KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Jag tror inte att Kerstin Lundgren ska hoppas på alltför stora positionsförflyttningar gällande Nato och Vänsterpartiet. Jag ska tala på en manifestation så snart som på fredag om nej till Nato, och vi kommer nog att stå ganska fast i vårt Natomedlemskapsmotstånd under lång tid framöver. Men jag tycker att det är viktigt att det är partiet som inom de partiprocesser som pågår avgör inriktningen för vad Vänsterpartiet anser om Nato mer långsiktigt.
När det gäller vilka samarbeten Vänsterpartiet ser framför sig och som vi kommer att stödja handlar det helt enkelt om försvaret av Sverige och Sveriges territorium. Vi måste skydda vårt land, vårt vatten och vårt luftrum. I det är alla länder som är intresserade av att försvara Sverige välkomna om de uppfyller de krav som vi har och om de inte har egna intressen som går bortom våra intressen. Det är därför jag tycker att lagstiftningen i grunden är rimlig.
Vi ger regeringen makten att bestämma vilka de har samtal med som är beredda att försvara Sverige. Jag är övertygad om att det är viktigt att försvara västkusten och Göteborgs hamn tillsammans med Danmark och Norge. Jag är övertygad om att Nordkalotten bäst skyddas av Finland, Norge och Sverige. Och jag är övertygad om att Östersjön bäst skyddas av Östersjöns länder tillsammans mot en eventuell rysk aggression.
Men jag är också övertygad om att vi ska ha samarbeten med Irland, Österrike, Malta och Cypern om kärnvapennedrustning och en deeskalering i den här världen. Om vi bara fokuserar på ett militärt angrepp, det yttersta hotet mot oss, och i värsta fall på kärnvapenhotet, det yttersta hotet mot mänskligheten, är problemet att vi inte fokuserar tillräckligt mycket på en deeskalering av situationen. Och det tycker jag att vi måste göra.
Just nu befinner sig Ryssland och Putin i en väldigt allvarlig fas - så får man nog kalla det - i säkerhetspolitiken där Putin har eskalerat och eskalerat. Men så sent som häromdagen hörde vi för första gången deeskalerande tongångar från Moskva, där man inte såg Finland och Sverige som ett hot.
Håkan Svenneling (V):
Jag instämmer i mycket av det som Finlands president Niinistö sa i går. Både det församtal som jag, Kerstin och talmannen deltog i och det öppna seminariet i riksdagens andrakammarsal tyckte jag var mycket intressanta. Det resonemang han förde kring Ryssland och Putin tycker jag stämde i sak, det vill säga att man hela tiden måste tänka efter vilka de ryska intressena är när man möter ryska officiella företrädare.
Det bär jag med mig i det fortsatta politiska arbetet. Jag tycker att det i det här läget är lätt att piska upp en stämning av att angreppet kommer i morgon, men jag tror att det är viktigt att slå fast att ett väpnat angrepp mot Sverige fortfarande är osannolikt. Det kan inte uteslutas, vilket kriget i Ukraina har visat, utan det kan ske.
Samtidigt finns det tydliga och ganska klara skillnader mellan Ukraina och Sverige - Ukraina var en del av Sovjetunionen och har en lång landsgräns till Ryssland - så det är väldigt osannolikt att det skulle ske ett väpnat angrepp mot Sverige här och nu. Risken ska dock absolut inte förminskas på något sätt, och det är därför Vänsterpartiet står bakom den kraftiga satsning på försvaret som nu sker, det vill säga en höjning till 2 procent av bnp.
Det är ingenting jag tror att man egentligen önskar, men i det säkerhetspolitiska läge vi befinner oss i måste vi lägga resurser på försvaret av Sverige, svenskt territorium och de svenska medborgarna. Jag tror att vi bäst bygger säkerhet tillsammans med andra, och jag tror att vi gör det bäst utan att vara med i en kärnvapenallians. Jag tror inte på idén att hotet om total massförstörelse av varandra är det som kommer att skapa en fredligare värld.
Jag tror att vi i framtiden kommer att ha möjlighet att tillsammans med andra jobba för deeskalering både i vårt närområde och i världen i stort.
