KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
Maria Stockhaus har frågat mig varför det - inom ramen för Samverkan för bästa skola - är frivilligt och inte ett tvång att ta emot stöd och resurser när Skolinspektionen har konstaterat att skolan eller huvudmannen har stora brister. Jag vill börja med att konstatera att Maria Stockhaus och jag delar synen på hur viktigt det är att resurser riktas till skolor som har stora utmaningar. I Samverkan för bästa skola riktas insatserna till skolor med låga kunskapsresultat eller hög andel elever som inte fullföljer sina studier.
Dessa skolor ska också ha eller bedöms få svåra förutsättningar att förbättra sina resultat på egen hand. Det är Skolverket som utifrån underlag från Skolinspektionen gör ett urval av de skolor och huvudmän som bedöms bäst uppfylla dessa kriterier. En viktig del i Samverkan för bästa skola är kapacitetsbyggande. I dialog med huvudmannen erbjuder Skolverket stöd i form av utvecklingsinsatser som ska stärka huvudmannens egen förmåga att planera, följa upp och utveckla utbildningen.
Syftet är att förbättra elevernas kunskapsresultat och öka likvärdigheten inom och mellan skolor. Jag kan konstatera att denna modell hittills fallit väl ut. Statens skolverk har inom uppdraget under 2015 inlett samarbete med 24 kommuner och enskilda huvudmän. Skolverket räknar med att Samverkan för bästa skola successivt kommer att utvidgas med cirka tio nya kommuner eller huvudmän för fristående skolor varje halvår.
Fram till 2019 räknar man med att 180 skolor kommer att ha medverkat i satsningen. Trots att det inte föreligger något tvång att samarbeta med Skolverket inom Samverkan för bästa skola är efterfrågan stor, och kommuner och enskilda huvudmän är intresserade av att få stöd för att förbättra sin förmåga att planera, följa upp och utveckla utbildningen. Skulle det framöver uppstå svårigheter i att nå överenskommelser, trots att behovet av riktade insatser är omfattande, får vi i det läget göra en bedömning av huruvida uppdragets förutsättningar bör justeras.
Kapacitetsbyggandet inom Samverkan för bästa skola är påbörjat, men det finns behov av större förändringar för att stärka styrkedjan. Därför har regeringen tillsatt en skolkommission som ska lämna förslag som syftar till höjda kunskapsresultat, förbättrad kvalitet i undervisningen och en ökad likvärdighet i skolan. Skolkommissionen har ett brett mandat att ge förslag på hur man kan bygga ett starkt skolsystem.
Gustav Fridolin (MP):
Tack, Maria Stockhaus, för interpellationen och inlägget! Enligt min bedömning är det helt korrekt analyserat att diskussionens vågor om skolans huvudmannaskap har gått höga under lång tid. Ibland uppfattas det som att det är ett slags val, att vi kan välja att ha ett delat ansvar eller inte. Så är det inte, precis som Maria Stockhaus säger. Våra barns utbildning kommer alltid att vara ett delat ansvar. Problemet är när det delade ansvaret blir ett otydligt ansvar. Så ser det ut i dag.
OECD:s granskning av svensk skola är tydlig. De granskningar vi själva gör, och inte minst Skolinspektionens rapporter efter inspektion på samtliga Sveriges skolor, visar tydligt att den ansvarskultur som kännetecknar de huvudmän och skolor som lyckats vända fallande resultat och göra goda resultat inte finns i skolsystemet som helhet. Ansvaret är otydligt. Det är otydligt vem som är ansvarig för vad.
Det måste vi förändra. Samverkan för bästa skola är inte svaret på hela den frågan. Men Samverkan för bästa skola är svaret på frågan vad som kan göras inom ramen för dagens regelverk, dagens bristande styrkedja, för att säkerställa att vi när en skola inte ger eleverna de kunskaper de behöver och när huvudmannen inte har kapacitet att styra utvecklingen arbetar tillsammans för att vända utvecklingen på skolan.
