KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar Jörgen Berglund för en mycket viktig interpellation om våra reservofficerare. Reservofficerare är en officer eller en specialistofficer som har sin huvudsakliga sysselsättning någon annanstans samtidigt som man är anställd inom Försvarsmakten. Jag tittade precis i dag på Sverofs hemsida, där de publicerar en del intressanta tjänster för reservofficerare.
Där fanns bland annat en position inom säkerhets- och underrättelsetjänst. Det känns som en viktig position, en viktig tjänst, för Sveriges, rikets, säkerhet. På senaste mötet med försvarsutskottet fick vi ta del av en föredragning av Försvarsmakten med anledning av händelserna på K 3. Det berättades en hel del om hur Försvarsmakten arbetar med värdegrunden.
Våra reservofficerare är viktiga i vår militära förmåga, som nu ska ökas. Jörgen Berglund frågade ministern om vilka medel och verktyg ministern använder för att förbättra för Sveriges reservofficerare. Jag uppfattar dessvärre inte att Jörgen Berglund får några svar. Jag är därför intresserad av att göra ett tillägg till debatten med anledning av tidigare felaktiga uppgifter om anställda inom Försvarsmakten.
Jag tänker närmast på den falska officeraren, och jag tänker också på händelserna på K 3 och frågan om värdegrund. Hur säkerställer ministern att även reservofficerare som har sin huvudsakliga sysselsättning någon annanstans också får vara med i arbetet med frågan om värdegrund som Försvarsmakten arbetar med nu, inte som förut?
Hur säkerställer man att informationen om alla dessa reservofficerare som finns i registren är korrekt?
Alexandra Anstrell (M):
Jag tycker att Jörgen Berglund förtjänstfullt redogjorde för hur försvarsministern faktiskt inte svarar på frågor och inte heller tar det ansvar han som minister har. I stället skyller han ifrån sig på gamla alliansregeringar. Nu är ju nu, tänker jag, och det är nu försvarsministern är just försvarsminister.
Jörgen Berglund får inte svar på sina frågor, och jag fick inte heller något svar på frågan hur ministern säkerställer att de reservofficerare vi har i våra rullor har korrekta cv:n. Tar ministern något ansvar för att säkerställa det? Och hur säkerställer försvarsministern att våra viktiga reservofficerare får ta del av den värdegrund och den organisationskultur som Försvarsmakten arbetar med i dag?
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag har ju i min interpellation ställt flera frågor. Jag frågar hur statsrådet avser att säkerställa att processen inte drar ut på tiden och att vår beredskap vad gäller andningsmasker inte havererar. Här uppfattar jag att ministerns svar är att han har försäkrat sig om att arbetet för anskaffning av skyddsmasker nu fortsätter och att han kommer att följa det arbetet. Men jag undrar hur ministern avser att säkerställa att det inte havererar igen.
Är det något vi har lärt oss av denna pandemi är det väl vikten av att ligga i framkant, vikten av att vara förberedd och vikten av att ta på sig ledarskap i svåra frågor. Är vi förberedda vad gäller godkända andningsmasker för vår duktiga personal inom polis, räddningstjänst och ambulanssjukvård? Ligger vi i framkant i vår beredskap gällande andningsmasker?
Vidare frågar jag om statsrådet planerat någon form av beredskapsanskaffning av skyddsmasker inför kommande tioårsperiod. Jag tänker ju att det är viktigt att ligga i framkant, att vara förberedd. Här får jag ett tydligt svar - tack, herr minister, för det! - att ministern inte ser något behov av att ta ytterligare initiativ vad gäller beredskapsanskaffning av skyddsmasker. Men då undrar jag vad det är för hemligt lager av CE-märkta masker ministern har som jag inte ser.
Arbetsmiljöverket har efter ett EU-beslut gett dispens för att använda Skyddsmask 90 och gjort det möjligt för bland annat räddningstjänst och sjukvårdspersonal att använda skyddsmasken under pandemin. Ändå har den stoppats, exempelvis av Kriminalvården i höstas. Deltagare i Kriminalvårdens grundutbildning har drabbats av syrebrist när de använt Skyddsmask 90 på övningar.
