KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ola Johansson (C):
Tack till Carl-Oskar Bohlin för att han återigen är angelägen om att centerpolitik ska kunna genomföras! Låga fastighetsvärden är någonting som jag i mitt anförande beskrev som ett problem för landsbygdens möjligheter att bygga. Låga fastighetsvärden gör att ingen vill investera. Det är just de låga fastighetsvärdena som kommunerna klagar över.
De ber oss att underlätta strandskyddet så att man med hjälp av attraktiva bostadsmiljöer kan skapa möjlighet till investeringar. När investeringarna kommer får man en samlad bebyggelse som sedan kommer att kunna kompletteras inom ramen för de landsbygdsområden som jag menar kommer att skapa de här möjligheterna. Det är glädjande att Carl-Oskar Bohlin i sin andra replik modifierar det han har sagt om södra Sverige till att tala om vissa områden i södra Sverige.
Carl-Oskar Bohlin måste väl ändå hålla med mig om att det finns kustområden som är högexploaterade, där strandskyddet bör fortsätta att vara starkt. Det kan också finnas naturområden där det finns skäl att inte tillåta byggnation på grund av biotoper, djurliv, växter eller vad det nu kan vara. Jag är ingen expert på det området, men jag är övertygad om att det finns sådana platser.
Möjligheten för allmänheten att besöka stränder ska också tillvaratas, men det utesluter inte att kommuner som vill använda möjligheten att utpeka landsbygdsområden gör det. Jag är övertygad om att den absoluta större delen av Hallands inland, hela Småland, stora delar av Skåne, Blekinge och Kalmar län och kommuner längre upp i landet kommer att finna de här områdena.
De kommuner som vill bygga kommer att vilja utnyttja den här möjligheten. Vi ska inte negligera diken och vattendrag. Det har varit ett stort problem för många som vill bygga både för verksamhet och bostäder.
Ola Johansson (C):
Min tanke var inte att jag skulle begära replik på Momodou Malcolm Jallow, men när jag hörde Momodou tala om att ta bort regeln om att allmännyttan ska drivas enligt affärsmässiga principer studsade jag faktiskt till lite grann.
Den svenska allmännyttan anmäldes ju till EU av Fastighetsägarna, och Sverige tvingades att följa den dom som innebär att man inte får ha otillåtna statsstöd till offentlig verksamhet, vilket den svenska allmännyttan uppfattades som.
Det finns många länder i Europa som har bostadsföretag som får lov att ta emot stöd från det offentliga. Dessa bostadsbolag ägnar sig huvudsakligen åt social housing.
Ska jag uppfatta Momodou Malcolm Jallows anförande här som att han vill omvandla Sveriges allmännytta till ett antal kommunägda bolag som ägnar sig åt att hyra ut socialbostäder?
Ola Johansson (C):
Jag förstår Momodou Malcolm Jallows argumentation, för i Vänsterpartiets värld ska man inte ha någon lönsamhet över huvud taget. Och om det är så att man har det ska staten eller kommunerna ta in den så fort som möjligt för att använda den för att exempelvis betala sitt allmännyttiga bostadsbolag för att det ska bygga bostäder.
Momodou Malcolm Jallow bagatelliserar EU:s statsstödsregler och säger att han vet att det finns några krångligheter när det gäller EU men - och så är han tillbaka igen. Momodou Malcolm Jallow måste förhålla sig till EU:s statsstödsregler och det faktum att Sveriges Allmännytta anmäldes av Fastighetsägarna för att bryta mot dessa och att det fick konsekvenser för Sveriges Allmännytta som Momodou Malcolm Jallow möjligen inte tycker om men existerar.
Är det så att Momodou Malcolm Jallow struntar i detta ska lyssnarna här uppmärksammas på att Momodou Malcolm Jallow inte bryr sig om under vilka villkor Sveriges Allmännytta arbetar, eller så ska de som lyssnar här förstå att det som Momodou Malcolm Jallow tänker göra med Sveriges Allmännytta för att klara EU:s statsstödsregler är att göra om hela allmännyttan till ett antal bolag som jobbar med social housing.
