KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Adelsbo (S):
Eftersom jag själv har suttit med i Carlbeckkommittén hade jag önskat att det kanske hade behandlats lite snabbare. Just nu är det i varje fall en skrivelse på gång som tar upp många av de punkter som finns med i motioner. Jag ser fram emot att det snart ska komma. Man talar mycket och tar upp enskilda fall.
Det är ganska enkelt att göra på det viset och ta upp enskilda fall. Det kan jag givetvis också göra. Det finns många fina exempel där det har fungerat väldigt väl med inkludering och så vidare. Visst finns det kommuner där man kanske inte klarar av detta. Men då finns det också möjligheter att söka till Ekeskolan och Hällsboskolan.
Handikapprörelsens åsikt är - det har jag sagt förut, och det vet du om - att det är viktigt att man fokuserar på den funktionshindrades rätt. Eleverna ska alltid erbjudas utbildning i sin hemkommun och därmed kunna bo hemma. Man menar att närheten till familj och vänner är av mycket stor betydelse. Det är ingen lösning att gå tillbaka till det gamla sättet och bygga ut och göra fler specialskolor.
Då tvingar man i princip barn dit. Vi vet att det var kommuner som gjorde det ganska lätt för sig tidigare genom att inte ta tag i det utan i stället lämnade i väg barnen. Det var väl inget val att tala om. Nu ställer man hellre kravet på kommunerna att de ska göra någonting, och de flesta gör faktiskt också det.
Christer Adelsbo (S):
När det gäller Carlbeckkommittén är den under beredning just nu. Hur länge det har pågått vågar jag inte säga här. Men det är någonting som är på gång i närtid. Man kan ta upp enskilda fall och så vidare. Men en skola för alla är oerhört viktigt att sträva efter. Vi ska hela tiden titta på individens behov.
Vi ska försöka göra allt vi kan för att klara det på hemmaplan. Regeringen har beslutat att utbildning för elever vid resurscenter för elever med syn- och språkproblem ska fortgå så länge elevens behov kräver det och det inte finns förutsättningar att anordna utbildning av motsvarande kvalitet i hemskolan eller i hemkommunen. Det är ändå en trygghet för elever och föräldrar.
De ska inte bli lidande om man inte klarar av att lösa det på ett tillfredsställande sätt i hemkommunen. Men målet ska ändå hela tiden vara att hitta en lösning på hemmaplan. Det måste ändå vara det som man ska sträva efter.
Christer Adelsbo (S):
Upprörd kan man lätt bli. Det kan jag också bli över det cyniska sättet. Man vill faktiskt gå ett steg tillbaka. Vilka man än pratar med inom expertisen och verksamheterna säger de: Gå inte tillbaka till det gamla sättet utan ha målet att hitta de olika möjligheterna.
Om man ute i kommunerna inte klarar av det finns det en möjlighet att söka till andra skolor. Men man får inte ge upp. Det var tyvärr så att vissa kommuner gjorde det lätt för sig tidigare.
I stället för att ta ansvaret och försöka hitta lösningar inom hemkommunen skickade man i väg eleverna. Det är inte den bästa lösningen för majoriteten av de här barnen.
Ytterligare en gång: Om man inte kan lösa detta i hemkommunen finns det möjligheter i dag att söka på Ekeskolan och Hällsboskolan.
Christer Adelsbo (S):
Det här är ganska intressant. Alliansen kanske borde ta sig en funderare på varför antalet sökande minskar. Det kanske är på det viset att man ute i kommunerna blir bättre och bättre på att lösa situationerna. Så är det i verkligheten. Man har blivit bättre och bättre och kan ta emot fler och har hittat bättre lösningar. Det har varit en väldigt positiv utveckling av Resurscenter syn och Resurscenter språk.
Specialpedagogiska institutet har hittat sin roll mer och mer och kan hjälpa alltfler kommuner med att hitta lösningarna på hemmaplan. Jag tycker att det är oerhört förvånande att ni så eniga i den borgerliga alliansen verkligen går emot alla andra och alla experter och vill gå tillbaka och till och med går ut säger att ni vill utveckla detta och ha fler specialskolor.
Det är för mig helt fantastiskt att höra.
