Maria Abrahamsson (M):
Först en liten reflexion: Det har talats här i debatten om säkerheten i våra domstolar. Domstolsverket kom 2012 med en rapport till Justitiedepartementet, där man efterlyste möjligheten att montera säkerhetskameror i rättssalarna som kunde sättas igång i samband med överfall.
Det tillsattes en departementsutredning som skulle ha gått i mål i juni 2014, men det gjorde den inte. Finns det möjligen någon företrädare här från S som kan förklara varför den nuvarande regeringen inte har tillsatt någon ny utredning på detta viktiga område? Det var det ena. Nu till det jag egentligen tänkte säga.
Ett resultat av höstens val är en kraftig ökning av antalet nämndemän från Sverigedemokraterna. Ett annat ytterkantsparti, Feministiskt initiativ, klarade inte riksdagsspärren men röstades in i 13 kommuner och fick därmed också mandat att nominera nämndemän. Av demokratiska skäl är det inte möjligt att på förhand sortera bort vissa partiers företrädare.
Även extrempartier till höger och vänster måste med nuvarande system ha rätt att nominera nämndemän. Klokt nog tog alliansregeringen till sig av den allt hårdare kritik som på senare år har framförts i samhällsdebatten mot just nämndemannasystemet. Genom ett av den förra riksdagens sista beslut skärptes kraven på nämndemännen.
Sedan september kan domstolarna begära utdrag ur polisens belastningsregister. Nämndemän får inte längre ha gått i konkurs. Det har också blivit lättare att avsätta nämndemän som har begått brott eller som på annat sätt är olämpliga. Numera gäller också att nämndemän måste genomgå en obligatorisk introduktionsutbildning.
Allt detta, herr ålderspresident, är steg i rätt riktning, men de undanröjer inte grundproblemet med politiskt valda lekmän i våra domstolar. Varje gång nämndemän tvingas lämna sina uppdrag på grund av att de har gjort bort sig - och det händer ganska ofta - rubbas förtroendet för domstolarnas verksamhet.
Statskontoret har nyligen redovisat sin analys av Nämndemannautredningens förslag om att införa en så kallad fri kvot så att minst 50 procent av nämndemannauppdraget ska kunna sökas av svenska medborgare utan politisk koppling, samtidigt som partierna fortfarande ska kunna nominera sina egna trotjänare och sympatisörer till att vara domare.
Statskontoret skriver att den fria kvoten inte skulle påverka representationen av nämndemän med utländsk bakgrund men leda till en viss underrepresentation av kvinnliga nämndemän. Intresset för nämndemannauppdrag kommer fortfarande att vara störst i gruppen äldre, konstaterar man och hänvisar till en medborgarundersökning.
Någon påtaglig föryngring av nämndemannakåren skulle det alltså inte bli. Sammantaget bedömer Statskontoret att införandet av en fri kvot troligen inte skulle leda till en mer allsidigt sammansatt nämndemannakår.
Men för att locka yngre personer till uppdrag föreslås i stället ändrade tjänstgöringsvillkor och en dubblering av heldagsersättningen från 500 kronor till 1 000 kronor. Det blir åtskilliga miljoner som jag inte har hört att regeringen är beredd att skjuta till. Kort sagt, herr ålderspresident: Jag tvivlar på att det är meningsfullt att gå vidare med förslaget om den fria kvoten.
Våren 2013 föreslog Straffprocessutredningen och Nämndemannautredningen att nämndemännen ska avskaffas i hovrätterna och kammarrätterna. Dessvärre valde alliansregeringen att inte genomföra utredningens förslag i dessa delar.
Den formella motiveringen för att nämndemän ska delta även i överrätterna är att de precis som i underrätterna bidrar till ökad insyn och garanterar att domstolarnas dömande ligger i linje med allmänna värderingar i samhället. Men närmare betraktat är det oklart på vilket sätt insynen blir bättre.
Nämndemännen är i likhet med yrkesdomare förbjudna att yppa vad som sägs under domstolens överläggningar. Det högtidliga talet om medborgerliga värderingar och mångfald är väl egentligen rätt tomt prat. Det går aldrig att få en representativ sammansättning inom gruppen av två eller tre nämndemän.