Vad tycker Momodou Malcolm Jallow att man ska börja med, att påverka EU eller att förändra allmännyttan till socialbostadsbolag?
Ola Johansson (C):
Det här behöver kanske inte bli ett så långt replikskifte. Jag hörde inte riktigt vad Larry Söder sa, men han nämnde fastighetsskatten och antydde att det finns partier som har varit otydliga i denna fråga. Jag förstår inte vad Larry Söder har fått det ifrån, för vi i Centerpartiet har hela tiden varit tydliga med att vi inte har några som helst planer på att återinföra fastighetsskatten - om det nu är vad Larry Söder påstår.
Vi kommer inte att medverka till ett återinförande av fastighetsskatten. Den som tidigare fanns var mycket illa omtyckt, och vi och Kristdemokraterna var med om att ta bort den. Vi håller med om att en återinförd fastighetsskatt skulle bli en skattehöjning som slår hårt mot vanligt folk med vanliga inkomster. En sådan åtgärd skulle varken stimulera landsbygden eller minska klyftorna mellan stad och land. Jag vill bara vara väldigt tydlig med detta så att Larry Söder inte är ute och far med osanningar i framtiden.
Jag skulle vilja veta vad han har fått detta ifrån.
Ola Johansson (C):
Tack, Per Bolund, för svaret! Till 2027 behöver det tillkomma 641 000 lägenheter för att vi ska uppnå en balans mellan tillgång och efterfrågan. Vi ser en trend som till en början pekade åt rätt håll men som nu viker av nedåt.
Till Per Bolunds försvar kan sägas att ingen bostadsminister före honom heller kan skryta med att den varaktigt har lyckats uppnå det tillskott av nya bostäder som Boverket anser skulle behövas för att råda bot på bostadsbristen. De besked som ges här i dag av regeringen visar tyvärr inte på några högre ambitioner än dem vi genom januariavtalet och budgetförhandlingar lyckats förmå regeringen till. Tvärtom är det ett icke-svar som levereras.
I dag ska vi, trots att statsrådet Bolund inte alls berört saken, diskutera bosparande - eller byggsparande, som är den korrekta översättningen av det tyska ordet Bauspar. Herr talman! Sparande, oavsett hur det sker, skapar ju förutsättningar för finansiering av konsumtion, till exempel ett bostadsköp.
Just finansieringen är den höga tröskel som hindrar både byggandet av alla upplåtelseformer och själva köpet för den som inte redan förut har ägt en bostad. Bolånetaket gör att man endast får ta bostadslån på upp till 85 procent av bostadens pris, och utöver det ställer Finansinspektionen amorteringskrav på bankerna som utestänger många från möjligheten att äga sin bostad.
Detta är vi många som har kritiserat, och i debatten framhålls det som en orsak till att det har byggts för lite. Något initiativ till den skattereform som nämns i Per Bolunds svar har vi ännu inte sett. Hela åtta av tio föredrar att äga sin bostad framför att hyra. Det torde vara välkänt att köerna till hyresmarknaden skulle kortas rejält om man till större del kunde tillgodose alla dessa människors önskningar genom en möjlighet att spara till en egen bostad.
Herr talman! Centerpartiet vill utreda ett bosparande med det tyska byggsparandet, Bauspar, som förebild - därav min fråga till Bolund. Hushållssparandet behöver öka och riktas mot byggsektorn. Det är sund ekonomi att spara först för att sedan använda sitt sparkapital till något som har ett bestående värde och som skapar goda livsförutsättningar.
Jag är minst sagt förbryllad över svaret jag fått. Har man läst och förstått min fråga, eller bryr man sig inte om på vilket sätt bostäder ska finansieras i framtiden? Vad är det Per Bolund försöker att dölja genom att inte besvara min fråga? Jag är därför nödgad att ställa frågan igen till Per Bolund: Är Per Bolund beredd att utreda de legala och ekonomiska förutsättningarna för att introducera ett bosparande i Sverige?
