KBLab/rixvox huggingface dataset:
Désirée Pethrus (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag upplever att det finns ett engagemang. Jag tror att vi båda vill komma fram i de här frågorna. Detta med metodstöd och att utveckla samarbetet med andra länder tror jag är en jättebra idé. Britterna jobbar en del med sina forna kolonier och det brittiska samväldet, där man har många naturliga kontakter.
Jag tror att vi skulle kunna använda vårt bistånd som påtryckningsfaktor i samtalen med olika länder. Många länder vill väl nu, med de nya hållbarhetsmålen inom FN, visa att man jobbar med jämställdhet och att förebygga ojämställda relationer. Förhoppningsvis innebär det att man också vill motverka tvångsäktenskap, som ju i någon mån har kommit upp på både EU:s och FN:s agenda.
Jag hoppas att Sverige kan börja med att inleda sådana samtal. Jag skulle gärna se att något sådant kommer till stånd. Rätten att fritt ingå äktenskap och bilda familj slås fast i artikel 16 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna. På det sättet har vi ett internationellt ramverk att utgå från. Ingen ska behöva bli tvingad att gifta sig.
Precis som Hillevi Larsson sa tidigare gjorde Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor en studie som visade att ungefär 70 000 ungdomar i åldern 16-25 år upplever att de inte fritt kan välja vem de vill gifta sig med. Vi har fortfarande alldeles för bristfällig statistik när det gäller hedersbrott. Där behöver vi bli bättre, och vi behöver också se till att ha en ordning där flickor, som det ju oftast handlar om, har någon att vända sig till konkret.
Den möjligheten har man i Storbritannien gett dessa flickor genom olika appar och telefonlinjer, och det gäller både om de befinner sig i landet och om de är bortförda. Detta är väldigt konkret.
Även om vi har tagit fram olika sorters lagstiftning under alliansregeringen - vi införde förbud mot äktenskapstvång, vi höjde straffen och så vidare - är det mycket som kvarstår och som vi kan göra för att de som har förts bort också ska komma hem. Här behövs det konkreta insatser, och jag tycker att den brittiska enheten är något som är värt att studera vidare för ministern.
Sedan skulle jag vilja ställa en fråga. I medierna hörde vi i går om asylsökande barn som är gifta. Vi vet inte om de har blivit tvångsgifta som barn eller inte, men det handlar uppenbarligen om barnäktenskap. Här skulle kanske Socialstyrelsen behöva ta fram riktlinjer eftersom kommunerna gör olika.
Det känns som att vi behöver tydliga riktlinjer. Jag skulle gärna vilja höra en kommentar om det från migrationsministern. Sedan finns det två andra saker. Det ena är att man i Storbritannien också gör en flaggning av brott. Man gör alltså en särskild kodning som följer ärendet hela vägen, vilket gör att man får en mycket bättre insyn i hur omfattande problematiken är.
Det andra är att jag i en motion här i riksdagen driver frågan om att vi bör ha en lagstiftning som särreglerar hedersbrott. Det handlar alltså om en särskild brottsrubricering, vilket vi ska diskutera här i morgon på ett seminarium med Glöm aldrig Pela och Fadime. Jag skulle gärna vilja höra lite kommentarer om hur ministern ser på de frågorna också.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, justitie- och migrationsministern, för svaret! Ja, jag tror att det är oerhört viktigt att vi är väldigt tydliga när det gäller de här frågorna och att vi inte låter oss landa i detta: Ja, ja, men de här flickorna kommer från den här kulturen, och de får ha den här lagstiftningen. Samma lagstiftning ska gälla för alla som är i Sverige och som vill vara en del av Sverige. Det är oerhört viktigt, tycker jag.
Vi får inte lämna flickor därhän. Det som jag tyckte var så fascinerande när jag mötte det brittiska teamet var att flickan - det kunde också vara pojken - så tydligt var i fokus. Här i Sverige är det så här: Du kommer hit. Du kommer till en rättsstat där du känner att du är trygg ända tills det här händer och du är bortförd och ringer någon på Utrikesdepartementet eller på någon ambassad. Då är du ganska ensam. Man säger då att man inte har särskilt mycket att erbjuda.
