen i bil. 3.
Agneta Börjesson (MP):
Krister Hammarbergh ställer en fråga om telefonvanorna hos Socialdemokraterna. Jag har lite svårt att svara på just den frågan. Jag är helt övertygad om att vi svarar på alla frågor och att i alla fall inte jag har blivit kontaktad i de frågorna. Jag är också helt övertygad om att det finns en stor öppenhet kring att faktiskt skriva ihop sig när det gäller en text för att säga nej till det här förslaget.
Jag har väldigt svårt att se att det på något sätt skulle vara svårt. Jag tycker också att vi i det här fallet står ganska nära varandra. Det borde inte ha varit särskilt svårt att göra. Att däremot se vem det är som bär ansvaret för att göra det vill inte jag lägga mig i. Jag vet väldigt väl att jag inte har blivit kontaktad för sådana diskussioner.
Agneta Börjesson (MP):
Vi debatterar nu justitieutskottets betänkande nr 10, Straffrättsliga frågor . Precis som Kerstin Haglö sade handlar det om knappt 130 motionsyrkanden från 2011 och 2012 om brott, straff och påföljder. Jag kommer att fatta mig kort.
Vi i Miljöpartiet står givetvis bakom våra två reservationer och det särskilda yttrande som vi har tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Vi står förstås också bakom de synpunkter vi angivit för motionsförslag som nu behandlas förenklat.
För att spara tid yrkar jag dock enbart på reservation nr 2 som vi har tillsammans med S och V. Jag instämmer också i det som Kerstin Haglö sade om brottsförebyggande och eftersupning, där vi har gemensamma skrivningar.
I reservation nr 2 skriver vi om behovet av att man får till stånd en särskild brottskod som anger om brottet har anknytning till skam eller heder. Vi pekar också på behovet av en straffskärpningsgrund för denna typ av brott. Kerstin Haglö argumenterade för den gemensamma reservationen, och jag instämmer helt i det hon sade.
Det är först under 2000-talet som denna problematik uppmärksammats i Sverige och av våra myndigheter. Det är därför inte konstigt att brottskodningen hänger efter. Nu har dock arbetet pågått ett tag, men det finns fortfarande mycket okunskap. När polisen kodar misshandel så får de ett nummer från Brottsförebyggande rådet.
Det finns dock ingen kodning för hedersrelaterade dåd, utan de sorteras under rubriker som till exempel Misshandel av kvinna. Hur ska man då kunna få en uppfattning om problematikens omfattning?
Ja, det kan man bara spekulera i. Jag och Miljöpartiet menar att det är centralt att man synliggör den här typen av brott i statistiken. Det är först när man vet omfattningen som man kan klargöra orsakssambanden och bättre förebygga brott. Jag yrkar som sagt bifall till reservation nr 2.
Agneta Börjesson (MP):
Jag tycker egentligen inte att Johan Pehrson motiverade någonting när det gäller varför regeringen och utskottsmajoriteten har valt att inte följa utredningens förslag när det gäller samtyckeslagstiftning. Det har tagit ett bra tag för regeringen att komma med det här förslaget, och jag tror att vi var ganska många som hoppades på att det skulle komma ett förslag om en samtyckeslagstiftning.
Man anför själv i både betänkandet och propositionen att man tror att en sådan lagstiftning skulle få en normerande verkan. Jag undrar lite över de invändningar som har förts fram i det skriftliga material vi har.
Både jag och Lena Olsson från Vänsterpartiet har i våra anföranden ställt oss undrande till den motivering som ges. Det står att samtycke sällan är något som förs på tal mellan två personer innan en sexuell samvaro inleds.
Jag undrar var det kommer ifrån, och jag undrar om det ens skulle stämma om man undersökte det. Jag undrar också hur man bygger en retorik på detta.
Agneta Börjesson (MP):
Jag måste säga att jag står här som ett levande frågetecken. Jag uppfattade fortfarande inte någon ordentlig argumentation för att inte ha en samtyckeslagstiftning. Jag kan förstå svårigheterna, för det finns en svårighet i alla våldtäktsmål.