Håkan Svenneling (V):
Det råder viss munterhet här i kammarsalen, för folk är lite oroliga över att Joar Forssell inte har läst betänkandet. Det är ju så att vi från Vänsterpartiets och Miljöpartiets sida stöder propositionen. Vi gör det med ett särskilt yttrande. Det verkar vara det som Joar är upprörd över. Vi gör det för att vi tycker att detta är ett möjligt alternativ till ett svenskt Natomedlemskap: att man samarbetar med andra länder för att stärka försvaret av Sverige.
Jag vänder mig mot Joars argumentation - att jag skulle argumentera kring att det handlar om att inte provocera Ryssland. Det är inte den argumentation som jag och Vänsterpartiet har haft. Det har handlat om att detta inskränker Sveriges möjligheter att bedriva en egen självständig säkerhetspolitisk linje. Men det gäller också andra frågor. Jag tycker att Joar Forssell har hamnat i ett ganska tydligt dilemma.
Han vill ta avstånd från en diktator i form av Putin och har hamnat i knät på en annan diktator i form av Erdogan, för nu är det Erdogan som avgör om Sverige får bli medlem i Nato. Vi ser att han då lyfter att han vill försämra för kurderna, att han vill ha kurder utvisade till Turkiet, att han vill tysta Sveriges röst och att han vill öka samarbetet mellan säkerhetstjänsterna i Sverige och Turkiet.
Detta brukar Liberalerna lyfta i olika sammanhang, men nu är Liberalerna tysta om det. Det är problemet när man fokuserar bara på en diktator och inte på två. Joar Forssell håller på att utbilda sig till samhällskunskapslärare.
Jag hoppas att han får kritiska elever som är källkritiska och som kan se de gånger som Sverige har gjort lite konstiga vägval, som tysktågen eller baltutlämningen, men som också kan fundera över: Hur kommer det sig att vårt land är det land som under längst tid i världens historia har levt utan krig och konflikter på sitt territorium? Någonstans tror jag ändå att Sverige har gjort rätt.
Den militära alliansfriheten har tjänat oss väl.
Håkan Svenneling (V):
Jag delar i grunden Joars analys om att de händelser som vi pratar om är en skam för Sverige. Men om man säger att vi i varje läge ska ta kampen för demokrati har du nu ett ansvar, Joar Forssell. Då är det nu det avgörs om kurderna ska offras för Natomedlemskapet. Det är nu det avgörs om fler kurder ska utlämnas från Sverige till Turkiet - och andra politiska flyktingar som finns här. Det har redan lämnats ut 38 stycken under de två senaste åren.
De samarbetena ökar - det gäller den turkiska underrättelsetjänsten och Sveriges underrättelsetjänst. Vi vet att Sveriges röst för kurderna har varit viktig. Vi vet att det var bakgrunden till att EU införde ett vapenembargo mot Turkiet - eller man införde inte ett vapenembargo, utan man gjorde ett uttalande som ledde till att länderna införde vapenembargo. Turkiet har till och med identifierat Sverige som en av de drivande faktorerna bakom detta. Det är nu vi ska stå upp för det vapenembargot från svensk sida.
Men vi ska också stå upp för att vi kritiserar Turkiets agerande kring mänskliga rättigheter, både i Turkiet och utanför, och att Natomedlemskapet inte innebär någon form av begränsning i det. Det är nu det avgörs vilket inflytande en diktator som Erdogan har. Det är det här politik handlar om: att faktiskt göra avvägningar.
I det här fallet står två saker emot varandra, och det innebär problem och utmaningar för Liberalerna. Ni vill jättegärna gå med i Nato, och ni vill jättegärna slänga ut Turkiet ur Nato. Men ni har hamnat i rävsaxen att det är Erdogan som nu ska bestämma om ett svenskt Natomedlemskap ska beviljas eller inte. Lycka till, säger jag!
Håkan Svenneling (V):
När jag kom in i utrikesutskottet 2018 hade Olle Thorell suttit där länge och haft ett stort engagemang för kärnvapenfrågor och kärnvapennedrustning. Jag minns tydligt att Olle Thorell under den perioden hade Ican på sitt passerkort, ett sådant som till exempel talmannen har på sig men som jag har glömt kvar vid min plats.
