KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag vill ta upp kammarens tid en liten stund för att prata om min motion om naturolyckor som behandlas i betänkandet. Sedan 1980 har två av tre naturkatastrofer varit relaterade till klimatet. Antalet inträffade klimathändelser fördubblades i Europa under 90-talet jämfört med det föregående decenniet. Även i Sverige har det de senaste åren inträffat flera olika naturolyckor, såsom skyfall, översvämningar och stormar.
Det är viktigt att man ändrar synsätt från en efter-katastrofen-handlingsplan till en som är förebyggande. Därför behöver Sverige ta fram en strategi för att klara av de sannolika förskjutningarna i klimatet mot ännu större nederbörd inom större delar av landet. Statens geotekniska institut har lagt fram förslag på en handlingsplan för att möta de nya hot som ett förändrat klimat innebär.
I förslaget redovisas behovet av myndighetsstöd, kunskapsutveckling, ökad forskning och utveckling. Det behövs också en samordnad nationell instans, som är huvudansvarig för sådana typer av händelser, med resurser och kompetens för att kunna arbeta förebyggande och göra långsiktiga strategiska bedömningar, ge stöd till och samordna lokala initiativ och följa upp arbetet. Med en god samordning och en nationell instans som är huvudansvarig finns stora samhällsvinster att göra.
Jag hoppas därför att propositionen Samverkan vid kris - för ett säkrare samhälle kommer att innebära att det blir så. Utbildning och forskning inom området behöver stärkas för att på sikt möta behovet av kompetensförsörjning, precis som Statens geotekniska institut säger.
Att till exempel geoteknisk forskning bedrivs i Sverige är viktigt, och det behövs ökad kunskap inom ett flertal markrelaterade områden - kunskap om klimatförändringar, infrastruktur, byggande i tätort, geotekniska risker med mera. En effektiv samverkan och samordning mellan högskolor, institut och övriga aktörer samt mellan olika vetenskaper, innefattande annan teknik, naturvetenskap och samhällsvetenskap, är också viktigt för att skapa en god beredskap.
Det handlar alltså om samverkan, samarbete och ökad kunskap. Herr talman! Jag tänker inte yrka bifall till motionen utan anser att utskottet behandlat den väl. Jag ser fram emot resultatet av regeringens utredning om effekterna av klimatförändringarna och hur samhällets sårbarhet för dessa kan minska. Jag ser även fram emot behandlingen av propositionen Samverkan vid kris - för ett säkrare samhälle .
Allt detta hänger samman för att vi ska få en ökad beredskap för kommande naturolyckor.
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag vill tacka för svaret. Dock känns det som om statsrådet Littorin läst men inte förstått. I svaret sägs att ni vill inrikta arbetsmarknadspolitiken på matchning och riktiga jobb. Vad är riktiga jobb för dig, Sven Otto Littorin? Är det inte att röja sly och att ordna skoterleder och vandringsleder?
Är inte jobb inom natur- och kulturmiljövård, miljövård och den turistiska infrastrukturen riktiga jobb? Ni säger ju att ni kan subventionera städhjälp. Vad är egentligen skillnaden? För den enskilda människa som deltar i Gröna jobb ger det meningsfull sysselsättning. Det ger kompetensuppbyggnad, stärker självförtroendet och bygger upp den som har stått allra längst från arbetsmarknaden.
Det ger högre social status och skapar identitet, referens och en plattform för annan anställning. Man får kontakter in i näringslivet. För samhället skapar Gröna jobb mervärde. Det förbättrar infrastrukturen. Det skapar förutsättning för levande landsbygd. Det minskar kommunernas sociala kostnader. Det minskar slitaget i naturen.
Det ökar tillgängligheten till upplevelser i skog och natur så att till exempel statsrådet kan vandra i skogen, läsa på skyltar vad som finns i omgivningen, stanna vid ett vindskydd och kanske övernatta i en stuga. Hur ska detta göras framöver? Gröna jobb fungerar. Ca 40 % av dem som finns i Gröna jobb får annan anställning, går vidare till utbildning eller blir företagare. Vad är det om inte ett gott resultat?
Ni slår mot dem som står längst bort från arbetsmarknaden genom att dra ned på anslaget till Ams. Gröna jobb hör till det som blir svårt att finansiera. På vilket sätt skapar nedläggningen av Gröna jobb fler jobb?
