KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Kriget i Syrien är en skamfläck för mänskligheten. Det är också ett av de största tillkortakommanden man kan tillskriva FN:s säkerhetsråd. Det är detta som är det förfärliga: Det undergräver tilltron till FN-systemet att man inte ens kan utkräva ansvar för kemvapenattacker. Därför är det otroligt viktigt att vi är tydliga.
Vi tycker förstås att vi har varit det, men jag hör vad du säger, Karin Enström. Det är viktigt att vi inte bara talar om det i form av processer utan är väldigt tydliga om ansvarsutkrävande. Det är inte samma sak, men vår roll i säkerhetsrådet är alltid att hitta en väg framåt där säkerhetsrådet uppfyller sin uppgift - att man faktiskt kommer till beslut och åstadkommer någonting.
Helst bör man hitta enighet, så ibland måste vi verkligen speak truth to power, det vill säga se till att de länder som står i vägen för att hitta en lösning får klart för sig vad vi tycker. Man måste också försöka få de andra att låsa upp blockeringar och så vidare för att vi faktiskt ska komma vidare.
Ibland måste man även mobilisera de icke-permanenta medlemmarna, som inte har vetomöjlighet, att bilda en front för att få de andra med sig. Det är alltså det vardagliga, diplomatiska arbetet som pågår där. Jag skulle nog säga att vi tycker att vi har varit så tydliga som vi kan vara med de verktyg vi har - med röstförklaringar och med sättet vi talar bilateralt, liksom faktiskt politiskt i mina möten.
Det gäller även uttalanden vi gör, från tweets till vad det nu är för någonting, som vi kan lägga ut och publicera offentligt. Men jag tror att det är ett viktigt påpekande att vi alltid måste anstränga oss ännu mer för att se till att det blir klart och tydligt hur vi menar att vägen framåt ska se ut.
Just nu är det en landsomfattande vapenvila, att häva belägringarna, ge skydd åt civila och se till att det blir humanitärt tillträde. De kraven kvarstår. Löftena har getts vid i alla fall fyra tillfällen - och brutits lika snabbt. Det är dock viktigare än någonsin. Vi ger också stöd till den politiska processen.
Jag uppskattar dock denna debatt, för i grunden har vi samma analys av läget och vad som är nödvändigt att göra.
Det är viktigt att vi hjälps åt så mycket det över huvud taget går för att Sverige ska kunna fullfölja sin roll i säkerhetsrådet och för att vi ska kunna tala med en stark röst mot dem- i det här fallet Ryssland och Kina - som har använt sitt veto för att förhindra att säkerhetsrådet ska kunna vara effektivt i att hjälpa dem som slutligen drabbas mest, nämligen de civila i Syrien.
Margot Wallström (S):
Jag hoppas att det ska vara okända principer i FN-arbetet. Jag vet inte ens om det finns någon engelsk översättning av "kålsuparteori" och "hopbuntningsprincip", och vi ska se till att det inte blir någon heller. Det är ju tvärtom så att detta är det forum där man faktiskt ska se till att ansvar utkrävs - inte minst när det gäller så allvarliga brott mot mänskligheten som användande av kemiska vapen.
Man ska också leva upp till sina löften och inte använda sin vetorätt på ett sätt som faktiskt förhindrar FN från att fullt ut spela den roll organisationen har i att förhindra krig, konflikter och mänskligt lidande runt om i världen. Jag tackar för debatten.
Margot Wallström (S):
Allan Widman har frågat mig vilka åtgärder regeringen nu är beredd att vidta för att en angränsande zon snarast möjligt inrättas. Havsgränsutredningens betänkande Gränser i havet , SOU 2015:10, skickades ut på remiss direkt efter det att det hade överlämnats till mig våren 2015. Beredning av utredningens förslag och remissyttrandena pågår inom Regeringskansliet.
Arbetet med att införa en angränsande zon har emellertid visat sig vara lagtekniskt betydligt mer komplicerat än vad som ursprungligen förutsattes i utredningens förslag. Beredningsarbetet har därför tagit längre tid än vad jag förutsåg i mina tidigare svar. Regeringens inställning till införandet av en angränsande zon utanför Sveriges sjöterritorium har inte förändrats på något sätt. Det är regeringens avsikt att fatta beslut om en lagrådsremiss under våren 2017.
