KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jakob Olofsgård (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Även om vi är överens om en del måste detta med ett bosparande till. Det blir ändå svårt. När det gäller det skärpta amorteringskravet är det så att den som sparar ihop till insatsen och går till banken ändå kan få nej. Det skärpta amorteringskravet gör nämligen att man i Storstockholm måste ha en månadslön på 35 000. Vilken ung förstagångsköpare har den lönen?
Ska bara de rika kunna bo kvar i våra städer?
Malin Björk (C):
Jag delar självklart Louise Meijers syn att politiken ska innehålla hjärta. Politiken ska innehålla hjärta och hjärna. Politiken ska göra avvägningar som bygger på medkänsla, klokskap, analys av sakförhållanden och proportionalitet.
Som politiker menar jag att vi har ett ansvar att inte bara springa på de braskande rubrikerna.
Braskande rubriker om till exempel ett styckmord leder tanken till att det har begåtts ett mord, att en kropp har styckats och att personen som gjort det inte kan dömas för mordet.
Men det vi ska göra som politiker är ju att ge åklagare och domstolar verktyg att med den bevisning som finns kunna åtala och döma den person som begått en gärning. Om vi springer iväg och pratar om att ett mord har begåtts, när domstol inte funnit bevisat att det begåtts, menar jag att vi är farligt ute i populistiska marker.
Då pratar vi om något som en domstol inte finner belagt, men själva påstår vi ändå att det är vad som har hänt. En sådan politiker vill i alla fall inte jag vara.
Malin Björk (C):
Det är faktiskt konsekvensen av Moderaternas förslag. Louise Meijer pratar i det här fallet om att skydda kvinnan, som det ofta är. Då undrar jag över hur Louise Meijer och Moderaterna tänker kring proportionaliteten. Ett annat lagförslag, som handlar om sexualbrott, var uppe i Lagrådet för någon månad sedan.
Lagrådet kommenterade särskilt detta med att politiken kanske ibland borde ta ett steg bakåt och titta på helheten i stället för på detaljer. Jag som jurist - jag vet att Louise Meijer också är jurist - har stort förtroende för de personer som sitter i Lagrådet, och jag tycker att det finns anledning att lyssna till sådana kommentarer.
Malin Björk (C):
Mikael Strandman uppehöll sig i sitt tidigare anförande vid frågan om ett utvidgat tjänsteansvar. Jag har en fråga till Mikael Strandman om hur det utvidgade tjänstemannaansvaret ska se ut. Det anges att Sverigedemokraterna tillsammans med flera andra partier vill att detta ska utredas med inriktning mot att det ska införas.
Hur har Sverigedemokraterna sett framför sig att detta ska gå till och se ut, med bibehållande av de aspekter som naturligtvis finns på ett straffrättsligt ansvar? Det handlar om att det ska finnas en rättssäkerhetsaspekt även för den tjänsteman som riskerar att åtalas för tjänstefel enligt en sådan utvidgad bestämmelse.
Malin Björk (C):
Mikael Strandman nämner korruption. Det är naturligtvis oerhört angeläget att motverka det. Jag har själv arbetat inom statlig förvaltning i 14 år och sett exempel på vänskapskorruption, som inte är trevlig att se. Frågan är vad man kommer åt med ett straffrättsligt ansvar. Där tycker jag att Mikael Strandman slingrar sig lite, och jag förstår inte riktigt. Om vi pratar straffrättsligt pratar vi om precis de regler som gäller inom straffrätt, som jag har tillämpat under ganska många år.
Då måste vi ha klara rekvisit för vad ett sådant ansvar skulle innebära och ett klart regelverk som den som ska åtala en person för tjänstefel kan luta sig mot för att bedöma om den här personen har agerat utanför det regelverket. Jag vet inte om Mikael Strandman har någon personlig erfarenhet av att arbeta under tjänsteansvar.
Själv har jag ett par gånger sett bleksiktiga åklagare svettas över att en chef har anmält dem för tjänstefel för att skydda sin egen rygg. Den chefen fick så småningom lämna sitt jobb, men det är ingen rolig situation att hamna i. Jag har också en fråga om detta med ringa tjänstefel, som utgör en stor andel av de tjänstefel som anmäls i dag.
