Ewa Thalén Finné (M):
Äganderätten är i grunden det finaste jag vet. Äganderätten som den är beskriven bland annat i regeringsformen ska skydda den enskilda människans rätt mot staten och kommunen. Dock är det så att äganderätten har ett förhållandevis svagt skydd i Sverige, även om det står i 2 kap.
18 § första stycket regeringsformen att varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas att avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen.
Även Europakonventionen om mänskliga rättigheter, som numer ingår i svensk lag, ger ett bra skydd. Trots detta upplever många att de inte har det skydd för sin egendom som de faktiskt skulle kunna förvänta sig. Detta är naturligtvis ett problem. Historiskt sett har det privata ägandet av jord, skog och hus varit både vanligt och betydelsefullt.
Alla människor har rätt att äga och förfoga över frukterna av sitt arbete. Staten har en moralisk skyldighet att respektera allas ägande. Ägandet är dessutom grunden för vår gemensamma välfärd. Trots äganderättens betydelse måste äganderätten ständigt försvaras mot politiker som vill inskränka den för att stärka den politiska makten att styra samhället.
Exemplen är ganska många. För att ta några har vi expropriationslagstiftningen, förvärvslagstiftningen och den kommunala förköpsrätten. Dessa lagstiftningar vill vi se över eller avskaffa. Förutom den översyn av expropriationsersättningsreglerna som äntligen har kommit i gång vill vi moderater att ändamålen för expropriation ses över.
Som Ragnwi Marcelind sade tog det två år efter det att riksdagen fattade beslutet innan utredningen kom i gång. Från vår sida tycker vi att det är en oacceptabel fördröjning. Vi anser att dagens regler är alltför vida och oprecisa. Det är för lätt att ta till expropriation utan att den är påkallad av ytterst angelägna samhällsintressen.
Enligt vår uppfattning ska expropriation enbart komma i fråga när synnerliga, viktiga samhällsintressen så påkallar och alla andra alternativ har prövats. Mot bakgrund av detta föreslår vi att en genomgripande översyn av hela expropriationslagen genomförs. Översynen ska i första hand syfta till att begränsa och tydliggöra de ändamål som kan åberopas.
Det bör enbart kunna användas för stats eller kommuns ytterst angelägna uppgifter och samhällsåtaganden, däribland värnande om människors liv, hälsa, säkerhet och för skydd av natur och miljö. Det är också mycket angeläget att överväga om eller i vilka fall rätt till expropriation ska kunna användas för enskilda rättssubjekt.
Det händer i dag att ett företag får rätt att expropriera ett annat, vilket då ger det ena företaget möjlighet till inkomst och vinst som det exproprierade företaget har förlorat.
En annan situation som vi tycker ska belysas gäller frågan när expropriationen skett utifrån ett ändamål och egendomen senare används i annat syfte; kanske ett syfte som den tidigare ägaren själv hade velat genomföra. Vi är medvetna om att lösningen på det senare problemet kan vara mycket svår att finna.
Det skulle också kunna övervägas om exproprierad egendom skulle kunna återköpas av tidigare ägare av marken då den som exproprierat inte längre använder den. Som exempel kan ges de stora arealer mark som försvaret exproprierat genom åren, som nu inte längre används och troligtvis kommer att säljas.
Det skulle kunna vara på sin plats att den ursprungliga ägaren eller dennes arvtagare gavs möjlighet att återköpa egendomen till ett pris fastställt utifrån en indexuppräkning av den ursprungliga expropriationsersättningen.
Naturligtvis finns det många svårigheter med flera av de synpunkter som vi framför, men vi tycker att det vore väsentligt att en utredning tar sig an frågeställningarna och belyser dem så att en översyn av expropriationslagen blir komplett. Jag vill i det här sammanhanget också säga ett par ord om Riksrevisionens redogörelse när det gäller frågan om marklösen, som vissa myndigheter hanterar.
Riksrevisionen har pekat på ett flertal punkter som behöver förbättras. Jag vill lyfta fram ett fåtal av dessa, bland annat vill jag peka på det ojämlika förhållande som gäller mellan markägare och staten.
Det är viktigt att de myndigheter som har genomgått revisionen förtydligar sitt arbetssätt, till exempel så att en enskild vet att hon alltid har rätt att få ersättning för ombudskostnader, att värderingsgrunderna får en översyn och att det görs en systematisk uppföljning av hur marklösen används.