Därefter fortsätter arbetet med en proposition till riksdagen. Havsgränsutredningens betänkande innehåller förslag till hur en angränsande zon utanför Sveriges sjöterritorium skulle kunna inrättas. Men betänkandet innehåller också förslag till en uppdaterad och mer preciserad gräns för Sveriges sjöterritorium.
Detta förslag, liksom förslaget till yttre avgränsningslinjer för den nya angränsande zonen, är baserat på omfattande mätningar och beräkningar utmed hela Sveriges kust av var och hur baslinjer får dras i enlighet med bestämmelserna i FN:s havsrättskonvention.
Mätningarna och beräkningarna är gjorda inom utredningens ram och har resulterat i långa förteckningar över geografiska koordinater som anger linjernas positioner så exakt som modern teknik medger. Den planerade propositionen avses föreslå dels en ny lag om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner, dels en ny lag som inrättar Sveriges angränsande zon.
Den planerade propositionen avses också innehålla geografiska koordinater för de yttre avgränsningslinjerna för kontinentalsockeln och för Sveriges ekonomiska zon. Dessa linjer är sedan tidigare fastställda i gällande överenskommelser med kringliggande grannstater, så där föreslås inga förändringar. Linjernas läge anges med enhetliga koordinater på samma sätt som sjöterritoriets gräns och den angränsande zonens yttre avgränsningslinjer.
Den nya lagstiftning som regeringen har för avsikt att föreslå har den stora fördelen att sjöterritoriets gräns och den ekonomiska zonen med den nya angränsande zonen kommer att finnas tillgängliga i digital form. Så har hittills inte varit fallet.
Margot Wallström (S):
Jag tror att jag måste börja med att ta ur Allan Widman villfarelsen att detta skulle kunna påverka Nord Stream 2. Så är det inte. Det är havsrättskonventionen som styr hur vi ska agera. Dessutom har vi naturligtvis säkerhetspolitiska intressen.
Havsrättskonventionen ger länder rätt att till exempel lägga ut kablar och anläggningar på havsbotten eller på sjöbotten.
Detta är inte realistiskt, utan den frågan måste vi hantera på andra möjliga vägar, vilket vi gör med respekt för folkrätten och i enlighet med våra politiska mål, till exempel energiunionen. Vi måste verka via EU, och vi måste se till att bevaka våra egna säkerhetspolitiska intressen.
Men vi ska inte tro att detta skulle påverka Nord Stream 2. Man måste nog klargöra det från början. Det här är komplicerad materia. Det är väldigt tekniskt, och jag undrar om de som lyssnar har förstått det lilla som vi har sagt så här långt, och jag tror att Allan har med sig utredningen.
Att det har tagit många år visar ju att det har lagtekniska konsekvenser som gör att det har tagit längre tid. Vi har ingen annan ambition utan delar önskan att åstadkomma detta.
Vårt besked nu är dock att vi dels kopplar ihop de olika arbeten som görs med havsgränser, dels gör en uppdatering av den svenska lagstiftningen om sjöterritoriets gräns. Det är detta som pågår. Dessa båda frågor hör nära ihop.
Precis som Allan Widman sa får Sveriges sjöterritorium sträcka sig som högst tolv nautiska mil utanför baslinjerna. Den angränsande zonen ska ansluta sig direkt till detta, och sedan sträcka sig högst 24 nautiska mil räknat från samma baslinjer. Min och regeringens utgångspunkt är att vi i så stor utsträckning som möjligt ska använda möjligheten att inrätta en angränsande zon som sträcker sig 24 nautiska mil räknat från baslinjerna.
Detta är dock inte möjligt längs hela Sveriges kust. Havsområdena är inte tillräckligt stora överallt. I vissa områden finns inget utrymme alls för en svensk avgränsande zon, till exempel i Öresund och Ålands hav. Där gränsar svenskt territorium direkt mot danskt respektive finländskt territorium. Det svenska sjöterritoriet avgränsas alltså där av riksgränsen mot Danmark respektive riksgränsen mot Finland.