Christer Adelsbo (S):
Det är en enkel fråga. Som jag sade kan jag ta fram hur många exempel som helst, Ana Maria Narti, där man har löst frågan på hemmaplan på ett mycket bra sätt, och alla är otroligt nöjda. Finns det fall där man inte löser detta finns det andra förutsättningar.
En annan sak som man kan diskutera är en sammanhållen skola för barn och ungdomar med möjlighet att mötas och utveckla sin förståelse och tolerans och så vidare. Där har man varit ganska njugg från Folkpartiets sida. Strävan i skolan och i vuxenutbildningen ska vara att i så stor utsträckning som möjligt undervisa elever med olika funktionshinder tillsammans med övriga elever. Det vore rätt intressant att veta om Ana Maria Narti delar uppfattningen att det ska vara målet.
Christer Adelsbo (S):
I senaste numret av Lika värde är det ett reportage från Nordanstigs kommun. Det handlar om Niklas och hans familj som tidigare hade som enda alternativ särskolan i Hudiksvall. Mamman i familjen säger nu att de har velat undvika särskolan och är mycket glada för att Nordanstigs kommun har tagit de första stegen med målet att bli en skola för alla.
Niklas själv säger att han trivs i skolan och att han känner att han kan lära sig mer. Han åker skolbuss med alla andra elever från sin hemort. Det är en viktig pusselbit i vardagen. Att fara i väg med jämnåriga kompisar och gå på samma skola är ett bra sätt att känna samhörighet. De elever som behöver särskilt stöd har ofta lektioner tillsammans i mindre grupp.
Man börjar varje dag med en samling, och de är alltid med helklass på lektioner i bild, slöjd, idrott samt på utflykter. Dessutom har man minst en lektion med samverkan i den stora gruppen, exempelvis svenska eller matte. På rasterna är man alltid tillsammans. Målet för de elever som behöver extra stöd är att träna kunskap och sociala färdigheter för att på sikt kunna delta mer i helklass.
Nordanstigs kommun gjorde i fjol intervjuer med elever, inkluderande särskoleelever, från årskurs 6 till 9. Av resultatet framgår tydligt att eleverna trivs i sina skolmiljöer. De har kamrater, och flera har framtidsplaner. Man säger bland annat att intervjuerna visar att tanken på en skola för alla är klok och fungerar.
Det gör att man har fått ytterligare stöd för att erbjuda alla möjligheten att gå i skola på hemorten oavsett om de har lätt för sig eller har ett funktionshinder. Det här är ett exempel av många på att man jobbar med inkluderad skola, det vill säga en skola för alla. Det är kanske dags för den borgerliga alliansen att ta väck skygglapparna och titta lite grann på alla de goda exempel som finns.
Christer Adelsbo (S):
Krister tog upp det som handlar om 20 000 poliser. Det är mycket riktigt. Där har vi inga andra åsikter. Vi är inne på den linjen också. Däremot har vi sagt att det kanske inte räcker med 20 000 poliser. Det är en annan sak, men vi har definitivt inte någon annan åsikt än att det behövs fler.
Jag tycker nästan att det var lite magstarkt när du, om jag inte hörde fel, sade att rymningarna hade halverats på ett halvår. Då tittar man inte tillbaka på hur det har sett ut. Från 2004 fram till 2007 halverades antalet rymningar. Den trenden har fortsatt.
Så det är väl lite magstarkt att påstå att det skulle vara den nuvarande regeringens förtjänst att det har ökat så enormt på ett halvår. Det är något som har pågått. När det gäller antalet anställda kan man alltid diskutera det. Vi vet att det är en del nya anstalter, och det har gjort att antalet totalt sett ser bra ut. Men om vi tittar längst ut i kedjan ser vi stora problem, inte minst inom Seko.
Det har försvunnit närmare 500 personer längst ut, där de kanske behövs allra mest. Det är något som vi gemensamt behöver ta ansvar för och titta över, för det är lite alarmerande. Som jag tog upp i mitt anförande har medelstrafftiden ökat för nyintagna fängelsedömda med 42 dagar mellan 2001 och 2007. Det innebär närmare 1 200 fler platser i anstalt.
Även fler poliser innebär fler fängelsedomar och så vidare. Självfallet får detta stora konsekvenser för kriminalvården. Så frågan till dig Krister är: Hur går tankarna hos den borgerliga majoriteten kring dessa frågor? Tror du att kriminalvården klarar denna utveckling utan ökade resurser på sikt?
