Beatrice Ask (M):
Först vill jag säga att det inte är någon slump att det här har kommit fram. Den avdelning inom polisen som har ett nationellt ansvar för metodutveckling har varit med och beställt den här rapporten. Att man dessutom har gått till forskare som brukar vara kritiska tycker jag är bra, för man vill få fram exempel i sitt arbete med att utveckla verksamheten.
Det jag framför allt gör för att förändra ålderdomliga strukturer och attityder är att se till att vi driver på metodutvecklingen och att vi också försöker få rapporter av olika slag. Är det då så - det är väl den frågan man ska ställa sig - att polisen bara räknar pinnar och för statistik? Nej, så är det naturligtvis inte. Jag tror att upprördheten kring den här rapporten har varit allra störst inom polisen. Vi har väldigt många som arbetar seriöst med de här frågorna.
Däremot förekommer det, och det är illa nog. Men skälet är, skulle jag vilja påstå, delvis att man stängde polischefsutbildningarna under ett par år, vilket gör att vi har haft en dålig utveckling av ledare. Det har vi rättat till, och det är bra. Man måste ha ett bra ledarskap inom polisen. Det andra är att man i den här verksamheten inte har varit riktigt van vid detta att sätta upp mål och mäta vad man får för resultat.
Det är svårt ibland att åstadkomma kvalitativa mål i verksamheter. Där har det uppkommit en diskussion där man ibland lite grann vänder sig emot detta att mäta effektiviteten därför att det aldrig mäter helheten.
Här skickar vi väldigt tydliga direktiv och riktlinjer till myndigheterna om att utveckla uppföljningen och utvärderingen av verksamheten i förhållande till målen för att vi ska bli duktigare, men det sitter naturligtvis kvar mellan varven ändå på en del håll. Men jag vågar påstå att det inte är generellt så att man gör det. När ska man då arbeta med polisverksamhet? Jo, naturligtvis på tider och platser där det är relevant.
Det är också på det sättet, vilket jag tycker är viktigt att berätta här i riksdagen, att Rikspolisstyrelsen naturligtvis inte har gett myndigheterna i uppdrag att ha ett visst antal blås, som man säger inom polisen, utan vad man anger i planeringsförutsättningarna är att andelen ertappade rattfyllerister ska öka.
Då begriper även jag som inte är polis att man rimligen bör arbeta på platser och tider och på ett sådant sätt att man faktiskt försöker uppnå målet. Genom att få tag i dem som kör berusade kan vi minska antalet dödade i trafiken, och det är ju det som är huvuduppgiften. Det är alltså väldigt tydligt att riktlinjerna är rätt, och jag påstår nog att det blir bättre och bättre. Vad kan jag göra ytterligare?
Ja, jag tror att vägen framåt är att göra som Rikspolisstyrelsen har gjort - beställa fram bra rapporter, göra olika nedslag i verksamheten och få synpunkter, både sådana som är kritiska och andra - för att hela tiden försöka förbättra utbildningen på Polishögskolan men också fortbildningen av poliser.
Vi ska fortsätta med en chefsutbildning - vi har nu byggt upp en ganska bra sådan - därför att man måste ha bra ledare om man ska få genomslag för de viktiga nationella mål som finns för den här verksamheten. Vi behöver också arbeta för att se hur man effektivare och bättre arbetar ute på markplanet, om man får uttrycka sig så. Där kommer naturligtvis regeringens satsning på fler poliser att betyda mycket.
Dessutom måste vi arbeta för att förlägga arbetstiden mer utifrån verksamheten och kanske mindre utifrån traditioner. Det är ju med polisen som med andra verksamheter: De flesta vill egentligen arbeta på dagarna och helst inte på fredagskvällar. Men vi vet ju när poliser behövs väldigt väl.