KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Lindahl (C):
Jag skulle nog vilja vända mig mot Elisabet Knutssons påstående att de sänkta arbetsgivaravgifterna enbart är till för att ge företag lägre kostnader. Den här åtgärden kom till på grund av den höga ungdomsarbetslösheten. Ungdomar står väldigt långt från arbetsmarknaden.
Ska en arbetsgivare välja mellan någon som har erfarenhet och någon som inte har erfarenhet och det kostar lika mycket är det rätt naturligt att man väljer den som har erfarenhet.
IFAU, Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, ett institut som statsministern gärna och ofta hänvisar till, har sagt att de nästan tycker att effekten av sänkta ungdomsarbetsgivaravgifter skulle bli större om man sänkte dem ytterligare. Och det är precis det vi i Alliansen gör. Men regeringen vill ta bort sänkningen.
I stället vill ni tillsammans med Socialdemokraterna tvinga in tusentals arbetslösa under 26 år i så kallade traineejobb inom vård, fritis och omsorg. Är det verkligen så att alla ungdomar vill jobba inom de här sektorerna? Har ni frågat de anställda om de har tid och möjlighet att ta emot de här ungdomarna på ett bra sätt? Dessutom tycker jag att detta är lite orättvist.
Jag tror knappast att alla ungdomar som tvingas in i dessa tre olika sektorer är intresserade av att vara just där. Det är rätt orättvist mot både elever och brukare. För mig känns det här i ärlighetens namn mer som ännu ett socialistiskt experiment. Ungdomar har det nog svårt som de redan har det på arbetsmarknaden. Varför inte göra det enklare för fler branscher att öppna sina dörrar?
Varför inte uppmuntra företagen att anställa unga genom att i stället sänka avgifterna ännu mer?
Helena Lindahl (C):
Tack, Anna Wallén, för ett bra anförande! Vi pratar väldigt mycket om exportstrategi, och häromveckan kunde vi läsa i tidningen att näringsminister Mikael Damberg och Stefan Löfven var ute och pratade om regeringens nya exportoffensiv. Den innebär i pengar i runda tal 226 miljoner i år och därefter 315 miljoner per år resten av mandatperioden.
Men samtidigt inför regeringen skatter för företagen med 27 000 miljoner redan nästa år, vilket är den största skattehöjning som någon regering har genomfört de senaste 20 åren. Min fråga till Anna Wallén är då: På vilket sätt är det här en offensiv satsning på export och svenskt näringsliv?
Helena Lindahl (C):
Tack så mycket, Anna Wallén. Jag tycker inte att jag fullt och fast fick svar på min fråga. Det är väldigt viktigt att företagen ges konkurrenskraftiga villkor, för annars blir det svårt att konkurrera globalt. Det är ganska dyrt att driva företag i Sverige i dag. Därför gjorde alliansregeringen en del insatser.
Man sänkte bolagsskatten och, vilket jag var inne på tidigare, införde investeraravdrag med mera. Problemet är att ni höjer skatterna enormt mycket för företagen. Ni har också fått ganska hård kritik från näringslivet för det.
De anser att de nya satsningarna som ni gör, de 200-300 miljonerna på export och innovationer varje år, är småpengar i jämförelse med de planerade skattehöjningarna på 27 000 miljoner. Det är inte bara Centerpartiet som säger det här. Återigen: Näringslivet är väldigt kritiskt mot detta. Jag har ett par citat som jag tycker tydliggör det.
Bland annat säger Dan Olofsson, ordförande i och ägare av Danirgruppen, till Dagens Industri: De flyttar många miljarder från företagsamheten till staten, och så tror man att staten är någon sorts expert på att skapa jobb och dynamik i ekonomin, vilket inte är min tro. Det är en tuff global konkurrens, och vi måste värna om våra företag.
Liknande kritik i samma tidning levererar Christer Ågren, vice vd i Svenskt Näringsliv: Satsningarna, vars effekter är högst oklara, är småpengar i jämförelse med den kostnadschock man nu skickar på företagen. Det här är bara några av många röster som är negativa till den skattechock på 27 000 miljoner ni skickar på företagen.
