KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Maria Kornevik Jakobsson har frågat socialförsäkringsministern om hon är beredd att verka för en mer flexibel föräldrapenning som har barnets bästa för ögonen. Maria Kornevik Jakobsson tar i sin interpellation särskilt upp situationen när en mycket ung mamma behöver slutföra sina grundskolestudier. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Föräldrapenningens regler sätter barnet i centrum och ger genom sin flexibilitet familjer med olika villkor möjlighet till tid med barnen efter vars och ens behov. Föräldrapenningen har en stark koppling till barnets föräldrar bland annat i syfte att barnen ska få en så lugn och trygg start som möjligt. Frågan om föräldraförsäkringens flexibilitet har under den senare tiden varit föremål för ett antal riksdagsfrågor som jag har besvarat.
Frågorna har, på samma sätt som i Maria Kornevik Jakobssons interpellation, beskrivit situationen för ensamstående föräldrar när de av olika orsaker inte kan ta hand om sina barn. Jag har redogjort för att ensamstående föräldrars situation är en fråga som är angelägen i regeringens arbete, och jag anser att denna grupp behöver stöd från stat och samhälle.
Ensamstående föräldrars situation ser olika ut, och det kan finnas behov av hjälp och stöd när föräldrarna av olika anledningar inte kan ta hand om sina barn. För att kunna ta ställning till om ett regelsystem inte fungerar som det är tänkt är det viktigt att ha ett bra och korrekt underlag. Därför bereder regeringen de förslag som Föräldraförsäkringsutredningen har lämnat avseende ensamstående föräldrars situation.
Göran Hägglund (KD):
Syftet med föräldrapenningen är att ge föräldrarna möjlighet att under en ganska lång tid med ersättning från försäkringen vara tillsammans med sina barn. Det var själva utgångspunkten för föräldraförsäkringen - att skapa en tillvaro som är så trygg som möjligt för barnen under den första viktiga tiden. Detta har självklart också ett väldigt stort värde för en nybliven förälder.
Därför har naturligtvis en grundförutsättning och ett krav varit att det är föräldern som vårdar barnet när man tar ut föräldrapenningen. Det är själva förutsättningen för den ersättning vi har.
När man då funderar kring om det skulle gå att utöka möjligheterna och använda föräldraförsäkringen på ett mer flexibelt sätt tror jag att de allra flesta i förstone säger att det låter som en bra och klok idé. Men jag tror att det är viktigt att man tänker igenom konsekvenserna väldigt noggrant.
För det första är det naturligtvis så att vi i många olika sammanhang är noga med att betona att föräldrarna är oersättliga för barnen, att föräldrarna har en ovärderlig betydelse för barnen och att det är väldigt viktigt att föräldrar får möjligheten att genom föräldraförsäkringen ta hand om sina barn under den första tiden.
Vad får det då för konsekvenser om man ändrar på regelverket och säger att ersättningen i stället kan tas ut av en viss annan krets eller, om man väljer den vägen, av vem som helst som så att säga ersätter föräldern och får föräldrapenningen i stället? Det bör man tänka igenom väldigt noggrant.
För det andra, något mindre viktigt kanske, måste man naturligtvis fundera över konsekvenserna på arbetsmarknaden. Är det så att acceptansen för föräldrars frånvaro i samband med barns födelse och sjukdom påverkas negativt? Man kan tycka att regelverket i dag är för fyrkantigt, som Maria Kornevik Jakobsson uttrycker det.
Vi kan självklart inte, och det gjorde heller inte Maria Kornevik Jakobsson, ställa Försäkringskassan till ansvar för detta. De följer förstås det regelverk som vi politiskt har beslutat om, och nuvarande regler medger inte något annat än att det är föräldern som tar ut ersättningen.
Men vi har en utredning som heter Reformerad föräldraförsäkring som identifierade den här typen av situationer och pekade på att man skulle kunna genomföra förändringar om man så önskade. Man föreslog en helt ny ersättningsform för hjälp och ersättning när ensamstående föräldrar blir sjuka. Det handlar alltså om att kunna överlåta föräldrapenningen när man blir sjuk, och många av frågorna har handlat om det.
