KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Adelsbo (S):
Med tanke på att dagens regler är så oklara, orättvisa och oförutsägbara borde polisens möjligheter att ta ut ersättning stoppas fram till dess att utredningen är klar. Även om justitieministern känner tveksamheter kring detta är tolkningen mycket tveksam.
Det skulle vara mycket olyckligt om polisens uttag och ersättningar skulle få som konsekvens att föreningar tvingas dra ned exempelvis sin ungdomsverksamhet för att kunna finansiera dessa nya kostnader. Man får inte heller glömma att idrottsrörelsen genererar ett stort positivt samhällsnetto. Idrotten är faktiskt en av samhällets viktigaste resurser.
Kort sammanfattat kan man säga att idrottsrörelsen i högre grad än övriga samhället fostrar mer fysiskt och psykiskt välmående individer. Inom idrotten utförs varje år motsvarande 70 000 heltidsarbeten på ideell basis. Om idrottens ideella ledarskap skulle betalas av samhället skulle samhällskostnaden bli ca 20 miljarder, beräknat på en fritidslön.
Tar man också detta i beaktande blir det ännu mer tveksamt om man ska bestraffa idrottsrörelsen på detta sätt. Det som nu krävs är att regeringen kommer med ett åtgärdspaket i huliganfrågan med bland annat anmälningsplikt för våldsverkare samt bättre kameraövervakning.
Man måste också se till att polisen inte fortsätter att ta ut ersättning för idrotts- och kulturarrangemang - detta med tanke på att det föreligger många tveksamheter kring de nuvarande reglerna. Min sista fråga till justitieministern blir: Kommer justitieministern att ta initiativ för att polisen ska upphöra med de här ersättningarna tills utredningen är klar? Eller vill du bara avvakta och se vad som händer?
Avslutningsvis vill jag säga att det är huliganismen som ska bekämpas, inte svensk idrottsrörelse.
Christer Adelsbo (S):
Jag har en fråga till Ewa angående vårt förslag om utslussningsavtal. Ni skriver i ert ställningstagande bland annat följande: "Utslussningen ska anpassas till vad varje intagen behöver för att förbättra förutsättningarna för att han eller hon ska klara sig i samhället efter frigivningen utan att återfalla i brott.
Samverkan mellan Kriminalvården och andra myndigheter, organisationer i den ideella sektorn, näringsliv och andra aktörer i det omgivande samhället såväl regionalt som kommunalt är en förutsättning för ett framgångsrikt återfallsförebyggande arbete." Det är jättebra. Det skulle kunna vara vår text. Man skulle nästan kunna ha en samskrivning med vår reservation nr 5 om just utslussningsavtal.
Trots att vi verkar ganska överens om mycket väljer ni dock att avslå vår motion med motiveringen att regeringen har uppmärksammat problemet och kommer att noga följa frågan. Det är bra att ni vill följa frågan, men varför inte agera och ta ett steg framåt i stället för att sitta på läktaren och bara följa frågan?
Christer Adelsbo (S):
Där har vi inte alls samma uppfattning. Er text, Ewa Thalén Finné, bygger på det vi säger: Det finns ett problem, och det är en viktig fråga. Här måste man göra någonting. Vårt förslag är mer en konkret åtgärd för hur vi ska gå till väga med det. Det är nämligen som du säger, att vi önskar att alla ska samverka och så vidare. Vi vet dock att det inte sker överallt. Lena tog upp Krami, som är väldigt lyckat men bara förekommer på 15 orter i dag.
Vi vet alltså att detta behövs, och vi vet att det är en förutsättning för att det ska bli lyckat när man lämnar fängelset för friheten. Det behövs någonting; det är ingen tvekan om det. Om du kallar detta att slå in öppna dörrar har du alltså inte riktigt förstått.
Vårt förslag är inte att regeringen bara ska följa frågan, utan vårt förslag är att man ska besluta om att göra utslussningsavtal mellan den enskilda kommunen och Kriminalvården, så att man verkligen ska ha någonting konkret att jobba med. Då hjälper det ju inte att vi bara sitter och följer frågan på läktaren, utan detta är faktiskt en konkret åtgärd. Jag tycker egentligen att det är konstigt att ni bara nonchalerar den som ni gör.
