KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Låt mig gärna poängtera att det inte är för sent för Vänsterpartiet att ansluta sig till den breda majoriteten i riksdagen kring hanteringen av den finansiella krisen. Vi har tidigare haft samförstånd om både Island och Lettland. Det sker förändringar som jag tycker att även Vänsterpartiet bör titta på.
Beträffande barnfattigdom: När man tittar på de konkreta beskrivningarna av vad det handlar om är det viktigt att inse att det inte bara är en fråga om pengar - det är inte bara det som är nyckeln - utan det handlar också om frånvaron av fungerande familjer, alkoholmissbruk, andra former av missbruk, familjevåld och oordning i familjelivet som gör att barn inte får den trygghet som de förtjänar. Det handlar också om arbete.
Det finns områden och grupper i Sverige som har en mycket svag förankring på arbetsmarknaden. Lever en familj i en utanförskapskultur där få människor i närheten arbetar, då är det klart att det påverkar hur hela normsystemet ser ut. Det handlar om kunskap. Det är inte lätt att läsa på vare sig högstadium eller gymnasium om familjelivet inte fungerar.
Har barnen föräldrar med alkoholmissbruk eller bekymmer med familjevåld är det klart att det påverkar barnens förmåga att tillgodogöra sig skolutbildningen. Därför är det bredare former som behövs. Arbetslinjen är en nyckel i detta.
När man tittar på de samlade bedömningar av trygghetsförsäkringar som görs från till exempel OECD:s sida ser man att Sverige fortsatt ger människor med svag arbetsmarknadsförankring och lägre utbildning en väldigt hög tröskel in på arbetsmarknaden, en av de högsta. Det har förbättrats genom jobbskatteavdraget, men det är fortsatt mycket höga trösklar. Men vi ska naturligtvis göra också annat. Vi har förstärkt flerbarnstilläggen, och vi har höjt barndelen i bostadsbidragen.
Men vi kan inte komma ifrån att vi måste fortsätta att förstärka arbetslinjen.
Anders Borg (M):
Låt oss komma ihåg att vi för ett par år sedan låg på uppemot en och en halv miljon människor som var beroende av olika transfereringssystem. De bedömningar som vi gör nu är att vi bortåt 2014 kommer att ligga runt 750 000. I så fall har vi nära nog halverat antalet personer som är beroende av olika transfereringssystem. Det är självklart att det är lång väg tillbaka till full sysselsättning. Vi ska göra allt vad vi kan för att förstärka det. Men låt mig också konstatera att Sverigedemokraternas ekonomiska politik inte går ihop.
Den är inte ett fungerande alternativ. Man har som huvudlinje att man ska minska invandringen med 90 procent. Det är klart att dagens integrationspolitik har fört med sig stora kostnader. Det kan handla om 30, 40 eller till och med 50 miljarder kronor. Det beror på att de som kommer till Sverige ofta arbetar mindre och i större utsträckning riskerar att fastna i utanförskap.
Då är huvudsvaret i fråga om en fungerande integrationspolitik arbetslinjen - att det lönar sig att arbeta, av vi har grindvakter mot utanförskap, att vi ger alla som kommer hit bra språkundervisning och att vi öppnar vägarna in på arbetsmarknaden. Det är nyckeln. Att minska invandringen med 90 procent är nära nog omöjligt, med de internationella konventioner som vi har skrivit på.
Därtill skulle det inte ge någon minskning av kostnaderna som står i proportion till de siffror som vi talade om, eftersom de allra flesta som i dag befinner sig här och är för lite på arbetsmarknaden inte försvinner med mindre än att Sverigedemokraterna börjar utvisa människor.
När Sverigedemokraterna likt Socialdemokraterna vill försvaga arbetslinjen genom att återgå till gamla tiders bidragspolitik ökar också integrationspolitiken, och då ökar riskerna för att människor fastnar utanför arbetsmarknaden. Det är det som är det grundläggande problemet med Sverigedemokraternas politik. Det finns kostnader för integrationspolitiken.
Men låt oss då förstärka arbetslinjen så att alla som kommer hit kan arbeta och försörja sig!
