KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ciczie Weidby (V):
Det är fantastiskt att se Socialdemokraterna komma med så många bra förslag i dessa tider. Det är mycket av den här politiken som Vänsterpartiet alltid driver och alltid vill ha. Jag hoppas att vi kan fortsätta skapa bra trygghetssystem för alla i vårt samhälle. Fru talman!
Jag vill bara summera detta på något sätt. Till hösten hoppas jag att ministern vill fortsätta diskussionen och ta ställning.
Jag hoppas också att vi då har den gemensamma utgångspunkten och analysen att de otrygga anställningarna påverkar inte bara de anställda och arbetsplatsen utan även arbetsgivaren, som ju får ökade kostnader om man till exempel har för stor personalomsättning och sjukskrivningar.
Det är också viktigt rent samhällsekonomiskt, inte bara för individen utan för hela samhället, med konsumtion och med möjligheten att skapa sitt eget liv och hitta någonstans att bo eller vad det nu kan vara.
Hela samhället förlorar ju på en polariserad arbetsmarknad, som blir en konsekvens om vi ska alldeles för stor flexibilitet med personal som är lätt att göra sig av med och så vidare. Det kommer en tid efter corona, hoppas jag, och då behöver vi fler trygga jobb.
Politiken har skapat det regelverk vi har i dag, och nu tycker jag att det är dags att vi ändrar regelverket för alltid så att vi alltid har en trygg och bra arbetsmarknad.
Ciczie Weidby (V):
Tack, Eva Nordmark, för svaret! Det är bra att Eva Nordmark tydliggör, som hon sa i sitt svar, att goda arbetsvillkor och en hög skyddsnivå på arbetsmiljöområdet ska gälla för alla som arbetar inom plattformsekonomin, precis som för arbetstagare på den resterande arbetsmarknaden. Men i nuläget är det inte så, för de har lägre löner, sämre arbetsvillkor och sämre arbetsmiljö.
Tyvärr kvarstår alltså frågan: Hur avser ministern att säkerställa att de som utför arbetet inom gigekonomin erbjuds trygga anställningar, rimliga löner och goda arbetsvillkor inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen?
Eva Nordmark tydliggör att även staten har ett ansvar, men vad gäller regeringens ambitionshöjning för arbetsmiljöpolitiken kan jag konstatera att det förvisso stämmer att regeringen har tillfört mer resurser till Arbetsmiljöverket de senaste åren efter Alliansens kraftiga nedskärningar.
Men samtidigt har detta, och det har Vänsterpartiet återkommande påpekat, inte kunnat reparera skadorna och ta höjd för nya behov som har uppstått. Tidningen Arbetets granskning visar till exempel att Sverige har en betydligt mindre statlig arbetsmiljöbudget och färre inspektörer än våra grannländer sett till antalet sysselsatta.
Sverige lever alltså inte upp till ILO:s krav på att det bör finnas en inspektör per 10 000 arbetstagare. Om regeringen satsade mer resurser på Arbetsmiljöverket skulle fler inspektörer kunna anställas, specialkompetens inom skilda områden bevaras och utvecklas och fler inspektioner genomföras.
Vänsterpartiet har länge och ihärdigt lyft fram vikten av att avsätta mer pengar till just Arbetsmiljöverket, vilket vi också visar i vår budgetmotion för 2021. Vi förutsätter att den ambitionshöjning som regeringen har i sin arbetsmiljöstrategi följs av höjda anslag till Arbetsmiljöverket i linje med Vänsterpartiets förslag. Fru talman!
Vad gäller Eva Nordmarks löfte om att se till att arbetsmiljöverktygen är rätt utformade för att hantera utmaningarna inom plattformsekonomin och att det ska råda förutsägbara och trygga förhållanden i ett arbetsliv i förändring undrar jag hur det ska gå till i praktiken. Hur ska arbetsmiljöverktygen utformas?
Jag läser också i regeringens arbetsmiljöstrategi för 2021-2025 att ansvarsförhållandena bör tydliggöras och förutsättningarna för ett sådant rådighetsansvar ses över. Men när ska det ske?
I vår följdmotion till regeringens arbetsmiljöstrategi föreslår vi att regeringen skyndsamt bör tillsätta en utredning med uppdrag att tydliggöra arbetsmiljöansvaret inom gigekonomin. Min sista fråga blir: Kommer regeringen att tillsätta en utredning i närtid?
