KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet Mikael Damberg, för svaret! Det är positivt med utbyte av handel som leder till utveckling och som främjar demokrati och mänskliga rättigheter. I svaret säger statsrådet att svensk handel med Iran kommer att leda till demokrati och ökad respekt för mänskliga rättigheter, vilket låter väldigt fint, bra och idealistiskt.
Och det sägs ofta att handel och utbyte med diktaturer främjar demokrati och mänskliga rättigheter, men det finns i högsta grad anledning att betvivla den tesen. Vi har tyvärr inte sett några förändringar alls i länder som Iran, Saudiarabien med flera länder som Sverige och andra länder i världen har haft handel med. Aktuellt just nu är Sveriges handelsutbyte med och investeringar i Iran.
Vilka effekter har det långvariga handelsutbytet med Iran haft på utvecklingen gällande demokrati, kvinnors rättigheter, arbetares rättigheter och rätten att organisera sig? När Ahmadinejad ersattes med Rohani på presidentposten i Iran trodde tydligen en del att det skulle inträffa en förändring till det bättre och att respekten för mänskliga rättigheter och demokrati skulle öka.
Tyvärr, det var helt fel. Att låta Rohani framstå som en bättre president än sin företrädare är bara en av regimens manipulationer. Tidigare ersattes den brutale Rafsanjani av Khatami, som utmålades som lite mer liberal, men någon förändring blev det inte alls. Det blev business as usual.
Man fortsatte att mörda, fängsla och tortera oppositionella medborgare, främst fackliga aktivister, kurder, kvinnor, författare, konstnärer, studenter och intellektuella liksom journalister. Hela den skandinaviska fackföreningsrörelsen, inklusive LO och Transport i Sverige, har länge varnat för situationen för mänskliga fri- och rättigheter och fackliga rättigheter i iranska fängelser.
Nyligen skrev 150 organisationer i hela transportkedjan ett uttalande till stöd för de fängslade iranska ledarna. Det är jätteviktigt, med tanke på att Socialdemokraterna företräder LO och LO:s medlemmar, att faktiskt lyssna på dem när statsråden har möten med Iran.
En av dem som i dag sitter i Evinfängelset är Jafar Azimzadeh.
Det enda han gjorde var att organisera en liten facklig manifestation på första maj. De fackliga aktivisterna Behnam Ebrahimzadeh och Rasoul Bodaghi får nu sitta tre år i fängelse efter påhittade anklagelser.
Muhmud Salahi, som faktiskt har besökt Sveriges riksdag, är en kurdisk facklig ledare för bagerierna i staden Saqqes. Han riskerar nu livstid, och han är mycket svårt sjuk. Min fråga är: Kommer statsrådet att kräva frigivning av samtliga arbetsaktivister och politiska fångar?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet Mikael Damberg! Jag instämmer. Och jag tror inte alls att den svenska regeringen per automatik tror på handel och handelsutbyte med Iran eller någon annan diktatur. Sverige har ju i åratal haft vapenhandel och annat handelsutbyte med Saudiarabien.
Men det har inte lett till att den islamiske diktatorn har förändrat sin syn på kvinnor, demokrati och mänskliga rättigheter. Det gäller också i Iran. Det finns redan ett antal företag som har gjort investeringar där, till exempel i produkter som lyftkranar.
Jag har gråtit hur många gånger som helst när jag sett människor - arbetsaktivister, kurder och kvinnor - som hängs i svenska lyftkranar på offentliga platser. Regimen kan ju också manipulera såklart. Som socialist, feminist och internationalist vet jag att inga sanktioner leder till ett folk i resning och till något bättre.
Sanktionerna har faktiskt drabbat den iranska arbetarklassen väldigt hårt. Jag har min egen familj där och många andra, och jag vet att man måste ha tre till fem jobb för att kunna försörja sin familj. Det är klart att sanktionerna inte har varit någon bra strategi.
Det reformvänliga som redan varit i och med Khatami ledde inte till någon demokrati. Självklart behöver Iran ha västmarknaden, och tvärtom behöver väst ha Iran.
Det är en principiell fråga om Sverige med vår socialdemokratiska regering skulle vilja investera i till exempel Iran. Statsrådet kommer ju att vara delegationsledare, och ett gäng företag kommer att åka dit. Syftet med investeringar är att producera.
Vilka är det som producerar? Jo, det är arbetare i Iran där det är lägre produktionskostnader, lägre löner och sämre arbetsförhållanden eftersom rätten att organisera sig inte finns i iransk lagstiftning. Aktivister sitter i fängelse på grund av att de vill ha bättre löner, semesterersättning, bättre arbetsmiljö och rätten att organisera sig.