I det här fallet handlar det om väldigt unga föräldrar, unga mammor, som kan ha önskemål om att slutföra sin utbildning innan de tar ut någon föräldraförsäkring och dessförinnan kanske de skulle vilja överlåta den till sin egen förälder. Men jag vill i dag inte ge något besked om att vi kommer att ändra reglerna.
Vi bereder frågan för att ha ett så bra beslutsunderlag som möjligt innan vi tar slutlig ställning.
Göran Hägglund (KD):
Jag vill först påminna om ytterligare saker som regeringen planerar och förbereder. En sådan sak är en utredning som ska utreda bidrag med mera som påverkar barn till särlevande föräldrar.
Barn till föräldrar som har valt att gå skilda vägar är ofta ekonomiskt och socialt utsatta, och det finns ett behov av att ta ett större grepp om de bidrag och regler som påverkar möjligheterna till en väl fungerande försörjning av och omsorg om dessa barn. Sedan gäller det att fundera: Det finns barn till föräldrar som är verkligt ensamma i meningen att de över huvud taget inte har något nätverk omkring sig.
Det är självklart att de inte har någon nytta av den lösning som vi nu resonerar om, utan detta behöver vi se på i ett större sammanhang. Som jag har sagt tidigare bereder alltså regeringen de förslag som Föräldraförsäkringsutredningen har lämnat när det gäller ensamstående föräldrars situation i syfte att hitta en avvägning som är klok.
Jag kan i dag inte säga om vi kommer att landa i att gå på den lösning som Maria Kornevik Jakobsson förordar eller om vi kommer att välja någon annan. Det som följer av en individuell prövning är förstås att de myndigheter som ska göra denna prövning behöver ha väldigt tydliga riktlinjer för hur det ska fungera så att det inte blir godtyckligt eller bara ett resultat av tyckande av enskilda tjänstemän.
Man måste i så fall ha ett regelverk som ändå blir någorlunda fyrkantigt där man talar om i vilka sammanhang detta ska kunna gälla. Annars riskerar man naturligtvis en situation där det ursprungliga syftet med föräldraförsäkringen blir förfelat och inte kan uppfyllas. Syftet är ju att ge föräldrar en möjlighet att ägna tid åt sina barn när de är nyfödda och under det första året.
Om föräldraförsäkringen i stället skulle övergå till att bli ett allmänt stöd till vem som helst som vill ta hand om ett barn får vi någonting annat än det som var den ursprungliga tanken, och det kanske inte någon av oss önskar. Det gäller verkligen att vara noggrann i det här. Jag är glad att Maria Kornevik Jakobsson stryker under betydelsen av att vi gör en väldigt noggrann beredning i det här sammanhanget.
Göran Hägglund (KD):
Ett alternativ som Maria Kornevik Jakobsson beskriver när det gäller unga föräldrar är förstås att man gör ett studieuppehåll under något år. Då har man i regel bekymmer med försörjningen, eftersom man inte har några inkomster eller upparbetad SGI och inte någon högre nivå på föräldraersättningen.
Men man har ändå föräldraersättningens grundnivå. Likafullt kan det naturligtvis vara knapert att leva på detta. Möjligen kan det vara ett alternativ för en del.
Min beskrivning av "vem som helst" handlar mer om att man när man funderar på hur man utformar regelverket ska peka ut ganska tydligt vilka det är som kan komma i fråga för att uppbära föräldrapenningen i förälderns ställe. Då blir det lite fyrkantigt. I så fall kan vi säkert hitta nya grupper som borde föras in i regelverket.
Alternativet är att ha en fullständig flexibilitet, att ersättningen kan övergå till "vem som helst". Jag ville bara belysa att man står inför en rad svåra avvägningar som måste göras om man ändrar systemet. Utmaningar är naturligtvis till för att övervinnas.
