KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sylvia Lindgren (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern! Svaret visar att vi har en hel del olika uppfattningar om de här frågorna. Redan i andra stycket säger Sven Otto Littorin att "ekonomiska intressen och lönsamma företag inte står i motsatsförhållande till god arbetsmiljö". Det är för mig, herr talman, ett önsketänkande.
Jag skulle önska att det var så. Vad jag förstår håller inte Sven Otto Littorin med mig när jag påstår att arbetsgivarsidan splittras upp alltmer. Arbetsplatserna blir ofta allt mindre. Antalet underleverantörer blir allt fler. Det är inte unikt med arbetstagare som hyrs in för projekt eller tillfällig arbetsbelastning. Det har vi talat om förut här i dag.
Det försvårar också det systematiska och förebyggande arbetsmiljöarbetet. Lägg därtill att visstidsanställningarna ökar och att gruppen som inte kan göra sig förstådd på arbetsplatser accelererar. Detta sammantaget innebär naturligtvis stora påfrestningar på det funktionsdugliga och systematiska arbetsmiljöarbetet.
Det är ett bekymmer. Man känner sig inte hemma på jobbet. Man är bara där tillfälligt och ingår inte i organisationen och det dagliga arbetet. Det är ett bekymmer i påverkan där arbetsmiljön har en stor betydelse.
I nästa stycke säger ministern: "Vi har ett regelverk som säkerställer att tillräcklig skyddsnivå för anställda upprätthålls." Där reagerar jag också. I gårdagens Svenska Dagbladet står det med feta rubriker: Olyckorna blir fler på arbetsplatserna. Efter flera år med färre arbetsplatsolyckor märks nu ett trendbrott.
Vårens dystra facit, där bland annat två personer avled bara i förra veckan, visar en ökning på 11 procent. En byggnadsarbetare i Kallhäll får en tre ton tung vägg över sig och avlider av sina skador. En chaufför blir överkörd av en truck i Västerås. En underhållsarbetare vid kärnkraftverket i Oskarshamn omkommer vid en olycka i en turbinhall.
En anställd blir påkörd och dödad av ett tåg i tunnelbanan här i Stockholm. Dödsolyckan vid LKAB i maj är ytterligare ett tragiskt exempel samt en chaufför som blev fastklämd nu i söndags, tror jag det var. Vi ser i pressen i dag att det i går var en kvinna som omkom när hon skulle se över en lastbil och en balk föll över henne, och även ytterligare en person blev skadad.
Under 2008 inträffade 100 000 arbetsolyckor med efterföljande sjukfrånvaro. Flest olyckor anmäls av unga män. Bland kvinnor är det kvinnor över 55 år som drabbas mest. Där är det belastningsskadorna som ökar.
Stressfaktorn har naturligtvis här en stor betydelse i många av fallen och den otydliga arbetsorganisationen. Menar verkligen Sven Otto Littorin det han skriver i svaret att "vi har ett regelverk som säkerställer att tillräcklig skyddsnivå för anställda upprätthålls"? Det är min konkreta fråga, herr talman.
Sylvia Lindgren (S):
Det råder ingen tvekan om att stressfaktorer och otrygghet i arbetslivet påverkar arbetsmiljöarbetet, inte minst det systematiska arbetsmiljöarbetet. Det är lätt att fokusera på dödsfall och svåra olyckor. De är jättetydliga, och det är sådant som egentligen bara inte får hända.
Därför har vi socialdemokrater tillsammans med Vänstern och Miljöpartiet ansett att vi måste höja ribban i de här frågorna. Vi har tagit fram ett förslag för en bättre arbetsmiljö och ett friskare arbetsliv. Däri ligger också en nollvision. Men inte heller detta räcker. Vi vet att det också dör flera tusen personer varje år i olyckor och sjukdomar som på något sätt är arbetsrelaterade.
Mycket av detta är gömt under mattan. Vi vet också att det inte rapporteras in därför att antalet skyddsombud med flera har blivit färre. Det påverkar också statistiken. Det är viktigt, herr talman, att vi är medvetna om det. Låt mig återgå till det svar som jag har fått på interpellationen.