Hur samverkar stat och kommun då? Alldeles för länge har stat och kommun stått i ett läge där de har tittat på varandra och bollat ansvaret mellan varandra. Eleverna, och även lärare och rektorer, har hamnat i kläm. Därför utarbetade vi som ett vallöfte, tillsammans med framför allt Sveriges Skolledarförbund, förslaget Samverkan för bästa skola. Det sjösattes utan de lagförändringar som till exempel ett tvång att upprätta ett kontrakt skulle innebära.
Vi kunde helt enkelt komma igång mycket snabbare. Skolverket gör inte i sina redovisningar i dag bedömningen att ett ytterligare lagstöd skulle behövas för överenskommelser, vare sig när det gäller att se till att överenskommelserna kommer på plats eller när det gäller det innehåll som Skolverkets experter bedömer behövs.
Jag är självklart inte främmande för att om vi hamnar i ett läge där Skolverket konstaterar att det behövs ett ytterligare lagstöd för att nå fram till alla huvudmän som behöver stödet se till att lagstödet kommer på plats. Det sker nu en mer grundlig genomgång av hur styrkedjan för svensk skola kan förbättras så att det statliga stödet till skolorna når fram på ett helt annat sätt än vad som är fallet i dag, och som även Maria Stockhaus redovisade.
Den frågan hanteras inom ramen för Skolkommissionen.
Gustav Fridolin (MP):
Tack för frågorna! Det finns något paradoxalt i Maria Stockhaus kritik mot oss. För det första agerar vi inte tillräckligt snabbt för att hjälpa skolorna. För det andra borde vi ha väntat med att sjösätta Samverkan för bästa skola till dess en utredning med lagstiftningsförslag var färdig, dessutom förhandlad mellan partierna och dessutom framlagd och behandlad i riksdagen. Då hade Samverkan för bästa skola sannolikt fortfarande inte varit igång.
Då hade Nynäshamns kommun, som Maria Stockhaus använder som exempel och som har slutit en överenskommelse, fortfarande inte haft den överenskommelsen på bordet. Då hade vi i stället här i riksdagen diskuterat hur lagstiftningen bäst ser ut. Samverkan för bästa skola är det som kan göras inom ramen för det regelverk som gäller i dag. Jag kan vara förvånad över att den typen av skräddarsytt stöd inte gavs till skolorna tidigare.
Att man inrättade Skolinspektionen var bra. Men man saknade över huvud taget ett system för att hjälpa de huvudmän som Skolinspektionen konstaterade inte själva skulle klara att vända utvecklingen på sina skolor. Därför inrättade vi det, och vi inrättade det på det snabbaste sättet man kan göra en förändring i myndighetsstrukturen, alltså utan att upprätta en ny myndighet och utan att upprätta ett nytt regelverk.
Vi gjorde helt enkelt det som var möjligt inom ramen för gällande regelverk. Frågan som ställs är: Kommer det att göras en djupare utvärdering? Självklart kommer det att göras det. Frågan som ställs på det är: Kommer den också att behandla frågan om det fortsatt behövs ett lagstöd? Ja, självklart. Vi är fullt beredda att följa det, och vi för en löpande dialog med Skolverket.
Hitintills har vi inte fått signaler om att Skolverkets arbete skulle behöva ytterligare lagstöd för att vare sig få till överenskommelser eller få det innehåll i överenskommelser som myndighetens experter bedömer som nödvändigt. Skulle den signalen ändras är jag fullt beredd att lägga fram förslag till en lagstiftning.
Gustav Fridolin (MP):
Jo, det har de, och om staten bedömer att man behöver ett stöd är det oanständigt att man tackar nej till det stödet. Om staten bedömer att man behöver ett stöd, oavsett om man är kommunal eller fristående, bör man ta emot det stödet. Man bör vara delaktig i att ta fram den överenskommelse som behövs, och man bör implementera den.
