KBLab/rixvox huggingface dataset:
Daniel Helldén (MP):
Statsrådet hänvisar reduktionsplikten till EU och säger att de kanske gör någonting bra där som gör att det här kommer att lösa sig, det vill säga att ni inte kan sänka så mycket som ni vill sänka. Låt oss säga att EU inte gör det - de kommer sannolikt inte att höja nivåerna till den nivå vi har i dag. Då kommer vi inte att klara våra klimatmål.
Att skicka iväg frågan och säga att EU är ambitiöst fungerar inte. Vi har ju våra egna mål på transportområdet, och dem ska vi hålla. Annars får ni ändra målen. Jag hoppas verkligen inte att ni gör det, för ni påstår ju att regeringen ska hålla fast vid målen. Det är märkligt - någonstans hamnar frågan, men ni kan inte tala om var någonstans ni ska lösa problemet, utan det ska bli någonstans i någon framtid.
Det kanske är i Egypten du ska lösa det, eller kanske FN gör någonting - jag vet inte. Någon annanstans ska det göras. Du pratar om att det här är temporära åtgärder. Ni kunde inte sänka reduktionsplikten kommande år, utan det ska ni göra 2024. Just nu är det ett krig, och vi har höga priser på bensin och diesel. Då är det lite märkligt att köra med det här, för det kanske inte är så höga bensin- och dieselpriser 2024.
Och ni har sänkt reduktionsplikten, så ni löser liksom ett problem som kanske inte finns då. Dessutom är det så att både det här med reduktionsplikten och att ni sänker bensin- och dieselpriserna - nu blev det ju marginellt - blir fruktansvärt dyrt. Hela frågan om reseavdrag och så vidare hamnade i den här potten. Det handlar också om bonus malus.
Vad ni gör nu är att ni pumpar in en massa pengar till bland annat Stockholm, till Östermalm och alla som sitter där med sina bilar. Ni skulle ha letat efter några smarta åtgärder om det är de som har dåligt med pengar som behöver de här åtgärderna, men det gör ni inte, utan ni bara tar brett och hittar ingenting.
Daniel Helldén (MP):
Vi har nu hört infrastrukturministern förklara sin syn på Bromma flygplats. Ja, flygandet ökar. Coronapandemin har upphört, men flyget är starkt påverkat av det som har hänt. Strukturella förändringar gör att flygandet inte kommer att komma tillbaka till samma nivåer, och det gäller framför allt för det affärsflyg som är Brommas grund.
Inte ens Transportstyrelsens analyser visar att vi kommer att komma tillbaka till nivåerna innan coronapandemin. Varför håller ministern och regeringen fast vid Bromma som flygplats? Nedläggningen av Bromma flygplats står inte och faller med huruvida det finns en coronapandemi eller inte. Den står på egna ben.
I strid med alla analyser över Brommas framtid, Swedavias behov och Arlandas utveckling deklarerar regeringen i sin budget att Bromma ska vara kvar som flygplats. Det gör man helt utan grund och analys och helt i strid med hur en seriös regering bör agera på området.
Regeringen agerar på samma sätt som på andra infrastrukturområden, det vill säga fattar beslut utan grund mest för att sänka bra politik, inte för att den är fel utan för att man kan göra det. Regeringen skrotar nya stambanor, tar bort reduktionsplikten, tar bort bonusen till elbilar, river upp ett revolutionerande reseavdrag, som man själv var med och fattade beslut om precis före sommaren, och stryper utbyggnaden av vindkraft.
Allt detta sker utan några som helst konsekvensanalyser eller idéer om hur man ska hantera effekterna för att klara klimat och miljömålen. Regeringen säger visserligen att man ska klara målen, men man vet inte hur. Fru talman! Så är det även med Bromma flygplats. Utan grund säger man att flygplatsen ska vara kvar. Det är en förlegad flygplats som har gjort sitt.
Det här gör man utan att blinka. Man blockerar därmed också en enorm mängd bostäder. Då är statsrådet ändå samtidigt bostadsminister. Han är en minister som vi rimligen skulle tro värnar bostadsbyggandet för bostadsbehövande. Men Andreas Carlson värnar uppenbarligen en förlegad flygplats mer än bostäder för bostadssökande.