Efter att huvudskyddsombudet lagt skyddsstopp får masken inte användas. Övningsverksamheten på grundutbildningen hade legat nere ganska länge, men man beslutade att den kunde fortsätta om deltagarna hade skyddsutrustning på. Det dröjde dock inte länge innan man fick rapporter om att det bara krävdes en liten ansträngning för att deltagarna skulle få symtom på syrebrist. Det handlade om huvudvärk, yrsel och illamående.
Enligt källor har FMV skapat en samverkansgrupp för CBRN med de myndigheter som ingick i den avbrutna upphandlingen, där man ungefär en månad efter att den tilldelade upphandlingen avbrutits diskuterar att återanskaffa Skyddsmask 90 i stället men nu som CE-märkt. Var den tidigare upphandlingen då inte rätt kravställd? Eller var det så att kraven var de rätta men önskemål om att ha Skyddsmask 90 av okänd anledning övertrumfade uppsatta krav?
Detta trots att den skyddsmasken inte verkar fungera för exempelvis Kriminalvården. Vet statsrådet något om detta? Jag har tagit del av en mejlväxling där det framkommer att FMV fortfarande anser att Skyddsmask 90 är en av världens bästa skyddsmasker och att dess prestanda och livscykelkostnad är så fördelaktig att Försvarsmakten avser att återanskaffa den.
Är det den återanskaffningen som ministern åsyftar när han säger att han inte ser behov av att ta initiativ vad gäller beredskapsanskaffning av skyddsmasker?
Alexandra Anstrell (M):
Det för mig absolut viktigaste är att Sverige har beredskap gällande andningsmasker så att vi klarar oss i händelse av ytterligare en kris eller annan situation där vi behöver andningsmasker. Därför undrar jag om ministern avser att säkerställa att den här processen inte drar ut på tiden. Det är ju inget som säger att det dröjer tio år till nästa kris.
Den nuvarande kan fortsätta länge till, och det kan komma en ny ganska snart. Vi bör ha beredskap inför en ganska lång period framöver. Enligt uppgift från MSB kan regeringen själv föreskriva vad gäller dispens för Skyddsmask 90.
Arbetsmiljöverket fattade ett beslut om att man får göra undantag under pandemin, men om jag förstått det rätt kan regeringen själv fatta beslut om att ge dispens i frågan. Jag undrar om regeringen har för avsikt att komma med en förordning som medger avsteg för räddningstjänst och ambulanspersonal gällande Skyddsmask 90.
Alexandra Anstrell (M):
Tack, ministern! I rapporten som jag tidigare hänvisade till kommer man fram till att riskerna för sårbarhet för våra lantbrukare är ganska många. Det handlar främst om bristen på drivmedel, att det är svårt att hitta personal och att det finns få stora livsmedelsanläggningar. Vi har alltså inte en trygg drivmedelsberedskap i Sverige. Det är ett ganska stort problem. Och inga större lösningar är på gång.
Att det är svårt att hitta personal till lantbruk är också en stor fråga. Hur ska yrket kunna göras attraktivt när man beläggs med näringsförbud för en viss del av sin verksamhet, när man blir utsatt för hot och hat och när man får sina djur rivna av varg och andra rovdjur? Hur ska regeringen göra det attraktivt att vara lantbrukare?
De arbetar dagligen för att öka vår självförsörjningsgrad, för att vi ska ha bra mat här i dag men också för en ökad robusthet i händelse av kris och krig. Hur avser regeringen att agera för att lantbrukarnas lönsamhet ska kunna öka nere på sista raden, så att man också ska kunna starta fler stora livsmedelsanläggningar?
Lantbrukarna kliver varje dag upp tidigt på morgonen och driver sina gårdar med stolthet. De är inte bara ute efter lönsamhet utan har också en stolthet och en stor kärlek till jordbruket, till jorden och till sina djur.
Alexandra Anstrell (M):
Vi behöver en trygg drivmedelsförsörjning i hela Sverige men inte minst här i Mälarregionen. Det har vi nu med anledning av det beslut som kom till stånd gällande driften av Bergs i Nacka, som ska vara ända fram till 2032. Men vad händer efter 2032?
Beredskapslager hålls i de lagringsskyldiga företagens normala lagringsanläggningar, tillsammans med de kommersiella lager som företagen håller utöver sin lagringsskyldighet, precis som ministern var inne på. Med det säkras löpande omsättning av beredskapslagret och kurant kvalitet. En stor del av företagens samlade lagerhållning är på så sätt vårt beredskapslager.