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag funderar på vilken verklighet statsrådet levt i de senaste åren. Jag kan konstatera att arbetsförmedlingspersonalen sköter sitt jobb. Man matchar lediga jobb mot arbetslösa. Min egen arbetsförmedling i Kil gör det väldigt bra. Ni pratar om individuellt anpassat stöd. Men vad är Gröna jobb om inte just individuellt anpassat stöd? Man stärker sig själv och får hjälp.
Sedan söker man jobb, och man får en plattform att stå på. Vad Gröna jobb gör är ju precis vad ni efterlyser. Jag skulle önska att statsrådet kunde åka runt och besöka Gröna jobb. Åk runt och besök folk på landsbygden, byalag och utvecklingsgrupper för att se vilket arbete som görs och vilket behov som finns av det som görs i Gröna jobb! Vi i Landsbygdskommittén gjorde en resa till Pajala.
Jag var där tillsammans med din partikollega Catharina Elmsäter-Svärd. Vi tittade på hur det var och besökte deltagare i Gröna jobb. De har gjort ett fantastiskt jobb med skoterleder och vindskydd. De har också byggt stugor för övernattning och bastu. Utifrån det skriver vi en hel del i Landsbygdskommitténs slutbetänkande.
Jag kan rekommendera en julläsning, nämligen vårt betänkande Se landsbygden! Myter, sanningar och framtidsstrategier . Den här utredningen är väldigt bra och ger en bild av hur det ser ut på landsbygden. Din partikollega Catharina Elmsäter-Svärd tyckte att Gröna jobb är ett väldigt bra projekt och talade väl om Gröna jobb. Det finns samband mellan regional utveckling, naturvård, engagemang och lokal förvaltning för att åstadkomma en ökad betydelse för detta och för att få till stånd en landsbygdsutveckling.
Jag vill återkomma till min tidigare fråga, den om riktiga jobb. Är inte det man gör i Gröna jobb riktiga jobb, eller vad lägger Sven Otto Littorin i begreppet "riktiga jobb"?
Om man nu tycker att Gröna jobb är bra och Skogsstyrelsen skulle kunna gå vidare, ser då Sven Otto Littorin någon möjlighet att jobba vidare med Gröna jobb?
Ann-Kristine Johansson (S):
Det är bra att jag fick ett svar om riktiga jobb. Jobb är också för mig, som du säger, permanenta jobb. Men det man gör till exempel inom Gröna jobb är också riktiga jobb - inom naturvården. Vem ska betala de arbetena framöver? Din regeringskollega Andreas Carlgren pratade här tidigare om naturvården.
Han talade om vistelse i skog och mark och sade att miljövårdsarbetet är viktigt för regeringen och att naturvårdspolitiken bygger på ett starkt lokalt engagemang. Så är det. Det som görs inom Gröna jobb handlar om att tillhandahålla naturvård och öppna för den möjligheten. Vem ska betala det i framtiden? Hur ska man sköta de naturvårdsreservat som vi beslutar om och de vandringsleder som behövs?
Vidare gäller det skoterleder, skyltning, fiskeplatser och annat sådant som samhället efterfrågar och som jag tror att vi stadsbor när vi åker ut vill att man tillhandahåller. Arbetsmarknadsverket får nu minskade resurser. De platser som Sven Otto Littorin pratar om är säkert redan intecknade.
Hur ska de kunna utföra det som åligger dem - att jobba med dem som står allra längst bort från arbetsmarknaden? Man har alltså ett så bra projekt som Gröna jobb som ger landsbygden möjligheter. Det är ju vad det handlar om. Landsbygden behöver dessa resurser. Inte minst stöttar man med detta småföretagarna och turismen. Det måste ju vara bättre att jobba inom Gröna jobb än att gå utan jobb?
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag håller med Eskil Erlandsson. Det är viktigt att se över jordbrukspolitiken och fundera på hur den ska ut. Om det korta perspektivet är vi helt överens. Jag tror att vi också är överens om långsiktigheten. Men jordbrukspolitiken måste långsiktigt förändras. Hur och i vilken inriktning kräver eftertanke.
Där skulle jag vilja att man kunde få till stånd en bred parlamentarisk utredning som startar i höst och som jobbar inför 2014 och framåt med hur den ska se ut. Landsbygdsprogrammet är jättebra. Det tog den förra regeringen fram, och ni har fortsatt med det. Det är jag glad över, för jag tror att det ger nya resurser till landsbygden som kommer att hjälpa mycket.
Kan ministern ge signaler nedåt i systemet som säger att man måste se helheten och väga in alla olika utvecklingsprogram och inte bara säga att landsbygdsprogrammet är det som gäller för landsbygden? Till sist, när det gäller landsbygdspolitiken över huvud taget, krävs det en politik som samordnar med en helhetssyn på national, regional, kommunal och lokal nivå.