Kommunerna har ett bostadsförsörjningsansvar, så även Stockholms stad. Enligt kommunens planering är Bromma ett stadsutvecklingsområde. Området ingår i planen för att klara stadens bostadsförsörjning. En enorm bostadsresurs ligger i dag i träda och väntar på att få bli en del av Stockholms bostadsmarknad.
Det här vill bostadsministern uppenbarligen förvägra Stockholm, utan ett vettigt skäl eller analys, faktiskt i strid med alla analyser som har gjorts på området. Fru talman! Hur kan bostadsministern stå för detta, det vill säga att blockera tiotusentals bostäder för uppåt 100 000 bostadssökande helt utan grund?
Det borde vara rimligare att en bostadsminister står för bostäder, lägger ned en flygplats som har gjort sitt och tar sitt ansvar för landet.
Daniel Helldén (MP):
Interpellanten Kadir Kasirga frågar om möjligheten att hjälpa till med att få bostäder på Bromma och därför lägga ned flygplatsen. Därför tycker jag att det är relevant att diskutera den frågan. Precis som interpellanten säger är det här en fråga om bostadsförsörjning och behovet av en flygplats.
Nu säger statsrådet att Bromma passar bra som pilotflygplats för biodrivmedel och möjligen elflyg eller något sådant. Biodrivmedel kan man stoppa in i vilket flyg som helst, det är mest en fråga om kostnad, och det kan man göra på Arlanda. Det behöver man inte ha Bromma för. Alla utredningar pratar om det övriga flyget som finns där. Det går att flytta över, och det har de här utredningarna visat.
I stället säger ministern att det finns ett remissvar från en instans som säger någonting och har en idé om det. Men det finns tre fyra fem utredningar som säger att flygplatsen kan läggas ned. Det är fullt möjligt, och det har inte med corona att göra. Men corona har hjälpt till i det sammanhanget därför att flygandet har gått ned så mycket, så vi kan i princip lägga ned Bromma nu.
Det är fullt möjligt. När det gäller det elflyg som ministern lyfter fram är det ett hybridflyg som vi inte ens vet om det finns. Det finns inte ens en prototyp i sammanhanget. Det är också intressant när det gäller flygandet i Stockholm att genom Bromma splittrar man flygplatsverksamheten. Genom att flytta över allt till Arlanda får vi en konsolidering.
Det är bättre för det svenska flyget, det flyg som vi faktiskt behöver. Det är också centralt, men de analyserna finns inte alls. Det är mer att den här regeringen vill behålla Bromma flygplats bara för att behålla Bromma flygplats, inte för att det finns något annat skäl.
Daniel Helldén (MP):
Alla som har åkt tåg i Sverige i dag vet att det är tålamodsprövande. Man sitter fast i förseningar, och det är svårt att planera livet. Svenskarna vill åka tåg, och de vill åka hållbart - men kan inte. Alla vet också att järnvägsproblemen beror på bristande underhåll. Spår, växlar och signaler är trasiga och behöver lagas. Detta konstaterar regeringen i regeringsförklaringen.
Det råder en underhållsskuld, och vi måste satsa mer på järnväg. Men det första regeringen gör är att plocka bort 750 miljoner kronor från just järnvägsunderhållet och skickar dem till bilvägar. Herr talman! Vilka signaler tror infrastrukturministern skickas till alla Sveriges tågresenärer?
Daniel Helldén (MP):
Vad ministern säger är intressant. När jag pratar med järnvägsbranschen säger de unisont att pengarna behövs även nästa år. Det är då märkligt att plocka bort dem. Det vi ser är en regering som på ett exempellöst sätt plockar bort pengar från hållbara transporter. Regeringen skriver själv i sin budget att klimatmålen inte kan nås med denna politik.
Tror ministern att vi kommer att klara Parismålen på det sättet?
Daniel Helldén (MP):
Jag vänder mig till statsrådet Andreas Carlson. Statsrådet var på ministerrådsmöte i Bryssel i början av december. Där meddelade han att man plockar bort ett antal streck på en karta som visar var nya stambanor och ny infrastruktur i Sverige kan komma till stånd. Detta gjordes utan att riksdagen informerades.
