Claes-Göran Brandin (S):
Vi socialdemokrater har tre reservationer. Jag yrkar bifall till reservationerna nr 3 och 6. Sjöfartsfrågorna har stor betydelse för utformningen av det svenska transportsystemet. Som framgår av betänkandet sker 90 procent av all export och import någon gång via båttransport.
Sveriges långa kust och många hamnar gör att transporter via sjöfart är det effektivaste och mest ekonomiska alternativet. Men det finns en stor outnyttjad potential till sjöss som ger möjligheter att flytta över transporter från vägarna till sjön. Den kustnära sjöfarten måste få större möjligheter att utvecklas på ett miljövänligt sätt.
På senare år har utvecklingen mot allt effektivare och renare motorer och bunkeroljor vänt tillbaka, och de har blivit smutsigare igen.
Vi kan läsa i betänkandet att det finns exempel på färjetrafik som bytt från bunkerolja med en svavelhalt under 1⁄2 viktprocent till en bunkerolja med en svavelhalt på nästan 1,5 viktprocent som alltså släpper ut mer svavel än den förra.
Även antalet fartyg med giltiga NOx-certifikat har minskat markant, det vill säga fartyg som visar att de släpper ut mindre kväve. Det här är naturligtvis en helt oacceptabel utveckling när vi nu står inför utmaningen att vända klimatförsämringarna. Räcker verkligen de åtgärder som Sjöfartsverket satt i gång och det arbete som pågår i internationella sjöfartsorgan?
Fru talman! Vissa svenska rederier går i bräschen när det gäller att använda sig av bunkerolja med miljöklass 1 och katalysator för avgasreningen. Men de stöter på patrull när de kommer till hamnar i Europa där det saknas tillgång till miljöklassad bunkerolja.
I stället tvingas dessa rederier investera i dubbla tankar, en för miljöklassad bunkerolja och en annan för den sämre bunkeroljan. Sammantaget gör detta att utvecklingen med fler fartyg med katalysatorer går mycket trögt och att sjöfarten fortsätter att släppa ut miljöfarliga luftföroreningar.
Därför är det viktigt att regeringen driver frågan om miljöklassad bunkerolja ännu mer aktivt inom EU. Flera åtgärder har satts in för att komma åt de negativa effekterna av svavelhaltiga utsläpp från fartyg som trafikerar Sveriges vatten. Alla berörda myndigheter är indragna i det här arbetet.
De arbetar med att ta fram planer och strategier för att minska användandet av svavel i marina bränslen. Internationellt samarbete pågår på motsvarande sätt både inom EU och i FN:s sjöfartsorganisation IMO. Arbetet i EU har till exempel resulterat i skärpta gränsvärden för svavel i marina bränslen för fartyg i hamn och för färjor.
Jag är oroad över om alla dessa insatser verkligen också kommer att ge resultat så att försurningen som svaveloxiderna bidrar till minskar på allvar. Särskilt viktigt är det här i Östersjön, som IMO klassar som PSSA-område, det vill säga ett hav som är särskilt känsligt och viktigt att skydda från miljöfarliga utsläpp.
Vårt politiska ansvar för att skydda dessa vatten väger speciellt tungt. Tyvärr har vi inte samma positiva utveckling när det gäller kväveutsläppen från sjöfarten. Kväveutsläppen bidrar till övergödning och algblomning i våra hav. Men nästan inga regler styr hur stora utsläpp av kväveoxider som är tillåtna.
Resultatet av detta är att fartygens utsläpp av kväve har ökat dramatiskt när man jämför med motsvarande utsläpp från vägtrafiken. Det räcker inte med de frivilliga initiativen till kväverening som det finns exempel på bland de svenska rederierna.
Nej, det behövs bindande regler för att förhindra sjöfart utan kväverening från att trafikera Östersjön. Dessutom behövs uttalade krav på fartygen att de använder det miljövänligaste bränslet. Konkurrens med dåligt bränsle kan aldrig accepteras. Här tycker jag inte att regeringen gör tillräckligt.
Sverige är ett av världens båttätaste länder, och många utländska turister söker sig till våra vackra kuster och skärgårdar. Därför är det tragiskt att se så många olyckor med fritidsbåtar varje år. Ofta finns det alkohol med i bilden. Utvecklingen är långt ifrån det trafiksäkerhetsmål vi satt upp här i riksdagen, och vi bör göra mer för att vända utvecklingen.
Därför är det exempelvis bra att Kustbevakningen och tullen nu får ta utandningsprov. Svenska Sjöräddningssällskapet, polisen, Kustbevakningen och tullen återkommer till behovet av ett nationellt register för fritidsbåtar. Ett register skulle underlätta för polisen och tullen i deras övervakningsarbete.
När det sker olyckor är ett registreringsnummer som syns tydligt på båtens utsida ett enkelt sätt att slå fast vem båtägaren är. Detsamma gäller det ökande antalet båtstölder. Det är betydligt krångligare att hävda att båten är min om man måste ändra registreringsnumret på båten. Finland har redan ett nationellt fritidsbåtsregister, och det fungerar utmärkt.
Finansieringen av registret ska ske genom att båtägaren betalar en registreringsavgift. För mig är majoritetens passiva hållning i den här frågan obegriplig. Motionen är mycket knapphändigt kommenterad i den här frågan. Varför kan vi inte ge polisen och tullen de möjligheter de vill ha och behöver för att få kontroll över fritidsbåtarna? Fru talman!
Jag vill också säga några ord om behovet av förarbevis för alla som har en fritidsbåt modell större. Precis som fordonen på våra vägar får motorfordon till sjöss allt kraftfullare motorer och kan gå i mycket höga hastigheter. Därför lyftes frågan om att införa båtkörkort för den här typen av båtar upp i den transportpolitiska propositionen för ett par år sedan. Nu bereder regeringen frågan om att kräva båtkörkort.
Åtminstone står det så i betänkandet. Jag hoppas att regeringen fullföljer det beslut som tidigare har fattats av riksdagen. Avslutningsvis vill jag fråga majoritetens företrädare: Vad händer med frågan om att införa tonnageskatt? Ni gillade tanken under hela er oppositionstid, och den varade ju rätt länge.
Vad gör ni nu när ni har möjligheter att införa det? Fru talman! Jag yrkar avslag på förslaget i betänkandet och bifall till reservationerna.