Det vore bra om statsrådet i sina möten med iranska företrädare och företag lyfter fram att det är oacceptabelt att detta sker.
Jag frågade statsrådet om han kommer att ta upp dessa frågor, särskilt vad gäller kvinnors rättigheter i Iran och de fackliga ledare som sitter i fängelse. Kommer man att följa upp vad de svenska företagen har gjort hittills i Iran? Har de bidragit till att öka andelen kvinnor i de områden där de verkar?
Kommer det att vara kvinnor med i delegationen? Kommer statsrådet i så fall att förespråka att en svensk kvinna är en fri kvinna som inte ska låta sig underkuvas och bära slöja i Iran, vilket Anna Lindh gjorde på sin tid? Det är bra att visa solidaritet. I Iran är slöjan en uniform och ett tvång för kvinnor.
En svensk kvinna ska inte behöva bära slöja i Iran, för hon är inte därifrån utan svensk.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka statsrådet Ylva Johansson för svaret. Det är glädjande att regeringen har ett så stort engagemang och vilja att arbeta med frågorna om barnarbete.
Det gör den till exempel genom att den tillsatt en särskild utredare som föreslår att Sverige ska följa ILO:s kärnkonventioner och ställa krav på företag vid upphandling.
Det är också viktigt att vi ser till att människor som jobbar inom jordbruket och de som har jordbruk ska få löner som går att leva på för att deras barn ska få möjligheter till skolgång och utbildning. Det är viktigt. Jag saknade den biten i svaret.
Sverige har självklart en juridisk skyldighet att se till att barnarbete inte förekommer i produktionen av varor och tjänster som vi konsumerar. Vi har också som konsumenter ett moraliskt ansvar och en skyldighet att ställa krav på företag som inte följer ILO:s kärnkonventioner.
Vi vet att det förekommer barnarbete inom jordbruket, vid produktion för klädkedjorna och produktion av till exempel av mjukvaror för telefoner och datorer för Apple. Under de senaste fem åren har det hållits två internationella barnkonferenser.
Den ena var i Haag 2010, och den andra var i oktober 2013 i Brasilien där 97 länder deltog. Vid konferensen i Haag antogs med acklamation en färdplan för att uppnå ett avskaffande av de värsta formerna av barnarbete redan 2016, det vill säga nästa år.
Den heter R oadmap for A chieving the Elimination of the Worst Forms of C hild L abour by 2016 .
Under rubriken Åtgärder för regeringar i detta dokument står att läsa att åtgärder bör vidtas för att tillsammans med arbetsmarknadens parter skapa en miljö som syftar till att bekämpa barnarbete i levnadskedjan. Även vid denna konferens antogs en överenskommelse - The Brasilia Declaration on Child Labour .
I punkt 20 i denna överenskommelse står att läsa att det beslutades att stödja en kontinuerlig utveckling av den globala rörelsen mot barnarbete genom partnerskap, samarbete, opinionsbildning och handling baserat på internationella arbetsformer och rättigheter.
Vi vet genom våra fackliga organisationer här i Sverige att ett år har gått, men hittills har ingenting gjorts, tyvärr. Som ministern påpekade i sitt svar är jordbruket globalt sett den sektor inom näringslivet där den i särklass största delen av barnarbetet i världen förekommer.
Det handlar om 59 procent, vilket innebär att över 98 miljoner flickor och pojkar i åldrarna 5-17 år arbetar inom växtodling och animalieproduktion. Vi vet via medierna att vi har deltagit i en hel del av detta genom leverantörer som utnyttjar barnarbete och som levererar varor till kedjor i Sverige.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet Ylva Johansson! Detta är jätteviktiga aspekter, och det är viktigt att Sverige tar initiativ. Vi vet att under de senaste tio åren har flera internationella konferenser ägt rum, och många länder har förbundit sig till kärnkonventionerna.
Men det ser dessvärre fortfarande ut så här när det gäller Sverige, våra underleverantörer och klädkedjor som Hennes & Mauritz och många andra. Precis som Ylva Johansson var inne på är det i klädkedjorna man utnyttjar arbetskraft.
Enligt Human Rights Watch är det till över 90 procent kvinnor och unga flickor som jobbar under slavliknande arbetsförhållanden i Kambodja. Det förekommer också barnarbete i Uzbekistan, Indien och Kina. Där är det bomull; 99 procent tillverkas i dessa länder.