Min frågar blir åter: Vad säger ni socialdemokrater om den svidande kritiken från näringslivet?
Helena Lindahl (C):
Vi vet att besöksnäringen växer så att det knakar i Sverige, och det är jätteroligt. Hela 173 000 personer är sysselsatta inom den näringen i dag. Och jag tror att det kommer att kunna bli många fler. Som jag tog upp i mitt anförande tidigare kan man på turistnäringens hemsida se att den globala turismen beräknas växa med 66 procent fram till 2030.
Det vore roligt om vi i Sverige kan ta någon eller ett par procent av den andelen. Det skulle göra mycket för jobben i Sverige. Det är många unga och många nysvenskar som får sina första jobb inom den här branschen. Därför är det konstigt att Miljöpartiet vill vara med och höja kostnaderna för att anställa unga.
Många av dem får kanske inte chansen då. Om man står och väger mellan att välja någon med erfarenhet eller någon som inte har erfarenhet och det kostar ungefär lika mycket att anställa dem väljer man oftast den som har erfarenhet. Svenskt Näringsliv gjorde en undersökning inom besöksnäringen för några veckor sedan.
Och av de tillfrågade småföretagarna sa 15 procent att höjda arbetsgivaravgifter för unga skulle leda till att ungdomar får gå från sina jobb. Det är väldigt tråkigt. Min fråga till Annika Lillemets och Miljöpartiet blir då: När Miljöpartiet var med och fattade beslutet tog ni då det här beslutets konsekvenser för unga människor i beaktande?
Helena Lindahl (C):
Tack för svaret, Annika Lillemets! Besöksnäringen ger också landsbygden stora möjligheter. Jag bor i Västerbotten, och om det är något som vi har gott om så är det plats. När jag går ut på gräsmattan är det inte många som ser mig, och så är det överallt. Vi välkomnar alltså fler turister till norra Sverige.
Och jag kan tycka att landsbygden förtjänar de här arbetstillfällena. Landsbygden är inte bara ett museum dit stressade storstadsbor kan åka någon gång om sänder bara för att det är trevligt. Det är jättebra att Miljöpartiet, tillsammans med Socialdemokraterna, ger ett ökat anslag, närmare 30 miljoner, till Visit Sweden för att fler utländska besökare ska kunna komma till Sverige.
Det behövs mer, men det är liksom gott. Jag blir dock förtvivlad över att ni höjer kostnaderna för branschen som har så små marginaler som det är. Det är klart att det påverkar en småföretagare om till exempel kostnaderna för en ung anställd höjs med ca 40 000 per år. Det är jättemycket pengar.
Hur tänker ni när ni höjer kostnaderna för att anställa unga? Den här branschen kommer inte att må bra av det. Det säger de dessutom själva. Ni kompenserar i stället med någonting som heter traineejobb, inom vissa branscher såsom vård, fritidsverksamhet och så vidare. Men det är inga riktiga jobb. Det är tillfälliga jobb.
Varför vill ni hellre ge pengar till tillfälliga jobb än att ge ungdomar möjlighet att få in en fot på ett riktigt arbete?
Helena Lindahl (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till Centerpartiets motion när det gäller uranbrytning, vilket jag inte gjorde i talarstolen. Jag glömde bort det, och det ber jag om ursäkt för. Nu har jag dock gjort det. Till Vänsterpartiet och Håkan Svenneling vill jag säga att vi tackar för att ni stöttar oss när det gäller uranfrågan. Det är en viktig motion, och jag kan bara beklaga att Socialdemokraterna och Miljöpartiet inte stöttar oss.
Jag tror att Vänsterpartiet också förstår att interna överenskommelser har svårt att överträffa svensk lagstiftning när det väl gäller. Jag har dock en fråga. Före valet talade ni i Vänsterpartiet om att ni ville ha 10 procent i gruvskatt.
Er partiledare kommer ju från Västerbotten, och jag hade nöjet att möta honom i en del olika sammanhang där han sa att den 10-procentiga gruvskatten är viktig. Men nu kan man i betänkandet läsa att ni vill göra en utredning om mineralersättningen. Hur kan det komma sig att ni inte vidhåller det ni hade som en av era paradfrågor före valet, nämligen 10-procentig gruvskatt? Varför har ni så fundamentalt ändrat er? Jag funderar på hur ni tänker där.