Anders Borg (M):
Låt oss konstatera att Arbetsförmedlingen gör bedömningen att sysselsättningen nu stiger med 150 000. Låt oss notera att för första gången på många lågkonjunkturer går Sverige i ett tidigt skede och med en stigande sysselsättning ur en lågkonjunktur. Jämfört med praktiskt taget alla industriländer stiger sysselsättningen i Sverige, medan den fortfarande faller i nästan alla andra industriländer. Det här beror på att vi har kunnat föra en aktiv krispolitik och på att vi har kunnat förstärka arbetslinjen under krisen.
Det är klart att arbetslinjen också är min syn på integration - det råder ingen tvekan om det. Jag tror att en fungerande integrationspolitik bygger på kunskap, på att vi underlättar för dem som kommer hit att lära sig svenska språket och att få en förankring i det svenska samhället, liksom på att vi blir tydliga med ansvarstagandet för egen försörjning så att människor inte varaktigt stannar utanför arbetsmarknaden i olika transfereringssystem och på att vi öppnar vägar in på arbetsmarknaden.
Alla åtgärder av den typen har undanträngningseffekter - det råder ingen tvekan om det - men det är alltid bättre att underlätta för människor att vara i arbete än att de fastnar i en misslyckad integrationspolitik. Företagsamhet är naturligtvis en självklar del i politiken för en arbetslinje. Här finns en stor skiljelinje. Vi tror inte att man kan lösa problemet genom att stänga gränser eller minska invandringen med 90 procent.
Vi tror i stället att man ska lösa problemet genom att alla som kommer till Sverige får en chans att försörja sig genom eget arbete. Sverigedemokraterna är ett parti som före valet sade - det sade både Jimmie Åkesson och Johnny Skalin - att man inte skulle vara ett parti som skapade osäkerhet för Sverige. Man skulle vara ett ansvarstagande parti som följde de normala spelreglerna.
Nu väcks det frågor i mediekommentarer om att man tänker agera ungefär så som Ny demokrati gjorde, med en väldig osäkerhet som följd för den svenska ekonomin och med stora kostnader i termer av osäkerhet och oro. Jag skulle gärna vilja höra om Johnny Skalins syn på detta. Är Sverigedemokraterna precis som Ny demokrati ett parti för osäkerhet och instabilitet, eller är man beredd att agera enligt de normala spelregler vi har för riksdag och parlamentarism?
Anders Borg (M):
Låt mig börja med att markera en tydlig skiljelinje som jag ser i Sveriges riksdag.
Å andra sidan har vi Miljöpartiet och Socialdemokraterna, som jag uppfattar som partier som står bakom ramverket. Detta är inte någon liten fråga i min föreställningsvärld. När jag sitter med mina kolleger - jag satt med min avgående grekiska kollega så sent som i förra veckan och träffade min nya grekiska kollega i början av den här veckan - då förstår man vilka krafter i samhället som kan släppas lösa och vem det är som drabbas av dem.
Det är kvinnor som drabbas av nedskärningar. Det är kvinnor som drabbas när man måste säga upp människor i den offentliga sektorn när lönekostnaderna i Grekland nu ska minskas med 25 procent. Därför är hela frågeställningen om vad vi tror på och vilket ramverk vi står för så avgörande. Kvinnor ska naturligtvis ha bra löner. Lärare och sjuksköterskor ska ha bra löner. Kommunalanställda i allmänhet ska ha bra löner.
Det är en självklarhet. Det är bara att ta fram KI:s prognos och titta: Regeringens politik leder till fler offentligt anställda de kommande åren och en bra löneutveckling. Det jag har pratat om är vad vi ska säga om ingångslönerna. Min syn är alldeles glasklar: Det är en fråga för parterna. Metall har slutit ett avtal som skapar väsentligt bättre förutsättningar för ingångslöner. Varför ska inte Kommunal kunna samtala med Metall? Det är ju två LO-förbund.
Om Metall gör något som är bra måste rimligen Kommunal kunna lyssna till det.
Anders Borg (M):
Ulla Andersson går runt huvudfrågan: överskottsmålet, utgiftstaket, beslutsordningen, inflationsmålet, Riksbankens oberoende - hela den uppsättning av grundpelare som har skapat ekonomisk stabilitet. När man läser Vänsterpartiets partimotion blir det alldeles tydligt att Vänsterpartiet inte är med här. Man vill ha ett annat ramverk.