Jag förutsätter att den reflektion som Maria Stockhaus nu gör är någonting som vi kan ta in i den fortsatta utvärderingen och i hur vi följer det här men som också, ifall detta stämmer, möjligen kan påverka den moderata idédebatten om vilka regler vi ska ha för att godta huvudmän och ge dem det största välfärdsförtroende man kan få, nämligen att ge våra barn en bra skola.
Gustav Fridolin (MP):
Maria Stockhaus har frågat mig varför jag och regeringen inte ger Skolverket uppdraget att ta fram digitala hjälpmedel för att stötta nyanlända elever på deras modersmål. Jag håller med Maria Stockhaus om att det är viktigt att nyanlända elever - och för den delen alla elever - har tillgång till lärresurser som är anpassade till elevernas förutsättningar och behov, inklusive digitala verktyg. Statens skolverk har fått i uppdrag att genom generella insatser bidra till att minska skillnader i kunskapsresultat mellan nyanlända elever, elever med annat modersmål än svenska och andra elevgrupper.
De generella insatserna riktar sig till samtliga huvudmän och skolor och till alla nivåer i styrkedjan. Modersmålsundervisning och språk- och kunskapsutvecklande arbetssätt är exempel på områden som myndigheten har identifierat som särskilt angelägna att uppmärksamma i arbetet med att utforma insatserna. Skolverket för inom ramen för uppdraget dialog med huvudmän och andra skolaktörer. Utifrån en samlad nulägesanalys tydliggörs och identifieras exakt vilka insatser som behöver vidtas på huvudmanna- och skolnivå.
Det kan i sammanhanget vara värt att konstatera att staten i Sverige inte ansvarar för framtagandet av läromedel. Men inget hindrar Skolverket från att ta fram eventuellt material där det identifieras som nödvändigt inom ramen för uppdraget. Skolverket genomför även riktade insatser som vänder sig till de huvudmän som bedöms vara i störst behov av stöd i arbetet med mottagandet av nyanlända elever.
De riktade insatserna handlar om att ge stöd när det gäller systematiskt kvalitetsarbete, hur huvudmannen kan anpassa sin organisation och insatser riktade till lärare och annan pedagogisk personal för att utveckla undervisningens kvalitet. Skolverket ska i genomförandet anpassa insatserna till lärarnas, studiehandledarnas, rektorernas och huvudmännens behov och förutsättningar.
Inom ramen för den migrationspolitiska överenskommelsen med de borgerliga partierna har regeringen även i en proposition till riksdagen föreslagit utökade möjligheter till modersmålsundervisning och studiehandledning på modersmålet genom ökade möjligheter till fjärrundervisning och entreprenad. I det uppdrag regeringen gett Skolverket att genomföra nationella skolutvecklingsprogram ingår uttryckligen kompetensutvecklingsinsatser avseende digitala lärresurser och verktyg för att bland annat stärka den digitala kompetensen i undervisningssituationen i skolan.
Regeringen har också uppdragit till Skolverket att föreslå nationella it-strategier för skolväsendet. Myndigheten presenterade sina förslag i april, och dessa bereds nu inom Regeringskansliet. Detta är några av de initiativ som regeringen vidtagit för att stärka den digitala kompetensen och främja en ändamålsenlig användning av it i skolan. It i form av bland annat digitala verktyg och lärresurser har en strategisk potential för ökad måluppfyllelse och likvärdighet i skolväsendet. Jag avser att återkomma i fråga om regeringens fortsatta arbete för att denna potential fullständigt ska tas till vara.
Gustav Fridolin (MP):
Tack, Maria Stockhaus! Mitt svar är att Skolverket har ett sådant uppdrag. För att förstå bakgrunden till diskussionen ska man möjligen göra en kort reflektion över de brister som funnits i regeringens styrning av Skolverket.
