Morgan Johansson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret som jag faktiskt tycker är ganska bra. Jag var kritisk till att de svenska aktionerna inte var starka när detta danska heroinprogram drog i gång för någon månad sedan.
Men när jag läste detta svar och också hörde det läsas upp i kammaren är det tydligt att det här finns både ett klart avståndstagande från programmet och ett löfte om att statsrådet ska ta upp denna fråga med sin danska motsvarighet. Det tycker jag är bra.
När ett nordiskt grannland lägger om sin narkotikapolitik på detta sätt är det en ganska stor sak som måste utlösa reaktioner och en rejäl debatt om narkotikapolitiken och statens roll och ansvar för den som har fastnat i ett missbruk. När någon fastnar i ett missbruk måste samhällets roll vara att ge hjälp, råd och stöd för att han eller hon ska bli fri från detta missbruk.
Men statens roll kan inte vara att förse honom eller henne med mer och mer narkotika som bara kommer att innebära att individen successivt bryts ned. Det är i så fall en kapitulation. Om man tänker efter är det en orimlig strategi.
Då skulle staten säga att den narkoman som inte kan sluta med narkotika eller som vi inte anser oss ha råd att ge vård ska i stället förses med statligt heroin och hållas i ett livslångt permanent drogberoende.
Det är som att säga om en alkoholist att han eller hon inte kan sluta dricka och att det därför är lika bra att staten förser honom eller henne med brännvin livet ut så att han eller hon får dricka ihjäl sig. Det är en helt orimlig ståndpunkt. Samtidigt är det inte svårt att förstå hur Danmark har kunnat hamna i denna situation. Man har alltid haft en mer liberal syn på narkotika.
Under den förra mandatperioden talade vi till exempel mycket med danskarna om cannabisförsäljningen i Christiania, och den försvann så småningom, åtminstone den öppna delen av den. Då träffade vi också till slut en nordisk överenskommelse där vi fick danska politiker, bland andra nuvarande statsministern Lars Løkke Rasmussen, att skriva under på att heroinförskrivning inte är någonting som vi borde använda vare sig i Danmark eller i något annat nordiskt land.
Att man nu ändå har hamnat så snett i heroinfrågan tror jag delvis beror på att man egentligen aldrig har haft någon drogfri behandling att tala om. Man har nästan helt satsat på metadon. Det kan vara en nödvändig behandling för vissa, men om man inte erbjuder drogfri behandling i någon större skala skapar man bara större och större grupper av drogberoende.
För en växande grupp bland dem kommer metadonet inte att vara tillräckligt, och då står man till sist i en situation där man anser att det är lika bra att ge dem heroin då det ju egentligen är det de vill ha. De sociala konsekvenserna av en sådan strategi kommer att bli mycket allvarliga. Jag skulle tro att det danska metadonprogrammet nu kommer att kollapsa. När nu möjligheten finns att få heroin kommer naturligtvis många att vilja ha det i stället.
Allt färre kommer att vilja gå in för drogfrihet. Herr talman! Det finns alltså ett klart samband mellan låg ambitionsnivå i missbrukarvården och en liberalisering av narkotikapolitiken. Där ser jag en fara också i den svenska utvecklingen.
På senare år har missbrukarvården skurits ned, till exempel statens missbrukarvård inom Statens institutionsstyrelse där man nu står inför stora neddragningar och uppsägningar, bland annat i min hemstad Lund. Det finns en risk att dessa nedskärningar utlöser en liberaliseringsdebatt också i Sverige. Vi tar ändå inte hand om de drogberoende och erbjuder vård; det är lika bra att vi ger dem heroin så slipper de stjäla - sådana inlägg finns redan nu i debatten.
Det temat, missbrukarvården, återkommer vi till i en debatt på tisdag mellan statsrådet och mig.