Tycker Mikael Strandman att det, som Ida Drougge var inne på tidigare, är angeläget att beivra även ringa fall av brott? I tjänsteutövandet inom statlig förvaltning arbetar man ju många gånger under tidspress, och det bör finnas utrymme för att se att man i det sammanhanget ibland har väldigt svårt att hinna med att tillämpa ett regelverk till punkt och pricka utan att det går ut över någon annan. Då finns möjligheten att låta bli att åtala när det är ett ringa fall.
Jag undrar hur Mikael Strandman ser på den frågan.
Malin Björk (C):
Min fråga går till justitie- och inrikesminister Morgan Johansson. Förra året drabbades mer än vartannat företag i Sverige av brott. Det handlar om alltifrån upprepade stölder till systematiska bedrägerier. Det här framgår av en färsk rapport från Svenskt Näringsliv. Den här brottsligheten kostar oerhört stora pengar, både för företagen själva och även för samhället i stort. Flera av dem som drabbas överväger om det alls är värt att fortsätta att kämpa.
Trots detta hör vi knappt talas om företagare som brottsoffer. Än mindre syns de i statistiken. Det finns nämligen ingen systematisk registrering och insamling av data kring företagare som utsätts för brott. För att vidta rätt åtgärder måste vi veta hur den brottsligheten ser ut. Brå sitter på enormt mycket statistik men saknar brottskoder som ger en heltäckande bild av de brott som begås mot företag. Min fråga är därför vad ministern avser att göra för att kartlägga brottsligheten mot landets företag.
Malin Björk (C):
Vi anser att det är viktigt att kartlägga vad det handlar om för brottslighet för att kunna vidta rätt åtgärder. Jag förstår faktiskt inte varför det inte finns brottskoder hos Brå som registrerar att det är företag som utsätts för brott. Det finns inte heller någon trygghetsundersökning som riktar sig till företagare, men det finns trygghetsundersökningar som avser allmänhet och även oss förtroendevalda.
Vad tänker ministern göra för att synliggöra brottsligheten?
Malin Björk (C):
Jag tackar för frågan. Som vi varit inne på tidigare är det alltså så att det krävs att man går främmande makt till handa för att det ska bli fråga om utlandsspioneri. Ett syfte att publicera något, det vill säga inte att lämna över det till främmande makt, utgör inte utlandsspioneri. Det kan utgöra det lindrigare brottet obehörig befattning med hemlig uppgift.
Men i förarbetena om obehörig befattning med hemlig uppgift framhålls särskilt att försvarlighetsrekvisitet ska beaktas ännu tyngre. Vi måste komma ihåg att den här lagstiftningen tar sikte på att komma åt just det som Jessica Wetterling var inne på, alltså handlingar som är skadliga för Sverige.
Där vill jag faktiskt säga att vi inte får vara naiva. När jag läser propositionen ser jag vissa passusar som handlar om att det finns reella hot mot Sverige och att mediesektorn ibland används som täckmantel. Som åklagare kan jag också säga att till exempel att man använder sig av bulvaner kanske verkar främmande för någon som inte jobbat med det, men det har jag sett många exempel på.
Att man skulle kunna göra det även i spionerifall, om främmande makt skulle vilja använda sig av det, ser jag inte alls som särskilt främmande. Det är naturligtvis svårt för oss att plocka fram ett konkret exempel där detta hänt. Har det varit på väg att hända kommer nog ingen av oss att veta om det. Det är troligen uppgifter som är så sekretessbelagda att vi inte får del av dem, och det är det jag vill framhålla.
Det jag läser här är att det finns en lucka, och den behöver vi täppa till. Men det är svårt att exakt peka ut konkreta exempel. Det finns förslagna brottslingar som gör mer än man skulle kunna ana; det har jag själv sett.
