Åsa Romson (MP):
Det är många år sedan Rachel Carsons skrev sin klassiska Tyst vår. Det var redan 1963. Det var kemikalier som orsakade den tysta våren - den stora dödligheten bland småfåglar som hon märkte i de amerikanska skogarna.
Boken kom att bli en milstolpe också i en vidare miljödebatt, men just kemikalier är kanske det område där vi nu har kommit minst långt på vägen, för att säga så.
De senaste fem-tio åren har kunskaperna ökat betydligt, men än så länge säger till och med forskarna att vi inte känner till omfattningen av problemet, till skillnad från andra miljöfrågor, som klimatproblem och annat, som forskarna känner till omfattningen av. Där är problemet enbart i det politiska systemet eller i samhället att omställningen är så omfattande. Den kanske är ännu större här. Det vet vi inte, för vi vet inte ens omfattningen av problemet.
Kunskapen och informationen om kemikalier är ett av de svåraste och svårgripbaraste områdena. Problem med sjukdomar som har tagit decennier för att visa sin effekt yttrar sig också nu och långt i efterhand, precis som den föregående talaren pekade på. Larmrapporter som kopplar ihop ökade folkhälsoproblem med kemikalier duggar tätt.
Det är problem som ADHD, allergier, autism, benskörhet, cancer, diabetes, eksem, fetma, hjärnskador, hjärt- och kärlsjukdomar, hyperaktivitet, infertilitet, nervskador och njurskador. Det här är väldigt omfattande, och kopplingarna och orsakssambanden är ofta väldigt vaga.
Vi ska inte här debattera hela kemikaliepolitikens område - jag hoppas att vi återkommer till det här i kammaren - utan möjligheterna till en bättre tillsyn och vad det kan innebära på det här området. Precis som föregående talare framhöll är tillsynssystemet en hörnpelare i hela vårt miljörättsliga system i Sverige när det gäller efterlevnaden av regler i miljöskadlig verksamhet, som hantering av kemikalier.
Tillsyn är en svår verksamhet. Det vet nog alla som har praktiserat detta på olika ställen. Jag roade mig med att läsa propositionen igen, och i den ges en trevlig beskrivning där man verkligen försöker säga vem som ska ha ansvar för att göra vad i det här systemet.
Jag kan bara säga att jag förstår de tjänstemän som är miljöinspektörer och som trots lång högskoleutbildning inte alltid tycker att det är självklart vad de ska titta på, vilka aktörer som de ska kunna lägga restriktioner på och hur det hela sedan ska uppfyllas genom ett rättsligt säkert system. Det hade varit bra om man hade gjort en större översyn.
Det är vad vi rödgröna påpekar i den reservation som jag också yrkar bifall till. Något viktigt framhåller också utskottets majoritet på s. 12, där man säger att man välkomnar regeringens avsikt att ge Kemikalieinspektionen i uppdrag att ta fram en strategi för varutillsynen. Det är kanske det området som är det absolut mest problematiska och det som vi i dag har svårast att hantera.
Produktionen av kemikalier har i Sverige och Europa varit det fokuserade problemet. Det finns fortfarande stor kemikalieproduktion, inte minst av flera europeiska jätteindustrier, men mycket av varuproduktionen har flyttat utomlands. Det betyder att det är gifter i varor snarare än i produktion som kommer till Sverige - genom skor, jeans, nappflaskor, t-tröjor, nappflaskor, leksaker, badringar, elektronik, ridhjälmar, hårfärg och så vidare.
Tillsynen när man försäljer dessa varor, som står i vars och ens badrumsskåp eller städskåp, är ganska undermålig. Det tror jag att de flesta kan hålla med om. Det är nämligen väldigt få som vet hur detta ska hanteras, och det är ännu färre som är ute och inspekterar. Man kan ganska lätt räkna vilka kommuner det är som gör inspektionsbesök eller de inspektioner som Kemikalieinspektionen gör.
Det är väldigt lite i förhållande till den stora mängd varor det gäller. Här har vi inte hängt med i systemet, och här behövs ett fortsatt arbete. Jag uppskattar om det kommer ett sådant uppdrag till Kemikalieinspektionen, men det hade varit bra att ha det med redan i det här sammanhanget. När det gäller inspektionen av varor blir också bristen på information väldigt uppenbar.
De producenter som kommer tidigare i produktionsledet är de som i vårt system har ansvar för att vidareinformera. Det har man helt förbigått i det förslag som nu ligger, där man bara tittar på tillsynen från myndigheterna. Vilket ansvar har aktörerna i systemet?
Det gäller både producenterna av kemikalier och dem som vidareförsäljer varor med kemikalier i. Vi påpekar i vår reservation att vi saknar en närmare analys av möjligheten att stärka aktörernas ansvarstagande i det nuvarande systemet. Detta är helt väsentligt om man ska få en kedja som fungerar. Om man har producenter som inte vet eller inte vill ta ansvar blir det också väldigt svårt för myndigheterna att råda bot på detta tillsynsvägen.
Det blir naturligtvis ännu svårare för konsumenterna att hantera en situation där de ena dagen läser oroväckande artiklar i tidningarna om någon konstig bokstavskombination som är en kemikalie och sedan ska gå ut och handla nya städprodukter, hudvårdsprodukter, plaster eller liknande. Herr talman!
Avslutningsvis vill jag säga att vi tycker att det är viktigt att man tittar mer på detta område, alltså tillsynen över kemikalieverksamheter, och att vi över huvud taget tar upp kemikaliefrågan här i kammaren. Jag såg en oroväckande rapport här under dagen, där flera av våra främsta kemikalieforskare i Sverige oroar sig över att man har dragit ned på anslagen till svensk forskning om kemikaliepåverkan.
Man har i princip dragit ned dem till noll för vissa forskningsinstitutioner de senaste åren. Detta är oroväckande med tanke på att det är ett område där man inte ens har kommit till kunskap om hur stort problemet är - man vet bara att det finns. Herr talman! Vi hoppas att det kommer fler böcker på temat tyst vår men att vi också kan se lösningarna någon gång.