KBLab/rixvox huggingface dataset:
Isabella Lövin (MP):
Karin Enström har frågat mig varför regeringen inte omprioriterar i nuvarande budget för att möta det akuta behovet. Världen upplever just nu den allra allvarligaste humanitära situationen sedan andra världskriget. Omkring 60 miljoner människor är på flykt. Och FN försöker i dagsläget bistå 79 miljoner människor med humanitärt stöd. Humanitära kriser pågår på en rad olika platser.
I Syrien är 12 miljoner människor i behov av humanitärt stöd. I Jemen saknar halva befolkningen tillgång till mat. I Irak flyr människor Isils våld. I Myanmar flyr rohingyafolket över havet. Vi får inte heller glömma den ukrainska krisen i vårt närområde eller Somalia som har lidit av en utdragen humanitär kris i mer än 25 år. Det finns fler exempel.
De humanitära behoven är stora och kommer sannolikt att öka. Interpellanten pekar på att World Food Programme är underfinansierat. Det gäller hela det humanitära systemet. Samtliga humanitära organisationer är i dagsläget underfinansierade. I dagsläget är det av FN ledda humanitära arbetet genom så kallade appeller endast finansierat till 41 procent. Det är tyvärr inte heller något nytt.
De senaste åren har appellerna varit finansierade till bara drygt hälften. Sverige är redan en av de största givarna till det humanitära systemet. Och vi är den största givaren av kärnstöd till just World Food Programme. Mot bakgrund av den allvarliga humanitära situationen stärker regeringen nu det humanitära arbetet på en rad fronter och ökar stödet.
Regeringen har beslutat att inom ramen för biståndsanslaget avsätta ytterligare 50 miljoner kronor till humanitära ändamål. Hälften av dessa kommer att gå till World Food Programmes insatser i Syrien. Den andra hälften går till FN:s katastroffond Central Emergency Response Fund, som kanaliserar humanitärt bistånd till kriser världen över.
Givet Syrienkrisens komplexitet har regeringen även fattat beslut om inriktningen för en helt ny biståndsstrategi för Syrienkrisen, bland annat i syfte att stödja Syriens grannländer, som tagit emot mer än 4 miljoner syriska flyktingar. Avsikten är att omkring 1,6 miljarder kronor över fem år ska avsättas till denna strategi.
Dessutom avser regeringen att öka det humanitära stödet 2016 med omkring 485 miljoner kronor. Vi bedriver även ett aktivt arbete inom FN-systemet för att se till att pengarna används så effektivt som möjligt.
Regeringen tar krafttag för att möta de globala behoven och driver på för reformer av det humanitära systemet, för bättre samordning och för att alla länder måste ta ansvar och bidra till att nödställda får hjälp. Det är centralt att komma ihåg att det är ett stort antal kriser som pågår.
Vi får inte glömma bort kriser som inte är i strålkastarljuset, och vi måste vara redo att bidra till att människor i behov av humanitärt bistånd kan nås med mat, sjukvård och skydd oavsett var de befinner sig. Sveriges oöronmärkta stöd bidrar i hög grad till detta.
Isabella Lövin (MP):
Tack till Karin Enström och Sofia Damm för frågorna! Sverige är som sagt den femte största humanitära givaren i världen. Vad gäller de omedelbara katastrofinsatser som behövs i år gör vi redan mer än de flesta andra länder i världen.
Det är ungefär tio länder som står för finansieringen av drygt hälften av hela det humanitära systemet. Vi tycker inte att det är rimligt. Vi tycker inte att det är rimligt att vi som stora biståndsgivare ska avsluta existerande långsiktiga projekt för att nu täcka upp för andra länders oansvarighet i fråga om att finansiera det humanitära systemet. Vilka projekt tycker Karin Enström att vi ska ta från?
Ska vi lägga ned biståndet till enskilda länder för att täcka upp för att resten av världen inte gör sitt i den akuta situation som finns nu, där Sverige redan gör mer än de flesta andra länder? Vi ökar som sagt stödet redan i år. Vi har en pott, och vi kommer att gå in och ta ytterligare ansvar om vi hittar ointecknade medel som vi kan använda. Men framför allt driver vi nu frågan strategiskt.
