Mikaela Valtersson (MP):
Finansministern pratar om sina ambitioner att få fler människor i arbete. Jag tror inte att vi är särskilt oense om de ambitionerna. Sedan försvann den seriösa tonen från finansministern när han säger att jag ställer mig vid sidan om när vi vill granska ert sätt att jobba med er viktigaste politiska fråga och med det begrepp som ni ständigt återvänder till, mäter och använder.
Att kalla Riksrevisionen som statlig myndighet ytlig och tycka att vi från Miljöpartiets sida, Riksrevisionen och andra från oppositionen inte ska hålla på att krångla till det och ställa er till svars eftersom ni faktiskt vill så väl är nästan på gränsen till naivt. Ni får faktiskt utstå debatt och granskning, även om ni anser er ha ett viktigt mål i botten och vilja väl.
När man gång på gång upprepar i debatten från regeringsföreträdare och inte minst finansministern att med så och så många personer har man minskat utanförskapet och det grundar sig på ett kritiserat och missvisande använt statistiskt begrepp får man utstå granskning och kritik. Men jag förstår att det är besvärligt.
Det allvarliga problem som Anders Borg talar om med människor som står utanför arbetsmarknaden är det man helt missar om man fokuserar på fel sak. Det är det som är grunden i vår kritik. Det handlar inte om någon petimäterkritik av hur man använder statistik.
Det handlar om att om man verkligen vill lösa det viktiga samhällsproblemet med människor som är långtidsarbetslösa eller långtidssjuka missar man det helt om man upphöjer det till att det viktiga är att se till att människor i stället har sjuknärvaro och inte är borta två dagar från jobbet. De ska vara på jobbet så att ni kan hyfsa till er utanförskapsstatistik. Om man fokuserar på fel problem levererar man också fel åtgärder. Det är det som är grundproblemet.
Det allvarliga är att det är en så oerhört viktig fråga som ska hanteras på ett seriöst sätt. Det handlar om människor. Det handlar om människor som är sjuka eller arbetslösa. Om man i stället koncentrerar sig på dem som just nu ligger hemma i vinterinfluensa en vecka och anser att de lever i utanförskap missar man det verkliga problemet.
Riksrevisionen menar även att när regeringen ofta refererar till utanförskapsindikatorn och säger att antalet personer i utanförskap har minskat säger indikatorn inget om hur många verkliga människor som faktiskt befinner sig i utanförskap. I stället mäter man helårsekvivalenterna, och jag tror att de flesta tycker att det är ett mycket märkligt sätt. Detta måste väl ändå, Anders Borg, förtjäna ett seriöst svar.
Ser du inget som helst problem med att den indikator ni använder inte alls mäter det som ni säger er vilja åtgärda? Det är det som Riksrevisionen talar om väldigt tydligt: Det mäter inte det ni vill förändra. Riksrevisionen påpekar också att den indikator man mäter förhåller sig mycket tveksamt till det mål som finns om att minska utanförskapet.
Att ha ersättning från en socialförsäkring, till exempel arbetslöshetsersättning, är för många människor också en stor trygghet som innebär att man, trots att man blir av med sitt arbete under en tid och söker arbete under den tiden, ändå kan vara en del av samhällsgemenskapen. Att då säga att dessa personer lever i utanförskap gör det extra obegripligt.
När regeringen i indikatorn också räknar med dem som har de allra kortaste sjukskrivningarna och som inte har ersättning från socialförsäkringen utan från företagen i form av sjuklön är det så märkligt att inte ens regeringspartiernas egna företrädare förstod att så var fallet innan Miljöpartiet och jag för något halvår sedan påpekade det här i kammaren. Med den nuvarande indikatorn för utanförskap kan dessutom utanförskapet minska genom högre sjuknärvaro och utslagning från arbetsmarknaden, och det är helt oacceptabelt.