Ican är den internationella organisation som fick Nobels fredspris för sitt arbete för FN:s kärnvapennedrustning. Jag minns inte exakt vilket år det var, men jag skulle tippa på att det var ungefär 2017 de fick det. Jag höll i alla fall i Nobelpriset vid något tillfälle; det var kanske 2018 eller 2019. De var också väldigt drivande i fråga om att ta fram FN:s kärnvapenkonvention.
Trots att jag lyssnar på Olle Thorells argumentation i dag förstår jag inte riktigt varför Socialdemokraterna inte ställer sig bakom den här motionen och varför de inte ställer sig bakom i alla fall vissa delar, till exempel om att det inte ska finnas fast Natotrupp i Sverige. De har ändå tydliga intentioner i en sådan riktning.
Jag kan inte heller riktigt förstå varför Socialdemokraterna inte vill mejsla fram och vara tydliga med en unilateral deklaration om vad Sverige vill när det gäller kärnvapen. Det är nu de har regeringsmakten. Den står på lite halvskakig grund, men så sent som i veckan klarade de sig igenom en misstroendeomröstning mot en minister. Vi har faktiskt bara tre månader kvar.
Sedan upphör den här regeringsperioden för Socialdemokraterna, och det kan ju - gud förbjude - bli så att några andra parter än den rödgröna sidan tar makten i Sverige. Det som ändå får mig att tro att det här är en del i en Natoanpassning från Socialdemokraternas sida är dåvarande försvarsministerns, Mattis, brev till Hultqvist. Han sa där att Sverige inte skulle skriva under den här konventionen, vilket också ledde till Socialdemokraternas ställningstagande om att inte göra det.
Håkan Svenneling (V):
Nästan som på given signal kliver försvarsministern in här i kammaren bakom Olle Thorells rygg. Välkommen till denna debatt, försvarsministern! Om Socialdemokraterna inte gör den här deklarationen före valet blir det en utmaning. Även om man skulle vilja göra det i ett slutskede finns det en risk när det gäller partier som jag och Olle Thorell står långt ifrån.
Även om de kanske är överens med Socialdemokraterna i de här delarna finns en risk att de inte gör den typen av unilateralt uttalande som jag menar skulle behöva göras redan nu för att tydliggöra Sveriges linje. Det skulle vara intressant att höra Olle Thorell utveckla mer hur Socialdemokraterna nu ser på arbetet för kärnvapennedrustning. Både Olle Thorell och utrikesministern, tidigare i dag, säger tydligt att man inte vill tappa tempo i arbetet med kärnvapennedrustning. Jag har stor respekt för det och hoppas genuint att det är sant.
Jag tror verkligen att man, utifrån sin röstförklaring, på konferensen i Wien för kärnvapenkonventionen och sedan i New York, när ni tre parlamentariker med flera reser dit, kan trycka på ännu mer för Sveriges linje, för en kärnvapenfri värld. Men nu skulle jag vilja se att det verkligen blir konkret från Socialdemokraterna att Natomedlemskapet inte ska bli en hämsko. Det är svårt att veta nu om det kommer att bli det eller inte.
Jag tror att vi behöver några år på oss för att utvärdera det. Men jag är orolig för att man kommer att trycka på i det här arbetet, utifrån att det tidigare har pågått påtryckningar mot Sverige från Natoländer som har kärnvapen om att inte trycka på. Jag hoppas att Sverige snarare driver på utifrån sin röstförklaring och andra saker. Men det som roar mig mest här i Sveriges riksdag är att vi inte riktigt har lyckats hitta en enighet bland de partier som har varit tydliga vad gäller en kärnvapenfri värld.
Jag hoppas att jag och Olle Thorell ska kunna hitta en bättre enighet om det framåt.
Håkan Svenneling (V):
Jag vill inte lova Hans Wallmark att lägga ned mitt Natomotstånd riktigt än. Det kommer att fortsätta ett litet tag, till dess att riksdagen har ratificerat ett eventuellt avtal med Nato. Även efter det lär vi fortsätta någon sorts kamp, om än på lägre nivå. Jag tycker ändå att den diskussion som Hans Wallmark säger sig vilja ha, det vill säga om medlemskapets innehåll, i sig är väldigt relevant.
