KBLab/rixvox huggingface dataset:
Robert Hannah (L):
Tack, kultur- och demokratiministern, för svaret! En rapport från 2014 av Västsvenska Handelskammaren och Sydsvenska Industri- och Handelskammaren visar att av 237 statliga förvaltningsmyndigheter finns - jag vill att du noterar det här, Alice Bah Kuhnke - 145 myndigheter i Stockholm. Jag vill också att du noterar att 4 myndigheter finns i Göteborg och att 3 myndigheter finns i Malmöregionen.
145 mot 4 mot 3, alltså. Jag anser också att det är stor demokratibrist att förvaltningsjobb slentrianmässigt placeras i Stockholm, men det är än mer problematiskt när myndigheter fuskflyttar, i strid med sina instruktioner, och flyttar sin verksamhet och sitt säte till Stockholm, särskilt när det bara finns fyra myndigheter i Göteborg.
En av de fyra myndigheter vi talar om i dag är Världskulturmuseet. Kulturministern läste upp vad som anges i instruktionen och vad myndigheten har för uppgifter: att levandegöra världens kulturer, särskilda kulturer med ursprung utanför Sverige etcetera. I instruktionen står det också att myndighetens säte ska vara i Göteborg, eller hur?
Ändå har den tidigare intendenten flyttat över sju av åtta avgörande personer i ledningsgruppen till Stockholm, och hon befann sig endast 2 av 30 dagar i Göteborg.
Jag förstår inte varför just ekonomiansvar, personalansvar, kommunikationsansvar, planeringsansvar och fastighetsansvar måste finnas i Stockholm när sätet finns i Göteborg. Jag tycker att detta på något sätt är respektlöst mot Göteborg. Jag vill fråga kulturministern om hon inte anser att kompetensen för de här jobben finns i Göteborg, i sätet.
Står kompetensen för ekonomiansvar, personalansvar, kommunikationsansvar, planeringsansvar och fastighetsansvar inte att finna i Göteborg? Nu söker man en ny chef till myndigheten, vilket är trevligt när folk flyttar på sig. Den nya tjänsten går inte att hitta på internet om man inte går in på Regeringskansliets hemsida, och den finns under Stockholm, inte under Göteborg.
Utlysningen gjordes i Dagens Nyheter och Svenska Dagbladet. Det är tidningar som göteborgare inte läser. Jag kan meddela kulturministern att den tidning som göteborgare främst läser är Göteborgs-Posten. Det är den tidningen göteborgare läser.
Jag vill också upplysa kulturministern om att Miljöpartiet i sitt valprogram tydligt manifesterade att myndigheter inte ska centraliseras till Stockholm på det sätt som har skett. Jag vill därför fråga dig, kulturministern, vad det för dig innebär att regeringen i instruktionen till myndigheten har bestämt att sätet ska finnas i Göteborg. Det är den ena frågan.
Min andra fråga kan jag upprepa, så att du minns den: Står inte kompetensen för personerna i ledningsgruppen att finna i Göteborg? Måste de därför placeras i Stockholm?
Robert Hannah (L):
Det krävs inte någon raketforskare för att inse att myndigheten i praktiken har bytt sitt säte och arbetar från Stockholm. Det krävs inte ett geni för att förstå det. Jag tror att kulturministern är alldeles för smart och duktig för att inte inse att det är så. Min fråga till dig har du fortfarande inte besvarat. Du läser bara upp text som du har tagit med dig. Vad innebär det att regeringen i instruktionen har angett att myndighetens säte ska finnas i Göteborg när det i praktiken inte gör det?
I praktiken finns denna myndighet inte längre i Göteborg. När man har flyttat över sju av åtta ledningstjänster till Stockholm och överintendenten befinner sig i Göteborg endast 2 dagar av 30 finns inte myndighetens säte längre i Göteborg. Det är ganska lätt att inse det.
Jag upprepar min fråga: Vad innebär det som står i instruktionen om att sätet ska finnas i Göteborg? Innebär det att man ändå kan flytta sju av åtta tjänster i ledningsgruppen till Stockholm och själv jobba från Stockholm? Jag har fortfarande inte fått svar av kulturministern. Kan du svara på frågan, kulturministern?