Ciczie Weidby (V):
Tack, Eva Nordmark! För hundra år sedan stod arbetare nere i hamnen med mössan i handen och hoppades få hugg för dagen. Det var en tidig variant på gigekonomi. Ordet gig kommer från musikbranschen. Man saknar ofta anställning och får ta ett jobb i taget. Man har inte alltid en fast arbetsplats och har väldigt lite kontakt med företaget eller med sina kollegor.
Man kopplas just genom en app ihop med en privatperson eller ett annat företag som beställer en tjänst av dig. Det kan vara en matleverans eller att flytta möbler. Lönen betalas ut per utfört uppdrag, och det finns inte någon garanti för hur många timmar man kommer att arbeta den veckan eller månaden. Det är inte heller säkert att man är anställd av det företag man jobbar för.
Företagen kan ofta räkna med att de som jobbar är egenanställda. På så sätt slipper företagen förhålla sig till den arbetslagstiftning som gäller för vanliga arbetsköpare. På det sättet kringgår de ansvaret för vad som händer på jobbet. Det är bra att gigföretagen efter påtryckningar från facken inser värdet av att teckna kollektivavtal. Det ger ett grundskydd vad gäller lön och arbetsvillkor. Det sätter en standard för branschen.
Det kan också sätta press på övriga gigföretag att teckna kollektivavtal. Samtidigt finns det en risk att vissa gigföretag, trots kollektivavtal, försöker hitta andra sätt att pressa sina kostnader, som för övrigt i princip nästan alltid är löner och villkor. De gör det genom att till exempel anlita folk på osäkra och tidsbegränsade anställningar eller genom att säga upp dem och anlita dem som just egenanställda.
Det gjorde Foodora i Norge med några arbetare som strejkade för att få kollektivavtal. Fru talman! Det räcker alltså inte med kollektivavtal. Det krävs mer för att förbättra löner och villkor inom gigekonomin. I går träffade jag några arbetare, Francisco, Isabel och Anders som alla tre är cykelbud på Foodora.
Vi pratade om många saker, men det var en sak som de ville att jag skulle ta med mig: Varför hyllas facklig organisering och kollektivavtal enligt den svenska modellen som den bästa och enda lösningen när det är så lätt för företagen att runda reglerna och skapa den flexibilitet som passar dem? Det är inte lätt att värva medlemmar i en bransch som är så osäker. Ena dagen gigar man kanske som cykelbud.
Den andra dagen gigar man som diskare och den tredje som barnpassare. Vilket förbund ska man organisera sig i? Och hur självklart är det att engagera sig fackligt när man inte vet hur länge man ska stanna i branschen? Det är inte heller säkert att man känner en yrkesstolthet som gör att man vill driva den fackliga kampen. Flexibilitet och effektivitet är en stor del av gigföretagens marknadsföring.
När man jobbar inom gigekonomin ska man alltid vara beredd på att en stor del av tiden är standby-läge medan man väntar på chansen att få ett nytt jobb. Man ska vara flexibel. Hur ser Eva Nordmark på att flexibilitet alltid landar i att arbetsköparna får mer frihet och att de som säljer sin arbetskraft alltid får mindre frihet?
Ciczie Weidby (V):
Jag vill tacka Eva Nordmark för debatten, även om flera frågor återstår och det kommer upp fler frågor. Det handlar om vilken typ av arbetsliv vi ska ha i framtiden. Ska vi ha ett mössan-i-handen-arbetsliv där folk kan sägas upp på dagen och där man inte vågar stå upp för sina rättigheter? Det har vi provat tidigare, och det gick inget vidare. Då hade vi en utbredd fattigdom, misär, låg produktivitet och flest antal strejkdagar i hela Västeuropa.
Debatten om framtidens arbetsliv i allmänhet och gigekonomin i synnerhet är högaktuell i Sverige. Det oroar mig att det socialdemokratiska arbetarepartiet tillsammans med sina nyliberala vänner tycker att arbetsrätten behöver moderniseras för att möta framtidens arbetsliv och att det ska bli lättare och billigare att säga upp arbetare eller ge dem osäkra villkor. Det finns fler frågor som det finns all anledning att återkomma till.
