KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Gustav Nilsson, för svaret på frågan! Min andra fråga handlar om etableringsreformen. I betänkandetexten har majoriteten skrivit: "Utskottet vill understryka att regeringen har initierat en modell där arbetsmarknadspolitiken i första hand styrs via den offentliga arbetsförmedlingen".
Så kommer den viktiga sista delen av meningen: "men där det på flera områden finns alternativ med insatser från kompletterande aktörer". Det är ett väldigt passivt sätt att se på kompletterande aktörer: Det finns alternativ. Man är nästan ursäktande i beskrivningen av verkligheten.
Det jag har fått lära och läsa är att flera företrädare för Alliansen - och vi ska antagligen höra dem i talarstolen - verkar vara mer frikostiga i synen på detta. Varför håller Moderaterna nästan lite krampaktigt fast vid att Arbetsförmedlingen ska kunna hantera detta?
Vi har sett år efter år att Arbetsförmedlingen skickar pengar tillbaka som i och för sig inte bara härrör från det här området, men det tyder ändå på en viss problematik inom området. Man tvingar, såsom jag uppfattar det, de andra partierna att gå med på texter lik denna.
Man hoppas och hoppas när det visar sig att de som är inne i systemet har arbete, har olika former trygghetsråd och liknande kopplade till sin anställning är de som faktiskt kommer ut i arbete vid en friställning eller arbetslöshet, medan alla andra som är utanför arbetsmarknaden är hänvisade till en ineffektiv och osystematisk arbetsförmedling som inte riktigt har funkat.
Varför är man fortfarande mot?
Mehmet Kaplan (MP):
Nooshi Dadgostar har frågat mig vad jag avser att göra för att förhindra att fler hyresrätter ombildas till bostadsrätter. Jag delar hennes uppfattning att hyresrätten har en viktig roll på bostadsmarknaden men också för rörligheten på arbetsmarknaden.
När det sedan gäller hur beståndet av bostäder på den lokala bostadsmarknaden ska fördelas på olika typer av bostäder och upplåtelseformer är det en lokal fråga som främst bör hanteras på kommunal nivå. Kommunerna har också ett ansvar att planera för bostadsförsörjningen och ska då beakta situationen på bostadsmarknaden såväl i den egna kommunen som i en vidare bostadsmarknadsregion.
Det kan också finnas olika skäl till att ett kommunalt bostadsföretag kan behöva sälja bostäder, till exempel för att få en bättre blandning av bostäder av olika typer i sitt eget bestånd eller i ett bostadsområde, för att åstadkomma en effektivare förvaltning eller för att få medel att investera i bostadsbyggande eller i förnyelse av äldre bostäder.
Sverige behöver en nationell bostadspolitik som möter bostadsbristen genom ökat bostadsbyggande och som ökar rörligheten på bostadsmarknaden. Herr talman! Jag kommer att fortsätta följa utvecklingen på bostadsmarknaden och se över incitamenten för ökat byggande, inte minst hyresrätter. Jag är i dag inte beredd att återinföra någon form av förbud mot ombildning av de slag som tidigare funnits.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka Nooshi Dadgostar och hälsa henne välkommen till Sveriges riksdag och till utskottet och de viktiga frågor som jag har ansvar för, bland annat. Jag vill också tacka Ewa Thalén Finné för deltagandet i den här interpellationsdebatten. Jag hoppas att vi kommer att få många tillfällen att debattera denna väldigt viktiga fråga.
Jag ska återgå till interpellantens uppföljningsfråga. Det är väldigt viktigt att se hur den här frågan fördelar sig mellan stad och land. Vi har en situation där några av landets 290 kommuner har ett stort problem med bostadsbrist.
Framför allt är det hyresrätter som efterfrågas, och jag delar interpellantens oro för att det här kan bli, och också är, i bland annat Stockholm, Göteborg och Malmö men också på några andra orter, en propp i systemet.
Det skulle faktiskt kunna bidra till att skapa jobb och vara ett bra smörjmedel för den lokala ekonomin och för Sverige som stat om det avhjälps på rätt sätt. Vi har under de senaste dagarna tillsammans med Vänsterpartiet kommit överens om hur vi vill jobba med bland annat upprustningsfrågan.