Det gäller att hitta ett regelverk som både ger en möjlighet för den enskilde att hantera en uppkommen situation som inte är planerad och samtidigt säkerställer att det ursprungliga syftet med föräldraförsäkringen kan uppnås, nämligen att möjliggöra för föräldrar att tillbringa tid tillsammans med sina små barn. Jag vill tacka Maria Kornevik Jakobsson för att hon har väckt den här betydelsefulla diskussionen. Jag är säker på att vi får tillfälle att återkomma i annat sammanhang.
Göran Hägglund (KD):
Jag tackar interpellanterna för betydelsefulla frågor som det finns all anledning att diskutera. Först till det som Kalle Larsson tar upp i sitt inlägg. Han beskriver - det ligger i sakens natur - de problem som finns, och de finns verkligen i stor utsträckning.
Det är ingen tvekan om att många barnfamiljer har små ekonomiska marginaler och att situationen generellt sett är betydligt tuffare för enföräldersfamiljer eftersom de, av naturliga skäl, endast har en inkomst. Det blir mindre pengar till sådana kostnader som är oundvikliga i ett hushåll.
Vad gör vi för att förändra detta? Jag har i mitt inledande svar försökt beskriva att jobbpolitiken, arbetslinjen, är av allra största vikt. Kalle Larsson efterlyser ett mått av självkritik från min sida, och jag ska gärna idka det lite senare i mitt inlägg.
Jag vill samtidigt påminna om den situation som rådde när vi tog över, en situation där Kalle Larsson och hans kamrater styrde Sverige. Den ledde till att många barn hade föräldrar som var arbetslösa. Vår viktigaste uppgift har varit att långsiktigt förändra den situationen genom att ge bättre förutsättningar för människor att kunna försörja sig på eget arbete.
Det har varit, och är, en huvuduppgift för regeringen. Vi vet nämligen att när man kan försörja sig själv ökar också, självklart, förutsättningarna för att kunna ge sina barn så bra förutsättningar som möjligt under uppväxttiden. Så till självkritiken. Som jag var inne på tidigare lever många familjer med små marginaler. Det gäller särskilt när det bara finns en försörjare.
Därför pågår inom Regeringskansliet ett arbete för att hitta vägar för att kunna hjälpa just dessa grupper. Det har efterlysts konsekvensanalyser, och en del av er kanske redan vet att det genomförs ett stort arbete, bland annat av Statistiska centralbyrån, för att få ett bra statistikunderlag.
Det är viktigt att säga att vi naturligtvis har ett barnperspektiv; det gäller alla våra åtgärder.
Det pågår också en dialog med SCB om möjligheterna att förbättra det statistiska underlaget för att kunna följa omfattningen av utanförskapet och hitta så precisa åtgärder som vi någonsin kan för att underlätta för dessa barnfamiljer. Är allt bra eller kan saker göras bättre, frågar Kalle Larsson.
Tyvärr kommer ingen minister någonsin, oavsett partifärg, att kunna stå här och säga att allt är bra. Den situationen kommer inte att inträffa, utan vi kommer hela tiden att behöva arbeta målmedvetet för att förbättra situationen för grupper som riskerar att hamna, eller har hamnat, efter. Det är regeringens linje att verkligen göra det. Matilda Ernkrans är inte nöjd med det svar hon fått.
Hon tycker att jag behandlat hennes fråga lite styvmoderligt och kort. Jag kan möjligen ge henne rätt i att det hade kunnat utvecklas oändligt mycket mer, för det görs fantastiska insatser genom en mängd olika organisationer och ideella krafter, vilket betyder mycket.
Men också det offentliga ger i olika former stöd för sådant som betyder mycket för de barn som annars kanske inte får den möjlighet till rekreation som är självklar för andra barn.
Göran Hägglund (KD):
Kalle Larsson säger att det inte går att hämta hem eller spara 1⁄2 miljard kronor genom det nya arrangemanget för tillfällig föräldraförsäkring. Verkligheten kommer att visa hur det är. De beräkningar som har gjorts vilar på ett hyggligt starkt underlag. Sedan får vi se hur det blir. Det är inte så att regeringens hela ekonomiska politik står och faller med detta.
