KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
För att vi inte ska få en eskalerande klimatförändring där vi inte har möjlighet att förhindra en uppvärmning som överstiger två grader måste vi verkligen göra allt vi kan för att minska utsläppen. Om det tror jag att Anders Borg och jag är överens.
Den svenska regeringen har på ett föredömligt sätt lyft upp frågan om så kallade miljöskadliga subventioner, det vill säga att ge pengar till en verksamhet som leder till exempelvis ökade utsläpp eller som förstör miljön på ett annat sätt.
Regeringen har i budget efter budget, så även i den senaste budgeten, tagit med att miljöskadliga subventioner ska kartläggas och fasas ut. På det stora miljömötet i Rio i Brasilien för ett drygt år sedan var Sverige ett av de länder som drev att andra länder ska fasa ut sina miljöskadliga subventioner.
Det har Sverige drivit också i många andra internationella sammanhang, inte minst på EU-nivå. Det tycker jag är bra. De miljöskadliga subventionerna på världsnivå uppgick 2012 till 544 miljarder dollar, enligt det internationella energiorganet - en ofantlig summa egentligen.
Vi har en uppgift också på de svenska så kallade miljöskadliga subventionerna. De ligger på ungefär på 50 miljarder kronor varje år. Det är vad vi betalar ut till verksamheter som ger ökade utsläpp eller som förstör miljön på annat sätt.
Det vore intressant att få veta vad regeringen gör för att få bort de här subventionerna, så att man inte bara skriver in i budgeten att de ska kartläggas och fasas ut, och sedan händer ingenting. Jag studsade till en smula när jag såg regeringens uppdrag till Naturvårdsverket.
Där stod det att Naturvårdsverket skulle kartlägga de "ickeskatterelaterade miljöskadliga subventionerna". Det låter som att regeringen har gjort en ny definition av vad en miljöskadlig miljösubvention är. Man ska inte räkna med de skatterelaterade miljöskadliga subventionerna.
Jag förstår att det låter lite tekniskt för dem som lyssnar på debatten, men det är viktigt att vi är noga med definitionerna. Skatterelaterade skadliga miljösubventioner - ja, det är de flesta miljöskadliga subventionerna i Sverige. Det är nästan alla miljöskadliga subventioner, skulle jag säga. Det handlar om avskaffad koldioxidskatt för industrin, som finansministern tog upp.
Det handlar också om att regeringen har avskaffat koldioxidskatten för kraftvärmeverk oavsett om de använder förnybar energikälla eller om de bränner kol, som Värtaverket gör här i Stockholm och släpper ut ungefär 700 000 ton varje år. Det kan handla om reseavdrag. Människor i synnerhet i storstadsområden som Stockholm kan göra stora avdrag på inkomstskatten för att de reser med bil.
Det handlar om en summa på ungefär 4 miljarder varje år. Jag vill ställa en fråga till finansministern. Ni tar nu bort alla miljöskadliga subventioner som på det ena eller det andra sättet är relaterade till skatter. Vilka miljöskadliga subventioner blir då kvar? Vilka miljöskadliga subventioner vill finansministern avskaffa?
Jens Holm (V):
Först vill jag säga till Lena Asplund: Ja, kom med ett sådant förslag om en skatt på kemikalier! Vi är väldigt intresserade av det. Sedan vill jag säga om handelsgödselskatten att den tas upp i genomgången av Naturvårdsverket, men det är ingenting som är kvantifierat. Jag lägger inte den till listan, som summerar de miljöskadliga subventionerna i Sverige till 50 miljarder kronor.
Vi i Vänsterpartiet tycker att det är fullt logiskt att ifall man smutsar ned, om man bidrar till en verksamhet som leder till övergödning, ska man få betala lite för det genom en skatt på handelsgödsel. Alla intäkter ska gå till miljöverksamhet i jordbruket. Det är vår plan. Tack för upplysningen om torven, Anders Borg! Jag kan hålla med om att det är rätt komplicerat. Det här är komplicerade saker.
Jag har en viss respekt för att du har varit finansminister i drygt sju år nu, men vi har än så länge inte sett någon utfasningsplan för miljöskadliga subventioner. En kartläggning har vi faktiskt fått. Jag tycker att det är lite väl mycket av "busy doing nothing", Anders Borg, på ditt departement i detta avseende. Var är utfasningsplanen? Ni har ju aviserat den.