I enlighet med de båda utredningarna menar jag - och som jag hörde Folkpartiet framhålla tidigare - att tiden är mogen för att avskaffa nämndemännen, åtminstone i överrätterna.
Vi ska ha klart för oss att när den ordningen infördes 1975 av dåvarande justitieminister Lennart Geijer var tanken att hovrätterna skulle inrätta sig i det socialistiska ledet och bli mer mottagliga för signaler från progressivt politiskt håll. Det är så det står i förarbetena.
Förra höstens uppstramning av nämndemannasystemet markerar början på en omprövning i riktning mot minskat nämndemannainflytande. Jag hoppas såklart att denna omprövning fortsätter och på sikt kommer att leda fram till en ordning med enbart juridiskt utbildade domare i våra domstolar.
Men innan vi är där kan ett naturligt andra steg vara att återgå till den ordning som gällde fram till 1982, nämligen att nämndemännen har kollektiv rösträtt i tingsrätt och länsrätt. Ett tredje steg är att avskaffa nämndemännen i överrätterna, precis som Straffprocessutredningen och Nämndemannautredningen föreslog.
I JuU15 behandlas också min motion om en försöksverksamhet med tv-sända rättegångar. För mig är det självklart att en offentlig rättegång ska kunna följas av alla som vill följa den, inte bara av ett begränsat antal åhörare som får plats i rättssalen.
Lika självklart är det att den personliga integriteten måste beaktas, liksom att närvaron av tv-kameror inte får gå ut över rättssäkerheten eller kvaliteten i den dömande verksamheten.
Om en domstol i något fall bedömer att en tv-sändning av rättegången påtagligt skulle försvåra utredningen av saken ska det med mitt förslag alltid vara möjligt för domstolen att besluta att förhöret inte ska tv-sändas. Möjligheten att hålla förhandlingar bakom stängda dörrar ska också finnas kvar, även om det nu drygt 60 år gamla fotoförbudet uppmjukas något.
Med detta sagt hade jag inte väntat mig annat än att utskottet skulle avstyrka min motion. Jag tycker ändå att utskottet argumenterar lite väl svagt, inte minst när det gäller tv-sända rättegångar.
Utskottet hänvisar till ett frågesvar från 2008 där justitieministern svarar att hon är tveksam till att det finns ett allmänintresse av att sända rättegångar i tv. Hon säger att det finns andra sätt att förbättra allmänhetens insyn i domstolsprocessen och att det för närvarande inte finns några planer på att ta initiativ i frågan.
Jag vill verkligen inte gräla med utskottet, men jag konstaterar att det är sju år sedan frågesvaret levererades. Debatten om tv-sända rättegångar har inte varit livlig - jag säger inte det - men positionerna har flyttats fram.
Några exempel på det är att Svea hovrätts nuvarande och föregående president båda har bytt fot och nu uttalar sig för tv-sända rättegångar.
Lagmannen och utredningsproffset K-G Ekeberg konstaterade i samband med Svea hovrätts 400-årsjubileum att det utan tvivel finns mål som har stort allmänintresse och där den utvidgade offentligheten inte är till skada för parterna eller förhörspersonerna.
I sådana mål kan han hålla med om att tiden kan vara mogen för att försiktigt öppna för tv-sända rättegångar. Vi var rätt många som våren och sommaren 2012 satt bänkade framför tv:n och via SVT följde Oslo tingsrätts tv-sändningar av Breivikrättegången. Även i Finland och Danmark finns möjlighet att tv-sända rättegångar.
I våra nära grannskap uppfattas tv-sända rättegångar som ett naturligt inslag i det demokratiska samhället. Krigsförbrytartribunalen i Haag tv-sänder förhandlingar mot misstänkta krigsförbrytare. Europadomstolens rättegångar kan följas på domstolens hemsida. Herr ålderspresident!
Jag tänker inte yrka på någonting, men jag är glad och nöjd att jag har kunnat bidra i debatten om hur riksdagen kan medverka till att stärka rättssäkerheten och insynen i våra domstolar.