KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Jag minns denna tid. Det var mycket diskussioner om detta också inom vår konstellation. Jag vet att både Centerpartiet och Liberalerna ställde sig bakom Ertsborns utredning i dessa diskussioner. Jag minns det helhjärtade stödet från Hillevi Larssons företrädare Veronica Palm vad gällde den snabba möjligheten att bli kvitt sina skulder.
Nu har vi en diskussion som handlar om huruvida man ska ha två betalningsfria månader och en så lång period som fem år när man befinner sig i skuldsanering eller en betydligt kortare period om tre år. Enligt mitt sätt att se det är det bättre för barnet att en förälder blir skuldfri efter tre år. Det betyder mer för det enskilda barnet och för alla barn i familjen att denna period blir så kort som möjligt. Vi har olika uppfattning här, och det är inte Centerpartiet som har ändrat uppfattning utan Socialdemokraterna.
Därför ber jag Hillevi Larsson förklara varför detta plötsligt har blivit så viktigt. Herr talman! För tids vinnande vill jag passa på att återta mitt yrkande om bifall till reservation nr 1. Eftersom vännen Robert Hannah så förtjänstfullt gjorde det ska inte heller jag förlänga voteringstiden mer än nödvändigt.
Ola Johansson (C):
Leif Nysmed citerade Sveriges Byggindustrier och möjligen också sig själv när han sa att det inte behövs fler regelförenklingar. Det är ett något märkligt uttalande. För två veckor sedan träffade civilutskottets ledamöter Sveriges Kommuner och Landstings beredning för samhällsbyggnad, och Leif var där. Kommunföreträdarna beskrev då tydligt vad som behöver göras, och vi lyssnade.
Alliansen var som vanligt dumma, för det är vi som pratar och levererar svaren medan regeringspartierna sitter tysta.
Jag ska citera vad Sveriges Kommuner och Landstings beredning för samhällsbyggnad önskar sig: "Möjligheter till en generös tolkning av detaljplanekravet, så att åtgärder i fler fall kan prövas direkt i bygglovet även om det i strikta tolkningar skulle krävas detaljplan." Är inte det en regelförenkling, Leif Nysmed?
Är inte det ett sådant förslag som ingår i den reservation som finns från Kristdemokraterna, Centerpartiet och Moderaterna och som handlar om att göra förenklingar i redan antagna detaljplaner? Vore det inte dags för regeringspartierna att lyssna på Sveriges Kommuner och Landsting?
Ola Johansson (C):
Jag tackar Leif Nysmed för svaret. Prispress är erfarenhetsmässigt inte det omedelbara resultatet av att man börjar tala om subventioner. Om vi upphör att citera Leif Nysmed finns det ett annat citat som kommer från Sveriges Byggindustrier. De säger att subventioner inte leder till ökat bostadsbyggande. Jag önskar att Leif Nysmed kunde citera hela deras rapport.
Det finns ytterligare en korrigering, eller möjligen ett annorlunda ordval. Det är väl inte efterfrågan på bostäder som saknas. Efterfrågan måste vi lösa genom att bygga mer, skapa en bättre rörlighet på bostadsmarknaden och se till att få fram de bostäder som efterfrågas. Jag ska fortsätta att citera Sveriges Kommuner och Landsting.
De säger: "Det måste bli möjligt att använda byggnader som inte är planerade till bostäder även om detaljplanen anger annat ändamål. För att göra det möjligt att bygga och använda byggnader snabbare bör kommunen också kunna ge tillfälligt bygglov och sen ta fram den detaljplan som behövs i efterhand." Vi är överens, Leif Nysmed och jag, om att det är viktigt att vi nu bygger många bostäder snabbt. Men mina frågor är: Varför gör inte regeringen någonting? Varför kommer det inga förslag?
Varför säger regeringspartierna nej när flera av allianspartierna föreslår just de här förändringarna och ber om ett tillkännagivande som sätter press på regeringen att ta fram möjligheter att förenkla, förkorta och snabba på den planering som kommunerna så väl behöver?