Jag tror att det finns ett värde utöver det rent ekonomiska i att ha system som man kan känna en viss tilltro till. Man ska veta att de fungerar, och andra ska inte tro att de fungerar fel. Vi måste ha robusta system som människor litar på. Det tror jag är av stor betydelse. Kalle Larsson har synpunkter på fördelningspolitiken. Det ska han naturligtvis ha.
Jag har förstås också synpunkter på den. Vi har en grupp som befinner sig, och har befunnit sig under lång tid, vid sidan om. De har alldeles för låga inkomster genom att de inte har kunnat försörja sig själva. Däri ligger den stora skiljelinjen. Vi för en politik som gör att fler människor kan komma i arbete och klara sig genom egna inkomster.
Framtiden ligger inte i att vi får fler personer som lever på ersättningar eller bidrag. Den måste ligga i att vi ger människor en möjlighet att försörja sig själva. Där ligger den stora förändringen i och med valet. Marina Pettersson är orolig över försörjningsstöden.
Det är precis som hon säger; hittills har det varit en och annan som har varnat för en viss utveckling. Men hittills har vi inte sett den, utan försörjningsstöden har legat på en stabil nivå. Fortfarande är det alldeles för många som lever utan eller med alldeles för små marginaler.
Regeringen är helt inriktad på att se till så att fler människor får möjlighet att försörja sig själva och att de som inte kan det kan leva på trygga ersättningssystem.
Göran Hägglund (KD):
Det här är egentligen två olika delar. Det handlar dels om sjukvårdskunnandet hos personalen på ambulanserna, dels om förarskickligheten, om vi uttrycker det på det viset. Båda de här delarna är av väldigt stor betydelse.
När det gäller sjukvårdskunnandet och frågan om läkemedel har det under lång tid funnits ett arbete med sikte på att uppgradera kunnandet hos personalen på ambulanserna. Om vi går tillbaka till 80- och 90-talen hade ambulanssjukvårdarna möjlighet att under vissa omständigheter ge läkemedel.
Sedan bestämde sig Socialstyrelsen för att strama upp detta och inskränka möjligheterna för läkarna att delegera hantering av läkemedel till ambulanssjukvårdarna. Man sade att här skulle vi ha en övergångsperiod som skulle sträcka sig ända fram till slutet av 2005.
Efter den tidpunkten skulle det inte längre vara möjligt för läkarna att delegera bedömning och administrering av läkemedel till ambulanssjukvårdare. Tanken med detta var att man under de här sex åren skulle göra det möjligt för ambulanssjukvårdarna att utbilda sig till sjuksköterskor och att landstingen skulle få gott om tid att omorganisera sin ambulanssjukvård.
Min grundläggande hållning är fortsatt att det är en sak för arbetsgivaren, landstinget, att organisera sin verksamhet när det gäller sjukvården på ett sätt som leder till bästa möjliga resultat.
När det gäller förarskickligheten nämnde jag tidigare att Vägverket har tagit fram ett förslag till grundläggande kompetensmål som ska gälla för alla utryckningsförare.
I det dokumentet från Vägverket betonas väldigt tydligt att det är varje arbetsgivares ansvar att säkerställa en god arbetsmiljö och se till att arbetstagaren, alltså ambulansföraren, har nödvändig utbildning och kompetens för att kunna sköta sin uppgift.
Här är det väl rimligt att man får en möjlighet att se vad det här leder till, eftersom det här är förhållandevis nytt, och att man kan se effekterna av de här nya kompetensmålen innan man bestämmer sig för eller vill överväga om ett nationellt körkort eller kompetensbevis ska införas för ambulansförare och utryckningsförare.
Jag vet i dag inte på vilket sätt den här uppföljningen ska ske. Den frågan ligger hos Vägverket. Jag tror att vi alla är överens om att det är bra att vi har så skickliga förare som man över huvud taget kan tänka sig så att de kan framföra sitt fordon säkert och att vi har duktig personal på ambulanserna.
