KBLab/rixvox huggingface dataset:
Julia Kronlid (SD):
Nyligen var det 100 år sedan folkmordet på armenier och andra kristna folkgrupper skedde i Turkiet. När det var debatt här i riksdagen om att erkänna detta som ett folkmord vet jag att Socialdemokraterna var engagerade i frågan, vilket var positivt. Det var bra att det blev ett erkännande här i riksdagen.
Men hur kommer det sig att Socialdemokraterna nu, i dag, inte visar ett tydligare engagemang för förföljda kristna världen över? Det är bra att Serkan här i dag säger att ni ska stå upp för de förföljda, för de utsatta, för de förtryckta, men jag ser inte ett tillräckligt engagemang i den här frågan. Jag undrar också: Det var viktigt för Socialdemokraterna att erkänna folkmordet i det här fallet, i Turkiet.
Anser Socialdemokraterna att det som händer i dag i Irak och Syrien också borde betraktas som ett folkmord? Kristna förföljs, mördas och slaktas enbart på grund av att de är just kristna. Även andra minoriteter utsätts där.
Julia Kronlid (SD):
Jag håller med Serkan om att Isil, Daesh eller vad vi nu ska kalla dem utsätter alla människor för övergrepp. Men vi kan inte komma ifrån att det under lång tid har pågått en etnisk utrensning av kristna i Irak.
Den delen av landets befolkning har successivt minskat och minskat, och man har hotat dem - de måste avsäga sig sin kristna tro och bekänna sig till islam eller flytta därifrån. Vi kan inte heller komma ifrån att man förstör särskilda kulturminnen i det området - kristna kulturminnen. Om IS inte hade ett uttalat mål med det, varför skulle man då göra det?
Jag anser alltså att det definitivt är religiöst betingat. Det är riktat mot kristna och andra minoriteter. Vi kan inte komma ifrån det.
Vad gäller att vi ska bekämpa Isil - det är vi ändå någonstans överens om - uppmanar FN:s resolution 2170 från 2014, som har antagits under det bindande kapitlet VII i FN-stadgan, alla medlemsstater att stoppa flödet av utländska stridande till Islamiska staten och al-Nusra-fronten.
Jag undrar om Serkan tycker att Sverige uppfyller den här resolutionen när Socialdemokraterna och regeringens representanter på olika håll i landet i stället belönar IS-krigare som har varit och krigat och sedan kommer tillbaka genom att till exempel föreslå förtur till jobb, hyresrätter eller vad det är för olika förslag som kommer från Socialdemokraterna.
Är det verkligen att bekämpa IS att stå för den politiken, att fortfarande inte kunna komma till skott vad gäller att kriminalisera terrorresor, att fortfarande inte kunna stoppa det här på riktigt och att det inte får några konsekvenser när man kommer tillbaka till Sverige?
Julia Kronlid (SD):
Först vill jag korrigera och säga att vi inte ska stoppa asylmottagandet. Det handlar om att förändra signalpolitiken och vilka rimliga krav vi ställer för asylmottagning i Sverige. Däremot vill vi ta bort avräkningarna och bekosta de kostnader som också vi kommer att ha inom ett annat utgiftsområde i stället. Sedan är det positivt att Kenneth G Forslund tycker att Sverigedemokraterna vill ha behjärtansvärda insatser i biståndet.
För att få svar på vad mer vi vill minska på kan man läsa vår mycket utförliga budgetmotion och vår mycket utförliga partimotion om biståndet. Där kan man se vad vi vill minska på och vad vi vill öka.
Ett exempel är att ett förutom Sverigedemokraterna enigt utskott vill bidra med ganska höga summor till den palestinska myndigheten, trots de brister som finns där och trots att den myndigheten år efter år betalar ut löner till terrorister. En annan sak är att vi genom biståndet nu betalar länder i Östeuropa för att göra reformer för att kunna gå med i EU.
Vi menar att vi redan betalar en hög EU-avgift, och även genom den betalas medel ut till länder för reformarbete. Vi tycker inte att det ska belasta det svenska biståndet. Vi är också kritiska till generellt budgetstöd. Det gynnar korrupta ledare, hamnar i fel händer och går till fel syften. Även sådant bistånd vill vi minska på.