Jag är väldigt glad över att Vänsterpartiet har varit konstruktivt i detta, och jag är också glad över att regeringen tillsammans med Vänsterpartiet har kunnat komma fram med en idé om hur vi ska rusta upp.
Det är en jätteviktig del, för vi har bestånd från 60- och 70-talen som är i behov av upprustning, och då har tonvikten från vår sida varit på klimatsmart upprustning där hyresgästinflytandet är en viktig del.
För mig som politiker som länge har bott i hyresrätt och sett de utmaningar som finns med dessa områden är det oerhört viktigt att lyfta fram ett antal saker. Det ena handlar om nybyggnationen. Regeringens mål, som är 250 000 bostäder fram till 2020, har ett antal underrubriker.
En av dem handlar om små lägenheter och hyresrätter som människor med vanliga inkomster kan efterfråga, precis som interpellanten lyfter fram.
När det gäller kommuner runt om i Sverige ser vi att vi skulle behöva framför allt hyresrätter, även om det finns kommuner som har så stora problem med bestånden att de faktiskt har blivit tvungna att ta bort hela längor med hyresbostäder. Den typen av problematik har jag som tidigare Stockholmspolitiker inte riktigt sett i våra storstadsområden.
Nu breddar vi oss, och efter dryga två veckor har jag börjat förstå vidden av denna fråga och kommer att återkomma till riksdagen med fler förslag. Där vet jag att Vänsterpartiet kommer att vara en konstruktiv part.
När det gäller Ewa Thalén Finnés fråga tror jag att ingången är att vi tillsammans vill se till att ha långsiktiga spelregler för detta område, både för de boende i hyresrätter och för bostadsmarknaden, där bostadsbolagen som aktörer är en viktig del.
Därför kan jag försäkra dig om att vi kommer att ha en långsiktighet och hoppas på breda lösningar i riksdagen.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar för frågorna. Jag börjar bakifrån denna gång så att det blir mer rättvist. Ewa Thalén Finné frågade om konkurrensneutralitet. När det gäller utformningen av stöden ska vi se till att de blir rättssäkra, lätta att förstå och långsiktiga.
Där är Boverket och Energimyndigheten viktiga myndigheter, som ska se till att utforma stöden på bästa möjliga sätt. Vi hoppas också kunna rådgöra på ett brett sätt så att frågorna inte ska bli partiskiljande. Däremot förstår jag att Ewa Thalén Finnés ingång i frågan gäller att hon anser att skattemedel går åt det ena eller andra hållet.
Låt mig påminna om något som vi från regeringens håll inte har för avsikt att göra ändringar i, nämligen ROT-avdraget. Där har ju under ett antal år skattemedel gått till människor som äger sitt boende.
Det har uppfattats av dem som är hyresgäster som att det är en subvention eller en transferering av skattemedel till dem som äger sitt boende. Jag säger inte att det är något fel med det, men jag tycker att det blir en ensidig beskrivning om den som hyr sin bostad inte ska få någon form av subvention vid upprustning.
Jag kan hålla med om att den som har skött sig och sitt bostadsbestånd blir indirekt inte bestraffad, det är kanske fel ord, men åtminstone felhanterad eftersom den som inte har skött sig kommer att få någon form av hjälp.
Situationen är sådan att det inte kommer att bli en bred utdelning av dessa subventioner utifrån vem som har skött sig mest eller minst, utan varje projekt kommer att vara baserat på sina egna meriter.
När reglerna utformas av Boverket och Energimyndigheten och vi börjar tillämpa systemet ska Boverket - förmodligen - utse vilka områden och vilka bestånd som är i behov av den typen av upprustning. Det kommer onekligen att bli så att pengarna inte kommer att räcka till alla bestånd. Behovet är enormt.
Låt mig säga något kort om att detta inte innebär nya lägenheter. Ewa Thalén Finné sade själv i sitt första anförande att det byggs redan, och vi måste ha flera bollar i luften samtidigt.
