Johan Forssell (M):
Åhörare! Jag vill börja med att tacka migrationsministern för svaret. Denna interpellation berör själva grundstenen i att ha en reglerad migrationspolitik, nämligen att ett ja är ett ja och ett nej ett nej. Den som har asylskäl ska få en fristad i vårt land, och den som saknar sådana skäl ska återvända hem. De senaste två åren har uppemot en kvarts miljon människor kommit till Sverige och sökt asyl. Det innebär att ett mycket stort antal av dem kommer att få uppehållstillstånd, men det innebär också att ett stort antal inte kommer att få det.
Regeringen har själv i detta sammanhang pekat på att 80 000-100 000 människor kommer att få avslag på sina asylansökningar - en siffra som är helt unik för Sverige. Medan vi har denna interpellationsdebatt i dag håller ett omfattande skuggsamhälle på att breda ut sig - ett samhälle där män och kvinnor lever i det allra djupaste av utanförskap och där barn föds in i detta utanförskap, med väldigt allvarliga konsekvenser.
Vid årets ingång hade polisen 21 000 utvisningsärenden. Migrationsverket bedömer att ungefär 46 000 personer kommer att gå under jorden kommande år efter att ha fått ett nej. Om man summerar detta handlar det om närmare 70 000 människor. Fundera på det - 70 000 människor! Det motsvarar ungefär storleken på en medelstor svensk stad. All erfarenhet visar att om man ska förhindra detta måste man sätta in insatser innan skuggsamhället har bitit sig fast.
När det väl har gjort detta är det oftast svårt att lyckas hantera det. Det svar jag har fått av migrationsministern tycker jag ger intrycket att återvändandet nu förbättras. Det skulle jag säga är en sanning med stor modifikation. Det är lite samma vackert-väder-politik som ledde Sverige in i flyktingkrisen. Att fler återvänder hem är fullt naturligt mot bakgrund av att många fler har sökt asyl i Sverige. Det är så självklart att det egentligen inte skulle behöva sägas.
Samtidigt kan en stor del av årets siffra förklaras av det faktum att fler personer har dragit tillbaka sina asylansökningar. Migrationsverket skriver i sin prognos att de förväntas bli färre kommande år, och även antalet ogrundade ansökningar förväntas minska. Det är i och för sig bra, men det innebär också att det frivilliga återvändandet förväntas minska kommande år. Vi vet dessutom att återvändandet till Irak och Afghanistan kommer att behöva öka.
Det är länder som vi känner till ofta är svåra att lyckas verkställa utvisningar och avvisningar till. Om vi summerar kommer alltså det frivilliga återvändandet att minska. Detta medför att fler behöver verkställas med tvång. Det är den kritiska punkten. Låt mig citera ur regeringens egen budgetproposition: "Antalet tvångsvisa utresta minskade under 2015 med ca 10 procent jämfört med 2014".
Detta innebär alltså att samtidigt som fler får avslag på sina asylansökningar och fler går under jorden minskar verkställandet med tvång. Detta är väldigt problematiskt. Vi ser inga förbättringar vad gäller arbetet med tvångsvist återvändande, utan tvärtom ser vi en försämring samtidigt som utmaningarna är större än någonsin tidigare. Herr talman! Hur hanterar man detta? Den överenskommelse som vi gjorde förra hösten om slopad dagersättning är en viktig del.
Det är en tydlig signal, men det är uppenbart att det inte kommer att räcka. Lika uppenbart är att de satsningar som har skett eller som ska ske på fler poliser kommer att vara otillräckliga. Jag kommer tillbaka till det. Jag vill ta tillfället i akt och säga att man måste vara väldigt tydlig under hela asylprocessen. Ekonomiskt bistånd ska inte gå till personer som har fått avslag på sin asylansökan och som alltså uppehåller sig utan tillstånd i landet.
Att betala i väntan på resehandlingar kan vara okej, men att gå in och betala hyra som man gör i exempelvis Malmö eller som ministerns partikamrater i Stockholm nu vill göra menar jag är fel väg. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och fråga migrationsministern hur han ser på det faktum att hans partikamrater i flera större städer nu gör detta.