Sofia Damm frågade hur vi driver den här frågan för att reformera det humanitära systemet. Nästa år kommer ett humanitärt toppmöte, det första i sitt slag någonsin. Där får man se över det humanitära systemet, där behoven växer år från år. De har ökat de senaste fem åren. Det växer hela tiden oerhört alarmerande.
Precis som Karin Enström pekade på finns det människor som lever i flyktingläger sedan årtionden. Vi vill se reformer, speciellt på fyra områden. Framför allt gäller det respekten för humanitärt tillträde.
Den har dramatiskt minskat i takt med uppkomsten av aktörer som Isil, religiösa extremister och andra som inte respekterar biståndsarbetares humanitära neutralitet. Humanitära biståndsarbetare mördas och förföljs. Man bombar sjukhus och skolor. Man förstör det vi försöker göra. Detta måste vi göra något åt. Sedan måste vi göra något åt det långsiktiga.
I dag går 80 procent av de humanitära anslagen till människor som är på flykt på grund av krig och konflikter. Det är inte jordbävningar och naturkatastrofer utan krig och konflikter som är den starkast drivande orsaken till det ökande humanitära behovet. Dessa människor kommer inte att kunna återvända inom sex månader eller ett år. Jag var i Dadaab i Kenya för ett par veckor sedan.
Där bor 350 000 flyktingar i ett läger på gränsen till Somalia. De har funnits där sedan 1991. Det sitter flyktingar i flyktingläger i Algeriet som flydde från Västsaharakrisen 1975. Det finns palestinier som har vistats i drygt 50 år i flyktingläger. Detta är inte hållbart. Vi måste ha en strategi för att överbrygga det humanitära till en långsiktig lösning, och det driver vi på för.
Sedan har vi detta med finansieringen. Är det bara vissa länder som frivilligt ska finansiera det humanitära systemet? Vi tycker att vi måste ha ett större ansvarstagande från alla länder, så att alla länder är med och betalar. Det ska inte vara frivilligt, utan man ska vara tvungen att vara med i systemet.
Sedan måste vi också få in finansiärer från den privata sektorn och från nya biståndsländer i regionen, inte minst i Gulfen, där det finns de som har stort intresse av detta.
Isabella Lövin (MP):
Förra året stod världen plötsligt inför en ebolakatastrof av aldrig tidigare skådat slag. För några månader sedan inträffade orkanen Pam och jordbävningen i Nepal. Alla dessa tre exempel illustrerar att vi inte kan förutse vad som händer. Vi är nu i oktober. Vi har tre månader kvar av det här året.
Menar Karin Enström att vi ska använda alla existerande medel för en kris på grund av att det kommer flyktingar hit till Europa? Vi har gjort mer än de flesta andra länder vad gäller vårt humanitära ansvar. Vi tar emot flyktingar i vårt eget land.
Dessutom engagerar vi oss aktivt i en reformering av det humanitära systemet så att vi ska kunna använda varje krona och varje dollar som sätts in i det humanitära systemet mer effektivt. Om det inträffar en naturkatastrof eller någonting som vi inte kan förutspå i dag ska vi ha pengar, så att vi också kan gå in där. Då kommer det nämligen att finnas andra rop om det.
Vi sätter press på våra länder inom EU och alla de utvecklade länderna inom OECD att de ska ställa upp och göra sin plikt när det gäller att finansiera det humanitära systemet. Global säkerhet är i dag en global gemensam nyttighet. Vi kan inte sätta murar mot länderna i Mellanöstern, som är våra grannländer. Detta är alltså någonting som vi alla nu måste ta ett gemensamt ansvar för.
Det kan inte bara vara Sverige, och vi kan inte avveckla våra långsiktiga engagemang för att ge matpaket när andra länder borde ställa upp och fixa det. Det finns också andra aktörer - näringslivet, filantroper och andra - som kan gå in och hjälpa till och stödja i den här situationen. Vi har en aktiv dialog och en aktiv debatt kring de här frågorna. Jag tycker att vi kan vara stolta över det bidrag som svenska folket ger.