Vi måste se till att underlätta för det som pågår och smörja det maskineriet samtidigt som de som bor i undermåliga lägenheter och bostäder inte ska behöva betala för gamla synder hos ägare, oavsett om de är kommunala eller privata, som har underlåtit att göra de reparationer, tillbyggnader och ombyggnader som faktiskt har behövts.
När det gäller Nooshi Dadgostars frågor anser vi att det är oerhört viktigt att rättssäkerheten finns på plats vid ombildningar. Det är något som är oerhört viktigt, men det ligger hos ett annat departement. Det är Justitiedepartementet som har de frågorna, och jag välkomnar en debatt även på det området.
I områden som är monotona, där det bara finns hyresrätter, måste kommunen - det här är en kommunal fråga - bestämma sig för hur blandade upplåtelseformer kan lösa en del av utmaningarna.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Nooshi Dadgostar! Den här frågan kommer vi att diskutera och debattera fler gånger. Den tål att debatteras och diskuteras. Alla bor vi någonstans - förutom de hemlösa. Det är en annan fråga som delvis ligger på ett annat statsråd. Låt oss titta på frågan om bostadsmarknaden.
En sak lärde jag mig under mina år i riksdagen, nämligen att politiker bygger inga bostäder. Vi ska försöka se till att systemet underhålls på ett sådant sätt att de som bygger, kan bygga och faktiskt bygger ska ha långsiktiga villkor.
Reglerna får för det första inte vara av sådan art att de ändras rakt över en mandatperiod men ska för det andra vara lätta att förstå sig på. De två systemen tillsammans skapar en god grund att stå på. Vi från regeringen tror att vi kommer att uppnå målet om 250 000 nya bostäder.
Men problemet är precis det Nooshi Dadgostar tar upp, nämligen att dessa bostäder måste vara sådana att människor med vanliga inkomster har råd att bo i dem. Den ekvationen är inte den enklaste att få ihop, men jag kommer att lägga ned min tid på att få en bra grund att stå på framöver. Det var en fråga om tillståndsplikten.
Min formulering om att "jag är i dag inte beredd att återinföra någon form av förbud mot ombildning" handlar just om någon form av förbud. Tillståndsplikten som sådan, så som jag har uppfattat den vid genomläsningen, är en form av förbud. Vi ska se över frågan, och vi ska se över alla möjligheter att skapa breda överenskommelser.
Jag tackar även Ewa Thalén Finné och hoppas på ett gott samarbete framöver.
Mehmet Kaplan (MP):
Ewa Thalén Finné har frågat mig om jag avser att föreslå ändringar i plan- och bygglagen för att återigen möjliggöra kommunala särkrav. I Sverige har vi nationella byggregler som alla nya byggnadsverk måste uppfylla. Det är ett bra system eftersom det skapar förutsägbarhet och tydlighet för den som ska bygga.
Det är dock både tillåtet och möjligt att bygga med högre standard än den som följer av byggreglerna, då dessa endast utgör lägsta godtagbara standard. Bra byggregler ska skydda människor och miljö. Byggreglerna behöver dock förenklas för att snabba upp byggprocesserna.
När det gäller byggnaders energianvändning vet vi att det i dag är möjligt att bygga extremt energisnåla hus, vilket också görs på många håll. Detta är en utveckling som jag ser positivt på, eftersom den byggda miljön står för en stor del av landets energianvändning. Regeringen eftersträvar ambitiösa nationella mål när det gäller energiförbrukning och ser positivt på innovativt bostadsbyggande.
Boverket har ett uppdrag att tillsammans med Energimyndigheten föreslå kvantitativa riktlinjer för energihushållningskrav avseende så kallade nära-nollenergibyggnader. Uppdraget ska redovisas den 15 juni 2015 och kan, beroende på vad myndigheterna kommer fram till, påverka hushållningskraven som ställs i de nationella byggreglerna.
Det är viktigt att komma ihåg att frågan om vilka tekniska krav som bör ställas på byggnadsverk är komplex. I dag finns det nio olika tekniska krav. Dessa syftar till att säkerställa en god säkerhet, beständighet och andra grundläggande aspekter. På detta sätt har kraven olika syften.