Även i Kvarken saknas utrymme för en angränsande zon. Det finns alltså en rad fakta som man måste ta hänsyn till. Av detta skäl kan den svenska angränsande zonen inte utformas som ett sammanhängande område, och därför föreslår utredningen att det ska finnas fyra åtskilda områden. Det är inget konstigt med det. Den angränsande zonen ligger på internationellt vatten och inom Sveriges ekonomiska zon.
Vår ekonomiska zon består också av fyra av varandra åtskilda områden utanför sjöterritoriet. Vad juristerna sagt oss är att en hel del lagtekniskt arbete återstår på grund av detta. Därtill kommer så småningom en digitalisering.
Margot Wallström (S):
Havsrättskommissionens bestämmelser om rätt att vidta åtgärder inom sin angränsande zon innebär ju inte att Sverige skulle få någon form av överhöghet över de havsområden som omfattas av svensk angränsande zon. Den kommer att vara belägen på internationellt vatten inom Sveriges ekonomiska zon.
Däremot kan en angränsande zon ge större möjligheter att exempelvis skydda fornminnen och kulturföremål som finns på havsbotten inom zonen. Man kan även skydda andra föremål på havsbotten, vilket är värdefullt inte minst med tanke på vrak som finns i till exempel Östersjön. Jag tror att vi måste klara ut två grundläggande frågor.
Den första är att vi inte kan hoppas på att denna förändring innebär att vi kan stoppa Nord Stream 2, vilket Allan Widman också medgav. Det ger oss heller inget sådant instrument. Vi ska fortsätta att arbeta med frågan, och det gör vi också mycket aktivt, framför allt via EU.
För vi menar att EU och andra länder som kommer att bli köpare av rysk gas är de som är viktigast att påverka. I detta större sammanhang kommer Sverige att ha en mer begränsad roll. Det måste vi vara helt på det klara med, eftersom det passerar vår ekonomiska zon och inte som i andra fall där länder kan påverka dragningen på ett helt annat sätt.
Vi måste göra allt vi kan för att skydda våra säkerhetspolitiska intressen. Det arbetet pågår för fullt. Den andra frågan jag vill klara ut är funderingen om vi underförstått skulle ha ett intresse av att på något sätt aktivt försena arbetet. Så är det definitivt inte.
Det handlar helt enkelt om att det innebär mer arbete med dessa förslag. Man kan ha underskattat hur mycket det faktiskt innebär. Jag kan dock inte svara på alla detaljer och hur man exakt arbetar rent lagtekniskt.
Detta är de uppgifter som vi har fått, och vi kommer förstås att se till att det här hanteras på bästa sätt och att det skickas ut med en lagrådsremiss så snart allt är klart. Jag har ingen anledning att misstro våra experter, som säger att det krävs mer lagtekniskt arbete än vad man trodde från början. Vi ska göra det ordentligt när det nu genomförs efter 40 år.
Då kanske det får ta några extra månader så att det också blir rätt. Sedan återstår som sagt digitaliseringen för att också ha det i en modern form.
Margot Wallström (S):
Lotta Johnsson Fornarve har frågat mig om Sverige har lagt fram ett tilläggsförslag i säkerhetsrådet för att inkludera de mänskliga rättigheterna i Minursos mandat. Lotta Johnsson Fornarve har även frågat om Sverige kommer att agera i FN:s säkerhetsråd för att den folkomröstning som FN beslutade om år 1991 kommer till stånd.
Regeringen stöder FN:s arbete som syftar till att nå en rättvis, ömsesidigt godtagbar förhandlingslösning där västsahariernas rätt till självbestämmande tillfredsställs. Sverige röstade den 28 april, tillsammans med samtliga andra säkerhetsrådsmedlemmar, för resolution 2351, som förlängde FN-insatsen Minursos mandat.