Jag har debatterat den frågan många gånger, i synnerhet med miljöminister Lena Ek. Ni är väldigt aktiva på det internationella planet och kräver att andra länder ska fasa ut sina miljöskadliga subventioner. Men här har vi ju faktiskt en genomgång! Vilka miljöskadliga subventioner vill du fasa ut? Du nämnde en sak, och det har vi i Västerpartiet stött. Det är nedsättningen av skatten på diesel, som ska fasas ut och tas bort. Vi tycker att det är helt rätt.
Vad sedan gäller handelssystemet i EU var jag EU-parlamentariker och var med om att rösta igenom den andra handelsperioden. Men det fungerar ju inte. Vi kan inte sänka skatterna här i Sverige innan det systemet fungerar. Det är min poäng. Jag vill tacka för den här debatten. Den har trots allt varit rätt klargörande.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka landsbygdsministern för svaret på min interpellation om färre djurtransporter. Skälet till att jag har skrivit interpellationen är att vi ser att tusentals grisar kommer att exporteras till Tyskland för slakt under de närmaste veckorna.
Detta är grisar som skulle kunna slaktas här i Sverige, men man tjänar tydligen mer på att skicka dem till ett slakteri i Tyskland. Det finns också svenska slakterier som inte vill ta emot grisarna. Därför kommer alltså tusentals grisar att exporteras till Tyskland. Det handlar inte bara om grisar som exporteras för slakt, utan det handlar också om djur som skickas till andra länder för intensivuppfödning.
I helgen kunde vi läsa en artikel i Dagens Nyheter där man konstaterar att tusentals smågrisar skickas från Sverige med en lång djurtransport till Polen för intensivuppfödning. Sedan slaktas de där, och så kan köttet importeras tillbaka hit till Sverige.
Vi ska komma ihåg att förutom att detta innebär ganska förödande konsekvenser för svensk uppfödning och svensk slakteriverksamhet innebär djurtransporterna i sig ett stort ingrepp när det gäller grisarnas hälsa och välmående. Jag har själv bevittnat djurtransporter och sett hur grisar har kommit fram halvt ledbrutna, bokstavligt talat.
De har haft stora blåmärken, bitsår, rivsår och så vidare. Grisarna stressas enormt under transporterna. Om transporterna är längre blir upplevelsen ännu värre för grisarna. Om de dessutom ska transporteras till havs, som fallet är när de skickas till Polen och Tyskland, kommer de med största sannolikhet att kräkas och må dåligt om det är sjögång.
Jag instämmer med landsbygdsministern: Det är viktigt att vi minimerar antalet djurtransporter och att vi gör dem så korta som möjligt. Men då, Eskil Erlandsson, handlar det om att ta strid - att ta strid för djuren.
Det jag tar upp i min interpellation är ett konkret förslag: Du skulle kunna hänvisa till EU:s fördrag, artikel 36, där det står att man med hänvisning till djurens hälsa kan införa restriktioner och förbud mot transporter om djuren kan fara illa. Jag har en konkret fråga till dig, Eskil Erlandsson: Har du över huvud taget försökt att göra detta?
Har du hänvisat till EU:s fördrag? Det är ett faktum att vi kan göra det och att vi kan ha begränsningar för djurtransporter. Den största delen av de djurtransporter som går till Polen eller Tyskland sker på svensk mark. Vi kan hänvisa till djurhälsan och säga: Vi sätter stopp för detta eftersom djuren kommer att lida oproportionerligt mycket! Jag skulle vilja veta om du har gjort det.
Eskil Erlandsson har tillsammans med Jordbruksverket bjudit in branschföreträdare till ett möte - som jag har förstått ska vara i morgon - för att titta särskilt på grisuppfödningen i Sverige och vad ni kan göra åt det. Med anledning av det vill jag veta om djurrätts- och djurrättsorganisationer också har bjudits in till mötet.
Till sist vill jag bara nämna att hela syftet med din satsning Matlandet Sverige väl var att vi skulle få mer lokal produktion här i Sverige. Vi skulle förhindra sådana här saker som att djur exporteras till andra länder. Det skulle jag också vilja ha svar på.