Ola Johansson (C):
Det är intressant att Per Bolund tar just exemplet bygggemenskaper, som är ett lån från Tyskland, efter att han har påstått att det är anekdotiska kunskaper som ligger till grund för Centerpartiets vilja att driva frågan om en byggsparmodell efter tyskt mönster. Det är just en utredning som jag efterlyser i den här interpellationsdebatten, och i detta fall får jag inte ett svar.
Jag håller med Per Bolund om att bostadsmarknaden består av kommunicerande kärl mellan olika upplåtelseformer och att stimulera den ena formen av boende kan påverka den andra och vice versa. Investeringsstödet är ett sådant exempel. Men det i sig har ju inte lett till någon enastående ökning av bostadsbyggandet.
Däremot kan jag se att det sätt som Centerpartiet har medverkat till att förändra investeringsstödet har bidragit till att det finns en större efterfrågan på investeringsstöd i landsbygdskommuner och på svagare bostadsmarknader, där det är välkänt att marknadens krafter har svårare att få fram investeringskapital till nya bostäder.
I frågan om det som vi diskuterar här i dag, bosparande som en del av den helhet som skulle kunna reformera bostadspolitiken i grunden, upplever jag det som att Per Bolund filibustrar medvetet. Han undviker att tala om frågan. Han avstår från att ge någon form av besked om sin syn på bosparande som företeelse.
Han blandar i stället in det i en diskussion som handlar om den utredning som Karolina Skog genomför på ett förträffligt sätt som om den skulle leda fram till ett förslag om bosparande. Det har vi ju faktiskt ingen aning om. Vad är det då Per Bolund försöker dölja? Han är ju också finansmarknadsminister. Bankerna har naturligtvis intresse av att förse de unga bostadsköparna med sina topplån med räntor som kan ligga på uppemot 5-7 procent.
De bosparkassor som jag förespråkar ligger ju vid sidan om detta. Det behövs en ny lag som sätter upp spelreglerna för byggsparande i Sverige. Det vill vi att regeringen utreder.
Ola Johansson (C):
Tack, statsrådet, för den fördjupade informationen om vad som händer inom bland annat Boverkets område! Tillgång till mark är det som avgör om det kan byggas. En fortsatt översyn av bullerriktvärdena, på det sätt som jag exempelvis föreslår, skulle sannolikt innebära att ytterligare mark skulle kunna göras tillgänglig för bostadsbyggande. Det är bra att vi har ögonen öppna.
Som Peter Eriksson säger underlättar detta för kommuner som vill bygga bostäder i trafikintensiva lägen. Under veckan gavs vi genom Hyresgästföreningen en redogörelse för bostadsbristen i nio större städer. Kännetecknande för den, förutom hårresande slutsatser om hyresutvecklingen på dessa orter, är att köerna är långa. Med undantag för Malmö är kötiderna tio år eller mer.
Det ger oönskade effekter på bostadsmarknaden, som svarthandel och trångboddhet, och en debatt om behovet av att reformera hyresmarknaden som helhet. Regelförändringar i alla former behöver övervägas. Bostadsministern hade i inledningen en ovilja att lägga ut texten. Det förbättrades någorlunda i det andra inlägget.
Men att hon inte överväger möjligheten att mäta bullerriktvärden på andra sätt än vad som görs i dag är illavarslande. Jag tror att man ska ha ögonen öppna för detta. Jag tog i min fråga upp ett exempel: Frihamnen i Göteborg. Man har möjlighet att bygga en ny centrumnära stadsdel i ett hamnområde, på ett liknande sätt som har gjorts på andra delar av Norra Älvstranden i Göteborg.
När det är kollektivtrafiknära medför det buller just från trafiken och närliggande verksamhet. I början av året nåddes vi av beskedet att det blir möjligt med 1 900 lägenheter, en ny skola, nya förskolor och två parker i en så kallad blandstad i Högsbo industriområde, också det i Göteborg, eftersom doften av nybakat bröd från Pågen inte lägger hinder i vägen.
Det är i det här fallet det stora bageriet som känner sig hotat av att de boende bland annat kommer att störa sig på buller från dess respektive verksamheter i området. Det här handlar om bullar och nybakat bröd men är också ytterligare ett exempel på när intressen kolliderar. Med flexiblare och frikostigare bullerriktvärden kan fler bostäder göras möjliga utan att man offrar jobben och att näringslivets intressen måste ge vika.
