Erik Ullenhag (L):
Ett av de områden inom välfärden som fungerar allra sämst i Sverige är psykiatrin. Vi ser alla resultatet på gatorna med ungefär 9 000 hemlösa människor som den här natten ska fundera på vilken trappuppgång de ska sova i. Vi känner till resultatet i barn- och ungdomspsykiatrin, där unga tjejer som skär sig inte får vård i tid. Vi vet också att människor som knackar på dörren och söker vård inte får adekvat vård.
Tyvärr var det ett antal våldsdåd som ledde till en moralpanik i samhället som gjorde att psykiatrin verkligen kom i centrum. Det är i och för sig bra att psykiatrin har varit i centrum, men det är tråkigt att det var det som var anledningen - till och med tragiskt. Det område inom psykiatrin som kanske har allra störst problem är omsorgen om de äldre och den psykiatriska vården av äldre. En fjärdedel av dem som är över 75 år har psykiatriska problem som de behöver vård för.
30 % av dem som är multisjuka uppvisar depressiva symtom. De här äldre människorna får sällan adekvat behandling i Ylva Johanssons och socialdemokratins Sverige. Självmord är ofta vanligare bland äldre än bland yngre, tvärtemot vad vi oftast säger i den allmänna debatten, och sannolikt är en av förklaringarna att man inte tidigt kan komma in och lindra depressioner.
Det saknas lämpliga boendeformer där man kan få vård och en dräglig tillvaro för äldre med psykisk ohälsa. Sanningen är väl den att allmänpsykiatrin prioriterar andra grupper än äldre. Det som tidigare har varit vanligt vad gäller fysiska sjukdomar, det vill säga att man från vårdens sida har upplevt att vid en viss dag eller vid en viss ålder så behöver inte längre vårdens fulla insatser sättas in - i den utvecklingen har vi fått ett brott. Det är bra.
Det gäller väl lite grann inom psykiatrin. Man orkar inte ta hand om de äldres psykiska sjukdomar. Från Folkpartiets sida har vi insett att vi behöver specialistkompetens på det här området. Vi behöver specialiserade vårdenheter, psykogeriatriska vårdenheter, som är specialiserade just på äldres psykiska sjukdomar, eftersom de kan vara mer komplicerade i den meningen att de samverkar med fysiska sjukdomar och med en hel del andra problem som den enskilde äldre har.
På de här specialiserade vårdenheterna ska det också finnas tillgång till sluten vård. Vi måste också hitta vägar för att bygga ut samarbete mellan geriatrik, psykiatri och kommunal äldreomsorg, för i dag faller dessa äldre mellan stolarna. Bristerna är också så alarmerande att vi från Folkpartiets sida har sagt att när vi nu har en nationell samordnare för psykiatrin - varför får han då inte ta ett samlat grepp om äldrepsykiatrin? Det är här vi ser de riktigt stora problemen: ensamma, deprimerade äldre som inte får vård.
Det är inte värdigt Sverige. Ylva Johanssons svar blir ungefär detsamma som allt på äldreområdet just nu. Det sägs att man har på gång något som numera heter - det byter namn ibland - Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg av äldre. Detta ska Ylva Johansson presentera. Det där låter ju väldigt kraftfullt. Ibland när man lyssnar på Ylva Johansson kan det också vara så att det verkar som om hon är i opposition mot sin egen verklighet. Det är brister i äldreomsorgen. Det finns inte särskilda boenden.
Äldresjukvården fungerar inte. Vi har samma verklighetsbeskrivning. Problemet är att de verktyg som Ylva Johansson levererar är desamma som man har försökt med tidigare. Det som 2006 heter Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg av äldre hette 1998 Nationell utvecklingsplan för äldreomsorgen. Samma parti satt i regeringen och samma problem talade man om, men man har misslyckats med att åtgärda problemet gång på gång. Jag har en konkret fråga till Ylva Johansson.
Du ville ju inte hänga på idén om att ge tilläggsdirektiv till psykiatrisamordnaren. Om Socialdemokraterna vinner valet i höst: När kan Ylva Johansson säga att det finns en värdig psykiatrisk vård för landets äldre med en socialdemokratisk regering i detta land?