Robert Hannah (L):
Jag tycker att det är jätteviktigt att fråga sig själv varför vi arbetar för demokrati och mänskliga rättigheter. Varför vill vi främja de kinesiska medborgarnas rättigheter? Det handlar i grund och botten om solidaritet, vilket är det främsta kort som jag under hela min uppväxt har hört från Socialdemokraternas sida när jag har tittat på tv och när jag har suttit i debatter. Solidaritet ska sättas i främsta rummet. Jag är egentligen stolt över hur den svenska regeringen och den svenska staten arbetar med solidaritet med de kinesiska medborgarna.
UD gör ett fantastiskt jobb, och många MR-organisationer gör ett fantastiskt jobb. Jag har själv arbetat i en MR-organisation innan jag blev riksdagsledamot, och jag tycker att Sverige är ett fantastiskt land i dessa avseenden.
Jag måste dock ställa mig frågande när det ändå blir så att den absolut främsta företrädaren för det svenska folket och den svenska staten inte vågar säga det som till exempel Hillevi Larsson sa när vi talade om diktaturer i Mellanösterndebatten för 20 minuter sedan. Hon kan använda ordet "diktatur", och anställda på UD kan i samtal använda ordet "diktatur".
Alla utom Sveriges främsta företrädare kan använda ord som benämner saker som det de faktiskt är. Olof Palme gjorde också det, varför jag anser att han hade väldigt mycket mod och karaktär. Jag ska förklara varför jag tycker att etiketter är viktiga. Etiketter är viktiga för tydlighetens skull. Med Stefan Löfvens argumentation bör vi även sluta kalla Sverige en liberal demokrati eller en humanitär stormakt, för det är också etiketter - eller hur?
Sverige är liksom Ryssland en flerpartistat, vilket är den etikett Stefan Löfven väljer att använda för Kina. Anser Stefan Löfven då också att både Sverige och Ryssland är demokratier, att man har samma måttstock och är lika duktig när det kommer till människors rättigheter? Jag har svårt att se att någon skulle hålla med om det. Etiketter är viktiga för att vi ska förstå vad saker och ting faktiskt är.
Ska vi i svenska skolan börja prata om Kina som en enpartistat och lära våra ungdomar att det är helt fantastiskt i Kina, för det är en enpartistat? Sanningen är ju att det är en diktatur, och vi måste berätta för våra ungdomar att det är en diktatur. Det kräver att vår främsta företrädare också tar sitt ansvar och kallar saker det de är - precis som Olof Palme gjorde.
Det är ett ansvar jag anser att humanitära stormakter har, och det är ett ansvar jag anser att Sveriges främsta företrädare inte tar. Därför undrar jag: Är det så att Stefan Löfven inte är intresserad av att följa Olof Palmes i mina ögon mycket goda exempel att kalla saker det de faktiskt är? Är detta linjen, att man inte längre ska kalla saker det de är?
Robert Hannah (L):
Det är viktigt och bra att utrikesministern avslutar med att säga att det är hur man faktiskt agerar för demokrati och mänskliga rättigheter som räknas. Jag håller med, och jag tycker att Sverige gör ett bra jobb - med ett undantag, nämligen statsministern. Den absolut viktigaste personen för att sätta agendan och standarden för mänskliga rättigheter väljer att ducka för världens största diktatur. Duckar vi för Kina kommer vi också att ducka för andra diktaturer. Kina är världsledande som diktatur; det är den största diktaturen i världen.
Som jag redan nämnt har man inte åsiktsfrihet, yttrandefrihet, tryckfrihet, föreningsfrihet, mötesfrihet, demonstrationsfrihet eller religionsfrihet. Allt saknas. Att i det läget visa solidaritet med de kinesiska medborgarna och säga vad landet faktiskt är, nämligen en diktatur, tycker jag är det minsta man kan begära ur ett solidaritetsperspektiv - särskilt när vi i Sverige investerar så mycket pengar, tid och tankar i att försöka hjälpa den kinesiska befolkningen när det kommer till mänskliga rättigheter.