Det handlar om arbetsrättsbrott som gäller våra företag, alltifrån Ikea till klädkedjeföretagen. Detta har påpekats i Fairtraderapporter, i rapporter från Human Rights Watch och i medierna.
Därför är det viktigt att ställa krav och att de företag som bryter mot de internationella konventionerna ska bestraffas. Det här ska inte vara okej. Sverige har en röst när det gäller mänskliga rättigheter, och detta är en mänsklig rättighet. Det handlar också om den feministiska agendan i svensk utrikespolitik.
Den måste lyftas i dessa sammanhang eftersom det är mest kvinnor som tillverkar våra kläder. Senast för två veckor sedan handlade det om produkter inom sminkbranschen. Också där förekommer barnarbete.
Inom kakaobranschen, till exempel, i Elfenbenskusten och i Ghana finns det 2,3 miljoner barnarbetare. Det är allvarliga siffror med tanke på vad man vill åstadkomma internationellt: att utrota de värsta formerna av barnarbete redan 2016.
Vi har ändå inte halverat siffrorna med tanke på att det fortfarande är 70 miljoner barn som jobbar inom de värsta formerna av barnarbete. Jag tror också att det är viktigt att jobba för rättvisa och för att det ska finnas fackliga organisationer och organisering. Vi ska också bekämpa fattigdom, och det handlar om resursfördelning.
Vart man än kommer i världen är det svårt för fackliga organisationer att organisera sig. Senast var vi i Chile på studieresa. Det är svårt för arbetarna där att få en facklig organisation som är enhetlig, till exempel. Detta förekommer i många länder. I Iran sitter de fackliga aktivisterna i fängelse, och de mördas. Även i många andra länder förföljs de.
Därför är det bra att vi i Sverige har avtal. När vi förhandlar ska de sociala kraven finnas med, och det ska vi hålla fast vid.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet! Jag är helt övertygad om att det finns en jättestark ambition och att den svenska regeringen har en stark vilja och hjälper till. Men problemet är att det är företagen som begår brott.
Om de inte följer riktlinjerna och om deras leverantörer och underleverantörer inte uppfyller kraven och följer reglerna kommer det att bli väldigt svårt även om vi bidrar med hur många miljoner eller miljarder som helst.
Om inte länderna där arbetet och produktionen sker håller sig till samma rättigheter hjälper inte det.
Därför är det bra att Sverige i alla lägen vid alla upphandlingar med företag och länder helt enkelt upprätthåller och betonar vikten av mänskliga rättigheter, barns rättigheter, barnkonventionen och ILO:s kärnkonventioner. Man ska kämpa för levnadslöner.
Oftast handlar det ju om att de företag som Sverige har i andra länder där man producerar varor betalar minimilön och inte levnadslön. Det är jätteviktigt att betona detta, för det är viktigt att folk har levnadslöner så att de inte skickar sina barn på farliga äventyr till exempel inom jordbruk och andra sektorer som är väldigt farliga.
Särskilt kakaoproduktionen är livsfarlig; där dör många barn mellan 5 och 17 år. Detta berör oss naturligtvis, och därför förväntas det också att Sverige ställer krav på de företag som vi förhandlar med.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, Kerstin Lundgren, för dina frågor! Vänsterpartiet står fast vid samma kritik och samma ståndpunkt gällande EU. Vi tycker att det är det svenska folket som ska komma att välja om vi ska stanna eller inte stanna i EU. Det är inte ett enskilt parti som ska göra det. Vänsterpartiet har dock tyckt och sagt hela tiden och hela vägen att vi vet att unionen är i kris.
Den har inte skapat mer demokrati och mänskliga rättigheter, utan snarare tvärtom. Man ser ju på Storbritannien, som har röstat. Oron väcks i hela Europa. Det handlar om främlingsfientlighet och allt annat som växer på grund av oro, arbetslöshet och utanförskap. Det handlar om de icke-demokratiska verktyg som finns och som räddar bankerna och finanserna.
Detta går före mänskliga rättigheter och medlemsstaternas medborgare. Vi står såklart fast vid våra åsikter. Beträffande finansieringen och om vi står bakom detta gör vi såklart det i den utsträckning där vi har överenskommelser med regeringen. Men när det gäller flyktingfrågorna och biståndet har vi i Vänsterpartiet alltid haft våra egna ståndpunkter.
