Nooshi Dadgostar (V):
Jag vill tacka statsrådet för svaret och gratulera till det nya viktiga uppdrag som han har fått. Jag vet att ministern vet att de förväntningar som nu ligger på honom är skyhöga. Bostadsbristen i Sverige är katastrofalt stor. Vuxna människor kan inte flytta hemifrån, trots att många av dem kanske har fått egna barn.
Elever kan inte tacka ja till studentplatser på annan ort, och företag har svårigheter att attrahera viktig arbetskraft till sin verksamhet. Jag är glad över att ministern säger att det här är en nationell fråga, för det är det. Arbetsmarknadsregionerna är mycket större och bredare i dag än vad de var tidigare. De ser inga exakta kommunala gränser.
Även om vårt hyressättningssystem har ändrats något under den senaste tiden är det fortfarande ett nationellt intresse att de kommunala bostadsbolagen har tillräckligt stor marknadsandel för att vår bostadsmodell och hyressättningsmodell ska fungera. Det innebär att detta måste finnas i landets alla delar, vilket vi måste kunna, så att säga, garantera.
Tänk om vi fortsätter att privatisera allmännyttan i den takt som har skett fram till nu - det gäller även om det sker i de kommunala församlingarna, så att säga. Om vi ser en sådan kraftig minskning av det allmänna beståndet som vi har sett kommer vi att se en mycket tydligare marknadsstyrning av det här politiska området. Det är jag väldigt orolig för.
Ministern vet säkert också att det kommer att resultera i en mycket starkare segregation. Vi kommer att se en försämrad bostadsstandard. Och vi kommer säkert att se mycket större hyreshöjningar med en bostadsmarknad som i större utsträckning styrs i enlighet med marknadens principer. Allmännyttan har där en viktig dämpande funktion.
Vilka verktyg avser ministern att använda i sin roll som bostadsminister för att se till att vi kan behålla vår bostadsmodell och vår hyressättningsmodell och att vi har kvar ett allmännyttigt bestånd? Vi har ju ett gemensamt ansvar för att alla människor i det här landet ska kunna bo i bra och moderna hem till en inte alldeles för hög kostnad.
Nu aviserar regeringen att det ska byggas 250 000 nya lägenheter till 2020. Det tycker jag är en mycket bra ambition. Utgångspunkten måste då vara att vi bygger för människor med vanliga inkomster. Där är hyresrätten viktig. Den kommer att vara mycket viktig. Ministern talar om rörlighet.
Hyresrätten är kanske det bästa sättet att se till att vi har en rörlighet som också fungerar i enlighet med arbetsmarknadens funktionssätt. Om vi bygger många hyresrätter nu måste vi också se till att de förblir hyresrätter och skyddas från ombildningar. Hur ställer sig ministern till det?
Ska vi gå in med resurser och risktagande från statligt håll i stora hyresrättsprojekt för medborgarna eller, som Vänsterpartiet har drivit igenom i budgetförhandlingarna, pengar och stöd till upprustning av miljonprogram? Ska vi göra det från statligt håll bara för att sedan se de här övervärdena kapitaliseras i bolagen - man ombildar helt enkelt alla dessa hyresrätter? Hur ser vi till att förhindra det?
Det är klart att det kan vara lockande för en kommunpolitiker, till exempel, att sälja ut sitt bestånd i stället för att höja kommunalskatten. Det måste vi förhindra. Vi har ett ansvar för att alla människor i det här landet har någonstans att bo och inte behöver skuldsätta sig för livet eller gå runt på visningar i åratal för att flytta från orten eller så.