Inger Davidson (KD):
Om inte Christer Adelsbo känner sig orolig så blir jag mer och mer orolig ju mer jag lyssnar. Jag har lite erfarenhet - som mamma. En av mina söner är lätt hörselskadad. Jag vet hur svårt det var för honom att få den hjälp som han behövde i skolan. Det handlar då om en mycket lätt hörselskada. Den störde hans utveckling när det till exempel var lite högljutt i klassrummet.
Specialskolorna är på avveckling. Nu har vi visstidsutbildningen. Jag oroar mig mycket för att man får få sökande eftersom man inte lanserar den i någon större omfattning. De få sökande som kommer får avslag. Jag tog ju exemplet med Hällsboskolan som hade fem sökande. Alla fick avslag. Två överklagar och båda får rätt i sitt överklagande.
Är det att ta hänsyn till varje barns behov att behandla dem på det sättet? Det handlar inte om barn med lätt hörselskada. Det är barn med grava funktionshinder. Christer Adelsbo säger att han har träffat många.
Jag förstår inte hur han då kan stå här i dag och tala på det okänsliga sätt som han gör utan att visa minsta tecken på förståelse för vilken otrolig insats de kräver för att över huvud taget få ett drägligt skolliv. Min fråga är helt enkelt: Är Christer Adelsbo trygg? Sover han gott om nätterna när han tänker på de här barnen?
Inger Davidson (KD):
Först undrar jag över den långa uppräkningen av förskolans fördelar. De är många, vill jag säga. Men vart tog barnen vägen? Det var en lång uppräkning om varför förskolan var så bra för vuxna på olika sätt, men barnen försvann där. Louise säger att hon är nöjd med balansen mellan strukturerat lärande och lek. Hon är till och med stolt för det. Jag har läst Förskola i brytningstid från Skolverket.
Beteckningen är ganska bra: förskola i brytningstid. Det håller på att hända någonting i förskolan som är lite skrämmande. Där säger man att risken är stor att de individuella utvecklingsplanerna med skolan som förebild fokuserar på barnens brister och blir ett instrument för normalisering av vad barnen ska kunna.
I betänkandet säger majoriteten, där Louise ingår, att utskottet delar den uppfattningen. På vilket sätt framkommer det i betänkandet? Vad gör ni åt att balansen håller på att väga över till individuella utvecklingsplaner och att barn inte får vara barn längre?
Inger Davidson (KD):
Det är klart att vi kan hjälpa till att stötta upp. Men det vore bra om vi också gav några riktlinjer. I stället är det dubbla budskap. Jag förstår verkligen personalen på förskolan och hur frustrerade de som arbetar där måste känna sig. På ena sidan får de signaler om att det ska vara skola. Förskolan ska ingå i skollagen. Det ska vara utbildning och rektor. På andra sidan får de Skolverkets rapport som säger: Nu har ni redan gått för långt när det gäller skolifieringen.
Nu måste ni hejda er här. Här måste regeringen tala om för förskollärare och barnskötare vad man förväntar sig. Det gör man inte i den här propositionen. Det är allvarligt.
Inger Davidson (KD):
Jag noterade att Lena Hallengren oroar sig för att vi i alliansen ska få ett hårt arbete med att stämma ihop vårt program. Jag förstår att det bygger på egen erfarenhet av att få ihop den här propositionen. När man lyssnade på Mikaela Valtersson låg hon ju närmare Kristdemokraterna än Socialdemokraterna. Jag undrar vad ni tog till för medel för att få med miljöpartisterna på den här propositionen. Lena Hallengren var också jättenöjd med att kunna bocka av ett vallöfte om 6 000 nya förskollärare.
Jag undrar om de föräldrar som röstade på Socialdemokraterna i valet 2002 och vars barn redan passerat förskolan när detta vallöfte börjar infrias är lika nöjda. De är ganska många. För dem som då hade till exempel en treåring har detta redan hunnit passera. De trodde naturligtvis att de skulle få det här vallöftet uppfyllt direkt. Jag tycker alltså inte att statsrådet ska känna så stor stolthet.
