KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för svaret. RUT-reformen är en riktig framgångssaga. I dag är det 22 000 personer som arbetar inom RUT-sektorn. Och sju av tio svenskar vill behålla eller höja taket för RUT-avdraget. 83 procent är positiva till hushållsnära tjänster. Det har alltså skett en förskjutning.
När reformen startade 2007 var det färre som ansåg att det var nödvändigt att ha kvar den här reformen på arbetsmarknaden. Det är bra att migrationssamtalen har gett RUT ytterligare tjänster som tillkommer den 1 augusti. Men halveringen av avdraget kommer att få negativa följder, och det säger RUT-företagen.
Jag var helt nyligen på ett seminarium där de största RUT-företagen berättade att de märker att de nu har färre abonnenter, till exempel sådana som får städning med regelbundenhet, kanske var fjortonde dag. Jag läste något ganska intressant på Almegas hemsida.
Enligt Almega omsätter branschen 200 miljoner kronor ur intervallet 25 001 kronor till 50 000 kronor, och de flesta kunder som överstiger gränsen ligger i intervallet 25 001 kronor till 35 000 kronor.
Det är klart att om de flesta kunder ligger över 25 000 kronor är det inte omöjligt att företagen inte vågar anställa fler eftersom de märker att en stor del av kundunderlaget inte kommer att köpa tjänster på samma sätt som tidigare.
Många av RUT-företagen berättar också om hur många nationaliteter de anställt. Detta är en utmärkt integrationsmotor. Det är imponerande hur man har gett många som kommer från andra länder möjlighet att på detta sätt komma in i arbete. Därför är det oroande att regeringen har halverat avdraget. Det är gemene mans tjänst att ta hjälp av ett RUT-företag.
Jag tittade på hur det såg ut i kommunerna. Det är inte i storstäderna som antalet RUT-köpare ökar. De kommuner som ligger i topp avseende ökning är Gällivare, Jokkmokk och Härjedalen. Det beror förmodligen på att demografin ser ut som den gör i dessa kommuner.
Här bor många äldre som vill ha hjälp med till exempel lättare städning innan de får en biståndsbedömning för hemtjänst. Jag undrar hur ministern motiverar denna försämring av RUT-avdraget och hur regeringen ser framåt. Danmark hade 60 procents avdrag.
När man minskade till 50 procent trappade RUT-företagen ned och minskade antalet anställda. Det blev inte heller många nya företag. Signalvärdet till både företagen och den som ämnar köpa en tjänst är negativt när det är osäkra spelregler på arbetsmarknaden och inom denna sektor. I valrörelsen var RUT-avdragen slagpåse.
Många gånger har det i kammaren uttalats att det handlar om att rengöra pooler hos rika i en rik Stockholmsförort. Det är patetiskt. Jag har aldrig hört talas om någon som har en poolrengörare. Det är ju på landsbygden och inom hushållsnära tjänster som volymerna växer.
Det är också viktigt att vi tar det som en fråga om kvinnligt företagande.
Lotta Finstorp (M):
Det är intressant med det höga tonläget i kammaren så fort vi talar om sysselsättning och arbete. Vi hade nyss en interpellationsdebatt med arbetsmarknadsministern, och hon talade om "riktiga" jobb som var bättre än "oriktiga" jobb.
RUT-företagen har i sina siffror och årsbokslut märkt av osäkerheten i fråga om när regeringen ska sätta ned foten avseende RUT-sektorn. De har märkt att människor inte köper tjänsterna lika mycket som tidigare.
De är också oroliga för att denna tidigare svarta sektor som nu har blivit vit kan återgå till att bli svart. Då tappar finansministern intäkter. Det blir en mycket märklig debatt. Varför är denna fråga så känslig? Vi borde dela synen att alla jobb är viktiga och att vi behöver alla jobb vi kan få i Sverige så att människor kommer ut i arbete.
Framför allt nu när vi får många nya invånare i Sverige behöver vi alla jobb vi kan få, och RUT-sektorn har visat sig vara en otroligt bra integrationsmotor för dem som står långt från arbetsmarknaden. Det blir väldigt konstigt och känsligt. Jag tror att det handlar om att det finns något skamligt hos Socialdemokraterna om man skulle tycka att det är bra att folk arbetar hemma hos någon.