Skolverket är en myndighet som har varit styrd med mycket detaljerade och många uppdrag som har försvårat den långsiktiga utvecklingen av myndigheten på ett bra sätt. Detta har vi utvärderat. Statskontoret har gjort en mycket bra redovisning; Ekonomistyrningsverket likaså. Regeringen tar in stöd för att förbättra sin styrning av Skolverket.
Jag vill inte lasta Skolverkets ledning, utan det handlar alltså om en utvärdering av hur regeringen har styrt myndigheten. En del i detta är att undvika att ge många snabba, väldigt detaljerade uppdrag till Skolverket. Därför har vi i stället på ett par strategiska områden säkerställt att Skolverket får de resurser man behöver, de medel som kan användas och de breda uppdrag som gör att man kan föra en dialog med huvudmännen om vad som behövs.
Uppdraget att ge stöd i undervisningen till nyanlända är ett exempel på detta. Det är ett brett uppdrag, finansierat genom statsbudgeten, som ger Skolverket möjlighet att snabbt göra de insatser som man i dialog med huvudmännen bedömer är nödvändiga. Jag tror att det är ett bättre sätt att arbeta, särskilt i det specifika fall som Maria Stockhaus lyfter upp.
Jag är inte säker på att regeringen är den bästa instansen i sammanhanget att bedöma vilka it-hjälpmedel som redan finns på marknaden, vilka som bör tas fram, vilka som kommer att finnas inom kort, vilka som kostar för mycket för skolorna att använda och vilka som redan används frivilligt. Det är någonting som Skolverket har rätt expertis att utvärdera.
Skolverket för alltså en löpande dialog med huvudmännen inom ramen för det uppdrag man fått från regeringen. Om man inom ramen för det bedömer att man ska ta fram den typ av lärverktyg som pekas på i interpellationen har Skolverket all möjlighet att inom ramen för sitt uppdrag göra det.
Gustav Fridolin (MP):
Jag instämmer i allt väsentligt i den analys som Maria Stockhaus gör. Även Maria Stockhaus band samman detta på samma sätt som jag gjorde i mitt ursprungliga interpellationssvar. Detta är en av anledningarna till att vi har begärt att äntligen få fram nationella it-strategier.
Om vi på det nationella planet har ett mer strukturerat sätt att jobba med it i skolan blir det mer naturligt att göra det när vi till exempel får en uppgift som den vi fått under hösten, att ta emot väldigt många nyanlända elever på kort tid. Då kan man snabbt använda sig av digitala lärverktyg. Jag tar givetvis med mig denna fråga i min dialog med Skolverket om uppdraget.
Regeringen är tydlig med att det ryms inom uppdraget i dag att kunna ta fram digitala lärverktyg, utvärdera marknaden eller göra de översyner som behövs om man i sin dialog med huvudmännen bedömer att det behovet finns. Skulle Skolverket anse att man behöver något slags utvidgning av uppdraget får vi naturligtvis ta till oss det.
Men det uppdrag vi har gett är öppet för Skolverket att använda för de insatser som man ser har störst effekt.
Gustav Fridolin (MP):
Låt mig säga tre saker. För det första finns det möjlighet att på försök erbjuda fjärrundervisning i fler ämnen. Då är det just ett försök. Vi har ett antal huvudmän som deltar i sådana försök för att kunna utvärdera det. För det andra är entreprenadmöjligheten inte den enda möjligheten att samverka mellan huvudmän. Det är den lättaste möjligheten men inte den enda.
När det gäller svenska som andraspråk ska man dock veta att problemet inte i lika hög grad som när det gäller studiehandledning och modersmål är att lärarkompetensen finns någon annanstans än i den egna kommunen, utan problemet är att vi generellt har alldeles för få lärare som har kompetens i svenska som andraspråk.
Det finns en risk med att utmåla det som om man skulle kunna hitta dessa behöriga lärare bara man hade möjlighet till fjärrundervisning, för bilden är nog att de lärare som är behöriga i svenska som andraspråk överlag har fulla tjänster där de arbetar.