Det har ju blivit så att svenska organisationer ibland får agera på annan mark, helt enkelt. Det är inte någon bra utveckling. Det är den svenska rättsstaten och Sveriges polis som ska agera. Jag hoppas en hel del på det ministern tar upp, att Polismyndigheten till maj 2016 ska ta fram lite förslag. Där hoppas jag att vi kan enas om någonting.
Men, som sagt, det jag verkligen vill betona är: Vid sidan av det som naturligtvis ska vara det förebyggande arbetet och myndighetssamverkan, som är oerhört viktigt för att förebygga, måste vi ha instrument. De har två instrument i Storbritannien. Det handlar om att hämta flickan på plats. Och fungerar inte det med avtal har man den andra möjligheten: att se till att föräldern snarast presenterar var barnet befinner sig.
Det är två rättsliga dokument. Jag skulle vilja att vi får någonting liknande i Sverige. Det kommer jag i alla fall att fortsätta att driva tills jag ser någon förändring.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, ministern, för svaret! Jag hade fyra olika frågor och tycker inte riktigt att jag har fått svar på alla, men jag återkommer till det. Jag tycker dock att det är positivt att ministern den här gången har vågat omnämna att kristna ute på asylboendena är en utsatt grupp. Jag och ministern har tidigare debatterat de kristnas situation på asylboenden, men då har ministern inte velat omnämna den särskilda gruppen i sina svar.
Den interpellation som jag har fått svar på i dag handlar mer allmänt om min oro över situationen ute på asylboendena, eftersom det har varit mycket hot och våld. Jag följer frågan och ser medieklipp nästan dagligen, och jag får fortfarande många mejl om hur människor är utsatta. Det handlar inte bara om kristna utan om mellan olika grupper och etniciteter och om kvinnor som känner sig utsatta.
Jag skrev interpellationen efter det mord på en asylsökande av en annan asylsökande som ägde rum i Lindesberg nyligen. Trots att jag har tagit upp frågan otaliga gånger tycker jag inte att jag ser att det finns en handlingsplan för detta från regeringens eller Migrationsverkets sida. Det är akutinsatser men alldeles för lite förebyggande insatser.
Nu är min fråga till ministern: Kan ministern lova att det inte blir fler mord ute på asylboenden? Det är helt oacceptabelt. En personal har mördats, och nu har en asylsökande mördats. Det går inte att bara säga: Det kommer så många nu att detta är något vi får räkna med. Vi i Sverige måste kunna erbjuda dem som har flytt från krig och förföljelse skydd här.
Många har uppvaktat ministern om detta, och jag undrar lite mer konkret: Finns det verkligen inte någon handlingsplan för detta? Ministern säger i sitt interpellationssvar att Polismyndigheten och Migrationsverket ska samverka och ordna dialogtid och informera ute på boendena om vad som gäller. Det är bra.
Men efter polisanmälan och efter det att personalen har gått hem sitter ett antal livrädda asylsökande kvar och undrar hur de ska klara natten utan att det ska hända dem något. Det är totalt oacceptabelt.
Ministern säger att Migrationsverket arbetar för att utöka och säkra platser på asylboendena och att det är den som har utsatt någon för hot och våld som ska förflyttas. Det är vällovligt. Men i en interpellationsdebatt den 11 februari efterlyste jag en särskild handlingsplan som kan göra att vi kan säga att de kristna kan känna säkerhet och trygghet på våra asylboenden.