Samtidigt finns det en tydlig samverkan dels mellan kraven, dels mellan de krav som ställs och byggnadsverkens tillstånd ur miljö- och hälsosynpunkt. Vid bedömningen av vilka krav som bör kunna ställas gäller det därutöver att se på byggnadsverken ur ett livscykelperspektiv. Sammanfattningsvis är det därför av största vikt att de krav som ställs på nya byggnader sammantaget ger ett gott resultat.
Jag följer därför utvecklingen noga. I dagsläget är inga lagändringar aktuella.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill tacka interpellanten och Lars Eriksson så mycket. Ewa Thalén Finné tycker att det är bra med tydlighet. Jag tycker att det är oerhört viktigt. När jag satt i riksdagen förra mandatperioden som gruppledare hade jag att försöka sy ihop olika överenskommelser med den dåvarande regeringen.
Då uppfattade jag de statsråd som försökte vara tydliga som mer konstruktiva. Även jag försöker vara tydlig. När lagar antas i riksdagen är det oerhört viktigt att det inte sker lättvindigt och att inte förutsättningarna ändras snabbt. I det här fallet handlar det om fastigheter och bostadsmarknad.
Aktörerna ska kunna räkna med att den lag som antas kommer att gälla framöver, trots att det kanske sker med en relativt liten majoritet. Herr talman! Jag vill lyfta upp något som också Lars Eriksson var inne på. Vi vet att många kommuner har uppfattat de nya reglerna som ett hinder i omställningsarbetet för ett hållbart samhälle.
Antagligen är sju av åtta partier i den här kammaren överens om att alla aktörer måste vara med och ställa om vårt samhälle. Jag har försökt lyssna in varför kommuner uppfattar det här som ett hinder.
De uppfattar Boverkets byggregler som alltför milda. Vi har satt igång ett arbete för att skärpa dessa, men fortfarande anser många att kraven inte går tillräckligt långt, huvudsakligen eftersom de inte går så långt som vad som i dag är möjligt.
Innanför den ram som lagen stipulerar finns det en möjlighet för myndigheten att gå lite längre. Men det är ingenting som vi som regering har för avsikt att pusha på, utan det är framför allt myndigheten själv som måste titta på detta.
Det är viktigt att känna till att det inte heller tidigare var tillåtet för kommunerna att ställa egna krav på tekniska egenskaper, även om det inte var särskilt tydligt i regelverket. Lagbestämmelserna har således huvudsakligen funktionen att de förtydligat rättsläget. Det tycker vi är bra.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack också till Nina Lundström, som nu deltar i debatten. Den är kanske delvis föranledd av en tolkning av det jag sade på hållbarhetskonferensen Building Sustainability. Det är väldigt bra att vi fick den här möjligheten att diskutera frågan. Jag börjar bakifrån med Nina Lundströms funderingar och fråga. Byggkostnaderna påverkas av många olika faktorer.
Det är riktigt att enhetliga och samordnade krav generellt har betydelse för att hålla kostnaderna nere. Byggmarknaden kanske inte direkt liknar bilmarknaden eller andra marknader, men här är det oerhört viktigt. Därför är de nationella byggreglerna en viktig grundprincip som vi ska slå vakt om. Det finns många andra faktorer som påverkar byggkostnaderna.
Det är markkostnader, konkurrensen på byggmarknaden och kreditgivningen, som en av interpellanterna tog upp. När det gäller kostnaderna för att bygga är det viktigt med en helhetssyn där man beaktar byggnadens energianvändning i det långa perspektivet, det som Nina Lundström tar upp som livscykelperspektiv. För den som ska bo i byggnaden bör det var den totala kostnaden som är det väsentliga.
Det är både kostnaden för att uppföra byggnaden och kostnaderna för den löpande driften. Det tänket finns inom många andra områden. Utan att göra några andra jämförelser köper vi ibland varor där det ingår en del värden i det vi har köpt som är till för att kompensera för det långa perspektivet.