Ola Johansson (C):
Det gick snabbt att bestämma sig för att ta replik. Jag reagerade när Roger Hedlund sa att det är ett framhastat förslag. Han gav olika skäl till det och spekulerade om varför. Det här utreddes i utredningen En enklare planprocess . Jag tror att det var redan 2011 eller 2012. Förslaget bereddes, var på lagrådsremiss och behandlades i utskottet under förra mandatperioden.
Jag har full respekt för att Roger Hedlund inte var närvarande under den tiden, men han har partikamrater som var det. De tog ställning åt sitt parti och sa nej till detta. Det gällde inte bara det här förslaget. Det handlade också om att ge kommunerna möjlighet att själva bestämma när en detaljplan behöver tas fram och även möjlighet att delegera antagandet av en detaljplan till en nämnd eller kommunstyrelsen. Men alla de tre förslagen sa Sverigedemokraterna nej till.
Därmed föll den delen av den dåvarande regeringens förenklingspolitik. Det här gör mig lite osäker på Sverigedemokraternas hållning. I dag diskuterar vi kommunernas roll i tolkningen och tillämpningen av plan- och bygglagen bland annat. Vi vill göra förenklingar som Sverigedemokraterna är emot.
Anser Roger Hedlund att kommunerna ska ha någon roll över huvud taget när det gäller planering och byggande och översiktsplanering? Eller ska vi ha en statlig bostadspolitik där regeringen bestämmer var det ska byggas och hur byggnader ska utformas?
Ola Johansson (C):
Jag vill tacka Roger Hedlund för svaret. Det jag sa var mer av en sakupplysning än en fråga. Men frågan som jag ställde på sluttampen svarade Roger Hedlund inte på. Jag tänker komma tillbaka till den. Roger Hedlund säger att det här blir ett sätt att kringgå en detaljplan. Det kan handla om ett område som detaljplanerades för länge sedan, kanske på 70- eller 80-talet.
Det kan finnas behov av förändringar, av att man ser över den sociala situationen i området och de nedgångna husen, av att man förtätar, bygger på en våning - som jag nämnde i mitt anförande - och kanske sätter en utvändig hiss, vilket Caroline Szyber har ett alldeles utmärkt foto på. Sådant omöjliggörs om förändringar i en detaljplan inte görs. Och att göra förändringar i en detaljplan tar lång tid.
Det motsätter sig Roger Hedlund och de som tycker likadant som han i just det här fallet. Det förvånar mig mycket, kanske mer än den fyrkantiga hållning som de rödgröna partierna har. Jag upprepar min fråga. Ska jag tolka motståndet mot att låta kommunerna bestämma själva som att Sverigedemokraterna önskar en statlig bostadspolitik som tar ifrån kommunerna ansvaret för bostäder och planering?
Ola Johansson (C):
Tydligare redovisningsregler och rapporteringskrav för utvinningsindustrin, vad är det?
Jo, det gäller företag som bedriver prospektering, utveckling, utvinning och därmed jämförlig verksamhet som avser olja, naturgas, kol, torv, sand, grus, sten, lera, salt, metallmalmer och andra mineraler.
Vid sidan av fossila material - olja, kol, malm och mineraler - kan det röra sig om grus och sten som vi använder när vi bygger bostäder, järnvägar och annan infrastruktur. Det kan även vara något som inte listas här men som också är utvinning, såsom kalk.
Kalk bryts och används till att sprida i skog och mark för att återställa pH-värden och motverka försurning, få tillbaka fisken i sjöarna och göra så att marken kan användas till att odla mat även i framtiden.
Vi känner nog många som arbetar i de företagen. Vi kanske till och med känner dem som driver företagen. Herr talman! Jag ska hålla det lite kortare än vanligt eftersom det råder stor enighet i kammaren och i utskottet om att det är nödvändigt att regeringen fortsättningsvis inte begår samma misstag som vid beredningen av det här förslaget.
I stället för att ett fåtal företag får ökade krav slår förslaget, enligt vad Svenskt Näringsliv säger i sitt remissvar, mot fler än 6 000 företag. Om vi ska tala om grus och sten handlar det inte bara om Heidelberg Group, Jehander och Cementa, utan kanske även om lilla Fjärås Sand & Makadam, vad vet jag.