En avveckling av drivmedelsdepåer utan att annan depåkapacitet tillkommer skulle medföra en minskning av berörda företags fysiska lagringskapacitet och mindre möjligheter för dem att upprätthålla lagringsberedskapen i förbrukningsområdet, och därmed en sämre möjlighet att försörja samhällsviktig verksamhet i händelse av kris eller höjd beredskap. År 2032 kan ju tyckas vara långt bort i tiden.
Ministern och jag verkar vara oense om takten och möjligheten att ta beslut i regeringen, fru talman, men min upplevelse är ändå att det är ganska långsam takt i regeringens beslutsförmåga. Då är det faktiskt inte så lång tid fram till 2032 att spela på.
Det är många intressenter i det här, för vi måste såklart ta väl avvägda beslut mellan trygg drivmedelsförsörjning och en regional stadsutveckling. Beredskapslager som ska kunna stå till landets förfogande om det uppstår allvarliga leveransstörningar är tillsammans med möjligheten att tillgripa ransonering samhällets viktigaste skydd mot en försörjningskris vad gäller drivmedel och andra bränslen.
Vi måste kunna köra ut mat till våra affärer, och vi måste kunna laga mat till våra äldre, våra sjuka och våra barn. Finns de här lagren på rätt ställen? Är de rätt dimensionerade? Ute i Europa verkar de ligga tätare än vad de gör i Sverige. Att vi behöver lager i Stockholm är tydligt. Frågan är vad regeringen egentligen har för plan efter 2032.
På grund av att tillgången till och beroendet av el är så centralt för vårt samhälle är reservkraft, främst via diesel- eller bensindrivna elgeneratorer, en mycket vanlig och viktig funktion för att upprätthålla samhällsviktig verksamhet i den händelse att ordinarie elförsörjning slås ut. Man ska till exempel kunna ha driften av ett sjukhus igång även om elen har gått.
Har ministern någon samlad bild av samhällets totala behov av reservkraft och vilken kapacitet som faktiskt är installerad och fungerande och av den bränsleåtgång som i ett krisläge skulle bli nödvändig för att hålla aggregaten igång?
Alexandra Anstrell (M):
Jag tror att vi alltid kommer att vara beroende av kontakter med omvärlden - eller jag hoppas det i alla fall, för jag tycker att det är utvecklande. Jag var inne på att vi behöver en trygg drivmedelsförsörjning även i Mälardalen, och nu säger ministern att vi inte kommer att behöva ha några problem efter 2032. Jag är inte så säker på det. Jag tror att man skulle ha behövt börja jobba med den frågan för länge sedan. Energimyndigheten har fått i uppdrag att utreda, och man har utrett och ska utreda och har utrett och ska utreda.
Redan 2014 fanns det bra underlag för Mälarregionen för att kunna ha en trygg drivmedelsförsörjning. Ändå ska det utredas ännu mer och göras ännu mer. Ministern hänvisar också till att vi har ett elöverskott i Sverige. Så är det måhända, men ändå funkar det inte som man har tänkt sig.
Ändå har vi företag i Skåne och i Mälarregionen som faktiskt inte kan växla upp sin produktion och då inte kan hjälpa till att skapa de nya jobb som vi så väl behöver och som vi kanske behöver ännu mer nu för att kunna göra en nystart efter coronapandemin.
Jag förstår inte hur ministern kan slå sig för bröstet och säga att vi har ett elöverskott om det ändå inte funkar ute hos våra företagare och ute hos våra medborgare. Jag frågade också om man kommer att ta några beslut i närtid. Det har jag fortfarande inte fått något svar på.
Jag undrar då, som en avslutande fråga till ministern: Hur länge ska det här utredas, och när kan vi få se några beslut i frågan vad gäller beredskapslager?
Alexandra Anstrell (M):
Med beskedet i oktober från Östhammars kommun finns nu alla underlag på plats för att kunna ta ett regeringsbeslut gällande slutförvar i Forsmark och utbyggd mellanlagring i Oskarshamn. Den långsiktiga säkerheten är dock den grundläggande frågan. Nu har alla expertenheter uttalat sig, och ändå kommer regeringen inte till skott. Är det något som någon expertmyndighet eller domstol har missat?