Vi har en a-kassa som grundas på inkomst och inte på arbetad tid. Vi har falska egenanställningar som är ett grundproblem hos många gigföretag, och vi har gigföretag som vill förhandla egna avtal som kan leda till dumpning av de avtal som redan finns i branschen. Fru talman! Det finns inget modernt med att öka otryggheten på arbetsmarknaden.
Arbetarna behöver mer frihet och trygghet, inte mindre. Framtidens arbetsliv ska innebära trygga anställningar och anständiga villkor för alla. De nya sektorer som växer fram inom plattformsekonomin måste regleras. Det är på så vis vi moderniserar arbetsrätten. Trygga anställningar och anständiga löner och villkor ska gälla alla oavsett bransch.
Ciczie Weidby (V):
Jag tackar Eva Nordmark för svaret. Det är jättebra att regeringen precis som vi anser att det ska finnas skyddsombud på alla arbetsplatser inom ramen för den svenska modellen. Det är också bra att regeringen tycker att det är angeläget att skyddsombuden får rätt förutsättningar och den utbildning som krävs för att de ska kunna utföra sitt uppdrag.
Men Eva Nordmark svarar inte riktigt på frågan om vilka åtgärder ministern vill vidta för att vända den negativa utvecklingen med allt färre skyddsombud. Företrädare från LO-förbunden lyfter fram trakasserier från arbetsgivare och fler otrygga anställningar som möjliga orsaker till utvecklingen.
Andra förklaringar till att antalet skyddsombud minskar kan vara att antalet företag med få anställda ökar och att företagens verksamheter blir alltmer slimmade. En tredje orsak är att skyddsombuden upplever att de inte får tillräckligt stöd från Arbetsmiljöverket.
Skyddsombudens roll och uppgift är tänkt att gynna även företaget och arbetsköparen, men om arbetsköparen inte vet vad skyddsombud är eller vad de gör och saknar kunskap om arbetsmiljörätt finns ju inga förutsättningar för ett gott arbetsmiljöarbete. Fru talman! I debatten läggs ofta fokus på arbetsplatsolyckor och dödsolyckor, och det är jätteviktigt.
Men de långsiktiga effekterna av en dålig arbetsmiljö uppmärksammas inte lika ofta trots att dålig arbetsmiljö ofta leder till sämre hälsa och i förlängningen kortare liv. Inom LO-kollektivet får kvinnor allt kortare livslängd.
En undersköterska faller ju inte död ned från en byggställning, som en byggarbetare kan göra, men år av tunga lyft och dåliga arbetsvillkor ger sämre hälsa och kortare liv. För att vända denna utveckling krävs politiska åtgärder. Det räcker inte med att förlita sig på att arbetsmarknadens parter ska lösa det. Skyddsombudens ställning måste stärkas.
Skyddsombudsutbildningens längd måste regleras i arbetsmiljölagen och uppgå till minst fem dagar. De måste också få lagstadgad rätt till vidareutbildning. Anställningstryggheten måste stärkas så att skyddsombuden vågar stå upp för en god arbetsmiljö utan att behöva vara rädda att förlora jobbet.
Givetvis måste också anslagen till Arbetsmiljöverket höjas kraftigt så att myndigheten kan ge det stöd som skyddsombuden efterfrågar. Att tillsätta en utredning för att utvärdera effekten av de regionala skyddsombudens verksamhet är knappast detsamma som att värna nuvarande system.
Det riskerar snarare att öppna dörren för att avskaffa systemet och ersätta de regionala skyddsombuden med så kallade oberoende arbetsmiljörådgivare, som högern och Svenskt Näringsliv vill. Fru talman! Under den här mandatperioden har den S-ledda regeringen vikit ned sig i ganska många viktiga frågor som Socialdemokraterna traditionellt tagit strid för, till exempel arbetsrätten och hyressättningssystemet.
Kommer regeringen att vika ned sig även när det gäller det nuvarande systemet med regionala skyddsombud? Eller kommer ni att vidta åtgärder för att värna och utveckla systemet?
Ciczie Weidby (V):
Tack, Eva Nordmark! Det finns absolut en samsyn mellan oss i flera olika frågor som rör just arbetsmiljöarbete. Jag noterade att ministern i sitt svar redogjorde för de anslagshöjningar till Arbetsmiljöverket som genomfördes under förra mandatperioden, när regeringen hade ett budgetsamarbete med Vänsterpartiet. Utan oss hade alltså den satsningen blivit betydligt mindre.