Men det bör vara upp till landstingen och regionerna själva att avgöra hur man bemannar de här fordonen.
Göran Hägglund (KD):
Det är väldigt många problem som jag ska lösa på kort tid som Socialdemokraterna inte har löst under sina tolv år. Jag tackar för det förtroendet. Låt oss ta en fråga i taget igen. När det gäller sjukvårdsdelen kommer Socialstyrelsen med nya föreskrifter. Fortfarande kommer det att ligga ett ansvar på landstingen.
Jag tror att Marina Pettersson gör klokt i att avvakta de föreskrifterna, och om hon inte är nöjd med dem återkommer med en ny fråga eller interpellation så får vi ta en diskussion utifrån det. Det är nog oklokt av mig att nu precisera hur det kommer att se ut. Christina Axelsson hade hoppats att jag skulle lämna tydligare besked.
Men det tydliga besked som jag kan lämna är att vi nyligen har fått ett dokument som handlar om grundläggande kompetensmål för utryckningsförare, och jag vill se hur det kommer att fungera i praktiken, vad det kommer att leda till och att det är fortsatt tydligt när det gäller vem som har ansvaret, nämligen arbetsgivaren. Sedan säger jag att det här behöver följas upp.
Det är Vägverket som äger frågan, och jag kan inte i detalj redogöra för i vilken form och när uppföljning kommer att ske. Men det är självklart så att det ska följas upp, för ambulanssjukvården är en oerhört betydelsefull del. För en del olyckligt lottade, som har drabbats av en olycka, är det här första mötet med sjukvården. Vi vet att snabba insatser och korrekta insatser kan vara en fråga om liv och död.
Därför handlar det både om sjukvårdskunnandet och om förarskickligheten när den här personen ska föras till sjukhus eller läkare eller att det i samband med andra transporter fungerar så väl som det någonsin kan. Jag vill förstås återgälda önskan om en trevlig midsommar.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror inte att vi har olika uppfattningar vare sig när det gäller önskan om en trevlig sommar eller om de mål som vi har när det gäller ambulansverksamheten. Vad det delvis handlar om är om vi tror att det är bättre att vi reglerar fullt ut vilken kompetens som personalen i ambulanserna ska ha eller om vi ska lägga ansvaret för att göra det på arbetsgivaren. Christina Axelsson pratar om det generationsskifte som sker på många håll.
Det ger också en möjlighet att gradera upp sig kompetensmässigt. När man rekryterar kan man rekrytera personer med båda de viktiga egenskaperna som vi har talat om, alltså personer som säkert kan framföra fordon men också personer som kanske själva har en sjuksköterskeutbildning.
Därmed höjer vi kompetensen och ökar möjligheten att göra en ännu bättre första insats för de personer som har drabbats av en olycka eller sjukdom.
Göran Hägglund (KD):
Eftersom arbetslinjen gäller dröjer det länge innan åtminstone jag får gå på sommarledighet, men jag tackar för de vänliga orden. Jag har inte riktigt svarat på det här med Norge tidigare, men det är viktigt att jag gör det. Man ska veta att i Norge är situationen sådan att man har väldigt höga förskoleavgifter.
Man har en situation där man kan kombinera kontantstøtte med olika ersättningar på ett sätt som inte är möjligt med det svenska vårdnadsbidraget. Så situationen i Norge är i grunden väldigt olik den situation som vi har i Sverige. Det tror jag är viktigt när man jämför de här två olika länderna och respektive lands system.
Eva-Lena Jansson säger att statsrådet inte tycker att barnen ska vara på förskola, utan att de ska vara hemma hos sina föräldrar. Själva poängen är att jag kan tycka om vad som är bäst för mina egna barn. I övrigt tycker jag att människor själva ska få bestämma det som är bäst för just deras barn. Där går en viktig skiljelinje.