Effekterna av det är att Sverige går miste om möjligheten att ansöka om mångmiljardbelopp från EU:s fonder för ny infrastruktur. Det här rör sig inte om höghastighetståg utan om att kunna söka medel till konventionella spår för trafik som går i ungefär 200 kilometer i timmen.
Jag undrar om statsrådet kommer att rätta till detta i sitt fortsatta arbete i Bryssel under våren.
Daniel Helldén (MP):
Problemet är att vi nu uppfyller allt som står när det gäller de kartor som nu finns. Vi har de stambanor som vi säger behövs. Man kan inte söka mer pengar för någonting som inte finns där. Ostlänken ligger kvar - den kan vi fortfarande få pengar för. Den går ungefär där det redan finns en stambana.
Ni har avhänt Sverige möjligheten att ansöka om ansenliga medel både för Lund-Hässleholm, för Göteborg-Borås och för de centrala delarna om en annan regering skulle vilja göra detta. Det är anmärkningsvärt.
Magnus Berntsson (KD):
De iranska folken förföljs i dag av sin egen regering. Det revolutionära gardet är regimens förlängda arm, och de arresterar, torterar och förtrycker iranska demonstranter - inte minst kvinnor - som vågar motsätta sig regimens extrema och totalitära tolkning och tillämpning av sharialagar och islam, bland annat genom att kvinnor tvingas täcka hår och ansikte.
Samtidigt som det revolutionära gardet förtrycker den iranska befolkningen sponsrar och stöder de islamistiska terrorgrupper i Jemen, Syrien och Libanon. De liknar terrorgrupper som al-Qaida och Isis. Den stora skillnaden här är att det finns en statlig koppling.
Många länder, bland annat USA, har därför redan i dag terrorstämplat IRGC, och Europaparlamentet röstade nyligen för en sådan resolution. Min fråga till utrikesministern är därför om regeringen har för avsikt att samla stöd i EU-kretsen för att terrorstämpla det revolutionära gardet.
Magnus Berntsson (KD):
Tack, utrikesministern, för svaret! Vi kristdemokrater tackar alldeles särskilt för det och kommer att följa frågan mycket nära. Jag vill också ställa en fråga angående att regimen i Iran har velat utveckla kärnvapen. Det är ett hot mot resten av världen, inte minst staten Israel.
Vi i västvärlden har trott att det har gått att styra kärnenergiprogrammet till att bli civilt, i utbyte mot sanktionslättnader. I formell mening leder EU det arbetet, som ligger på is just nu. Är det inte dags att även formellt avsluta det?
Anna Lasses (C):
Utifrån det jag har hört Tomas Eneroth säga tror jag att vi delar bilden av hur otroligt viktigt det är med det svenska biståndet och att enprocentsmålet bör behållas. Jag tror också att vi delar uppfattning om att det långsiktiga biståndet ska värnas.
Vi i Centerpartiet tycker att det finns en hel del att göra när det gäller effektivisering och att förtydliga frågor om demokrati, klimatomställning och långsiktiga jobb.
Jag som är ny här kan se ett stort behov av utbildning, vilket är problematiskt i det svenska biståndet. Det är bara en liten andel som går till utbildning. Men där kanske alla partier kan diskutera hur vi ser på frågan.
Nu får Tomas Eneroth svara på frågan om enprocentsmålet ytterligare en gång. Vi delar uppfattning om att man får förhålla sig till rådande budget, och vi alla vill ha en restriktiv statsbudget. Centerpartiet har ändå valt att behålla enprocentsmålet, och därmed har vi en högre summa i årets budget.
Hur kommer det sig att Socialdemokraterna inte lyckades med detta?
Anna Lasses (C):
Det känns absolut tryggt att höra att avsikten är att återgå till enprocentsmålet utifall att det skulle bli ett regeringsskifte. Samtidigt måste man vara här och nu.
I det här läget som Tomas Eneroth så förtjänstfullt beskrivit, med ökad fattigdom och allt som sker i världen, klimatomställningen som behöver göras och så vidare, hade jag önskat att man hade valt att prioritera detta redan i nuvarande budget. Risken finns annars att man halkar ifrån det där, och då står man där den dagen man möjligtvis får chansen att återgå.