Jag skulle vilja ställa en motfråga. På vilket sätt anser Kenneth G Forslund det vara en rättvis fördelning av resurser och humant att lägga 8,4 miljarder på avräkningar i biståndet och samtidigt bara kunna ge besked om några punktinsatser för humanitärt bistånd i närområdet? Situationen där är akut nu.
Julia Kronlid (SD):
Jag kan nämna några ytterligare exempel, men det är bara att läsa i betänkandet. Där står det väldigt utförligt vilka prioriteringar vi vill göra i biståndet. Ganska mycket bistånd går i dag till olika multilaterala organisationer, och där finns det en brist. Det görs ingen uppföljning, och det är ganska svårt att följa den typen av bistånd.
Därför har vi valt att prioritera framför allt FN:s organisationer, bland annat UNHCR och Världslivsmedelsprogrammet. Det finns dock andra multilaterala utvecklingsbanker som vi inte har prioriterat eftersom vi tycker att det är för svårt att följa vad biståndet verkligen går till. Sedan har vi också en annan prioritering.
Vi prioriterar ned bland annat ett bredare stöd till myndigheter och institutioner som vi tycker är svåra att följa upp och där det är svårt att se om pengarna verkligen går till de mest fattiga och utsatta människorna. Där vill vi göra en omprioritering för att satsa på utvecklingsbistånd i människors vardag i form av bland annat vatten och sanitet. Genom en sådan omfördelning av biståndet gör vi också vissa besparingar.
Sedan vill vi också ha en viss nedskärning av förvaltningskostnaderna inom Sida. Eftersom det är en mindre ram räknar vi med lägre förvaltningskostnader. Vi vill också att det ska ske en neddragning till vissa myndigheter som sysslar till exempel med forskning. Det går ju inte främst till fattigdomsbekämpning. Kenneth G Forslund tog upp detta med utsatta flyktingar som inte kan vara kvar i närområdet.
Där litar jag på att UNHCR kan göra en bra bedömning. UNHCR gör ett väldigt bra arbete med de människor som har behov av vidarebosättning och av att vara kvotflyktingar. Vi har aldrig någonsin kritiserat att det finns de som har behov av att komma till Sverige via kvotflyktingsystemet.
Julia Kronlid (SD):
Jag tycker faktiskt att vi ska följa praxis i riksdagen och säga herr och fru talman. Men det var inte det vi skulle prata om nu. Jag har en fråga till Pernilla Stålhammar. Regeringen och Miljöpartiet vill föra en feministisk utrikespolitik, även inom området biståndet. Det verkar som att även allianspartierna i utskottet är överens.
Att kämpa för lika rättigheter, som Pernilla Stålhammar har tagit upp i sitt anförande, för män och kvinnor, demokrati och jämställdhet i andra länder är bra. Där är vi absolut överens. Det sker allvarliga övergrepp mot kvinnor och flickor i utvecklingsländer. Det ska vi kämpa mot. Men feminism kan vara så mycket mer. Det finns många inriktningar inom feminismen.
I Sverige har feminismen utvecklats till något som jag menar inte står för verklig frihet för kvinnor och män och lika rättigheter utan snarare till och med mansfientlighet. Politiker ska bestämma vad som är bäst för män och kvinnor när de ska ut i arbetslivet, inte tro på föräldrars förmåga att ta hand om sina barn, stå för den mest liberala abortpolitiken i Europa och att begrepp som familj och äktenskap ska upplösas.
Vad är det för typ av feministisk politik som ska föras i utrikespolitiken, menar Miljöpartiet, som också finns företrätt i regeringen?
Julia Kronlid (SD):
Herr talman! Jag syftar bland annat på att Miljöpartiet på sin hemsida skriver att om pappor är hemma med sina barn kan kvinnor göra det de verkligen vill göra. På vilket sätt kan man avgöra vad det är kvinnor vill? Kvinnor måste själva få avgöra om de vill spendera längre tid med sitt barn eller om de vill arbeta. Det är att stå för verklig frihet.
Miljöpartiets feminism, Socialdemokraternas feminism och vänsterfeminismen i Sverige vill sätta sig över kvinnor och avgöra vad som är bäst för dem. Det vill inte jag ska överföras i utrikespolitiken. Jag tycker inte att man helt och hållet kan likställa feminism och jämställdhet.