När det kommer till det absolut viktigaste, den främsta företrädaren, väljer man att ducka, backa tillbaka och gömma sig. Jag tycker att det är beklagligt. Jag önskar att regeringen kan följa det som egentligen är utrikesministerns egen väg. Jag var stolt när utrikesministern kallade Saudiarabien en diktatur, för det är faktiskt vad det är. Jag var stolt när man valde att inte fortsätta det militära samarbetet, för det visade att man stod upp för de värderingar man kämpar för.
När vi i skolorna i Sverige lär våra ungdomar och barn om demokrati och mänskliga rättigheter använder vi samma måttstock. Alla mäts efter samma måttstock. Oavsett om du är kinesisk eller svensk medborgare ska du ha alla de rättigheter vi talar om. Då krävs det också att vår främsta ledare - vår folkvalda ledare - faktiskt ställer sig bakom den måttstock alla människor i världen mäts efter.
Robert Hannah (L):
Tack, utrikesministern! Till att börja med vill jag säga att jag blir lite illa berörd över hur den socialdemokratiska riksdagsledamoten Hillevi Larsson står här och jämför olika gruppers lidande med varandra. Jag tycker inte att man ska stå här och jämföra hur mycket olika grupper utsätts och att man därför inte ska hjälpa den ena eftersom den andra är utsatt i ännu högre grad. Så ska man inte arbeta, och jag hoppas att Socialdemokraterna inte vill arbeta så rent politiskt. Jag vänder mig väldigt starkt emot den typen av retorik.
Jag vet att utrikesministern arbetar hårt med frågorna, men när det kommer till den kristna gruppen i Irak måste man förstå att det måste finnas kvar personer att skydda, som vill leva kvar i landet. Vi måste göra vårt yttersta för att de inte ska lämna landet. När jag var i Irak fick jag träffa representanter från en NGO - Nineveh Minorities Rights Association.
De har gjort en undersökning som visar att över hälften av Iraks kristna befolkning, främst assyrier, kommer att lämna landet om man inte får ett internationellt skydd. Man har inte det skyddet i dag. Jag kan garantera att en stor del av dessa människor kommer att lämna Irak om inte något görs. I det sammanhanget är biståndet det viktigaste verktyget för att hjälpa dem. De kristna tar inte del av biståndet. Jag kan garantera utrikesministern att det bistånd som ges - och som är mycket bra - inte kommer fram till den gruppen.
Jag har sett det med mina egna ögon. Det jag har sett är en transformator levererad av Unicef i ett av flyktinglägren. Inget annat flyktingläger har någonsin sagt att de har fått pengar utifrån. Det är Caritas och andra hjälporganisationer som har lämnat bistånd. I det sammanhanget vill jag lyfta fram att jag tycker att det är lite konstigt att organisationen Islamic Relief får biståndspengar som ska gå till Irak.
Det är en organisation som direkt utpekar en viss religion och en viss grupp människor i Irak som får biståndspengar samtidigt som det inte går att ge pengar som ska riktas till den kristna folkgruppen. Jag vill inte ge pengar till en specifikt kristen organisation, men jag vill att pengarna når fram. Då blir det konstigt att säga att Islamic Relief kan få pengar men att pengar inte kan riktas till den kristna gruppen.
Robert Hannah (L):
Tack, utrikesministern, för svaret! Birgitta Ohlsson kan inte vara här i dag eftersom hon är i Hongkong för att stödja demokratiaktivisterna där på plats. Nu går jag över till mitt inlägg i fråga om utrikesministerns svar. Det är bra att utrikesministern medger att brott mot mänskligheten har begåtts i det här fallet, vilket också är tre av de primära folkrättsbrotten och ger förpliktelser för Sverige att agera. Det är bra. Samtidigt säger utrikesministern att risk för folkmord föreligger.
När du säger att en risk för folkmord föreligger innebär det helt enkelt att du inte anser att ett folkmord har skett. Anser du att ett folkmord har skett? Det är en fråga som jag vill att du ska svara på. Jag vill också att du ska ge din definition av vad ett folkmord är. Personligen tycker jag att utrikesministern har fel. Ett folkmord pågår här och nu medan vi i kammaren diskuterar definitioner. Jag vill titta på de två mest drabbade grupperna.