Malin Björk (C):
Ansvariga utgivare finns för medier och även för bloggar. Det är enkelt att starta en blogg - det står också i förarbetena - för den som skulle önska det. Det behöver inte kosta speciellt mycket. Det finns också exempel på att människor dömts för att ha publicerat saker på bloggar. Det verkar inte hindra att en del ändå vill sprida saker den vägen. Hemliga tvångsmedel går att använda, ja.
Om en myndighet vill att en bevakning eller en avlyssning ska ske måste den gå till domstol och få brottsmisstanken prövad innan ett beslut om detta kan fattas. Den måste vara konkret och stödjas av omständigheter i det konkreta fallet.
Vad gäller just avlyssning, som målas upp som något som skulle kunna användas, krävs återigen att man är misstänkt för det grövre brottet, grov obehörig befattning med hemlig uppgift, för att det över huvud taget skulle kunna bli aktuellt. Om man, som Erik Ottoson var inne på tidigare, tittar på rekvisiten för vad som utgör ett grovt brott ser man att det är sådant som till exempel skulle vara synnerligen allvarligt och innebära en risk i en krigsliknande situation.
Det kan också handla om att du har fått uppgiften i allmän eller enskild tjänst, vilket ju inte är fallet för en journalist som publicerar den. Det handlar om de fallen. Återigen - sannolikheten är inte särskilt stor för att vi når dit.
Men om det sker är det allvarligt om det handlar om att tillhandagå en främmande stat och inte om ett journalistiskt syfte, för är syftet journalistiskt är det alltså försvarligt och inte brottsligt över huvud taget; då kan man inte avlyssna. En kedja av prövningar behöver alltså ske, och jag ser som sagt att den bild man målar upp här, med massavlyssning av journalister, är helt verklighetsfrämmande.
Malin Björk (C):
Min fråga går till socialtjänstministern. En 15-åring blev skjuten till döds här i Stockholm i helgen. En 17-åring åtalas nu för mord på ett gym här i stan. Flera omyndiga personer är häktade för grova brott runt om i landet. Den grova brottsligheten kryper allt längre ned i åldrarna, vad gäller både offer och förövare. Det är ett misslyckande att vuxenvärlden inte kan skydda våra barn från att utnyttjas och dras in i våldsspiraler som kan sluta i ond, bråd död.
I Bris rapport Barns rättigheter i skottlinjen framhålls att det förebyggande arbetet är helt avgörande och att tidigare insatser bör prioriteras för att barn inte ska hamna i kriminalitet. Samtidigt kan vi vänta oss att många kommuner framöver kommer att ha ett tufft ekonomiskt läge. Hur stora ekonomiska satsningar kan vi vänta oss från regeringen på statsrådets ansvarsområde framöver? Och när kommer de?
Det brådskar att fånga upp de här unga om vi ska stoppa våldsvågen.
Malin Björk (C):
Tack för svaret, statsrådet! Regeringen vill lätta på sekretessen mellan polis, socialtjänst och skola. Det tycker även vi i Centerpartiet är bra. Samarbetet mellan de myndigheterna måste bli bättre och smidigare. Men i Brisrapporten, där barn intervjuas, uttrycker vissa barn oro för att berätta för någon vuxen, eftersom informationen skulle kunna spridas vidare.
Hur vill statsrådet säkerställa att barns förtroende för trygga vuxna inte minskar om man lättar på sekretessen?
Max Elger (S):
Jag tackar för frågan. Jag kan inte besvara denna fråga i dag. Vi får väl först invänta att riksdagen uttalar sig och sedermera bereda det i god ordning. Men jag kan på det allmänna planet säga att det självklart är viktigt att det som riksdagen tillkännager regeringen hanteras på ett adekvat och erforderligt sätt. Nu diskuterar vi ju djurskyddet i konsumentlagstiftningen och köplagen.
Jag måste säga att jag stundtals blir lite förbryllad av dagens anföranden. Det nämns att hästar inte är brödrostar och att hundar inte är köksstolar, och om detta tror jag att alla i den här kammaren är helt överens.
Jag måste emellertid göra talaren lite besviken, för köplagen reglerar ju även den köp av brödrostar och köksstolar, och även med en applikation av köplagen kommer djur att betraktas som lös egendom. Om detta var det ursprungliga problemet vet jag inte om lösningen är korrekt.
