Britta Rådström (S):
Detta handlar alltså om allmänna motioner om inkomstskatter. Vi får se om det blir lika hetsigt som slutet på förra debatten. Jag ska i alla fall börja med att yrka bifall till reservationerna 11 och 12. Sverige håller på att förändras. Många frågar sig vad som händer i landet.
Vi håller på att byta modell från ett gemensamt samhälle där alla bidrar till vår välfärd till ett individuellt, där allt ska köpas och kan köpas efter behov för stunden. Behöver jag barnomsorg köper jag det under kanske ett antal år. Behöver jag en höftledsoperation köper jag kanske det, kanske betalt via en försäkring som jag betalar för. Inget område är undantaget.
Det förstår vi när vi får höra regeringens ständiga mantra: Sälj ut och sänk skatterna, så kommer fler i arbete. Hur många har kommit i arbete det senaste året? Mig veterligen är fler än 200 000 arbetslösa just nu. Samtidigt har avgifterna till a-kassan ökat. Ersättningen har sjunkit liksom i sjukförsäkringen, allt för att finansiera jobbskatteavdraget.
Varför var det så viktigt att förstöra försäkringssystemet? Regeringen, som har sänkt skatten, har krympt staten. När det gemensamma, alltså välfärdssamhället krymper, drabbar det de enskilda. Faktum är att de nordiska länderna, med högt skatteuttag men också en hög skattefinansierad välfärd, ses som förebilder i den internationella ekonomiska debatten. Fru talman!
Socialdemokraternas mål är ett samhälle som bygger på idén om allas lika värde. Samhället ska utformas så att det finns plats för alla och så att ekonomiska och sociala skillnader utjämnas. Under den borgerliga regeringsperioden har emellertid skattesystemet gått in i en period av ständigt pågående omläggningar som inte har minskat skillnaden mellan människor utan i stället ökat den.
Mycket stora förändringar har skett på skattesidan sedan vi fick en borgerlig regering hösten 2006. I pengar rör det sig om mer än 80 miljarder som skattesänkningen har kostat. Följden av denna omfördelning och den förda politiken är att klyftorna har ökat i landet.
Den rikaste tiondelen av befolkningen får mer än 25 procent av inkomstförstärkningarna medan pensionärer, som utgör 24 procent av befolkningen, endast får 11 procent. Är det rättvist? Det är väl inte ett rättvist samhälle man strävar efter i första hand. Det har dessutom blivit mer uppenbart att regeringens skattepolitik innebär en förändring av viktiga grundläggande principer för skatterna.
Principer om likformighet och skatt efter bärkraft har ersatts av en strävan efter att använda variationer i skatteuttaget som endera piska eller morot för att styra människors ekonomiska beteende. Vi anser att skatterna ska förändras så att de blir mer rättvisa och så att skattesystemet blir mer fungerande.
Skatterna ska trygga finansieringen av den gemensamma välfärden, främja sysselsättning och tillväxt, vara likformigt och omfördelande, och reglerna ska vara tydliga och enkelt utformade. Ett väl fungerande skattesystem ska bygga på breda skattebaser. Fru talman!
Regeringens så kallade jobbskatteavdrag syftar till att öka skillnaderna mellan dem som jobbar och dem som av olika anledningar inte jobbar. Det innebär att de som är arbetslösa, sjuka och pensionärer inte bara får lägre inkomster utan också högre skatt. Det tycker vi är djupt orättvist.
Sänkt a-kassa och högre skatt gör det inte lättare att få arbete trots att man deltar i olika söka-jobb-aktiviteter, men de gör det definitivt svårare att vara arbetslös.
Effekterna av en skattesänkning i form av eget ekonomiskt utrymme för individen måste jämföras med vilka nya och ökade privata kostnader som kan uppstå som följd av minskad skattefinansiering av olika samhällstjänster. Det är kostnader som i sin tur innebär att det inte blir någon ökning av det egna utrymmet.
Jag vet inte hur många av er som kommer ihåg en film som gjordes någon gång på 1950-talet och som hette Skattefria Andersson , där Stig Järrel spelade huvudrollen. Han avsvor sig att över huvud taget betala någon skatt, vilket innebar att han fick köra på åkrar och i leriga diken när han skulle skjutsa barnen till skolan där de inte heller fick gå. Jag undrar om det är ett sådant samhälle vi strävar efter - att vi inte ska betala någon skatt.
En skattekvot på 46 procent av bnp som vi har nu är enligt mångas bedömningar inte tillräcklig för att klara ens oförändrad standard inom välfärdspolitiken. För att klara en oförändrad standard inklusive en förstärkning av a-kassan behövs en ökning av skatteuttaget, alltså höjd skatt, åtminstone tillbaka till 2008 års nivå.
En annan viktig aspekt av den fördelningspolitik som vi står för är rättvisa mellan generationerna. Vi vill ge pensionärerna i ett första steg minskad skatt med minst 2 700 per år. Systemet med skattereduktion för utgifter för hushållsnära tjänster är en annan del av den orättvisa skattepolitik som regeringen för. Vi anser att skattereduktionen ska tas bort.
Systemet innebär i realiteten att gemensamma resurser i form av skatter används för att ge skattefavörer för högavlönade som redan sedan tidigare har råd att betala vad det kostar. Avdragsrätt för fackföreningsavgift och a-kassa infördes för att skapa skattemässig neutralitet mellan arbetsgivare och arbetstagare.
Arbetsgivarna har fortfarande rätt att göra avdrag för medlemsavgiften till sina organisationer, medan arbetstagarnas rätt att göra avdrag har försvunnit. Känns det månne igen från tidigare borgerliga regeringsperioder? Samtidigt har avgiften till a-kassan höjts och ersättningen sänkts, vilket kraftigt försämrat för löntagarna i landet. Vi anser att avdragsrätten ska återinföras.
Avslutningsvis, fru talman, vill jag citera Lars Bodén, ledarskribent i Västerbottens Folkblad från lördagen den 14 mars. Han säger så här med hänvisning till fredagens ekonomiska debatt i kammaren om de misstag som regeringen gjort sedan de borgerliga tog över makten: Skattesänkningarna, alltså jobbskatteavdraget, under brinnande högkonjunktur var ett stolpskott.
Försämringarna av a-kassan och sjukförsäkringen har försvagat den svenska modellen och ökat människors sårbarhet i sämre tider. Den svenska regeringen har ökat klyftorna i stället för att stabilisera samhället, tvärtemot vad som behövs. Fru talman! Jag yrkar som sagt bifall till reservationerna 11 och 12.