Sven Otto Littorin säger i ett stycke i svaret att inom Arbetsmiljöverkets tillsynsarbete utförs fler inspektioner per inspektör än tidigare, vilket visar på en ökad effektivitet. Den borgerliga regeringen har ju sett till att antalet inspektörer har skurits ned med 30 procent.
Det är nog rätt att varje inspektör kanske gör fler inspektioner än tidigare, men det är långt ifrån tillräckligt. Dessutom fick jag höra i dag när jag var bland annat i Hallsberg och pratade om de här frågorna att inspektionerna går väldigt fort och att man kan ifrågasätta kvaliteten.
Det är klart; stressar man på här också därför att man vill ha ett bra resultat att peka på när det gäller antalet inspektioner som görs är det detta som är i fokus och inte kvaliteten i arbetsmiljöarbetet.
I nästa stycke i svaret slår man sig för bröstet över en satsning på totalt 24 miljoner till Arbetsmiljöverket under 2010-2012 i ett pilotprojekt som ska genomföras i en försöksverksamhet. Man ska prova en kompletterande tillsynsmetod för att nå fler arbetsplatser. Jag förstår av tidigare inlägg från Sven Otto Littorin att det är de leende gubbarna, smileysarna, som åberopas.
Men, Sven Otto Littorin, så länge det inte finns resurser att besöka alla arbetsplatser - vore det då inte bättre att se till att pengar används för att förbättra det svenska system som vi har?
Jag tror att regeringen behöver tänka om i de frågorna för att kunna vidareutveckla skyddsombuden och det dagliga arbetet ute på arbetsplatserna. Därefter är det regelförenklingsarbetet som gäller. Vi har tidigare haft en diskussion här om Stoiber och den grupp som har jobbat med detta.
Nu finns det också en rapport som är skriven av Laurent Vogel som är chef för ETUI:s avdelning för arbetsmiljöfrågor. Rapporten avslöjar regelförenklingens dolda agenda. Det är ganska tydligt att detta utgör ett rejält hot mot det värn som har byggts upp på arbetsmarknaden i syfte att trygga goda anställningsvillkor.
Det här är någonting som man behöver se över, och det vill jag också fråga ministern om.
Sylvia Lindgren (S):
Det finns en anledning till att många inte rapporterar in. Statistik går att vända hur som helst. Men det är klart att det ligger någonting i att vi 2006 hade 1 146 utbildade skyddsombud. Två år senare, 2008, hade antalet sjunkit till 399. Det är en ganska drastisk del i detta, vilket också utskottets majoritet har påtalat i ett betänkande tidigare.
Jag är orolig för utvecklingen i Europa - därav rubriken på interpellationen, nämligen Ekonomiska intressen och arbetsmiljön . Det råder ingen tvekan om att dokumentation och riskbedömningar i små och medelstora företag är en oerhört viktig del för utvecklingen. Det är ju Sven Otto Littorin som sitter i regeringen och handlägger de frågorna.
Då skulle jag önska att man också med kraft jobbade med dem. När det sedan gäller handlingsplanen kommer den väl att läggas fram som en skrivelse till riksdagen, om jag har uppfattat det rätt, den 3 juni eller något sådant.
Det är min evinnerliga förhoppning att den ska innehålla annat än skåpmat, att den innehåller förebyggande åtgärder för arbetsmiljöarbetet med en stark inriktning på utbildning på alla nivåer och att den innehåller en sammanhållande forskning.
Och, herr talman, det ska inte vara någonting som inte innehåller förpliktelser, för förpliktelser inom arbetsmiljöområdet behöver vi och det förtjänar vi.
Sylvia Lindgren (S):
Jag tycker att den interpellation som Börje Vestlund har ställt är väldigt viktig. Det är ingen tvekan om att vi ser att det är ett starkt ökat socialbidragsberoende. Jag tycker också, som Börje Vestlund, att det är en hel del ord som Maria Larsson använder sig av i sitt svar. Man kanske behöver göra en ytterligare djupdykning i det här.
Det är ingen tvekan om att när den borgerliga alliansen tog över den här mandatperioden vidtog man direkt strategiska och taktiska åtgärder. Det första var att försämra a-kassan.