Under förhandlingarna agerade Sverige för att resolutionen skulle fokusera på återupptagna politiska förhandlingar samt för att humanitära frågor, mänskliga rättigheter och kvinnors deltagande tydligare skulle inkluderas i texten. Våra insatser bidrog till att resolutionen lyfte fram humanitärt stöd till västsahariska flyktingar, mänskliga rättigheter samt - för första gången - att kvinnor inkluderas i den politiska processen.
Vi drev, och fick gehör för, frågan om stärkt samarbete med FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, OHCHR, detta även för att möjliggöra fler fältbesök i regionen. Sverige kommer också att ställa två militärobservatörer till FN-insatsens förfogande.
Antagandet av resolution 2351 föregicks av att Minurso återställdes till full funktionalitet samt att Marocko och Polisario drog sig tillbaka från buffertzonen i Guerguerat. Under säkerhetsrådsmötet där resolutionen antogs betonade Sverige att en folkomröstning bör övervägas i processen framöver. Vårt slutmål är fortsatt en lösning på konflikten i Västsahara där västsahariernas rätt till självbestämmande tillfredsställs.
Den senaste tidens framsteg visar tydligt på diplomatins och FN:s kraft och möjligheter i detta avseende.
Margot Wallström (S):
Regeringen aviserade i fjol en ny Västsaharapolitik, som ger fullt stöd till FN-processen och generalsekreterarens ansträngningar med en förhandlingslösning som slutmål. Det som skedde den 28 april var ändå ett viktigt steg i rätt riktning. Sverige röstade för resolutionen, som förlänger FN:s fredsinsats i Västsahara.
Att det blev ett enigt antagande av resolutionen visar också på de möjligheter som FN har för att åstadkomma en politisk lösning av Västsaharakonflikten. Den här konflikten är en av de mest utdragna, precis som Lotta Johnsson Fornarve beskrev, och en av dem som har förekommit längst på säkerhetsrådets agenda.
År 1975 flydde ett stort antal västsaharier till västra Algeriet. Efter mer än 40 år lever flyktingarna, nu också deras barn och barnbarn, fortfarande under svåra umbäranden i flyktingläger i den algeriska öknen.
Även om vapenstillestånd råder sedan 1991 är det riktigt att parterna inte heller har lyckats komma närmare en politisk lösning. Under förra året nådde den politiska processen ett lågvattenmärke. De politiska förhandlingarna hade gått i stå, och Marocko hade också utvisat delar av FN:s insats i Västsahara.
När sedan Marocko i augusti gick in i buffertzonen som skiljer parterna åt, och Polisario svarade med att göra detsamma, stod parterna 120 meter från varandra. Risken för konflikt var överhängande. Samtidigt var säkerhetsrådet i princip handlingsförlamat.
Det som har skett, och det vi tycker är lovande just nu för att ändå kunna återuppta processen, är att det finns en ny generalsekreterare. När António Guterres tillträdde som ny generalsekreterare i FN gjorde han förebyggande av konflikt till sin högsta prioritet.
För att ge honom bästa möjliga stöd anordnade Sverige, som då var ordförandeland i säkerhetsrådet, en öppen debatt om förebyggande av konflikt. Det här är en av de kriser som den nya generalsekreteraren vill prioritera. Det har nu dessutom utsetts en ny särskild representant. Nu ska namnet bekräftas, men det namn som förekommer visar på att frågan tas på allvar.
Det är en person med politisk tyngd som kommer att kunna leda processen. Det betyder också mycket. Det innebär också en signal till båda parter att FN menar allvar den här gången. Det är en person med tyngd. Vi tycker att vi har skapat en ny dynamik. Det här mandatet har länge ansetts vara ett av de mest svårförhandlade i rådet.
Men här blev det ett momentum, med ny dynamik som Sverige använde. Därför blev det också ett slags vändpunkt. Sverige var mycket aktivt i rådet för att få in texter om humanitärt stöd till flyktingar, mänskliga rättigheter och att kvinnor ska inkluderas.
Det gjorde vi därför att vi realistiskt insåg att det dessvärre inte går att argumentera för att få in ett MR-mandat i mandatet, så som är fallet med många andra mandat. Det är ändå ett stort steg framåt att dessa punkter finns uttryckligen med i resolutionen. Vi kommer att fortsätta att uppmuntra en politisk lösning.