Jens Holm (V):
När det gäller fusket i Sverige med åttatimmarsgränsen skulle jag önska att landsbygdsministern tog lite seriösare på de uppgifter som kommit åtminstone mig till del och som jag läst om i tidningar. Det finns vissa transportörer och uppfödare som verkar fuska mer eller mindre rutinmässigt.
Minimikravet vore väl då att landsbygdsministern här och nu markerade att det är ett oskick som definitivt inte får förekomma och snarast möjligt kontaktade ansvarig myndighet och såg till att de går till botten med problemet. Jag hoppas verkligen också att den absoluta merparten av uppfödarna och transportörerna vill följa svensk lag.
Men vi ska inte låta vissa personer tänja på lagparagraferna och kringgå lagen. Vad gäller Matlandet Sverige tycker jag att det i svaret var rätt mycket tal om era avsikter, landsbygdsministern. Ja, ni har för avsikt att göra en massa saker. Men vi ser här och nu vad som sker: Svenska djur skickas i väg till slakt och intensivuppfödning i andra länder.
Det om något måste väl vara ett underbetyg på de här satsningarna. Vi i Vänsterpartiet vill satsa mer på hållbar mat. Vi vill också satsa mer på vegetarisk mat. Vi vill att långa transporter inte ska gynnas; där ska det finnas en avgift. På så sätt kan man gynna det lokalproducerade och närproducerade. Vi vill också agera gentemot EU.
När vi som i det här fallet ser att djurens rättigheter kränks, att djur transporteras längre än vad våra svenska bestämmelser tillåter, då säger vi att det får vara nog. Då ska man ta upp saken med EU och säga att vi vill införa restriktioner. Inga djur ska transporteras längre än vad våra bestämmelser tillåter. Jag önskar, Eskil Erlandsson, att du också kunde vara pådrivande i den frågan.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Stefan Attefall för svaret på min interpellation. Som alla säkert vet kommer regeringen inte att nå 14 av de 16 uppsatta miljömålen med nu rådande styrmedel och beslut.
Vi är nog ganska överens om att den offentliga upphandlingen är ett otroligt viktigt styrmedel för att ställa om till mer hållbara investeringar och uppköp. Det handlar om köp av varor och tjänster för ungefär 600 miljarder kronor varje år, så det är otroligt viktigt vad det är för varor och tjänster som våra kommuner, landsting och andra handlar upp.
Det var ett av skälen till att Miljöstyrningsrådet bildades tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting av den svenska regeringen i slutet på 1990-talet.
Jag tror att vi kan fråga nästan vilken lokalpolitiker som helst och de kan vittna om vilket stort stöd de har haft av Miljöstyrningsrådet som kunskapsbank och rådgivare för just hållbarare upphandlingar. Nu vill regeringen flytta all denna rådgivningsverksamhet till Konkurrensverket.
Varför flyttar då regeringen rådgivningsverksamheten till Konkurrensverket? Regeringen säger att de gör det för att få mer enhetlighet i det hela. Det kan man möjligen förstå.
Men vad jag är rädd för är att när man flyttar hela verksamheten till Konkurrensverket blir det en och samma myndighet som ska utöva insynen över upphandlingsverksamheten i Sverige och också kunna ge råd om densamma. Jag skulle vilja veta från Stefan Attefall: Är det här till och med lagligt?
Kan vi ha en myndighet som både ska utöva insynen, se till att allting går lagligt och rätt till, och sedan ska vara rådgivare och uppmana våra upphandlare att handla upp på ett särskilt sätt? Man kan också ha en hel del synpunkter på Konkurrensverkets syn på upphandlingsfrågor.
Konkurrensverket har tagit fram flera styrdokument, till exempel Mat och marknad som kom 2011. Det är ett dokument som självklart går direkt ut till våra aktiva lokalpolitiker i regioner och kommuner.
Där kan man läsa att Konkurrensverket tycker att det vore bra ifall man harmoniserade EU:s djurskyddsregler, alltså att man gör djurskyddsreglerna lika inom hela EU, och då vet vi att vi i Sverige har mer ambitiösa djurskyddsregler. Det skulle med stor sannolikhet leda till försämringar i Sverige.