Det får man inte säga, för då kommer vi genast in i den pigdebatt som fanns här i kammaren under hela den förra mandatperioden. Låt oss slippa det. Tänk i stället så här: Nu måste vi försöka få så många jobb som möjligt i Sverige inom olika sektorer, med de personer som kanske inte har sin utbildning fullt ut. Vi skulle naturligtvis helst vilja att de åtminstone läser klart gymnasiet.
Det kommer att komma många som inte har tillräckliga språkkunskaper men som är jättebra på att utföra sysslor i hemmet hos människor som behöver hjälp. Är det skamligt eller fult? Jag tycker att det blir jättekonstigt. Jag trodde och hoppades att denna debatt skulle handla om pigga idéer om hur vi kan få fler människor i arbete. En sådan är bland annat RUT.
Jag har frågor till finansministern. Hur ser finansministern framåt? Kan vi kanske utvidga RUT-sektorn vidare? Eller är det klart nu - är det that's it? Det är klart att flyttjänster, där det blir RUT-avdrag från augusti, kommer att ge ett visst antal arbeten.
Men det blir inte någon stor utvidgning av RUT när man tar in flyttjänsterna, utan det är just för de hushållsnära tjänsterna i hemmet som vi ser en kraftig ökning. I Gällivare tror jag att de ökade med 600 procent mellan 2014 och 2015, från en väldigt låg nivå. Det kanske är sådant man borde titta på i stället.
Användningen av RUT-tjänster ser väldigt olika ut i landet och beror lite på vilka möjligheter det finns att köpa tjänsterna. Vi ser att företagsamheten bland kvinnor har minskat sedan 2014. Det är många kvinnor som har startat RUT-företag. Vad säger finansministern till dem? Det är en feministisk regering - det hör vi också alltid här i kammaren.
Är inte detta kvinnlig företagsamhet som vi borde vara stolta över och som vi borde gå vidare med och vidareutveckla?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill gärna bemöta Eva-Lena Jansson. Hon menade att Visita och Almega sprider skräckpropaganda - inte så bra.
Det är väldigt få som enbart har 65-plus - kanske i Stockholm - men jag har väldigt svårt att tro det. Jag skulle gärna vilja ta fram beräkningar från KI som visar att RUT är kostnadsneutralt vid 10 000 anställda. I dag har branschen 22 000 medarbetare, så vari består problemet?
Min förhoppning är att regeringen går vidare och tänker bredare så att vi får in ännu fler tjänster som underlag i RUT-sektorn. Den är alltså kostnadsneutral vid 10 000 anställda. Det värsta som kan hända är att fler får jobb om den blir ännu större.
En ny undersökning som gjorts bland RUT-företagare av About Time AB visar att osäkerheten kring RUT-avdraget är det främsta hindret för expansion. Man vågar inte nyanställa därför att man inte vet vad som kommer härnäst. 2017 kan det vara något annat som ska skruvas ned. Jag tror att signalsystemet är väldigt viktigt, och jag vill gärna att ministern tar med sig det.
Lotta Finstorp (M):
Då förstår jag varför jag inte fick svar på frågan. Det pågår en beredning, och vi ska naturligtvis avvakta den. Det är bra att det finns med i beredningens uppdrag att titta på frågan om att låta Universitets- och högskolerådet ha huvudansvaret för all validering. Det är intressant att titta på Norge. Norge nämns ofta som ett gott exempel i fråga om validering.
Volymerna är inte lika stora i Norge som i Sverige, men vi kan titta i närområdet. Jag hörde för ett antal år sedan att man i Finland kan validera 60 000 olika yrken. Det kanske finns bra modeller att titta på så att vi inte behöver uppfinna hjulet på egen hand. De högutbildade syrierna jag träffade sa att de är specialistutbildade.
De har redan specialistkompetens i sina examina, men nu måste de gå igenom samma procedur som de med grundutbildning. Syrierna menar att med tanke på alla nyanlända borde specialisterna få gå i snabbspåret. Vi delar regeringens uppfattning att detta måste ske utan att minska på kvalitetskraven. Det är viktigt.