Man höjde a-kasseavgiften för medlemmarna kraftigt, vilket bidrog till att a-kassan tappade mycket medlemmar. I dag är det ungefär 500 000 som står utanför a-kassan. Den har också blivit svårare att få tillgodogöra sig. Den har blivit sämre. Det var naturligtvis en strategisk åtgärd som vi nu också ser resultaten av.
Vi kan se flera åtgärder inom fackföreningsrörelsen, på Arbetsmiljöverket, på ALI och så vidare som har påverkat skyddsombud. Det handlar om makt. Det blir en maktförskjutning kring det här. Nästa åtgärd var slaget om socialförsäkringarna.
Det var välfärdsfrågorna med både vården, skolan och omsorgen, och inte minst därefter privatiseringar, avknoppningar och dylikt. Det är klart att det var en strategisk, taktisk åtgärd som får effekter. Det får effekter på den allmänna välfärden, och klyftorna i samhället ökar.
Det här skedde innan finanskrisen. Finanskrisen har naturligtvis påverkat det ytterligare, men det här har gett väldigt tydliga resultat i att klyftorna har ökat enormt i samhället. Det påverkar socialbidragen. Det är det vi ser nu. Arbetsmarknadsutbildningarna fick också kraftiga nedskärningar.
I dag får företagen inte tillgång till den arbetskraft de behöver, trots att vi har en hög arbetslöshet. Vi har en arbetslöshet i dag som är närmare 10 procent.
Jag är väldigt orolig för det som Maria Larsson åberopar i sista stycket i sitt interpellationssvar, nämligen att man ska kunna erbjuda personer som har varit arbetslösa en längre tid ett individuellt utformat stöd inom ramen för jobb- och utvecklingsgarantin och därmed fas 3. Det är en jättestor och svår del.
Vi i arbetsmarknadsutskottet hade i går generaldirektören för Arbetsförmedlingen hos oss. Det är bekräftat att fas 3-delen är en jättestor del. Man kan säga att man jobbar mycket för att komma åt det man kallar utanförskapet och arbetslösheten.
Men de åtgärder som man har gjort, Maria Larsson, är på intet sätt imponerande. Arbetslösheten har ökat, och utanförskapet har ökat. Antalet socialbidragsberoende har därmed också ökat drastiskt. Det är en strategisk och taktisk politik från den borgerliga alliansen.
Sylvia Lindgren (S):
Jag tycker, inte minst som stockholmare, att det är en skam för vårt land att se hur de hemlösa och utslagna blir allt fler och fler. De är så synliga i dagens samhälle att det nästan är så att man inte reagerar när man ser tiggeriverksamheten, och det är högst oroväckande.
Vi vet också att det finns ungefär 10 000 arbetslösa byggnadsarbetare i Sverige, samtidigt som vi har ett stort antal hyresrätter som byggdes på 60- och 70-talet och som behöver renoveras. Ta chansen och förbättra ROT-avdraget så att det också omfattar hyreslägenheter!
Då kan man klimatanpassa dem och göra dem bättre och på så vis också komma ut i de här områdena, där vi har väldigt många av dem som i dag har just dessa försörjningsstöd som har ökat så drastiskt. Maria Larsson drar återigen upp de hushållsnära tjänsterna. Det hade vi lite diskussion om tidigare också.
Jag vill ställa frågan till Maria Larsson: Är det klokt att använda skattebetalarnas pengar till att subventionera de välbärgade för att de inte ska betala svarta löner? Detta är ju en subvention som framför allt de välbärgade kan använda sig av.
Det vore väl bättre att hitta andra åtgärder och också sätta in åtgärder tidigt så att de som står längst bort från arbetsmarknaden har reella möjligheter att komma in i jobb och egen försörjning. På så vis kan man se till att försörjningsstöden minskar.
Claes Roxbergh (MP):
Vi får väl hoppas att framtiden inte blir som Björn Hamilton skisserade, nämligen att det skulle bli lika vanligt att flyga som att borsta tänderna. Det skulle bli alldeles förfärande med tanke på den delvis skattebefriade sektor som flyget faktiskt är. Flyget har sin plats och ska användas till det som det är bra till, och framför allt i samverkan med övriga transportsektorer.
Vårt problem är att flyget, eftersom det är en delvis skattebefriad sektor, används fel. Dessutom används en del av vårt statliga stöd på ett felaktigt sätt och koncentreras inte till de ställen där det egentligen behövs.
