Maria Larsson (KD):
Ann Arleklo har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att i samverkan med bostadsminister Mats Odell se till att hemlöshetens problem lika mycket blir en bostadspolitisk fråga som en socialpolitisk fråga. Jag vill inleda med att säga att jag håller med Ann Arleklo om att hemlösheten är en fråga som inte kan lösas av enbart socialtjänsten.
Ett brett angreppssätt är nödvändigt för att kunna se till att så få personer som möjligt hamnar i en hemlöshetssituation och att när så händer det finns fungerande vägar tillbaka in på bostadsmarknaden och till samhället i övrigt.
Med just den utgångspunkten att hemlöshet är en fråga som kräver en samlad politik med fler inblandade aktörer, presenterade regeringen i februari 2007 en omfattande treårig strategi mot hemlöshet och utestängning på bostadsmarknaden.
För att tillse den nödvändiga bredden framgår tydligt av regeringsbeslutet att Socialstyrelsen har den samordnande rollen för genomförande av strategin men att Kronofogdemyndigheten, Boverket och Kriminalvårdsstyrelsen ska ingå i styrgruppen. Sveriges Kommuner och Landsting ingår också i denna styrgrupp. Detta var en kort inledning om hur regeringen organiserat arbetet för att möjliggöra den samordnande politik vi strävar mot.
Jag vill också med anledning av Ann Arleklos fråga berätta om de aktiviteter som pågår inom ramen för bland annat hemlöshetsstrategin med syfte att säkra att så många personer som möjligt erhåller sin bostad på den reguljära bostadsmarknaden. Regeringens strategi mot hemlöshet omfattar fyra mål, och två av målen vill jag nämna i detta sammanhang.
För det första: Inträdet på den ordinarie bostadsmarknaden ska underlättas för kvinnor respektive män som befinner sig i boendetrappor, träningslägenheter eller andra former av boenden som tillhandahålls av socialtjänsten eller andra aktörer. För det andra: Antalet vräkningar ska minska och inga barn ska vräkas.
Vad gäller målet om att minska antalet vräkningar publicerade Socialstyrelsen och Kronofogdemyndigheten i maj en vägledning till stöd för kommunerna i det vräkningsförebyggande arbetet. Vägledningen visar konkret hur ett framgångsrikt arbete kan byggas upp och ger praktiska exempel från ett antal kommuner i landet. Vägledningen har skickats ut brett till alla kommuner, till länsstyrelser och en mängd olika aktörer.
Myndigheterna har också påbörjat planeringen av en informations- och utbildningssatsning kring vägledningen. Dessutom har Kronofogdemyndigheten fått i uppdrag att utveckla statistiken över antalet vräkningar. Ett huvudskäl till statistikuppdraget är att det är viktigt att kunna följa hur många barnfamiljer som vräks då regeringen har uttryckt att inga barn ska vräkas.
Vad gäller det andra målet, det om att underlätta inträdet på den ordinarie bostadsmarknaden, finns det ett behov av att öka kunskapen om hur kommunerna arbetar för att lösa situationen för personer som saknar bostad.
Därför har Socialstyrelsen och Boverket fått i uppdrag att regelbundet kartlägga omfattningen av den så kallade sekundära bostadsmarknaden, alltså kontrakt som socialtjänsten upplåter i andra hand åt personer som - av olika anledningar - inte kan erhålla ett eget kontrakt.
Resultatet från den första kartläggningen som redovisades i september visar att sju av tio kommuner under 2007 upplät sammanlagt drygt 11 000 bostäder med andrahandskontrakt till hemlösa personer. Knappt var tionde hushåll fick under året ta över sitt kontrakt.
Kartläggningen visar på omfattningen av kommunernas arbete med att skapa boendelösningar, men det behövs också en kunskap om vilka sätt att arbeta med bostadsfrågorna som ger resultat för de personer som berörs. Socialstyrelsen och Boverket kommer vid årsskiftet att publicera en kunskapsöversikt om effekten av olika metoder för att slussa in personer på den ordinarie bostadsmarknaden.
Syftet är att belysa hur så kallade boendetrappor fungerar och hur den metod som vinner allt större gehör, så kallade housing first , fungerar. Housing first -lösningar innebär att personen först får en permanent bostad. Där sätts de stödinsatser in som personen behöver för att klara sitt boende.
Dessutom pågår för båda dessa mål som jag nu berättat om projekt i kommuner, i samverkan med andra aktörer, som delfinansieras genom strategin. Vad gäller arbetet inom ramen för hemlöshetsstrategin är vi nu i en fas av aktivt kunskapsinhämtande och stöder samtidigt konkreta verksamheter. Så bör det vara. Det går inte att vänta på att kunskapen ska vara färdig.
Personer i hemlöshet eller risk därför behöver bästa möjliga stöd här och nu. Utöver dessa satsningar för särskilt utsatta grupper vill jag nämna några av de övriga initiativ som regeringen vidtagit för att så många personer som möjligt ska bo så bra och säkert som möjligt.
Regeringen har infört såväl ett stöd till kommuner som lämnar hyresgarantier som förvärvsgarantier vid köp av privatbostäder - båda reformerna med syfte att förbättra förutsättningarna för etablering och ökad valfrihet på bostadsmarknaden. Dessutom har regeringen lagt fram förslag på att genom utökade möjligheter till andrahandsuthyrning bättre utnyttja det befintliga bostadsbeståndet och därigenom öka utbudet av tillgängliga bostäder.
När jag nu har redovisat dessa pågående satsningar vill jag avsluta med att poängtera att den satsning på förbättrad statistik, utvärdering av metoder och annan uppföljning som görs inom ramen för hemlöshetsstrategin innebär att regeringen 2010 kommer att ha en mer välgrundad kunskap om hemlöshetens omfattning och mekanismerna på bostadsmarknaden för utsatta grupper.
Dessutom kommer en ny kartläggning av hemlöshetens omfattning år 2010 att ge oss indikationer på hur arbetet med strategin fallit ut.
Tillsammans med en analys av resultaten av satsningarna för en väl fungerande bostadsmarknad kan det med den samlade kunskapen i hand säkert bli aktuellt att igen väcka frågan om hur samhällets olika aktörer tillsammans bör arbeta för att motverka hemlöshet och utestängning på bostadsmarknaden - det mål som regeringen strävar mot.