Carina Hägg (S):
Jag tycker att det här är en väldigt viktig interpellation - inte på så sätt att vi kommer att komma fram till alla slutsatser och ha allt på plats med den här interpellationen. Det krävs att vi återkommer fortlöpande tills uppföljningen är klar och vi kan se resultatet. Vi har tid på oss. Vi är inte för tidigt ute, men vi är ändå i ett tidigt skede.
Det är oerhört viktigt att initiera de här frågorna medan vi har möjlighet att inkludera så många fler i arbetet. Vi vet hur många som var intresserade och tog del i kvinnokonferensen en gång i Peking. Jag var själv där som privatperson. Det var så givande och spännande, men det gav också resultat. Ett resultat var allt engagemang.
Det engagemanget har vi att ta tag i. Många av de människorna och många av organisationerna är intresserade av att ta del i uppföljningsarbetet i nationella arrangemang, i ett arbete i europeiska regionala konferenser och kanske kan vi också åstadkomma något riktigt bra internationellt. Då krävs det något annat än vad jag ser här. Vi har bara konturerna av arbetet än så länge.
Det är ett ganska kort svar. Man säger att man tänker arbeta tillsammans med Tjeckien. Det tycker jag är väldigt bra. Det är ett spännande land. De behöver uppbackning och vi kan inspirera varandra i det här arbetet. De båda länderna ska göra en summering till EU:s arbete. Det ska följas upp med åtaganden och sedan ska det bli en EU-rapport.
Vad är det som får regeringen och statsrådet Nyamko Sabuni att tro att vi på det här sättet kan flytta fram positionerna tillsammans med EU? Jag hoppas att det ska vara möjligt, men vi ser att vi under de år som har gått sedan konferensen i Peking hölls och sedan Pekingplattformen antogs har haft en backlash på delar av de här områdena.
Vi har fått kämpa hårt för att upprätthålla det som vi trodde var uppnått av oss. Vi har tvärtom pressats tillbaka. Nyamko Sabuni hänvisar till sitt besök i New York och FN i februari. Vi har varit inne på det i en tidigare interpellationsdebatt också. Vi kunde vid det tillfället konstatera att det inte fanns någon EU-position. EU kunde inte tala med en röst.
Det är bra om Sverige kan hålla ett eget anförande och vi som nation kan understryka vad vi i den här kammaren tycker är viktigt. Vi ska ju dra lärdom av det. Vad är det som säger att vi blir eniga genom att arbeta fram ett dokument? Då krävs det ett helt annat grundarbete tillsammans med våra europeiska kolleger. Då tror jag att man brett måste involvera parlamentariker och samverka med NGO:er och engagerade institutioner.
Det är ju viktigt att vi kan visa vad vi har uppnått. Det får inte innebära att vi måste visa på bakslag och att vi inte har kommit framåt. Vi har mycket mer att göra. Det här räcker inte. Det finns ett anslag. Det ska vi ta vara på, men det räcker dessvärre inte. Vi har i en tidigare interpellation också tittat på det som vi som land har fått kritik för.
Vi vet att inte alla resurser, det gäller även de personella, finns på plats som vi skulle behöva för att göra ett riktigt bra nationellt resultat att föra in i rapporten. Det finns många frågetecken efter det här svaret. Å andra sidan är vi i ett tidigt skede. Det finns möjlighet att rätta till detta på vägen. Jag vet att det redan nu finns ett engagemang hos flera kvinnoorganisationer.
De står bara och väntar på att tas till vara. Kommer Nyamko Sabuni att ta vara på det? Vad kan vi mer förvänta oss av det här arbetet? Det här räcker inte. Vi förväntar oss mer av regeringen och jämställdhetsministern.