Vi är överens om att vi vill se ökad jämställdhet och lika rättigheter för män och kvinnor, men det blir komplicerat när man ska sätta etiketten "feministisk utrikespolitik" utan att tydligt kunna definiera vad den ska stå för. Vill ni i utrikespolitiken, Pernilla Stålhammar, ha samma inriktning, att man ska bestämma över kvinnors liv och deras livsval?
Eller ska man stå för verklig frihet för kvinnor och män att göra sina egna val?
Julia Kronlid (SD):
Hillevi Engström tar upp en väldigt allvarlig händelse i Pakistan. Det är bra att hon gör det och även tydliggör att vi aldrig någonsin ska backa undan från terrorism. Med anledning av det skulle jag vilja ställa en fråga. Sverigedemokraterna har i flera motioner kritiserat allvarliga brister inom Palestinska myndigheten.
Vi framhåller där att vissa grundläggande krav bör ställas för att de ska kunna erhålla bistånd från Sverige. Ett av kraven är att löneutbetalningar till dömda terrorister ska upphöra. Svaret från utskottet inklusive Moderaterna och de övriga allianspartierna är bara att man inte delar vår bild av situationen.
Reglementet för utbetalningarna finns inom myndighetens eget regelverk och har bland annat publicerats i myndighetens egen tidning. Och det är terrorister inte bara inom Fatah som har belönats utan även inom Hamas. Då undrar jag: På vilket sätt är det att aldrig backa undan från terrorism att övriga utskottet inte delar kravet som vi ställer? Och vad är det egentligen för bild som man inte delar? Vad menar man med det uttrycket?
Delar man inte bilden som vi har att det är fel att belöna terrorism, eller förnekar man att det ens förekommer? Jag skulle gärna vilja ha ett svar från Hillevi Engström.
Julia Kronlid (SD):
Jag tycker inte att jag fick svar. Vi belönar alltså en myndighet - belönar kanske är fel uttryck, men vi ger bistånd till en myndighet som i sin tur belönar dem som har begått terrorhandlingar. Där tar vi inte tydligt avstånd från terrorism.
Jag kan också tycka att det kan vara viktigt att ge myndigheten bidrag för att de ska få en demokratisk utveckling, men då måste de kunna uppfylla rimliga krav. Vi har en motion om det. Våra krav är att de ska sluta hylla, belöna och uppmana till terrorism, ta tydligt avstånd från antisemitism och visa prov på att vilja styra i enlighet med demokratiska principer och mänskliga rättigheter.
Det finns ett uppmärksammat fall där en person har fängslats bara för att han har kritiserat korruptionen i myndigheten. Jag har själv träffat en journalist i Israel som har talat om hur oerhört allvarlig situationen är där vad gäller yttrandefrihet. Jag undrar alltså: Vad är det i våra - som vi tycker rimliga - krav på Palestinska myndigheten som övriga utskottet inklusive Hillevi Engström inte delar?
Julia Kronlid (SD):
Först vill jag säga till biståndsminister Isabella Lövin att det är trevligt och bra att hon deltar i debatten. Sedan vill jag säga att jag tycker att det är anmärkningsvärt att de 500 miljoner som skulle ha tagits additionellt nu ska skäras på det humanitära biståndet. Det om något ska det väl inte skäras i. Nog måste det finnas andra delar i biståndet som kan prioriteras bort, till exempel det generella budgetstödet. Då har vi löst den frågan.
Den fråga jag vill ställa till biståndsminister Isabella Lövin gäller avräkningarna. Ministerns partikolleger i Miljöpartiet har i tidigare biståndsdebatter i denna kammare ett flertal gånger, faktiskt på ett föredömligt sätt, kritiserat föregående regerings höga avräkningar eftersom det urholkar biståndet och tar pengar från sådant som biståndet är avsett till, att bekämpa fattigdom och förtryck i utvecklingsländer.
Nu företräder biståndsminister Isabella Lövin en regering som till och med ökar avräkningarna kraftigt, till 8,4 miljarder, vilket utgör 27 procent av det totala biståndet. Det handlar alltså om rekordhöga nivåer. Samtidigt prioriteras inte hjälp till krisernas närområden, där situationen är akut. Jag vet att regeringen gör olika punktinsatser, och det är jättebra. Men dessa insatser ligger långt ifrån några 8 miljarder.