Nu vet jag inte hur länge snabbspåret har varit igång. Det vore intressant att höra från ministern om det går att se någon skillnad. Har det gått fortare eller inte? De fem specialisterna som jag träffade tidigare mejlade mig häromdagen och berättade att de äntligen hade fått besked från Socialstyrelsen att processen för deras del har börjat rulla.
Vi ska inte diskutera myndigheter här, men de har under snart två år försökt att få svar på frågan varför det inte händer något med deras betyg. Betygen finns hos Socialstyrelsen. Svaret från myndigheten är att man inte vet. Det är inte okej. Myndigheten måste ändå kunna svara att det beror på en anhopning av ärenden.
I det här fallet hade man sagt att det berodde på att det skulle komma en ny lagstiftning, och då lades ärenden på vänt. Men nu rullar det i alla fall. En effektiv validering är ett viktigt led i integrationen. Snart går vi över från de stora volymerna av migration - som säkert kommer att fortsätta länge - in i integrationsdelen. Det är en gigantisk utmaning.
För de människor som har en specialistutbildning i bristyrken, där svenska landsting verkligen behöver folk, är det oerhört viktigt att få igång dem direkt. De kan vara brobyggare till sina landsmän och de som talar samma språk. Vi behöver deras kompetens på alla sätt och vis.
SKL och SCB har gjort en sammanställning av vad som faktiskt behövs framgent. Det kommer att fattas ungefär en halv miljon människor i välfärdssektorn. I till exempel vård och omsorg i kommun inklusive socialtjänst kommer det 2022 att fattas 144 000 enligt SKL och SCB.
Tack och lov att det kommer människor till Sverige! Vi behöver verkligen var och en av dem. I hälso- och sjukvården måste 89 000 anställas, och det är på grund av pensionsavgångar. Vi blir också fler människor i landet som behöver vård, omsorg, socialtjänst etcetera. Vi måste få till detta så att det blir bra rull på valideringsinstrumentet.
Lotta Finstorp (M):
Jag kan konstatera att vi har en samsyn kring att vi måste bli effektivare, absolut, och det är gott så. Jag hörde att hälften av de nyanlända som har kommit hit under den senaste tiden kommer att ha arbete inom åtta år. Det betyder att den andra halvan inte kommer att ha något arbete inom åtta år. Landstingen har redan nu ett jättestort behov av högutbildade inom hälso- och sjukvård.
Jag undrar om man kunde införa ett snabbspår direkt redan när personer kommer till Sverige. Naturligtvis måste valideringen ske med kvalitet, och det är vi också överens om. När handläggningstiderna på Migrationsverket stiger i takt med att allt fler söker sig till Sverige gäller det att så snabbt som möjligt erbjuda förutsättningar för att få ett jobb.
Därför tycker vi att Migrationsverket borde få ett tydligt uppdrag att fokusera på jobb vid placering av asylsökande. Om man kunde införa ett snabbspår kanske man direkt skulle tänka att personer inom hälso- och sjukvård borde komma till ett asylboende i den region där det behövs sjukvårdspersonal.
Redan när asylsökande anvisas till ett asylboende borde det finnas ett snabbspår. Sfi-undervisningen behöver stärkas. De som har långa universitetsutbildningar är ofta väldigt duktiga på att lära sig språk fortare. Man ska inte placera alla i sfi och tro att alla har samma förutsättningar.
I dag är man bättre på det, men tidigare läste den som var läkare tillsammans med den som inte hade högskoleutbildning, kanske inte ens grundskoleutbildning.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Vi kommer att ha flera interpellationsdebatter i den sena eftermiddagen som handlar om den viktiga äldreomsorgen och den enskildes rätt att få sina behov tillgodosedda. I det här fallet handlar det om att det ska vara utan onödigt krångel. Jag har skrivit den här frågan eftersom många äldre upplever att det är väldigt kränkande.