Helena Lindahl (C):
Jag vill tacka för svaret. Jag kan dela tanken att landsbygden producerar väldigt mycket som kommer hela Sverige till gagn. Det borde man kanske kunna se tydligare resultat av när det gäller investeringar i exempelvis infrastruktur. I norra Sverige skulle till exempel en norrbotniabana vara värdefull, kanske inte bara den lilla sträckan mellan Umeå och Dåvamyrans industriområde som vi eventuellt kommer att få om fyra år - om det vill sig väl.
Vi vill ha en norrbotniabana inom 400 år. Problemet med Vänsterpartiets tänk när det gäller gruvskatten är att det är väldigt kapitalkrävande att gå från prospektering till gruva, och i slutändan är det inte särskilt många som bryter mineraler eftersom det krävs en lång process och mycket pengar.
Med tanke på de lågkonjunkturer som kommer allt tätare, globalt sett, är jag rädd att en skatt på 10 procent skulle innebära att fler skulle gå i konkurs och att allt färre skulle våga satsa, vilket skulle påverka antalet arbetstillfällen. Och om det är något som vi behöver i norra Sverige så är det arbetstillfällen. Jag bor på landsbygden i Västerbotten.
Visserligen bor jag vid kusten, men eftersom jag reser mycket i mitt län och även i Norrbotten tycker jag ändå att jag har ganska god kännedom om möjligheterna och utmaningarna. Och jag kan säga att en gruvskatt på 10 procent definitivt inte skulle gynna norra Sveriges inland när det gäller arbetstillfällen i gruvnäringen, snarare tvärtom.
Helena Lindahl (C):
Jag vill börja med att hälsa Hanna Westerén välkommen till talarstolen. Som jag har noterat är det ditt första anförande och replikskifte. Jag kommer ihåg mitt första replikskifte mot Krister Örnfjäder från Socialdemokraterna. Jag tyckte han var lika lång som bred. Han var riktigt skrämmande, men jag överlevde. Du gjorde det här väldigt bra, och jag hoppas att jag inte är lika skrämmande.
Nåväl, Hanna Westerén säger att det är ett löfte från Socialdemokraterna att man inte ska bryta uran i Sverige. Då är min fråga: Hur mycket är det egentligen värt? Före valet lovade ni väljarna att ni inte skulle röra ROT, ni skulle inte höja bensinskatten och ni lovade att satsa på näringslivet. Men dessa löften bröt ni ganska raskt efter att ni kom till makten. Hur ska vi kunna lita på er nu?
Jag kan konstatera att Socialdemokraterna helt går ifrån det som ni tidigare har sagt här i kammaren, nämligen att ni vill förbjuda uranbrytning. I dag vill ni inte ens bifalla Centerpartiets motion om att utreda ett förbud. I stället hänvisar ni till något slags intern överenskommelse i regeringen om att ni inte ska öppna upp för utvinning av uran. Sedan tycker ni inte heller att det behövs något kommunalt veto när det gäller prospektering av alunskiffer.
Samtidigt säger miljöminister Åsa Romson att hon inte vet om den interna överenskommelsen ens leder till någon lagstiftning. Så min fråga är då: Hur kan en så kallad intern överenskommelse stå över svensk lagstiftning?
Helena Lindahl (C):
Jag tycker egentligen inte att jag fick svar på frågan över huvud taget. Ni beskattar näringslivet med 27 miljarder samtidigt som ni tillför exportsatsningar med 200-300 miljoner kronor per år mandatperioden ut. Jag skulle inte vilja kalla det en storsatsning på näringslivet när man beskattar näringslivet med 27 000 miljoner. Nåväl, jag ger Hanna Westerén en ytterligare möjlighet att svara på frågan.
Hur kan en så kallad intern överenskommelse inom regeringen stå över svensk lagstiftning när det gäller uranbrytning?
