Bo Bernhardsson (S):
Det finns en bred enighet mellan partierna om de grundläggande principerna som rör EU:s långtidsbudget, även om åsikterna naturligtvis går isär på andra områden som rör det europeiska samarbetet och hur det ska utvecklas.
Vi socialdemokrater menar, liksom andra partier, för det första att EU:s flerårsbudget måste utarbetas efter en restriktiv grundsyn. Vi vill med andra ord se en real frysning av budgeten, det vill säga att den ska räknas upp med bara inflationen. Vi vill för det andra, vilket är viktigt, se en modernisering av budgeten.
Det handlar om att satsa på det som stärker konkurrenskraften, som skapar arbetstillfällen och som utvecklar ekonomierna och att satsa på forskning och innovationer och på insatser som har ett, som vi brukar kalla det, europeiskt mervärde.
Vi vill för det tredje att EU:s utgifter också i framtiden väsentligen ska finansieras genom bni-avgifter. Därför avvisar vi de idéer som har förts fram om att införa nya egna medel som också är tänkta att bidra till att expandera budgeten.
Vi tror inte att det är politiskt klokt, mot bakgrund av det som nu sker i Europa, att bygga ut EU:s budgetramar.
Vi tror inte att det är klokt att göra det samtidigt som, hur trist det än är, förtroendet för det europeiska projektet och politikers förmåga att lösa den ekonomiska krisen sviktar och samtidigt som många länder tvingas till hård budgetdisciplin och ett antal länder faktiskt drabbas av synnerligen kännbara åtstramningsprogram.
En annan sak, som vi inte kommer att gå in på i dag eftersom det inte finns utrymme för det, är att det skulle krävas en betydligt radikalare och offensivare ekonomisk politik över huvud taget för att skapa jobb och ta Europa ur krisen än det som vi nu ser runt om i olika länder.
Europeiska unionen måste kraftsamla för att modernisera budgeten. Nya nödvändiga satsningar på ekonomisk utveckling och jobbskapande åtgärder måste i första hand komma till stånd genom omprioriteringar, besparingar och reformer på de stora utgiftsområdena.
Att vi ställer oss skeptiska eller avvisande till idén om att införa nya egna medel i form av moms eller en transaktionsskatt bygger också på att vi ser detta som ett steg som kan innebära att vi överför skattepolitisk kompetens till EU, och den utvecklingen vill vi inte se.
Vi menar, om jag ska uttrycka det lite mer allmänt, att man i så fall skulle rubba balansen mellan EU:s institutioner på ett sätt som inte svarar mot de tankar och diskussioner som så småningom ledde fram till Lissabonfördraget och som vann gehör och stöd i medlemsländerna. Vi vill värna nationernas skattepolitiska kompetens.
Vi socialdemokrater vill alltså inte ha en finansiell transaktionsskatt för att bygga ut EU:s egna medel och expandera budgeten. Men vi avvisar därmed inte tanken på en beskattning av finanssektorn. Vi vill bara inte se det i just det här sammanhanget.
Det är högst rimligt att finanssektorn bidrar till att betala - mycket mer än vad som har gjorts hittills - för vad den har ställt till med. Finanssektorn är i dag underbeskattad. En finansiell transaktionsskatt är i sammanhanget en möjlig väg att gå, men det finns också andra spår att välja som vi är beredda att diskutera och pröva.
När det gäller den här typen av beskattning kommer det i vilket fall som helst att krävas breda internationella överenskommelser, men skatteintäkterna ska gå till nationerna om en sådan beskattning kommer till stånd. När det gäller sammanhållningspolitiken vill vi stryka under att den måste få bli just en sammanhållningspolitik.
En självklar grundtanke är solidaritet, det vill säga att det sker en utjämnande omfördelning inom unionen. Men samtidigt måste regioner i alla länder kunna få del av resurserna, inte minst för att systemet ska kunna bibehålla sin folkliga förankring och sin legitimitet. Jag yrkar bifall till förslaget i utlåtandet.