Detta är såklart en stor och komplex fråga. Det är ett av de största miljöärendena - förmodligen det största - i Sverige någonsin och ett stort infrastrukturprojekt. Ett positivt beslut skulle alltså bli startskottet för ett av Sveriges största och viktigaste miljöskyddsprojekt och sätta igång investeringar på ungefär 19 miljarder kronor, som genererar cirka 1 500 arbetstillfällen.
Det är ganska många arbetstillfällen, speciellt i glesbygd och speciellt nu, mitt i en coronapandemi då många skulle behöva en nystart. Hela Sverige behöver en nystart. Varje år som går innan beslut tas om att sätta igång kostar SKB 800 miljoner kronor, enligt källor på SKB. Det är 2,2 miljoner kronor om dagen.
Ministern hänvisar till Strålsäkerhetsmyndighetens granskning av LOT, men den är kopplad till SKB:s forskningsverksamhet och ingår inte i prövningen av slutförvaret. SKB:s forskningsprogram - FUD-programmet - har Strålsäkerhetsmyndigheten granskat och rekommenderat regeringen att godkänna, och regeringen godkände FUD 2019 så sent som i december 2020.
Det är bra att minister Bolund ser frågan som prioriterad, men om man låter tiden gå utan att ge oss någon som helst tidsplan - hur prioriterad är den då? Jag undrar om det någon tidsplan, och hur är tempot i frågan? Vi vet inte och kan omöjligen veta hur världen ser ut om 100 000 år. Vi kan bara göra något utifrån det vi tror är bäst och riktigt i dag.
Alexandra Anstrell (M):
Kan det vara så att det som gör att detta ärende drar ut så mycket på tiden är att det helt enkelt också är en obekväm fråga att bli klar med, att det här med kärnavfall skaver för ministern och Miljöpartiet? Tidigare har det låtit på regeringen som att man arbetar intensivt med dessa frågor. Nu låter det som att regeringen granskar detta intensivt.
Hur är det då, precis som Jessika Roswall var inne på, att lita på expertmyndigheterna i denna fråga när vi ska göra det i så många andra frågor? Har regeringen inte varit noggrann med läsningen tidigare? Den här frågan har alltså legat på bordet i 47 år, sedan 1973. Det var året innan jag föddes. Under denna tid har det ändå hunnit hända en hel del runt omkring oss. 2,2 miljoner kronor om dagen kostar detta. Hur många 2,2 miljoner kronor ska detta behöva kosta?
Men det handlar inte bara om pengar. Det handlar om att vi sitter med detta avfall i knät. Vi har detta ansvar. Det går liksom inte att trolla bort. Vi behöver ta ansvar för att detta avfall ska tas om hand. Det börjar bli fullt. Vad skulle alternativet annars vara? Har minister Bolund något alternativ till detta beslut?
Det spelar ingen roll om man gillar kärnkraft eller inte, eller om man tycker att vi ska ha kärnkraft i framtiden eller inte. Det handlar om att vi behöver ta ansvar här och nu. Det handlar om att ta ett politiskt ansvar för detta avfall, och det ansvaret behöver regeringen ta och åtminstone ge oss en tidsplan för när regeringen ämnar ta detta ansvar.
Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för svaret. Självklart ska det finnas ett konsumentskydd. Jag har själv blivit lurad vid hästköp, så jag om någon vet att detta är viktigt. Ministern var inne på skador som visar sig efter två tre veckor. Jag kan också tycka att det är en rimlig tid. Men i Sverige är tiden väldigt mycket längre i dag. Tidigare fanns det en lagstiftning i Danmark som innebar 28 dagar.
Det kan tyckas vara lite rimligare än att man ska ha flera månader på sig, just med tanke på det som jag sa tidigare om att många skador uppkommer i början och kanske till och med under det första året när man har köpt en ny häst. Det är vi människor som kan påverka lagstiftningen. Det är faktiskt vi här inne som har möjlighet att göra det. Hästarna kan inte påverka någon lagstiftning alls.