I pandemins spår kanske vi ser mönstret att färre kontorsarbetsplatser behövs, eftersom fler jobbar hemma. Omvandlingen av gamla industriområden i centrala lägen kommer sannolikt att fortsätta, och i kommunernas arbete måste det finnas utrymme för att utarbeta planer där intressen som dessa står emot varandra.
Det är i alla fall tydligt att statsrådet med sitt inledande korta svar och sitt andra inlägg ändå inte tänker föra något vidare resonemang om bullerriktvärdenas nivåer, kravet på tyst sida och mätmetoder.
Jag vill därför återkomma till min fråga huruvida det utifrån möjligheterna som finns i moderna bostäder att stänga och låsa dörrar, fönster och liknande hellre borde mätas på den plats där den boende möjligen kan störas av bullret, nämligen inomhus och inte vid fasad där man i dag mäter bullerriktvärden.
Ola Johansson (C):
Det kommer vi alldeles säkert att göra, även i andra spörsmål. Just den fråga som statsrådet väcker rörande verksamheters möjligheter att utvecklas är någonting som är aktuellt också när det handlar om utveckling på landsbygden. Där kan näraliggande jordbruk många gånger få stora problem när staden väljer att utveckla. Problematiken som jag väckte gällande de glada, lekande barnen vid Boovallen är också ett sådant exempel.
Grannar kan alltså ha synpunkter på verksamheter som har funnits där i alla tider och som ger upphov till både de lukter och ljud som de ska göra. Med detta sagt vill jag konstatera att bostadsbyggandet både i stad och på landsbygden är en oerhört viktig fråga.
Nyckeln för att lyckas med detta är att få väl fungerande bostadsmarknader där människor har råd att bo och där det också finns en investeringsvilja hos byggföretagen att bygga. Den utmaningen ser vi inte först och främst i städerna utan snarare på landsbygden. Men när det gäller städer är det också viktigt, som statsrådet konstaterar, att vi har möjlighet att förtäta och utveckla. Att bygga kollektivtrafiknära och tillgängliggöra mer mark för detta är den stora utmaningen.
Även om det naturligtvis är bra att kunna öppna fönstret emellanåt tror jag avslutningsvis att det är få som bor i moderna bostäder som väljer att sova med öppet fönster med de ventilationer som finns. Jag tror heller inte att det buller som skulle uppstå inne i lägenheten är någonting som stör, men i så fall vore det väl möjligt att stänga fönstret. Det här kan vi diskutera i all oändlighet.
Jag är helt övertygad om att frågan om bullerriktvärden kommer att dyka upp, om inte annat så i debatter kring motioner från den allmänna motionstiden, som jag hoppas att statsrådet gärna kommer hit och debatterar med oss vid tillfälle.
Ola Johansson (C):
Det torde vara självklart att man som riksdagsledamot också tar ett ansvar för skuldsättningen. Den fråga som vi diskuterar här och nu är huruvida just amorteringskravet är lösningen på det problemet. Där har vi olika uppfattningar. Det är positivt att Åsa Lindhagen öppnar för att åtminstone resonera kring vad som skulle kunna få henne att ändra uppfattning.
Det är i så fall om vi får en lösning på bostadskrisen som innebär att amorteringskravet skulle vara obehövligt. Sedan återkommer hon till Finansinspektionens uppdrag till sig själv att utvärdera amorteringskravet. Men det ingår inte i Finansinspektionens uppdrag i utvärderingen att över huvud taget gå in på effekterna på bostadsmarknaden. Man har helt och hållet fokus på skuldsättningsfrågan. Det är glädjande att vi har haft flera infallsvinklar i denna debatt.
Dennis Dioukarev och även Åsa Lindhagen har kanske gått in på de mer finansiella effekterna och orsakerna till skuldsättningen. Det är bra att detta blir belyst från olika håll. Jag har huvudsakligen fokuserat på bostadsbristen och amorteringskravets effekter på bostadsbyggandet.
