Johan Johansson (M):
Mineraler påverkar vår vardag och levnadsstandard. Behovet av mineraler är växande i hela världen, och mineralnäringen svarar för nära en femtedel av det svenska nettoexportvärdet. I mitt hemlän Norrbotten är mineralnäringen het, nästan överhettad, då ett flertal aktörer gör mycket stora investeringar. LKAB fortsätter sitt tillväxtprogram och ökar produktionen till 40 miljoner ton färdiga produkter år 2015.
Tre nya gruvor är på väg att öppnas: Gruvberget, Mertainen och Leveäniemi. Dessutom har LKAB initierat ett mycket viktigt projekt om att tillvarata de sällsynta jordartsmetaller som finns i gruvornas sandmagasin. LKAB tror att produktvärdet kan bli uppskattningsvis 9 miljarder kronor per år under ett antal år framöver. Northland Resources är i full gång med att starta upp gruvdrift i Kaunisvara, Pajala.
Avalon Minerals har ansökt om att få starta upp en koppar- och magnetitgruva i Viscaria. I Jokkmokk tas de första stegen mot en stor järnmalmsgruva. Flera projekt är på gång, inte bara i Norrbotten utan i hela Sverige. Dannemora gruva, som har varit nedlagd sedan 20 år, startas upp eftersom höga råvarupriser och modernare brytmetoder gör det lönsamt. Gamla gruvor och fyndigheter i Ludvika och Grängesberg står på tur.
Detta är mycket positivt för Sverige. Fru talman! Regeringen har påbörjat arbetet med att ta fram en mineralstrategi med tydliga och uppföljbara mål. Målsättningen är att strategin bör vara väl sammanhållen och starkt förankrad hos intressenterna. Som ett led i detta arbete avsätter regeringen 30 miljoner kronor årligen under en fyraårsperiod.
Regeringen har också gett SGU ett ansvar för att tillsammans med industrin och övriga myndigheter löpande analysera och följa upp arbetet med att utveckla den svenska gruvnäringen. När det gäller infrastruktur ökas kapaciteten på Malmbanan. Såväl malmtransporterna som mineralfrågorna i stort är prioriterade av regeringen.
Utöver detta sker satsningar av LKAB, Swerea Mefos och Boliden på kompetensutveckling och forskning i nära samarbete med Luleå tekniska universitet och andra ledande lärosäten. Det är samarbeten som är helt i linje med regeringens intentioner med mineralstrategin. Jag är särskilt glad över de ansträngningar som nu görs för att utveckla den redan i dag internationellt erkända forskning som bedrivs i Luleå kring gruvor och metallurgi.
Här finns goda förutsättningar att skapa ett världsledande excellenscenter med Luleå tekniska universitet, Swerea Mefos och LKAB:s forskningsmasugn som viktiga pusselbitar. Att näringens aktörer investerar i forskning samt kompetensutveckling tillsammans är glädjande och ett bevis på att samarbeten är lönsamt.
Dessutom säger entreprenörskapsforskningen att det är just precis så de bör agera för att de ska behålla sin entreprenöriella glöd, samtidigt som de processer de startar kommer att leda till än starkare konkurrenskraft och därmed en livskraftigare näring. Fru talman!
Det som kan oroa mig är inte utvecklingen i näringen utan hur det omgivande samhället påverkas. Hur klarar kommuner och landsting konkurrensen om personal när löneläget är 30-40 procent högre i gruvnäringen?
Vilka långsiktiga konsekvenser får det att en hjullastarkurs på någon vecka ger lönenivåer över 30 000 kronor medan ingångslönen för en lärare efter fyra års studier är knappt 23 000 kronor? Självfallet drivs lönerna upp av den höga efterfrågan, men det är hur som helst problematiskt.
När mineralpriserna viker eller när tillgången på mineral viker, då riskerar vi att stå med väldigt många chaufförer som är arbetslösa. Vi måste därför nu, främst i Norrbotten, som är mest beroende av gruvnäringen, bygga upp alternativ.