Det är svårt att förstå byråkratin. Man är ovan vid att vända ut och in på sitt liv, och processen tar väldigt lång tid. Även om man kanske enbart behöver ha hemtjänst måste det vara den här processen. Det tar också mycket resurser från handläggarna och från socialtjänsten, och det kostar pengar.
Det är pengar som i stället skulle kunna läggas på att öka kvaliteten inom äldreomsorgen. Alliansregeringen genomförde stora valfrihetsreformer. De har inneburit större inflytande och makt åt den enskilde att bestämma vem som ska utföra den vård och omsorg som vi gemensamt finansierar men också vad omsorgen ska innehålla. Egenmakten har inneburit att man också kan ställa större krav.
Det handlar om vad man själv vill ha och har behov av. Det handlar det om oavsett vem det är som utför vården och omsorgen. Jag tycker ofta att valfriheten politiskt hanteras som att man ställer offentlig sektors verksamhet mot privata aktörer.
Det tycker jag är olyckligt, för egentligen innebär valfriheten för de flesta av oss att man har rätt att själv bestämma. Det är just egenmaktsbegreppet som jag tycker att det är oerhört viktigt att fokusera på. Varje människa är som bekant unik. Människor har olika behov och vill ha sin tillvaro på olika sätt.
Jag ser med oro på hur S-MP-regeringen omigen försöker se våra äldre invånare som enbart gruppvarelser. Det är väl det som är skillnaden också i politiken. Men det handlar också om konsten att balansera den enskildes behov och egenmakt i förhållande till att gruppen äldre och äldreomsorg ska vara som ett kollektiv.
Det är en svår balansgång, men det viktigaste är att man alltid utgår från den enskildes behov av vård och omsorg. Regeringen beslutade 2014 att lägga ned Äldreutredningen. Nu vet jag att ministern i sitt svar talade om en kvalitetsutredning. Förslag ska redovisas senast den 31 mars 2017.
Det är väldigt långt till dess. Många som inte bor i en kommun där man har en förenklad biståndsbedömning för enklare former av vård och omsorg får då trassla med byråkratin, och man får lägga mycket resurser från kommunens sida på biståndsbedömningen. Jag skulle självklart vilja att det här gick betydligt fortare, för det är här och nu som det behövs.
Dessutom är människor som nu kommer in i den gyllene åldern och som har behov av hemtjänst, till exempel, människor som i allmänhet är vana vid att det ska gå fort, och de vill själva bestämma över hur det ska se ut. Jag undrar: Varför fortsatte inte Äldreutredningen? Den hade väl kommit ungefär halvvägs.
Vi hade kunnat vinna tid på att förhoppningsvis hitta förenklade metoder när det gäller hur man kan utreda behov för dem som vill ha till exempel hemtjänst.
Lotta Finstorp (M):
Min känsla är att vi har en samsyn i den här frågan. Vi ser också de demografiska utmaningarna: Det kommer inte att gå att göra fördjupade utredningar av varje äldre som har behov och som ansöker om till exempel hemtjänst. Jag tror att det framtida samhället gör att man måste hitta enklare vägar.
Det som oroar mig lite är att det ser så olika ut i kommunerna och att det är helt beroende av var man bor någonstans hur man får sina behov tillgodosedda. Det är precis som ministern tar upp.
Om man själv är stark och vältalig i både tal och skrift eller har släktingar som är det tenderar det att göra att man får det bistånd man ansökt om bifallet, medan kanske en person som inte har just dessa resurser i stället kan få avslag.
Jag vet att SKL hela tiden jobbar med att hitta bra bedömningar och instrument så att det ska kunna bli så likvärdigt som möjligt. Jag roade mig med att titta på olika kommunala hemsidor med förenklade biståndsansökningar. Detta bygger egentligen på att alla äldre har datavana och så vidare.
Men det har de ju inte. Då är frågan om ansökningsblanketter även finns i pappersformat så att man kan hämta på kommunen. Det är som sagt var många kommuner som har det här på sina hemsidor, och jag tror att det var Solna som jag tog med mig hit.
Det var väldigt positivt att se: "När en person anser sig ha behov av dessa insatser fyller han/hon i en blankett som sedan skickas till kommunen. Inom tre arbetsdagar tar staden kontakt med vederbörande . Med förenklad biståndsbedömning får den som är i behov av hjälp större inflytande över sin egen situation. Vi vet att varje person bäst känner sina behov och vet vilken hjälp man anser sig behöva."