Här har vi ett annat dokument, Miljöhänsyn och sociala hänsyn , där Konkurrensverket inte utvecklar särskilt mycket hur man ska ta miljöhänsyn och sociala hänsyn i offentlig upphandling. Däremot berättar de gång på gång att man inte ska ställa fackliga krav och ta sociala hänsyn och att det är väldigt svårt att över huvud taget ta miljöhänsyn.
Hur ska denna myndighet kunna ge råd om just miljöhänsyn och sociala hänsyn när man i centrala styrdokument har sagt att det inte går?
Jens Holm (V):
Stefan Attefall sätter fingret på problemet när han säger att vi har haft olika organ som har lämnat olika besked och att vi inte kan ha det så. Därför är det tydligen Konkurrensverkets linje som ska gälla. Stefan Attefall säger att vi kritiserar Konkurrensverket för vad de gjorde en gång tiden.
Jag hänvisade till deras styrdokument som de uppmanar upphandlare att följa. På s. 10 i dokumentet som heter Miljöhänsyn och sociala hänsyn i offentlig upphandling skriver Konkurrensverket att den så kallade bör-regeln ska tas bort ur den offentliga upphandlingen, alltså att man bör ta sociala och miljömässiga hänsyn vid offentlig upphandling.
Den regeln tycker Konkurrensverket inte att man ska ha, för Konkurrensverket tycker - om jag tillåts tolka det lite fritt - att det viktigaste är att pressa priserna och främja den fria konkurrensen.
Det är här den stora motsättningen mellan å ena sidan fri konkurrens och lägsta möjliga pris och å andra sidan att vi ska fylla upphandlingen med mer kvalitet, krav på djurskydd, fackliga rättigheter, miljökrav och så vidare finns.
Då har det varit bra att vi har haft och fortfarande har Miljöstyrningsrådet som tar fram konkreta exempel på hur man kan ställa dessa krav i offentlig upphandling - inom ramen för de lagar vi har, förstås. Det är märkligt att regeringen inte tycker att det är bra att vi har ett oberoende organ som inte är en myndighet som styrs av staten.
Miljöstyrningsrådet är ett bolag som är bildat av våra kommuner och landsting i samarbete med regeringen och med viss finansiering från regeringen. Miljöstyrningsrådet kan ha den oberoende pådrivande rollen, vilket är viktigt.
Miljöstyrningsrådet har tagit fram ambitiösa mål för hur den offentliga upphandlingen ska styras mot ökad miljöhänsyn, ökade sociala krav och djurskyddskrav i framtiden.
Till exempel vill man att 80 procent av alla offentliga upphandlingar i Sverige 2015 ska ha välformulerade miljökrav och sociala krav.
Är detta en målsättning som går vidare till Konkurrensverket, att inom ett år ska 80 procent av våra offentliga upphandlingar ha välformulerade sociala och miljömässiga krav? Det vore intressant att höra. Jag har läst regleringsbrevet som du, Stefan Attefall, har skrivit till Konkurrensverket, men där står inget om det.
Nu säger du att ni ska utvärdera detta noga, och då är detta ett konkret medskick: Ta den höga ambitionsnivå på det sociala och miljömässiga området som Miljöstyrningsrådet har i dag och sätt det i knäet på Konkurrensverket. Det är det minsta kravet vi kan ställa.
Det bästa vore dock att fortsätta ha en oberoende pådrivare och rådgivare i dessa frågor.
Jens Holm (V):
Först vill jag ta upp att ministern låter påskina att frågan om att flytta över hela ansvaret till Konkurrensverket har varit ute på remiss. Jag har inte sett den remissrundan. Framför allt har jag inte sett att det har funnits någon stor uppslutning kring att flytta hela rådgivningen till Konkurrensverket, utom från regeringen och möjligtvis verket.
Däremot ser jag att regeringens egen utredare, Sveriges Kommuner och Landsting, LRF och hela miljörörelsen inte vill ha flytten.
De anser att man flyttar det hela till en myndighet som dels kommer att ha problem att skilja mellan rådgivningsverksamheten och kontrollverksamheten, dels bevisligen har en historia av att hela tiden fokusera på fri konkurrens och väldigt lite på kvalitet. Jag har redan gett flera konkreta exempel.
Jag ställde en konkret fråga till ministern om de målsättningar som Miljöstyrningsrådet har i dag och om de kommer att följa med in i den nya organisationen.
