Torsten Lindström (KD):
Jag vill börja med att tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Men det finns skäl att ta frågorna på betydligt större allvar än vad Thomas Östros gör. För att uppnå bra studieresultat i skolan spelar läraren en central roll. Välutbildade lärare är A och O och den enskilt mest avgörande faktorn för att eleverna ska lyckas i skolan.
Det är lärarna som förmedlar och levandegör kunskap, som vägleder i kunskap och i förmågan att söka, värdera och använda kunskap. Ett annat ord för lärare är pedagoger. Ordet pedagog betyder i sin mest grundläggande mening att leda till källan - en vacker och sann beskrivning av lärarens uppgift, att leda till källor av kunskap, erfarenhet och visdom.
Få yrken har sådan betydelse för våra barns och ungdomars utveckling och välbefinnande. Men ändå ligger Sverige enligt en färsk studie från OECD sämst till när det gäller utbildade lärare i gymnasieskolan. Då duger det inte att gömma sig bakom uppgifter om formellt outbildade lärares kompetens. Thomas Östros och jag kan vara fullkomligt överens om att många personer utan lärarutbildning gör goda insatser i skolan.
Men problemet kvarstår att så länge det inte finns en kvalitetsgaranti, en lärarlegitimation eller åtminstone en lärarexamen kan inte elever och föräldrar vara säkra på att den de möter i klassrummet uppfyller samhällets krav på en kompetent lärare. I Sverige saknar 25 % av de heltidsanställda och hela 50 % av de deltidsanställda gymnasielärarna behörighet.
Sverige är faktiskt allra sämst bland de länder som OECD har undersökt. Inget annat land i undersökningen uppvisar sämre resultat. Danmark, Ungern, Italien, Korea, Mexiko, Portugal, Schweiz och de andra länderna ligger alla bättre till än Sverige. Till detta kan vi lägga den undersökning som kom förra veckan från Lärarförbundet där över 2 000 lärare tillfrågats om sin situation.
Resultatet kan bara skrämma envar som vill att våra elever ska få en högkvalitativ och trygg skolgång. Resultatet visar att mer än var tredje lärare inte får kompetensutveckling, att nio av tio inte hinner reflektera över sitt arbete, att bara två av hundra hinner ägna någon nämnvärd del av arbetstiden åt utveckling och forskning, att bara två av hundra får tid att lotsa in nyutbildade lärare i yrket.
I undersökningen svarar mer än varannan lärare att de får utföra uppgifter som andra lika gärna kunde göra. Det handlar om att diska, duka, laga mat, ekonomi, vikarieanskaffning, datateknik, städning och vaktmästeri, reparationer och tvätt. Bristen på utveckling och bristen på tid gör lärarna frustrerade. 29 % har ofta känt olust när de har gått till arbetet det senaste året.
Klart är att dessa faktorer också spelar en väsentlig roll för lärarkårens höga andel långtidssjukskrivna. Herr talman! Allt detta drabbar till syvende och sist eleverna. När det inte finns tillräckligt med utbildade lärare och när lärarna saknar tid är det inte särskilt förvånande att var fjärde elev lämnar skolan utan godkända betyg. Ansvaret vilar tungt på skolpolitiken.
Vad gör då ministern? Thomas Östros pratar, men så mycket mer än så blir det inte. Mina frågor kvarstår alltjämt obesvarade. Vilka konkreta åtgärder tänker ministern ta till för att öka andelen utbildade lärare? Vad gör han för att öka lärartätheten?