Det är ju otroligt positivt. Jag har gjort många utredningar, fast inte just när det handlar om biståndsbedömning för äldre, utan barnavårdsutredningar. Om en person ska in på ett särskilt boende uppfattar jag att det behövs en betydligt djupare analys och en utredning som gärna får ta lite tid så att det verkligen blir exakt skräddarsytt för den personen.
Om man behöver en helt annan sorts hjälp i hemmet så borde det vara väldigt enkelt att göra det genom förenklad bedömning. Det jag inte förstår är varför inte varje kommun har gjort detta. Det är lite i gränstrakten utifrån lagstiftningen, så det är väl därför vissa inte har gjort det, men det blir väldigt märkligt. Det här området är nästan det enda jag kan komma på där man har så olika riktlinjer i kommunerna för hur vissa frågor ska hanteras.
När det gäller oron för rättssäkerheten tycker jag att det som ministern tar upp är viktigt. Det får inte vara så att den som är resursstark i ord och tal eller har resursstarka släktingar kan påverka ansökans utgång. Jag tycker att det är förfärligt, och det är en viktig aspekt som ministern tar upp.
Jag hoppas också att det inte blir så styrt att man inte kan öppna upp på det här sättet när nu Socialstyrelsen har kommit med sina föreskrifter. Har ministern någon kommentar till det?
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för en bra debatt! När jag läste på om förenklad biståndsbedömning såg jag att det finns sajter på internet där det går att få hjälp med vad man ska säga för att få högre procents chans till bifall. Det känns inte helt okej.
Bedömningen ska vara enkel att utföra och utgå från mina behov. Det ska inte vara taktik som ska ligga bakom. Min förhoppning är, precis som ministern sa, att eftersom utredningen inte ska läggas fram förrän 2017, att delar av utredningen kan läggas fram tidigare.
Jag skulle verkligen önska att förenklad bedömning är en sådan fråga i utredningen som kan läggas fram tidigare. Det finns invändningar mot att införa förenklad biståndsbedömning eftersom det kan finnas en risk för överutnyttjande av offentligt finansierade insatser. Det är vad kritikerna nämner. Finns över huvud taget en sådan risk?
Hur många vill ha hjälp av utomstående med duschning och påklädning om inte behovet finns? Jag har svårt att se en sådan risk. Däremot ska bedömningen vara likriktad. Alla personer kan med en förenkling få samma bedömning. Det är viktigast.
Erfarenheterna från de kommuner som har tillämpat den förenklade biståndsprocessen är positiva, särskilt från brukarnas sida.
Lotta Finstorp (M):
Att hitta smarta lösningar och incitament som blir drivkrafter till att arbeta längre tror jag är nyckelfrågan i det hela. Att sedan få upp opinionen och få det till att bli en samhällsfråga på mångas läppar tror jag också är viktigt.
Där äger framför allt regeringen frågan, men även vi andra från alla politiska partier skulle behöva lyfta detta, för det handlar om hur vi ska klara välfärdens utmaningar framöver. Samtliga allianspartier står bakom det förslag som jag pratar om, det vill säga det utökade jobbskatteavdraget för dem mellan 64 och 67 år. Det är ett incitament för den enskilde.
Förslaget bygger på den modell som den borgerliga regeringen införde som gav lägre skatt för dem som fortsätter jobba efter 65 år, men vi ser nu att vi skulle vilja sätta det vid 64 år. Flera studier visar att var fjärde pensionär vill återgå till arbetslivet i någon form. Jag tog del av någonting som SPF Seniorerna har tagit fram. De vill att åldersgränserna på arbetsmarknaden avskaffas, reglerna mot åldersdiskriminering skärps och att incitament skapas för att företag ska behålla och rekrytera seniorer.
Alla tjänar på om fler seniorer kan arbeta. Jag tycker att det är ett intressant och lite radikalt förslag, och jag skulle vilja höra vad ministern anser om det. I ministerns svar står det att man har tagit fram åtgärder mot åldersdiskriminering. Jag skulle gärna vilja höra vad det är för någonting som regeringen har tagit fram.