Jag tycker att det vore intressant att få svar på om ambitionsnivån ska vara att minst 80 procent av de framtida upphandlingarna ska vara miljömässigt och socialt bra, om vi förenklar det lite grann.
Ministern har fortfarande chansen att återkomma till oss andra i riksdagen och säga att det faktiskt inte var något bra förslag att lägga ned Miljöstyrningsrådet och en modell som fungerar. Vi kan rädda Miljöstyrningsrådets verksamhet. Ett sådant konkret förslag är att Sveriges Kommuner och Landsting kan få köpa upp verksamheten och bli huvudman i framtiden.
Vore det inte bättre att låta en sådan bra verksamhet fortsätta?
Jens Holm (V):
Det här är en viktig debatt. Vi har, som jag konstaterat i min interpellation, ungefär 80 000 förorenade områden. Av dem är 1 200 så kallade riskklass 1-områden. Det är områden med mycket stora risker för skada på människor och miljö.
Därutöver finns det 13 000 så kallade riskklass 2-områden. Det är områden med stora potentiella risker för människor och miljö. Det kan handla om platser längs Sundsvallskusten, där jag växte upp.
Det finns stora mängder gifter och tungmetaller längs kusten och på havsbottnen som en följd av de stora industrier som funnits och fortfarande finns där. Det kan handla om hamnen i Nynäshamn. Det kan handla om Vinterviken i Stockholm. Där är jorden full av arsenik och bly, och föräldrar uppmanas att hålla koll på sina barn så att de inte stoppar jord i munnen.
Det borde vara en prioritet för alla ansvarstagande regeringar att så fort som möjligt se till att vi sanerar dessa områden så att människor och djur kan vistas där. Det ska inte innebära någon risk för vår hälsa.
När Naturvårdsverket för ungefär ett år sedan lade fram förslag på nya etappmål vad gäller förorenade områden konstaterade verket att med nuvarande takt kommer de värst förorenade områdena, alltså de så kallade riskklass 1-områdena, att vara åtgärdade först år 2079.
Sedan har vi de andra områdena som också utgör en stor risk för människor och miljö. Med nuvarande takt kommer de att vara åtgärdade först år 2029, alltså om drygt hundra år. Det är inte hållbart. Det är anledningen till att Naturvårdsverket gång på gång begärt mer pengar från den statliga budgeten där det finns ett anslag för sanering.
Det är anslag 1:4 Sanering och återställning av förorenade områden. Om jag jämför med år 2010 kan jag se att anslaget då var på 591 miljoner kronor. För innevarande år, 2014, ligger anslaget på 418 miljoner kronor, alltså drygt 150 miljoner kronor mindre än för fyra år sedan.
Jag undrar varför regeringen drar ned på miljösaneringen i ett läge då man borde satsa mer. Som miljöministern var inne på har verksamhetsutövarna, alltså företagen, ett väldigt stort ansvar. I första hand ska verksamhetsutövarna betala för sina miljösynder. Man ska ålägga dem ansvaret att sanera de områden där de haft verksamhet.
Men för många av de här områdena är det oklart vem som egentligen har ansvaret. Det är därför det är så viktigt att vi har ett robust anslag i statsbudgeten. Vi från Vänsterpartiet vill lägga på minst 150 miljoner kronor ytterligare till det här anslaget. Vi har budgeterat för det i vårt budgetalternativ. Det finns en mängd andra saker som också måste göras, och jag tänker återkomma till det.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att bemöta vad miljöministern säger om nivån på anslagen. Miljöministern säger: "Vi lägger nu på." Jag förmodar att det betyder att man höjer anslagen.
Men i själva verket har regeringen gjort neddragningar varje år, trots att Naturvårdsverket, vår expertmyndighet på området, år efter år lämnat in budgetunderlag till Lena Ek och hennes föregångare Andreas Carlgren där de krävt mer pengar till miljösanering. För 2014 äskade Naturvårdsverket 552 miljoner kronor.
Lena Ek lägger 418 miljoner kronor, ungefär 130 miljoner kronor mindre än det som Naturvårdsverket tyckte var ett minimikrav för att kunna hålla en anständig nivå. För nästa år, 2015, föreslår Naturvårdsverket 630 miljoner kronor. Regeringen lägger sig ungefär 200 miljoner under detta. Det tycker jag inte är en ambitiös nivå.