Att fortsatt hålla sig med bara två kategorier företag i årsredovisningslagen - större och mindre företag - gör att flera tusen företag helt i onödan drabbas av betungande administration och tvingas anlita och betala för expertis de själva inte besitter, till en nytta som är ringa för samhället. För Centerpartiet är regelförenklingar för företagen en ledstjärna.
Tydligare än så här blir det inte att socialdemokrater och miljöpartister ibland slentrianmässigt bortser från effekten av grova generaliseringar om hur nya regler kan påverka jobbskaparna i landets små och medelstora företag. Det är därför extra glädjande att vi nu är överens om att detta är viktigt.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag eftersom det innebär att regeringen fortsättningsvis anpassar direktiv, lagar, regler och förordningar efter tre kategorier: stora, medelstora och små företag samt företag av allmänt intresse. Då kan det röra sig om så få som kanske 2 procent, men bakom varje procentsiffra finns ett mycket stort antal enskilda näringsidkare. Det är ett andelstal, inte en numerär.
Det är inte lätt med procenten. En sådan förändring som på vårt initiativ senare i dag kommer att beslutas betyder att långt fler företag verkligen kommer att omfattas av regelförenklingar. Det, herr talman, är centerpolitik i praktiken. Jag är glad över att civilutskottets allians gjordes uppmärksamma på detta och att vi lyckades få fram en motion som alla här ställer sig bakom. Jag yrkar alltså bifall till utskottets förslag.
Ola Johansson (C):
Jag tackar statsrådet Kaplan för att vi har haft den här debatten. Om än det har varit svävande svar har den varit klargörande. Vi kan inte räkna med att Regionplaneringskommitténs förslag, trots att det var enhälligt, kommer att börja presenteras för oss här i riksdagen förrän Indelningskommittén åtminstone kommit ett steg längre i sitt arbete. Det menar jag är alltför länge.
De regioner vi har och de regioner vi kommer att få har, som jag sa tidigare, den kompetens och den kapacitet som behövs för att påbörja det angelägna arbetet att planera för bostäder.
Människor som lever nära en länsgräns - jag är själv en av dem - känner inga svårigheter och känner heller inte till vilka problem en eventuellt nydragen läns- eller regiongräns skulle kunna innebära för deras möjligheter att arbetspendla, röra sig över gränser, delta i fritidsaktiviteter eller åka hem.
Även om regeringen just nu försöker hindra detta i Öresundsregionen tror jag att de nuvarande regionernas och kommunernas förmåga och vilja att samverka över gränserna - såsom man har gjort i Göteborgsregionen, där Kungsbacka har varit delaktigt - ska kunna skapa den bästa livsplatsen åt människor oavsett deras bostadsadress eller härkomst.
Det är beklagligt att ministern inte kan ge bättre besked och att angelägna reformer på bostadsområdet dröjer.
Ola Johansson (C):
När det gäller Boverkets uppdrag att se över hälsa, säkerhet och olyckor är det naturligtvis jättebra och viktigt. Men hur leder det till ökat byggande? Om det är det enda exemplet på hur vi ska få fram fler bostäder förstår jag att det är tomt i kistan. När det gäller att sitta ned och samtala gör vi ju det, men sittande kommer man ingenvart med. Spring i stället till riksdagen med de regelförenklingar vi redan har en majoritet för att genomföra! Då kommer ni ju att få igenom er politik. Det vi frågar efter nu är nya förslag.
Det är inte kutym att gå ut och skvallra och tala om vad vi har talat om i våra samtal eller vilka pm vi har läst. Jag ska inte göra det, men vi behöver riktiga reformer. Vår ingång är att vi ska lyfta fram och föra in dem i samtalet, men vi får ju ingen respons. Vad är det för mening med att lyfta in saker när de inte kommer upp på bordet? Det är det vi saknar här.
Det saknas besked till små och tätbebyggda kommuner om hur det blir med bullerreglerna, vilket vi har haft ett tillkännagivande om. Vi har faktiskt ett tillkännagivande från miljö- och jordbruksutskottet som jag har uppmärksammat och som gäller strandskyddet. Det gäller en ytterligare översyn av strandskyddet som gör det enklare att bygga strandnära och göra mer mark attraktiv att bygga på. Vi behöver nämligen bygga i hela landet om vi ska klara detta.