På den direkta frågan kan jag svara att alla aktörer har sitt ansvar. I det här fallet har producenter, byggföretagen, ett ansvar. Men staten och regeringen kan möjligtvis gå in med miniminivåer. Om man ska göra översättningen till det Ewa Thalén Finné var inne på kan man titta på vad den förra regeringen jobbade med när det gäller miljöbilspremier, till exempel.
Där har man vissa nivåer som man försöker peka ut. För att leda det i svar handlar det inte bara om byggnadstillfället per se. När det gäller byggindustrins förutsättningar vill jag passa på att lyfta upp ett antal frågor. Min företrädare på posten tog många bra initiativ för att göra byggandet enklare och billigare.
En del av de utredningar som sattes igång håller på att landa på vårt bord. Vi ska ta upp en av de frågorna senare i en annan interpellationsdebatt. Min uppfattning i den dialog som jag har med företrädare för branschen är att man i hög grad utgick från byggindustrins sätt att formulera problemet. Det kan man tycka är bra. Det är den som är en aktör.
Men det är en av flera aktörer. Självklart är det viktigt att skapa goda förutsättningar för byggföretagen. Det ska vi fortsätta att jobba med. Ett av de arbeten som vi sjösatte handlade om stadsmiljöavtalen. Där ger vi möjlighet till att det byggs mer för att på så sätt få byggföretagen in i matchen igen.
Det är också viktigt att det inte får ske på bekostnad av övergripande mål som klimatanpassning och behovet av en god stadsmiljö för alla. Här måste vi vara överens om att det är flera värden i de olika vågskålarna. När vi tittar på att det ska vara lättare att bygga och bygga mer måste vi också ta i beaktande att det alltid måste vara i balans med klimatanpassningen och den goda stadsmiljön.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar interpellanten, och tack för debatten! Staten har ett viktigt ansvar, och staten måste ta denna del av ansvaret och se till att det finns drivkrafter och relevanta verktyg för ett modernt, energieffektivt byggande där den tekniska utvecklingen alltid premieras och går fram.
Om staten inte tar det ansvaret är det inte särskilt konstigt att ett antal kommuner väljer att gå före. Redan med den nuvarande regleringen har kommunerna möjlighet att ställa hårdare krav när man agerar byggherre eller fastighetsägare. Vi tror att detta behöver uppmuntras. Ewa Thalén Finné tog upp just det här med signaleffekten.
Det är viktigt att vi vet att när vi i riksdagens kammare - i den lagstiftande församlingen - diskuterar frågorna finns det många aktörer där ute som lyssnar. Precis som det är byggföretag är det också många kommunföreträdare - 290 000 aktörer som gör ett fantastiskt arbete.
Vi ser inte minst här i Stockholm, där riksdagen finns, hur den nya rödgrönrosa majoriteten har sett till att de kommunala bostadsbolagen kommer att bygga dubbelt så mycket som de har gjort tidigare. Detta är en tydlig signal från de aktörer som är viktiga för oss. Samtidigt vet vi att i andra kommuner med andra konstellationer i ledningen gör man vad man kan för att hantera denna stora utmaning.
I grunden handlar det om att unga människor som vill flytta hemifrån, kanske till en studieort, inte kan göra det. Trots att de har kommit in på en eftertraktad utbildning finns det ingen bostad. Det kan också gälla den arbetslöse som har fått ett jobberbjudande men som inte kan flytta till orten därför att det inte finns någon bostad.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Ola Johansson för interpellationen. Det handlar om nya riktvärden för buller för att möjliggöra fler små bostäder, som rubriken lyder.
Ola Johansson har frågat mig vad min och regeringens definition av "så fort som möjligt" är och vilken inriktning man kan förvänta sig att regeringen har när det gäller behovet av att förenkla bostadsbygganden genom enklare regler för beräkningar av bullernivåer från trafik och verksamhet vid bostadsbyggande.