Det finns ofta inte vittnen och så vidare, så jag kan definitivt förstå svårigheterna, men jag har väldigt svårt att förstå argumentationen mot att inte stärka upp och lägga mer av bevisbördan på vad man har hört offret säga.
Agneta Börjesson (MP):
Vi återupptar replikskiftet. Ewa Thalén Finné talade en del om samtyckeslagstiftningen, men det som är tragiskt med det som regeringen gör är att man inte tar en samtyckeslagstiftning.
Det som det handlar om nu, 2013, när man skärper lagstiftningen är att det också måste vara ett visst mått av våld, hot och sådana otäckheter. Ett nej ska alltså inte räcka, och det tycker jag är tragiskt. Jag skulle vilja höra Ewa Thalén Finné förklara varför det är på detta sätt.
Ewa Thalén Finné pratade också om normerande lagar. Jag nämnde i mitt anförande till exempel sexköpslagstiftningen. Vi har många normerande lagar i Sverige i dag som har fungerat oerhört bra. Men vi tror inte att den här lagstiftningen bara skulle vara normerande - tvärtom.
Vi har därför föreslagit en hel lagstiftning, som jag hänvisar till och som finns i slutet av vårt betänkande. Det är också så att det finns olika åsikter när det gäller samtyckeslagstiftningen, inte bara mellan de olika partierna utan också mellan olika jurister och olika uttolkare.
Min uppfattning är väldigt hårt att detta flyttar fokus från offret till förövaren. Det kommer inte att bli mer fokus på offret, som Ewa Thalén Finné tror. Här känner jag att jag har starkt stöd, som sagt, av många kloka jurister.
Agneta Börjesson (MP):
Jag tror att det är ganska uppenbart att det inte är på det sättet. Men det som jag tror har varit oerhört stötande för många är att det 2013 inte räcker att förövarna tydligt säger att de uppfattade ett nej utan att det måste till ett våld också. Det som upprör så oerhört mycket är att ett nej inte räcker.
Agneta Börjesson (MP):
Det är glädjande att Johan Linander egentligen vill ha en samtyckeslagstiftning. Han säger också att det aldrig ska vara okej att ha sex utan samtycke.
Men när vi i dag debatterar denna fråga försvarar han en linje där man inte ens kriminaliserar de fall där gärningsmannen erkänner att han har hört att det inte finns samtycke, där han har hört offret protestera och där han har hört den utsatta säga nej. Inte ens det ska kriminaliseras.
Inte ens så långt går regeringen. Kan Johan Linander förklara hur det går ihop med det han säger att han och Centerpartiet står för?
Agneta Börjesson (MP):
Jag inser att det är många svåra fall. Jag inser också att många tunga remissinstanser är tveksamma. Det finns dock andra tunga remissinstanser som tycker att det vore bra att ta ett steg framåt till en samtyckeslagstiftning. Det är absolut inte några enkla frågor.
Även med en samtyckeslagstiftning kommer det att vara många tveksamma och svåra domar. Det är jag helt med på. Men när det gäller bevisbördan tror jag att mycket fokus kommer att flyttas över från offret till gärningsmannen.
Det blir inte enbart en fråga om hur mycket offret kämpade emot utan en fråga om huruvida gärningsmannen uppfattade ett nej. Det blir huvudfrågan, och den måste ställas. Denna fråga ställs i dag också. Man bryr sig dock inte om resultatet, utan det ska vara annan bevisbörda också. Det är det som är så tråkigt, att ett nej inte räcker.
Agneta Börjesson (MP):
Jag ska fatta mig kort. Det var en intressant föredragning som Caroline Szyber höll. Men jag fastnade på en mening i anförandet som jag inte riktigt förstod - eller egentligen förstod jag den mycket väl, men jag förstod inte riktigt var den hörde hemma. Caroline Szyber sade att det ska vara tydligt att ett nej är ett nej. Men så långt går inte förslaget.