Helena Lindahl (C):
Tack, Annika Lillemets, för svaret! Jag känner mig inte alls betryggad eller nöjd. Jag tror att det finns människor som i dag sitter och tittar och följer det här som kanske också är väldigt oroliga. Det handlar om boende i Jämtland eller på Skaraborgsslätten som är oroliga: Kommer det att ske någon brytning? Varför kan inte regeringen gå med på att utreda en lagstiftning? Hur kan det komma sig att regeringen tycker att vi inte behöver något kommunalt veto när det gäller prospektering?
Gudarna ska veta att prospektering lägger en död hand över bygden. Då undrar jag: Varför kan inte Miljöpartiet bifalla en motion där man ger kommunerna vetorätt i fråga om prospektering av uran i alunskiffer? I alunskiffer förekommer nämligen rikliga mängder av uran, olja och gas, som säkert Annika Lillemets vet. Jag tycker att det är väldigt underligt. Varför kan man inte bifalla motionen, som helt enkelt säger att vi ger kommunerna vetorätt?
Sedan känner jag mig inte alls speciellt trygg när det gäller lagstiftning. Det var nämligen så att P1 intervjuade mig och även Åsa Romson för ett par veckor sedan. Då frågade man Åsa Romson, som för övrigt också är miljöminister, om den interna överenskommelse som Annika Lillemets hänvisar till. Åsa Romson säger att hon inte vet om överenskommelsen kommer att leda till lagstiftning.
Om hon, som är miljöminister, inte ens vet om det här kommer att leda till lagstiftning undrar jag: Vad är det då värt, Annika Lillemets?
Helena Lindahl (C):
Vi delar åsikt i uranfrågan. Däremot ställer jag mig ändå frågande till att ni i dag kommer att rösta nej till Centerpartiets motion. Inte ens er samarbetspartner Vänsterpartiet tycker att den så kallade interna överenskommelsen är nog. Den duger inte.
De väljer i stället att rösta på Centerpartiets motion därför att de tycker att svensk lagstiftning rimligtvis måste stå över en intern överenskommelse i regeringen. Det säger sig självt. Jag har egentligen en annan fråga till Anna-Caren Sätherberg. Prospektering av uran i alunskiffer är en stor fråga. Vi tar upp frågan i vår motion.
Vi vill införa ett kommunalt veto. I Jämtland, där Anna-Caren Sätherberg bor, på Skaraborgsslätten och andra ställen finns en stor oro över hur prospekteringsbolagen agerar. Prospekteringen lägger en död hand över bygden. Huspriserna sjunker. Man vet inte hur man ska planera för framtiden. Inte heller bönderna är nöjda. Allt detta vet Anna-Caren Sätherberg.
Ändå tycker ni inte att det är värt att låta kommunerna få lägga in ett kommunalt veto när det gäller prospektering efter uran i alunskiffer. I alunskiffer är uran, olja och gas rikligt förekommande. Vad är problemet? Varför röstar ni inte ja?
Helena Lindahl (C):
Skillnaden mellan Socialdemokraterna och Centerpartiet, Anna-Caren Sätherberg, är att när Centerpartiet satt i regeringsställning hade ni inte majoritet för att införa ett förbud mot uranbrytning. I dag sitter ni i regering tillsammans med Miljöpartiet. Även Vänsterpartiet flaggar för att man vill stödja ett lagstiftat förbud mot uranbrytning. Ändå väljer ni att säga nej.
Ni hänvisar till den interna överenskommelsen, som betyder föga i jämförelse med svensk lagstiftning. Vad ska ni förhandla om? Ni var överens om att införa ett förbud mot uranbrytning - i alla fall före valet. Nu säger miljöministern att hon inte vet om det kommer att leda till ett förbud. Det är märkligt. Det är definitivt, Anna-Caren Sätherberg, ett svek mot era väljare.
Jag skulle vilja läsa ur dagens betänkande när det gäller prospektering av uran i alunskiffer. Anna-Caren Sätherberg säger att hon själv kommer från ett län där prospekteringen väcker stor oro, och hon borde därför vara medveten om vad den innebär. Hon borde därför också rösta för Centerpartiets motion om att införa en möjlighet att lägga in ett kommunalt veto mot prospektering av uran i alunskiffer. Men det gör ni inte.