Sett till antalet sysselsatta satsar vi i Sverige betydligt mindre på arbetsmiljön än våra nordiska grannländer gör. FN:s arbetsmarknadsorgan ILO anser att det bör finnas en inspektör per 10 000 arbetstagare. Sverige bör alltså med sina 5,1 miljoner sysselsatta ha omkring 510 arbetsmiljöinspektörer. I fjol hade vi 258.
Det kan jämföras med till exempel Danmark där man har omkring 3 miljoner sysselsatta men ändå har fler inspektörer än Sverige. I Danmark genomförs dessutom många fler inspektioner än i Sverige. Trots att regeringen vill se större ambitioner från Arbetsmiljöverket ser jag inte att man tillför mer anslag för det.
Regeringens mål om att ha 300 inspektörer på plats i slutet av 2020 misslyckades. Och i år planeras enbart för nyrekryteringar för att ersätta pensionsavgångar och andra avslutade tjänster. Arbetet gjorde en granskning. Den visar sammantaget på allvarliga problem och brister inom det svenska arbetsmiljöarbetet. Som vi har sagt tidigare hotar det i förlängningen arbetstagares liv och hälsa.
Det krävs kraftfulla åtgärder från regeringen för att ta tag i det. Det finns risk för att jag låter lite tjatig, men Eva Nordmark svarar inte på frågan: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att öka antalet arbetsmiljöinspektörer i linje med ILO:s riktlinjer? Det är jättebra att regeringen förstärker Arbetsmiljöverkets anslag.
Men är ministern beredd att verka för att skjuta till mer resurser? Om hon inte är beredd att skjuta till mer resurser, när tänker sig ministern att Sverige ska uppnå ILO:s riktlinjer om en inspektör per 10 000 arbetstagare - 2030, 2040 eller 2050?
Ciczie Weidby (V):
Tack, Eva Nordmark, för debatten! Jag tror att det finns all anledning att återkomma till denna. Jag upplever tyvärr inte att alla ministerns svar är särskilt utförliga. Jag anar också en viss passivitet och lite brist på visioner. Om vi ska vända den dåliga utvecklingen med färre skyddsombud och värna det här systemet krävs det åtgärder.
Skyddsombudens ställning måste stärkas, anställningstryggheten måste stärkas, RSO-systemet måste utvecklas - inte avvecklas - och Arbetsmiljöverket behöver mer resurser. Regeringens nya arbetsmiljöstrategi ger en helt annan bild av regeringens ambitioner på arbetsmiljöområdet. Det är en ambitiös strategi med högt ställda mål.
Om regeringen menar allvar med sin strategi måste man visa det i handling. Det krävs politiska åtgärder nu. Alla människor har rätt att arbeta i en trygg och säker arbetsmiljö. Men i dag har många en arbetsmiljö som präglas av stress, låg bemanning, tunga lyft och monotona arbetsuppgifter.
Visa att ni menar allvar med er arbetsmiljöstrategi! Låt inte era nyliberala samarbetspartier diktera villkoren för den här politiken! Stå upp för arbetstagarna, och satsa på arbetsmiljön!
Ciczie Weidby (V):
Tidningen Dagens ETC har avslöjat hårresande förhållanden på Apotea, Sveriges största nätapotek. Det var fråga om sent beordrad övertid i kombination med blockerad utgång och låsta toaletter som straff. Sydsvenskan har granskat gigföretaget Foodora med slavliknande arbetsförhållanden och obefintlig anställningstrygghet. Pågatågen vill hyvla personalens arbetstidsmått. Arbetsköparen gav ett "erbjudande" om att gå ned till 80 procent.
Om man tackade nej kunde det innebära uppsägning. Nu sägs tolv lokförare upp. Fru talman! Det är rimligt att bli både överraskad och upprörd, men det räcker inte. Givet alla problem vi ser på arbetsmarknaden med otrygga anställningar, med hyvling, med gigjobb, varför vill arbetsmarknadsministern, en tidigare facklig företrädare, försämra anställningstryggheten ytterligare när vi egentligen behöver förbättra den?