Christer Adelsbo (S):
Jag börjar med det sista. Det är som jag sade. Du vet lika väl som jag att de krafttag som gjordes under förra majoriteten fick enorma resultat. Precis som jag nämnde minskade det rejält från 2004 och framåt. Som jag sade halverades det fram till 2007. Så det är inget vi behöver diskutera. När det gäller budgeten är det alltid intressant. Du sitter i majoritet, och ni sätter de ramar som vi har att tillgå.
Vi vet att om vi hade haft majoriteten hade vi haft helt andra ramar att jobba med. Vi hade haft 65 miljarder som vi hade kunnat använda till skola, vård och omsorg och rättsväsendet i stället för att göra skattesänkningar för de allra rikaste i samhället. Det är två skilda saker. Vi hade haft en annan totalram att kunna jobba med. Men det förnekar ändå inte det som jag har tagit upp. Jag måste återge vad en partikamrat till dig sade före valet.
Han sade så här: Kriminalvården håller visserligen på att bygga ut antalet platser, men det räcker inte. Ska vi ha en kriminalvård värd namnet - för det heter ju kriminalvård - måste platsbristen lösas. Så lät det alltså före valet. Hur låter det då i dag? Kommer det att skjutas till resurser som behövs för att Kriminalvården ska klara sina åtaganden i framtiden? Det är så vi också ser det. Man kommer att behöva mer medel i framtiden.
Eller är det bara ett slag i luften från ett parti som före valet satt i opposition?
Christer Adelsbo (S):
Kriminalvården hade i sin lokalförsörjningsplan för åren 2009-2020 en inplanerad driftssättning år 2015 av en större ersättningsanstalt i Skåne. Det är Kriminalvårdens mening att en nybyggnation bör ersätta Kirsebergsanstalten som är från början av 1900-talet. Ersättningsanstalten skulle även ersätta en 1800-talsanstalt i Kristianstad centrum.
Om inte dessa anstalter ersätts krävs ROT-arbeten som bedöms innebära att de här anstalterna tas ur drift under en väldigt lång tid. Detta kommer att få en allvarlig inverkan på platssituationen i södra Sverige eftersom man menar att det inte finns några ersättningslokaler. Mina frågor till dig, Ewa Thalén Finné, blir: Hur ska denna situation hanteras? Hur har ni i den borgerliga gruppen diskuterat i den här frågan?
Christer Adelsbo (S):
Johan Linander tog upp detta med hög beläggning. Det är en viktig fråga som jag också lyfte fram i mitt anförande. Du, Johan Linander, nämnde att den inte var så hög nu och att den i februari 2011 var 93 procent. Du vet precis som jag att Kriminalvården själv säger att den inte bör vara över 90 procent. Vi har haft månader då den har legat på både 94 och 95 procent.
När det gäller häktena har situationen varit ännu värre. Där har man varit uppe i både 97 och 98 procent när den absolut inte bör ligga över 95. Som jag sade har fackförbundet Seko gjort en rapport om detta med de kraftiga överbeläggningar som finns och det hårdare klimat som det blir inom anstalterna. Du, Johan, var själv inne på vad som kan hända när det ser ut på det sätet.
Man menar egentligen att kriminalvården är nära bristningsgränsen, och vi är på väg mot samma situation som vi hade kring 2004 och som du pratade om. Man konstaterar att det finns ställen där intagna får sova på golvet och där häktena är överfulla. Det finns flera signaler från Sekos medlemmar om att situationen inom kriminalvården blir mer och mer akut.
Jag hoppas att du inte står och slår dig för bröstet i den här frågan utan att du verkligen ser problematiken och tar den på allvar. Jag hoppas också att ni trycker på så att regeringen faktiskt gör något i denna fråga.
Christer Adelsbo (S):
Det är ganska intressant. Jag vet i och för sig inte var du var när jag hade mitt anförande och ett replikskifte med Ewa Thalén Finné, men det Johan Linander talar om här är inte riktigt sanningsenligt. Kriminalvården är enligt dem själva i behov av ca 1 200-1 300 nya platser fram till 2013.
