Ulf Nilsson (FP):
När det gäller den första frågan, om skollagen är tydlig när det gäller anställning av lärare, säger statsrådet att den är tydlig. Då blir min naturliga fråga: Hur kan det då komma sig att 13 000 obehöriga lärare har tillsvidareanställning i de svenska skolorna? Det är ju helt uppenbart att kommunerna tillsvidareanställer obehöriga lärare.
Antingen beror det på att man bryter mot lagen, eller också beror det på, som Riksrevisionen säger, att skollagen faktiskt är väldigt otydlig när det gäller att tala om vilka undantag som man får göra.
När det gäller innehållet har regeringen, efter den förödande kritiken när det visade sig att lärare som skulle undervisa små barn inte hade lärt sig någonting om barns läs- och skrivutveckling, skrivit in att det ska vara en fördjupning inom detta kunskapsområde. När det också visade sig att lärare som ska sätta betyg inte fick någon som helst undervisning i utvärdering och betygssättning har man nu också skrivit in att det ska vara en fördjupning i det.
Jag kan i och för sig inte förstå hur man kunde komma på tanken att införa en lärarutbildning utan dessa krav. Det återstår att se om de förtydliganden som regeringen nu har gjort kommer att hjälpa. Riksrevisionen hävdar i alla fall att det som helhet är mycket otydligt vad man egentligen ska behöva läsa för att få undervisa på ett visst stadium.
Senast i veckan kom det en intressant rapport från lärarhögskolan i Kristianstad, där det inte längre ska vara obligatoriskt för lärarstuderande som har inriktning på undervisning i tredje, fjärde och femte klass att läsa engelska, trots att de ska undervisa i det. Som skolministern vet lär man sig engelska lite grann redan från trean. De är väldigt upprörda över det. Det är alltså ett nytt exempel på att det hela flyter.
Man förväntar sig att studenterna själva ska välja vad de ska läsa. Men det är inte så lätt för en nybakad lärarstudent att veta vilka ämnen och vilka kunskaper som han eller hon behöver i sin framtida lärargärning. Riksrevisionen kritiserar även dimensioneringen, som statsrådet talar om.
Framför allt kritiserar man att det inte satsas på att bygga ut lärarutbildningar där det är särskild brist på vissa lärarkategorier. Det är riktigt att vi i Folkpartiet och övriga partier i alliansen gemensamt säger nej till den plötsliga satsningen på fler högskoleplatser eftersom vi vet att den utbyggnad som har skett av högskolan har varit ofinansierad och att det är stora brister i fråga om kvaliteten.
Men det är ingenting som säger att de 17 500 platserna kommer att vara lärarutbildningsplatser, vilket Ibrahim Baylan talar om. Jag har tidigare rekommenderat skolministern en resa till Finland. Förutom att det är ett trevligt land är det intressant i ett skolsammanhang. Utbildningsutskottet var där häromveckan, och det var intressant. I Finland har läraryrket en hög status.
Många söker till lärarutbildningarna, och lärarna är väldigt nöjda med lärarutbildningen. Jag menar att vi i många stycken borde ha en lärarutbildning ungefär som den som man har i Finland - en rejäl och tydlig ämneslärarutbildning som gör att gymnasielärare och det som förr kallades högstadielärare verkligen har några huvudämnen med fördjupade kunskaper i sin utbildning.
Vi behöver också, precis som man har i Finland, en riktig klasslärare, så att vi får lärare som är specialister på barns läs- och skrivutveckling och på att lära barn räkna. Jag kan väl avslöja, om inte statsrådet visste det, att jag själv är gymnasielärare och ämneslärare.
Ändå måste jag erkänna att just klasslärarna i grundskolan har en helt avgörande roll, kanske den viktigaste rollen i skolan, för vad kan vara viktigare än att just ge barnen ett språk tidigt så att de kan hänga med också i andra ämnen?