Maria Larsson (KD):
Det är roligt att så många är intresserade av att samtala kring denna fråga. Jag skulle vilja betona att frågan verkligen har inlemmats i ett större sammanhang genom att vi har lagt samman de preventionsåtgärder som vi arbetar med till en helhet. Vi ser alltmer av blandmissbruk i dag.
Därför är det viktigt att vi tar ett samlat grepp i frågan. Vi har ANDT-sekretariatet, ANDT-rådet och så vidare. Dopning är i allra högsta grad inkluderat i våra tankegångar när det gäller preventionsinsatser, missbrukarvård och så vidare.
Jag vill verkligen betona att det är 260 miljoner kronor årligen som regeringen avsätter, och vi har gjort det hela mandatperioden. Vi har sett vikten av att ha ett kontinuerligt pågående förebyggande arbete. Det är alltså mer än 1 miljard över mandatperioden som är avsatt till detta.
Det är avsevärda resurser, och vi ser nödvändigheten av det, inte minst på dopningssidan. En sak som är fullkomligt nödvändig för att effektivisera det här arbetet är samarbete. En aktör klarar inte detta på egen hand. Det är också därför som vi samarbetar exempelvis genom hearingen för att öka kunskapen. Jag bjöd in kulturministern och justitieministern.
Vi samverkar kring detta, vi förstärker arbetet tillsammans. Det krävs åtgärder och krafttag på justitieområdet, på idrottsområdet och utifrån folkhälsoaspekten. Det är som Gunnar Andrén uttryckte det inte ett problem som är isolerat till idrottsvärlden eller elitidrotten i dag, utan det är utbrett. Dock är de kunskaper vi har fortfarande alltför ringa.
Det är det som Folkhälsoinstitutet i den kunskapssammanställning som är alldeles färsk och som institutet har gjort åt oss kommer fram till. Vi vet mer i dag, säger de, om prevention i gymmiljö. Där håller det på att utvecklas, och det håller på att spridas över landet på ett positivt sätt. Startprojektet är ett jättebra projekt, men det är inte det enda som pågår, det finns fler.
Det är som sagt en "exportprodukt" åtminstone inom Sverige, men det är möjligt även utom Sverige. Däremot vet vi alltför lite om preventionsbehandling. Vi har alltför lite av behandlingsforskning. En begränsad kunskap tror jag har bidragit till att detta kanske inte alltid har stått överst på länssamordnarnas agenda. Vi famlar lite.
Vad är bra insatser? Vad är det vi ska göra för att vi ska få ut ett resultat av den kvalitet som vi kan fordra med statliga medel? Forskningen behöver pågå, och metodutvecklingen behöver fortsätta. Jag håller inte med om Lars Liljas historiebeskrivning, att vi har suttit med armarna i kors.
Jag räknade upp i mitt svar minst åtta åtgärder som vi har vidtagit, varav en del kommer att ha mycket stor betydelse för framtiden. Det långsiktiga arbetet är naturligtvis forskningen och metodutvecklingen, men det gäller också att titta på möjligheten att lagföra personer när det handlar om dopningsbrott.
Utbudet har ökat alldeles enormt, och vi har skäl att tro att det kan bli fler som börjar använda dopningspreparat om vi inte har en offensiv preventionsinsats som motvikt. Det har blivit en enormt lukrativ marknad, i stort sett lika lukrativ som narkotikamarknaden.
Det gör att det är viktigt att lagstiftningsmässigt manifestera allvarligheten i dessa brott, eftersom skadorna är i paritet med skadorna för dem som missbrukar narkotika.