Min och regeringens inställning är att samordnade och tydliga regler för hur buller ska hanteras vid planering och byggande av bostäder kan ha stor betydelse för möjligheten att förenkla bostadsbyggandet i tätorter. Även om de lagändringar om buller som träder i kraft den 2 januari står på egna ben, är det mot den bakgrunden viktigt att en förordning kan beslutas så fort som möjligt.
Det är just begreppet "så fort som möjligt" som vi nog kommer att debattera nu. Herr talman! I samband med remitteringen av förslaget till förordning om riktvärden för trafikbuller vet vi - och det vet också oppositionen - att ett stort antal synpunkter har inkommit till Regeringskansliet. Det är av stor vikt att de synpunkter som inkommit tas på största allvar.
Det pågår därför ett intensivt arbete inom Regeringskansliet med att ta fram en förordning som beaktar alla inkomna remissynpunkter. Jag är naturligtvis medveten om att det är många som väntar på en bullerförordning, och jag kan försäkra Ola Johansson och den övriga oppositionen att arbetet med att bereda frågan fortsatt har en hög prioritet.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, interpellanten och alla andra som deltar i debatten! Det här är en oerhört viktig fråga, och det märks att alla som debatterar detta brinner för den. Det är en viktig grund för att vi över huvud taget ska kunna ha långsiktighet i frågan. Det är därför jag noterar att Ola Johansson använder begreppet "fick utstå" om den gamla regeringen.
Jag ser det inte som att jag och vår nuvarande regering får utstå något. Snarare har vi en konstruktiv diskussion om hur vi tar nästa steg och vad som är och ska vara målet, nämligen att se till att få igång byggandet ännu lite bättre.
Det noterades av åtminstone en av debattörerna att det byggs väldigt mycket i dag men att det är långt ifrån tillräckligt. Jag delar det synsättet. För mig som ansvarigt statsråd är det viktigt att försäkra mig om att en förordning om riktvärden för trafikbuller utomhus vid bostadsbyggande kommer att fungera väl. Det var också därför jag tog upp de olika interpellationssvaren.
Det är viktigt att klargöra för alla som lyssnar på debatten att det inte är så enkelt som av och på. Det finns många olika nyanser i detta. Den kanske viktigaste ingången som den tidigare regeringen hade var att få det här gjort på ett tydligt, stabilt och långsiktigt sätt. Det var kanske därför man inte hann få förordningen på plats.
Man hade ändå, som Lars Eriksson uttryckte tidigare, lite längre tid på sig än vi hittills har haft. Remissutfallet visar på att frågan om riktvärden är komplex och att det finns många bottnar i detta.
Ytterligare ett tecken på detta faktum är att ansvariga myndigheter under lång tid - även under föregående regering - har försökt samordna riktvärdena för till exempel flygbuller, en fråga som en av debattörerna tog upp. Man har inte lyckats landa i gemensamma slutsatser i den här frågan. Det var Naturvårdsverket och Boverket som då diskuterade hur man skulle hantera den.
Därför tycker jag att det är på sin plats att vara ödmjuk inför att det är en komplex fråga och att den därför måste få ta tid. En fråga som också togs upp var hur lång tid till det ska ta. Om vi räknar bakåt ser vi att vi har en normal beredningstid. Den varierar.
Jag har tittat på hur lång tid beredningar kan ta, och det här är inte på något sätt den längsta beredningen. Det är heller inte målet. Målet är snarare att det ska vara en mycket bra beredning. Det är första gången jag får möjlighet att hantera en sådan här komplex fråga, och då vill jag att det ska bli rätt från början. Jag vet att ingen här inne som deltar i debatten vill ha en snabb beredning bara för att saker och ting ska komma på plats, eventuellt med en massa fel.
Det ska gå rätt till, för det här ska hålla länge och över många mandatperioder. Eftersom regeringen inte har fattat beslut i frågan kan jag heller inte uttala mig om vilket innehåll en förordning kommer att få. Det hoppas jag att debattörerna respekterar.
Det jag kan säga är att vi delar synsättet att samordnade och tydliga regler för hur buller utomhus ska hanteras vid planering av bostadsbyggande kan ha stor betydelse för möjligheten att förenkla bostadsbyggandet, inte minst i tätorter.