Margot Wallström (S):
Två kommentarer, den första till diskussionen om de humanitära frågorna. Under förhandlingarna om mandatförlängning för Minurso fokuserade vi från svenskt håll på just vikten av humanitärt stöd och respekt för de mänskliga rättigheterna. Då blev det så att resolutionen lyfte fram humanitärt stöd till västsahariska flyktingar, mänskliga rättigheter och kvinnors roll.
Vi drev också och fick gehör för frågan om stärkt samarbete med FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och att åstadkomma besök till exempel av honom. Hur ligger det då till med detta? Det har ju tagits initiativ tidigare för att få Minursos mandat att omfatta övervakning av mänskliga rättigheter.
Ett sådant initiativ togs senast år 2013 i säkerhetsrådet av USA, men det visade sig att stöd för det initiativet saknades. Från svenskt håll skulle vi gärna se att mandatet utökas, men vi måste vara realistiska och medvetna om att det inte finns någon politisk möjlighet att få igenom det som det ser ut i säkerhetsrådet nu.
Vi har dock på ett konstruktivt sätt bidragit till att lyfta fram vikten av och respekten för de mänskliga rättigheterna i Sahara, och jag tror att det anses att vi har varit lyckosamma i att faktiskt få in skrivningar i resolutionen. Den andra kommentaren är till detta med associationsavtalet och därmed också jordbruks och fiskehandelsavtalet och domslutet från EU-domstolen att det här inte är tillämpligt på Västsaharas territorium.
Domstolen konstaterade ju bland annat att samtycke från det västsahariska folket krävs för att man ska kunna ingå ett sådant avtal och att sådant samtycke saknades. Mot bakgrund av detta har den europeiska utrikestjänsten och kommissionen tagit fram ett förslag till förhandlingsmandat. Det syftar till att man ska ingå ett tilläggsavtal till associationsavtalet.
I maj lade man fram förhandlingsmandatet, och rådet gav sitt godkännande. Då gjorde regeringen en tydlig nationell deklaration om att ett framtida avtal måste respektera folkrätten inklusive EU-domens stadgande rörande det västsahariska folkets samtycke.
Regeringen har agerat under förhandlingens gång och fortsätter att agera, nu inom ramen för avtalsförhandlingarna, för att värna folkrätten och för att det västsahariska folkets rätt till självbestämmande ska respekteras. Det är vår inställning och vår linje i de här frågorna - att de ska drivas i enlighet med vår politik för Västsahara. Det kommer vi att fortsätta göra.
Margot Wallström (S):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve, för en bra debatt om ett angeläget ämne! Jag håller med om att det viktiga nu är att kunna sätta sitt hopp till ett återupptaget FN-spår. Det har ju som jag beskrev nått sitt lågvattenmärke, där man inte från något håll hade någon tilltro till FN:s förmåga att ta sig an den här frågan.
Nu har vi en ny generalsekreterare, vi får ett nytt sändebud eller en ny särskild representant och vi har kunnat se att det finns en ny dynamik och en ny politisk vilja att ta sig an de här frågorna. Jag tycker att resolutionen var ett uttryck för det och att vi lyckades väl med att få in de här elementen som ett första steg. Vi skulle helst vilja se ett mandat som innehåller en MR-komponent, som de andra FN-resolutionerna och mandaten gör.
Men det har varit politiskt omöjligt, och vi måste vara realister. Det är viktigt att ta steg för steg och att se till att vi får en bra arbetsmiljö och bra möjligheter för ett nytt sändebud att ta sig an det här.
Vi tycker ändå att de positiva steg som har tagits är exempel på vad diplomatins och FN:s kraft kan göra och vilka möjligheter som kan skapas. Det vi tänker göra från svensk sida är att genomföra västsaharapolitiken med humanitärt bistånd, fokus på MR och folkrätt, högnivåkontakter med parterna och civilsamhället och att förstärka Minurso.
Vårt humanitära stöd till flyktingarna fortsätter, och vi hoppas kunna se möjligheter till mer långsiktiga stödformer. Vi ställer också två militärobservatörer till förfogande för Minurso. Vi hoppas på en lösning på konflikten i Västsahara där det västsahariska folkets rätt till självbestämmande tillfredsställs.