Då behövs både djup och bredd. Jag tror att Eskil Erlandsson och jag är helt överens som att landsbygden är viktig för hela Sverige. Men det räcker inte. Vi behöver konkreta åtgärder. Jag ser fram emot fortsatta debatter under hösten och nästa år med Eskil Erlandsson, för landsbygden är så viktig. Är ministern beredd att tillsätta en parlamentarisk utredning för att se på helheten inom jordbrukspolitiken?
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag måste tacka statsrådet för svaret. Vi är överens om mycket, bland annat att integrationen över gränserna ska underlättas och gränshinder undanröjas. Visionen för det nordiska samarbetet har varit och är att man ska kunna röra sig fritt och verka över landsgränserna. Det är en grundläggande förutsättning för att behålla en konkurrenskraftig region i Norden. Att lösa gränshinder har varit en prioriterad fråga i det nordiska samarbetet.
Men det finns fortfarande efter ett antal år många gränshinder kvar, och det dyker upp nya hela tiden. Många kan vittna om byråkratiska hinder som man stöter på. Jag bor själv i ett gränslandskap, Värmland, där vi har Morokulien där Grensetjänsten finns. Det har varit naturligt för vår del att röra sig över gränserna. Man åker och handlar och går på dans på andra sidan gränsen, och man gifter sig med någon från andra sidan gränsen, men hela tiden stöter man på gränshinder.
I Värmland finns alltså Morokuliens grensetjänst som under flera år framgångsrikt har arbetet med att lösa gränshinder. Det gör man bland annat genom det så kallade gränsrådet, där jag vet att statsrådet har varit och lyssnat och deltagit. Man jobbar konkret med att lösa gränshinder. Jag har en lista här på 21 gränshinder, varav 9 har blivit lösta genom att man sitter tillsammans i gränsrådet.
Det är inte så många frågor som behöver lyftas upp på nationell nivå lagstiftningsmässigt, utan det handlar om att man pratar med varandra, och det behöver utvecklas ännu mer. Grensetjänsten skulle behöva utveckla samarbetet ytterligare med bland annat näringsliv och småföretagare. Men mycket av kraft, arbete och tid går till att hitta en finansiering för deras del.
Här måste det till en långsiktig finansiering för alla de tre grensetjänsterna, såväl Morokulien som Haparanda-Torneå och Öresund. Gränshindersamordnaren, som Nordiska rådet föreslår, kan vara en del av lösningen. Jag saknar i svaret beskedet att statsrådet ska medverka till att skapa en långsiktighet för Grensetjänsten i Morokulien men även för de andra tre.
Jag skulle vilja att statsrådet tar på sig ledartröjan, driver på och hittar en klok lösning för att konkret arbeta med att nå visionen om ett gränslöst Norden. En annan fråga är hur man på Grensetjänsten konkret ska jobba med att lösa finansieringen. Jag tycker att statsrådet skulle kunna vara aktiv och hjälpa till där. Jag undrar hur statsrådet ser på det.
Ann-Kristine Johansson (S):
Som statsrådet säger går inte allt att lösa och ska inte heller lösas, för det är två länder som har olika lagstiftningar. Det handlar om information och åter information till alla som tar ett jobb i ett annat land om vad man kan drabbas av. Informationen är väldigt viktig, och den ska ske nära medborgaren.
Här spelar Grensetjänsten en viktig roll, precis som Hallå Norden gör på ett lite större plan. Men Grensetjänsten i Morokulien likväl som i Haparanda och Öresund finns där människor och företagare är. Informationen är alltså mycket viktig. Det behövs en fördjupad samordning av de bilaterala grensetjänsterna.
Man behöver lära av varandra, dra nytta av kunskapen - statsrådet säger att gränsrådet skulle kunna finnas vid gränserna i alla de tre nordiska länderna - och ytterligare utveckla det samarbete som finns. Men det behövs ingen ny instans.
Nordiska rådet talar om en gränshindersamordnare, en jättebra idé, men den får inte ta resurser från det konkreta arbete som sker lokalt, utan det måste fortsätta. Därför skulle jag vilja höra lite hur statsrådet ser på gränshindersamordnarens möjligheter. Gränshindersamordnaren skulle kunna verka på nationell nivå.
Grensetjänsten skulle till exempel kunna lyfta upp problem som man inte kan lösa i gränsrådet till högre instans och vidare till Nordiska ministerrådet.