Jag vill återkomma till tipset att ta en diskussion med Märta Stenevi i ärendet, eftersom hon ansvarar för bostadspolitiken i dag, och att lyssna till de husfabrikanter som är mycket kritiska och oroliga för vad detta innebär. Jag har efterlyst en analys av vad amorteringskravet betyder för bostadsmarknaden och av vilka skäl statsrådet skulle vilja utvärdera det och avstå från att återinföra det. Jag har delvis fått ett svar på det.
Åsa Lindhagen kommer på slutet in på att antalet bolån inte har minskat utan tvärtom kanske har ökat lite grann. Jag har angett orsaken till det, och det är bristen på alternativa bostäder. Jag har också beskrivit att många personer som lyckas ta lån gör det därför att de har stöd av rika föräldrar, har en egen förmögenhet eller har en hög inkomst. Övriga personer göre sig icke besvär.
Ola Johansson (C):
Det är när statsrådet redogör för de alternativ som finns och när hon lite grann på något sätt låter påskina att Sverige är ett land som förbrukar mycket cement som jag blir lite orolig. Vi vet vilka behov vi har av cement. Vi är överens om att vi vill öka byggandet i trä. Men det innebär inte att vi gör oss helt oberoende av en sådan insatsvara som cement och kalk är. Jag nämnde Västlänken som ett stort infrastrukturprojekt.
Vi är båda överens om att vi borde bygga nya stambanor i Sverige. Det är uppenbart att bara ett sådant projekt, givet att 4 1⁄2 ton cement går åt för att stabilisera i lera, också kommer att kräva detta byggmaterial i ganska stora mängder för att man ska kunna genomföra det. Vi kommer att ha kvar det här beroendet under väldigt lång tid alldeles oberoende av vad statsrådet säger om att öka återbruk eller göra sig mindre beroende av cement.
Jag påpekade tidigare att det finns stora fördelar med den plats där man har brutit och kommer att bryta kalk i ytterligare åtta månader med tanke på tillgänglighet till hamn och andra saker. Det gör att denna plats är lämplig.
Som ett alternativ till att göra sig beroende av mer eller mindre tveksamma stater, framför allt Kina, i importen torde det vara ett alternativ som är bättre. Vi har att förhålla oss till en situation där vi om åtta månader står utan cement igen. Det tar tre till fem år att göra en ny ansökan för Cementa, om det är Slite det handlar om, och då får man hoppas att det inte blir något överklagande på vägen.
Under alla förhållanden kommer det att uppstå en byggkris. Regeringen är den som ska se till att bostadsbyggandet inte bromsar in nu när det råder bostadsbrist i 212 av landets 290 kommuner. Statsrådet är svaret skyldig.
Ola Johansson (C):
Jag tänker inte utnyttja mina två minuter; jag hoppade in i den här debatten för att den förekom och för att jag har ställt en liknande, skriftlig fråga till statsrådet Stenevi som jag hoppas att hon besvarar på ett något tydligare sätt än vad som har gjorts i den här debatten. Men det får vi återkomma till då. Jag vill bara understryka det som Carl-Oskar Bohlin säger om kommunala lantmäterier. Det är anmärkningsvärt att vi har en verksamhet som fungerar i huvudsak bra men som regeringen inte är intresserad av att vidareutveckla.
En annan aspekt på det hela är svårigheterna. Vi talar om att utbilda lantmätare - ja, men dessa lantmätare ska ta anställning någonstans, och då är det på ett enda ställe i Sverige, i Gävle. Jag utgår ifrån att om det fanns förutsättningar att som nyutbildad lantmätare ta ett arbete i sin hemkommun, eller nära den plats där man har utbildat sig, kunde det vara ett sätt att öka kapaciteten vid Lantmäteriet.
Den andra viktiga och positiva utvecklingen är Lantmäteriets arbete med öppna geodata och satsningen som man gör på digitalisering.
Jag har svårt att se att en myndighet som ligger så långt i framkant när det gäller digitalisering, är ett sådant föredöme och ger ett sådant stöd till kommunerna inte ska kunna använda denna kompetens till att förbättra sin egen arbetskapacitet och på det sättet även stödja kommunala lantmäterier eller andra lantmäterier som får myndighetens tillstånd att bedriva en verksamhet under dess överinseende.