Margot Wallström (S):
Markus Wiechel har frågat mig: Varför har inte Sverige som första land i världen erkänt Somaliland som självständig nation och visat dem sitt stöd för deras fantastiska framgångar? Vad krävs för att regeringen framöver ska ta steget att erkänna nationen som en självständig nation? Vad gör den svenska regeringen specifikt för att stötta Somaliland och deras folk för att nå ytterligare framgångar? Sverige ger sedan lång tid stöd till freds- och statsbyggnadsprocessen i Somalia.
För fortsatt framgång i Somalias utveckling anser regeringen att nationell försoning är en avgörande faktor. Genom svenskt bistånd ges i detta syfte stöd till flera dialog- och medlingsinsatser i Somalia. Det inbegriper bland annat stöd till dialog mellan den federala regeringen och Somaliland. Den svenska regeringen gör bedömningen att ett erkännande av Somaliland som självständig stat inte skulle gynna den fortsatta fredsprocessen i Somalia.
Det skulle också kunna inverka negativt på utvecklingen i regionen. Regeringen ser därför inte anledning att ompröva sin inställning i denna fråga. Det kan också konstateras att inget annat land erkänt Somaliland som självständig stat. När det gäller Markus Wiechels avslutande fråga kan sägas att Sverige ger stöd till ett antal större landsomfattande, givargemensamma fonder och program som även kommer Somaliland till del.
Vidare har Sverige gett stöd till den demokratiska utvecklingen i Somaliland genom stöd till flera av de val som genomförts i Somaliland, liksom förberedelserna för det val som skulle ha genomförts under 2015.
Margot Wallström (S):
Det är riktigt att utvecklingen i Somaliland historiskt sett har varit mer framgångsrik än utvecklingen i övriga Somalia. Somaliland har inte varit drabbat av inbördeskrig, och de statliga institutionerna har därför heller inte utsatts för samma kollaps som i framför allt de södra delarna av Somalia.
På så sätt har Somaliland utgjort, och utgör till stor del fortfarande, ett positivt exempel för övriga Somalia. Det kan finnas både för- och nackdelar med att ingå i en större federation. Att göra det kan ha både ekonomiska och säkerhetspolitiska fördelar.
Förhoppningen är att den positiva utvecklingen i Somalia på sikt också kan gynna Somalilands utveckling, men detta förutsätter att Somaliland inte står utanför processen. Det kan dessvärre också föra med sig att det blir strider om gränsdragning och allt annat som kan komma av det.
Positivt i det här sammanhanget är att representanter från klaner med huvudsaklig tillhörighet i Somaliland deltog i det somaliska valet och har valt Somalilands representanter till den federala regeringen och till parlamentet. Vi bedömer från regeringens sida att ett erkännande av Somaliland inte skulle gynna den somaliska fredsprocessen, och vi ser ingen anledning att ompröva vår inställning i frågan.
Jag har fått den här frågan och interpellationer på det här temat tidigare. Tilläggas kan att Somaliland inte har erkänts av någon annan europeisk stat och inte heller av Afrikanska unionen eller dess medlemmar. Det är i hög grad en icke-fråga som egentligen inte drivs ordentligt, och det är kanske där en utveckling mot att man vill bli en självständig stat ska börja.
Men just nu menar vi att det är viktigt att se till hela Somalia och erkänna de framgångar som Somaliland har, men det finns inte riktigt någon sådan rörelse och det finns heller inget annat land som har erkänt Somaliland.
Margot Wallström (S):
Hur Somalias federala karta i slutändan kommer att se ut avgörs bäst av somalierna själva. För fortsatt framgång i Somalias utveckling krävs ett konstruktivt partnerskap inom och mellan Somalias olika regioner. Efter många år av inbördeskrig finns det minsann många lokala konflikter och dispyter att lösa, och de kan bara lösas genom dialog och försoning.
Vi tycker från den svenska regeringens sida att Somalilands anspråk på självstyre hanteras bäst i en sådan process och under somaliskt ledarskap.