Gunilla Carlsson (M):
Jag vill tacka Amineh Kakabaveh som ställde interpellationen. Alla tre hänvisar vi till den riksdagsdebatt som hölls i går med anledning av händelserna kring Ship to Gaza. Jag tror inte att det finns så stora skiljaktigheter mellan oss.
Jag har förstått att det finns stor respekt för hur Carl Bildt drivit och hanterat frågan, och den diskuterades som sagt i går. Den frågan kommer vi fortsatt att behöva hantera antingen vi kallar den tragedi eller inte. Jag vill gå tillbaka till interpellationen och lite grann blicka bakåt på mina fyra år som biståndsminister.
Jag kan se hur den tragedi som drabbar den palestinska befolkningen snarast har fördjupats - blockaden av Gaza, inga fredsframgångar, isolering och krig. Även om jag delar Carina Häggs uppfattning att vi ska tala om kvinnor som aktörer, inte bara som offer, ser vi, precis som Amineh Kakabaveh påtalar, att det är kvinnorna och barnen som drabbas värst.
Det är åtminstone den tredje generationen kvinnor som får leva i sin svärmors hus, inte kan odla eget land, inte kan utveckla en egen affärsverksamhet och har svårt att under de politiska förhållanden som råder i Palestina kunna komma till sin rätt. Vi ser det också i de mer vardagliga händelserna. Att inte kunna köpa varor, att se hur priserna far i höjden och arbetslösheten breder ut sig skapar vanmakt.
Och vi vet att våld föder våld. Det övervåld som Israel har använt förs vidare och tar sig uttryck i en radikalisering av palestinierna. Vi har sett hur det kan spilla över och medföra våld mot kvinnor i hemmet och ytterligare försämrade livsmöjligheter för framför allt flickor och kvinnor i Gaza men också på Västbanken.
Vad har vi då gjort åt detta? Vad kan vi göra? Jag besökte en journalistutbildning på Västbanken. En sådan utbildning tror jag är mycket viktig när man tittar på den situation som Hamas skapat. Det är en förtryckarkultur när det gäller kvinnorna som Amineh Kakabaveh sätter ljuset på.
Vad betyder det, om vi slåss för de mänskliga rättigheterna, att det finns en god journalistutbildning för journalister som inte ägnar sig åt självcensur utan också börjar tala om bristerna i det palestinska statsbygget? Genom biståndet har vi försökt stötta den under de här åren. Det gäller att se till att det finns kapacitet på palestinskt område att kunna bilda en egen stat, att kunna ha en fullgod demokrati och trovärdighet. Det finns hot mot det, vilket Amineh Kakabaveh tar upp.
Därför har vi frågat oss vad vi kan göra i utvecklingssamarbetet. Det är anledningen till att vi nu lagt till privatsektorutveckling. Carina Hägg säger att kvinnorna också ska vara ekonomiska aktörer och få möjlighet att utvecklas och kunna påverka, trots svåra omständigheter. Det är ett sätt. Ett annat är att ge mer direkt riktat stöd till kvinnor inom till exempel hälsosektorn och utbildningen, vilket jag tog upp i mitt svar på interpellationen.
Här finns det anledning för oss att beakta utvecklingen inom Hamas, men också Fatah, vill jag påtala. På deras senaste partikongress var det en kvinnlig kandidat som ville komma in i deras partistyrelse, men hon lyckades tyvärr inte. Det säger oss en del om att vi har mycket kvar att göra för att stötta palestinier, inte bara för att de ska få sin frihet och få sina rättigheter tillgodosedda, utan också för att det palestinska statsbygget ska ta sin utgångspunkt i demokrati och respekt för mänskliga rättigheter.