Däremot handlar det om vem som köper och vem som säljer och hur intressena dem emellan ska regleras. Presuppositionen från dem som nu tillkännager regeringen sin vilja är att det kommer att bli färre tvister och mindre lidande om vi tillämpar köplagen i stället för konsumentköplagen.
Såvitt jag begriper utredningen finns det ingenting som tyder på att det kommer att bli färre tvister, och mängden lidande djur kommer sannolikt inte att påverkas av detta. Men vi inväntar med spänning att ta emot riksdagens mening som tillkännages regeringen och hanterar den efter bästa förmåga närhelst detta sker.
Max Elger (S):
Jag utgår från att alla som köper en hund eller en häst tänker efter noga innan de gör det och sörjer på bästa sätt för dessa djurs välbefinnande. Vad det handlar om här är saker som man inte har lyckats få fram genom en undersökningsplikt och vem som ska stå för kostnaderna om man har anlitat en veterinär för tillstånd som var okända.
Då är idén från regeringens sida att sådana fullständigt oförutsedda kostnader bättre bärs av den som borde känna till dem, nämligen näringsidkaren, än den som har köpt djuret. Här gör vi uppenbarligen olika bedömningar. Jag tror inte att det är entydigt så att köplagen innebär ett bättre djurskydd.
Köplagen är en mycket gammal lag som faktiskt inte särskilt har anpassats för detta ändamål. Men det blir kanske inte med nödvändighet sämre. Och det är nog inte detta som det handlar om, utan det handlar om hur man reglerar intressena mellan näringsidkare och konsumenter. Där är skiljelinjen tydlig. Sverigedemokraterna väger än en gång över på näringsidkarnas sida.
Det har man gjort tidigare när det gäller sjysta villkor vid upphandling och när det gäller friskoleföretag, och nu handlar det om djuruppfödning. Det får väl föras till protokollet vilken sida Sverigedemokraterna står på, nämligen den som möter vanligt folk, och att Socialdemokraterna står på vanligt folks sida. Om detta lär väl diskussionen fortsätta.
Max Elger (S):
Som jag sa tidigare har riksdagen ännu inte givit regeringen något till känna. Det är något som med största sannolikhet kommer att utspela sig i eftermiddag. Därnäst kommer regeringen att ta till sig av detta och jobba vidare på brukligt sätt som vi alltid gör med tillkännagivanden. Vi får väl låta sakerna ha sin gilla gång innan jag yttrar mig om exakt hur regeringen avser att jobba med den frågeställningen.
Jag delar Ola Johanssons beskrivning av vad diskussionen gäller. Det handlar om hur man ska betrakta den som säljer ett djur i förhållande till hur man ska betrakta den som köper ett djur. Där gör jag bedömningen att den som köper ett djur i allmänhet är att betrakta som en konsument som behöver visst skydd och vissa rättigheter. Den som är säljare är näringsidkare som har en bättre position, kunskap, kännedom etcetera.
Centerpartiet gör en annan bedömning av det förhållandet. Det är vad diskussionen gäller. Jag ser ingen stor dramatik i att vi ser det olika. Däremot har jag svårt att göra kopplingen till djurets välfärd. Det gjordes inte i anförandet, så jag ska inte återvända till det. Det förefaller falla ur mängden tvister.
Min kännedom om köplagen är att den ger upphov till väl så många tvister som konsumentköplagen. Det är samma orediga förhållanden som gäller där. Låt oss påminna oss om att vi har rätt många affärsjurister som lever endast och enkom på att hantera tvister som följer av köplagen, och det är väl inget ont i detta.
För att besvara frågan tror jag att vi gör olika bedömningar av förhållandet mellan säljare och köpare där jag ser köparen mer som vanligt folk och säljaren mer som en näringsidkare.
Max Elger (S):
Anförandet började med frågan om olika egenskaper hos brödrostar och hästar. Jag tror att vi alla känner till skillnaden. Det är trots allt så att vi står i den här kammaren och debatterar och inte på en grundläggande förskoleanstalt. Jag vill verkligen inte göra ledamoten besviken. Om jag säljer en brödrost till dig gäller köplagen.