En minskning av bygglovsavgiften vid långa handläggningstider har vi ett tillkännagivande om, och vi har tillkännagivanden från riksdagen om åtgärder som underlättar att få fram studentbostäder. Detta har vi redan begärt att regeringen ska komma med, men det kommer ju ingenting. Jag instämmer i Ewa Thalén Finnés lista över vad som måste göras. Nyckeln till att få utväxling av nya bostäder är att vi har en rörlighet.
Det kommer nämligen åtminstone indirekt att se till att människor som står utanför bostadsmarknaden kommer in, men då kanske inte i de nya och förhållandevis dyra bostäderna utan - genom flyttkedjor - i de äldre. För att få den önskade rörligheten behövs en översyn av skatteregler och hyressättningssystemet.
Ola Johansson (C):
God morgon, statsrådet och tittarna! Utredaren som den förra regeringen tillsatte fick i uppdrag att föreslå ett system för riksintressen som skulle vara "rättssäkert, enkelt, överskådligt och begripligt samt underlätta en enhetlig tillämpning i hela landet".
Utredarens förslag skulle ge ett regelverk "för hushållning med mark- och vattenområden och särskilt områden av riksintresse, som är ändamålsenligt, anpassbart över tiden, fokuserat på väsentliga och aktuella behov och som inte leder till onödiga inskränkningar i användningen av mark- och vattenområden eller för planeringen av hur områdena ska användas".
Jag tackar för svaret om utredningen, även om det är en stor besvikelse för den som hade förväntningar på det här arbetet. Hur ska man tolka kanslihussvenskan? Å ena sidan sägs att "frågan bereds". Å andra sidan sägs att det inte är "aktuellt att göra ytterligare en översyn i nuläget". Vad är det som bereds? Och vad är syftet med beredningen, om det nu inte är att göra en översyn i nuläget?
Alliansen tillsatte generaldirektören Elisabet Falemo som utredare efter kritik från Riksrevisionen som bland annat gick ut på att statens hantering av riksintressen försvårar bostadsbyggandet och att länsstyrelserna inte förmår samla ihop dessa riksintressen som underlag för kommunernas bostadsplanering.
I regeringens skrivelse om detta redogjorde man för hur man tog sig an Riksrevisionens kritik. När skrivelsen behandlades i riksdagen hade Åsa Romson som ledamot i opposition ingenting att invända. Regeringen lämnade beskedet att man tänkte tillsätta den här utredningen, vilket ni sedan ställde er bakom i utskott och här i kammaren. Nu är det ni som har tagit emot utredningen.
Den innehåller författningsförslag som innebär ändringar i miljöbalken, plan- och bygglagen och hushållningsförordningen. Då får man ta ansvar. Man kan kritisera förslagen för att vara för långtgående alternativt otillräckliga. Men om man inte ens remitterar utredningen utan avstår från att agera kräver det en förklaring som är bättre än den som presenteras i det kortfattade svar som jag fått på en allvarlig och viktig fråga.
Hälften av Sveriges landareal täcks av överlappande riksintressen. Vid tillfället för Riksrevisionens granskning uppgav 60 procent av landets kommuner bostadsbrist. I dag, tre år senare, uppger nästan alla, 250 av landets 290 kommuner, brist på bostäder. Varför det är så och vad vi kan göra åt det är en annan debatt. Men detta tjänar som bakgrund till varför jag tycker att ministerns svar i dag är anmärkningsvärt.
Om det är så att regeringen tar Riksrevisionens kritik på lika stort allvar som den förra regeringen gjorde men ogillar resultatet av utredningen borde det finnas två val. Det första är att skicka utredningen på remiss, bekräfta kritiken och sedan lägga fram förslag på andra lösningar. Det andra är att tillsätta en ny utredning och ge den direktiv som leder till de svar man önskar.
Statsrådet får förlåta mig, men i detta sammanhang undrar jag: Vad betyder det att bereda en fråga utan att ha för avsikt att göra någonting åt den?
