Ylva Johansson (S):
Det finns i dag i Sverige ungefär 4,8 miljoner jobb. Vi borde ha drygt 5 miljoner jobb, för vi har en ganska hög arbetslöshet. Nästan 400 000 människor går utan arbete. Men på den här arbetsmarknaden kommer det i år att göras ungefär 1,3 miljoner anställningar. Det är ett mått på omställningen på den svenska arbetsmarknaden. Den riktiga omställningen är inte riktigt så stor.
När det gäller en del av de här anställningarna handlar det nämligen om en ny visstidsanställning på samma jobb för samma person. Men det är ändå kanske 600 000-700 000 personer som är nya på jobbet ett normalt år på arbetsmarknaden i Sverige. Det är alltså en arbetsmarknad där vi har färre än 5 miljoner jobb. Det säger något om förändringstakten på arbetsmarknaden och betyder att matchningen måste ske oftare och oftare.
Det innebär att när matchningen inte fungerar eller fungerar dåligt som den gör i dag i Sverige blir det grus i maskineriet i arbetsmarknadens funktionssätt, och det är allvarligt. Jag menar att det är bra med den här omställningstakten på arbetsmarknaden. Jag tror att den kommer att öka, och jag välkomnar det. Jag tror att det är en konkurrensfördel för Sverige att vi är snabba och bra på omställning och flexibilitet på arbetsmarknaden.
Men det ställer också stora krav på politiken, och därför är det allvarligt att riksdagen nu kommer att rösta nej till de stora utbildningssatsningar som regeringen har föreslagit. Det blir färre platser i högskolan och färre platser på yrkeshögskolan, vilket innebär färre personer som får chans till en yrkesutbildning som vuxna och färre vuxna som får chans att gå in i vuxenutbildningen. Detta kommer att försvåra arbetsmarknadens funktionssätt.
Arbetsmarknadspolitiken kan ju aldrig skapa nya jobb, men man kan se till att de lediga jobben tillsätts och att företag kan konkurrera och därmed växa så att nya jobb kan skapas. En av regeringens stora prioriteringar är att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Ungdomar ska kunna få stöd från första dagen.
För de ungdomar som riskerar att fastna i långtidsarbetslöshet - och många har redan gjort det, framför allt de som inte har klarat gymnasieskolan eller av andra skäl har haft särskilda svårigheter på arbetsmarknaden - krävs det en kraftsamling för att säkerställa att man inte bara hamnar i en åtgärd eller någon "pysselsättning" utan att man faktiskt får stöd, inte bara in på arbetsmarknaden utan att man varaktigt kan stanna på arbetsmarknaden.
Det är därför regeringen vill satsa stort på gemensamma insatser med kommunerna kombinerat med utbildning. Jag reser nu runt och träffar alla Sveriges kommunledningar och erbjuder dem ett nytt flexibelt samarbete mellan stat och kommun för att vi gemensamt ska kunna använda resurserna så att ett plus ett kanske kan bli tre.
Det handlar om att ge möjlighet till riktiga jobb och kombinationer mellan arbete och utbildning som gör att man varaktigt får fotfäste på arbetsmarknaden. Med den budget som riksdagen nu beslutar om kommer det här att ta längre tid, och det kommer att bli svårare. Långtidsarbetslösheten för unga kommer att ta längre tid att bekämpa.
Men även med den budget som de borgerliga partierna och Sverigedemokraterna kommer att rösta igenom kommer jag att fortsätta arbetet för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. För mig är det viktigt att sätta en bortre gräns för hur länge en ung människa får vara arbetslös. Vi har inte råd med långtidsarbetslöshet bland unga. Vår garanti och vårt löfte till unga gäller alla unga, inte bara dem som saknar funktionsnedsättning och är födda och uppvuxna i Sverige.
Det gäller alla unga, och det är ett samarbete där jag märker att kommunerna välkomnar ett nytt sätt att arbeta tillsammans. Det jag möter i kommunerna är att man gärna hade velat se större resurser för att kunna göra en ordnad generationsväxling så att de som nu anställs inom äldreomsorgen har utbildning som undersköterskor så att man slipper anställa människor utan utbildning på korta vikariat som i dag.