Isabella Lövin (MP):
Maria Weimer har frågat mig vad jag anser om den planerade utbyggnaden av Nordstream 2 och kopplingen till att uppnå Parismålen samt hur jag agerar inom EU för att uppmärksamma EU-kommissionen och viktiga länder, som Tyskland, på problematiken med att EU fortsätter utbyggnaden av fossila energikällor. Låt mig börja med att instämma i interpellantens positiva bedömning av klimatavtalet i Paris. Det är ett oerhört viktigt avtal.
Världens länder enades om att begränsa den globala uppvärmningen till så långt under två grader som möjligt, och helst under en och en halv grad. Jag påminner också om att de industrialiserade länderna har ett ansvar att gå före genom att minska utsläppen i snabbare takt än utvecklingsländerna. EU förbereder nu genomförande av klimatavtalet genom konkret klimatlagstiftning på EU-nivå.
Sverige arbetar för att lagstiftningen ska komma på plats så snart som möjligt och utformas på ett sätt som möjliggör att EU fullt ut kan delta i klimatavtalets femåriga översynscykler för att höja ambitionsnivån. Herr talman! Maria Weimer är orolig för naturgas och Nordstream 2. Jag delar oron för att inlåsning i fossil energi kommer att göra det svårare att nå våra klimatmål.
Ska vi lyckas med målsättningarna från Paris måste större delen av den fossila energin stanna där den är i dag - i marken. Regeringen anser därför att Sverige ska använda sitt inflytande i det multilaterala samarbetet och i de internationella finansiella institutionerna för att investeringar och stöd till fossil energi ska fasas ut på sikt.
Sverige verkar för att avsevärt minska sådana investeringar och betydligt öka investeringar i förnybar energi som ett förstahandsval för att trygga länders långsiktigt hållbara energiförsörjning.
Regeringen driver också på inom EU så att investeringar som finansieras av bland annat fonder kopplade till EU:s utsläppshandelssystem bidrar till uppfyllandet av EU:s långsiktiga klimat- och energimål, främst genom att investera i förnybar energi, energieffektivisering och elinfrastruktur. Regeringen arbetar för fossilfrihet och 100 procent förnybar energi och driver aktivt på för en ambitiös klimatpolitik på EU-nivå.
Samtidigt kan jag konstatera att det specifika valet mellan olika energislag är upp till varje medlemsstat att bestämma. Självklara utgångspunkter för detta arbete är att EU:s regelverk ska följas och att klimat- och energimålen ska respekteras.
Om Nordstream 2 ansöker om regeringens tillstånd för sträckningen av en ny rörledning i svensk ekonomisk zon kommer bolagets ansökan att prövas noggrant enligt svensk och internationell rätt.
Isabella Lövin (MP):
Jag vill börja med att säga att jag definitivt delar Maria Weimers engagemang för klimatfrågan och övertygelsen om att det är viktigt med en energisjälvständighet, både för Sverige och för Europa.
Det var ju också utgångspunkten för energiunionen och för den breda energiöverenskommelse som slöts här i Sverige förra veckan där Liberalerna valde att ställa sig utanför.
Vi är många som har väldigt svårt att förstå att Liberalerna inte ville vara delaktiga i att ge svensk energisektor de förutsättningar för långsiktig planering som man så väl behöver. Övriga borgerliga partier var med på överenskommelsen, vilket vi uppskattar väldigt mycket. Såväl kärnkraftssektorn som övriga energisektorn uppskattar denna överenskommelse.
Som grön är jag väldigt stolt över de framsteg som har gjorts i energipolitiken i Europa bland annat av de gröna krafterna som har arbetat för gemensamma mål. Där har Liberalerna tyvärr inte levererat när det gäller de ambitioner som finns för energieffektivisering.
Det är ett av de stora problemen på kontinenten, i Tyskland och inte minst i Östeuropa. Där skulle man kunna minska energibehovet högst väsentligt, om man kunde fokusera på energieffektivisering i bostadsbestånden och inom tillverkningen.
Här var det lite tråkigt att Liberalerna under sin tid i regering var med och försökte att sänka Sveriges mål när ramarna för energiunionen skulle tas fram 2014. Beträffande Nordstream 1 och 2 har vi att förhålla oss till internationell rätt och till havsrättskonventionen Unclos.