Louise Malmström sade i sitt inlägg att hon träffat enstaka föräldrar som skulle velat vara hemma längre med sina barn. Då kan jag passa på att rekommendera att gå in på namninsamling.com. Där finns ett öppet brev, ett svar på ett uttalande av statsrådets kollega Berit Andnor, som hundratals föräldrar har undertecknat på bara några dagar.
Det går också bra att ta del av de namninsamlingar som görs i ett antal kommuner, uppemot 40 vid det här laget. Det har genomförts folkomröstningar i kommunerna som kommer till detta resultat: Fler vill ha möjlighet att vara hemma med sina barn. Trycket ökar. På vilket sätt tänker Lena Hallengren möta det?
Inger Davidson (KD):
Det kanske är det som är felet. Vi diskuterar inte bara förskolan; vi diskuterar hur våra barn ska tas om hand. För Socialdemokraterna är detta lika med förskolan, och det är det vi vänder oss emot.
Förutom allt det tryck utanför riksdagen som jag räknade upp har nu också riksdagens majoritet begärt att regeringen ska komma tillbaka med ett förslag som ökar möjligheterna för föräldrar att vara hemma längre med sina barn. Det struntar ni blankt i! Det är en maktens arrogans som är fullständigt ofattbar.
Jag kräver faktiskt att få ett besked: Finns det ett arbete på gång, eller är det som är sagt i den här förskolepropositionen det ni har att säga i det ärendet?
Inger Davidson (KD):
Barnpornografi är bland det vidrigaste som finns. Det är skildringar av sexuella övergrepp på barn, barn som tvingas utföra sexuella handlingar, barn som utsätts för grovt sexuellt våld och barn som förnedras och kränks.
Det är barn vars förnedring blir mångdubbel genom att den dokumenteras på bild och visas om och om igen, i värsta fall under resten av barnets liv. Det är därför det är så viktigt att lagstiftningen är helt utan kryphål och så heltäckande som det någonsin går. Jag har varit med om att driva fram lagstiftningen mot innehav av barnpornografi. Det var ett oerhört tufft jobb.
Väldigt många var emot detta och tyckte att det bara handlade om känslomässig argumentation och så vidare. Så småningom blev det en bred politisk uppslutning kring detta, och det är jag väldigt glad för. Det har hänt annat också. Justitieministern har ju varit med om att förbättra lagstiftningen. Det vill jag gärna säga. Det är jag också glad för. Straffen har till exempel skärpts. Det är bra.
Men jag tycker ändå att det går väldigt långsamt mot bakgrund av att det är ett så fruktansvärt grovt brott. Jag blir lite förvånad när jag läser i svaret att det här en högt prioriterad fråga för regeringen. Då undrar jag hur det är med dem som bara är prioriterade eller som inte är prioriterade. Hur långsamt går det då? Jag ingår i den tvärpolitiska barngruppen här i riksdagen. Det gör Hillevi Engström också. Vi har engagerat oss i den här frågan.
Vi har lagt fram ett antal förslag, bland annat skulle vi vilja se ökade polisresurser. De har ingen möjlighet att mäta sig med brottsligheten just på det här området. Det gäller andra områden också, men det här är speciellt viktigt. Vi har föreslagit att ett Internetråd ska tillsättas för att vara en motpol till den brottslighet mot barn som pågår över Internet. Man har inte någon möjlighet att svara upp mot den i dag.
Men så är det då detta med preskriptionstiden. Jag förstår ärligt talat inte riktigt skillnaden. Nu förlängs preskriptionstiden för sexuella övergrepp mot barn. Det är bra. Den börjar gälla när barnet är 18 år. Men filmen som togs i samband med övergreppet togs ju samtidigt.
Varför kan inte också preskriptionstiden gälla för själva barnpornografibrottet vid samma tillfälle? Det är vår fråga.
Inger Davidson (KD):
Tack för svaret! Jag hoppas att jag uppfattade det rätt att justitieministern kan tänka sig att föreslå längre preskriptionstid om underlaget finns för detta. I så fall tycker jag att det är bra och hoppas att det kommer att gå väldigt snabbt för justitieministern att skaffa sig ett underlag.
