KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Lennart Axelsson har frågat mig om det svar som jag gav på en tidigare skriftlig fråga innebär att de projekt som redan startats kommer att fortlöpa utan avbrott och att Socialdepartementet kommer att vara delaktigt i den framtida rekonstruktionen av verksamheten - också att jag är beredd att verka för bidrag till finansieringen av verksamheten under rekonstruktionstiden. Interpellanten frågar också om när redovisningen och beredningen av Barnombudsmannens uppdrag ska vara genomförda.
Ett av regeringens mål för den högre utbildningen är starka och självständiga lärosäten. Den politiska detaljstyrningen av lärosätenas organisation ska minska. När det gäller frågan om hur Örebro universitet ska organisera och leda sin verksamhet utifrån det uppdrag de fått av regeringen angående kompetensutveckling om konventionen om barnets rättigheter är det en fråga för myndighetsledningen att hantera. Det är viktigt med en långsiktig och stabil finansiering av denna verksamhet.
Det projekt som fortfarande pågår vid Örebro universitet har enligt uppgift full finansiering från Allmänna arvsfonden. Det är också viktigt att komma ihåg att spridningen av kunskap om den praktiska tillämpningen av barnets rättigheter till alla yrkesgrupper vars arbete berör barn är av strategisk vikt för regeringen. Uppdraget till Barnombudsmannen, som interpellationen refererar till, är ett bra exempel som illustrerar detta.
Regeringen har nyligen också beslutat att finansiera en nationell konferens om barnets rättigheter som Barnombudsmannen ska arrangera. Barnombudsmannens uppdrag har varit att ta fram ett förslag till strategi för det framtida arbetet med metodutveckling samt kunskapsspridning om barn, deras rättigheter och den praktiska tillämpningen av dessa rättigheter till yrkesgrupper vars arbete har konsekvenser för barn. Barnombudsmannen presenterade sitt förslag i slutet av förra året.
Beredningen av rapporten pågår för närvarande inom Regeringskansliet. Jag kan inte nu i detta läge ge ett exakt besked om tidpunkten när det arbetet är slutfört. Jag vill dock precisera att vi har för avsikt att under våren komma tillbaka till riksdagen i frågor som rör barnets rättigheter.
Vid sidan av resultaten av de insatser vi aviserade i Barnpolitiken - en politik för barnets rättigheter från den 13 mars 2008 ska regeringen redovisa för riksdagen resultaten av våra ansträngningar på barnrättsområden och arbetet med barnkonventionen. Barnombudsmannens förslag kommer att behandlas i detta sammanhang.
Göran Hägglund (KD):
Barnrättsakademin invigdes mycket riktigt för snart tre år sedan. Jag minns det som en stor dag. Det var någonting betydelsefullt i Örebro och på universitetet där men också för många andra som följer utvecklingen på det här området - de är förstås många i vårt land. Meningen är ju att det här ska vara en resurs för många som arbetar med barn.
Sammantaget har regeringen tilldelat Örebro universitet drygt 5,6 miljoner kronor sedan 2005 för den här verksamheten, och i december 2008 fick man 1 1⁄2 miljon kronor för att slutföra uppbyggnaden av Barnrättsakademin. Det är naturligtvis viktigt att det finns många som är involverade i det här sammanhanget.
Regeringen ger konkret stöd till olika verksamheter som bidrar till att öka kompetensen hos olika yrkesgrupper som arbetar med barn. Barnrättsakademin är förstås en sådan. De bedriver kursverksamhet som är till stor nytta för många.
Det är kortare kurser, poänggivande kurser och mer anpassade utbildningar som är till nytta för många kommuner och landsting och även för statlig verksamhet. Man arbetar för närvarande särskilt med invandrarorganisationer. Det finansieras genom Allmänna arvsfonden. Man har en årligen återkommande konferens om barns rättigheter. Man ordnar också forskarseminarier.