Samtidigt har regeringen beslutat att lägga flera planerade utbyggnadsprojekt på is, bland annat ersättningsanstalten i Skåne, Verksmon, Haparanda och Norrtälje. Det handlar om mellan 920 och 980 platser. Man har också fattat beslut om stängning av provisorier och mindre enheter om ca 330 platser. Den här ekvationen är svår att få ihop.
Vi talar om 2013, och tiden går väldigt snabbt. Vi tog tag i problemet när vi hade majoriteten och det är på gång, vilket du själv nämnde. Vissa anstalter har öppnats och andra var på gång, men nu har ni stoppat detta.
Ni har stoppat det utan att ha någon lösning på problemet, och det är det som gör det så häpnadsväckande. Regeringen är nästan handlingsförlamad i denna fråga. Man gör ingenting mer än att stänga och lägga projekt på is, samtidigt som man får signaler från Kriminalvården om ett stort behov av platser.
Christer Adelsbo (S):
Precis som Johan sade är vi MFF:are båda två. I dagens debatt är det väl det enda vi är överens om. Men det är alltid något, Johan! Jag kanske inte borde säga det här, men du är som en liten papegoja, Johan. Du upprepar samma sak till oss alla, trots att du har fått svar. Mehmet var oerhört tydlig och förklarade hur det ligger till.
Det är ett förslag som vi vill ska komma fram, och du har själv sagt, Johan, att du tror på anmälningsplikt och att det är genomförbart. Du vill dessutom ha det snabbt. Du slår knut på dig själv när du argumenterar mot något som du tror på, Johan.
Du var kvick med att gå ut och tala om både din och Centerns ståndpunkt i denna fråga direkt efter den första incidenten. Per Unckel har själv sagt att detta inte finns med i direktiven.
En tjänsteman försökte visserligen släta över det och säga att det är fullt möjligt att utreda anmälningsplikten, men det finns ingen garanti. När vi dessutom vet att Per Unckels uppdragsgivare, justitieministern och idrottsministern, är skeptiska kan vi börja ana lite ugglor i mossen. Jag vet att Johan Linander är för anmälningsplikt.
Känner du dig trygg med att det bara löper vidare? Nu har du chansen att se till att driva frågan så att sker något snabbare.
Christer Adelsbo (S):
Man lyssnar inte alltid på vad andra säger. I mitt anförande nämnde jag ytterligare två åtgärder som vi föreslog redan 2009, nämligen kameraövervakning och att man skulle kunna beslagta pyrotekniskt material redan utanför anläggningen. Det är två exempel. Som jag just sade till Johan Linander är alla åtgärder bra. Nu pratar vi om en åtgärd som i princip alla tycker att vi borde införa.
Jag läste ur Svenska Dagbladet den 26 april. Du säger där att du är öppen för anmälningsplikt för att få bukt med huliganismen. Du sade också: "När det har gått så här långt, och till och med klubbarna själva och supportrarna tycker att det är ett problem, då är det nog det som behövs."
Du lade till: "Det engelska systemet har fungerat bra, och jag ser inte det är integritetskränkande." Jag vet att Kristdemokraterna också har varit aktiva i den här frågan och tycker att detta är bra.
Om ni också tycker att vi ska införa anmälningsplikt så snabbt som möjligt, tror du verkligen att vi kan få det genom den här utredningen trots att det inte finns med i direktivet? Moderaterna är skeptiska till detta. Tror Caroline Szyber ändå att detta ska kunna gå snabbt? Det vill ju också Kristdemokraterna.
Christer Adelsbo (S):
Jag är väldigt glad att du begärde replik mot mig i denna fråga, Otto von Arnold, så att jag får chansen att prata ännu mer om detta. Visst, det var Laila Freivalds; det vet jag också. Jag är inte mindre besviken på mitt eget parti i denna fråga. Det handlar om att man inte är tillräckligt insatt. Du frågar: Hur många är det? Ja, det är klart - frågan har diskuterats oerhört länge, och de blir färre och färre.
Men det beror mycket på att det är väldigt svårt för den yngre generationen att våga satsa på någonting som inte är deras eget. Vi har exempel också i Skåne där man faktiskt har sagt nej efter fyra generationer. När det skulle lämnas över till den femte generationen, som hade levt hela sitt liv för att ta över, sade greven nej.
