Andreas Norlén (M):
Arvsrätten, som vi diskuterar här i dag, är en del av den civilrättsliga infrastrukturen som vi tar för given och som har stor betydelse för oss alla eftersom vi alla är en del av det samhälle som den reglerar. Inledningsvis kan man konstatera att det arvsrättsliga systemet trots allt måste anses fungera tämligen väl med tanke på att det bara är fem motioner med sju yrkanden som vi har att behandla i betänkandet.
Och de handlar om justeringar på marginalen av systemet, skulle man kunna säga. Jag tänkte ändå säga några ord om två av de frågor som behandlas, nämligen särkullbarns arvsrätt och kusiners arvsrätt. När det gäller särkullbarn finns det, som vi fick höra i föregående anförande, förslag om att jämställa dem med barn inom äktenskapet i arvsrättsligt hänseende.
Även särkullbarnen ska alltså få vänta på arv till dess att båda föräldrarna har avlidit - eller någon variant i den riktningen i alla fall. Det föreligger ett särskilt yttrande från oppositionen där man signalerar att man vill ha en sådan förändring. I betänkandet hänvisar vi till Ärvdabalksutredningens betänkande som bereds inom Justitiedepartementet.
Betänkandet heter Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring . Det är makes arvsrätt vi talar om här. Det är värt att framhålla att Ärvdabalksutredningen inte föreslår någon förändring när det gäller särkullbarns arvsrätt.
Utredningen ägnar i stället ett kapitel åt särkullbarns skydd mot arvsplanering, det vill säga olika åtgärder från föräldrarnas sida - eller rättare sagt från förälderns och den nya styvförälderns sida - för att undandra egendom från särkullbarns arvsrätt. Det har snarare varit utredningens fokus.
Utredaren går igenom de möjligheter som finns att jämka bland annat testamenten, gåvor och bodelningar om särkullbarns rätt kränks och finner att den rådande ordningen inte bör förändras. Utredaren lägger alltså inte fram några förslag vare sig i den ena eller den andra riktningen, utan menar att den rådande ordningen är tämligen väl avvägd.
Utredningen säger på följande sätt apropå ett utökande av särkullbarns skydd: Utredningen anser att det inte finns skäl att ytterligare försöka förstärka det relativt omfattande skydd för särkullbarn som nu finns. Sedan säger dock utredningen så här: Tvärtom kan sättas i fråga om inte en mer grundläggande genomlysning av bland annat laglottsinstitutet är påkallad i syfte att pröva nuvarande avvägning mellan arvlåtarens och bröstarvingars rätt.
Ett sådant uppdrag faller emellertid utanför den nu aktuella översynen. Utredaren öppnar alltså för förändringar av särkullbarns och makars arvsrätt, men lägger inte fram något förslag i den delen. Beredningen av utredningens betänkande pågår i Regeringskansliet. Vi får se vad resultatet blir. Det är viktigt att framhålla att frågan inte är så enkel. Det finns två intressen.
Det är i efterlevande makes intresse att sitta kvar i orubbat bo och inte behöva vidkännas någon förändring. Samtidigt har också särkullbarnen ett legitimt intresse av att få ut sitt arv inom rimlig tid. Det kan ju vara så att en förälder gifter om sig med en person som är avsevärt yngre - kanske rentav i barnets egen ålder.
Då kan det dröja decennier innan det blir tal om att skifta arvet efter den biologiska föräldern. Man kan fundera på om det är rimligt. Det är svåra avvägningar. Det finns två intressen, och båda är skyddsvärda. Det blir intressant att följa det fortsatta arbetet i Regeringskansliet och se vilka förslag som kommer fram. Herr talman!
Frågan om kusiners arvsrätt har behandlats vid flera tillfällen tidigare i kammaren. Förslagen handlar om att ge kusiner, och i vissa motioner också kusiners avkomlingar, rätt till arv. För egen del känner jag stor sympati för de förslagen.
I principiellt hänseende måste det vara bättre att egendom finns i privata händer, hos kusinerna, än i en statligt kontrollerad fond, nämligen Allmänna arvsfonden. Utskottsmajoriteten har dock stannat för att inte förorda någon lagändring därför att det här i praktiken är ett begränsat problem.
Dels kan man som arvlåtare skriva ett testamente och på det sättet ge kusiner rätt att ta arv, dels är det trots allt relativt få fall där en avliden person inte har några släktingar närmare än kusiner. Statistiken från Allmänna arvsfonden för 2007 ger vid handen att det året avled 1 643 som inte hade några arvingar utöver fonden.
1 148 av dem hade skrivit testamente. Fonden behandlade 568 fall där fonden var arvinge. Om man summerar det här blir det inte 1 643, men det beror på årsskiftesproblematik och annat.
I hur många fall av dessa 568 där fonden var arvinge som det fanns en kusin finns det ingen statistik över, men man kan konstatera att fonden fick in 95 ansökningar om avstående av arv, och ungefär en fjärdedel av dem kom från kusiner enligt en studie som fonden har gjort.
Om man räknar på det sättet är problemet tämligen begränsat om än av principiellt intresse. Utskottet har som sagt stannat för att förorda att den rådande ordningen får bestå. Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på samtliga motioner.