När det gäller de tre grensetjänsterna finns det en skiss som jag är väldigt intresserad av, nämligen att gränssamordnaren blir en överinstans över de tre centralerna Hallå Norden och att allt samordnas. Där tror jag att det är viktigt att ministerrådet tar initiativ till att se hur detta kan utvecklas. Finansieringen som är en tillfällig lösning för i år är jättebra. Det har gjort att det blivit lugnare för bland annat Grensetjänsten.
Och de regionala och lokala aktörerna är med. Men regionala aktörer i bland annat Värmland säger att Grensetjänsten också jobbar på nationell nivå. De är inte intresserade av att gå in med för mycket pengar, eftersom man från hela Sverige vänder sig till Grensetjänsten.
Därför behövs det en nationell finansiering eller att ministerrådet, alla tillsammans i Norden, skapar en långsiktig finansiering av de tre olika informationscentren. Jag skulle vilja höra hur statsrådet ser på den möjligheten. När vi har ordförandeskapet nästa år måste Sverige verkligen ta på sig ledartröjan och driva på arbetet.
Det sker mycket, men det måste bli mer konkret och samordnas. Pengarna ska användas bra och inte slösas. Och pengarna och arbetet ska samordnas, kanske med en gränssamordnare som håller ihop arbetet.
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag håller fullständigt med statsrådet om att det finns en risk för att annat kommer i kläm när man bygger upp nya strukturer. Därför vill jag att man verkligen funderar på hur man ska organisera det hela framöver. Jag ser fram emot att fortsätta diskussionen inom Nordiska rådet och med statsrådet, bland annat nu på torsdag men även framöver. Det här gäller inte bara Sverige. Detta är av gemensamt intresse för alla nordiska länder.
Man måste gå in med resurser från både Sverige, Norge, Danmark och Finland. Det gäller för alla länder att lösa gränshinder; det är inte bara av svenskt intresse. Jag tog upp frågan med statsrådets norska samarbetskollega när vi var på Nordiska rådets session i Köpenhamn och fick då ett mycket positivt svar.
Hon såg vikten av det arbete som sker i Morokulien. Frågan om hur man ska lösa gränshinder kommer troligtvis upp framöver, inte minst på sessionen i höst. Det är en prioriterad fråga. Men som sagt var, den långsiktiga finansieringen är otroligt viktig för att vi ska kunna fortsätta det goda arbete som sker.
All kraft hos dem som jobbar på Grensetjänsten ska inte läggas på att söka pengar. Man ska kunna fortsätta med att jobba med de bilaterala gränshindren och lösa dem så att nordiska medborgare kan röra sig fritt över gränserna - precis som vår vision är i det nordiska samarbetet.
Ann-Kristine Johansson (S):
Maud Olofsson, jag vill vara lika tydlig som Lena. Jag tror att vi är helt överens om att vi måste ställa kravet, precis som ministern gör, att oljebolagen tar sitt samhällsansvar, och det ska vi göra tillsammans, tycker jag. Trycket måste fortsätta.
Jag håller med Lena Olsson om att det kanske är dags att ordna fler träffar med oljebolagen - det kanske är på gång från ministerns sida - för att de ska ta sitt ansvar. Samtidigt är det så att marknadskrafterna inte fungerar på landsbygden. Det är för stora avstånd och för lite folk som bor där, och då är det inte intressant, för man vill tjäna pengar. Men det måste höra ihop med att man ska ta sitt samhällsansvar.
Det är bra att ministern har tagit itu med en kartläggning av hur det ser ut i Sverige och av vad som är på gång. Det behövs en försörjningsplan och ett tänk när det gäller hur många mackar som ska vara kvar på landsbygden.
Jag tror att vi kan vara överens om att alla som finns i dag inte kommer att vara kvar framöver, utan man måste vara tydlig och säga att det kommer att läggas ned ett antal mackar. Men man behöver se över på vilka ställen det är viktigast att det finns bensinmackar kvar och den samordnade servicen som jag tror så mycket på. Det riktades kritik från ministern mot den förra regeringen.
Men när det gäller samordning av service tillsatte den socialdemokratiska regeringen Landsbygdskommittén. Jag hoppas att det nu kommer ett förslag från regeringen utifrån det förslag som ligger på ert bord från Landsbygdskommittén. Vi satt alltså inte helt stilla, utan vi ville verkligen jobba vidare. Men det behövdes en kraftfull satsning för att se över behoven och möjligheterna på landsbygden.
Det var detta om försörjningssidan och hur det ser på landsbygden. Jag vill återgå till saneringsproblematiken. Jag håller med ministern, som svarade att i miljöbalken står det att förorenaren ska betala och att det är verksamhetsutövaren som är ansvarig. Men ett problem med bensinmackarna är vem som är verksamhetsutövare.