Jag tycker att det var den diskussionen som Per Bolund initierade i dag, och det är en diskussion som jag gärna hade sett också i de säkerhetspolitiska överläggningarna. Om jag tolkar Hans Wallmark rätt vill han ha den diskussionen i den försvarsberedning som startar efter valet och att vi gör ett eventuellt uttalande först den dagen vi har ratificerat ett avtal. Jag tror att det finns ett värde i att göra den typen av konstaterande tidigare.
Jag skulle ändå vilja att Hans Wallmark lovar att det, om de mot förmodan skulle hamna i regeringsställning, kommer ett unilateralt uttalande från Moderaternas sida om att inte ha kärnvapen på svenskt territorium. Vi har ju sett att Moderaternas partiledare i Aftonbladet gled lite i kärnvapenfrågan. Sedan har han backat från det. Men det skulle vara mycket starkare om ni kunde säga det redan nu, före valet.
Det är ju så med kärnvapenbestyckade fartyg och flygplan och sådant att de kommer från Natoländer och kan vara här på övning. I dag har vi egentligen ingenting som reglerar det. Där skulle lagstiftning vara mycket bättre, som Miljöpartiet föreslår i motionen och som jag tidigare föreslagit. Jag förstår inte varför Moderaterna inte kan tänka sig liknande lagstiftning som Finland, Litauen eller Spanien.
Men åtminstone ett uttalande skulle redan nu göra klart att till exempel båtar inte ska dyka upp med kärnvapenbestyckning. Det är ju knappast så att de stannar till någonstans på vägen och dumpar kärnvapnen när de kommer på att de ska till Sverige på övning.
Håkan Svenneling (V):
Jag får nog konstatera att inte heller jag får jättetydliga besked av Wallmark, även om jag i grunden välkomnar den typ av framtida diskussioner som Wallmark ser framför sig. Jag tror att det är bra om vi från de politiska partierna lyssnar på varandra och diskuterar utrikespolitik, säkerhetspolitik och försvarspolitik i dialog med varandra. En ny försvarsberedning kommer att ha ett viktigt arbete framför sig. Oavsett om det blir ett svenskt Natomedlemskap eller inte är det många frågor som ska behandlas på dess bord.
Jag tycker att Moderaterna borde vara lite mer inlyssnande när det gäller förslaget att ha lagstiftning mot kärnvapen på svenskt territorium. Det skulle vara konfliktavhållande för andra stater att veta att det inte finns kärnvapen på svenskt territorium som kan tänkas användas i Sveriges namn. Det är därför det är så viktigt att ha det. Sedan kan vi diskutera de frågor som Wallmark kommer till bordet med.
Ett Natomedlemskap innebär ju att vi behöver samarbeta med andra länder för att försvara Östersjön, där det finns en rysk enklav i form av Kaliningrad och där ryska Sankt Petersburg har en liten del av Finska viken. Där behöver man hitta sätt att försvara svenskt territorium och andra staters territorium i Östersjön utan att för den skull riskera att starta en konflikt där man möter olika militära aktörer på ett felaktigt sätt.
Låt oss återkomma till de diskussionerna! Men jag vill fortfarande gärna ha lite klarhet om att Moderaterna inte vill se kärnvapen på svenskt territorium.
Håkan Svenneling (V):
Om ungefär en och en halv vecka kommer det att hållas en konferens om FN:s kärnvapenkonvention, dit Sverige kommer att åka som observatör. Tidigare under våren fanns det ett initiativ från Kristdemokraterna som handlade om att förbjuda regeringen att bedriva utrikespolitik såtillvida att vår nedrustningsambassadör inte skulle få åka dit.
Detta gick Kerstin Lundgren och Centerpartiet emot, vilket ledde till att det initiativet blev nedröstat här i riksdagen och i slutändan inte ens framställdes. I augusti kommer vi att ha uppföljningskonferensen om NPT. Det är en konferens som vi har väntat väldigt länge på. Den sker i en allvarlig tid. Det har vi nog sagt varje gång som det har varit tal om att hålla en sådan konferens.
Sedan 2020, då den skulle ha hållits för första gången, har ju säkerhetsläget bara försämrats hela tiden. Jag tror att det blir väldigt viktigt vad som sker under den konferensen. Sedan kommer det att bli val i Sverige den 11 september. Efter det har väljarna avgjort vilka som ska sitta här inne, och vi ska välja om talmannen ska sitta kvar och så vidare. Men en sak som behöver avgöras då är vilken linje Sverige ska driva i den här typen av kärnvapenförhandlingar.