Det kommer fortfarande att vara på det sättet att ett nej inte alls är ett nej. Med detta förslag kommer detta fortfarande inte att vara straffbart ens i de fall där det är tydligt för rätten att gärningsmannen eller gärningsmännen har uppfattat ett tydligt nej.
Jag skulle vilja höra hur Caroline Szyber ser på att ett nej inte alls är ett nej i denna lagstiftning.
Agneta Börjesson (MP):
Vi har hört denna typ av svar från flera av regeringsföreträdarna nu. Man säger att det är tolkningsfrågor. Vi vet att det är så med nuvarande lagstiftning. Det skulle det vara med vårt förslag, och det kommer det att vara med ert förslag. Det kommer att vara många svåra frågor och tolkningsfrågor just därför att det sällan finns vittnen som har tagit del av det som har hänt och som inte är part i målen.
Mitt problem i detta är att inte ens i de fall när samtliga är överens om att det är ett nej vill regeringen tycka att det är en kriminell handling. Det är där jag verkligen har problem.
Agneta Börjesson (MP):
Vi går nu över till att debattera justitieutskottets betänkande JuU25 Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning . Det behandlar regeringens proposition, två följdmotioner och dessutom två motioner från allmänna motionstiden.
Jag vill från början yrka bifall till vår reservation nr 2 som vi har tillsammans med Vänsterpartiet.
Brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning har en konstruktion som är ganska annorlunda i vår lagstiftning eftersom bestämmelserna inte fokuserar på de enskilda brotten utan på upprepade kränkningar i form av vålds-, frids- eller sexualbrott.
I propositionen föreslås att man vidgar de delar i en brottsmeny som kan ingå för att få ihop det totala grova brottet. Förutom brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid och sexualbrott ska även skadegörelsebrott och överträdelse av kontaktförbud ingå.
Regeringen föreslår också att straffminimum höjs från sex månader i fängelse till nio månader i fängelse. De lagförändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli i år. Miljöpartiet står bakom propositionens förslag att vidga begreppen grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning.
Både skadegörelse och överträdelse av kontaktförbud är brott som är både skrämmande och kränkande. Det är därför en riktig avvägning att de ska räknas in i menyn. Vi invänder inte heller mot att man höjer minimistraffet.
Däremot är vi en smula förvånade över den föreslagna straffskärpningen då det inte var vad utredningen föreslår och inte heller vad majoriteten av de olika remissinstanserna föreslog.
Tvärtom visade till exempel Åklagarmyndigheten på en tydlig oro för att en straffskärpning skulle kunna få domstolarna att idka större återhållsamhet i fall som inte tillhör de allvarligaste.
Dessutom är minimigränsen nio månader helt ny i svensk straffrätt. Vi anser därför att det är rimligt, och det också står i vår reservation, att vi från riksdagen ber om en särskild utvärdering för att följa hur den nya niomånadersgränsen kommer att fungera i praktiken.
Agneta Börjesson (MP):
Vi talar om justitieutskottets betänkande nr 9, En ny tidsbegränsad vapenamnesti . Mycket tyder på att andelen illegala vapen som finns i omlopp ökar. Det har inte minst Elin Lundgren redovisat här statistiskt. Att begränsa tillgången på vapen som används vid brottslig verksamhet är helt central för att förebygga brott.
Det finns flera metoder att försöka begränsa andelen vapen i omlopp. Man kan intensifiera arbetet mot smuggling och skärpa påföljderna för vapenbrott och ammunitionsbrott. Det är något som vi lyfter fram i vår reservation nr 4 om skärpta straff för vapenbrott.
Vi vill att det som i dag rubriceras som olovlig vapeninförsel i stället automatiskt rubriceras som grovt smugglingsbrott med minst två års fängelse. Vi pekar också i reservationen på behovet av att fokusera mer på trygga gatu- och bostadsmiljöer och vidareutveckla samarbetet med socialtjänsten.