Här finns det också internationella överenskommelser sedan 1982 om rätten att dra kablar eller pipelines på havsbotten. Den ansökan som kom in 2013, under den förra regeringen, har ännu inte behandlats, men vi måste förhålla oss till den och ingenting annat.
Tysklands energiförsörjning och energipolitik ingår ju i medlemsstatens egen kompetens.
Det är ingenting som vi kan ha synpunkter på mer än att arbeta mycket aktivt med att se till att EU:s energipolitik och EU:s klimatpolitik nu anpassas efter klimatavtalet från Paris, som säger att det är nödvändigt att vi höjer ambitionerna och att vi öppnar för nya översyner vart femte år.
Ska vi nå upp till 1,5-gradersmålet duger faktiskt inte de målsättningar som vi hittills har åtagit oss att leva upp till. Det är detta som vi arbetar för nu.
Isabella Lövin (MP):
Det var inte riktigt så jag sa, att vi måste respektera EU:s klimatmål. Jag sa att vi i ljuset av Parisavtalet måste vi nu öppna för att revidera EU:s klimatpolitik, eftersom det i Parisavtalet ingår en femårscykel.
Utifrån IPCC:s kommande rapport 2018 och det transparensramverk som just nu håller på att förhandlas fram inom ramen för IPCC ska man se hur vi kommer att kunna att leva upp till 11⁄2-2-gradersspannet som vi kom överens om i Paris.
Intended nationally determined contributions, som hittills har lämnats in, kommer att leda till en temperaturhöjning globalt på troligtvis kring 2,7 grader. Vi kommer att behöva växla upp det här arbetet och vara betydligt ambitiösare.
Det är oerhört centralt. Vi hade gärna sett ambitiösare mål för EU som helhet. Men nu har vi de vi har. Det är väldigt viktigt att jobba med de instrumenten och stärka dem. Inte minst är utsläppshandelssystemet viktigt i detta sammanhang, liksom målen för energieffektivisering.
Det är riktigt att Tyskland och andra länder har ett beroende av gas för tillfället. Energiunionens mål handlar väldigt mycket om diversifiering och att man ska kunna vara självförsörjande. Det hör egentligen inte till min portfölj.
Men det är också en energisäkerhetsfråga. Det finns alltså mycket att vinna för unionen. Vi måste titta på Nordstream utifrån gällande internationell rätt. Det går inte att på något sätt frånse det. Det är havsrättskonventionen som gäller.
Vi får återkomma till diskussionen om huruvida ledningen ska byggas eller inte, men för att kunna stoppa den måste det finnas uppenbara skäl utifrån klimathänseenden.
Ett argument för att stoppa den som man skulle kunna använda är att det handlar om att bygga in sig i infrastruktur som sedan är svår att avveckla. Det är en väldigt dyr investering, och vi önskar att investeringar i energi i post-Paris-landskapet ska ske i hållbara energiinfrastrukturer.
Inte minst behöver vi mer transmissions- och överföringskapacitet mellan EU-länder för att kunna överföra förnybar energi, som i mycket större utsträckning behöver kunna delas över landsgränserna. Här finns det stora behov som vi måste titta på.
Isabella Lövin (MP):
Det här är en regering med mycket höga ambitioner inom miljö och klimat. Det är en av våra tre prioriteringar, förutom jobb och skola - vi ska lämna efter oss en hållbar planet till våra barn. Det är klart att det faller sig alldeles naturligt att ta med de här aspekterna i de bedömningar som vi gör av vilket projekt det än handlar om.
Sedan måste man titta på handlingsutrymmet i den specifika frågan. Jag är väldigt stolt över de framsteg vi gör på många områden när det gäller internationella investeringar i projekt som gäller det förnybara.
Inom Världsbanken och de internationella institutionerna arbetar vi nu väldigt aktivt på policynivå för att ändra investeringspolicyer, så att man ska gynna investeringar i förnybar energi. Genom arbete med policyer, elnät och liknande kan man underlätta för investeringar i förnybar energi och fasa ut det stöd som ges till fossil energi.