I stället säger ni följande: "Utskottet anser att den gällande ordningen med en kommunal vetorätt mot brytning av uran är tillräcklig och att undersökning av berggrunden som sker inom ramen för de gällande miljöbestämmelserna i allmänhet bör kunna ses som något positivt. En kommunal vetorätt mot prospektering i enlighet med förslaget i motionen bör således inte införas. Motionen avstyrs i den aktuella delen."
Vad är det, Anna-Caren Sätherberg, om inte ett svek mot era väljare?
Helena Lindahl (C):
Jag tackar Per-Arne Håkansson; jag tycker att stora delar av hans inlägg var kloka. Men jag har några frågor, bland annat när det gäller försäljning av bolag och nödvändigheten av detta. Det är ingen hemlighet att många banker är restriktiva med att låna ut pengar i dag, speciellt på landsbygden. Många företagare har problem med att få låna över huvud taget, och om man får låna är det till ockerräntor.
Det är klart att det skapar olika förutsättningar i olika delar av landet. Jag vill komma tillbaka till SBAB, som är en statlig bank. Jag talade också en del om det i mitt eget anförande. Jag tycker att statliga SBAB nu bara lämnar landsbygden vind för våg och fokuserar på storstäder i södra Sverige. Kunder norr om Dalälven ska inte göra sig besvär längre. Vad är detta för någonting egentligen?
Är det ansvarsfullt? Jag undrar hur Socialdemokraterna ser på det här och hur ni kommer att agera.
Helena Lindahl (C):
Jag tackar för svaret. Om jag uppfattade det rätt innebär det alltså att ni inte kommer att sälja SBAB. Jag tycker gott och väl att man skulle kunna göra det. Om inte SBAB uppfyller statens intentioner att verka i hela landet kan jag börja fundera på varför SBAB över huvud taget ska finnas. Det finns så pass många banker och riskkapitalister i storstäderna ändå så det räcker.
Om jag har uppfattat det rätt kommer alltså Socialdemokraterna att agera med nya ägardirektiv till SBAB när det gäller att verka i hela landet. Har jag uppfattat dig rätt då, Per-Arne Håkansson?
Helena Lindahl (C):
Som jag sade i mitt anförande kunde vi före valet höra de miljöpartistiska språkrören i ganska många debatter nämna Vattenfall och brunkolsbrytningen i Tyskland. Bland annat sade Gustav Fridolin att om Miljöpartiet skulle komma i regeringsställning skulle det vara stopp för fortsatt expansion av brunkol i östra Tyskland.
Min fråga till Elisabet Knutsson är: Kommer Miljöpartiet ändock att trycka på startknappen för en ny brunkolsbrytning, eftersom Vattenfall aviserar att man kommer att fortsätta med brytning och investering i nya gruvor och dagbrott? Min fråga är som sagt: Kommer MP att bifalla en ny brunkolsbrytning, och har ni ändrat uppfattning?
Helena Lindahl (C):
Tack för svaret. Jag känner mig ändå inte riktigt nöjd, för jag antar att de miljöpartistiska språkrören för partiets talan. Säger Gustav Fridolin att det är stopp för fortsatt brunkolsbrytning i Tyskland tror jag att väljarna tar honom på orden. I annat fall vore det att luras. Är det så att man verkligen vill sätta stopp för detta finns det också möjlighet att lägga fram förslag till nya ägardirektiv.
Eller också kan man sälja Vattenfalls utländska del. Är ni i så fall beredda att göra något av dessa alternativ eller bådadera?
Helena Lindahl (C):
Jag hade egentligen inte tänkt delta i debatten, men jag blev lite intresserad när du sa att du tyckte att det var viktigt att skapa tydlighet i det statliga riskkapitalet, Mikael Damberg. Det tycker jag också, och jag tycker att det är bra att man kanske gör en generell översyn. Det jag dock inte riktigt förstår är varför ni då först valde ut Fouriertransform.
