Carina Ödebrink (S):
Äntligen är vi framme vid att fatta beslut i detta viktiga ärende som handlar om att effektivare hantera häktningar och minska isoleringen. Flera av de föregående talarna har berört att turerna har varit många, och så är fallet. Jag tycker ändå att det förtjänar att sägas att det bär vi nog ett gemensamt ansvar för i de delarna.
Ytterst kan man väl ändå säga, fru talman, att det handlar om demokrati och de spelregler som vi har för vårt uppdrag. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på förslagen i motionerna. Sverige har under lång tid fått såväl internationell som nationell kritik för långa häktningstider och omfattande användning av restriktioner.
Kritiken har särskilt avsett situationen för häktade barn och den isolering som restriktionerna ofta leder till. Den internationella kritiken har kommit från Europarådets kommitté mot tortyr och omänsklig behandling och från FN:s kommittéer mot tortyr samt för barnets rättigheter.
Och nationell kritik har framförts av bland andra Barnombudsmannen och Sveriges advokatsamfund. Jag är därför glad över att vi i dag, efter lång tids beredning, har en politisk majoritet som faktiskt tar ansvar för den kritik som Sverige under lång tid har fått och som också har kraft nog att stå upp och vidta åtgärder.
Jag vill i det sammanhanget passa på att rikta ett stort tack till alla partier som bidragit i det konstruktiva arbetet. Fru talman! Jag tycker att det är viktigt att för en stund stanna upp inför det som är något av kärnan i rättsväsendet i allmänhet och den kritik som Sverige under lång tid har fått, i synnerhet när det gäller häktningstider och restriktionsanvändning.
Det krävs en del av samhället och rättsväsendet om vi ska vara en rättsstat och leva upp till våra åtaganden för alla inblandade, vare sig man är brottsoffer, förövare, misstänkt eller drabbad på annat sätt. Därför är oppositionens kritik av förslaget om tidsgränser i dag anmärkningsvärd.
Jag hör den, men jag ser inte hur de tänker sig att lösa frågan om hur vi i Sverige ska leva upp till våra internationella åtaganden. Fru talman! Regeringens proposition har beretts under lång tid. Utskottet föreslår i dag att tidsgränsen för häktning ska vara nio månader för vuxna och tre månader för barn, för de under 18 år.
En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget om att införa tidsgränser för häktning. Det tycker jag förtjänar att betonas. Det finns kritik mot förslaget, men kritiken handlar främst om att utskottet föreslår nio månader som tidsgräns för vuxna i stället för regeringens förslag på sex månader. Vi tycker dock att nio månader är en mer rimlig avvägning.
Det behöver finnas en väl avvägd balans vid införandet av tidsgränser mellan å ena sidan att en utredning bedrivs effektivt för att begränsa häktningstiden och å andra sidan vikten av att inte försämra förutsättningarna för utredning och möjlighet till lagföring.
De främsta skälen till långa häktningstider är allvarlig brottslighet i kombination med att det misstänkta brottet kan vara särskilt svårutrett på grund av internationella kopplingar eller att brottet utgör en del av organiserad eller gängrelaterad brottslighet. Det är därför nödvändigt att tidsgränserna får överskridas om det finns synnerliga skäl.
Jag är övertygad att tidsgränser, även om de kan överskridas, kommer att bli styrande och bidra till bättre planering och resursanvändning och kortare ledtider. Förslaget är utformat med utgångspunkten att de brottsutredande myndigheternas förmåga att utreda brott inte ska försämras. Det finns inget parti som vill försvåra möjligheterna att utreda brott.
Det är också viktigt för brottsoffer och vittnen att rättsprocessen kan genomföras inom rimlig tid. Fru talman! Utöver förslaget om tidsgränser finns det andra delar i betänkandet. Jag ska särskilt peka på några ytterligare. Det ena handlar om förändringen att det är rätten på begäran av åklagare som ska ta ställning till den häktades restriktioner.
Den ordning som nu gäller och som innebär att rätten ger åklagaren ett generellt tillstånd att meddela restriktioner är kritiserad. Europarådet har återkommande rekommenderat Sverige att ändra regelverket. Restriktioner är ett omfattande ingrepp, och därför bör det vara ett beslut för domstol och inte åklagare.
Vid en domstolsprövning kommer restriktioner att tydligare behöva motiveras och bemötas när domstolen ska ta ställning. När barn häktas rör det sig i det närmaste uteslutande om allvarlig brottslighet.
Men trots att kraven för att häkta barn och ge dem restriktioner är högre än för vuxna är andelen häktade med restriktioner större bland barn än bland vuxna. Under 2019 hade 96 procent av de häktade barnen restriktioner jämfört med 68 procent för samtliga häktade. En klar majoritet av dessa barn är att betrakta som isolerade.
Detta är något som fått internationell kritik. JO har också så sent som i år riktat mycket allvarlig kritik mot Kriminalvården för isolering av intagna i häkte. Regeringen föreslår därför en lagstadgad rätt för barn som häktas att få vistas med någon annan i minst fyra timmar varje dag. Fru talman!
Civilsamhället gör en ovärderlig insats på häkten och anstalter för att möta människan bakom kriminaliteten och bidra till att bryta isolering. Det kan vara avgörande för att inte minst barn och unga ska kunna lämna ett kriminellt liv bakom sig. Jag har under våren haft förmånen att träffa några av dem för att ta del av deras arbete och erfarenheter.
Röda Korset, Frälsningsarmén, Fryshuset, RFSU och Sveriges kristna råd är några organisationer som med bidrag från eller på uppdrag av Kriminalvården ordnar verksamhet på häkten och anstalter. Civilsamhället bidrar med att föra in samhället och något slags normalitet i en sluten värld.
De öppnar friska dörrar och visar på alternativ där varje möte med den häktade kan bidra till förändring, som en representant för Sveriges kristna råd uttryckte det. Fru talman! Det finns sällan en lösning på komplexa problem. Jag är glad att riksdagen nu kan gå fram med en rad förslag för att effektivisera häktningar och minska isoleringen.
Från utskottet är vi samtidigt tydliga med att detta är några delar för att åstadkomma förändring och att det krävs fortsatt arbete och ytterligare åtgärder på flera områden. Flera utredningar pågår som har betydelse. En handlar om regelverket för utredningar mot just barn som misstänks för brott. En annan utredning ska föreslå straffskärpningar för dem som involverar unga i kriminalitet.
Ytterligare en utreder hur snabbförfarande i brottmål för snabbare lagföring kan införas permanent. Frågan om tidiga polisförhör som spelas in under förundersökningen i större utsträckning ska kunna användas som bevis under rättegången bereds för närvarande på Regeringskansliet. Det handlar vidare om ett fortsatt arbete med en förstärkt rättskedja och utvecklad samverkan.
Utöver tidigare resursförstärkningar kan det finnas behov av ytterligare resurser till rättsväsendet. Det handlar också om att öka effektiviteten i rättsväsendets olika delar, exempelvis inom Nationellt forensiskt centrum för att minska omotiverat långa tider för analys, hantering och undersökningar.
Utskottet utgår från att regeringen noga följer utvecklingen och återkommer till riksdagen med lagförslag för att effektivisera brottmålsprocessen.