Säljer jag en häst till dig gäller också köplagen, åtminstone enligt ert önskemål men inte i dagsläget. Det är inte fråga om egenskaperna hos tinget utan fråga om vem som säljer eller köper till vem. Även den föreslagna ordningen kan mötas av detta slags, antar jag, humoristiska kritik.
När det slutligen gäller den omvända bevisbördan får jag knyta an till det jag sa i mitt tidigare replikskifte. Vi vinnlägger oss om att stå på vanligt folks sida i mötet med parter som vi bedömer vara de bättre informerade eller starkare på marknaden. Vi tycker att det är ett bra sätt att stå upp för vanligt folk.
Man får två år som man kan byta sin mobiltelefon eller dator på om den havererar i stället för de sex månader som gäller i dag. Det är en väsentlig förbättring. Där kan man väga det olika. Om man går på ett år i stället är det alltjämt en förbättring, men det är inte en lika stor förbättring.
Det är en smaksak om man väljer att ta de kliv som är möjliga för vanligt folks intressen eller om man tar lite smärre steg, vilket förefaller vara Centerpartiets vilja.
Max Elger (S):
Jag kan självklart förstå varför utskottet har avstyrkt reservationen. Det var väl utskottets bästa vilja att göra det, och jag har ingen annan uppfattning än denna. När det gäller skyldigheten för näringsidkare att uppdatera mjukvara - för det är väl det vi talar om - utgår jag från att det även framgent kommer att vara möjligt för konsumenterna att frånsäga sig den möjligheten.
Det är kanske ingenting jag skulle rekommendera - de här varorna brukar ju må bra av att låta sig uppdateras från tid till annan - men det föreligger nog inget tvång därvidlag. Är det så att den enskilde inte vill att någon ska in och rota i programvaran finns det säkert möjligheter att lösa detta.
Detta är min gissning, men jag ska villigt erkänna att jag inte har försjunkit så väldigt profunt i just den frågeställningen.
Max Elger (S):
Jag tackar för klargörandet - då förstår jag frågeställningen. Är det rimligt att en näringsidkare som möter en konsument som hävdar att en programvara är felaktig äger rätt att gå in i datorn för att klarlägga huruvida så är fallet och i bästa fall avhjälpa problematiken?
Jag har svårt att se hur denna näringsidkare annars skulle agera, så detta är nog ett problem vi får leva med.
Jag finner det inte orimligt att det föreligger ett sådant krav - annars blir det nästan metafysiskt att hävda att saken inte fungerar samtidigt som näringsidkaren inte får titta in. En konsument kan hävda att datorn inte funkar, men näringsidkaren får inte undersöka den.
Detta är en knepig frågeställning, men jag finner nog att utskottet har gjort en högst rimlig bedömning av denna frågeställning. Jag tackar för detta meningsutbyte och för bedömningen från utskottets sida.
Max Elger (S):
Det är stora ord om regeringens känsla för demokrati och kunskap om det svenska statsskicket. Jag kan försäkra dig, Angelica Lundberg, att vi har verkat i det här landet gemensamt - de flesta av oss - under hundra år av demokrati. Vi har god kännedom om hur det fungerar.
Vi har naturligtvis hanterat det tillkännagivande som Lundberg nämner. Vi har tillsatt en utredning. Den har inte identifierat de problem som Lundberg ser. Men när vi talar om demokrati: Jag läste just denna morgon att din kollega Roger Richthoff, ledamot i försvarsutskottet, har ägnat sig åt att sprida Putinpropaganda.
Det är inget nytt för Sverigedemokraterna. Hans företrädare åkte till Kreml för att bekanta sig med ryska nationalister. Er partiledare Jimmie Åkesson kan inte reda ut vem han föredrar av Biden eller Putin, Putin eller Macron. Han föredrar Orbán framför Merkel.
Jag kan lova dig att den här regeringen är fullt förmögen att hantera den demokratiska ordning vi ser i det här landet. Men kan du förklara för mig varför det återkommande är så att Sverigedemokraterna känner sig nödgade att uttrycka en fäbless för Vladimir Putin?
