Beatrice Ask (M):
Jag ska börja med det som jag glömde i mitt förra inlägg. Lena Olsson tog upp länsrätterna kontra regionfrågan. Det är klart att det finns samband och sammanhang i det. Man önskar att man kunde göra saker i rätt ordning. Vi är inte framme med något förslag ännu, utan vi jobbar med det som är. Det kan naturligtvis ha betydelse. Det är också en pusselbit som man behöver fundera över.
Men vi kan inte säga att vi struntar i att arbeta med länsrättsfrågan i avvaktan på att alla andra pusselbitar faller på plats. Om man tror att man ska kunna stoppa världen för att reda ut det hela från början igen tror jag att man hamnar väldigt snett. Sedan är det som Carin Runeson tar upp viktigt. Jag tycker att Carin tar upp flera viktiga saker. Det finns många detaljer i de här förslagen som man kan fundera över.
Utan att ha någon synpunkt vill jag säga att jag tycker också att det verkar konstigt att dra en gräns mellan Falun och Borlänge. Det finns många sådana skönhetsfel. Ni som har läst utredningen har också sett att perspektivet är väldigt mycket utifrån länsrättens arbetsförutsättningar och att de andra aspekterna inte finns med. Det är det som naturligtvis måste tillföras i remiss- och beredningsarbetet.
Det var också väldigt bra att Carin Runeson rättade till det som Marie Nordén tog upp, för när det gäller psykiskt sjuka och ärenden som rör dem hålls förhandlingarna på sjukhuset. Så har det varit och så måste det naturligtvis vara. Vi kan ju inte förflytta väldigt sjuka människor långa sträckor, och det har vi inte gjort förut heller.
Det är rättens personal, advokater och andra som får förflytta sig. Det blir åtminstone färre som behöver förflytta sig. Detta är naturligtvis också aspekter som vi måste ta med. Jag tycker att det är oerhört viktigt, framför allt i ärenden som rör människors liv i någon mening, att försöka hitta lösningar som ger en möjlighet till närhet.
Jag har svårt att tänka mig att man kan ersätta den typen av förhandlingar i många av de ärendena med videokonferens. Dock vill jag säga att videokonferens är ett fantastiskt bra verktyg som går att använda också i de här sammanhangen och något som vi ska bygga ut. Man har arbetat på det sättet att verktyget ger intryck, men det blir aldrig samma sak som att möta en person öga mot öga.
Jag tror att vi kan vara helt överens om det och att det är något som vi måste fundera över. En annan viktig aspekt som Carin tog upp är att kommunerna kan få ökade kostnader eftersom mycket rör kommunerna. Jag är helt säker på att kommunerna kommer att berätta om det i sina remissvar. Det är en kö av kommuner och andra som vill träffa mig. Jag träffar folk redan den här veckan, och jag kan lova att de inte kommer att glömma bort det här.
Jag vill landa på det som jag inledningsvis sade i mitt svar, att man inte både kan hävda att regeringen ska bestämma sig och tala om hur det ska bli och säga att vi ska lyssna. Vi kan inte göra det samtidigt.
För mig är det självklart att en fråga av den här typen måste hanteras på ett sådant sätt att vi låter alla berörda ta fram de olika aspekter som inte är belysta i utredningen men också vad de tycker om förslagen. Jag tror att vi kommer att få arbeta med det här under ganska lång tid, för det är en komplicerad situation.
Jag är väl medveten om att det är ett önskemål från länsrätterna att vi ska göra något åt en del av de problem som de upplever i sitt viktiga uppdrag.