Först har vi den assyriska gruppen, även kallad syrianer och kaldéer. Folkgruppen har funnits i Irak i över 7 000 år, och den kan utgöra världens första civilisation som fortfarande finns kvar i dag. Folkgruppen kristnades för 2 000 år sedan, och i 1 500 år har kyrkklockorna ringt i Mosul.
Man har överlevt tatarer, mongoler, Hülegü, första världskriget, andra världskriget, Saddam Hussein, det folkmord ottomanska riket utsatte dem för, men aldrig någonsin har kyrkklockorna i Mosul tystnat, aldrig någonsin har gruppen utsatts för ett sådant tryck att de aldrig igen på 1 500 år inte har kunnat genomföra en religiös mässa.
Det gäller inte bara Mosul utan det gäller även närliggande byar och områden. I det historiska området där folket finns, Nineveslätten, finns det inga assyrier i dag - de är etniskt rensade därifrån. Man tvingas välja mellan tre alternativ: betala jizya, en typ av skatt, konvertera eller dö. Det är vad Islamiska staten säger att man har att välja mellan.
Alla de tre stora kyrkorna i folkgruppen anser att ett folkmord har skett. När det kommer till den andra väldigt drabbade gruppen, jezidier, har de felaktigt pekats ut som djävulsdyrkare av Isis styrkor. De har inte tre alternativ utan två alternativ: konvertera eller dö. Många väljer att dö framför att konvertera. När Isis har härjat i Shingalbergen har man systematiskt mördat män över tio års ålder.
Det finns bilder som visar att man systematiskt har skjutit och mördat. Det liknar Srebrenica väldigt mycket. Man har samlat ihop dessa män i grupp och skjutit allihop när de har legat i högar. Att det inte kan definieras som någon typ av folkmord har jag väldigt svårt att se. Det är också obegripligt att det inte definieras som folkmord när man säljer yazidiska flickor på slavmarknader. De säljs inte enbart, utan de distribueras också.
De säger det själva: Vi distribuerar yazidiska flickor till nya människor som ansluter sig till Isis - nya terrorister. Man får en yazidisk flicka i present. Jag är ganska säker på att dessa flickor inte vill vara där. Min fråga till dig är då: Vilka kriterier är det som inte är uppfyllda för att detta inte ska anses vara ett folkmord?
Robert Hannah (L):
Tack, utrikesministern! Utrikesministern säger att beteckningen av ett folkmord inte har en praktisk betydelse. Kan du utveckla det resonemanget? Enligt min åsikt är det så att när det är ett folkmord har Sverige en större förpliktelse att förebygga och att stoppa ett pågående folkmord. Det kan man läsa av texterna i folkmordskonventionen. Ett typiskt exempel är utvisningar av yazidier och assyrier från Sverige till Irak.
Det kommer inte att kunna ske om man anser att ett folkmord är på plats och pågår i Irak. Det är ett tydligt tecken på att folkmordsdefinitionen är någonting som gör att man har en större förpliktelse. Jag skulle gärna vilja att du utvecklar varför det inte har en praktisk betydelse rent juridiskt för Sveriges ansvar, det vill säga: Vad är Sveriges ansvar när det är ett folkmord och när det är det mindre brottet brott mot mänskligheten?
Jag vill passa på att visa en bild där Islamiska staten har satt upp en prislista som anger hur mycket en flicka eller en kvinna kostar att köpa. Jag kan informera om att det kostar ungefär 172 amerikanska dollar att köpa en flicka som är mellan ett och nio år. Det här är enligt mig ett systematiskt sätt att försöka utplåna en folkgrupp.
Där är ett kriterium uppfyllt: Det finns en avsikt att utplåna denna folkgrupp. Isis mål med det shariakalifat de bygger upp är helt enkelt att bygga upp ett kalifat, ett nytt land, där enbart människor som hänför sig till religionen islam får plats. Det är därför yazidier och assyrier tvingas välja mellan att dö och att konvertera. Det finns inga andra alternativ.
Det här är ett folkmord som begås på religiös grund. Jag vill gärna att ministern svarar på frågan: Varför har inte beteckningen betydelse? Anser ministern att det är lika mycket förpliktelse för Sverige att agera om det är brott mot mänskligheten som om det är folkmord? Vilka är kriterierna som inte är uppfyllda i detta fall?