Detta sker framför allt i utvecklingsländer, men även på europeisk nivå. Vi har ett brett engagemang internationellt genom utvecklingssamarbetet, vårt bidrag till Gröna klimatfonden och vårt nationella arbete. Här är det viktigt att visa ledarskap, och det tycker jag att Sverige gjorde förra veckan när partier brett gick samman i en energiöverenskommelse.
Tyvärr ställde sig Liberalerna utanför överenskommelsen och försvagade den därigenom på ett ganska obegripligt och onödigt sätt. Men annars delar jag Maria Weimers engagemang för klimatfrågan.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Julia Kronlid, för frågan! Det är riktigt att världen just nu befinner sig i en oerhört svår situation med över 60 miljoner människor på flykt.
Sverige har tagit ett mycket stort ansvar både genom att vi är den femte största humanitära givaren till FN:s system för humanitärt katastrofbistånd och flyktingmottagande i närområdet och genom att Sverige är den största mottagaren av flyktingar inom EU.
Om vi för nästa år skulle tillämpa samma avräkningsmodell i fråga om bistånd för flyktingmottagande i Sverige som vi har gjort hittills skulle det innebära att vi skulle ta väldigt stora delar av biståndet. Det är någonting som vi just nu diskuterar inom regeringen. Det är en svår situation. Hur ska vi finansiera mottagandet? Men jag är övertygad om att vi kommer att komma fram till ett ansvarsfullt beslut.
Isabella Lövin (MP):
Det är riktigt att FN:s och världens humanitära system lider av en kronisk underfinansiering. Jag betvivlar starkt Julia Kronlids uppgifter om att de behov som finns skulle motsvara svenska utgifter för flyktingmottagande nästa år. De är långt mycket större. Det humanitära systemet är finansierat till knappt hälften.
Sverige är en av de absolut största och mest pålitliga givarna till det humanitära systemet, till UNHCR och till World Food Programme i världen. Sverige är en av de fem största. Vad vi måste se till är att andra länder också tar sitt ansvar för att finansiera så att människor kan få skydd även i närområdet. De avräkningar som eventuellt kommer att ske nästa år är under diskussion.
Det är ingenting som på något sätt är färdigt ännu.
Isabella Lövin (MP):
Tack, Lotta Johnsson Fornarve, för att du lyfter fram denna bortglömda tragedi. Det är helt riktigt att västsaharier befinner sig i läger i öknen i Algeriet sedan 1975.
Det här är ett av de exempel på människor i nöd som vi tyvärr glömmer att prata om när hela världens uppmärksamhet just nu riktas mot krisen i Syrien och på dem som flyr därifrån.
Sverige är en av de absolut största givarna av oöronmärkt stöd till det humanitära systemet, vilket gör att FN:s katastroforgan kan vara på plats i Västsahara även när en jordbävning drabbar Nepal eller när det behövs extra tillskott i Sydsudan eller i Darfur - där dessa kriser pågår oavbrutet. Med vårt oöronmärkta stöd når vi faktiskt fram.
Isabella Lövin (MP):
Jag håller helt med frågeställaren om att det behövs extra hjälp. Jag vill också tacka för att jag får tillfälle att framhålla att många länder ger öronmärkt stöd när något extra händer som ger rubriker i tidningar eller tv. Sverige ger hela tiden.
Det är Sverige som långsiktigt ser till så att skolgång och sjukvård finns för de utsatta statslösa människorna i läger i Palestina, Kenya, Etiopien och Darfur. Sverige kan överväga att ge ytterligare stöd. Jag vet inte om det finns utrymme för det i år eftersom budgetsituationen är ansträngd.
Men jag vet att Sverige gör mycket för västsaharierna genom det oöronmärkta stödet som ges oavsett vad som händer. Andra länder gör inte det. Det är också upp till andra länder att visa ökat ansvar.
Isabella Lövin (MP):
När vi nu ser att kriget i Syrien går in på sitt femte år kan vi konstatera att vi med vårt humanitära bistånd, det vill säga det som vi ger i katastrofbistånd, har bidragit med 1,6 miljarder kronor sedan kriget började. Vi har också en bredare långsiktig strategi för hela Mellanöstern- och Nordafrikaregionen som vi nu förnyar.
