Maria Abrahamsson (M):
Som vi hörde Emilia Töyrä berätta behandlas JO:s ämbetsberättelse i betänkande KU7. Under året har ca 1 200 socialtjänstärenden registrerats hos JO. Det är en tioprocentig ökning jämfört med föregående år och gör socialtjänsten till JO:s enskilt största tillsynsområde.
Ett nytt fenomen som JO uppmärksammar oss på gäller informationsinhämtningen på internet i till exempel ärenden om försörjningsstöd. JO konstaterar att det inte finns några formella hinder mot att socialtjänsten inom ramen för en utredning om till exempel försörjningsstöd hämtar in offentliga uppgifter på internet - nej, inte ens om det sker utan den enskildes samtycke.
Däremot påpekar JO att den grundläggande principen att utredningar ska bedrivas i samråd med den enskilde också gäller i den här typen av ärenden där myndigheter hämtar uppgifter på internet.
I klartext betyder det att socialtjänsten helt enkelt inte ska surfa omkring och rutinmässigt söka efter information om personen som söker bistånd. Surfandet ska ha ett bestämt syfte, till exempel att det är nödvändigt för att kontrollera en uppgift som har lämnats in.
JO uttalar också att det inte får komma i fråga att en tjänsteman inom socialtjänsten försöker få fram uppgifter om en enskild genom att till exempel använda privata Facebookkonton. JO understryker mot den här bakgrunden att det är angeläget att myndigheterna tar fram riktlinjer och rutiner för dessa nya verktyg, om man avser att använda dem i sin informationssökning i de här ärendena.
KU delar JO:s uppfattning, som jag uppfattat det, och har fört en liten diskussion än så länge om i vilken form JO:s synpunkter ska kunna hanteras i det här avseendet. Domstolsfrågor är av särskild vikt för KU. De ligger också mig varmt om hjärtat. De rör ju själva kärnan i hur rättsstaten fungerar och hur rättsstaten ska fungera.
Jag vill därför säga några ord om just JO:s granskning av domstolarna. I ett fall riktar JO allvarlig kritik mot en rådman vid Blekinge tingsrätt som utan stöd i lag har beslutat om hemlig övervakning av elektronisk kommunikation.
Allvarlig kritik riktas också mot en annan rådman i samma tingsrätt för att denna låtit handläggningen i ett vårdnadsmål dra ut på tiden, närmare bestämt i fem år, som vi hörde talas om här tidigare. JO riktar även kritik mot en domare i Norrköpings tingsrätt för att domstolen har dömt en person för en gärning som han inte var åtalad för.
De här tre fallen exemplifierar vad som kan gå allvarligt snett i våra domstolar. Man kan fråga sig om inte riksdagen borde agera på ett mer aktivt sätt. Jag har funderat en hel del på det. Jag är medveten om att det är en annan debatt, men möjligen kan det finnas skäl för riksdagen att börja fundera på behovet av en noggrannare domarrekrytering.
De uppräknade fallen kan också väcka frågor och funderingar om domstolarnas arbetsförhållanden och resurstilldelning.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag passa på att ge en liten lägesrapport om riksdagens tillkännagivande till regeringen med anledning av att JO i ämbetsberättelsen återkommer till hur man ska komma till rätta med de problem som uppstår när kommuners och myndigheters personal blir utsatta för enskilda personers frekventa och omfattande framställningar om att få ta del av allmänna handlingar.
Enligt tillkännagivandet ska regeringen utreda frågan om möjliga åtgärder för att med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen möta de utmaningar som kan uppstå vid just mycket frekventa och omfattande framställningar.
Jag kan då berätta att den 9 december meddelade justitie- och migrationsminister Morgan Johansson i ett svar på en skriftlig fråga att han avser att ge en utredare i uppdrag att undersöka förekomsten av eventuellt missbruk av offentlighetsprincipen och analysera behovet av åtgärder. Det är ett klart besked som utskottet naturligtvis välkomnar.
Med de orden, herr talman, föreslår också jag att riksdagen lägger JO:s ämbetsberättelse till handlingarna.