Han skulle nämligen bruka jorden själv. När det gäller att förlora i EU-domstolen och så vidare hade man som sagt ett förslag, och man röstade för det i riksdagens kammare 1989 med stor majoritet. Det hade föregåtts av en stor utredning. Arrendekommittén tittade också på detta och var enhällig i sitt beslut om att detta med friköp skulle göras.
Vi vet att lobbygrupperna för Jordägareförbundet är mycket starkare än vad de små arrendeföreningsgrupperna är. De har varit mycket starkare. Det är dock helt orimligt att brukare sedan generationer, på självständiga gårdar som en gång i tiden hamnat under fideikommiss med flera historiskt betingade ägarkategorier, för all framtid ska vara fråntagna rätten att bli fria och kunna utveckla sina jordbruk.
Anser du att detta är rimligt?
Christer Adelsbo (S):
Att gräva ned sig i det gamla - Otto von Arnold talar så klart i egen sak i den här frågan. Den här skriften är ett jättebra exempel, och jag tror att ni har fått den skickad till er. Där tar Willands Arrendeförening upp vad som egentligen har hänt under alla år. Visst förekommer det bra förhållanden, men det är långt ifrån så på alla håll. Du pratar om fideikommissens avveckling.
Det har ju inte med historiska arrenden att göra. Egentligen kan man fråga sig om det verkligen är en förbättring för arrendatorerna, eftersom det helt plötsligt blir ett ägande. Nu äger man det inte, utan det är fideikommissen som äger det. Nu blir det ett privat ägande, men det är fortfarande samma problem med historiska arrenden. Vi pratar alltså om jord som man aldrig själv har brukat.
Man fick den på 1600- eller 1700-talet som en beskattningsrätt. Ofta har man inte ens lagt några av kronorna själv, utan det är jordbrukaren själv som har gjort alla investeringar och alla de insatser som behövs. Som jag sade är jag besviken.
Jag kan förstå Moderaterna och till viss del Kristdemokraterna, men inte att mitt eget parti och alla oppositionspartierna och framför allt Centern i denna fråga alltid tar parti för adeln och storgodsägarna i stället för att se till den lille bonden, vilken situation man har och vad man har för förutsättningar när man lever som frälsebonde. Detta är något gammalt historiskt som det egentligen är en skam att vi har kvar.
Så länge som jag är i riksdagen kan du tycka vad du vill, att det är överflödigt och så vidare, men jag kommer att strida mot det här, för jag tycker att det är någonting som det är otroligt att vi har kvar.
Christer Adelsbo (S):
Tack för svaret, justitieministern! Problemet med våld och skadegörelse i samband med idrottsarrangemang har ju pågått i många år. Så kallade huliganer förstör både för idrotten och inte minst för alla oss idrottsintresserade. Självklart har idrotten ett ansvar för att förebygga våld och skadegörelse. Det är också något som idrottsrörelsen tar på mycket stort allvar.
Elitklubbar har i dag heltidsanställda säkerhetsansvariga och hundratals volontärer som ställer upp i samband med matcher. Föreningarna lägger redan i dag stora resurser på säkerheten kring matcher och arenor. Jag vill slå fast att huliganismen inte bara är ett idrottsproblem. Det är ett stort samhällsproblem.
Därför måste regeringen och riksdagen också ta ansvaret i denna fråga. Rikspolisen har utarbetat riktlinjer om hur polisen ska ta betalt för polisbevakning i samband med idrotts- och kulturarrangemang. Riktlinjerna bygger på hur ordningslagen är utformad i dag. Konsekvenserna blir att klubbar och arrangörer nu kan förvänta sig dryga belopp för bevakning.
Det har exempelvis pratats om att ett derby mellan två Stockholmslag kan uppgå till uppåt 1 miljon kronor. Detta är helt orimliga belopp som skulle ställa till stora problem för klubbarna. Det skulle i princip vara billigare att spela inför tomma läktare.
Det är en stor risk att kostnaderna slår mot klubbarnas hela verksamhet och att det till slut drabbar även föreningarnas ungdomsverksamhet. Det andra alternativet är att man skulle tokhöja biljettpriserna, som redan i dag är tuffa för många, inte minst barnfamiljer. Vår utgångspunkt är att samhället har ett huvudansvar när det gäller att upprätthålla ordningen.