När det gäller finansieringen anser Örebro universitet att den externa finansieringen är en förutsättning för Barnrättsakademins verksamhet. Man har då kontakter på många håll för att söka en bredare bas när det gäller finansieringen.
Mina uppgifter gör gällande att man söker övertyga Örebro kommun, Örebro läns landsting och Landstinget i Värmland när det gäller att bidra ytterligare i det här sammanhanget och att universitetet kan göra en del ytterligare för att skapa en mer stabil grund. Vi är delaktiga i det här arbetet, i det rådgivande organet.
Vi vill naturligtvis delta för att vara med i den framtida rekonstruktionen av verksamheten. Vi vill på olika sätt delta. Vi har också kontakter med andra inblandade, Barnombudsmannen, Allmänna Barnhuset och Sveriges Kommuner och Landsting, för att samordna insatserna i fråga om kompetensutveckling i övrigt när det gäller olika yrkesgrupper. Barnrättsakademin har en viktig uppgift och har bidragit hittills.
Jag har gott hopp om att den ska kunna bedriva sin viktiga verksamhet också framöver.
Göran Hägglund (KD):
Ja, vi kommer att bevaka det. Vi deltar aktivt med medarbetare i det rådgivande organet bland annat. Det tror jag är betydelsefullt, kanske för verksamheten men också för vår del.
Vi kan få hjälp att genomföra viktiga utbildningar och viktiga informationsinsatser via det stora kunnande som finns vid Barnrättsakademin.
Göran Hägglund (KD):
Den process som apoteksmarknaden genomgår måste ske med stor försiktighet. Därför tar vi steg för steg för att säkerställa att vi klarar bland annat frågor som rör läkemedelsförsörjningen. Det här finns reglerat genom en mängd olika beslut som handlar om att läkemedelsförsörjningen ska vara säker, ändamålsenlig och hållbar, på både kort och lång sikt.
Allt det här framgår av propositionen och har beslutats i vederbörlig ordning av Sveriges riksdag. När det gäller frågan om det här är en ideologisk fråga återkommer jag till att vi som tror att marknaden är bättre på att distribuera saker och ting självklart tror att det här är en bra lösning. Men vi tror inte att det här går att göra utan en tydlig reglering.
Därför talar vi inte om en avreglering, utan detta är en omreglering som gör att fler aktörer kan komma in och vara verksamma. Detta gör att vi kommer att få konkurrens på det här området. Det här kommer att innebära att vi får en högre servicenivå, att vi får längre öppettider och att vi får fler apotek i Sverige.
Vi har säkerställt, genom en lång rad beslut, att vi kommer att kunna säkra tillgången på apotek också på glesbygden. Där kan man vara orolig, men vi kan säkra att det där kommer att finnas åtminstone lika många apotek som det finns i dag. Men jag tror att det kommer till fler.
När det gäller dokumentationen omkring den process som vi nu är igenom kommer naturligtvis riksdagen tids nog att få den. Just nu befinner vi oss i ett känsligt läge med en budgivning. Allting kommer naturligtvis att redovisas sedermera.
Göran Hägglund (KD):
LiseLotte Olsson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska transfobin i samhället samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att modernisera lagen om fastställande av könstillhörighet. Självklart ska personer som är transsexuella inte drabbas av diskriminering, trakasserier eller våld till följd av sin läggning. Vad det handlar om är att hitta lösningar som faktiskt underlättar och förbättrar.
När det gäller frågan om åtgärder för att minska transfobin i samhället vill jag erinra om att Socialstyrelsen har gett en extern utredare i uppdrag att se på samhällets resurser i form av vård och stöd till transsexuella och intersexuella personer. I uppdraget ligger att lämna konkreta förslag på hur samhället ska kunna förbättra sina insatser till de berörda grupperna. Särskilt ska insatser inom hälso- och sjukvården samt socialtjänsten belysas.
Uppdraget ska redovisas till Socialstyrelsen senast den 15 juni 2010. Därutöver har regeringen givit ett uppdrag till Ungdomsstyrelsen att bland annat genomföra en fördjupad analys av hälsosituationen för bland annat unga transpersoner. Detta uppdrag redovisades i förra veckan och bereds för närvarande inom Regeringskansliet.