I en frågestund den 25 februari sa demokratiminister Alice Bah Kuhnke, som jag skriver i min interpellation, att man höll på att jobba med en sådan handlingsplan på departementet. Då undrar jag om minister Bah Kuhnke saknar täckning för det hon sa eller om det är en handlingsplan på gång. Jag tycker inte att jag har fått svar på den frågan.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, ministern, för svaret! Om polisen ska utreda ett hot och en person på ett asylboende åker till polisen, kanske tillsammans med någon från någon organisation eller kyrka, vad händer under tiden med den asylsökande och den som har trakasserats? Den som trakasserar ska förflyttas. Jag vill fråga: Hur många sådana förflyttningar har skett?
Precis som ministern har angett kom det under hösten ett stort asylsökande under kort tid. Det har skapat problem i mottagningssystemet och även vad avser boendesituation. Det uppstår ibland kaos på våra asylboenden. Alla som kommer hit måste kunna känna sig trygga. Har vi inte trygghet är det något som vi gör fel.
De kränkningar och trakasserier som man har varit med om i hemlandet för tro, för att man är kvinna eller för något annat måste man känna sig skyddad från här i Sverige. Värst utsatta är konvertiter som har lämnat islam. De har en mycket svår situation. Vissa kristna församlingar och organisationer överväger nu vad de kan göra för att hjälpa sina trossyskon.
De hjälper dem kanske med boendesituation på egen hand. Några börjar säga: Vi måste starta särskilda asylboenden med kristen profil för att man där ska kunna ha en bibel framme eller hänga ett kors på väggen, vilket många känner att de inte vågar göra på våra asylboenden.
Ärkebiskop Antje Jackelén skrev i DN att man kan tänka sig kristna asylboenden men att detta vore "ett nederlag för vårt samhälle". Jag är beredd att hålla med henne. Jag tycker att ministern borde kunna trycka på för att det inte ska bli verklighet, att vi inte ska behöva ha den utvecklingen. Ministern uttalade sig i går i en artikel i Svenska Dagbladet.
Jag såg rubriken, hoppade till och tänkte: Nu är det något på gång i ett utspel. Rubriken var: "Bättre skydd för förföljda utreds". Det stod att förföljda och trakasserade personer ska skyddas bättre och att fotboja och kontaktförbud ska användas. Men det handlade förstås om utsatta kvinnor, när jag läste längre ned i artikeln. Vi ska skydda kvinnor från våldsamma personer, oftast män.
Men borde vi inte ta våldet mot de asylsökande på samma allvar? Är det inte dags att vi gör en mer tydlig handlingsplan, precis som vi gör för kvinnor som är utsatta för våld? Jag tycker att ministern kan göra mer. Jag tror att vi delar värderingen att detta inte är acceptabelt. Men jag tror att vi måste göra mer.
Är ministern ändå inte beredd att se över detta? Ska vi hitta särskilda boenden? Ska vi ha särskilda placeringar? Eller tror ministern att de åtgärder som ministern pratar om räcker? De har hittills inte löst situationen. Vad kommer att förändras? Det skedde nyligen ett mord, ministern!
Désirée Pethrus (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Vi vill säkert samma sak, men jag är rädd för att det som ministern talar om inte räcker. Men om en organisation eller en kyrka åker med en asylsökande till polisen och anmäler att denna person är hotad på boendet, kan ministern då garantera att denna person kommer att få flytta till ett annat boende om denna person kräver det och om det är helt nödvändigt?
Kan polisen säga att den här personen behöver förflyttas? Det skulle jag vilja ha svar på. Precis som ministern tycker jag naturligtvis att vi ska tydliggöra att det är religionsfrihet i Sverige och att vi ska jobba för det. Vi ska inte skilja människor åt. Alla människor har samma rätt att utöva sin religion, uttrycka politiska åsikter och så vidare.
Jag är mycket rädd för att om vi inte nu sätter ned foten kommer detta att planteras ut i samhället, och vi kommer att se en mycket allvarlig utveckling med motsättningar mellan grupper. Vi måste stävja detta tidigt. I dag skriver tidningen Dagen: Omvända afghaner skulle tvingas till moské. Det var konvertiter som skulle tvingas till en moské av andra personer. Jag har sett flera sådana artiklar.