De som arbetar med dessa frågor är helt eniga om att detta skulle förbättra möjligheterna att ge de drabbade barnen rehabilitering på ett tidigare stadium, vilket ju är en av de viktigaste åtgärderna.
Men om det nu ska sättas i gång någon typ av utredning igen, för det är väl antagligen så det måste gå till, se då till, justitieministern, att de andra förslag som faktiskt finns från oss kristdemokrater, Tvärpolitiska barngruppen och många andra kommer med så att vi inte om några år får höra att nu fanns detta tyvärr inte med så nu måste vi vänta ytterligare flera år. Det känns ogörligt, tycker jag, när man har kontakt med barn som är drabbade och faktiskt också med dem som begår de här brotten.
För en tid sedan besökte Tvärpolitiska barngruppen Norrtälje fängelse och träffade män som begått dessa brott och hörde deras versioner. De behöver också skyddas. Vi talade bland annat med en man som bara hade råkat komma in på de här sidorna när han höll på med annat. Sedan hade han blivit så fängslad att det slutade med att han begick övergrepp mot sina egna barn.
Jag tror alltså inte att vi kan definiera det så enkelt som att här står pedofilerna och här är alla andra. Det finns män, kanske framför allt ungdomar, som kan dras in i detta, och därför behöver vi också ha en heltäckande lagstiftning. Jag ser också fram emot svaret på de specifika frågor som Hillevi Engström ställde när det gäller varför det inte gick den här gången.
Vidare förstår jag fortfarande inte riktigt den här skillnaden att man kan förlänga när det gäller själva övergreppet men inte när det gäller filmen som togs vid övergreppet.
Inger Davidson (KD):
Ge mig då gärna några exempel på konfessionella friskolor som har fått besök av Lennart Gustavsson och där lärare och elever har gjort ned sin egen skola. Det vore intressant. Jag menar att de fördomar som sprids här i dag inte ens är värda att bemöta, för det handlar faktiskt om fördomar.
Det gäller också det som Lennart Gustavsson gav uttryck för när det gäller det individuella programmet, en bild av fristående skolor som om de vore fullständigt ansvarslösa. Först och främst är det ett frontalangrepp på regeringspartiet, som Lennart Gustavsson samarbetar med, eftersom det numera är för fristående skolor.
Att göra ned människor som arbetar i en verksamhet på ett seriöst sätt, och som skulle kunna erbjuda individuella program som just är individuella och riktade till den enskilda eleven, och påstå att de skulle utnyttja det genom att dra in pengar för att slippa betala till de här eleverna är fullständigt sanslöst. Var kommer allt ifrån?
Inger Davidson (KD):
Vi tar gärna på oss ansvaret för att även förskolor med konfessionell inriktning ska få tillstånd att verka om de uppfyller alla de krav som ställs, Mikael Damberg. Det verkar som om ni helt bortser från den meningen som faktiskt finns med väldigt tydligt. Vi tog ansvar för att avskaffa lex Pysslingen en gång i tiden, nämligen under den tid då jag själv satt i regeringen.
Då stod företrädare för Socialdemokraterna i riksdagens talarstol och sade med darr på stämman att vi skulle få bära ansvaret för att profithungriga personer nu skulle börja handla med barn som man handlar med hamburgare. Så fel ni fick. Jag tror att ni kommer att få lika fel i den här frågan.
Men om ni nu vill förbjuda alla förskolor med konfessionell inriktning, om det nu skulle växa fram sådana, på vilket sätt tänker ni göra det? Ska föräldrarna få betala själva?
Inger Davidson (KD):
Det är en mycket märklig syn att säga att det är att strunta i barnets perspektiv att låta deras föräldrar få större valmöjligheter när det gäller barnens fostran och utveckling. Föräldrar vill sina barn väl, även de som inte har precis samma inriktning som Mikael Damberg, som inte har samma politiska åsikter. De föräldrarna vill också sina barn väl.
Jag tror inte att någon förälder tvingar sina barn till någonting som de själva upplever som det sämsta här i livet - tvärtom. Låt mig ta upp en annan fråga också. I Nacka är 50 % av förskolorna fristående.
