Anders Borg (M):
Som vanligt i debatter med Peter Persson kan det vara viktigt att påpeka att vi behöver ha en koppling till den verklighet och de fakta som gäller för Sverige. Det finns alltid en poäng med att redovisa hur det ser ut. Sverige har sedan 2006 haft en sysselsättningsökning bland ungdomarna på 65 000 personer. Det är en kraftig sysselsättningsökning. Peter Persson säger att han minns hur det såg ut 2002-2006. Det var högkonjunkturår med mycket stark tillväxt. Då ökade sysselsättningen för samma kategori med 3 000 personer.
Det är alldeles tydligt att i vissa avseenden har regeringens politik fungerat. Långtidsarbetslösheten i Sverige och Danmark är den lägsta bland ungdomar i de europeiska länderna. Vi har långtidsarbetslöshet bland unga. Man ska inte förringa det problemet, men det måste ställas i proportion till övrigt. Vi har en väl fungerande samhällsmodell som klarat krisen bättre än de flesta. Tittar vi på tillväxttermer är nästan alla jämförbara länder i sämre skick än Sverige.
Det gäller inte bara Grekland och Portugal utan även USA, Storbritannien, Italien, Frankrike, Danmark, Japan, Tyskland och Holland, som alla haft en sämre tillväxt än Sverige de senaste fem åren. De allra flesta av dessa länder har haft en betydligt större ökning av arbetslösheten och en betydligt svagare utveckling av sysselsättningen än vad Sverige upplevt. Peter Persson säger också att arbetslösheten ökar kraftigt i Sverige. Vi fick AKU i veckan.
Arbetslösheten låg på 7,3 procent. Det är samma siffra som i höstas och ungefär samma siffra vid samma tidpunkt 2006. Sverige har under de senaste månaderna helt enkelt inte upplevt någon kraftig ökning av arbetslösheten. Trots fortsatt oro internationellt har arbetslösheten stått stilla i Sverige, och sysselsättningen har fortsatt att öka. Nu har vi en besvärlig tid framför oss, men det är så det ser ut.
Det är viktigt att vi inte målar bilden av den svenska ekonomin i alltför mörka nyanser. Ungdomsarbetslösheten är vår akilleshäl. Vi har haft 20 år av hög ungdomsarbetslöshet, 20 år av olika försök att hantera problemet, försök som uppenbarligen inte varit tillräckliga. Peter Persson frågar i sin interpellation om vi borde överge den svenska modellen och i stället införa låglönejobb som i USA.
Nej, det tycker jag absolut inte. Jag tycker att vi ska titta på de länder som varit framgångsrika. Vi ser tydligt att USA, Irland, Storbritannien och för den delen även Danmark haft en mycket kraftig ökning av ungdomsarbetslösheten under den här krisen. De har, som Peter Persson nämner i sin interpellation, omfattande låglönejobb som trots att ekonomin vuxit inte gett människor en bra plats i tillvaron. Det är klart att det finns andra länder vi kan titta på.
Tyskland, Holland och Österrike har klarat av att ha en ungdomsarbetslöshet som under hela 20-årsperioden legat väsentligt lägre än Sveriges. Det är inte samhällen som på något avgörande och dramatiskt sätt skiljer sig från Sverige. De har fackföreningar, välfärdsstat och kollektivavtal. De har haft en god utveckling av tillväxten i övrigt.
Nu pågår ett mycket välkommet samtal mellan fack och arbetsgivare både i avtalsrörelsetermer och mer strukturellt beträffande vad man kan göra för att vidga vägarna för unga människor in på arbetsmarknaden. Vad kan vi göra för att öppna för färdigutbildningar? Både Metall och Handels har tittat på det. Vi måste komma åt akilleshälen. Vi måste få ned trösklarna för att anställa. Vi måste förbättra utbildningssystemet.
Vi måste se till att fack och arbetsgivare tillsammans tar ansvar för dessa frågor så att det ute på arbetsplatserna i både kommuner och privata företag finns vägar in för unga människor. Det tycker jag att vi gemensamt i Sverige borde arbeta med för att underlätta det hela. Jag tror inte att den politik som Peter Persson står för på något avgörande sätt skulle ändra den bild vi har beträffande problemet med ungdomsarbetslösheten.