Jag vill absolut inte hetsa mot andra religioner. För mig är det helt okej med människor som bekänner sig till islam. Vi har till och med muslimer med i vårt parti. Men om vi inte gör någonting kommer vi att få se en utveckling i Sverige som vi inte vill se.
Det är därför som jag nu trycker på för att regeringen tidigt ska sätta in insatser för att förebygga en negativ utveckling i vårt samhälle. Jag hoppas att ministern och jag delar denna syn och att vi tillsammans kan jobba för att se till att ingen ska känna sig hotad.
Désirée Pethrus (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Det här blir en fortsättning på den förra debatten, kan man säga. Majoriteten av alla partier i Sverige är för reglerad invandring, tror jag. Det innebär att vi inte har möjlighet att hjälpa alla. I sådana fall skulle vi kunna ta bort alla visumkrav som vi har för andra länder och så vidare.
De som drabbas mest när våra system kollapsar inför en för hög migration är de som mest behöver samhällets hjälp. Det är de som drabbas - de som behöver socialtjänst och olika bidrag, som är bostadslösa och så vidare.
Men om vi inte får alla de nyanlända in i arbete kommer ju krisen att förvärras ytterligare för dem som har stora problem redan i dag och som har behov av våra sociala välfärdstjänster. Därför har jag ställt den här interpellationen.
Jag tycker att det är viktigt, och jag tycker inte att regeringen riktigt responderar på behovet av att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. Det är någonting som väldigt många, bland annat Konjunkturinstitutet, Arbetsmarknadspolitiska rådet och Finanspolitiska rådet, tar upp - även flera partier inklusive Kristdemokraterna här i riksdagen.
Vi har för höga ingångslöner som ett hinder, främst för personer med lägre utbildning och sämre språkkunskaper. Vi kan se att bland dem som har varit i Sverige i åtta är arbetslösheten i dag fortfarande 40 procent. Det här är naturligtvis någonting som vi måste göra någonting åt. Vi kan titta på siffrorna.
Först kommer man in som asylsökande, och nu kan det ta upp till två år innan man får ett beslut om uppehållstillstånd. När man sedan har fått ett beslut om uppehållstillstånd går man in i etableringsfasen. Tittar vi på hur det ser ut efter etableringsfasen ser vi att det efter tre månader bara är 5 procent som har en riktig anställning utan stöd. Statsrådet måste väl ändå inse att det här är ohållbart för samhället.
Vi måste mycket snabbare få in personer i riktiga arbeten. Ett jobb handlar ju inte bara om att få ekonomisk ersättning, utan det handlar som statsrådet sa om arbetsgemenskap, språkutveckling och så vidare. Vi menar att arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som statsrådet vurmar för, visst kan vara nödvändiga.
Men etableringsfasen har ju visat att vi håller på för mycket med utbildningar och för mycket med olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder som resulterar i att människor inte kommer ut i egna arbeten utan i stöd. Det är det här vi menar måste förändras, och därför har vi föreslagit introduktionsanställning som en del. Där har statsrådet faktiskt svarat fel, för statsrådet säger att vi lägger oss i lönesättningen.
Det gör vi inte. Vi säger att man kan ha 25 procent utbildningstid och jobba 75 procent. 25 procent är alltså utbildningstid, och då får man 75 procent av den lägsta kollektivavtalsenliga lönen. Det innebär att vi inte kommer att röra i kollektivavtalen.
Man undrar ju: Hur ser egentligen statsrådet på effekten av alla de här arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, och varför är statsrådet inte beredd att sänka trösklarna och se att ingångslönerna har en effekt på arbetsmarknaden?
Désirée Pethrus (KD):
Arbetslösheten bland utrikesfödda är nu 21,8 procent medan den är 4,8 procent för inrikesfödda. Det är en utmaning som är dramatisk, och där förväntar vi oss att regeringen agerar. Alliansregeringen gjorde en hel del olika insatser: instegsjobben, nystartsjobben och jobbskatteavdraget, som uppskattades av bland andra Finanspolitiska rådet därför att det gav incitament till arbete.