Man vill inte ha det ramverk som är vår yttersta skyddsvall mot de marknader som Ulla Andersson så ofta varnar för. Jag behöver inte prata om bara Grekland. Jag kan lika gärna prata om Portugal, Spanien eller Irland. Det går inte att hantera ekonomisk politik så att det blir en källa till problem. Det är därför vi måste ha ramverk.
Det var därför det var så problematiskt när Lars Werner bedrev budgetförhandlingar med Ingvar Carlsson i talarstolen och ställde krav som till slut tvingade Ingvar Carlsson till en regeringskris. Det var helt orimligt - precis lika orimligt som det var när Ny demokrati skapade kaos, oreda och osäkerhet i svensk ekonomi. Det var därför som vi brett över blockgränsen lade fast ramverk. Det var därför att vi inte ville ha den situationen.
De som drabbas av detta är i allra högsta grad kvinnor. Det är kvinnor som nu får lämna skolor, förskolor och ålderdomshem i Europa därför att budgetar ska saneras. Det har ingenting att göra med att kvinnor ska ha låga löner. Kvinnor ska ha bra löner när de jobbar i offentlig sektor, om de är poliser, jobbar i försvaret, är lärare eller jobbar på ett dagis.
Det är väl självklart att de ska ha så bra löner som samhällsekonomin kan bära! Att vi ska kunna diskutera ingångslöner med parterna tycker jag är en självklarhet. Varför ska Metall och Kommunal inte kunna tala om sina avtalskonstruktioner? Låt oss inte blanda ihop det som är centrum och centralt och det som är en fråga för parterna. Centrum och centralt är att Vänsterpartiet inte ställer upp bakom det som skapar trygghet för Sverige och också för Sveriges kvinnor.
Anders Borg (M):
Verkligheten är tydlig. Sysselsättningen är 100 000 högre än samma månad förra året. KI kom i dag med en prognos om 250 000 i sysselsättningsökning de kommande åren. Det är en ökning med 400 000 vid valet 2014 jämfört med valet 2006. Det är en rätt betydande ökning. Nu har vi fått KI:s, kommissionens och IMF:s rapporter inom loppet av någon månad.
Alla tre konstaterar att jobbskatteavdraget ökar sysselsättningen. Alla tre rekommenderar oss att göra fler skattelättnader för att förstärka utbudet i svensk ekonomi. Alla tre är explicita med att jobbskatteavdraget är en del av detta. Det är klart att vi ska utvärdera och titta på det. Det finns säkert, i utformningen av jobbskatteavdraget, saker vi kan diskutera.
Vi har fått en LO-puckel med grundavdraget som ställer till en massa komplikationer, som gör att det är svårt för enskilda att räkna ut sina jobbskatteavdrag. Man kan säkert diskutera om delar av detta behöver ses över, och det finns säkert skäl att titta på frågan. Men nu har vi ett läge med en osäkerhet i världsekonomin och ett pågående grekiskt drama. Är det då inte rätt läge att säkra efterfrågan?
KI konstaterar, som sagt, när man utvärderar det som vi aviserade i vårpropositionen, att skattesänkningar som leder till att hushållens konsumtion ökar och fler offentliganställda sammantaget ökar sysselsättningen med 15 000. Det är väl rätt uppenbart hur det är om folk är oroliga för matpriser och räntor och allt vad det är. Har de lite mer pengar i plånboken blir det lite mer efterfrågan. Lite mer efterfrågan i ett osäkert läge kanske gör att några tusen ytterligare får jobb.
Det borde väl vara en bra sak. Det borde väl vara något som socialdemokrater kan stödja.
Anders Borg (M):
Tommy Waidelich säger att han och Socialdemokraterna står för fler jobb och att skattesänkningar inte är någon väg framåt. Nej, det förstår man, eftersom Socialdemokraterna föreslår kraftiga skattehöjningar. I ett läge där vi har osäkerhet och oro i världen ska arbetsgivaravgifter för unga höjas, RUT-avdrag avskaffas, inkomstskatterna höjas, fastighetsskatter och annat utredas och tjänstemoms avföras. Det är klart att det är en väg som är bekymmersam i ett sådant läge.