Jag tycker att vi ska se till att stödja de flygplatser och den flygtrafik som faktiskt behövs av regionalpolitiska skäl och för dem som inte kan ta sig till Stockholm eller till andra delar av landet på ett annat vettigt sätt.
Däremot ska det naturligtvis inte förekomma något stöd till flygplatser på de orter som har bra och snabba järnvägsförbindelser. Det gäller att flyget får konkurrera på rättvisa villkor, vilket det faktiskt inte gör i dag. Det är en gynnad sektor i och med att man inte betalar den skatt som man ska.
Att införa en skatt är givetvis problematiskt eftersom vi inte kan göra detta enbart på nationell nivå, utan vi måste samarbeta med andra. Problemet, Björn Hamilton, är till viss del det statliga stödet och skattepolitiken, skulle man kunna säga, och användningen av flyget i kombination med de andra transportmedlen.
Vi kan därför inte diskutera flyget separat, utan vi måste diskutera flyget som en del i ett totalt transportsystem. Där har det en viktig roll. Men med tanke på den miljöpåverkan som flyget faktiskt har och de åtaganden som vi har när det gäller utsläpp av växthusgaser och koldioxid från transportsektorn så måste flyget ta sin del.
Det är oerhört viktigt. Sedan är jag väldigt glad för tillkännagivandet om stickprovskontroll av kabinpersonal, som flera har varit inne på. Jag tycker att det är ett bra tillkännagivande som vi har gjort, och jag hoppas att det leder till en snabb lagstiftning från regeringens sida. Avslutningsvis yrkar jag bifall till reservation 6 som handlar om Bromma.
Claes Roxbergh (MP):
När det gäller transportsektorn är klimatfrågan fullständigt central. Genom transportsektorn har flyget en väldigt viktig roll. Flyget är samtidigt den transportsektor som per transporterad passagerare har den högsta påverkan på klimatet.
Det beror dels på utsläpp av koldioxid, dels på att man befinner sig på hög höjd. Flygets framtida roll måste därför vara att utföra det trafikarbete som inte kan utföras med något annat transportslag. Det måste vara flygets uppgift. Den uppgiften är viktig.
Vi kommer tillbaka till den diskussionen i samband med den transportpolitiska propositionen. I det här betänkandet vill jag bara yrka bifall till reservation 6 som handlar om Bromma. Vi menar att Bromma behövs till annat. Bromma behövs för stadsutvecklingen i Stockholm. Arlanda har kapacitet att ersätta Bromma när det gäller trafikflyget.
Det finns flera bra argument för att Bromma ska avvecklas, så jag avslutar med att yrka bifall till reservation 6.
Claes Roxbergh (MP):
Runar Patriksson, det som vi tar på allvar i den trafikpolitiska propositionen är regionalpolitiken när det gäller flygplatserna. Vi säger att det statliga stödet ska användas till de flygplatser som behöver det. Vi ska använda och koncentrera det statliga stödet till dessa flygplatser.
Vi menar att de flygplatser som ligger på orter där man har eller kommer att få snabba kommunikationer med järnväg så att man kan ta sig till Stockholm på mindre än två timmar ska vi inte stödja med statliga medel. Vi ska stödja och utveckla flygplatserna på de orter där människor inte har några alternativ. Det är den kloka strategi som vi vill genomföra.
Claes Roxbergh (MP):
Vad vi säger är att vi ska sätta in flyget i sitt sammanhang. Det betyder alltså att vi ska se på den tid som det tar för någon att ta sig till Stockholm. Om den tiden är mindre än två timmar ska staten inte stödja flygplatsen, utan stödet ska gå till dem som har längre restid och svårare att ta sig till Stockholm. Sedan har vi sagt att detta ska utredas vidare och att man ska se över flygplatssystemet som sådant.
Men jag menar att detta innebär att vi egentligen gynnar glesbygden bättre därför att vi koncentrerar våra resurser där. När det sedan gäller utredningar skulle jag bara vilja säga att jag har stått många gånger här i riksdagen då man har anklagat oss för att inte ha utrett saker och ting ordentligt och att det är dåligt. Den här gången har vi faktiskt ett antal förslag som vi vill ska utredas ordenligt just för att det ska bli bra förslag.
