Pyry Niemi (S):
Jag vänder mig till Finn Bengtsson i det här första läget. Jag vet att du är läkare och har gott renommé. Jag har stor respekt också för den svenska läkarkåren generellt. Så är det. Det som bekymrar mig i det här sammanhanget är att jag inte tror att du som läkare när du ställer diagnoser ständigt och jämt i domstol skulle kunna bli dissad för dina diagnoser. Det är det vi försöker peka på.
Det finns en grupp av läkare som ofta förekommer i domstolsprövningar, anlitade av försäkringsbolagen. Det är ingen stor grupp. Jag vill hävda att det inte är någon stor grupp. Jag har läst hundratals utredningar och cases där jag har sett samma läkare gång efter annan företräda försäkringsbolagens intressen och gå emot behandlande läkares diagnoser, remisser och uppfattningar. Det är där vi känner en stark oro, och det är där jag tycker att läkaretiken måste prövas.
Det måste kännas ganska tufft för en läkare, en duktig specialist som du, Finn - jag vet att du är det, för jag har kontrollerat dina uppgifter och har hört gott om dig i andra sammanhang - att gång efter annan som behandlande läkare möta en second opinion som i princip är likadan i alla lägen och står i motsats till det du säger. Nackskador är jättebesvärliga. Vi lever i en tid när nackskador är svåra att diagnostisera.
Det måste ske en ganska snabb diagnos, åtminstone så att man får det på pränt, för det kan uppstå följdskador efteråt. Det är det här som vi vänder oss emot. Vi har absolut ingenting emot vår generellt duktiga läkarkår i Sverige. Det vill jag verkligen understryka för socialministern. En annan sak som är bekymmersam är det här med Finansinspektionens roll. De är satta till att kontrollera försäkringsbolagen så att verksamheten bedrivs enligt god försäkringsstandard, och det är vi helt överens om.
Men de har ingen koll på den medicinska kvaliteten. Det är där som skon klämmer. Det är dit vi vill komma. Det är där vi kanske egentligen skulle behöva något slags oberoende råd bestående av medicinska rådgivare som kunde användas av bägge parter vid en domstolsprövning och som inte fick närvara vid domstolsprövningen.
Det Hillevi säger här är att om en duktig specialist, en duktig läkare, sätter sig i en domstol och säger kanske tvärtemot vad som har sagts tidigare vid en ställd diagnos är det väldigt svårt för ansvarig domare och nämnd, om det är så vid det här tillfället, att gå emot specialistens uppfattning. Jag skulle inte våga göra det som domare, eftersom jag inte är läkare. Jag skulle ha svårt att säga: Nej, du har nog fel.
Jag vet ju inte hur allvarlig den här nackskadan är, och jag ser den juridiska processen om jag är jurist. Det är det vi menar med att vi måste gå till botten med att skapa något slags tillsyn i de här fallen där den privata skaderegleringen tillkommer. Är du anställd av landstinget har du en god läkaretik och en läkarsed att följa. Så är det, för annars kan du mista läkarlegitimationen.
Men om du ägnar du dig åt privat skadereglering för att hantera en människas liv och hälsa blir du inte alls kontrollerad, utan du kan i princip säga vad du vill. Nu hoppas jag att ingen gör det, men du kan göra det utan att förlora din läkarlegitimation. Det är det vi vänder oss emot. Det är det som är den springande punkten.
Jag hoppas verkligen inte att läkare sätter sig och skriver böcker eller ägnar sig åt konstnärskap, för vi har alldeles för få läkare i Sverige i dag och skulle behöva fler. Jag hoppas att läkare ägnar tid och kraft åt att behandla och bemöta patienter på ett värdigt och bra sätt, vilket jag vet görs. Men i det här fallet finns det en lucka. Jag hoppas att vi kan hitta en samsyn i frågan om att de också måste kontrolleras utifrån de värden som finns inom Ivo i dag.