Ett annat och kanske det mest centrala verktyg som vi diskuterar i dag är att under en tidsbegränsad period införa en vapenamnesti. Det är tredje gången som en sådan genomförs i Sverige.
De båda tidigare gångerna har inneburit att stora mängder har lämnats in, över 31 000 vapen och 14 ton ammunition. Det är egentligen inte alls samma sak, men rent siffermässigt kan man jämföra med de beslag av illegala vapen som polisen gör ett vanligt år. Beslagen ökar visserligen årligen.
Polisen har blivit bättre på att plocka in illegala vapen. Alternativt kan det vara ett mått på att andelen illegala vapen ökar. Det man får in årligen är 2 000-3 000 vapen. Då är siffran att få in 10 000-15 000 vapen hög.
Miljöpartiet står förstås bakom att det ska införas en vapenamnesti. Vi har drivit frågan under lång tid. Hela utskottet har uttalat sig för att få till stånd en ny vapenamnesti snarast. Tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet gör vi dock bedömningen att det skulle ge en betydligt större effekt om man får mer tid på sig.
Våra grannländer har haft mer tid på sig. Regeringen har en teori om att oavsett hur lång tid amnestin pågår kommer ändå de som lämnar in vapen att göra det så sent som möjligt. Jag tror helt enkelt inte att det är så enkelt.
Jag tror att det tar tid att förstå att det pågår en vapenamnesti, förstå var det är man ska lämna in dem och också att ta sig för att lämna in dem. På det sättet är det bättre att ha en vapenamnesti under lång tid. Det är också rent säkerhetsmässigt bättre att det kommer in fler vapen under lång tid.
I dag har fackföreningsrörelsen varit ute och talat om riskerna för de civilanställda om det kommer in många vapen på ett visst ställe och de inte har hunnit få den utbildning de behöver. Jag yrkar bifall till våra reservationer nr 1 och nr 4.
Agneta Börjesson (MP):
Jag blev lite nyfiken när Andreas Norlén talade om vikten av jobbpolitiken och hur just den här budgeten skapar fler jobb. Han talar om hur skattesänkningar skapar fler jobb. Just i den här budgeten handlar det om skattesänkningar för dem som tjänar allra mest.
Det är de som tjänar absolut mest som får en liten skattesänkning. Det är sådana som du och jag. Jag undrar hur mycket extra forskningen säger att vi kommer att jobba när vi får några hundralappar till på marginalen i månaden. På den senaste tiden har det kommit ganska många rapporter.
OECD har varit i Sverige och granskat den svenska skolan och upptäckte då hur hårt de stora klyftorna verkligen slår mot tillväxten. När internationella organ kommer och talar om för oss att de är chockerade över de ökade klyftorna i Sverige och hur hårt de slår mot tillväxten undrar jag lite grann vad forskningsläget är.
Jag har bara en fråga till när det gäller Regeringskansliet. Regeringskansliet må ha haft gott om tid på sig att förbereda, men vi fick ändå inte några former av svar. Har Andreas Norlén några svar på frågan var man tar pengarna?
Agneta Börjesson (MP):
Jag tycker att det är intressant att få en chans att diskutera jobbpolitiken. När OECD pekar på att ökande klyftor hotar och kan skada tillväxten och att de är chockerade över den stora förändring de har sett i det svenska samhället när det gäller just detta tycker jag att det är viktigt för oss politiker i den här kammaren att lyssna.
När det gäller Regeringskansliet, som vi alla kommer att behöva använda oss av för den kommande regeringen, tror jag att vi kan vara överens om att vi inte fick så mycket svar på var någonstans pengarna ska komma att tas.
Om 300 miljoner kronor för fyra år sedan var så mycket att man behövde lägga ned flera ambassader är det svårt att se att 200 miljoner ska vara så lite att det inte ens märks.