Det är vi människor som behöver ta ansvar för de djur som vi äger. Vi har ett långtgående ansvar. Detta handlar om levande djur. Att reklamera ett kylskåp är faktiskt mycket enklare. Det står bara där det står. Vid en eventuell tvist fortsätter kylskåpet att stå där det står. Men om man ska reklamera en häst lever hästen vidare hela tiden.
Och om du som säljare vill kontrollera hur hästen har det, eftersom du har ansvaret för den och kan behöva ta tillbaka den, får du alltså inte besöka den eller ta ansvar för det levande djuret. Det är i detta fall som hästarna kan komma i kläm. Ministern var inne på dessa två tre veckor. Då måste ministern också se att det är uppenbara skillnader mellan kylskåp och hästar.
Det behöver vi ta ansvar för, så att det blir enklare för alla men fortfarande ett konsumentskydd när man ska köpa och sälja levande djur.
Alexandra Anstrell (M):
Kollegan Kjell Jansson ställer i denna interpellation två väldigt viktiga frågor: Har statsrådet några planer och åtgärder för att få stopp på bottentrålningen i Östersjön? Vad avser statsrådet att göra konkret i närtid för att säkerställa att fiskbeståndet återhämtar sig och inte minskar i Östersjön? Svaret är dessvärre inte så mycket att hänga julgranen.
Jag bor i Haninge, en av Stockholmsregionens skärgårdskommuner. Faktiskt består över 70 procent av min hemkommun av vatten. Kjell Jansson bor i Norrtälje, en annan av Stockholmsregionens stora skärgårdskommuner.
Vi får båda två alarmerande rapporter från bland annat våra fiskare om att situationen för flera fiskbestånd i Östersjön är akut. Rapporterna om Östersjötorsken är oerhört dystra. Fisket i Stockholms skärgård måste ske på ett mer hållbart sätt. Här är det viktigt med lokalkännedom.
Det vi kan se är att det totala fiskbeståndet i skärgården har minskat drastiskt, inte minst de senaste 20 åren. Orsakerna till detta är givetvis många. Till exempel infördes fritt handredskapsfiske 1985 utan att någon tog ansvar för återplantering. Vidare äter sälen flera kilo per dygn - för att inte tala om skarven, som tar väldigt mycket fisk. Därtill åker ribbåtar och fiskar i fredade vikar.
Under de senaste åren har vi även sett ett nytt storskaligt fiske etablera sig utanför Stockholms skärgård. Det är industritrålare som fiskar väldigt mycket strömming på kort tid. Effektiva industritrålare riktar in sig på strömmingen just när den samlas i stora stim för att gå in i skärgården och föröka sig. Detta får katastrofala följder för hela skärgården.
Tillgången till fisk minskar dramatiskt, och hela ekosystemet sätts ur spel. Flera av de yrkesfiskare som har kontaktat mig, och förmodligen också Kjell Jansson, uppger att de nu bara får upp en tiondel av tidigare normalfångst inne i skärgården. En tiondel!
Förra året tog industritrålarna upp 370 gånger mer strömming än Stockholms yrkesfiskare tillsammans, enligt Havs- och vattenmyndigheten, HaV. Det är de lokala yrkesfiskarna som i vanliga fall håller Stockholms skärgård vid liv, och de är en stor del av Stockholms skärgårds dna.
Att det ohållbara industrialiserade fisket tränger undan mindre yrkesfiskare är dåligt för hela skärgården och dessa kommuner. Det är också dåligt för vår självförsörjningsgrad. Merparten av den fisk som vi svenskar äter är importerad, och i och med detta fiske blir vår självförsörjningsgrad ännu lägre - och det i ett läge när vi behöver ha högre beredskap och bli mer självförsörjande.
Säker mat och säkert dricksvatten är grundförutsättningar för att vi ska klara oss, speciellt under en kris. För att Stockholms skärgård ska blomstra även i framtiden behöver fisket vara hållbart. Håller inte ministern med om att vi behöver främja det småskaliga och kustnära fisket och prioritera lokalfiskad fisk som mat och inte som fiskmjöl i annat land?
Alexandra Anstrell (M):
Jag är uppriktigt sagt orolig för fisket i Stockholms skärgård och för vår livsmedelsberedskap. Vi har alltså gått från 37 till 25 yrkesfiskare, som Kjell Jansson sa initialt.