Vi införde en helt ny arbetsmarknad inom RUT- och ROT-tjänsterna. Där har regeringen backat och insett att vi kommer att behöva dem. Det är bra, men jag tror att vi kommer att behöva utveckla dem ytterligare. Statsrådet säger att vi måste satsa mer på utbildning och att det är synd att lågutbildade deltar väldigt lite i utbildningarna i dag.
Det är möjligt att vi kan få in fler i utbildningsinsatser, men vi måste klara den utmaningen utan att få för stora utgifter. Vi har redan fått öka budgeten med 25-30 miljarder för den invandring som vi hade under hösten.
Om vi ska klara av att få servicen och hela välfärden att fungera måste vi få igång arbetsmarknaden även för dem som kommer hit och inte har någon typ av gymnasial utbildning. Vi måste få dem i arbete snabbt. Jag hoppas och tror att regeringen inser att det behövs en helt ny jobbsektor, och därför föreslår vi introduktionsanställningar.
Vi tror att det är ett nytt sätt att minska regelkrånglet och se till att arbetsgivarna snabbt kan anställa till en lägre kostnad, utan att staten ska behöva vara med och finansiera. Vi har inte råd att gå in och finansiera alla tjänster, nystartsjobb, instegsjobb och så vidare. Släpp regelkrånglet, och låt företagarna själva få hitta olika anställningsmöjligheter för dem som kommer!
Désirée Pethrus (KD):
Jag kan bara instämma med föregående talare. Jag har inte fått något riktigt vettigt svar från regeringen och statsrådet när det gäller lagliga vägar in och alternativ för människor att söka sig hit, alternativ till båtarna. Sedan gäller det hur vi ska lösa konflikten. Jag tror att vi alla helst skulle vilja, även de som kommer hit, att vi löste problematiken på plats.
Och det krävs ett internationellt engagemang för att lösa konflikten i Syrien. Jag skulle vilja säga att det ligger ett tungt ansvar på länder som Ryssland, som har blockerat ett ingripande i FN:s säkerhetsråd. Det ligger ett tungt ansvar på länder som förser olika sidor i konflikten med vapen, länder som Kina och Iran, som vid sidan av Ryssland anses stödja regimen i Syrien, och länder som Saudiarabien, Qatar, Turkiet och andra sunnitiska regimer som stöder oppositionsgrupper.
Även västländer dras in och involveras. Någonstans måste en helhetslösning göras. Kanske kan den göras inne i Syrien. Men det mest logiska vore att FN tar ett initiativ och att FN:s generalsekreterare säger till de här länderna: Vad gör ni för att nu få stopp på det här kriget och inte fortsätta att understödja det? I Afrika har vi jättemånga länder där det är oro, våld och förtryck.
Man fängslar personer, som Dawit Isaak men också många andra. Hur länge ska det här få pågå?
I dag samlas man i FN och pratar om nya millenniemål, utvecklingsmål och hållbara mål, och fortfarande fortsätter de här ledarna att fängsla oppositionella, sätta in miljarder på utländska konton och sko sig på människors och de egna medborgarnas bekostnad.
Jag skulle önska att alla de här ledarna inom FN förklarades som persona non grata. De borde inte få vara med i gemenskapen. Tack för en bra debatt!
Désirée Pethrus (KD):
Jag har sett mejlväxling mellan Migrationsverket och olika personer som jobbar med att hjälpa folk på asylboenden. Tyvärr ger Migrationsverket svaret att man inte kan göra någonting. Det finns personer som har gått med asylsökande till polisen och gjort polisanmälningar. Sedan har man fått gå tillbaka för att den asylsökande ska bo tillsammans med en person som sagt sig vilja skära halsen av honom.