Där försöker vi stärka länderna i närområdet så att man ska ha en framtid även där. Nu lanserar vi ett helt nytt, tredje instrument som vi kallar Syrienkrisinstrumentet. Det ska kunna stödja grannländerna i regionen, alltså Jordanien, Libanon, Egypten, Irak och Turkiet, de länder som i dag tar emot de stora flyktingpopulationerna.
Vi ska hjälpa dem med skolgång, infrastruktur och vattenförsörjning, det som är basalt för att samhällena ska fungera. Förutom Irak är det länder som inte tidigare har fått svenskt bistånd, men det är nödvändigt för att stärka dem.
Isabella Lövin (MP):
Det är väldigt viktigt. En sak vi har gjort är att ge Sida instruktioner att se över hela biståndet så att det ska vara konfliktsäkrat. Man gör en förebyggande konfliktanalys av allt vårt bistånd. Jag har ett personligt engagemang som medordförande i Internationella dialogen för freds- och statsbyggande.
Det är en plattform för att verkligen jobba tillsammans med så kallade sviktande stater, sköra stater, som är drabbade av konflikt eller befinner sig i post-konfliktsituationer. Tillsammans med dem jobbar vi med de absolut viktigaste samhällsbärande funktionerna, inklusive en legitim och inkluderande politik, för att hindra nya konflikter från att uppstå. Det är ett långsiktigt arbete.
Det är länder som inte är i fokus för medierna i dag men som kan bli det i morgon. Vi vet ungefär vilka länder det är som löper risk att falla tillbaka i krig och konflikt, och där måste vi jobba långsiktigt för att stärka dem som hindrar det från att hända.
Isabella Lövin (MP):
Tack för frågan, Erik Bengtzboe! Ja, det är en mycket sorglig och utdragen situation vi ser i Palestina. Hela världssamfundet önskar att den konflikten ska komma till ett slut. Det är mycket viktigt att poängtera att Sveriges bistånd till Palestina inte går via ett generellt budgetstöd. Vi stöder den palestinska myndigheten genom EU, Världsbanken och FN.
EU-mekanismen Pegase är ett öronmärkt stöd till vissa delar av budgeten såsom löner och pensioner och till anställda inom hälso- och utbildningssektorn. Vi stöder också kvinnor genom civilsamhällets organisationer och så vidare, kvinnors arbetsmöjligheter och vattenförsörjning i Palestina, som är ett stort problem. Vi för en kontinuerlig dialog med den palestinska myndigheten.
Vi för en ständig dialog om mänskliga rättigheter, och vi har en försäkran om avståndstagande från våld.
Isabella Lövin (MP):
Sverige är i sin dialog med både Israel och Palestina mycket tydligt med att vi tar avstånd från våldsamheter och terrorattacker. Vi har fått en försäkran av den palestinska myndigheten att man tar avstånd från den typen av aktioner. Vi gömmer oss inte på något sätt. Däremot anser vi att det finns en stor fördel med att samordna vårt stöd till Palestina med andra givare.
Möjligheten att ställa krav och ha en djupare dialog med den palestinska myndigheten genom Världsbanken, FN och EU är större. Det finns på inget sätt ett ointresse av att följa demokratiska värderingar, respektera mänskliga rättigheter och ta avstånd från våldsanvändning. Det är inte ett sätt att gömma sig. Tvärtom är det ett sätt att stärka sin röst.
Isabella Lövin (MP):
Jag tackar Sofia Arkelsten för frågan. Det är glädjande att även Moderaterna tycker att det är bra att vi nu sätter en gräns för avräkningarna. Miljöpartiet och Socialdemokraterna har kommit överens om att frångå den modell som hittills har använts, med en schablon för att räkna av första året för flyktingmottagandet.
I den extrema situation vi nu befinner oss i med 60 miljoner människor på flykt i världen och en aldrig tidigare skådad inströmning av flyktingar även till Sverige ser vi inte att det är hållbart att fortsätta att räkna av per automatik från biståndet. Då skulle biståndet i princip halveras eller mer än halveras i biståndsbudgeten, så som prognoserna ser ut i dag för 2016.
Vi har därför kommit överens om att begränsa flyktingavräkningarna för nästa år till 30 procent, utifall att det kommer så många som vi förväntar oss.