Vi har helt enkelt inte gått med på att det är okej att använda pengarna på hemmaplan. Det har vi hela tiden tyckt, och det står också i våra motivreservationer och så vidare utöver de överenskommelser vi har med regeringen.
Även om man har en budget med regeringen ska man kunna lyfta särskilda områden, och biståndsområdet är ett av dessa områden. Det gäller särskilt SRHR-frågorna.
Amineh Kakabaveh (-):
Så här är det, Kerstin Lundgren: Det är klart att det finns både fördelar och nackdelar, men nackdelarna har blivit mycket större. Ser inte de borgerliga, Kerstin Lundgren, vilken kris som har skapats i många länder? Folk går fortfarande på knäna i till exempel Grekland. Fortfarande lånar man pengar för att helt enkelt rädda bankerna.
Det gäller inte de vanliga medborgarna. Ser ni verkligen inte att EU också har skapat storbankernas räddning, militarisering och överstatlighet? För Vänsterpartiet är demokratiaspekterna viktiga. Vi måste helt enkelt kunna kritisera, och så länge Sverige är med i EU måste vi såklart påverka. Vi måste ha en röst.
Det innebär inte att vi tycker att man ska utesluta andra länder bara för att man har ryssfobi eller tycker att det handlar om muslimska länder. De länder som uppfyller kriterierna för mänskliga rättigheter ska självklart få vara med.
Men det finns tyvärr en handfull länder, som jag har påpekat - Ungern, Polen och många andra länder - som inte har respekt för sina medborgare när det gäller hbtq-personer, aborträtt och romernas rättigheter, till exempel. Det handlar också om andra minoriteters rättigheter. Det är självklart viktigt att påpeka detta, och vi kan inte vara blinda för EU:s militarisering.
Bara för att ryssarna finns där ska vi gå med i EU och urholka vår alliansfrihet, verkar ni tycka. När det gäller budgetfrågorna har Vänsterpartiet alltid haft sina reservationer i samtliga frågor när det gäller flyktingar, asyl och bistånd. Och vi kommer fortsatt att driva våra frågor.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, och tack, Sofia, för interpellationen! Den är jätteviktig, och det är viktigt att Iran engagerar många människor här i Sverige och i Sveriges riksdag. Naturligtvis är detta viktiga frågor när nu Sverige har inlett en diplomatisk relation eller en handelsrelation med Iran.
Som sagt är det flera ministrar som har besökt Iran, och också statsministern ska åka dit snart. Vi vet också att svenska företag flyttar till Iran eller ökar sin etablering där. Samtidigt ser vi att många aktivister och personer i ledningen för arbetarorganisationer är fängslade.
De som jobbar mot barnarbete är fängslade - det är en rad namn som vi har upprepat många gånger i den här talarstolen. Det finns också forskare från Iran som sitter i fängelse. Det råder könsapartheid i Iran.
Detta borde engagera oss alla, inte minst de ministrar som åker dit och möter regimen. Iran är inte vilken stat som helst. Där gäller könsapartheid. Kvinnor kan till exempel inte gå på en fotbollsmatch på en stadion eller andra platser där det finns män. Det är ett problem.
Kvinnors arvsrätt och vittnesrätt är bara hälften av männens. Sådant är det land man har att göra med. Jag vet att utrikesministern är väldigt engagerad i kvinnorättsfrågorna.
Jag vet att detta är viktigt för Sveriges regering och för Sverige, och därför har jag förväntningar på att utrikesministern med statsministern och den delegation som ska åka tar upp frågan om de arbetaraktivister som sitter åratal i fängelse. Kommer man att kräva att de ska blir frisläppta?
Etablerar man företag ska man anställa arbetare, och de som kräver rättigheter för arbetarna ska inte sitta i fängelse. Samma regler som gäller för LO, Kommunal och andra borde gälla också för anställda i svenska företag i Iran eller i andra länder.
Därför är min fråga om utrikesministern kommer att kräva, påpeka eller göra ett medskick med statsministern om att Iran omedelbart ska släppa de arbetaraktivister och politiska fångar som sitter i fängelse bara för att de kräver mänskliga rättigheter.
I den fråga jag ställde till utrikesministern precis före jul nämnde jag en rad kvinnor som sitter i fängelse. De är sjuka, de har barn, de får inte den vård de behöver och de torteras. Det finns många listor på sådana individer, människorättsaktivister.
Om nu Sverige är den enda feministiska rösten i FN och världen måste vi visa allvar i denna fråga. Alla ska ta ansvar, inte bara utrikesministern.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, utrikesministern, för redogörelserna! Jag förstår att utrikesministern är väldigt engagerad i mänskliga rättigheter och kvinnors rättigheter. Det är helt klart, och det är väldigt glädjande.