En annan viktig åtgärd som regeringen vidtagit är att könsöverskridande identitet eller uttryck sedan den 1 januari 2009 utgör en diskrimineringsgrund i diskrimineringslagen . När det gäller frågan om modernisering av lagen om fastställande av könstillhörighet är mitt svar, liksom tidigare, att lagen inbegriper en rad komplexa frågeställningar där konsekvenser av olika slag behöver analyseras och belysas. Som jag lämnat besked om i ett frågesvar nyligen fortsätter beredningsarbetet.
Några ytterligare uppgifter om tidsplanen för arbetet har jag emellertid inte.
Göran Hägglund (KD):
Tack för möjligheten till en diskussion om en fråga som rör, precis som LiseLotte Olsson sade, en grupp som sannolikt inte är särskilt stor. Men för de personerna spelar våra göranden och låtanden en väldigt stor roll. Det har diskussionen här visat på två plan.
Det handlar om hur vi bemöter dessa personer och att det finns en attityd som är positiv och i varje fall inte direkt negativ. Väldigt mycket av den psykiska ohälsa som är utbredd hos dessa personer är resultatet av omgivningens attityder och syn.
Det gör att de känner en väldig osäkerhet och ibland drabbas av psykisk ohälsa. Det drabbar inte minst unga formbara personer i ett väldigt känsligt läge. Jag har fått två frågor i LiseLotte Olssons interpellation. Den ena handlar om attityder och vad vi kan göra i samhället för att minska fobier som möter dessa personer.
Jag har försökt att belysa en del av det vi gör. Det handlar om att skaffa ett bättre kunskapsunderlag men också sådant som rör den direkta lagstiftningen. Diskrimineringslagen innehåller, som jag nämnde, att könsöverskridande identitet eller uttryck sedan den 1 januari 2009 är en diskrimineringsgrund.
Det är ett betydelsefullt steg. Det löser verkligen inte alla problem, men det är ett bra verktyg i arbetet med de attityder som är negativa gentemot de berörda personerna.
Vi har också genom ungdomsmottagningen på Internet, umo.se, skapat en plats som gör att många som funderar kring sin sexualitet, sin hälsa och sina relationer har en plats att ställa frågor och diskutera med andra.
Den webbplatsen tilldelades för övrigt RFSL:s ungdomspris 2008 för att den bidrar till information om unga hbt-personers rättigheter. Det tycker jag är bra och verksamt. Men detta löser återigen inte alla problem, utan det fordras mer.
Som är bekant för den här kammaren har vi tillskjutit väldigt mycket mer medel till psykiatrin för att vi ska bli bättre på att möta allas och inte minst unga personers, som det förefaller, ökande psykiska ohälsa.
Vi har också gett ett uppdrag till Skolverket att genomföra insatser som främjar, stärker och sprider kunskap om skolans värdegrund, som också är sådant som berör attityderna. Som jag sade i mitt inledande svar fick Ungdomsstyrelsen i uppdrag att göra en fördjupad analys av situationen för homosexuella, bisexuella och unga transpersoner. Den kom förra veckan.
Analysen bekräftar den tidigare bild som fanns av unga hbt-personers utsatthet. Men den visar också på faktorer som kan stärka hälsan i den här gruppen. Den är naturligtvis ett viktigt underlag. Jag ska återkomma till Socialstyrelsens uppdrag, som är en viktig pusselbit i sammanhanget, och också till frågan om lagstiftning, som är en väldigt svår fråga. Jag ber att få återkomma i nästa inlägg.
Göran Hägglund (KD):
Jag tackar för inläggen. LiseLotte Olsson börjar med frågan om att det finns en skillnad mellan hennes roll som riksdagsledamot och min roll som regeringsföreträdare. Det håller jag med om. I riksdagsledamotens roll ingår som sagt att vara pådrivande och frågande: Varför händer det inget? Varför går det så långsamt? I min roll ingår det att ta hänsyn till att detta är en ganska krånglig process.