Vad gäller polluter pays principle, det vill säga att förorenaren ska betala, håller jag helt med dig, Lena Ek. Men hur ska vi få förorenarna att betala? Och hur gör vi i sammanhang där det inte finns någon förorenare att ställa till ansvar? Naturvårdsverket konstaterar i sin genomgång att det i en tredjedel av de värst förorenade områdena är omöjligt att hitta en ansvarig aktör.
Det har gått för lång tid, eller så är det av någon annan anledning omöjligt att säkerställa det. Där måste staten gå in och göra jobbet. Men annars håller jag med om att vi måste se till att företagen tar ett större ansvar.
I Naturvårdsverkets rapport över nya etappmål på det här området finns ett antal konkreta förslag på hur man ska kunna få förorenarna att ta större ansvar. Man talar till exempel om en höjd deponiskatt. Är det bra eller dåligt, Lena Ek? Jag tycker att det är bra.
Man talar om att de ansvariga användarna och företagen själva ska gå in med pengar i en fond. Är det bra eller dåligt med en fondlösning, Lena Ek? Jag tycker personligen att det låter intressant. Man talar också om en gemensam finansieringsmekanism inom olika branscher. Jag förmodar att det innebär ett gemensamt försäkringsansvar. Då måste också företagen betala in en del pengar.
Jag tycker att det är ett intressant förslag. Vad tycker miljöministern? Som miljöministern är inne på kanske man behöver vidta en del rättsliga åtgärder för att förtydliga att det verkligen är förorenaren som ska betala. Men då undrar jag vilka konkreta rättsliga åtgärder miljöministern ämnar lägga fram förslag om.
Jag vet att det år 2009 på det här området kom en proposition som rör just miljöbalken och hur man ska kunna åtgärda förorenade områden. Naturvårdsverket hänvisar till den här propositionen på s. 49 i sin rapport och frågar sig varför regeringen inte lagt fram några konkreta förslag. Det undrar jag också.
I min interpellation konstaterar jag att de värst förorenade områdena kommer att vara sanerade först år 2079 med nuvarande takt. De andra väldigt allvarligt förorenade områdena kommer att vara åtgärdade först 2129. Det tar alltså evigheter ifall vi fortsätter med nuvarande ambitionsnivå.
Är det inte dags att höja ambitionsnivån, lägga större ansvar på företagen och anslå mer pengar i statsbudgeten, Lena Ek?
Jens Holm (V):
Miljöministern nämnde ordet springnota. Finns det något ord, Lena Ek, som är mer passande för regeringens politik mot miljön än just springnota? Det är ni som inte tar ert miljöansvar. Det är ni som inte kan nå 14 av 16 uppsatta miljömål med er nuvarande politik. Det är ni som har dragit ned på anslagen, nämligen för att sanera grovt förorenade områden.
Det kallar jag springnota. Vänsterpartiet tycker att vi måste ta ansvar för gamla miljösynder. Det är därför vi lägger på mer pengar. Det är därför vi lyssnar på Naturvårdsverket, som år efter år har bett om mer pengar, Lena Ek, inte de nedskärningar som du har varit med om att verkställa.
Nästa år lägger ni på 25 miljoner, från 418 till 433, men det är långt ifrån vad som behövs. Med din politik, Lena Ek, kan vi räkna med att det kommer att finnas arsenik, bly och andra miljögifter och tungmetaller för decennier framöver. Vi får se till att barnen inte stoppar jord i munnen eftersom de kan få i sig arsenik och skadas.
Människor kan inte bo i vissa områden och bada i vissa vatten eftersom de är så djupt förorenade. Jag ställde några konkreta frågor. Ni har varit vid makten, Lena Ek, i över sju år. Är inte en höjd deponiskatt ett bra styrmedel så att förorenaren betalar?
Det kan finnas en fond för företag att betala in pengar till så att det vid en miljökatastrof, vid stora utsläpp, finns pengar för miljösaneringar. En gemensam finansieringsmekanism är ett annat konkret förslag. Ni har suttit vid makten i sju år, Lena Ek. Det händer ingenting. Det här har varit en intressant debatt, men uppenbarligen får jag fortsätta att lyfta upp frågan i andra sammanhang så att det verkligen händer något i praktiken.