Max Elger (S):
Replikskiftet började med att jag möttes av tillvitelser om att vi inte kände till den grundläggande funktionen i svensk demokrati, och jag var tvungen att med viss emfas hävda att vi gör det. Jag indikerade också att det finns ett annat parti som inte förefaller uppvisa samma ryggrad i dessa frågor, och jag illustrerade detta med flera exempel.
Det senaste gällde ledamoten i försvarsutskottet som sprider Putinpropaganda. När det gäller sakfrågan tillkännagav riksdagen för regeringen, som sin bästa mening, att regeringen skulle utreda frågan om telefonförsäljning av lotter. Detta har också skett. Utredaren ser inte att de problem föreligger som riksdagen förutsåg. Det är många organisationer som bedriver lotterier som licensverksamhet.
Vi har Cancerfonden, Bröstcancerförbundet, Prostatacancerförbundet etcetera. Det är utredarens mening att det skulle inverka menligt på dessa organisationers verksamhet att göra det som Angelica Lundberg förefaller vilja göra. Detta är helt i sin ordning. Det kommer ett tillkännagivande. Vi utreder. Vi reflekterar noga.
Detta är en del av demokratin. Det är inget problem vi har. Däremot - jag måste upprepa mig - finns det en ledamot i Sverigedemokraterna som har spridit Putinpropaganda. Hans föregångare åkte till Kreml och bekantade sig med ryska nationalister.
Jimmie Åkesson kan inte reda ut om han föredrar Putin eller Biden. Det är inte vi som har svårt att hantera det styresskick som vi alla lever under.
Max Elger (S):
Lars Hjälmered har frågat Khashayar Farmanbar om han anser att svensk kärnkraft ska klassas som hållbar inom ramen för den så kallade taxonomin, vilka åtgärder han avser att vidta för att leva upp till och följa det mandat riksdagen gett regeringen om att "svensk och europeisk kärnkraft ska klassas som hållbart i taxonomin" samt om han avser att ingå partnerskap med fler länder, och i så fall vilka, för att gemensamt driva uppfattningen att kärnkraft ska klassas som hållbart i taxonomin.
Interpellationen har överlämnats till mig. Det är viktigt att säkerställa en trygg omställning av energisystemet. De tekniska granskningskriterier som ska användas för att avgöra under vilka villkor kärnkraft ska anses hållbart i EU:s gröna taxonomi ska fastställas i delegerade akter till EU:s gröna taxonomiförordning.
Förordningen ställer upp en rad krav för granskningskriteriernas utformning, bland annat att kriterierna ska respektera principen om teknikneutralitet. Regeringen anser att denna princip är viktig att bevara och bevaka. Alla fossilfria tekniker som har potential att bidra till att uppnå våra gemensamma klimatmål och uppfyller stränga miljö- och säkerhetskrav ska kunna ingå i taxonomin och omfattas av granskningskriterierna.
På den grunden anser regeringen att kärnkraften kan inkluderas inom taxonomin. Det innebär inte att kärnkraften automatiskt ses som hållbar. Ett annat krav som förordningen ställer på kriterierna är att de ska baseras på entydiga vetenskapliga bevis och utgå från en försiktighetsprincip. Regeringen anser att det är viktigt att bevaka även denna aspekt.
Regeringen har under hösten i olika sammanhang inom EU framfört Sveriges syn på kärnkraft och vikten av att kärnkraftens villkor värnas i taxonomin, bland annat vid möten i Ekofinrådet i november och december. Regeringen arbetar såväl taktiskt som strategiskt för att maximera det svenska inflytandet över de processer som pågår inom ramen för EU:s taxonomi.
Regeringen gör kontinuerligt bedömningar av den bästa vägen framåt för att få genomslag för de svenska ståndpunkterna, inklusive möjliga partnerskap. Regeringen har kontakter med flera andra länder i denna fråga, bland annat Finland och Frankrike. Då interpellanten anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav förste vice talmannen att Jessika Roswall i stället fick delta i debatten.