Kommer Socialdemokraterna att orka hålla i denna målsättning även om det visar sig att vi då är nere på 0,5 eller 0,7 procent?
Anna Lasses (C):
Tack, Magdalena Thuresson, för ett bra och engagerat inlägg, vill jag först säga. Jag håller helt med om att vi har ett behov av att göra reformer inom biståndet. Effektivisering är alltid bra, ledarskap bör diskuteras och synergieffekter är väldigt intressant. Sedan finns det andra saker där jag absolut inte håller med. Jag har framför allt två frågor.
Den ena frågan har även föregående replikör varit inne på. Den handlar om processen, det vill säga transparensen och dialogen, alltså innan besluten fattas. Jag känner mig fortfarande lite orolig, och väldigt många delar min oro: Vad är det som gör att riksdag, civilsamhälle och mottagare inte får vara med i processen när man nu gör om det här? Varför måste det gå så fort?
Jag tror att man kommer att få äta upp det i slutändan, för även om förändring alltid skapar en viss oro brukar transparens och dialog faktiskt öka tryggheten. Sedan har vi målet. Där är ju alla i utskottet eniga om att vi står fast vid målet om fattigdomsbekämpning och demokratiutveckling. Det är bra. Man säger också att regeringen står bakom detta. Men jag får inte detta att gå ihop.
Hur går detta egentligen ihop med migrationspolitiken? Och hur går det ihop med talet om exportfrämjandet och att det ska gynna Sverige?
För även om jag håller med Magdalena Thuresson om vikten av handel och att näringslivet får en större roll i detta undrar jag över just ansatsen att det ska vara exportfrämjande för Sverige i stället för att utgå från mottagarens perspektiv - hur går detta ihop?
Anna Lasses (C):
När det gäller just bni-nivån lämnar jag det därhän. Vi har olika syn på det, och jag tänker att det får vara så. Men jag vill återgå till processen, för det gäller egentligen inte processen inför själva budgeten utan dessa stora förändringar. Om man nu är väldigt mån om att få ett nytt och effektivt och bra biståndsarbete, varför involverar man inte då?
Varför tar man sig inte den tiden och ser över hur vi kan göra detta så bra som möjligt? Jag tror ändå att det finns ganska många saker där vi skulle kunna enas. När det sedan gäller migrationspolitiken funderar jag lite grann.
Jag förstår också att man inte kan ge allt till alla; det begriper jag fullt ut. Men nu har man den här väldigt strama migrationspolitiken, där man mer eller mindre vill avskräcka människor från att komma hit, tillsammans med målen om återvändande i biståndet.
Hur går detta ihop med biståndets målsättning att fokusera på mottagaren? Jag får inte riktigt det att gå ihop; det ska jag erkänna. Jag tror dessutom att det kanske mest är ett slag i luften, för så där vansinnigt många stater som är auktoritära ger vi inte stöd till. Det känns mer som att detta är någonting vi säger men som inte ger så mycket.
Anna Lasses (C):
Jag håller med om att avräkningstaket är bra. Det gör att det blir stabilt och att man vet vad som gäller. När det gäller enprocentsmålet gläder det mig visserligen att Kristdemokraterna håller fast vid det, men jag måste ändå fråga var gränsen går.
Vi har ju hört, åtminstone från Sverigedemokraternas sida, att det här eventuellt är ett första steg. Vad händer i nästa steg när man vill ned till 0,5 procent? Hänger Kristdemokraterna med då, eller säger de nej? Det är min ena fråga. Den andra frågan handlar om processen. Varför får inte civilsamhället och riksdagen vara med när man nu gör så stora förändringar i biståndet?
Och då pratar jag inte om pengarna utan om principerna för hur man fördelar, tänker och ska arbeta med det. Jag håller med om det Gudrun Brunegård sa om utveckling av handel när det kommer till just kvinnliga jordbrukare och utbildning.
Det är verkligen ett av de bästa sätten att få till utveckling - inte minst ekonomisk sådan. Men det här står väldigt långt från målet att gynna svensk export. Jag skulle önska att man snarare fokuserade på att säga att man ska involvera näringslivet och hjälpas åt för att det ger ett mervärde.
