Jan Björklund (L):
Det finns kortsiktiga och det finns långsiktiga kostnadsminskningar till grund för gymnasiereformen. Jag tycker inte att riksdagen behöver skämmas för att man fattar beslut som ibland innebär kostnadsminskningar och inte bara kostnadsökningar. De kortsiktiga är just de som redovisas här och som jag nämnde i Gomorron Sverige i den aktuella tv-debatt Mikael Damberg hänvisar till. De första åren handlar det om en uppstramning av utbildningsutbudet som gör att man kan fylla klasserna mer.
Om eleverna ska ha väldigt många valmöjligheter i skolan, om de ska kunna välja många timmar på schemat varje vecka och välja alla möjliga kurser och inriktningar, blir utbildningen mycket dyrare att organisera. Det blir nämligen många undervisningsgrupper med många lärare med specialkompetenser, och många grupper blir till sist ganska små eftersom ett fåtal elever väljer dem. Då blir det mindre grupper, och då blir det dyrare. Det är det som är riktigt dyrt i skolan, och det är en av huvudorsakerna till att gymnasiet är mycket dyrare än mellanstadiet.
Det är för att det är så många utbildningsinriktningar som gör att det måste organiseras så väldigt många grupper som elever ska välja. Många grupper blir då små. När man minskar antalet utbildningsinriktningar och minskar utbudet blir det mycket lättare att organisera utbildningen, och det blir kostnadsminskningar. Jag har varit kommunalråd i tolv år. Jag erkände aldrig att en statlig reform skulle bli billigare; det skulle alltid bli dyrare. Det är ju ett förhandlingsspel som pågår mellan stat och kommun.
Vi har precis som samma beräkningsmodeller i dag som den socialdemokratiska regeringen hade när vi beräknar vad olika reformer innebär. Är det reformer som innebär fördyringar för kommunerna höjer man statsbidragen på ett eller annat sätt, och är det reformer som innebär kostnadsminskningar sänker man statsbidragen. Sedan kan man höja statsbidragen för andra saker. Samtidigt som vi sänker detta höjer vi det för lärarlönerna.
Men just denna reform, allt annat lika, innebär kostnadsminskningar. Att kommunförbundet inte erkänner det offentligt när det är i förhandling med staten hör till spelet. Så är det alltid. Dessa 675 miljoner, för att få lite perspektiv på det, är väl ungefär 1 1⁄2 procent av gymnasiets samlade budget i Sverige.
Det är enligt vår bedömning, med de betydande uppstramningar som sker av utbildningsutbudet, absolut realistiskt att göra en sådan kostnadsminskning. Det är dock riktigt som Mikael Damberg säger att de stora kostnadsminskningarna till följd av gymnasiereformen inte kommer 2012. De kommer efter några år, när eleverna går ut det nya gymnasiet. Det är naturligtvis prognoser, men allt måste ju bygga på prognoser eftersom ingen vet exakt hur allting blir om några år.
Prognosen är dock att fler elever kommer att gå färdigt i det nya gymnasiet. Det blir inte lika många avhopp när vi har lärlingsutbildningar, yrkesprogram, yrkesexamen och så. Om fler elever går färdigt pekar erfarenheterna från andra länder på att fler också får jobb direkt efter gymnasiet och slipper försörja sig på olika typer av socialbidrag och annat. Det minskar kostnaderna för kommunerna.
Det är inte så att det minskar kostnaden i skolan, men på grund av gymnasiereformen minskar andra kostnader för kommunerna. Detta måste vi kunna erkänna, Mikael Damberg. Detta finansdepartement använder sig av precis samma beräkningsmodeller som de socialdemokratiskt styrda finansdepartementen gjorde när man gör denna typ av reformer. Att kommunförbundet sedan säger att de vill ha mer pengar hör till spelet. Så är det alltid.