Ola Johansson (C):
Tack, statsrådet! Då kan vi föra ett resonemang om förhållandet mellan kommuner och staten. Det blev tydligt när statsrådets kollega Kristina Persson, vår framtidsminister, lät det tidigare språkröret Maria Wetterstrand och kommunchefen i Örebro, Jonas Karlsson, lämna förslag i en analysgrupp för grön omställning och konkurrenskraft. I den gruppen betonas regioners och kommuners roll att gå före i hållbarhetsarbetet.
De lyfte speciellt fram samspelet mellan den nationella och den lokala nivån. Självstyrande kommuner i regionen driver utvecklingsarbetet framåt. De frågar sig varför inte alla gör lika när de i stället borde fråga varför inte fler gör mer och tar egna initiativ. Jo, man upplever begränsningar på nationell nivå.
Man behöver övergå från en regleringskultur till en förtroendekultur. Det är just detta riksintresse utredningen handlar om, det vill säga att skapa större möjligheter för kommunerna att fatta egna beslut och att klargöra vad som gäller så att man vågar ta de initiativ som krävs för bostäder, infrastruktur och hållbar utveckling. Det är synd att den frågan inte har kommit fram tidigare.
Jag vill ta tillfället i akt eftersom det här kan vara ett av de sista framträdanden som Åsa Romson gör på ett tag som minister. Jag vill tacka henne för hennes dedikerade och engagerade arbete som klimat- och miljöminister och för hennes insatser som språkrör. Hon är en medkännande person för de människor som är i nöd och på flykt.
Att få ett klimatavtal undertecknat i Paris är något du ska tillgodoräkna dig, även om grunden lades av de tidigare centerpartistiska miljöministrarna Andreas Carlgren och Lena Ek. Jag hoppas att vi möts igen snart för en gemensam kamp för klimatet och för en giftfri vardag.
Ola Johansson (C):
Min fråga går till it-minister Mehmet Kaplan. Tidskriften ATL konstaterade vid en egen kartläggning av kostnaden för att dra fram bredband till hushåll på landsbygden i olika län att över 50 000 hushåll i landet riskerar att stå utan bredbandsuppkoppling när målet är att 90 procent av hushållen senast 2020 ska ha tillgång till bredband om minst 100 megabit per sekund.
Jordbruksverkets uppskattning av kostnaden stämmer alltså inte med verkligheten, och bara i mitt eget län - Halland - är det mer än 2 200 hushåll som då blir utan fiber. Hur menar it-ministern att målet för bredband ska kunna nås om medel saknas? Varifrån ska pengarna tas? Är regeringens lösning att rikta ännu ett hårt slag mot Sveriges landsbygd genom att tillåta Jordbruksverket att dra ned på ambitionerna?
Ola Johansson (C):
Tack för svaret! Jag noterar att it-ministern inte känner till den här rapporteringen, trots att det är länsstyrelserna som har gett svaren till ATL. Ministern tillhör Miljöpartiet, vars ledande företrädare, partistyrelseledamöter och dessutom en ledamot av Sveriges riksdag för sitt partis räkning lägger fram förslag om en särskild bredbandsskatt. I bästa fall kan detta ses som ett sätt att fylla luckorna i regeringens finansiering och i sämsta fall som ett sätt att avhålla människor från fri och öppen information.
Det vore intressant att veta vad ministern anser att denna skatt ska finansiera och hur mycket pengar man räknar med att dra in med den nya landsbygdsfientliga skatten. Det kanske är det som ska täcka det här? Till sist efterlyses återigen besked, om än preliminärt, om vad regeringen tänker göra nu när man vet att 3,7-miljarderssatsningen på bredband för hela landet är underfinansierad.
Ola Johansson (C):
Min fråga går till näringsminister Mikael Damberg. Näringsministerns departement fick den 26 november en skrivelse från Boverkets generaldirektör där hon framhåller behovet av och föreslår ändringar i plan- och bygglagen för att tillmötesgå behovet av att snabbt kunna få fram bostäder. De föreslår en helt ny paragraf som skulle göra det möjligt för regeringen att i förordning föreskriva tidsbegränsade undantag från flera regler på lagnivå inom många områden.
Det gäller till exempel planprocesser, bygglov och allmänna intressen för att lösa den akuta situationen. De prognostiserar ett behov av 600 000 bostäder jämfört med 250 000, som är regeringens mål. Har regeringen för avsikt att svara Boverket någonting? När tänker regeringen återkomma till riksdagen med förslag på undantag i plan- och bygglagen för att möta behovet av bostäder, givet den akuta situationen?