Hade inte det varit bättre än att säga att man ska gynna svensk export?
Anna Lasses (C):
Jag hoppas att Kristdemokraterna verkligen kan hålla i detta och försöka att putta upp det så att det inte åker ned ytterligare. Jag håller med om att det har varit en oerhört forcerad process. Det är just detta som är problemet när man gör stora förändringar och det skapas en stor oro.
Då är det ännu viktigare att alla känner att de är med och att de kan bidra med den kunskap som de har. Då är det också lättare att inte göra stora misstag så att man sedan måste riva upp och göra om. Jag tycker att det är tråkigt att man inte har sagt: Stopp och belägg - så här snabbt kan vi inte göra det!
Den här processen, med den överenskommelse om att involvera civilsamhället som ligger i botten, är mycket viktig. Jag hoppas att Kristdemokraterna håller med om detta och att partiet bevakar det och ser till att det är någonting som tas med åtminstone i den vidare processen.
Anna Lasses (C):
Jag vill naturligtvis ställa samma fråga som jag har ställt till de övriga regeringspartierna, och det handlar om processen och om hur ni från Liberalerna ser på att civilsamhället och riksdagen inte har fått komma in i processen so far och hur ni tänker om detta framöver.
Sedan har jag en särskild fråga just till Liberalerna utifrån att jag vet att Liberalerna brinner för utbildningsfrågor. Någon har viskat i mitt öra att med detta nya förslag till biståndsbudget blir det tidigare ganska så skrala stödet till utbildning ännu lägre och hamnar på ungefär 1 procent.
Hur ser Liberalerna på detta, och är det någonting som Liberalerna kommer att arbeta för att förändra med tanke på att vi vet att utbildning är någonting som verkligen är effektivt ur ett biståndsperspektiv. Det skulle jag vilja ha svar på.
Anna Lasses (C):
Jag uppskattar ärligheten i det svaret. Jag kan tänka mig att fler delar bilden att man kanske inte riktigt vet varför det har blivit som det har blivit i processen, eftersom det har gått vansinnigt snabbt. Det är också lite av problemet. Jag är själv företrädare för ett litet parti och vill skicka med att det går att ha en stark röst, även om man är ett litet parti.
Det är viktigt att verkligen inte ge avkall på de värderingar som är grunden i partiet.
Jacob Risberg (MP):
Denna interpellation avser som bekant uttalanden som utrikesminister Tobias Billström har gjort angående vapenexport till Turkiet. För Miljöpartiet är det självklart att vi inte ska exportera vapen till Turkiet eller andra diktaturer och folkrättsbrytande invasionsmakter. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik ska inte dikteras av auktoritära regimer.
Och vårt förhållningssätt till vår vapenexportlagstiftning ska inte ändras bara för att vi blir medlemmar i Nato. Utrikesministerns uttalande i Expressen kan tolkas som att regeringen inte har något inflytande över ISP:s bedömning och beslut. Detta stämmer såklart inte. Sverige har visserligen valt att delegera bedömningen till ISP. Men det fråntar inte regeringen ansvaret. Regeringen har alltid ansvar för all svensk vapenexport.
Enligt regelverket bör alla kontroversiella frågor lyftas till regeringen, och Turkiet är kontroversiellt. Sveriges självständiga utrikes- och utvecklingspolitik är särskilt viktig nu när vi befinner oss i en utdragen Natoansökan. Kort efter att det stod klart att Sverige och Finland skulle ansöka om medlemskap ställde Turkiets president Erdogan krav på en förändrad svensk politik för att inte stoppa ansökan.
Det är inte en slump att Erdogan använder vår vapenlagstiftning till att sätta press på regeringen. Det är inte heller en slump att han nu fortsätter att sätta press på regeringen i andra frågor, såsom kurders rättigheter. Fru talman! De senaste veckornas turkiska flygbombningar mot kurdiska mål i Irak och Syrien har krävt ett stort antal dödsoffer, däribland många civila.
Den turkiska militären och deras allierade har sedan tidigare visat stor brist på respekt för civila liv, bland annat genom attacker mot bostadsområden där civila har dödats och skadats. Dessa attacker möjliggörs genom vapenexport från Sverige. Utrikesminister Billström och statsminister Ulf Kristersson har försvarat Turkiets handlingar.
