Johan Hedin (C):
Det är fredag kväll. De hade precis gått och lagt sig. Tidigare hade höstens första snöblandade regn fallit. Nu när löven är borta kan man skymta grannens knutlampa. Närmare än så är det inte till grannen. De bor kvar på gården fastän de börjar bli lite skröpliga. De har varit pensionärer i några år, men de trivs så bra. Det här stället är deras hem och deras trygghet, och det har också varit deras utkomst. De har levt på det som gården har gett. Här har de sett sina barn växa upp.
Det skulle bära dem emot att flytta, men av praktiska skäl har de övervägt det. Deras son bor tolv mil därifrån i Jönköping, och det var också han som hörde av sig till mig för några år sedan. Paret vaknade upp av att lampan på uthuset går igång. Det är ett så kallat närhetsrelä, det vill säga när någon kommer i närheten tänds lampan. Någon är där. De ringde till polisen, men polisen kunde inte komma.
Det var fredagskväll, och då måste polisen stå utanför en dansrestaurang och se att ingenting händer där. Polisen kunde inte åka. Paret gick ned och tittade efter att dörren var låst, och det var den. Lampan släcktes efter ett tag, men de vågade inte gå ut och titta. Inte heller kunde de somna om. De kokade lite kaffe och bredde var sin macka. Sedan blev det kanske några timmars sömn. Dagen efter ringde de till sonen, som kom dit och tittade. Någonting var borta.
Det här hände för några år sedan, så jag kommer inte ihåg exakt vad som var stulet. Detta drabbar så många människor. När jag tog över som rättspolitisk talesperson 2014 var det precis just om sådana här händelser som folk började höra av sig till mig. Det är fråga om många centerstyrda kommuner i glesbygden där det är långt till närmaste polis och där människor inte känner sig sedda av rättsväsendet. Otryggheten har vuxit sedan dess.
Detta är ett stort bekymmer. Vi tog tag i detta och började resa runt för att träffa företagare, polis och drabbade. Man kände en stor frustration. Trots att man kände att det fanns ett bra bevisläge - det fanns bilder i mobiltelefoner, registreringsnummer till bilar och signalement - lades utredningarna vilande i brist på spaningsuppslag, som det hette, fastän man tyckte att det fanns en hel del spaningsuppslag.
Det gick så långt att man på vissa orter tog lagen i egna händer och begick andra brott mot människor man misstänkte begick dessa stölder. Det är naturligtvis inte heller bra. I det här läget är förtroendet för rättsstaten hotat, och det är allvarligt. Rättsstaten är ett fundament i demokratin, och den måste vi bevara. Vi funderade över varför det är så här. Vi kom fram till att åklagarna, och kanske också polisen, antagligen tycker att det är för lågt straffvärde för dessa brott.
Varje brott enskilt är inte så allvarligt mätt i ekonomiska termer, men när de läggs på hög och skapar otrygghet på en hel ort blir det en allvarlig kränkning, ett allvarligt hot, mot tryggheten som måste bekämpas. Vår idé var att försöka åstadkomma en skärpning av straffen, en förhöjning av straffvärdet, genom att adressera precis den typen av systematiska stölder.
Vi kom tillbaka till justitieutskottet i frågan och fick med oss övriga allianspartier, som tyckte att vi hade en god idé. Vi fick sedermera också med oss resten av justitieutskottet, och sedan när frågan prövades i kammaren fick vi majoritet för den. Detta hände 2015. Nu berättar regeringen att det är en produkt på väg fram, och det är mycket välkommet. Men fem år har gått, och det är ett par år för sent. Det här borde vi ha gjort tidigare. Men bättre sent än aldrig!
Detta var en komponent. En annan komponent är precis det vi diskuterar i dag, nämligen tullens befogenheter. När de ser att stöldgods är på väg att lämna landet ska de kunna ingripa. Det har blivit bättre på vissa håll. Det är också väsentligt att samarbetet mellan tull och polis fungerar, och det gäller även samarbetet över gränser. Ibland kanske polisen inte hinner till en hamn, men de kan varsko sina kollegor på andra sidan vattnet så att de kan ta andra stöldligor.
Det handlar mycket om att sprida medvetandet och ha internationellt samarbete genom framför allt Europol. Europol har varit till stor nytta i arbetet, och man har knäckt ett par ligor som har härjat efter Norrlandskusten med hjälp av Europols samverkansmöjligheter. Det är oerhört viktigt. Något annat som är av väsentlig betydelse är den polisiära kapaciteten.
Ett skäl till att man inte åker på larm när det äldre paret känner sig oroligt, någon bryter sig in i deras uthus, är att man måste stå någon annanstans. Det finns för lite polisiära muskler som kan skapa trygghet ute i lokalsamhällena. En av de absolut viktigaste punkterna i januariavtalet är 10 000 fler polisanställda så att man har tid att åka på larmen även när det äldre paret ringer.