Det är ett samhällsuppdrag som ska betalas med skattepengar. Vi som går på idrottsarrangemang har betalat skatt för att få en effektiv polis. Då måste man självklart fråga sig: Är det rimligt att man ska betala hela notan en gång till via biljettpriset? Man skulle i princip kunna säga att det vi nu ser är en sorts privatisering av något som i alla tider har varit samhällets grundläggande ansvar.
Vi fick i våras igenom i riksdagen att regeringen skulle återkomma med ett lagförslag senast 2012 om anmälningsplikt för att hålla bråkmakare borta från arenorna. Detta röstade regeringspartierna nej till. Vi vill också ha effektiv kameraövervakning på arenorna så att våldsverkarna kan identifieras i efterhand. Men man måste tyvärr konstatera att regeringen har varit ganska passiv i dessa frågor.
Därför är det självklart bra att justitieministern och regeringen nu hörsammar vårt krav om att se över polisnotorna för olika arrangemang. Varför ska frågan dras i långbänk? Utredningen ska inte vara klar förrän 2013, och detta behöver lösas betydligt tidigare. Varför, justitieministern, ska denna fråga behöva vänta till 2013, kanske till och med till 2014, innan vi kan få en lösning?
Christer Adelsbo (S):
Som jag sade i mitt förra inlägg är en viktig utgångspunkt att samhället har ett huvudansvar när det gäller att upprätthålla ordningen, och detta samhällsuppdrag ska betalas med skattepengar. Polisen har också fått ökade resurser år efter år för att kunna klara just detta.
Det är möjligt att man i undantagsfall kan behöva ta ut avgifter för olika arrangemang, men den nuvarande utvecklingen kan ju innebära orimliga kostnader för såväl idrottsarrangemang som olika kulturarrangemang. Konsekvensen kan bli att arrangörer helt enkelt väljer att avstå från att arrangera offentliga tillställningar. Detta vore givetvis en enorm förlust för idrotten, kulturen och inte minst demokratin.
Sedan är det stora frågetecken för vilka som kan komma att få betala för bevakningen. Man kan verkligen prata om juridisk snårskog och att det tolkas olika, precis som justitieministern sade. Man har tidigare sagt att för att polisen ska kunna ta betalt krävs att arrangemangen har ett vinstsyfte.
I en dom tidigare i år menade emellertid kammarrätten att exempelvis all elitfotbollsverksamhet innefattar ekonomisk aktivitet av sådan omfattning att matcherna ska anses ordnade i vinstsyfte. Man säger dock att man kan göra undantag för så kallat kvalificerat ideella föreningar.
Detta innebär att klubbar som har bolagiserat verksamheten riskerar att få betala medan andra som bedriver verksamheten i föreningsform kan slippa undan. Men detta är inte helt enkelt. Man måste ju fråga sig om föreningar som bedrivs i bolag är ett vinstdrivande bolag. Det handlar snarare om en teknisk lösning för att förhoppningsvis få loss pengar till att bedriva sin verksamhet.
Det är också så att ideella föreningar måste äga minst 51 procent av rösterna i ett idrottsaktiebolag. Detta slog Riksidrottsstyrelsen fast på sin stämma i Uppsala den 25-27 maj i år. Det fanns ett förslag på stämman att sänka gränsen till 34 procent.
Motivet för att ha kvar 51-procentsregeln var att en sänkning kunde uppfattas som ett väsentligt avsteg från en av svensk idrotts grundpelare, nämligen att den består av medlemskontrollerade ideella föreningar. Man menade också att detta hävdar just den ideella idrottsrörelsens särart och därmed rätt att särbehandlas i förhållande till renodlad kommersiell verksamhet.
Med detta i beaktande blir polisens agerande och tolkning av ordningslagen kanske ännu mer tveksam. Man kan i varje fall konstatera att reglerna är väldigt oklara, orättvisa och oförutsägbara. Därför känns det tveksamt, även om justitieministern sade att det kan gå snabbare än 2013 eller 2014. Men ska den här tolkningen få ligga kvar under lång tid kan det få stora konsekvenser.
Jag måste fråga justitieministern: Tycker du själv att det är rimligt att polisen ska kunna fortsätta att ta betalt vid idrottsarrangemang i kanske två tre år till innan utredningen är klar?