Fredrik Eriksson (SD):
KU har nu levererat sitt i princip eniga ställningstagande kring det vi har haft att granska om it-skandalen hos Transportstyrelsen. Ställningstagandet har kommit fram som en slutprodukt av tio månaders ingående granskning, med otaliga skriftliga underlag, ett dussintal utfrågningar och inte minst många och långa överläggningar inom utskottet.
Det skriftliga ställningstagandet är vad vi, till största delen, har kunnat enas om. Men betyder det att detta är allt som finns att säga om haveriet hos myndigheten och inte minst inom Regeringskansliet? Verkligen inte, herr talman. Låt gå för att det i första hand är andra som har haft att studera bristerna hos själva myndigheten och de skadeverkningar som dessa kan ha medfört.
Men även vad gäller regeringens tillkortakommanden finns ett och annat ytterligare att tillföra. De formuleringar som återfinns i det skriftliga ställningstagandet är alltså en produkt av långa överläggningar där varje ord vägs på guldvåg för att vi ska hitta nyanser i språket som alla kan svälja och ställa sig bakom.
Det innebär också att ställningstagandet hade tett sig något annorlunda om jag hade fått fria händer att formulera det helt efter eget huvud. En av de första skillnaderna hade varit att jag hade omnämnt inte bara statsråden utan även deras statssekreterare vid namn och ytterligare tydliggjort deras del och ansvar i det inträffade.
Men mest anmärkningsvärt är förstås att den instans som borde vara bland de allra första att informeras om hot mot rikets säkerhet, det vill säga Statsrådsberedningen med regeringschef Stefan Löfven i spetsen, förefaller ha varit bland de i särklass sista att nås av just sådan angelägen information.
Utskottet har kunnat konstatera, som också har påtalats här, att det visserligen finns rutiner för hur information ska kanaliseras inom Regeringskansliet men gör ingen bedömning av huruvida dessa är ändamålsenliga och adekvata. I stället stannar man vid att tillämpningen av befintliga rutiner inte har fungerat. Den slutsatsen tror jag nästan att vi hade kunnat komma fram till utan att företa någon närmare granskning över huvud taget.
Visst, det är upp till statsministern att på eget ansvar implementera vilka rutiner han vill på sitt kansli. Men när vi nu blickar tillbaka på vad som kan hända när dessa inte följs hade det möjligen kunnat vara på sin plats om utskottet också kunnat göra några medskick om hur dessa rutiner skulle kunna förbättras. Det blir då lätt att göra rätt för alla inblandade, inte minst när det kommer till så oerhört viktiga saker som rikets säkerhet.
Då räcker kanske inte de gamla vanliga stuprören och ansvarsprinciperna till, bara för att de måhända kan vara tillräckliga för andra mer vardagliga ärenden. Det gäller bara en sådan sak som att tre fyra ministrar kan gå omkring på Rosenbad i över ett år utan att ens fråga varandra: Hur går det med hanteringen av det där spektakulära ärendet som berör tre fyra departement och kan ha avslöjat en massa svenska försvarshemligheter för främmande makt?
Så fungerar det inte i någon annan grupp i något annat arbete någon annanstans, tror jag. För det kanske är som Anders Ygeman sa: Detta är inte någonting man pratar om på kafferasten. Men man får samtidigt hoppas att detta inte heller är någonting som blivit så vanligt förekommande att det börjar betraktas som vardagsmat inom Regeringskansliet.
Men visst, herr talman, granskningen har också givit vid handen att såväl innevarande som föregående regering har tagit alldeles för lätt på så allvarliga frågor som informations- och it-säkerhet. Här kan varken de rödgröna eller Alliansen svära sig fria. Man tar sig för pannan när man hör att en nybildad myndighet kan tillåtas bedriva verksamhet i fem år utan att ens upprätta en säkerhetsanalys över vilken skyddsvärd information den har att hantera.
Att ett sådant agerande dessutom strider mot regeringens egen säkerhetsskyddsförordning får en att ifrågasätta ledarskapet än mer. Att inte heller den tillsynsmyndighet som regeringen har utsett att övervaka efterlevnaden reagerar är häpnadsväckande. När både den och andra myndigheter väl gör det och uppmärksammar regeringen på, ibland flera gånger, att det föreligger brister i myndigheternas säkerhetsarbete verkar de tala för döva öron.
Tydligen har det varit viktigare för dessa regeringar att statsförvaltningen och deras chefer genomdriver politiska reformer samt erhåller stöd för hur man kan uppnå en jämn könsfördelning på myndigheterna än att de på ett tryggt och ansvarsfullt sätt kan tillvarata så grundläggande intressen som att åtminstone inte utsätta svenska medborgare för onödiga risker genom att sjabbla med deras skyddsvärda information.
Tydligen har det bedömts viktigare, enklare eller kanske mer angeläget att tillhandahålla inhemska, centraliserade supportsystem för administrativ databehandling, såsom till exempel Statens servicecenter för löneutbetalningar, än att få på plats en säker svensk statlig it-miljö för de myndigheter som har att hantera skyddsvärd information.
Det säger en del om denna och den förra regeringens prioriteringar, herr talman, och det bådar verkligen inte gott för framtiden ifall någon av dessa skulle få förtroendet att fortsätta regera. Men snart finns som tur är möjlighet att ändra på det. För även om granskningen är företagen och utförd på strikt juridiska grunder syftar den i slutändan till att utkräva ett politiskt ansvar.
Det är väl inga som är bättre lämpade att utkräva just ett sådant politiskt ansvar än just väljarna i kommande val.