Låt oss i stället samla ihop vad KI, EU-kommissionen, IMF och andra bedömare drar för slutsats. Sverige behöver strukturreformer. Det är särskilt viktigt att öka arbetsutbudet.
Det är det som är vägen framåt, att vi i ett läge där andra länder behöver strama åt och skära ned kan säga: I Sverige kan vi både trygga utbildning och sjukvård och tillföra hushållen en skattelättnad som gör att de får en stark ekonomi framåt. Höjda räntor - låt mig påpeka att Sverige har lägre räntor än Tyskland.
Vi har 2,85 i tioårsränta medan Grekland har över 16 procent. Det som kan skapa en osäkerhet kring Sverige och svensk ekonomi är om vi får en osäkerhet om huruvida vi håller fast vid långsiktigheten i vår finanspolitik. Jag vet att Socialdemokraterna alltid har varit för ordning och reda i offentliga finanser.
Jag vet att Socialdemokraterna alltid har varit för att vi ska ha ett stramt ramverk i Sveriges riksdag och i Sveriges regering kring offentliga finanser. Jag ifrågasätter inte det. Jag är övertygad om att så är fallet. Det ska vi också kunna vara tydliga med, att det är det som gäller långsiktigt. Sedan har Tommy Waidelich och jag olika ideologier, olika utgångspunkter och olika grundsyn.
Men jag tror att det mest centrala budskap som vi kan ge till hushåll, företag, internationella investerare och de här marknaderna, med deras relativt begränsade fattningsförmåga, är att det i Sverige finns en stabilitet som har ett brett stöd långt över blockgränserna, där vi, Socialdemokraterna och Miljöpartiet är överens.
Anders Borg (M):
Låt mig vara väldigt tydlig. Vi anser naturligtvis att de mycket omfattande järnvägsinvesteringar som ligger i de 500 miljarder vi har i framtida planer ska genomföras. De 800 miljoner vi talar om är ett kortsiktigt tillskott av nya pengar. Givetvis ska vi - det kan jag också försäkra Jonas Eriksson om - i budgeten visa att det är nya pengar som gör att det finns en förutsättning för ett bättre järnvägsunderhåll.
Det är klart att vi i Sverige har en skuld för järnvägsunderhåll som vi bör göra någonting åt. Det är alldeles tydligt för oss som lever utanför de stora städerna att transportsystemet inte riktigt vuxit i kapp. Det gäller naturligtvis både väg och järnväg. För oss som i många år tågpendlat är det väl alldeles uppenbart att förbättrade tågtransporter, inte minst i storstadsregionerna, är en nyckel.
Det är väl också alldeles självklart efter vad vi upplevt under senaste vintern att det finns brister i både vintersäkerhet och underhåll som är bekymmersamma. Vid flera tillfällen har jag talat med representanter för svensk industri som påpekat att det, inte minst för basindustrin, finns rätt betydande bekymmer kopplade till järnvägsunderhållet. Jag tycker att det är en självklarhet att man kan diskutera och fundera på detta och även vrida och vända på saker.
Vi ska återkomma med en bredare, kan vi säga, uppdatering av en infrastrukturproposition under nästkommande riksdagsår. Då ska infrastrukturpropositionen komma.
Det som jag vill påpeka är att det för mig är viktigt att alla sådana här diskussioner måste föras inom ramen för det ramverk som jag hoppas att vi är överens om när det gäller offentliga finanser, beslutsordningar i regeringskansli och riksdag samt målen för politik med både utgiftstak och överskottsmål. Det måste vara utgångspunkten. Sedan kan man naturligtvis diskutera hur mycket av järnvägsinvesteringar som är nödvändigt. Det är så att säga en uppenbar del av varje budgetprocess.
Men alla sådana processer måste ske inom ramen för ordning och reda.
Anders Borg (M):
Låt mig till att börja med tacka Jonas Eriksson för tydliga besked om inga ofinansierade förslag och om ordning och reda i beslutsfattandet kring ekonomisk politik. Det är naturligtvis bara att välkomna Miljöpartiets hållning där. Även det som är en utgångspunkt för Jonas Erikssons inlägg, nämligen hela hållbarhetsdimensionen, är väl en självklar tankegång kring hur vi långsiktigt måste bedriva ekonomisk politik i Sverige.