Ciczie Weidby (V):
Varför arbetar i dag var tionde arbetare på timme efter behov, och varför är mer än varannan kvinna deltidsanställd? Under flera år har arbetsköparnas makt ökat på bekostnad av folkets trygghet. Näringslivet och högern arbetar intensivt med att försämra anställningstryggheten. Det är min uppfattning att det är den socialdemokratiska regeringen som vill utföra försämringarna.
Ciczie Weidby (V):
I måndags presenterade Eva Nordmark bland annat förslaget om hur överenskommelsen mellan Svenskt Näringsliv, PTK, Kommunal och IF Metall ska genomföras. De förändringar i arbetsrätten som föreslås är mycket långtgående. Det ska bli lättare och billigare att säga upp folk. De förbättringar som föreslås väger inte upp försämringarna.
Mitt fackförbund Handels har sedan 2012 en reglering om visstidsanställningar i kollektivavtalet, liknande den som föreslås. Men trots det har andelen anställda på allmän visstid inte minskat, tvärtom. Vad gäller hyvling innebär förslaget endast en reglering, inte ett stopp. Arbetsköparna kan fortsätta att hyvla i arbetstiden - det blir bara lite omständligare.
Hur kan Eva Nordmark vara stolt över den överenskommelsen, som ger en mer otrygg arbetsmarknad, och på vilket sätt blir det en bättre balans mellan arbetare med olika anställningsvillkor?
Ciczie Weidby (V):
Visstider, hyvlingar och ofrivilliga deltider är en farsot på vår arbetsmarknad, särskilt för Handels medlemmar. Att fler unga vill ha trygga anställningar är inte så konstigt eftersom det är de som saknar det. De otrygga visstidsanställningarna utnyttjas nu. Vi måste förbjuda dessa anställningsformer, punkt. När lägger regeringen fram ett sådant förslag i riksdagen?
Ciczie Weidby (V):
Jag läste en krönika i Dagens Arena med titeln "Vart tog kravet på kortare arbetstid vägen?". Författaren hävdade att frågan är helt död på riksnivån och att inte ens Vänsterpartiet driver den längre. Jag ser att det är några här i kammaren som fnissar till lite, för ni som följer debatterna i arbetsmarknadsutskottet vet att vi i Vänsterpartiet enträget motionerar om detta varje år.
Men förutom att skribenten hade fel om att Vänsterpartiet inte driver frågan stod det en hel del andra intressanta saker i krönikan, som till exempel att man i Region Värmland tidigare i år startade tre pilotprojekt med 30 timmars arbetsvecka. Det är tre vårdenheter som omfattas, däribland Torsby och Arvika sjukhus.
Projekten ska vara i sex månader. Den gamla lönen kvarstår. Vänsterpartiet har tillsammans med Värmlandssamverkan, en blandning av bland annat Moderaterna, Centern, Kristdemokraterna, Liberalerna och Miljöpartiet, enats om arbetstidsförkortningen. Politikerna där vill visa att de vågar tänka nytt.
Regionstyrelsens ordförande är för övrigt moderat, inte vänsterpartist. På många håll har kravet dessutom blivit verklighet, som på Karolinska i Huddinge, ortopedmottagningen i Mölndal, socialkontoret i Norrtälje, Svartedalens äldreboende i Göteborg och rekryteringsföretaget Telin - liksom på Island.
Permanent arbetstidsförkortning med bibehållen lön har förhandlats fram för 86 procent av den arbetande isländska befolkningen. Belgien har helt nyligen infört fyra dagars arbetsvecka. Spanien och Skottland är på väg efter och vill också införa en kortare arbetsvecka. Det verkar ligga i tiden. Fru talman!
Det har alltid funnits ett växelspel mellan arbetslivets organisering, utformning av och krav i kollektivavtal, den allmänna debatten i samhället och de lagar som styr arbetstiderna. I grunden handlar detta om hur vi organiserar ekonomin och vilka värden som ska vägleda oss in i framtiden. De flesta av oss skriver under på att vi arbetar för att kunna leva gott.
Vi lever inte för att arbeta till varje pris. Ändå återspeglas detta sällan eller aldrig i samhällsdebatten. En samhällsdebatt om arbetstiden är viktig, och det är viktigt att den har ett gott och mångsidigt faktaunderlag. Fru talman! Vänsterpartiet säger inte: Inför sex timmars arbetsdag nu!
