Kalle Larsson (V):
Låt mig välkomna Beatrice Ask till denna debatt. Det är utmärkt att vi vid detta tillfälle får chans att diskutera Frontex, vad konsekvenserna blir och hur den rättsliga grunden för detta samarbete egentligen ser ut. En liknande diskussion, fast ur ett asylperspektiv, kommer jag att ha på fredag med migrationsminister Tobias Billström. Det har nämligen inte varit alldeles enkelt att få svar på frågor, vare sig i sakutskotten som hanterar dessa frågor, justitieutskottet och socialförsäkringsutskottet, eller i EU-nämnden.
Vid ett stort antal tillfällen har man hänvisat till att det är just det andra departementet och den andra ministern som borde svara på frågan. Det kanske sker i dag också, men då vet jag i alla fall vilka frågor som Tobias Billström måste svara på på fredag. Bakgrunden till detta är alltså att EU just nu håller på att stänga sina gränser för dem som försöker att ta sig in och söka asyl. Det har under de senaste åren kallats vid många olika namn. Från Vänsterns sida varnade vi redan för flera år sedan för att denna utveckling skulle komma.
Då införde man det som kallas transportörsansvar, alltså att man gör den som fraktar en person över gränsen till ansvarig för den personens asylansökan och att man också kan bötesbelägga det företag som transporterar någon om personen i fråga inte befinns ha asylskäl. Vi ser hundratals eller tusentals döda runt Europas kuster i dag.
Jag befann mig strax före midsommar på en delegationsresa för Vänsterpartiets räkning till Kanarieöarna, dit ni vet att många svenskar reser på semester, och det må vara dem väl förunnat.
Men bortom den glättiga verklighet som man då lever i finns det flyktingförvar där hundratals eller tusentals människor lever under mycket mediokra förhållanden, och myndigheterna gör allt som står i deras makt för att sända dessa människor tillbaka. Det är ändå den lilla rännil av människor som har lyckats att ta sig förbi EU:s yttre gräns och in till Kanarieöarna, alltså Spanien, och över den gräns som numera är Sveriges yttre gräns.
Problematiken här är inte bara att Sverige i praktiken saknar möjligheter att påverka - jag ska återkomma till det - utan också att själva syftet med uppbyggandet av denna gränsövervakningsbyrå är att hindra människor från att söka asyl. EU har nämligen lurat ut det så finurligt att man anser att om en person inte kommer in på EU:s territorium har denna person inte heller enligt flyktingkonventionen rätt att söka skydd undan förföljelse.
Därför, precis som justitieministern själv har uttalat sig om i juli månad i år och som EU-kommissionen är mycket tydlig med vid diskussioner med sina tjänstemän, är Frontex syfte att hålla människor utanför och inte alls att hjälpa dem, oavsett vad justitieministern beskriver i välvilliga ordalag i sitt interpellationssvar.
Justitieministern och jag har uppenbarligen olika uppfattningar i många frågor, men i just detta sammanhang inte minst i fråga om huruvida Sverige kan välja att ingå i en operation eller inte.
Det besked som tidigare har getts på den punkten är att man inte kan välja annat än med hänvisning till allvarlig inre oro i det egna landet, det vill säga att om man ingår i Frontex är man också skyldig att medverka i de operationer som Frontex genomför om man inte just kan peka på att det är allvarlig inre oro i det egna landet.
Och den situationen riskerar vi i Sverige kanske inte inom överskådlig tid att hamna i. Sedan undrar jag om justitieministern verkligen tycker att det är tillräckligt att låta Rikskriminalpolisen vara den som representerar Sverige. De riskanalyser och de bedömningar som görs av vad som hotar EU - eftersom det ändå är hotbilder som vi talar om här om jag förstår det rätt - när det gäller invandring och migration, borde det inte också vara politiska bedömningar?
Hur ser regeringens påverkansmöjligheter ut? Vilken information har regeringen? Hur ska riksdagen komma in i detta sammanhang? Det finns många frågor kvar för ministern att svara på.