Just nu upplever jag att vi har ett ganska spretigt uttalande från utrikesutskottet om vilket mandat som regeringen har. Jag undrar helt enkelt om Kerstin Lundgren ser några möjligheter att bilda en mer tydlig majoritet inom ramen för de förutsättningar vi nu troligtvis får med ett svenskt Natomedlemskap när det handlar om hur regeringen, oavsett vem som leder Utrikesdepartementet, ska bedriva kärnvapennedrustning i Sverige.
Går det att hitta ett sätt att utifrån den röstförklaring som vi avgav 2017 tydligt peka ut riktningen för Sveriges arbete för en kärnvapenfri värld?
Håkan Svenneling (V):
Jag håller med om mycket av det som Kerstin Lundgren säger. Men jag tycker fortfarande att min fråga är lite obesvarad. Vi har de två konferenserna. Den första bygger på den röstförklaring som Sverige avgav 2017. Sedan är det som Kerstin är inne på, alltså att man inte kan eller får ratificera, för det finns ingen majoritet för ratifikation i Sveriges riksdag. Det gör att regeringen inte har möjlighet att ratificera konventionen som det ser ut just nu.
Den andra är NPT-konferensen som ska äga rum i augusti. Risken för underminering är definitivt stor. Men efter detta måste Sverige hitta en väg framåt när det gäller hur man ska jobba på det här området. Det är svårt att säga här och nu exakt hur det ska se ut, men jag undrar om Kerstin Lundgren tror att det finns förutsättningar att hitta gemensamma ställningstaganden när det gäller hur en regering ska jobba framåt.
Vill Kerstin Lundgren se den typen av överenskommelse mellan de politiska partierna för att det ska bli tydligt hur Sverige arbetar för en kärnvapenfri värld?
Håkan Svenneling (V):
Låt oss börja med att konstatera att Kenneth G Forslund i varje fall skarvar lite grann med sanningen om exporten av Global Eye. Det var väldigt tydligt att det handlade om den stora luckan i svensk exportlagstiftning om följdleveranser. Man hade tidigare exporterat ett system som hette Erieye. Sedan gjorde man en nyare version, en uppgradering av det. Då efterfrågade Förenade Arabemiraten Global Eye.
Under den tiden hade Sverige tagit fram en striktare lagstiftning just för att det skedde brott mot mänskliga rättigheter under den arabiska våren. Men man valde ändå att se det som följdleveranser, och därigenom kan man konstatera att regeringen har tolkat lagstiftningen på ett väldigt vitt sätt. Men det är inte det som jag tänkte fråga Kenneth G Forslund om.
Jag funderar om frågan om den regeringsförklaring som vi hörde utrikesminister Ann Linde avlämna här i riksdagen så sent som i fredags. I den deklarationen öppnade utrikesminister Ann Linde för att Natomedlemskapet förändrar den svenska krigsmaterielexporten. Sverige har tillstånd att exportera vapen till alla Natoländer utom ett, och det är Turkiet.
Jag funderar på varför den socialdemokratiska regeringen vill exportera vapen till Turkiet. Är det ett politiskt offer som är värt för att Sverige ska få bli medlem i Nato? Är det då helt okej att svenska vapen används till att attackera och döda civila människor i Irak och i norra Syrien, som vi vet att Turkiet anfaller när vi står här och pratar just nu?
De genomför flera militära räder mot de territorierna och kränker därigenom de ländernas territorium i strid med folkrätten.
Håkan Svenneling (V):
Nu var det så att myndigheten ISP fattade beslut den 15 oktober 2019. Det var efter att riksdagen i full enighet uppmanat regeringen att resa ned till Bryssel med ett tydligt mandat om att försöka få till ett vapenembargo på EU-nivå. Det är något som regeringen under utrikesminister Ann Linde, som ett av hennes första större beslut när hon tillträdde som utrikesminister, sa att man var beredd att göra. Man fick med sig ett flertal EU-länder för det.