Claes Roxbergh (MP):
Klimatfrågan är en av våra viktigaste politiska frågor, som Marie Wahlgren så väl beskrev i sitt anförande. Då kommer vi till frågan hur vi ska hantera den frågan inom transportsektorn. Vilka strategier ska vi använda oss av? Vilka medel ska vi använda oss av för att få en utveckling som leder åt rätt håll och som gör att vi reducerar effekterna av koldioxidutsläppen?
Vi har drivit en rad åtgärder för att stimulera fler fordon med alternativa bränslen. Det är ett helt paraply med åtgärder. Det är till exempel fri parkering i många städer. Det är sänkt förmånsvärde för tjänstebilar fram till 2013. 35 % av alla bilar i statlig upphandling ska vara miljöbilar. Ingen skatt på biodrivmedel.
Trängselavgifterna i Stockholm omfattar inte miljöbilar. Det är alltså ett paraply med åtgärder. Men det räcker inte. Och framför allt stimulerar många av de här åtgärderna framväxten av miljöbilar i storstäderna. Vi måste se till att det faktiskt går att köra de här tvåbränslebilarna över hela landet.
Det räcker inte att bara kunna göra det i vissa regioner och vissa områden. Finns inte tankställena kör man de här tvåbränslebilarna på bensin, och då har vi inte uppnått det vi skulle göra. Infrastrukturen i form av tankställen för alternativa drivmedel är en väldigt strategisk fråga.
Den naturliga lösningen på den hade ju varit en frivillig överenskommelse med branschen, och den typen av diskussioner fördes ju under en ganska lång period. Jag var inte personligen med i detta. Men det ledde inte fram till något. Vad återstår då?
Jo, då återstår det att utforma en lagstiftning och faktiskt tvinga fram en lösning där vi får biodrivmedel över hela landet. Sedan är kanske inte branschen så väldigt förtjust i det, men det skulle man ha tänkt på när diskussionerna om en frivillig överenskommelse fördes.
Nu har vi fått ett förslag som jag faktiskt tycker har blivit bättre efter behandlingen i trafikutskottet.
Det skapar förutsättningar för en introduktion i hela landet av biodrivmedel så att vi gör det möjligt för dem som kör de här tvåbränslebilarna, som nu ökar i stark takt, att köra över hela landet och slippa gå över till bensin. Jag vet själv, för jag kör en biogasbil.
När jag lämnar Göteborg och kör norröver eller mot Stockholm får jag gå över och köra på bensin. Förhoppningsvis slipper jag det. Det blir bättre och bättre för varje dag. I en sådan här typ av introduktion av en infrastruktur fungerar inte marknaden i början utan det krävs statliga åtgärder för att få fram den här typen av lösning.
Jag tycker att det är viktigt att vi har fått fram det här lagförslaget och jag tycker att det är rimligt balanserat. När det gäller den oro som har framställts för små bensinstationer i glesbygden vill jag bara påminna om att det sista steget tas från den 1 januari 2009. Den kontrollstation vi ska ha är innan dess. Vi har alltså god tid att se vad som händer.
Jag tror att det här faktiskt ska bli ganska bra. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Claes Roxbergh (MP):
Först har vi mackägarna. Här står det i lagstiftningen att det är mackägarna som har ansvaret. Så är det. Sådan är lagstiftningen, och så kommer det att vara. Vi har sagt att om det mot förmodan skulle vara stora problem när vi i slutet kommer till de små mackägarna, ska vi titta på detta i samband med kontrollstationerna. Det är inte orimligare än med vilken lagstiftning som helst.
Stiftar vi lag här och upplever att den slår snett eller att det blir stora problem får vi sätta oss ned och titta på den igen. Det är vi som lagstiftare skyldiga att göra oavsett område. Det är ingen svaghet. Det är något som vi som lagstiftare ska fundera över. Sedan var det frågan om förhandlingarna med branschen. Jag var inte med i förhandlingarna. Jag har bara andrahands- och trejehandsuppgifter om detta.
Men rent principiellt hade det varit en fördel om man hade kommit överens med branschen. Lagstiftningen ska inte vara förstahandsalternativet. Det bästa hade varit om vi hade kommit överens med branschen. Jag tror inte att problemet med etanol och biogas hade varit borta bara för att vi hade haft en överenskommelse med branschen.