Robert Hannah (L):
Tack, utrikesministern! Utrikesministern säger att hon vill bidra till en långsiktig lösning och vill agera kraftfullt. Om det är någonting jag inte har sett är det ett kraftfullt agerande över huvud taget från regeringens sida. Tvärtom vill ju Stefan Löfven stoppa de svensk-kurder som i brist på agerande från den svenska regeringens sida åker ned och försöker bidra till det kurdiska regionala styrets sätt att stoppa Isis.
Det som den svenska egentligen vill är att likställa de krigare som åker ned från Sverige och strider för Isis med de svenskkurder som åker ned för att stoppa folkmordet och stoppa att kvinnor säljs på slavmarknader. Jag ser inget kraftfullt agerande. Det första utrikesministern gjorde i sin deklaration var att säga att vi ska erkänna Palestina, men det talades inget om att stoppa det folkmord som pågår. Det talades inget om att Isis måste bekämpas.
Det var inte lika prioriterat för dig, Margot Wallström, och jag ser inget kraftfullt agerande. Däremot vill Folkpartiet agera mycket mer kraftfullt än något annat parti i Sveriges riksdag. Vi lägger nu fram en motion där vi säger att stoppandet av Isis framfart kräver militära medel. Det innebär att vi anser att ett folkmord eller i varje fall ett försök till folkmord har skett i det här fallet. I våra ögon innebär detta att Sverige har en större förpliktelse att agera.
I detta fall måste man kunna bidra med mer militära medel till den USA-ledda koalitionen, som stöttar dels Iraks centralregering, dels det kurdiska regionala styret. Frågan är: Vad är det för kraftfullt agerande som ni har bidragit till? Det är något jag gärna vill se. Vad är det som Sverige specifikt har gjort, inte genom EU eller genom att bidra med pengar?
Vad kan Sverige göra för att vi som stat ska ta ett ansvar för att stoppa det här, så att svenskkurder inte ska behöva åka ned?
Robert Hannah (L):
Jag vill rikta ett stort tack till kulturministern. Hon har en positiv inställning i frågan. Jag tror också att kulturministern vill det bästa i fråga om det här. Men det är inte Sveriges regering eller kulturministern själv som har utbildningen eller kompetensen för att gå in i RFSL:s arkiv och sortera och se till att arkiven ser bra ut.
Det är inte kulturministern själv som kan gå in på museerna och se till att de har rätt utställningar eller tar fram rätt material. Det är dessutom på det sättet, kulturministern, att materialet inte finns på de museer som kulturministern vill ge ansvaret för arbetet. Och de har inte gjort sitt jobb under 71 års tid. Det är dock bra och viktigt att kulturministern vill träffa The Unstraight Museum.
Jag har träffat dem och blev häpen över och imponerad av deras arbete. Jag hade inte stått här i dag, på en fredagseftermiddag när jag hellre hade varit Göteborg, om jag inte tyckte att deras jobb var fantastiskt. Sverige vill vara ett av världens bästa hbt-länder. Men det finns en stark avsaknad av hbtq-museer i världen.
Senast i veckan outade Kenyas största tidning hbtq-personer, bara på grund av deras sexualitet, på framsidan så att de ska jagas. Isis slänger ned hbtq-personer från toppen av byggnader. Behandlingen av hbtq-personer i Sverige har kanske blivit bättre - den kan bli mycket bättre här också - men det tål att berättas hur hbtq-personer behandlas runt om i världen.
Det kan vara viktigt att vi i Sverige är ledande i den utvecklingen. Vi har ju ett museum som berättar om inte bara svensk hbtq-historia utan också om nutidshistoria och hur situationen ser ut i världen. Jag ser fram emot att komma tillbaka till den här stolen i framtiden och diskutera de här frågorna, för att se hur det utvecklat sig.
Robert Hannah (L):
Det är i alla fall en sak som man kan vara säker på när det kommer till alliansregeringar, att vi håller våra löften och gör det vi har sagt. Är vi inte överens inom länspartierna gör vi inte saker, men är vi överens så gör vi det. Vi kan tydligt se att den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen inte håller sina löften. Ni kan inte ens hålla era löften när ni båda är överens, utan ni väljer att svika. Kompetensen hos Migrationsverket ska öka, säger justitieministern.
