Erik Ottoson (M):
Subsidiaritetsprincipen är en av grundbultarna i den europeiska union som vi tillsammans med andra har valt att ingå i. Jag skulle vilja komplettera föregående talares beskrivning av subsidiaritetsprincipen med att säga att det ska vara den lägsta rationella nivån för beslutsfattande.
Det ska alltså inte bara vara den nivå där vi får mest pang för pengarna, utan beslut ska fattas på den mest medborgarnära nivå som är rationell för det aktuella ärendet. Riksdagen har arbetat särskilt ambitiöst med att försöka upprätthålla subsidiaritetsprincipen inom ramen för Europeiska unionen.
Vi är det parlament som har den mest omfattande processen för att se till att vi inte lämnar över uppdrag till Europeiska unionen som i stället skulle ha stannat på nationell eller regional nivå. Tyvärr, får man väl ändå lov att säga, är vi ganska ensamma om att ha en så rigorös genomgång av de olika frågor som ska subsidiaritetsprövas.
Jag tror att det kan vara en av anledningarna till att så få av de ärenden som prövas av de nationella parlamenten faktiskt når upp till den nivå som krävs för ett så kallat gult kort, alltså att kommissionen behöver återkomma och tydligt motivera varför de över huvud taget ska få den befogenhet de begär.
Den svenska riksdagen ifrågasätts ibland runt om, framför allt från andra länder. Man undrar varför vi skickar så många motiverande yttranden. Jag tror att det har att göra med att vi lägger tid och energi på att faktiskt gå igenom ärendena och se vad de egentligen innebär.
Jag tror att det många gånger underskattas, framför allt i dessa tider då det från vissa håll i Europeiska unionen ifrågasätts att vi tar just de här frågorna på stort allvar.
Jag tror att det är viktigt för legitimiteten i Europeiska unionens funktionssätt, och jag tror att det är viktigt för oss tillsammans att det är ett väl genomtänkt och beprövat beslut när vi väl lämnar över en arbetsuppgift till Europeiska unionen. Herr talman! Som stöd i detta, för att kunna uppnå det antal nationella parlament som krävs, har EU någonting som kallas IPEX.
Det är ett system för informationsutbyte där man ska kunna se vilka andra parlament som har inlett en prövning av ett visst ärende och vad det eventuellt skulle kunna leda fram till. Det finns några bekymmer med detta. Först och främst: Informationen i systemet finns i huvudsak på det nationella språk som används i det parlament som prövar ärendet.
Till exempel jag som ledamot är inte flytande i alla de europeiska språk som finns inom ramen för Europeiska unionen, vilket kan försvåra mina möjligheter att tillgodogöra mig informationen på ett värdefullt sätt. Den är nämligen inte fullt översatt.
Dessutom: När en sådan här process inleds hinner det gå ganska långt på den tidsfrist som finns för den här formen av prövningar innan man ser vad resultatet är. Det blir därför svårt för ett nationellt parlament att i sin tur, efter att ett annat parlament har avslutat ett ärende och haft invändningar, hinna starta sin egen process och göra klart den inom den avsatta tidsfristen. Detta och en rad andra frågor är just nu under översyn inom EU.
Konstitutionsutskottet ser fram emot att få se resultatet under hösten detta år.