Kostnadsskillnaden mellan att etablera en etanolpump och en biogaspump kvarstår i vilket fall som helst oavsett om det är fråga om lagstiftning eller frivillig överenskommelse. Det problemet hade vi fått slåss med ändå.
Claes Roxbergh (MP):
Uppgiften för kontrollstationen är bland annat bekymret och oron för hur det går med de olika bränslena. Kommer det att fungera? Kommer stimulansen på biogassidan att vara tillräcklig för att vi ska få biogasmackar? Det är inte orimligt att vi som lagstiftare ser över hur vår lagstiftning slår.
Hans Stenberg (S):
Vi brukar inte presentera propositioner i förväg under kammardebatternas gång. Vi är väl medvetna om de bekymmer som Sven tar upp. Det finns ett eftersläpande underhåll av broar i det enskilda vägnätet.
När det gäller till exempel pumpanläggningar, där detta kanske har upplevts som ännu mer akut, har man nu en ändrad policy från Vägverket och Banverket - ofta handlar det om Banverket också i de här sammanhangen - att man tar över ansvaret för nya anläggningar.
Men det här är en fråga som måste hanteras på ett eller annat sätt. Jag vill inte sätta ned foten för om staten i framtiden ska ta över ansvaret för de här broarna eller om man ska ta till anslagen så att broarna kan rustas upp den vägen.
Det får vi avgöra framöver, men frågan måste avgöras på ett eller annat sätt.
Hans Stenberg (S):
På den första frågan om det kommer en transportpolitisk proposition vill jag svara att självfallet gör det det. Jag tror att vi ska vänta med att debattera innehållet i den tills den har kommit. Vi kommer att få en debatt då också. Jag tänker inte i förväg tala om exakt vad som kommer att stå i propositionen på det området. Jag tror att vi är överens i sak när det gäller vägvisningen.
Det är viktigt att vi får en väl fungerande vägvisning. Det är viktigt att man kan synas och skylta upp viktiga mål, särskilt för företag på landsbygden. Men jag tror att vi också är överens om att det måste göras på ett sådant sätt att man inte åsidosätter trafiksäkerheten.
Nu jobbar Vägverket väldigt intensivt med att förbättra skyltningen. För bara något år sedan inledde man ett projekt för att gå igenom hur vägvisningen ska se ut och försöka få till enhetliga regler över landet och en lite generösare tillämpning.
Då tycker vi i utskottsmajoriteten att det är lite knepigt om riksdagen ska göra ett tillkännagivande till regeringen om att man ska ta tag i detta. Vägverket jobbar redan i dag för fullt med att försöka förbättra situationen.
Hans Stenberg (S):
Vi kan börja med Brevutredningen. För det första har vi vidmakthållit bidragsprocenten. För det andra har vi i praktiken löst frågan om hur vi ska hantera pumpanläggningar. Det är flera saker kvar att hantera i Brevutredningen, men jag tror att både Rådhström och jag är ganska nöjda med att inte hela utredningens förslag genomfördes. Det fanns en hel del tokigheter i den utredningen.
Men som sagt: Jag ska inte föregripa den transportpolitiska propositionen. Jag ska kommentera infrastrukturpropositionen, den övergivna infrastrukturpropositionen, som Rådhström säger. Den är inte på något sätt övergiven. Däremot har vi lite olika utgångspunkter.
Som regeringsparti lever man ju i verkligheten. Varje budget måste till exempel balanseras med faktiska, riktiga inkomster. Det är inte så lätt i regeringsställning att finansiera ökade utgifter med skattesänkningar.
Inte heller är vi socialdemokrater beredda att finansiera ökade vägsatsningar med försämrade sjukersättningar, försämrad a-kasseersättning och liknande åtgärder, utan vi ska klara det här inom de ramar som finns. Det finns naturligtvis en tredje väg, och den har ju provats väldigt intensivt på den tiden då ni hade regeringsmakten.
Då lånade man till hela klabbet, så att säga. Det är heller ingen väg som vi vill gå. Man kan lånefinansiera vissa projekt, visst, men man kan inte lånefinansiera hur mycket som helst. Ekonomin måste alltid sättas i förgrunden.