En naturlig följdfråga blir då: Vad gör ministern och regeringen för att skapa incitament för våra lokala yrkesfiskare så att de fortsätter och kan stanna kvar och för att någon ska vilja ta över detta arbete i framtiden? Varför driver regeringen exempelvis inte att Sverige ska få det undantag från EU som vi har pratat om tidigare när det gäller att få handla med sälprodukter?
Sälen äter fisken. Man får numera jaga säl, men man får inte avyttra kött och andra sälprodukter. Då saknas incitament även där, vilket medför att skjutna sälar sänks och skapar övergödning. Eller det gör de inte, men de kan göra det. Så kan vi inte heller ha det. Då blir ingenting bättre i Östersjön, och vi får definitivt inte fler fiskare där.
Jag undrar om ministern har tänkt om i denna fråga. Vilka incitament avser ministern och regeringen att skapa för att vi ska få ha våra lokala yrkesfiskare kvar och för att fler ska vilja vara det?
Alexandra Anstrell (M):
Tack för svaret, ministern! Ett framtida Sverige behöver en utökad politik för frihet - en frihet för alla, där både kvinnor och män har förutsättningar att själva välja det liv de önskar. Då behöver vi stå upp för jämställdhet varje dag, och vi behöver stå upp för frihet varje dag.
Jag tänker att den självklara utgångspunkten är att varje individ själv bestämmer över sin kropp och sin sexualitet, sin klädsel och så vidare. Problemet i dag är dock att det här i Sverige har vuxit fram parallella samhällen där en del av den svenska befolkningen lever i frihet och jämställdhet medan människor i andra områden begränsas och förnekas sina mänskliga rättigheter.
På en del orter utsätts kvinnor och flickor för trakasserier, detta för att de inte följer uppsatta regler om klädsel, livsstil, vem de får träffa och så vidare - regler som man har satt upp i deras område. Herr ålderspresident! Vi har alltså flickor och kvinnor runt om i Sverige vars livsval begränsas av deras familj och släktingar.
De får inte klä sig hur de vill, de får inte röra sig fritt i samhället och de får inte heller gifta sig med vem de vill. Det är 19 år sedan Fadime Sahindal blev dödad av sin egen pappa - skjuten i huvudet på nära håll - för att hon hade träffat en svensk man och ville välja själv vem hon skulle gifta sig med och vem hon ville älska.
Fadime sa under sitt tal i den här byggnaden, i Sveriges riksdag, att vi inte skulle vända de här kvinnorna ryggen. Men jag skulle säga att vi under de här åren måste ha vänt väldigt många flickor och kvinnor ryggen. Herr ålderspresident! Jag tänker att många saker har gjorts, som ministern räknar upp - och ändå kan vi runt om i Sverige se att hedersförtrycket ökar.
Då måste man ju ställa sig frågan: Gör vi rätt saker, och gör vi tillräckligt av rätt saker? Slöjan är i grunden en symbol för kvinnoförtryck. Att täcka hår och kropp görs för att flickor och kvinnor inte ska väcka begär hos männen. Kvinnor som utsätts för hedersförtryck vittnar om att kraven på att täcka sin kropp och sitt hår är en del av själva förtrycket. Vi moderater vill utreda ett slöjförbud i förskola och grundskola.
Vi tycker att det är bättre att det är samhället som tar fajten för de här barnen - för de här flickorna och kvinnorna - än att fajten ska tas i varje enskild familj. Ministern uttalade på frågestunden den 25 mars att det är regeringens "absoluta avsikt att se till att varje barn i det här landet har rätt att klä sig så som det vill - utan tvång, utan förtryck och utan hot om våld."
Efter det valde jag att skriva den här interpellationen, för jag undrar: Hur ska ministern säkerställa det här? Uppenbarligen gör vi nämligen inte rätt åtgärder i dag. Vilka ytterligare åtgärder krävs? Detta är faktiskt ingenting jag får svar på av ministern, herr ålderspresident. Frågan är: Varför ska vi tillåta en symbol som kränker halva världens befolkning? Vi får nämligen inte vara så toleranta att vi tolererar de intoleranta.
Är det så att vi har män som inte kan hålla fingrarna i styr för att en kvinna inte är täckt - för att hon inte har slöja - borde det ju vara de som stannar hemma.