Nacka är en välfungerande kommun, och den har tydligen klarat av den enorma svårigheten som Mikael Damberg målar upp om etableringsfriheten blir verklighet, för då kan ju kommunerna över huvud taget inte planera sin verksamhet, och det kommer att kosta så mycket. Det har inte varit några problem i Nacka.
Man har berättat att det var en liten puckel alldeles när etableringen inleddes, men sedan har det jämnat ut sig. Hälften är alltså fristående i dag. För övrigt är det ingen av dem som är konfessionell, och det kanske kan lugna Mikael Damberg när han tror att det ska explodera på det här området. Varför klarar en borgerligt styrd kommun det här men tydligen inte vänsterstyrda kommuner?
Inger Davidson (KD):
Det är inte helt enkelt att förstå Folkpartiets inriktning. Det känns som om ni både vill ha kakan och äta den. Jag respekterar självfallet att Folkpartiet kommer att verka för att man följer upp att de regler som finns följs. Det är väl ingen som inte vill det. Vi har skarpa regler och vi har en mycket god kontroll i dag.
Jag skulle vilja säga att det inte finns några friskolor som kontrolleras så noga som de som har en konfessionell inriktning. Regeringen har gett ett särskilt uppdrag att man ska titta på dem. Man har alltså kommit långt i sammanhanget, och det är ingen som har motsatt sig detta. Jag skulle vilja ställa en fråga eftersom Nyamko Sabuni tar upp barnkonventionen och innehållet i den. Hon har också tidigare ställt den emot Europakonventionen.
På vilket sätt skiljer sig innehållet i barnkonventionen från Europakonventionen när det gäller föräldrarätten?
Inger Davidson (KD):
Jag kan säga att jag är ordförande i riksdagens tvärpolitiska barngrupp. Den har som utgångspunkt att följa barnkonventionen. I barnkonventionen står det så här: Konventionsstaterna ska respektera föräldrarnas rättigheter och skyldigheter att på ett sätt som är förenligt med barnets fortlöpande utveckling ge barnet vägledning när det utövar sin rätt. Vilken rätt är det? Jo, det är bland annat rätten till religionsfrihet.
Nyamko tolkar religionsfrihet som frihet från religion. Då ska man i konsekvensens namn tolka yttrandefrihet som frihet från att yttra sig och tankefrihet som frihet från att tänka. Konventionerna kom till en gång i tiden - jag tänker på Europakonventionen - därför att staten hade hindrat de vuxna och barnen att tänka fritt, att utöva sin religion fritt.
Därför kom de till. Det är ingen motsättning mellan de två konventionerna i det fallet. Detta är en ren missuppfattning, och det har fått en stor spridning att barnkonventionen skulle avvika från Europakonventionen i det avseendet. Det gör den inte. Barnen lever inte i isolerade celler - helt isolerade.
De lever i en verklighet, i en familj. Att ta dem därifrån är ett långt steg. Det känns inte särskilt liberalt att vilja göra det. Det borde vara den yttersta konsekvensen av det resonemang som förs i dag.
Inger Davidson (KD):
Det är inte första gången som Lennart Gustavsson och jag diskuterar innehållet i värdegrunden i läroplanen, men eftersom du nu fortfarande strider för att få en ändring ska jag också strida för att ha formuleringarna kvar. Jag ska motivera med att det här är en idéhistorisk hänvisning. Etik finns inte i ett lufttomt rum utan etik måste kopplas till en religion eller filosofi.
I vårt samhälle har det varit den kristna idétraditionen som etiken har kopplats till, och den hänvisningen görs därför i vår läroplan. Det är inte ett dugg märkvärdigt. Så är det i de flesta andra länder också. Så min fråga till Lennart Gustavsson är egentligen: Vad skulle vi ha i stället? Vilken hänvisning skulle han vilja se?
Inger Davidson (KD):
Lennart Gustavsson tycker att det fungerar bra nu, men det finns ingen hänvisning där. En ny regering eller en annan konstellation skulle mycket väl kunna lägga in andra värden. Hänvisar vi inte till något har vi ju inte bestämt oss för varifrån vi ska hämta de etiska principerna.