Situationen i till exempel Jordanien och Libanon är allvarlig, men regeringen har utlovat att stödja dem med endast 100 miljoner via Världsbankens fonder. Hur kan det vara en rättvis fördelning - 8,4 miljarder för flyktingmottagning i Sverige som kan hjälpa några få, medan länder som tar emot miljontals människor ska få 100 miljoner?
Hur kan biståndsministern försvara en sådan orättvis fördelning av resurser och försvara så höga avräkningar när Miljöpartiet förut varit kraftiga motståndare till avräkningar?
Julia Kronlid (SD):
Det som jag skulle vilja föra fram är att detta också handlar om en politisk vilja och vilka politiska signaler som vi skickar ut. Jag menar att biståndsministern nu skickar ut signalen att om flyktingar lyckas ta sig den långa och farliga vägen via flyktingsmugglare till Sverige finns det en stor kassakista på många miljarder, bland annat 8,4 miljarder inom biståndet.
Men för dem som finns kvar i närområdet finns det långt ifrån lika stora resurser. Naturligtvis ska vi hjälpa människor på flykt på två sätt. Men det handlar om hur man prioriterar. Jag skulle vilja lyfta fram följande symbolik när det gäller de resurser som vi ska ge till flyktinghjälp.
Om vi har tio äpplen har tidigare och nuvarande regering valt att ge nio äpplen för att satsa på flyktingmottagande i Sverige och ett litet ynka äpple för att ge hjälp i närområdet. Här vill vi prioritera annorlunda. Man ska kunna göra både och. Men vi måste prioritera satsningar där vi kan hjälpa så många som möjligt. Vad är viktigast för biståndsminister Isabella Lövin?
Är det att bevilja flest uppehållstillstånd, eller är det att hjälpa flest flyktingar med de resurser som vi har? Biståndsministern var mycket tydlig med att vi inte har obegränsat med resurser, och det är bra att regeringen kan inse det. Då är frågan hur vi ska använda våra resurser bäst. Där menar vi att vi bör kunna satsa mycket mer på hjälp i närområdet.
Om regeringen nu har råd att göra avräkningar på 8,4 miljarder i biståndet, varför kan ministern då inte verka för att komma upp i de nivåer som Sverigedemokraterna föreslår, alltså att för 2015 bidra med minst 3,6 miljarder till internationell flyktinghjälp och 12,8 miljarder under hela budgetperioden?
Julia Kronlid (SD):
Min fråga går till inrikesminister Anders Ygeman. De rödgrönrosas förslag i Stockholms stad, att personer från Sverige som deltagit i terrorhandlingar i Irak och varit en del av ett folkmord ska få förtur till hyresrätter och jobb när de kommer tillbaka, har upprört många. Vi har också hört liknande uttalanden från regeringens tillsatta representant för att motverka radikalisering.
I rak motsats till detta har Europarådets ministerkommitté nyligen antagit ett protokoll där det finns en uppräkning av aktiviteter som man vill att signatärstaterna ska komma att betrakta som kriminella med en nationell lagstiftning.
Det är bland annat att delta i en förening eller grupp i syfte att begå terroristiska handlingar, att motta träning i terrorism, att resa utomlands i terroristiska syften, att finansiera utlandsresor i terroristiska syften och att organisera eller på annat sätt underlätta utlandsresor i terroristiska syften. Herr talman! Min fråga är om inrikesminister Anders Ygeman tänker agera för att ratificera det här protokollet och anpassa lagstiftningen därefter och lägga ned nuvarande strategi att belöna terrorister.
Julia Kronlid (SD):
Anders Ygeman säger att jag far med osanning. Jag skulle vilja läsa ur Stockholms stads förslag. Det står: När en person vill lämna en våldsbejakande extremistisk gruppering eller kommer hem från strider utomlands är det avgörande med anpassade inkluderande insatser, bland annat jobbtorg och insatser vid arbetsmarknadsförvaltningen. Vad är det för budskap till de människor som mördas och slaktas i Irak av IS?
Jag undrar hur väl detta rimmar med Europarådets protokoll som säger: Att resa utomlands i terroristiska syften ska kriminaliseras. Det säger även: Att organisera eller underlätta utlandsresor i terroristiska syften ska kriminaliseras. Jag välkomnar den här utredningen. Det är på tiden att den kommer. Men kommer den att innefatta alla de förslag som ingår i det här protokollet?