Regeringen bör snarast verka för att de åtgärder som Riksrevisionen anför blir genomförda. Jag vill här också bara tillägga att vi anser att den kommunala förköpslagen avskaffas. Vi är säkra på att det skulle bidra till en sundare fastighetsmarknad. I det här sammanhanget vill jag också säga några ord om jordförvärvslagen.
Resterna av bosättningsplikten har inte något avgörande för om det kommer att bo människor i glesbygd eller inte. Den påverkar heller inte om det finns företag i en bygd eller inte. Den är otidsenlig, och det är faktiskt förvånande att vi har regler kvar där staten försöker tvinga människor att bo på en viss plats.
Det anser vi om all landsbygd, vare sig det är skogsbruk eller skärgårdsöar. Om vi värnar landsbygden är det helt andra åtgärder som krävs, ett bättre företagsklimat som ger arbetstillfällen och bättre infrastruktur som både möjliggör arbetspendling och företagande.
I grunden anser vi att jordförvärvslagen skulle kunna avskaffas, dock finns det en fråga som gör att vi i dagsläget inte är beredda att avskaffa den helt. Det gäller områdena där omarrondering sker. Så länge detta pågår finns det enligt vår uppfattning skäl till att jordförvärvslagen finns kvar. Vi anser därutöver att tomträttsinstitutet, det vill säga rätten för kommuner att nyupplåta tomträtter, ska avskaffas.
Man kan alltid utifrån det kommunala självstyret hävda att detta borde vara en fråga för varje kommun. Men här håller inte vi med. Vi anser utifrån den enskildes perspektiv att mark ska upplåtas med äganderätt. För detta har vi flera skäl, bland annat att den framtida avgiften för tomträtter är mycket osäker.
Det kan vi ju se med de avtal som skrivs om i nutid och som skapar mycket stora höjningar av avgiften som den som bor i huset får betala. Det ger mycket fördyrade boendekostnader. Därutöver betalar man fastighetsskatt även på en bit mark man inte äger utan hyr. Dessutom anser vi att det är fel att många i dag får betala oerhört stora summor för en egendom, sitt hus, på mark som kommunen äger och som man hyr.
När vi sedan kommer till redan upplåtna tomträtter anser vi att alla kommuner bör erbjuda husägarna att friköpa tomten. Det anser vi dock inte ska vara något tvång för kommunerna. Men vi tycker att, så som många kommuner redan i dag har gjort, till och med Gävle som vi hörde nyss, de kommuner som ännu inte har gjort det bör erbjuda ägarna av husen att få köpa tomten. Herr talman!
Jag vill även i den här debatten ta upp en kanske udda fråga utifrån det jag pratat om tidigare. Det gäller att kommuner borde ha ett informations- och samrådsansvar mot näringsidkare vid större reparationsarbeten på gator och torg. Arbetena kan vara så omfattande att de starkt inskränker en näringsidkares möjlighet att driva sitt företag. Ett exempel kan vara en krog som brukar ha uteservering under sommarhalvåret.
Kommunen gräver upp trottoaren till exempel för omläggning av rör, och hela utesäsongen blir förstörd. En näringsidkare kan förlora stora pengar på det. Att reparationsarbete är nödvändigt är självklart, men lika självklart borde det vara att kommunen skulle ha både ett informations- och ett samrådsansvar gentemot näringsidkaren för att försöka finna en godtagbar lösning för bägge parter.
Jag vill sedan säga några ord om att vi begär att en utredning ska tillsättas som ska titta på frågan om häradsallmänningar. En häradsallmänning är ostyckad mark som tillhör ägarna av vissa fastigheter inom ett härad. Det finns i dag ca 60 häradsallmänningar. Vi är säkra på att i många fall - kanske de flesta - fungerar de utmärkt. Dock finns det fall där de inte gör det.
Vi skulle vilja att en utredning tittar på följande frågor: Möjlighet att välja bolagsform för en häradsallmänning. Möjlighet att reglera om hembud för en häradsallmänning. Möjlighet att under vissa förutsättningar kunna lämna en häradsallmänning. Häradsallmänningars upphörande eller ombildande. Vi har inte på något sätt tagit ställning för vad som skulle vara bäst.
Dock anser vi att en utredning som tittar på dessa frågor kanske skulle komma fram till ett resultat som kan hjälpa de människor som uppfattar att häradsallmänningar inte fungerar helt utmärkt. Herr talman! Jag vill yrka bifall till reservation 1. Självklart står vi bakom våra samtliga reservationer och vårt särskilda yttrande.