Beatrice Ask (M):
Jag tror att Elin Lundgren lite senare kommer att redovisa en del av de fakta som rör ärendet. Det är bra. Jag tror att det är viktigt att understryka att Sverige ända sedan 70-talet har haft bestämmelser för att bekämpa terroristbrott och terrorism. Lagen om särskild utlänningskontroll kom på 90-talet, och den är skarp. Vi har långtgående regler jämfört med många andra länder.
Den är ett viktigt verktyg i kampen mot terrorismen. Att kunna utvisa utlänningar med hänvisning till rikets säkerhet är viktigt. Det är också viktigt att man kan avvisa personer som har begått terroristbrott eller som har samröre med internationell terroristverksamhet, vilket vi kan i dag. Av skrivelsen framgår att lagen kommer till användning, och det lär den göra också framöver.
Den internationella terrorismen oroar. Attentaten i Paris och Köpenhamn är de senaste exemplen i vår direkta närhet. Alla i den här kammaren känner till att hotnivån i Sverige höjdes år 2010 av Säkerhetspolisen. Man har också redovisat att man har avvärjt attentat och gjort insatser som är nödvändiga.
Det som är nytt är att ett stort antal personer reser från Sverige för att strida med terroriststämplade organisationer. Det är ett stort bekymmer. Alliansen har lagt fram gemensamma förslag om åtgärder. Jag tycker att det är bra att regeringen nu utreder kriminalisering av sådant resande. Sedan har vi utlänningar som söker sig till Sverige, och det är där denna lagstiftning kommer till användning.
I betänkandet redovisas hur lagen har använts under en period. Det är viktigt att denna redovisning kommer, eftersom det här är långtgående åtgärder. Vi har haft som tradition och regel att riksdagen ska få denna kunskap återkommande, och det tycker jag är en bra ordning. I betänkandet avvisar vi också en motion från Sverigedemokraterna.
I den allmänna diskussion som finns i Sverige i dag låter det naturligtvis tufft eller skarpt att säga att vi nu ska skärpa lagstiftningen. Men jag vill påstå att Sverigedemokraternas motion är dåligt underbyggd. För det första väger Säkerhetspolisens synpunkter mycket tungt redan i dag.
Jag kan inte erinra mig ärenden där man inte har tagit intryck av Säkerhetspolisens synpunkter. För det andra föreslås i motionen att personer ska utvisas i första hand till sitt ursprungsland. Så är det naturligtvis. I andra hand ska regeringen upprätta avtal med ett tredje land dit personen kan utvisas, föreslår man. Det är ett intressant ställningstagande.
Sverige har undertecknat en rad internationella konventioner om mänskliga fri- och rättigheter. Vi kan inte utlämna personer till länder där man riskerar dödsstraff, tortyr och annat. Det är ett ställningstagande som jag tycker är bra. Man kan undra om Sverigedemokraterna vill bryta upp från den här typen av internationella överenskommelser.
Eller vilket civiliserat land som uppfyller rimliga krav på anständighet tror Sverigedemokraterna att man skulle kunna få ett avtal med? Det skulle alltså vara ett land som skulle öppna dörrarna och säga: Skicka hit några människor som riskerar landets säkerhet eller som har samröre med internationella terroristorganisationer! Det är helt orealistiskt, och orealistiska förslag är inte meningsfulla att rösta ja till.
Dilemmat är naturligtvis att när vi har kommit fram till att en person ska avvisas eller utvisas är det problem när man inte kan utvisa vederbörande. Det här är ett bekymmer som väldigt många demokratiska länder har i dag. Jag har tidigare diskuterat med många kolleger hur man ska se på detta.
Om man vill komma till rätta med det hela ska man möjligen fundera över om det går att hitta några internationella överenskommelser om hur problematiken ska hanteras. Om man vill stå upp för de internationella överenskommelser som vi har om mänskliga fri- och rättigheter finns det ändå personer som vi enligt lagen kan utvisa, men där verkställighetshinder föreligger.
Då tycker Sverigedemokraterna att man ska låsa in dessa personer på livstid och slänga nyckeln. Det som de då inte tar hänsyn till är att dessa ärenden är väldigt olika.
Det är inte bara så att man måste vara dömd eller att det ska vara tydligt att man har begått ett terroristbrott, utan definitionen inrymmer också en möjlighet att avvisa personer därför att de befaras kunna medverka till eller begå terroristhandlingar. Det är en väldigt vid definition.
Att i varje situation utgå ifrån att man ska låsa in folk på livstid och slänga nyckeln är nog att gå väldigt långt. Det är i varje fall inget som man ska acceptera, utan man måste pröva varje ärende. Enligt den lagstiftning som vi har i dag kan det beslutas om förvar. Personer kan vara i förvar under väldigt lång tid.
Men det finns också möjlighet att på andra sätt kontrollera vad en person har för sig. Det är det som är det viktiga, att säkerställa att vederbörande inte kan ägna sig åt terroristverksamhet. Det är viktigt att man använder det verktyget - det är dessutom billigare än att låsa in personer, samtidigt som det är mer humant. Herr talman! Sammanfattningsvis finns det problem med detta, och det finns inga enkla lösningar.
Definitionen är sådan att den träffar en ganska bred grupp, även om det är få ärenden där lagstiftningen används. Det är viktigt att ett civiliserat land som Sverige står upp för mänskliga fri- och rättigheter och grundläggande principer för rättssäkerhet och annat. Vi ska inte bryta internationella överenskommelser.
I kampen mot terrorism måste ett civiliserat land arbeta med blanka vapen. I den stund som vi struntar i grundläggande regler kommer vi att förlora. Det är precis så som terroristerna agerar. De respekterar inte de grundläggande principerna, och det är det som är bekymret. Vi måste vara smarta nog att arbeta med rättssäkerhet och rimliga åtgärder.
Vi måste också se till att vi använder en lagstiftning som fungerar, och det gör den här. Det visar också den skrivelse som regeringen har lämnat till riksdagen. Jag yrkar bifall till justitieutskottets förslag i betänkandet.