Och kommer man att vidta åtgärder för att motverka den typ av strategier som faktiskt belönar terrorister och sticker i ögonen på Irak?
Julia Kronlid (SD):
Jag nämner exemplet med Ellinor Grimmark för att det visar på att hon hade fått jobbet om det hade funnits en sådan här lagstadgad rättighet. Nu fick hon inte jobbet på grund av det här, och då drivs det vidare. Vi får vänta och se hur det faller ut, men jag menar att det visar på att det kan finnas behov av en lag som gör det här tydligare. Nu är det svårtolkat. Nu ska man tolka det utifrån resolutionen i Europarådet. Det blir tydligare om det finns inskrivet i svensk lagstiftning.
Ska man kunna vara barnmorska ändå? Ja, jag tycker ändå att huvuduppgiften för barnmorskor är att värna liv. Det finns väldigt många arbetsuppgifter som inte är att utföra en abort. De skulle kunna göra en alldeles utmärkt insats utan att delta i det.
Det finns en annan motion i ett annat utskott där vi faktiskt föreslår att just abortdelen ska vara en tilläggsutbildning, så att man kan välja huruvida man ska vara legitimerad för att kunna utföra aborter eller inte. Det är också en väg att gå. Men när vi har den ordning som nu är, att barnmorskor är utbildade till både och, tycker vi att vi ska kunna göra undantag. Vi ser detta som två rättigheter.
Den ena rättigheten är rätten att få en abort utförd. Den andra rättigheten är rätten till samvetsfrihet. Vi vill göra en kompromiss så att vi kan tillgodose båda rättigheterna, för det är inte så enkelt att det måste vara det ena eller det andra, tycker jag.
Julia Kronlid (SD):
Det förslag vi har gäller själva utförandet av abort eller dödshjälp. Vi tycker att det är etiskt svåra frågor. Det rör sig om liv eller död för människor. Där bör vi kunna göra ett undantag för människor som har samvetsbetänkligheter. Det rör sig inte om huruvida man ska lämna ut information eller inte, utan det handlar om själva ingreppet.
Sedan tycker jag att det är lite beklagligt att Jonas Gunnarsson har väldigt hög svansföring och kritiserar Sverigedemokraterna för att vilja inskränka olika typer av rättigheter. Det är inte det vi vill. Vi vill snarare bredda det. Samtidigt kan Jonas Gunnarsson inte alls tänka sig att införa en resolution från Europarådet och någonting som också står i Europakonventionen, nämligen rätten till samvetsfrihet.
Jag tycker att det är beklagligt. Jag tycker att man kanske ska tänka på hur man själv ser på mänskliga rättigheter innan man anklagar andra.
Julia Kronlid (SD):
Daish är en folkmordsmaskin, sa Kerstin Lundgren. Varför då inte skicka ett tillkännagivande till regeringen så att regeringen kan vara tydlig med att man erkänner det som pågår som ett folkmord? Kerstin Lundgren vill hänvisa till ICC, Internationella brottsmålsdomstolen. Men det ena behöver inte utesluta det andra.
Det vi gör i dag sänder en tydlig signal till de drabbade människorna, och det är oerhört viktigt för dem. Jag ser inte att det är något fel. Vi gör många uttalanden i utskottet när det begås brott mot folkrätten och mot mänskliga rättigheter, och vi skickar tillkännagivanden till regeringen. Varför då inte göra det också i denna fråga? Det ser oerhört illa ut att vi inte har ett enigt utskott i frågan.
Julia Kronlid (SD):
Om vi inte ska uttala oss i så här allvarliga frågor undrar jag vad Kerstin Lundgren egentligen vill med utrikesutskottet. Jag kommer ihåg det tidigare betänkandet om Irak och Anfalkampanjen. Det var inte med mindre än att utskottet konstaterade att det var ett folkmord som pågick som vi enades i denna fråga. Jag vill fråga vidare om biståndet till den palestinska myndigheten.