Besöksnäring, it, testverksamhet samt hälsa och särskilt e-hälsa är alla områden som har stor potential att växa. Genom den aktiva näringspolitik som bedrivs, med fokus på entreprenörskap, finns det goda förutsättningar att nya basnäringar växer fram. Det känns jättebra.
Statens roll på det näringspolitiska området ska vara att skapa generellt goda förutsättningar för företagande och utveckling, inte att ge särskilt stöd till någon speciell näring. Allt entreprenörskap kommer underifrån. Det är därför som näringslivsklimatet och de generella förutsättningarna är så viktiga. Hela tanken med ett branschprogram går stick i stäv med hur man får fram ett mer entreprenöriellt Sverige.
Entreprenörskap kan inte planeras fram, utan det växer fram genom starka individers lust, nyfikenhet och personliga drivkrafter för att lösa viktiga problem.
Jag finner det märkligt att Sverigedemokraterna, Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet väljer att gå denna väg med branschprogram, nu när de vill ge regeringen ett tillkännagivande om ett branschprogram. Fru talman!
LKAB:s beslut om nya huvudnivåer i Malmberget och Kiruna är två för Malmfälten mycket viktiga beslut som stärker förutsättningarna inte bara för lokal och regional utveckling utan även för nationell ekonomisk utveckling. Besluten innebär stora förflyttningar av människor och bostäder i Malmfälten. Samhällen måste flyttas. Bostadsområden blir industriområden.
Här har regeringen tydligt uttryckt att statens ägande i LKAB är en viktig och generell förutsättning för att säkerställa bolagets ansvar i stadsomvandlingen, där styrelserepresentation och kontinuerlig dialog inbegriper ett hållbart miljömässigt och socialt ansvarstagande.
Ställningstagandet är bra, och det är självklart att staten som ägare tar sitt ansvar och att det i regeringens riktlinjer till LKAB tydliggörs vilket ansvar bolaget har för stadsomvandlingen. Regeringens besked skiljer sig därmed rejält från dåvarande socialdemokratiske partiledaren Håkan Juholts besked vid sitt besök i Kiruna den 22 oktober 2011.
Då aviserade han att Socialdemokraterna "avser att utreda" ansvaret för stadsflytten. Jag tycker att regeringen är bra mycket tydligare. Fru talman! Att upprätthålla en hög nivå på antalet prospekteringar är viktigt, dels eftersom prospekteringarna ger kunskap om vad som finns i marken, dels eftersom det finns ett samband mellan prospekteringsaktivitet och framtida gruvor.
Att begränsa möjligheterna till prospektering, vilket vissa motionärer förespråkar, är dumt både ur ett kunskapsperspektiv och i ett samhällsperspektiv. Resultatet skulle bli mindre och kanske även sämre kunskap om hur vår berggrund är beskaffad.
Resultatet skulle även bli minskad samhällsnytta i form av uteblivna mineraler som behövs i många olika produkter samt naturligtvis minskade arbetstillfällen i mineralnäringen och i de näringar som är beroende av mineraler. Uran är anledningen till att vissa motionärer vill begränsa möjligheterna till prospektering. Jag förstår oron men upplever den som obefogad, eftersom det finns särskilda bestämmelser när det gäller uran.
I dag har kommuner möjlighet att yttra sig när undersökningstillstånd ges för alunskiffer, en bergart som är rik på uran. Dessutom finns ett kommunalt veto mot uranbrytning. Att införa ett förbud mot prospektering av uran skulle med stor sannolikhet leda till minskad prospekteringsaktivitet totalt sett, då prospektörer riskerar att bryta mot lagen varje gång de genomför en provborrning.
Vad gör man om man hittar just uran - anmäler man det till myndigheterna eller stampar man bara igen hålet och går vidare? Problematiken med ett förbud kan bli stor. Avslutningsvis vill jag säga att efterfrågan på mineraler är stor och växande, inte minst inom den högteknologiska energiindustrin och miljöindustrin som bland andra Eva Flyborg refererade till.
Sverige är ett land som har mycket goda möjligheter att vidareutveckla industrin. Vi har fyndigheter, lång erfarenhet och en hygglig infrastruktur som är på väg att bli ännu bättre. Vi har stort miljömedvetande och en bra lagstiftning.