Själv har jag i många år tågpendlat från både Uppsala och Norrköping till Stockholm. Jag vet att problemet inte är ett problem som dykt upp den senaste vintern. Alla har vi suttit fast på tåg och tågstationer därför att vi inte klarat av att få ett transportsystem som växer ihop med befolkningstillväxten i storstäderna eller för delen därför att det faktiskt är fler som av olika skäl, bland annat miljöskäl, väljer att resa med SJ. Jag är dock mer bekymrad över den kommande vintern.
Jag tror att det nästan inte finns några kortsiktiga beslut att fatta som säkrar svenskt järnvägssystem om vi får en till riktigt kall vinter. Här måste man ta mer långsiktiga grepp. Det går inte att lösa detta på två eller tre månader ens i en budgetförhandling, utan ett ordentligt program som löper över en längre tid måste läggas fast för att klara det här. Jag är övertygad om att vi är överens om det.
Frågan får fortsatt hanteras både i höstens budgetproposition och i många kommande budgetpropositioner.
Anders Borg (M):
Gustav Fridolin har frågat statsministern om hur denne avser att agera för att begränsa de gemensamma kostnaderna för den centrala byråkratin i form av Regeringskansliet. Interpellationen har överlämnats till mig. Av regeringsformen och instruktionen för Regeringskansliet framgår att Regeringskansliet ska bereda regeringsärenden och bistå statsråden i deras verksamhet. Myndigheten är en organisation i ständig förändring. Med en ny regering följer av förklarliga skäl även förändringar av Regeringskansliet.
Regeringens utgångspunkt är att Regeringskansliet ska vara en effektiv och kompetent organisation som kan bistå regeringen i dess uppgift att styra riket och förverkliga sitt politiska program. Verksamhet som är av mer administrativ karaktär och som inte kräver politiska ställningstaganden bör föras över till andra myndigheter. Detta har även skett, särskilt under den gångna mandatperioden, och för närvarande pågår ett effektiviseringsarbete av myndighetens förvaltningsstöd.
En annan given utgångspunkt är att Regeringskansliet ska vara underställt samma budgetdisciplin och effektivitetskrav som den övriga statsförvaltningen. Regeringskansliets anslag ökade tidigare under en rad år, framför allt under 2008 och 2009. Till stor del berodde detta på genomförandet av Sveriges ordförandeskap i EU:s ministerråd, för vilket riksdagen anslog sammanlagt 971 miljoner kronor i tillfälliga medel 2008-2010.
Bortsett från ordförandeskapet har Regeringskansliets anslag tidigare ökat på grund av att nya, prioriterade uppgifter har tillkommit. Resurser har tillförts för förstärkt krishantering och för utrikesrepresentationens biståndsverksamhet till följd av det kraftigt ökade biståndet samt för hanteringen av den ökade migrationsverksamheten. Under innevarande år har anslaget minskat jämfört med 2009, och regeringen föreslår i budgetpropositionen för 2011 en fortsatt minskning. En liknande utveckling har skett vad gäller antalet anställda i Regeringskansliet.
Efter en ökning under ett antal år, framför allt till följd av det svenska ordförandeskapet, är antalet anställda i år tillbaka på samma nivå som 2006.
Anders Borg (M):
Vi ska alltid vända på varje utgiftskrona eftersom varje utgiftskrona är en skattekrona som vi dragit in från medborgarna. Varje utgiftskrona kan ge mer välfärd, mer trygghet, mer rättvisa om den används på ett bra och effektivt sätt. Detta är en grundläggande diskussion som vi ska ha om alla offentliga medel. Vi ska alltid eftersträva effektivitet, och det är självklart att välfärd, skola och trygghet alltid är det mest centrala.
Det är dock inte oviktigt hur ett regeringskansli fungerar. Om vi ska få in våra skatteintäkter måste vi löpande säkra att det inte finns hål eller maskor som vidgas i vårt skattenät. Om vi ska vara säkra på att de utgifter vi fördelar på olika utgiftsområden verkligen går till det som är ändamålet och faktiskt kommer medborgarna till del måste vi kunna följa upp detta och arbeta tillsammans med våra myndigheter.