Det är jättebra. Lagstiftningen finns ju där, och vi politiker har sagt vad som ska gälla. Men det är svårt att se att det helt plötsligt ska uppstå någon kompetens i just den myndighet som har problemet. De normer som Migrationsverket har tagit fram är att man måste vara fjollig och leva ut det tydligt på gatorna för att kunna få asyl. Det är svårt att se att dessa normer ska vara giltiga eller gällande och att man kan ändra de personernas åsikt helt plötsligt.
Jag vill här läsa från RFSL:s rapport om en av de personer som utvisats som faktiskt var en hbt-person. Migrationsverket hade tidigare avslagit en asylansökan från en man från Bangladesh, då man menade att hans asylberättelse inte var trovärdig - det vill säga att han inte var fjollig nog. Sedan han lyckats införskaffa handlingar från hemlandet anförde han verkställighetshinder men beviljades inte ny prövning då man ansåg att dokumentet hade lågt bevisvärde. Han lämnades åt sitt öde.
Han lämnades över till polisen i Bangladesh. Han tog sig in vid indiska gränsen och blev misshandlad. Sedan dess har man inte hört något av mannen. Han utsattes alltså för tortyr för att Migrationsverket inte hade den kompetens som de borde ha haft. Det är tydligt att en utredning behövs. Folkpartiet står fast i frågan om att vi vill tillsätta en utredning. Jag anser att Socialdemokraterna och Miljöpartiet sviker ett vallöfte genom att inte tillsätta en utredning.
Jag förstår inte varför man nu bara ska göra utbildningssatsningar, trots att Carin Jämtin och Åsa Romson tidigare sagt att det inte är tillräckligt.
Robert Hannah (L):
150 bekräftade fall - även det är ett stort antal personer, och de måste åtalas. Jag träffade nyligen en bekant från Rannebergen i Angered. Han har grannar som är flyktingar från Syrien, som har kommit till Sverige bland annat på grund av Isis förtryck. Han har också grannar som har kommit tillbaka till Sverige på semester efter att ha stridit för Isis.
Vi har alltså en makaber situation i Sverige där Isis offer och Isis förövare delar våra gator, i min egen hemstad Göteborg. Jag tror att om vi politiker inte agerar tillräckligt starkt i de här frågorna, om vi inte markerar avskyvärdheten som finns, kommer det att försämra rättskänslan, särskilt bland människor som bor på de orterna. Hur ska de känna säkerhet i sin vardag när de ser sina grannar som strider för Isis gå på våra gator?
Hur ska jag agera när jag ser gamla klasskompisar eller människor som gick i min skola och som fritt kan komma tillbaka till Sverige utan att åtalas på något sätt? Det handlar inte bara om att man ska göra rätt för sig. Det är också en markering mot det avskyvärda som pågår. Jag litar till 100 procent på att inrikesministern delar mitt engagemang i frågan och att han kommer att driva på så hårt som möjligt.
Men det är också viktigt att vi politiker ibland gör kraftfulla markeringar för att visa på vilka hemskheter som pågår. Just på grund av att det är svårt att utreda de här frågorna måste man vända på myntet och titta på vilka specialister åklagarkamrarna har som arbetar med åtalen. Vilka befogenheter har de?
Jag tror inte att enheten har tillräckliga resurser, i varje fall inte utifrån den vilja som jag har som politiker, nämligen att alla de personerna ska åtalas och att man ska göra sitt yttersta för att prioritera just de brotten. Det behövs en politisk markering. Även om det bara är en satsning på 5 extra miljoner behövs det en markering för att visa på vilka hemskheter det är som pågår.
Jag litar som sagt fullkomligt på inrikesministern i fråga om viljan att åtala de personerna. Men vi politiker har ett större ansvar än åklagarna på åklagarkammaren för att se till att det blir rätt. Jag önskar ändå att inrikesministern tar med sig den här hemläxan, att han pratar med Åklagarmyndigheten och frågar: Har ni tillräckligt med resurser? Kommer ni att kunna åtala alla personerna?
Och vad kan vi politiker göra för att det ska bli verklighet? Jag hoppas att man kan landa i att de får permanent förstärkning.