För det tredje skulle jag ha trott att den borgerliga kritiken om att vi inte skyndade tillräckligt snabbt med propositionen om fjärrundervisning utifrån de beredningsunderlag som fanns skulle ha blivit lite lugnare efter Lagrådets yttrande. Det är ju Lagrådets uppgift att bedöma hur vi följer regeringsformens beredningstvång, och Lagrådet sa väldigt tydligt att vi gick väldigt snabbt fram.
Här gick vi snabbare fram än Lagrådet bedömer att beredningstvånget kräver, och vi gjorde det för att vi ville få dessa regler på plats så snabbt det bara gick. Detta gjorde vi snabbare än den tidigare regeringen lade fram någon av sina propositioner, och det var nödvändigt. Därför var det också nödvändigt att gå emot den kritik vi fick från Lagrådet. Vi gjorde detta så snabbt det bara gick, för att denna möjlighet skulle öppnas för modersmål och studiehandledning.
Gustav Fridolin (MP):
Om fjärrundervisningen vill jag bara till protokollet föra att jag anser att Erik Bengtzboes beskrivning är inkorrekt. Vi gick så långt som det var möjligt att gå med det beredningsunderlag som var framtaget av den föregående regeringen. Lagrådet ansåg att beredningstvånget inte var uppfyllt i den ganska svåra frågan om hur man arbetar med entreprenadfrågor. Vi hade absolut inte kunnat gå längre än det som lades fram inför riksdagen för drygt ett år sedan.
Till frågan som interpellationen handlar om. Vi utökar undervisningstiden i matematik enligt den plan som ursprungligen lades fram av den föregående regeringen. De elever som fick mer matematik i ettan börjar nu fyran till hösten och kommer då att få mer matematik.
Vi för nu samtal om hur vi ska göra med kraven på utökad matematik också i högstadiet. Det som mitt svar handlade om och som jag också hör Erik Bengtzboe säga är att det gäller både undervisningstid och undervisningens kvalitet. OECD:s studier av Sverige är väldigt tydliga i detta. Man ställer inte bara frågan till eleverna om hur många timmars undervisning de får utan också vilka typer av problem som de ställs inför i matematikundervisningen. Sverige sticker ut, och det är inte positivt.
Det är en av förklaringarna till att vi inte får de goda resultat som vi behöver i matematik. Det är självklart att vi måste göra de investeringar som krävs för att matematiklärare ska kunna nå sin fulla potential och få de bästa förutsättningarna för sitt arbete. Mer undervisningstid är en del av detta, men det är inte det hela.
Det handlar också om att man ska kunna utvecklas kollegialt i samverkan med andra, att den kompetens som finns inom den svenska lärarkåren ska spridas och att lärare ska få den tid som de behöver för att kunna förbereda sina lektioner och skapa kvalitet i undervisningen. I dag presenterade regeringen en delredovisning av nationell samling.
En del av de frågor som har diskuterats sedan Lärarlönelyftet presenterades är hur man ska minska lärares administrativa arbetstider och öka deras möjligheter att skapa kvalitet i sin undervisning.
Gustav Fridolin (MP):
Det här är kanske inte ett omdöme som Erik Bengtzboe kommer att bära med den ära som jag vill iklä det, men, Erik Bengtzboe, du är just nu den bästa oppositionsföreträdare en utbildningsminister kan tänka sig. Det du säger är: Gör det ni säger att ni ska göra, gör det fortare och gör det mer! Och ja, det vill vi!
Vi kämpar på för att göra precis de insatser som interpellationssvaret handlar om - både utöka undervisningstiden i matematik och säkerställa att vi har de metoder och verktyg som krävs för att lärarna ska kunna utvecklas av varandra. Det är inte fina ord att utöka undervisningstiden med 105 timmar i mellanstadiet, vilket kommer att ske efter hösten. Det är handling.