På senare tid har det inkommit rapporter från Amnesty om att den palestinska myndigheten använder sig av tortyr i fängelser mot frihetsberövade medborgare. Det enda brott dessa människor har begått är att kritisera den egna regimen. Samtidigt belönar myndigheten dem som har begått terrordåd i Israel. Kvinnor utsätts för våld och hedersmord. Myndigheten har varit med och uppviglat till de knivdåd som har skett på senare tid.
Tycker verkligen Kerstin Lundgren att det är rimligt att bistånd fortsätter att betalas ut utan att man kräver att dessa övergrepp och brister upphör? Jag har läst Kerstin Lundgrens reservation, där hon tycker att det ska ställas vissa krav.
Varför kan hon då ändå inte stå med på Alliansens gemensamma motivreservation, där man talar om att reformera biståndet för att just kunna ställa fler krav? Jag förstår inte riktigt vad det är som gör att Centerpartiet inte är berett att fälla regeringen här så att vi kan ställa fler krav på den palestinska myndigheten. Den politik regeringen driver just nu innebär att man säger sig vilja ställa krav, men ingenting händer.
Betalningarna bara fortsätter, och kritiken från vår regering mot den palestinska myndigheten är oerhört svag. Om Kerstin Lundgren menar allvar med det som står i Centerpartiets reservation om att man ska ställa krav undrar jag varför vi inte kan ställa oss bakom en gemensam reservation. Helst hade jag velat att vi kunde göra ett tillkännagivande med vår motion som grund. Men ni hade åtminstone kunnat ställa er bakom motivreservationen.
Julia Kronlid (SD):
Jag ska börja med att läsa ett citat: "Ett erkännande är oerhört viktigt för att få en upprättelse för armeniers, assyriers/syrianers, kaldéers, pontiers m.fl. situation och identitet samt för att skapa en förbättrad grund för en framtida dialog."
Så skrev Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Socialdemokraterna 2010 när det var fråga om att erkänna folkmordet i Turkiet 1915. Då fanns det dessutom vissa svårigheter, eftersom det rörde sig om en historisk händelse. Nu står vi inför en liknande situation när det gäller något som händer i dag. Vi har bildbevis. Det är människor som har rest ned.
Lars Adaktusson från Kristdemokraterna, som var bidragande till den här resolutionen i Europaparlamentet, har nyligen själv visat bilder på situationen nere på Nineveslätten och sett ett område fullständigt utrensat och förstört. År 2010 var Vänsterpartiet berett att erkänna folkmordet 1915.
Nu, 2016, står vi här igen inför en liknande situation, och Vänsterpartiet är inte berett att erkänna det som händer som ett folkmord och skicka ett tillkännagivande till regeringen. Varför?
Julia Kronlid (SD):
Tack för den uppmaningen! Hans Linde talar om att det var viktigt 2010 att göra det här erkännandet för en upprättelse för de drabbade. Varför är inte det viktigt i dag? Det är jättebra att Vänsterpartiet röstade för detta i Europaparlamentet, men det är väl ingenting som hindrar ett tillkännagivande till Sveriges regering. I USA har man gjort ett erkännande.
Företrädare för andra regeringar har också kunnat göra det. Varför kan inte Sverige skicka en uppmaning till Margot Wallström att också göra det? Vi har märkt inför debatten i dag att det här är oerhört viktigt för de drabbade personerna. Många grupper är väldigt besvikna över det beslut som kommer att fattas i riksdagen i dag.
Detsamma gäller den kritik som Hans Linde väcker mot mig. Men en viktig detalj som Hans Linde glömmer bort är att om den enda lösningen ska vara att inte hjälpa människor där, då hjälper vi ju IS att uppnå det de vill, nämligen att rensa de här områdena på folk och få det etniskt utrensat. Alla ska flytta därifrån. Jättebra - då har ju IS uppnått sitt mål, då.
Jag förstår att människor måste fly, men de allra flesta människor, oavsett vad vi har för politik här i dag, flyr till närområdet, vill vara i närområdet och behöver hjälp där. Många kristna skriker också efter hjälp i Syrien och i Irak för att kunna vara kvar nära sitt område och sitt kulturhistoriska arv. Det skriket på hjälp har inte Sveriges regering svarat på.
Det är inte heller så att vi sverigedemokrater inte kan tänka oss att hjälpa människor. Vi har också i vårt partiprogram att vi vill ta emot kvotflyktingar.