Regeringen spelar ett tragiskt högt spel när den väljer att fördjupa banden med denna auktoritära regim och ignorerar de folkrättsbrott den gör sig skyldig till. I riktlinjerna gällande vapenexport står att "respekt för mänskliga rättigheter och den mottagande statens demokratiska status utgör centrala villkor vid tillståndsprövningen.
Ju sämre den demokratiska statusen är, desto mindre utrymme finns för att tillstånd beviljas. Ifall det förekommer allvarliga och omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter eller grava brister i den demokratiska statusen utgör det hinder för beviljande av tillstånd." Freedom House klassar i sitt index Turkiet som icke-fritt.
Landet kommer endast upp i 32 poäng på en hundragradig demokratiskala, vilket är i klass med Mali och Algeriet. Det är med andra ord knappast något som kan klassas som en god demokratisk status. Fru talman! Turkiet tar hela tiden steg i en alltmer auktoritär riktning.
Jag undrar om utrikesministern kan säga hur länge detta ska få pågå innan regeringen har någon som helst tanke på att säga nej till vapenexport till Turkiet.
Jacob Risberg (MP):
Jag glömde tacka utrikesministern för hans svar tidigare, så jag passar på och gör det nu i stället. Tack så mycket! USA har riktat skarp kritik mot Turkiet efter oroväckande signaler om att YPD ger upp kampen mot terrorsekten IS på grund av de turkiska attackerna.
Från amerikanskt håll uttrycker man oro för att mycket av arbetet med att trycka tillbaka IS riskerar att gå förlorat på grund av Turkiets agerande, vilket i värsta fall skulle kunna leda till att IS åter vinner mark i Syrien. Från Sveriges håll har vi hittills bara hört förståelse och sympati för Turkiets attacker i Syrien trots de stora risker attackerna medför.
När ISP uttalade sig den 30 juni respektive den 30 september om svensk vapenexport till Turkiet hänvisade de dels till den dåvarande regeringens utrikesdeklaration och dels, som Håkan Svenneling pratade om här tidigare, beslutet om det stundande Natomedlemskapet och de förändrade försvars- och säkerhetspolitiska omständigheterna. Mycket har hänt sedan den 30 september, måste jag säga.
Regeringen bär ett ansvar för utrikes- och säkerhetspolitiken och utrikesdeklarationen och har därför genom sitt agerande, sina uttalanden och genom den utrikespolitik man för en direkt inverkan på och ett ansvar för ISP:s beslut. Det finns dessutom, precis som utrikesministern påpekar, en säkerhetsventil i svensk lagstiftning där ISP på eget initiativ kan överlämna ärenden till regeringen för prövning om dessa har principiell betydelse eller är av särskild vikt.
Fru talman! Enligt underlag från Utrikesdepartementet urholkas respekten för de mänskliga rättigheterna, demokrati och rättsstatens principer fortlöpande i Turkiet. Inskränkningarna i yttrande, press- och informationsfriheten fortsätter genom trakasserier av rättslig karaktär, frihetsberövanden, hot och våld mot journalister.
Vi har högt uppsatta standarder för vad som krävs för att ett land ska kunna vara aktuellt för krigsmaterielhandel från Sverige. Det finns gott om länder som lever upp till dessa standarder - betydligt fler än vad som krävs för att vi ska kunna upprätthålla en svensk vapenindustri, som är själva grundtanken med att vi över huvud taget exporterar vapen. Men det är upp till varje land som vill köpa svenska vapen att leva upp till dessa krav.
Det är inte Sveriges skyldighet att göra avsteg eller undantag från dessa krav. Regeringen vägrar fördöma Turkiets attacker på civila med hänvisning till Sveriges intressen, och regeringen vägrar stå upp för folkrätten för att man är rädd för att det får konsekvenser för Sveriges Natoansökan.
Varför ska vi då gå med i Nato om det inte handlar om att försvara civilas rätt till liv, om det inte handlar om att försvara folkrätten? Fru talman! Jag undrar fortfarande vilka åtgärder utrikesministern och regeringen tänker vidta gällande de senaste veckornas upptrappning från Turkiets sida.