Problemet med de kritiska dialogerna mellan till exempel Sverige, EU och FN och många länder under det decennium som har varit är att det inte har lett till någonting konkret i de stater som man handlar med, gör affärer med och har de här dialogerna med. Det är det som har varit problemet.
Sanktionerna mot Iran hade inte varat i evighet, utan det var bara mot utvecklingen av kärnvapen. Nu har man hävt dem, och det stärker såklart regimen. Det stärker regimen mer än vad det stärker mänskliga rättigheter. Det är viktigt att man för den här dialogen. Det är bra med dialog, men det måste också leda till någonting konkret.
Precis som de föregående talarna var inne på avrättade Iran över 1 000 människor bara förra året. När folk hamnar i misär i vårt land, till exempel på grund av narkotika, finns det välfärd och ett rättsväsen för detta. Vi tar hand om de barn som drabbas av narkotika, men i Iran hängs de i lyftkranar.
Så är det i ett land som vi har att göra med, och det handlar inte minst om kurdernas och andra minoriteters rättigheter liksom om kvinnors rättigheter. Därför är det väldigt viktigt att hela tiden påminna om vad den kritiska dialogen leder till. Vad är det som konkret blir följden av den?
Amineh Kakabaveh (-):
Innerligt tack, utrikesministern! Det här är viktiga frågor, och jag vet att det finns ett starkt engagemang hos utrikesministern. Därför är det viktigt att alla blir sysselsatta med detta. Halva världens befolkning är faktiskt kvinnor. Det är vi som har minst av resurserna, och det är vi som tillsammans med barn är offer för krig och elände.
Jag vet att det engagerar utrikesministern starkt. Det handlar om stora frågor och även om stora problem. Det handlar, precis som utrikesministern var inne på, om mänskliga rättigheter, särskilt kvinnors mänskliga rättigheter. Tyvärr är det inte alltid dessa frågor som intresserar världens internationella, regionala eller nationella stormakter.
Vad som intresserar sådana krafter är i första hand den egna statsmakten - att bevara och stärka den. Frågor om mänskliga rättigheter har inte haft den status de borde ha i världspolitiken. De frågor om mänskliga rättigheter som hamnar längst ned på listan är frågor om kvinnors och barns mänskliga rättigheter.
De är de vanligaste offren för MR-brott, och de är de mest försvarslösa offren. Det är brott som kan genomföras hastigt, dramatiskt och i stor skala, som till exempel i Mellanöstern just nu och i delar av Afrika. Men för hundramiljontals kvinnor och barn utgör de en del av vardagen, och det har de gjort genom hela historien.
Förtrycket har varierat beroende på samhällets demokratiska utveckling och utvecklingsnivå. Jag noterar att utrikesministern har tagit fasta på att kvinnor råkar särskilt illa ut i krig. Det stämmer, och det gläder mig att utrikesministern tar fasta på att kvinnoförtrycket i sig utgör ett hot mot världsfreden.
Det är något som sällan behandlas i den politiska debatten. Men det är några saker jag skulle vilja ta upp. Utrikesministern talar om att det finns väletablerade granskningsprocesser och uppföljningsmekanismer med syftet att säkerställa efterlevande av konventioner och andra rättsliga åtgärder. Vad menas konkret med detta?
Var någonstans i världen ser vi effekterna av arbetet med sådana rättsprocesser och mekanismer? Med tanke på vad som sker i världen just nu verkar det arbetet minst sagt inte särskilt framgångsrikt - tyvärr.
Vi ser Erdogan, som i stället för att söka sig till Europa närmar sig Iran, vill återinföra tolvårsgräns för barnäktenskap, avbryter fredsförhandlingar och intensifierar kriget mot sitt eget folk och mot kurderna.
Brasiliens kvinnliga, demokratiskt valda president myglas bort från sin post, och den nye, genomkorrumperade presidenten tillsätter en regering enbart bestående av män. Och i USA har en första klassens mansgris blivit president för världens största stormakt.
I ett sådant läge tycker jag att det är lite för klent och formalistiskt att nöja sig med att hänvisa till etablerade processer och mekanismer. Därför tycker jag att det är viktigt att ta fasta på FN. Det är viktigt att Sverige tar initiativ till en konferens just med tanke på utvecklingen och det som sker.
De länder som är medlemmar i FN ska inte stå där på samma villkor.