Vi säger: Regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att belysa möjligheterna till en generell arbetstidsförkortning. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till reservation nummer 29.
Ciczie Weidby (V):
Vänsterpartiet är i grunden väldigt kritiskt till EU. EU begränsar demokratin i medlemsstaterna, tar väldigt sällan hänsyn till den svenska kollektivavtalsmodellen och prioriterar företagens intressen framför arbetstagarnas. Jag kan dock konstatera att en del EU-förslag faktiskt innebär förbättringar för arbetstagarna, samtidigt som den svenska arbetsmarknadsmodellen värnas.
Arbetsvillkorsdirektivet är ett sådant exempel. Det var också därför Vänsterpartiet röstade ja till detta direktiv när det behandlades i EU-parlamentet 2019. Fru talman! Jag välkomnar regeringens förslag om genomförande av arbetsvillkorsdirektivet. Ändringarna av svensk lagstiftning är minimala och genomförs endast där direktivets bestämmelser gör det nödvändigt.
Jag anser dock att regeringen i vissa fall borde ha gått lite längre för att direktivet ska genomföras på rätt sätt i Sverige. Det gäller dels bestämmelserna om minsta förutsägbarhet i arbetet, dels bestämmelserna om förebyggande av otillbörliga metoder vid behovsavtal.
Precis som LO anser jag att regeringen i vissa fall borde ha gått längre för att direktivet ska kunna implementeras på rätt sätt i Sverige. Fru talman! När det gäller bestämmelserna om minsta förutsägbarhet i arbetet anser jag att det saknas en effektiv sanktionsbestämmelse i svensk rätt som skyddar en arbetstagare mot ogynnsamma konsekvenser.
Jag delar inte den bedömning som regeringen gör, och som utskottet dessvärre har ställt sig bakom, att reglerna i arbetsmiljölagen och arbetstidslagen utgör ett tillräckligt skydd för arbetstagare så att de inte drabbas av ogynnsamma konsekvenser exempelvis i fall där en arbetstagare tackar nej till ett arbetspass. Fru talman!
Jag anser därmed att regeringen bör återkomma med ett förslag till en effektiv sanktionsbestämmelse som skyddar en arbetstagare mot ogynnsamma konsekvenser. När det gäller förebyggande av otillbörliga metoder vid behovsavtal anser jag, till skillnad från utskottet, som sagt, att det finns behov av ändringar i svensk rätt för att genomföra direktivets bestämmelser om kompletterande åtgärder vid behovsavtal.
En presumtion som överensstämmer med artikel 11 b i arbetsvillkorsdirektivet bör införas i svensk rätt. Med detta sagt, fru talman, vill jag yrka bifall till reservation 2.
Ciczie Weidby (V):
Jag vill jättegärna förlänga Helén Petterssons debatt lite. Hon verkar ju jättesugen på att prata om hur stolt hon är nu över den här propositionen, som inte alls kommer att förbättra för väldigt många av de arbetstagare som finns i både min bransch, Handels, och Hotell- och restaurangfacket som Helén tillhörde, förvisso för ganska länge sedan.
En sak som jag tittade på innan jag kom hit i dag var en ny handlingsplan för en trygg arbetsmarknad, som Socialdemokraterna antog 2018. Även Socialdemokraternas partikongress beslutade 2017 att man skulle avskaffa allmän visstid helt och hållet. Punkt 1 a på listan är Avskaffa allmän visstid.
Jag tror nog att många med mig - även socialdemokratiska väljare - trodde att det betydde att man skulle avskaffa allmän visstid, inte bara byta namn på den allmänna visstiden till någonting annat som är ungefär lika dåligt.
Då blir jag lite nyfiken på hur Socialdemokraterna i valrörelsen nu ska prata om trygghet för arbetarna, vilka mer löften man eventuellt tänker ge dem och vad de kan förväntas att få. Socialdemokraterna brukar annars vara väldigt duktiga på att dra saker i långbänk för att kunna plocka fler väljare och så vidare inför ett val. Men så har man inte valt att göra nu.
Jag blir lite nyfiken. Vad händer med de olika löften som ni ändå ger, som ni vill gå till val på men som ni väljer att helt strunta i?