Många seniorer arbetar inom RUT- och ROT-sektorn. Det blir jättekonstigt om man gör ad hoc-lösningar, för även dessa jobb - att kunna jobba med seniorverksamhet - ingår egentligen i ett sammantaget längre arbetsliv. Det vill jag höra lite mer om från ministern.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för en väldigt viktig debatt som det är oerhört svårt att sätta fingret på! Som politiker vill man gärna fatta beslut för att få en viss lösning. Så enkelt är det ju inte.
En jämställd utrikespolitik definieras av regeringen med tre r: rättigheter, representation och resurser. Jag har funderat på den här interpellationen och på kvinnors och flickors situation i världen.
Det är möjligt att jag svävar ut alldeles för mycket, men jag undrar en sak. Det är en kraftig migration till Sverige, och det är många fler män och pojkar än kvinnor som kommer. Skulle det vara möjligt att koppla det jämställda biståndet till en jämställd integration?
Många kommer att fly till Sverige och Europa. Går det att hitta en brobyggande effekt mellan det jämställda biståndet och den jämställda integrationen? Det är en mer filosofisk fråga, men det vore intressant att höra vad ministern säger om detta. Det är en kraftig underrepresentation av flickor och kvinnor som flyr från krig i olika delar av världen.
Av de 163 000 asylsökande som kom till Sverige förra året var 70 procent män. Av de ensamkommande barnen var 90 procent pojkar. I åldersgruppen 15 år var det 119 pojkar och 100 flickor som kom hit. I åldersgruppen 16 år var det 117 pojkar och 100 flickor.
Dessa siffror kan jämföras med hur det är i Kina. I Sverige är det alltså större skillnad. Och vi har alltid förfasat oss över ojämställdheten i Kina. Hur ser regeringens jämställdhetsanalys ut avseende genusperspektivet? Kan man koppla det jämställda biståndet till en jämställd integration i Sverige?
Kan man på något sätt i förebyggande syfte inom biståndet till krigshärjade länder stödja kvinnor på så sätt att de kan komma till en bättre värld på ett enklare sätt? Siffrorna visar de facto att det är männen som flyr. Det är i allmänhet männen som får en bättre tillvaro medan kvinnorna och barnen blir kvar.
Det vore intressant att höra vad ministern säger om den koppling som jag bara har funderat ut på min kammare. Det finns inget rätt eller fel i detta, men det är kanske en omöjlighet.
Lotta Finstorp (M):
Jag blir jätteglad när jag hör att man tittar på en jämn könsfördelning när det gäller kvotflyktingarna. Det är ju det enda som vi så att säga kan styra. Det är väldigt bra att man har med detta. Det här med kontantstödet var någonting som jag inte kände till. Kvinnor kan, och det är väldigt bra. Jag förstår precis varför man gör så. Det är otroligt bra att man tänker i de banorna.
Man kan inte tvivla på att den feministiska regeringen har fokus på kvinnor och kvinnors rättigheter. Men regeringen har beslutat att dra ned på redan utlovade biståndspengar till Globala fonden mot aids, tuberkulos och malaria. Denna neddragning ska ske med 300 miljoner kronor i år, om jag har läst rätt.
Det är 159 organisationer som är upprörda och har skrivit protestbrev där man kräver att beslutet ska rivas upp och så vidare eftersom det riskerar tiotusentals liv och hundratusentals nya smittade. Det kommer naturligtvis att drabba kvinnor om man skär ned på det bistånd som ska motverka aids, tuberkulos och malaria.
Det går åt mycket resurser för att stoppa hiv, tbc och malaria. Globala fonden har räknat på det här. Det rör sig om 35 procent av de pengar som man så att säga hade intecknat för 2016.
Detta skulle kunna göra att 800 000 fler personer smittas av hiv, tbc och malaria. Hur tänker man? Hälsobistånd och kvinnors hälsa borde ligga väldigt högt på regeringens dagordning. Jag undrar hur den här nedskärningen kommer att slå mot kvinnor.