Det kommer att märkas för mattelärarna och de elever som undervisas i matematik. Erik Bengtzboe frågar hur långt vi är beredda att gå. Vi vill utveckla permanenta fortbildningsinsatser i form av nationella skolutvecklingsprogram. Det innebär att Matematiklyftet, som i Alliansens tappning var en tillfällig satsning, nu är permanentad som en del av en nationell struktur och därmed kommer att fortsätta finnas. Vi säkerställer insatser för att lärare ska få mer tid för sitt uppdrag.
De svåra prioriteringar som bland annat innebär ett minskat antal obligatoriska nationella prov och kommande digitalisering ger mer tid för lärare att förbereda lektioner. Vi gör också stora insatser för att höja lärares löner och på andra sätt öka attraktiviteten i läraryrket, så att fler vill bli lärare, vilket är själva grunden för att kunna utöka undervisningstiden. Ska vi utöka undervisningstiden måste vi ha lärare som kan undervisa under den tiden, och i dag har vi en stor lärarbrist, inte minst i ämnet matematik.
Det är mycket gott att som utbildningsminister ha en utbildningspolitisk debatt i den här kammaren som handlar om att man vill göra mer, göra saker snabbare och lägga mer pengar. Jag hade önskat att situationen sett ut så också tidigare. Vi har mötts flera gånger då jag har kunnat konstatera att antalet pedagogiska medarbetare i svensk skola minskade ganska drastiskt under föregående regering. Nu har vi i stället investerat, och det har vi uppenbarligen ett gott stöd för att göra.
Under de två år som har gått har vi återanställt. År 2014 var det nästan 10 000 färre medarbetare i svensk skola än 2006, då alliansregeringen tillträdde. Nu har det blivit 13 000 fler. Det ger såklart mer tid för lärarna att göra sitt jobb och mer tid för eleverna med deras lärare.
Gustav Fridolin (MP):
Ånej! Du hittar ingen kritik från mig mot de insatser som handlade om kollegialt lärande eller om att man skulle ha mer tid med eleverna. Min kritik riktades mot den mängd reformer som gjorde att lärarna fick mindre tid att vara med eleverna och behövde anpassa sig efter ständigt skiftande politiska direktiv.
Jag är glad över att vi skiftat fokus i den svenska skoldebatten från betyg och andra frågor med liten effekt på resultaten till det som verkligen gör nytta, till exempel den kollegiala utvecklingen, undervisningstiden och hur vi investerar i enskilda ämnen. Lärartäthet är ett felaktigt begrepp om man ska mäta vilken tid lärarna har för att jobba med sina elever. Det tror jag att Erik Bengtzboe vet.
När lärare ska ha tid att jobba med sina elever handlar det inte bara om hur många lärarkollegor man har. Det handlar också om skolbibliotekarien, elevhälsan och specialistkompetenserna, de som gör att jag som lärare får ägna mig åt mitt jobb. När de skärs bort minskar lärarens möjligheter att göra sitt jobb. Då får man till sist göra fyra fem andra jobb och har ingen tid över till eleverna. Det var de medarbetarna som i stor utsträckning skars bort från svensk skola under den föregående regeringen.
Det är tydligt i Skolverkets statistik att vi tillträdde i ett läge där nästan 10 000 färre jobbade i den svenska skolan jämfört med 2006. På det sättet fick skolan betala för de fem jobbskatteavdrag som Alliansen genomförde. Det var er prioritering. Nu har vi i stället investerat i skolan. Vi har investerat i att anställa nya medarbetare. I dag jobbar det 13 000 fler människor i den svenska skolan än när jag tillträdde som utbildningsminister.
Det innebär att eleverna får mer tid med sina lärare och att lärarna får mer tid att skapa kvalitet i sin undervisning. Det kommer också att höja kvaliteten på nästa mattelektion.