Roger Tiefensee (C):
I betänkandet behandlar vi naturvård och biologisk mångfald utifrån sammanlagt 80 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Flera har varit inne på detta tidigare, men det tål att sägas igen: Biologisk mångfald har ett egenvärde. Biologisk mångfald utgör den mångfald som finns i olika ekosystem.
Om man har en stor biologisk mångfald gör det att ekosystemen är mer stabila och klarar påfrestningar - att de är resilienta, som det så fint heter. Samtidigt ska vi se att biologisk mångfald har ekonomiska värden som är otroligt viktiga för ekonomin, för samhället och för samhällets funktionssätt.
Det handlar om pollinering och det handlar om rening av vatten och luft. Det är stora ekonomiska värden. Om vi skulle tänka bort dem och låta bli att förvalta biologisk mångfald på ett bra sätt så att vi skulle tvingas se att den successivt försvinner skulle vi ha otroligt stora ekonomiska problem i samhällsekonomin.
Det är därför den konferens som pågår just nu, Stockholm + 40, är så viktig. Det är 40 år sedan vi hade den första FN-konferensen om miljö i Stockholm. I Rio kommer det att hållas en konferens i juni, Rio + 20. Båda dessa handlar till stor del om grön ekonomi.
En del av grön ekonomi är just att värdesätta ekosystemtjänster och biologisk mångfald. Det finns något som är lite lustigt i sammanhanget. Jag tycker att det är viktigt att kunna värdesätta ekosystemtjänster. Det tar på intet sätt bort egenvärdet av biologisk mångfald, som jag började med att tala om.
Men ibland förenas ekonomiska fundamentalister och miljörörelsens fundamentalister. Ekonomerna säger: Ekosystemtjänster är utanför våra modeller. Det ska vi inte prissätta! Miljörörelsen säger: Det är fult att sätta pengar på biologisk mångfald! De förenas så att säga på baksidan, och det är inte bra.
Vi behöver se att detta att värdesätta ekosystemtjänster på intet sätt förtar det naturliga, inneboende värdet av biologisk mångfald. Tvärtom - om vi prissätter ekosystemtjänster får vi bättre möjlighet att förvalta dem.
Jag kommer nu in på det som är lite mer kopplat till betänkandet, och jag tänkte ägna resten av mitt anförande dels åt rovdjursförvaltningen, dels åt frågan om skydd av områden med höga naturvärden. Låt oss börja med rovdjursförvaltningen, herr talman. Bärande delar i regeringens rovdjurspolitik är att vi ska ha livskraftiga rovdjursstammar i arternas naturliga utbredningsområden.
Vi ska också ha en regional förvaltning av rovdjuren så att besluten fattas så nära dem som berörs som möjligt. Vi ska även kunna förvalta rovdjursstammarna med jakt. Herr talman! Detta är en helhet som hänger ihop. Regional förvaltning är viktigt för förankring och för lokalkännedom. Livskraftiga rovdjursstammar är en förutsättning för att kunna förvalta genom jakt.
Vi kan se att vargstammen, om vi tar denna del av rovdjursförvaltningen, växer kraftigt. Samtidigt har vi en dålig genetik i vargstammen. Detta har EU-kommissionen påpekat. Man har hotat med att dra Sverige inför domstol. Skulle det ske skulle vi förlora beslutanderätten över rovdjurspolitiken och över vår möjlighet att förvalta vargstammen. Det gäller till exempel att både ha en regional och en nationell förvaltning.
Detta är ett hot som ska tas på allvar. Därför har regeringen sagt att vi ska ha ett uppehåll i licensjakten. Som Bengt-Anders Johansson sade här tidigare pågår det nu ett arbete för att ta fram en förvaltningsplan. Vi behöver ha en sådan, för den är en grund för att man ska kunna förvalta och få en hållbar, livskraftig rovdjursstam.
Vi behöver också genetisk förstärkning. Om vi får det kan vi ha en livskraftig rovdjursstam med en mindre numerär. Det har diskuterats här tidigare när det gäller jakt och sådana saker. Men det viktiga är att vi kan förstärka genetiken. Det som ligger närmast till hands är att naturlig invandring finns som en del. Man kanske kan hjälpa en del av djuren förbi renskötselområdet.
Det andra är valpar från djurparker. Man har gjort försök med detta djurparker emellan som visar att det funkar. Men på grund av att det inte fanns någon bra spårsnö i vintras har man inte kunnat göra detta i praktiken ute i den riktiga naturen och inte bara i djurparksnaturen. Det återstår alltså att göra, men möjligheten verkar finnas.
I betänkandet kan man titta på reservationerna. Där finns ifrågasättanden av den regionala förvaltningen från Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Jag skulle vilja läsa inledningen på deras reservation: "Rovdjursförvaltningen ligger i dag på regional nivå, vilket är problematiskt. Först och främst rör sig rovdjuren över stora arealer, vilket gör det svårt att få en överblick på regional nivå.
Dessutom är rovdjursförvaltningen en infekterad fråga med stora motsättningar och samexistensproblem. Historien har visat att det finns risker med att i sådana lägen överlåta beslutsfattande till länsstyrelser eftersom de lätt kan utsättas för starka påtryckningar av särintressen. För att uppnå den mest neutrala förvaltningen bör därför förvaltningen av de rovdjursstammar som ännu inte har uppnått en gynnsam bevarandestatus ske på nationell nivå."
Detta tycker jag är rätt fräckt. Det är ett underkännande av dem som jobbar ideellt i viltförvaltningsdelegationer. Man kan fråga retoriskt: Vad är det för andra saker som alliansregeringen har fört ut och där vi har regionalt inflytande som ni ska centralisera? Det gäller till exempel infrastrukturplaneringen. Där har vi lagt en stor del regionalt. Ska den dras tillbaka? Jag tycker att detta är fräckt mot dem som jobbar ideellt med frågorna.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag ta upp en fråga som handlar om naturvård. Naturvård handlar både om skydd av värdefull natur och om skötsel.
Jag tycker att det är bra att det i det här betänkandet finns en signal som kopplar ihop förslagen i motion MJ387 med Miljömålsberedningens pågående arbete med en långsiktigt hållbar markanvändning. En av motionärerna, en partikamrat till mig, kommer upp senare i debatten.
Det centrala i detta är att det handlar om hur man ska skydda biotopskyddsområden. Man ska skydda olika föremål, stengärdsgårdar och sådant, i odlingslandskapet.
Den biologiska mångfalden i sig kräver skötsel för att upprätthållas, men då blir det här skyddet kanske sitt eget problem eftersom skyddet innebär att man inte får göra någonting för att underlätta en rationell skötsel. Det krävs inget tillstånd för att sluta bruka en mark. Då skogar det igen, och då upprätthålls inte det här skyddet.
Just den typen av svåra målkonflikter ska hanteras av Miljömålsberedningen. Vi har lämnat ett delbetänkande om hur vi kommer att jobba vidare med en plan och en strategi för en långsiktigt hållbar markanvändning. Jag tycker att det är viktigt att påpeka i det här sammanhanget att kloka motioner som kommer in till riksdagen kan föras vidare till en utredning.
På ett sådant sätt blir de positivt behandlade utan att vi för den skull behöver yrka bifall eller avslag till dem här i riksdagen.