Anette Åkesson (M):
Det är intressant att det finns många synpunkter på våra interpellationer. Ibland är det för mycket skatt. Ibland är det för mycket annat. Så är det. Jag vill återkomma till indexeringen. I budgetsammanhang är det nämligen inte helt oproblematiskt att indexera taxor och avgifter. Generellt sett innebär en indexering att man okritiskt delar ut mer pengar till en viss verksamhet.
Men eftersom politiska prioriteringar är nödvändiga när pengarna inte räcker till allt - och det kommer de aldrig att göra i offentliga sammanhang - innebär det att man genom slentrianmässiga indexhöjningar undandrar dessa verksamheter från att ställas mot sådant som kanske egentligen är viktigare. Man intecknar redan från början en större del av de resurser som står det offentliga till förfogande. Det är mycket olyckligt och kan drabba invånarna genom att andra angelägna verksamheter får, relativt sett, för lite resurser.
Jag har därför svårt att förstå Socialdemokraternas och Miljöpartiets förkärlek för ökade indexeringar och antar därför att det ligger andra, för mig okända motiv bakom besluten. Redovisningen av skatteutgifter är nog det mest okända men ändå mest intressanta politiska dokumentet. Det är en läsvärd årlig skrivelse som tydligt redovisar vad politiska beslut kostar i jämförelse med en beskriven norm.
Tidigare år har skrivelsen även innehållit analyser av politiskt omdiskuterade beslut, som nedsättningen av socialavgifter för unga och nedsättningen av mervärdesskatt på restaurangtjänster. Alliansen duckade alltså inte för att visa vilka konsekvenser våra beslut fick utan redovisade dessa öppet. Det är bara att beklaga att det inte finns med några analyser i årets skrivelse, men det gläder mig att finansministern har ambitionen att kommande år analysera den samhällsekonomiska effektiviteten.
Det är angeläget att samhällets resurser används på bästa sätt för att skapa så mycket välfärd som möjligt för skattepengarna. Efter det att interpellationen skrevs har jag insett att mörkandet inte är en helt ny företeelse, åtminstone inte för Socialdemokraterna. De har ju tidigare tillämpat det för att "minska arbetslösheten". Det var nämligen strategin bakom de mängder med personer som förtidspensionerades fram till det att Alliansen tillträdde 2006, i snitt 140 personer per dag.
Genom att flytta människor bort från arbetskraften sa man sig minska arbetslösheten, när det i själva verket var ett siffertrixande för att bättra på statistiken, vilket fick den tragiska konsekvensen att man dolde människor i utanförskap. Därför är det redan i utgångsläget oroande med SMP:s relativa arbetslöshetsmål, som dessutom sätts i relation till andra EU-länder.
Det blir en speciell utmaning att hålla reda på hur SMP kommer att agera, inte minst med tanke på det kreativa förslag som Arbetsförmedlingens generaldirektör kom med häromveckan, att man ska ta bort unga under 20 år ur arbetslöshetsstatistiken. Det vore ju ett sätt som tyvärr helt passar in i den nya trenden att mörka information. Vad anser finansministern om transparens och öppenhet?
Om finansministern anser att det är viktigt, vad ämnar Magdalena Andersson göra för att förbättra transparensen hos S-MP-regeringen?