I och med riksdagens beslut blir det svårare att göra en sådan generationsväxling, och det beklagar jag. Kvaliteten i äldreomsorgen behöver utbildat folk, inte att folk tas in från gatan utan undersköterskeutbildning för att arbeta med att ta ansvar för och ge vård och omsorg till våra äldre. Herr talman! Det är några viktiga saker som inte blir möjliga att genomföra efter riksdagens budgetbeslut.
Fas 3 blir kvar. Riksdagen kommer nu att rösta nej till att avskaffa fas 3, förmodligen den mest misslyckade arbetsmarknadspolitiska åtgärden som Sverige någonsin har sett. Det är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som i dag omfattar 35 000 personer och som bevisligen inte leder till jobb. Fas 3 är avskydd av många, och man undrar ibland om den är älskad av någon.
Men uppenbarligen finns det några individer i den här kammaren som tycker så mycket om fas 3 att man nu kommer att rösta för att människor ska vara kvar i denna återvändsgränd. Jag beklagar verkligen detta, herr talman. Det blir inte heller några nya resurser till arbetsmiljöarbetet. Regeringen har tagit över en situation med skenande sjuktal. Sjukskrivningarna ökar, ökar och ökar. Den arbetsrelaterade ohälsan ökar, ökar och ökar.
Det är unga kvinnor som är den grupp som är hårdast drabbad. Det är inte människor i slutet av arbetslivet, utan det är människor som är i början av sitt arbetsliv som nu sjukskrivs och många av dem länge. Jag beklagar att vi inte kan göra de nya satsningar på resurser till fler inspektioner och på kvinnors arbetsmiljö som verkligen hade behövts. Herr talman!
Jag inledde med att säga att förändringstakten på arbetsmarknaden är hög och att jag välkomnar det. Jag tror att det är bra. Många nya anställningar sker varje år, men det betyder också att väldigt många människor får lämna sitt jobb varje år.
Allt fler människor är delaktiga i en omställning, och individen behöver trygghet under den omställningen för att vi ska kunna och vilja bejaka den flexibilitet och förändringstakt som jag tror är viktig. Nu är det människor som varslas. Det sker hela tiden. Man varslas i Pajala. Man varslas i Långshyttan. Man varslas i Kristinehamn och på väldigt många andra orter.
Det är människor som nu börjar fundera på hur de ska klara sin ekonomi i steget mellan det gamla jobbet och det nya. Med det beslut som riksdagen nu kommer att ta med de gamla regeringspartierna tillsammans med Sverigedemokraterna blir det 5 000 kronor mindre i månaden än vad det hade blivit med regeringens politik.
För er som inte har provat på hur det är att leva på arbetslöshetsersättning, som i dag bara är en grundersättning, kan jag tala om att de där 5 000 kronorna i månaden är skillnaden när det gäller om man ska behöva säga till sina barn att de inte kan följa med till Gothia Cup i sommar. Det går inte. Vi har inte råd. Det blir inget ridläger i sommar som du hade planerat.
Det blir ingen ny dator till 13-årsdagen som jag hade lovat, för mamma eller pappa har blivit arbetslös. Arbetslöshetsförsäkringen är skillnaden mellan om barnen också ska drabbas när föräldrarna blir arbetslösa eller om man ska kunna upprätthålla en anständig standard för sina barn i väntan på och under tiden som man söker ett nytt jobb. Herr talman!
Tyvärr innebär budgetbeslutet att resurser fortsätter att slösas på ineffektiva skattesänkningar i stället för att riktas till investeringar, utbildning, jobb och välfärd. Men Sverige har dessbättre inte längre en borgerlig regering. Det betyder att regeringen inom de ramar som budgeten ger kommer att fortsätta förnya och vässa arbetsmarknadspolitiken. Det finns en hel del som går att göra.
Vi kommer att avreglera Arbetsförmedlingen för att man ska kunna arbeta mer flexibelt. Vi kommer att utforma flexibla samarbeten tillsammans med kommunerna för att kunna använda resurserna på bästa sätt. Vi kommer att utarbeta en ny arbetsmiljöstrategi. Vi kommer att ta fram en nollvision mot dödsolyckor i arbetslivet. Vi kommer att avskaffa den nuvarande lex Laval, och vi kommer att stärka kollektivavtalens ställning. Herr talman!
Jag beklagar budgetbeslutet, men regeringen kommer ändå att bedriva en rödgrön politik!