Eva Olofsson (V):
Jag tycker att det är väldigt bra att ansvarig minister för barnpolitiken, som ju Göran Hägglund är, säger att han ska ha en ödmjuk hållning och diskutera det här med barnrättsorganisationerna. Vi i Vänsterpartiet har drivit detta med barnkonventionen som lag i många år. Som jag sade tidigare driver alla barnrättsorganisationer också frågan nu.
Vi har redan lyft Europakonventionen för mänskliga rättigheter till lagstiftning i Sverige utan att det har hänt något dramatiskt illa. Vi har andra lagar som är mer av ramlagstiftningar och som överklaganden i länsrätten är med och konkretiserar. Socialtjänstlagen är en sådan.
Nu har vi vårt grannland Norge där vi också kan få ta del av väldigt tydliga erfarenheter av hur det har gått med att göra barnkonventionen till lag. I Norge lyfte man barnrättsfrågorna på ett väldigt tydligt sätt. Vi hade en hearing här i riksdagen för några veckor sedan med före detta barnombudsmannen i Norge Trond Waage.
Han berättade om erfarenheterna av att stå på två ben och bland annat lyfta barnkonventionen som lag. Då kan man inte göra som i Sverige när det till exempel gäller utvisningen av den kroatiska flickan Lollo som var tvångsomhändertagen för att hennes pappa misshandlade henne. Både hon och hennes pappa utvisades till Kroatien. Man utgick ifrån att det fixade sig i Kroatien.
Här hade man kunnat driva den här frågan till rätten, och domstolen hade fått ta ställning till om det var ett vettigt sätt att hantera ett sådant här ärende. Det händer inte nu. Nu sägs i stället att vi har skrivit under barnkonventionen, men den är inte någon lag. Därmed gäller den svenska lagstiftningen, och ett sådant ärende kan inte lyftas. Frågan om de apatiska barnen kunde naturligtvis också ha lyfts den rättsliga vägen i förhållande till barnkonventionen om barnkonventionen hade varit lag.
I Norge säger man att bara att man gjorde den till lag medförde att barnsrättsfrågorna blev mycket viktigare. De fick högre status i medierna, i forskning och bland politiker.
Men det ledde också till att en lång rad tjänstemän och ämbetsmän som har hand om viktiga frågor för barnen inom hälso- och sjukvård, inom utbildning, inom hur man hanterar flyktingbarn, inom socialtjänst och så vidare var tvungna att på ett helt annat sätt sätta sig in i barnkonventionen, för det var en lagstiftning som de måste följa som norsk lag. Det har också inneburit att ett antal ärenden har drivits i högsta rätten i Norge som berör olika aspekter av detta.
Det har varit asylärenden, det har varit tvångsomhändertaganden och det har varit umgängesfrågor. I den utvärdering som har gjorts säger man att man har positiva erfarenheter av den möjligheten, inte minst när det gäller det här som jag sade att människor som hanterar barns rättigheter i olika instanser har barnkonventionen som lag och måste kunna den och mycket tydligare ta hänsyn till den.
Man ser som en styrka att man får med den helhetssyn som finns i barnkonventionen i lagstiftningen. När man sätter in barnkonventionen och anpassar för barnens bästa i olika lagstiftningar är det svårt att se den helhetssynen.
Utifrån de norska erfarenheterna tycker jag att det finns all anledning att vi även i Sverige precis som i Norge och Finland helt enkelt stärker barnens rättigheter genom att lyfta barnkonventionen till svensk lag. Jag hoppas att socialministern i sitt ödmjuka lyssnande här också tar intryck så att vi kan komma vidare i frågan.