Mina barn var hos en kommunal dagbarnvårdare och så småningom på ett vanligt dagis som låg några hundra meter från där vi bor och trivdes alldeles utmärkt. Det innebär inte att jag vill förvägra andra föräldrar rätten att välja det som de tycker är bäst för sina barn.
Sverige blir ett bättre land om man får göra det som är bäst för en själv, alltså att varje familj får välja att utforma sin situation på det sätt som passar de egna barnen bäst. Sverige blir bättre om de får göra det i stället för att jag från mitt perspektiv bestämmer det. Det är självklart inte så, Matilda Ernkrans, att Sverige klarar sig bättre utan kvinnorna.
Vi behöver både kvinnor och män i vårt land. Jag tror att vårdnadsbidraget kommer att leda till att kvinnor och män kommer att vara hemma ytterligare någon månad när föräldraförsäkringen har löpt ut. Andra kommer att välja att ta ut vårdnadsbidrag på en del av tiden för att kunna möjliggöra tid tillsammans med sina barn.
Det här syftar självklart till att möta moderna människors behov och önskemål om ett bättre liv. Glad midsommar!
Göran Hägglund (KD):
Christina Zedell har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att garantera att stockholmarna får den vård som man har rätt till i enlighet med målet i hälso- och sjukvårdslagen samt om jag avser att följa upp effekterna av Moderaternas experiment med vården i Stockholm. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vidare ska vården ges med respekt för alla människors lika värde och den enskilda människans värdighet.
Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Ledningen av hälso- och sjukvården ska dessutom vara så organiserad att den tillgodoser hög patientsäkerhet och främjar kostnadseffektivitet. Det är landstingens ansvar att organisera hälso- och sjukvården så att den uppfyller kraven i hälso- och sjukvårdslagen. Regeringen avser inte att föreslå några ändringar av dessa grundläggande principer.
Regeringen stöder utvecklingen mot att patienterna i allt högre grad får möjlighet att välja vårdgivare utifrån individuella preferenser. Regeringen har därför tagit initiativ till Utredningen om patientens rätt som lämnade ett delbetänkande i april. Förslaget innebär bland annat att ett grunduppdrag för primärvården fastställs nationellt. Landstingen kan sedan komplettera grunduppdraget utifrån lokala förutsättningar.
Ersättningen ska följa patientens val, men det är upp till varje landsting att besluta om ersättningens närmare utformning. Utgångspunkten för utredningens förslag är att stärka patientens rätt till valfrihet. Delbetänkandet har skickats ut på remiss. Därefter kommer underlaget att beredas i sedvanlig ordning.
För att möjliggöra fria val bland en mångfald av vårdgivare och för att skapa incitament till kvalitetsutveckling behövs god informationsförsörjning, kunskapsbaserade underlag, kvalitetsindikatorer, nationella register av olika slag och verktyg för att få veta vad medborgarna tycker om vården.
Regeringen har därför fattat ett antal beslut som innebär att utveckla informationsförsörjning och nationella kvalitetsindikatorer för att på så sätt ge förbättrade förutsättningar för uppföljning och öppna jämförelser av vårdens kvalitet. Regeringen har även fattat beslut om ett antal projekt som syftar till att utveckla ersättningssystemen inom hälso- och sjukvården. Flera landsting är på väg att införa nya ersättningssystem där resurserna följer befolkningens val.
Olika typer av utvärderingar är knutna till förändringarna i de olika landstingen. Det är angeläget att de olika förändringarna kan följas på ett jämförbart sätt. Regeringen har därför beslutat att en nationell jämförelse av erfarenheter och utvärderingar av vårdvalssystem inom primärvården ska genomföras. Alla medborgare ska känna sig trygga med att vården finns lätt tillgänglig när de behöver den.
De nationella satsningarna på att förbättra patientsäkerhet och tillgänglighet samt att utveckla informationsförsörjning, ersättningssystem, entreprenörskap och öppna jämförelser av hälso- och sjukvårdens resultat ger goda förutsättningar för att nå målet om en behovsanpassad, tillgänglig och effektiv vård av god kvalitet.