Det känns som att det rimmar lite illa, när man väljer ut ett riskkapitalbolag, med att tanken sedan var att man skulle dra tillbaka pengarna. Det är ändå i påbörjade projekt, och många av de projekten hanteras av små eller medelstora företag som verkligen är i behov av de pengarna. En del av företagen har fortfarande inte heller hämtat sig från den globala finanskrisen.
Att då rycka undan mattan för dem och säga att man ska ta tillbaka pengarna skapar ju stor oro och stora problem. Min fråga till näringsministern är: Hur tänkte ni när ni gjorde det här?
Jag förstår att ni var ute efter sund finansiering, men det känns ändå inte riktigt seriöst att bara peka ut ett företag som redan har påbörjat investeringar i en mängd småföretag för att sedan helt plötsligt tänka sig att man rycker tillbaka dem. Jag skulle alltså gärna vilja ha en förklaring från Mikael Damberg. Är det en seriös hantering av människor och företag?
Helena Lindahl (C):
Jag kan inte låta bli att citera Patrik Björck. Han sade tidigare att Socialdemokraterna nu ska ställa svensk arbetsmarknad till rätta, och ministern sade också att den nuvarande regeringen vet vad man vill göra med Arbetsförmedlingen.
Innebär det att ni stöder Arbetsförmedlingens generaldirektör, i hans planer på att lägga ned 100 lokala arbetsförmedlingskontor? Vad blir i så fall konsekvensen? Generaldirektören har ju inte direkt pekat ut exakt vilka kontor det är. Det är många runt om i landet som är oroade. Jag har varit i kontakt med den lokala arbetsförmedlingen i mitt län Västerbotten - jag bor i Robertsfors kommun.
Där är man oroad över att deras kontor ska läggas ned, precis som på många andra ställen. Jag tänker speciellt på en utsatt grupp, människor med funktionshinder. Det kan vara människor som har Aspergers syndrom eller ett fysiskt funktionshinder eller kanske - som en kille jag är bekant med - inte ser, alltså är blind.
Han har nu genom Arbetsförmedlingen fått sitt första jobb, vilket är fantastiskt. Det är en grupp av människor som inte så lättvindigt kan åka 14 mil. Då pratar jag till exempel om Robertsfors, där närmaste arbetsförmedling skulle vara i Umeå eller Skellefteå. Tur och retur är det 14 mil dit. Det skulle gå åt en halv dag för att ta sig dit och hem, dessutom kanske om man ska ta bussen, för vi har inte direkt några snabbtåg eller någon tunnelbana i den delen av landet.
Det är en grupp människor som ofta är ganska tyst, som inte alltid har egna röster. Då är min stora oro: Vad händer med den gruppen? Oftast litar man på en person som man har på Arbetsförmedlingen. Det är jätteviktigt att man har en specifik kontakt. Den personen har också ofta god kännedom om lokala företag och möjligheter. Detta kommer naturligtvis att försvinna, om verksamheten kommer att centraliseras.
Mina kolleger var tidigare inne på nyanlända. Även om Arbetsförmedlingen pratar om att man ska ha etjänster och börja med digitalisering i större utsträckning undrar jag: Om du är nyanländ och knappt känner till hur det svenska samhället fungerar och du inte har språkkunskaperna, hur ska du då kunna använda dig av etjänsterna? Då är det viktigt att kunna ha en lokal kontakt, för alla hamnar inte i större städer.
Min fråga är: Vad skulle beslutet om att lägga ned 100 kontor innebära för arbetsmarknaden i hela landet, exempelvis i norra Sverige, där jag bor och där de långa avstånden finns? Är det acceptabelt att man ska åka 14 mil för att besöka sin lokala arbetsförmedlare?
Helena Lindahl (C):
Jag kan säga till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson att Alliansen också har ökat anslaget till Arbetsförmedlingen, men inte lika mycket som ni gör. Dock återstår ett faktum. Att man drar in 100 lokala kontor hjälper knappast till att förbättra den offentliga servicen i hela landet. Återigen verkar det som att landsbygden får betala ett högt pris.
Jag kan notera att ministern inte svarade på min fråga om det är okej och rimligt att man måste åka 14 mil för att göra ett ärende på Arbetsförmedlingen.