Dagarna efter, tisdagen om jag minns rätt, kom ISP ut och sa: Vi drar tillbaka alla tillstånd för Turkiet. Man stoppade de facto leveranser som var planerade och betalda från den turkiska militärens sida. Ett antal tillstånd där leveransen inte hade börjat ske drogs tillbaka. Nu ändrar Socialdemokraterna den linjen och vill säga: Affär för affär. Det betyder att vi hamnar i lagstiftningen.
Det gör att det antingen ska prövas mot den nya lagstiftningen, där man ska väga demokratikriteriet och mänskliga rättigheter mot Sveriges säkerhetsintresse som i det här fallet handlar om ett svenskt Natomedlemskap eller så finns annan lagstiftning, om det finns en tidigare leverans till Turkiet. Vi levererade vapen till Turkiet före beslutet 2019. Då kan man peka på att det är en följdleverans och därigenom komma undan det.
Det gäller trots att man 2019 från ISP:s sida drog tillbaka alla tillstånd. Det här är en ganska anmärkningsvärd förändring av den socialdemokratiska regeringen som ett parti fattar beslut om trots att det härinne fanns enighet från alla partier om att man skulle stoppa vapenexporten till Turkiet. Prövning från fall till fall är att öppna en lucka. Jag är orolig för att det är en fallucka.
Håkan Svenneling (V):
Sveriges säkerhetspolitiska linje har legat fast under mycket lång tid. Vår militära alliansfrihet har tjänat oss väl och bidragit till stabilitet och säkerhet i norra Europa. Den förutsätter en aktiv, bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik i kombination med fördjupat försvarssamarbete som skapar en trovärdig nationell försvarsförmåga. I december 2020 röstade riksdagen för en så kallad Nato-option efter att Sverigedemokraterna plötsligt svängt i frågan.
Det gick på en vecka. Efter att Försvarsberedningen hade suttit i tre år svängde riksdagen, och så fick vi ett tillkännagivande till regeringen om en Nato-option. Men Sverigedemokraterna säger fortfarande nej till medlemskapet, medan alla andra borgerliga partier är för. Beslutet vilar därmed på en mycket skakig och i detta sammanhang mycket olycklig grund.
Trots flera års arbete i Försvarsberedningen, där samtliga åtta partier satt med, fanns inte frågan om en Nato-option med. Vi i Vänsterpartiet har tagit avstånd från den snabba omsvängningen, som skapar det problem som vi sitter med nu. När det blir skakigt i vår omvärld blir det också skakigt när man inte har en klar och tydlig säkerhetspolitisk linje. Moderaternas vurm för Nato har skapat en ökad osäkerhet i ett instabilt läge.
Detta tycker jag är dåligt och allvarligt. Vänsterpartiet anser att Sveriges säkerhetspolitiska linje ska ligga fast och att Sverige inte ska gå med i Nato eller anta en Nato-option. Det saknas dessutom folkligt stöd för en sådan inriktning. Man kan leta efter olika undersökningar där det sätts kriterier om att kanske hålla öppet om läget försämras och så vidare. Ja, människor är oroliga, för vi befinner oss i ett skakigt politiskt läge.
Men det är inte samma sak som att gå fram med att vilja ansluta till Nato. Det är mycket bättre att Sverige tar tid på sig, funderar länge och väl på vad vår säkerhetspolitiska linje är, samtalar om detta mellan partierna och sedan tillsammans bestämmer hur man ska gå. Men här tar vurmen för Nato över hos Moderaterna, och det är detta som gör att vi får denna otydlighet.
Jag vill därför ge mitt tydliga stöd för den linje som utrikesministern redogjort för och som gör det tydligt så att Sverige inte framstår som en inofficiell medlem av kärnvapenalliansen Nato. Det ska inte råda några oklarheter om huruvida vi är med i Nato eller inte. Sverige är inte med. Det gynnar vår säkerhet och har också gjort att vi har haft två hundra år av fred.
Rör inte till det ännu mer nu, Moderaterna, genom att försöka hävda att det finns en folklig majoritet för något som ni har brunnit för i årtionden. Det gör det inte. Svenskarna vill ha fred. Svenskarna är ett fredligt folk. Vi vill därför inte att Ryssland attackerar Ukraina eller någon annan stat i dess närhet, inklusive Sverige. Detta är en linje som ska ligga fast.