Både Kristdemokraterna och Moderaterna och framför allt Centerpartiet har många förslag på det här området, och vi kommer att återkomma till det i riksdagens behandling av motioner från den allmänna motionstiden lite längre fram. Det ska, återigen, också bli intressant att se på vilket sätt regeringen beskriver Lantmäteriets verksamhet i den budget som vi får ta del av om ett litet tag.
Ola Johansson (C):
I 212 av landets 290 kommuner råder bostadsbrist i någon form. Brist på bostäder hindrar kommuner att växa och människor från att flytta. Allmännyttan i små kommuner kan inte bygga eftersom deras revisorer ställer krav på direktavskrivning med hänvisning till K3, som är ett regelverk för årsredovisning och koncernredovisning. Låga fastighetsvärden innebär att bolagens revisorer kräver att nya bostäder skrivs av direkt.
Det har visat sig vara svårt att komma runt K3 eftersom det har sin grund i ett EU-direktiv. Många mindre kommuner känner sig bakbundna av K3, låga fastighetsvärden och ett strandskydd som förbjuder dem att ta hjälp av sina mest värdefulla tillgångar, som natursköna miljöer, för att öka sin attraktionskraft. Vad är Märta Stenevis tips till kommunalrådet i en kommun som vill bygga för en befolkning som växer men hindras av regler som missgynnar landsbygden?
Hur ska små kommuner kunna bygga de bostäder som efterfrågas?
Ola Johansson (C):
Strandskyddsregler kommer det sannolikt att beslutas om här så småningom när utredningen är remitterad. Men jag bedömer att den enskilt viktigaste faktorn är att fastighetens värde ökar för varje meter som man kan bygga en fastighet närmare en strandlinje. Därmed ökar också investeringsviljan hos den som skulle vilja bygga sådana bostäder. Med en högre värdering följer även mindre krav på nedskrivningar enligt K3. Investeringsstödet kan sannolikt förändras på ett sådant sätt att det gör bättre nytta för Sveriges landsbygder.
Ola Johansson (C):
Vi kan konstatera att detta är en ideologisk debatt. Momodou Malcolm Jallow och jag kommer aldrig att vara överens om den grundläggande synen på vad som driver samhället framåt och vad som skapar investeringar som är till nytta för alla som bor och lever i Sverige. Här kan vi vara väldigt överens om att vi inte är överens och troligtvis aldrig kommer att bli det. Varför släpper jag inte frågan om att reformera hyressättningen?
Jo, därför att vi vet att det nuvarande systemet, bruksvärdessystemet, som hade sina styrkor i ett skede, är omodernt och hindrar de nyinvesteringar och renoveringar av exempelvis miljonprogrammet som vi talade om tidigare.
Vi var gemensamt i civilutskottet ute och besökte en kommun nära Stockholm där vi ganska tydligt fick ta del av den forskning som säger att bruksvärdessystemet har precis den effekt på nysatsningar, nybyggnation och renoveringar som vi inte vill se. Att Momodou Malcolm Jallow i sin replik hänvisar till forskning på det här området tycker jag är hårresande.
De flesta experter, även inom våra myndigheter som har ansvar för bostadsfrågorna i Sverige, är ganska överens om att det finns en kritik mot det system som Momodou Malcolm Jallow så gärna förfäktar. Det finns dessutom erfarenheter från andra länder, inte minst Finland, Österrike och Nederländerna, som visar att det finns andra vägar att gå än den svenska modellen i det här fallet. Vi kan alltså vara överens om att vi inte är överens.
När det gäller energieffektiviseringar ser vi stora möjligheter med de energideklarationer som finns och de klimatdeklarationer som är under framtagande. Jag tror att starka men också enhetliga krav på byggindustrin, eller på fastighetsägare i det här fallet, är vägen framåt.
Jag är också övertygad om att vi inte har sett slutet på utvecklingen av det hållbara byggandet i exempelvis trä och industriella processer inom bostadsbyggandet som drivs just av privata företags vinstintresse och angelägenhet att tillgodose en marknad som skriker efter bostäder.