Demokratin lever inte utan att man har etiska principer som till exempel handlar om människolivets helgd och alla människors lika värde. Det är basen för att hela demokratin ska fungera. Och då är det väl inte mer än rätt att vi talar om att det här vill vi fortsätta med. Oavsett vilken regering som sitter och oavsett vilka politiska konstellationer som ska styra det här landet tycker vi att de här grundreglerna är viktiga.
Jag vill påminna om att både företrädare för muslimerna och den judiska församlingen här i Stockholm uppvaktade utbildningsutskottet när vi höll på att diskutera den här frågan och uppmuntrade till att det skulle bli just de här skrivningarna i läroplanen. Jag tror ingen känner sig överkörd av att man hänvisar idéhistoriskt till principer som bygger just på människovärdesfrågor och där också viktiga principer som yttrandefrihet och religionsfrihet ingår.
Inger Davidson (KD):
Ibland förstår jag mig inte på Socialdemokraterna. Jag såg också dokumentären På andra sidan älven och upprördes över att ingenting hänt, och jag tänkte: Tänk om man fått vara med och förändra politiken under den tid som gått så att vi hade kunnat visa att dessa barn och ungdomar kan få drömma, något som de nu inte får.
Hur kan man som socialdemokrat, som så länge haft chansen, ta fram det som exempel? Klassklyftorna ökar i dagens samhälle, hur sorgligt det än är. Vi kan konstatera att de ökar, inte minskar. Det gäller även inom skolan. Det finns en segregation inom skolorna som bland annat handlar om svenskfödda elever och elever födda utanför Sverige.
Det är inte alls ovanligt i stora skolor i närheten av Stockholm att den ena gruppen lever på ena sidan och den andra gruppen på andra sidan. De möts bara på lektionerna, när de är tvungna, och det förekommer bråk mellan dem. Så ser segregationen inom skolorna ut i dag. Lärarna får inte det stöd som de skulle behöva. Det är det som är problemet.
Jag fattar inte hur ni ska kunna lura i dem en gång till att det är det ni vill ge - och att vi inte skulle vilja göra det, att vi inte ser den problematiken. Det är där bristen finns. Lärarna får inte stöd av den politiska världen, och inte heller av det omgivande samhället, när de befinner sig i svåra situationer i de skolor som Mikael Damberg gett exempel på.
Skillnaden i Danderyd beror kanske på att föräldrarna där ställer upp mer - eller vad det nu kan bero på - men lärarna behöver stöd, och det har de inte fått från den politiska världen. Som gammal lärare vet jag att det är så.
Inger Davidson (KD):
Jag tycker att Mikael Damberg borde vara lite mer försiktig. Har ni anställt 6 000 nya lärare i förskolan? Har ni gjort det? Ni gick till val på att ni skulle göra det, och de föräldrar som då hade barn som var två år har i dag barn som är sex år. Nu har ni börjat anställa, och ni har lyckats komma en liten bit på väg. I höst är det val igen, och då kan ni ju ta om den valsen. Ni har börjat anställa lite grann. Jag vet inte om ni är färdiga med de 15 000 lärarna heller.
Det är möjligt; jag har inte kollat upp det. I vilket fall som helst bör Mikael Damberg vara lite mer försiktig. Barn och elever, ungdomar, behöver strukturer, och lärare behöver känna att de har det omgivande samhällets och politikernas stöd för att skapa de strukturerna. Där ligger det stora misslyckandet i socialdemokratisk skolpolitik.
De har skapat en osäkerhet hos personalen i skolan om vad som gäller och vad som inte gäller.
Det har lett till att många hellre tittar bort när det händer saker för att inte utsättas för att göra fel, kanske bli anmälda och dras in i något som de inte alls vill dras in i. I stället borde lärarna få känna att de har politikernas stöd för att skapa ordning och trygghet.
Det handlar ju inte om att slå eleverna i huvudet utan om att skapa strukturer som gör att de kan fungera i vardagen och som gör det lättare för dem att ta till sig kunskap. Om det inte är ordning i skolan kan eleverna inte lära sig. De sitter och funderar på var de ska gömma sig på rasten, de har ingen toalett att gå på för den är trasig, allt är kaos.
Hur ska de då kunna ta in den kunskap som de behöver just för att få möjlighet till det som vi båda nu efterlyser, att kunna drömma om en ny framtid? Jag förstår inte det.