Är det den enskilda mackägaren eller är det oljebolagen som levererar drivmedlet dit? Det är en sak om det är ett oljebolag som äger bensinmacken, för då är ju oljebolaget ansvarigt. Men sedan finns problemet där en mackägare äger alltihop. Det gäller inte minst de så kallade vita mackarna, där man äger både det som står ovan jord och det som finns under jord.
Vem är där verksamhetsutövare? Vem är där ansvarig för saneringen? Det måste man se över och fundera på, tycker jag, för annars blir det orimligt för många mackägare som kommer att sitta med en eller flera miljoner i saneringskostnader när nedläggningen kommer. I slutändan kanske det blir kommunernas ansvar, om det går så långt som till konkurs.
Det är stora problem och stor oro när det gäller saneringskostnaderna. Om vi är överens om att det kommer att läggas ned ett antal bensinmackar på landsbygden kommer saneringsproblemet som ett brev på posten. Där är det viktigt att vi politiker tar vårt ansvar. Jag skulle vilja höra lite mer om ministerns syn på saneringsproblematiken.
Ann-Kristine Johansson (S):
Jag vill börja med att säga att det är väldigt bra att det ställs krav på oljebolagen. Jag tror att alla partier står bakom det. Driv på! Ställ krav på att oljebolagen ska ta ett samhällsansvar!
Lena Olsson tog upp att man kanske kan ta ut några ören per liter bensin för att kunna jobba med försörjningsplanen och saneringskostnaderna. Det finns goda idéer också från svensk bensinhandel bland annat. Ta tag i oljebranschen och driv dem framför er! Det tycker jag är bra. Jag har en slutkommentar när det gäller saneringen.
Det är bra att miljöministern har lyft upp frågan ordentligt. Jag vill skicka med att det är viktigt att se över vem som är verksamhetsutövare när det gäller bensinmackarna. Är det oljebolagen eller är det den enskilda mackägaren?
Om det är den enskilda mackägaren som kommer att få stå med stora saneringskostnader framöver måste staten vara med och ta ett visst ansvar, annars blir det orimligt. Det går fort nu. Bensinmackarna på landsbygden läggs ned nu. Vi kommer att få se mycket av det i sommar och under hösten. Konkreta förslag på hur vi ska rädda dem behövs.
Det finns en mängd goda förslag på regeringens bord när det gäller landsbygdspolitik ifrån Landsbygdsutredningen i Se landsbygden! Genomför de sakerna! Den politik vi ser i dag slår tyvärr stenhårt mot landsbygden. Se till att genomföra en del av förslagen som finns i utredningen, så blir det bra!
Ann-Kristine Johansson (S):
Naturvården är grunden, precis som miljöministern säger, och biologisk mångfald är A och O. Vi ska ha en stark och livskraftig stam av både varg och andra rovdjur i Sverige. Det är viktigt för rovdjursutvecklingen att den får en stark legitimitet.
Jag tog upp den oro som bland annat många fårägare i Värmland för fram till mig, och jag vill avslutningsvis säga några ord om det. Vi måste forska mer på frågor som rör samexistens. Hur kan fårägare och andra djurägare skydda sina djur? Finns det bättre stängsel? Ger hundar ett bra skydd? Hur kan vi från samhällets sida finnas där när angreppen sker?
Jag har en idé, och det skulle vara intressant att höra miljöministerns syn på den. Kan vi i länen tillsätta så kallade stängselgrupper som åker runt och hjälper till att sätta upp rovdjursstängsel och även hjälper till att sköta dem? Det kräver nämligen mycket arbete, och många lantbrukare pekar just på att det tar mycket kraft att sätta upp, och inte minst sköta, stängslen.
Utredningen pekar på toleransnivåer på regional nivå. Finns det med i miljöministerns tänk framöver? Vi har många besvärliga frågor att hantera. Inte minst gäller det den gemensamma diskussionen mellan Sverige och Norge. Vi deltog i ett möte på Nordiska rådet, och det var bra att miljöministern var med. Vi fick höra att det finns tre revir på gränsen mellan Sverige och Norge.
För att komma framåt måste vi därför öka samverkan mellan länderna. Andra svåra frågor är: Hur ska jakten framöver gå till? Hur inventerar vi vargstammen när snön kanske inte ligger kvar? Det finns alltså många spännande, viktiga och besvärliga frågor att ta hänsyn till. Jag tackar miljöministern för debatten.