Ola Johansson (C):
Jag tackar ministern för att han svarade på frågan. I en debatt i måndags om bostadspolitiken fick jag, trots att jag ställde frågan två gånger, inte svar av den ansvarige ministern. Jag kan notera att även Sveriges Kommuner och Landsting har uppmanat regeringen till fortsatt regelförenklingsarbete, till exempel för att kunna omvandla lokaler till bostäder, och till att göra en egen bedömning av ifall det behövs en planändring någonstans för att få fram fler bostäder.
Det föreslogs redan under förra mandatperioden av alliansregeringen men röstades ned av majoriteten med stöd av Sverigedemokraterna.
Givet den situation vi nu har där många människor finns kvar på asylboendena trots att de har fått uppehållstillstånd och givet att ännu fler väntas få det i framtiden: Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta som gör att nyanlända lättare kan komma in på den ordinarie bostadsmarknaden och ger kommunerna möjlighet att bidra till detta utan att, som många gör i dag, bryta mot lagen?
Ola Johansson (C):
Jag har en fråga till bostadsministern - pass på! Den gäller svarthandel, grov kriminalitet och ocker vid så kallad förmedling av hyresbostäder. Det yttersta tecknet på att vi har en icke fungerande bostadsmarknad är när det uppstår en handel vid sidan av, där de mest utsatta kommer i kläm. De som inte vet sina rättigheter utnyttjas av kriminella personer.
Uppenbarligen är det så att det finns lägenheter som står tomma och som kan utnyttjas som handelsvara av oseriösa personer - svartmäklare. Statsrådet Kaplan är säkert överens med mig om att vi måste bygga fler bostäder. Men min fråga är: Hur menar han att en reformerad hyressättning skulle kunna bidra till en rörlighet som gör att den illegala marknaden för hyresbostäder kan motverkas?
Ola Johansson (C):
Tack, statsrådet, för svaret även om det inte var ett svar på frågan jag ställde! Men jag försöker igen. På sakens andra sida har vi expansiva företag som inte längre vill etablera sig och anställa personer eftersom bostadsbristen gör att de personerna inte kan flytta dit där jobben finns. Tidigare i svaren har vi hört talas om subventioner. Jag ställer frågan igen, fast ur ett annat perspektiv.
På vilket sätt skulle en reformerad och friare hyressättning kunna medverka till att fler hyresrätter byggs där de efterfrågas och att svarthandeln försvinner?
Ola Johansson (C):
Min fråga riktar sig till finansmarknadsministern och tidigare bostadsministern Per Bolund. Amorteringskravet träder i kraft den 1 juni, och vi i Centerpartiet välkomnar det. Vi har en bostadsbrist, och den har gett upphov till galopperande bostadspriser. Detta gör att hushållens skuldsättning riskerar den ekonomiska stabiliteten och att vi får en bostadsbubbla. Unga har det särskilt svårt att ta sig in på bostadsmarknaden. Efter att bolånetaket infördes har det blivit ännu svårare för unga att ta sig in.
Min fråga till statsrådet är om han håller med om att ungas möjlighet att äga sin bostad påverkas av kombinationen lånetak och amorteringskrav och om det då finns ett behov av att låta utreda en flexiblare tillämpning av bolånetaket, särskilt när det gäller unga som grupp på bostadsmarknaden. Finns det planer på en sådan utredning?
Ola Johansson (C):
Jag tackar för svaret. Svårigheten för unga är att få tag i en bostad på den ort där man har valt att flytta ihop med någon, arbeta eller studera. Det tvingar den unga att söka sig till den svarta andrahandsmarknaden eller att bo kvar hos föräldrar eller kompisar. Ja, det är viktigt att ta ansvar. Och vi står bakom de reformer som har genomförts. Men vi kan konstatera att något investeringsstöd ännu inte är klart och levererat. Det är inte ens infört. Jag skulle vilja ställa en följdfråga.
Hur ser statsrådet på införande av ett särskilt bosparande riktat till unga som ett sätt att komma förbi detta?