Om Sverige ska kunna göra sig gällande i EU, där vi ofta har speciella synpunkter, sådana som är väldigt svenska, måste vi vara en del av det arbetet. Om vi ska kunna erbjuda våra medborgare bra beslut och en lyssnande regering är det viktigt att vi har en väl fungerande offentlig förvaltning. Gustav Fridolin har rest frågan om regeringens storlek. Vi har 24 personer i regeringen. Det kan man tycka är mycket. Det kan man tycka är lite.
Jag skulle tro att vi i ett modernt samhälle behöver mer av förankring. Vi vet att det ställs stora krav på dem som ska delta i det politiska livet, och vi vill ha en öppenhet och en möjlighet att förankra och lyssna på synpunkter. Då kan det vara modernt att dela beslutsfattandet på fler snarare än på färre.
När det sedan gäller den statliga förvaltningen är det min bestämda uppfattning att den svenska statliga förvaltningen bedrivs på ett effektivt sätt av hårt arbetande kompetenta människor som jämfört med de flesta andra länder är färre. Vi gör nästan alltid tajtare och hårdare prioriteringar än de flesta andra länder.
Därför är det min uppfattning att vi naturligtvis ska pröva möjligheten att minska de offentliga utgifterna på alla områden, även Regeringskansliet, men det ska göras med försiktighet och noggrannhet så att vi kan överblicka konsekvenserna.
Anders Borg (M):
Ordning och reda i samhället i stort och ordning och reda när det gäller skatter är naturligtvis av oerhört centralt värde. Det är grunden för vårt välfärdssamhälle och det är grunden för att vi ska kunna ha låga skatter. Det är också grunden för ett bra företagsklimat. Det är bara om företagarna uppfattar att det är enkelt och lätt att betala skatter i Sverige som de kommer att göra det.
Kampen mot skattefusk och att försvåra skatteundandraganden är centralt. Jag är lite förvånad över Raimo Pärssinens negativa reaktion. Jag är optimistisk när det gäller det utredningsförslag som vi har fått. Det som utredningen föreslår att man ska lägga i Transportstyrelsens tillståndsdatabas är mycket omfattande.
Det är uppgifter om den ackrediterade verkstadens id, namn och organisationsnummer, det är datum för kontroll och plombering, identifiering av taxameter och taxifordonets registreringsnummer samt uppgift om huruvida plomberingarna är intakta, felaktiga eller saknas.
Man kommer att få fram uppgifter om de ackumulerade registren, taxins totala färdsträcka, den totala färdsträckan när taxitjänsten togs i anspråk, det totala antalet körningar, det totala belopp som påförts som tillståndsavgifter och det totala belopp som påförts som färdavgifter. Det är alltså en mängd information som kan bli tillgänglig för Skatteverket den här vägen.
Det finns två skillnader som jag tycker att vi ska beakta och inte bara se som en nackdel. Den ena är att man inte får in uppgifter om namn och personnummer på dem som har åkt i bilen. Det är alltså ett mindre integritetskränkande register än det tidigare förslaget. Den andra är att det blir en mindre kostnad än med det tidigare förslaget för dem som ska utnyttja systemet.
Det har en mindre negativ effekt på konkurrensen enligt vår bedömning. Raimo Pärssinen nämner något viktigt, nämligen hur ofta man ska göra kontroller. Det är en av de frågor som vi bör hålla öppen när vi får remissvaren.
Jag vill inte föregå remissinstanserna, men jag kan notera att Raimo Pärssinen uppenbarligen anser att vi bör ha tätare kontroller än vad utredningen föreslår. Det är en synpunkt som man bör beakta eftersom det naturligtvis skulle underlätta kontrollverksamheten.
Jag tycker att det finns grund för ett visst hopp om att vi ska kunna föra frågan framåt på ett sätt som skulle öka möjligheten att kontrollera taxibranschen. Vi får se vad Skatteverket skriver i sin bedömning.
Jag delar naturligtvis Raimo Pärssinens argumentation för att det ska vara ordning och reda i taxinäringen precis som i alla andra näringar. Vi kommer en bra bit på vägen med det utredningsförslag som nu föreligger. Vi ska invänta remissinstanserna och följa hur arbetet utfaller. Vi ska ha en fortsatt beredning.
Jag ser goda förutsättningar att föra frågan framåt i det läge vi nu befinner oss.