Yasmine Eriksson (SD):
Märkning och registrering av katter, som vi debatterar i dag, berör väldigt många människor och katter. Trots att katten är det populäraste husdjuret i Sverige har den i dag många gånger en mycket lägre status än till exempel hunden.
En anledning till det är att vissa katter, kanske främst på landsbygden, inte anses ha en riktig ägare som tar det fulla ansvaret för katten trots att den dagligdags vistas där och fångar möss, till exempel.
En annan anledning till en låg status är att vissa katter säljs väldigt billigt, så pass billigt att de riskerar att bara ses som tillfälliga och hållas som vad vi i folkmun kallar för sommarkatter. Det är givetvis en förskräcklig syn på ett sällskapsdjur.
Faktum är att den typiska sällskapskatten inte klarar sig i det fria utan människans tillsyn. Även om de flesta katter tycker om att vara utomhus är de beroende av människan för att få en tillräckligt god omsorg. Fru talman!
I Sverige har vi väldigt många katter som är övergivna, bortsprungna, förvildade eller avkommor till desamma. Det rör sig om runt 100 000 katter som får kämpa mot svält, parasiter, loppor, skador, köld och andra lidanden.
Utöver allt hemskt som en oönskad katt får utstå finns det fler problem med att vi har en stor mängd katter utan ägare. Dels kan det få en påverkan på ekosystemet, då katterna dödar miljontals fåglar varje år genom jakt, dels är det tyvärr också en kostnad för samhället.
Varje upphittad katt kostar myndigheterna runt 2 500 kronor, och den årliga kostnaden för detta har legat på 5 1⁄2 miljon. Det är 5 1⁄2 miljon som vi lägger på ett problem som i de bästa av världar inte ens hade behövt finnas.
Den som är snabb på huvudräkning har räknat ut att det rör sig om cirka 2 200 katter som hittas varje år, alltså bara en bråkdel av de 100 000 hemlösa katter som man uppskattar finns. Kattfrämjande insatser behövs. Några sådana har redan implementerats.
Till exempel är det sedan 2020 reglerat att katter som vistas fritt utomhus måste förhindras att okontrollerat föröka sig, antingen genom kastrering, p-piller eller andra lämpliga åtgärder. I den nya djurskyddslagen framgår det också att det är olagligt att överge djur. Dessa åtgärder och lagar är bra, men de är inte tillräckliga.
Det är min övertygelse att en obligatorisk märkning och registrering av katter kommer att underlätta betydligt när en bortsprungen katt blir upphittad, för att säkerställa och se om katten har en ägare eller om den är en av de 100 000 hemlösa katterna. Om den är märkt och registrerad kommer detta att vara helt avgörande för att katten ska kunna hitta hem igen till en orolig matte, husse eller familj.
För att höja kattens status är det också viktigt att de inte är några slit-och-släng-djur, utan om man tar på sig ansvaret att vara husse eller matte till en katt har man skyldigheter. Min förhoppning är att en avgift i rätt proportion kommer att göra att katten inte längre ses som ett billigt alternativ utan som ett sällskap som man har största ansvar för.
Fru talman! Från Sverigedemokraternas sida hade vi gärna sett att en obligatorisk märkning och registrering av katter blivit verklighet redan för fyra år sedan, när vi implementerade den nya djurskyddslagen. Men de flesta andra partier tyckte inte att tio år av djurskyddsutredningar räckte, utan det behövdes ytterligare utredningar för att komma fram till den slutsats som vi föreslog 2018.
Vi har nu en majoritet i riksdagen som är positiv till att införa obligatorisk märkning och registrering av katter, och jag yrkar därför gladeligen bifall till förslaget i betänkandet.