Om de här rapporterna stämmer måste vi få en lägesbild av hur omfattande det här är och vad som görs för att motverka det. Vi ska inte behöva ha särskilda boenden för kristna och andra för muslimer. Det vore naturligtvis mot hela det svenska systemet med öppenhet och möjlighet för folk att känna att de får skydd när de kommer till Sverige.
Jag skulle vilja höra vice statsministern säga att det verkligen är nolltolerans som gäller och att man kommer att sätta in de resurser som behövs för att motverka en sådan här utveckling. Ingen ska behöva känna sig otrygg.
Désirée Pethrus (KD):
Jag har en fråga till arbetsmarknadsministern om hur det går med den så kallade fas 3, alltså de som står längst ifrån arbetsmarknaden och finns i sysselsättningsfasen. När jag möter sociala företagare i dag säger de att de fortfarande inte riktigt vet vad som ska hända med deras verksamhet och inte heller med de människor som befinner sig i den här åtgärden. Regeringen har nu bestämt sig för att lägga ned fas 3 och ersätta den med extratjänster i välfärdssektorn.
Det fanns mycket problem. Men samtidigt var nästan 90 procent nöjda med insatsen, och ungefär 63 procent fick jobb i någon form. Och de som befinner sig i fas 3 är ungefär 30 000 personer. Min fråga till arbetsmarknadsministern är: Vad händer nu, och vilken information går ut till de sociala företagen och till de personer som finns i fas 3?
Désirée Pethrus (KD):
Jag har en fråga till arbetsmarknadsministern som vi har talat om tidigare, nämligen fas 3. Jag får nu höra att många arbetsintegrerade sociala företag läggs ned. Det tycker jag känns väldigt tråkigt. De har hjälpt många som har varit långtidssjukskrivna och som har stora svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. De har varit en brygga för många utsatta personer som har haft det svårt och kanske varit borta från arbetsmarknaden under lång tid.
När regeringen nu avskaffar fas 3 och det läggs ned, vad är budskapet? Jag har svårt att ge ett tydligt budskap till dem som ställer den frågan till mig. Kommer alla som finns i fas 3 att få en strukturerad övergång till annan typ av sysselsättning och integrering på arbetsmarknaden?
Désirée Pethrus (KD):
Tack för frågan, Sven-Olof Sällström! Visst har det funnits utanförskapsområden innan, och det jag försökte framföra i mitt inlägg var att med ett stort antal asylsökande kommer risken att öka att de områdena blir fler. Vi ser att det finns ett problem och att vi inte har tagit tag i det.
En av huvudfrågorna är det vi föreslår här nu om att ha ett asylprogram där man redan tidigt får lära sig värderingar, får någon typ av sysselsättning och får lära sig det svenska språket. Det är mycket viktigt att integrationen börjar tidigt. Det är en sak. Den andra är att vi föreslår introduktionsanställningar. Vi inser att arbetsmarknaden är för rigid i Sverige i dag för att kunna ge en möjlighet för de nyanlända, framför allt de med låg utbildning.
Vi lägger mycket pengar på yrkesvux för att få fler att kunna komma i arbete med hjälp av utbildning. Men vi vet att även Arbetsförmedlingen säger att alla inte är mottagliga och inte kan komma in i utbildningsprogram. Då måste vi ha en arbetsmarknad som också möter den gruppen. Vi har alltså två olika förslag, asylprogram och introduktionsanställningar, som vi menar är grunden för att människor ska integreras.
I utanförskapsområdena har det ofta handlat om att man inte har arbete och därför inte har kommit in i det svenska samhället. Jag tror att Sverige tjänar på att ha en invandring. Vi har alltid varit för en reglerad invandring i Sverige, och det är Kristdemokraterna även fortsättningsvis. Men ja, vi insåg att det var för stor tillströmning under förra hösten.
Vi var tvungna att slå på bromsen, och det har vi gjort i en bred överenskommelse här i riksdagen. Att inte säga att vi ska ta emot personer som är asylsökande är vi emot, men vi måste hitta bättre sätt att integrera personer i Sverige. På så sätt kan vi minska antalet utanförskapsområden.