Annika Strandhäll (S):
Jag kan återigen konstatera, som många här har sagt, att bara detta att det finns en bortre tidsgräns inte betyder att man har blivit frisk.
När vi pratar om siffror, hur många som har utförsäkrats och hur många som har gått tillbaka till arbete kan vi konstatera - det är också en erfarenhet som jag har med mig - att vi har haft en kraftig förhöjning när det gäller försörjningsstöd, ekonomiskt bistånd, för människor som har ramlat ur bland annat sjukförsäkringen.
Bara det att man blir utförsäkrad och hamnar i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller hamnar på försörjningsstöd betyder inte att man har blivit frisk. Tvärtom betyder det kanske att man har hamnat i ett socialförsäkringssystem som egentligen inte är konstruerat för att tillvarata de behov man har, som handlar om att man kanske fortfarande är sjuk.
Vi vet också att det är människor som har ramlat helt och hållet mellan stolarna och som i dag försörjs av sina närstående. Vi vet, precis som ni lyfte fram, att det finns en och annan solskenshistoria i detta, men det finns också många människor som har drabbats väldigt hårt av utförsäkringarna i sjukförsäkringen.
Jag håller med de tidigare talarna om att vi gemensamt bör fokusera på det som vi vet är det kvarstående problemet när det gäller sjukförsäkringen, nämligen hur vi kan rikta resurser och gemensam kraft såväl politiskt som från relevanta myndigheter på att skapa förutsättningar att tillvarata människors arbetsförmåga och skapa en snabb återgång till arbete.
Där vet vi i dag att det finns mer att göra. Försäkringskassan säger själv att man ibland kommer in alldeles för sent med sina åtgärder. Vi vet att det finns mer att göra i dialog med arbetsmarknadens parter när det gäller rehabilitering och det förebyggande arbetet ute på arbetsplatserna.
Och vi vet från tidigare perioder när vi har haft höga sjukskrivningstal att det är när vi får aktiva arbetsgivare ute på arbetsplatserna, när vi får till det med tidiga rehabiliteringsinsatser, som vi lyckas få ned sjukskrivningarna. Det är när vi lyckas samla oss politiskt.
Som socialförsäkringsminister är jag naturligtvis väldigt oroad över de ökade sjukskrivningstal vi har sett de senaste åren. Jag är också väldigt oroad över den prognos jag fick från Försäkringskassan bara häromveckan som pekar på en eventuell ytterligare ökning de kommande åren om vi nu inte lägger resurserna på rätt ställe.
Det är precis det jag menar när jag i mitt interpellationssvar säger att vi nog bör fasa ut ALI eftersom det inte har gett de effekter som vi hade önskat eller kanske hoppats på när det gäller människors återgång i arbete.
Vi vet också - det har myndigheterna själva talat om för mig - att det här är resurskrävande för myndigheterna och att deras tid, kraft och kompetens i stället bör fokusera på att få en större kraft i rehabilitering och återgång i arbete. Jag tror att det är väl använd tid och väl använda resurser ute på våra myndigheter. Jag ser fram emot en samverkan om det. När jag lyssnar på Finn Bengtssons erfarenheter från början av 2000-talet tycker jag verkligen att de är förskräckliga.
Vi vill inte tillbaka dit. Det är också det som TCO uttrycker när man är orolig för att vi plockar bort den bortre gränsen.