Jag ska genomföra det här, och då blir saker och ting knepigare än för den som bara behöver vara blåslampa. Blåslampor är viktiga, men vi måste sköta det här på ett klokt och förnuftigt sätt. Här har genom de inlägg som har gjorts beskrivits ett par av de knepigheter som finns där utredaren kanske inte har hjälpt oss hela vägen fram.
Det gör, som ni är väl medvetna om, att vi för att kunna göra en lagstiftning måste ha ett nytt arbete för att ha ett underlag för nya förslag. I de samtal som jag har fört med personer som är berörda av gällande lagstiftning och av en lagstiftning som den kommer att se ut i framtiden har det funnits en stor ångest och förtvivlan över en del av förslagen.
Jag skulle kunna agera snabbt, och det snabbaste sättet är att ta utredningens förslag rätt upp och ned och lägga fram dem för riksdagen. Men då tror jag inte att vi skulle få en bra lagstiftning. Framför allt skulle berörda personer då uppleva att det finns minst sagt betydande problem med en sådan lagstiftning. Därför måste vi gå igenom detta och göra en helhet som kan fungera.
Jag är i dag på ganska goda grunder ovillig att lämna ifrån mig någon tänkt tidsplan. Jag vill göra jobbet och vara så nära att jag ser att detta går att genomföra innan jag lägger fram någon tidsplan. Jag hoppas att ni respekterar det. Det finns inte någon ovilja från min sida att åstadkomma bästa möjliga lagstiftning för de här personerna.
Jag inser - så gott man nu kan det som utanförstående - att detta är ett jättebekymmer för enskilda människor, och inte bara för just dem utan också för människor omkring dem, som anhöriga och andra. Därför gäller det att vi hittar en lagstiftning om vilken om inte alla så åtminstone tillräckligt många säger: Det här är precis vad vi behövde.
Det här är den lagstiftning som vi tror kan hålla under många år och som fungerar för de personer som är de närmast berörda.
Göran Hägglund (KD):
Nu har det nämnts här många gånger att detta är en lagstiftning som är gammal och omodern. Den blir allt äldre för varje dag som går; det ligger i sakens natur. Men jag vill bara påminna om att det har gått en tid från 1972 till 2006 när jag hade ett mycket begränsat inflytande över regeringens arbete. Jag kan överblicka den tid som jag själv har ansvarat för just de här frågorna.
Efter det att utredningen kom in pågick som vanligt ett remissarbete som avslutades i slutet av 2007. Jag medger utan vidare att det har tagit lång tid sedan dess. Därefter fördes samtal med många berörda och experter av olika slag som ville ge sin synpunkt på det här.
Det framgick ganska tydligt att det fanns betydande problem med det framlagda förslaget. Vi är fortfarande i det skedet att vi behöver skilja ut vad vi behöver ett bättre underlag om. Jag tror att det är värt att ta ytterligare en samtalsrunda med berörda personer i det här sammanhanget.
Den här frågan finns inte - och det tror jag att ledamöterna har sett - i regeringens propositionsförteckning. Det innebär att vi inte kommer att lägga fram några förslag under våren. Därmed kommer det inte heller att kunna bli något riksdagsbeslut på den här sidan valet, utan det blir en fråga för den kommande regeringen som får ta över stafettpinnen och föra den här frågan i mål. Den är angelägen.
Jag är angelägen om att vi ska få en lagstiftning som är uppdaterad, ligger i tiden och fungerar för de människor som är närmast berörda.
Göran Hägglund (KD):
Monica Green har frågat mig vilka initiativ jag kommer att ta nu när en mer korrekt uppfattning föreligger om läget på arbetsmarknaden, vilka åtgärder jag avser att vidta i rollen som "huvudskyddsombud" för välfärden samt vad jag tänker göra för att för att kvalitetssäkra välfärden och se till att barnen skyddas från krisens effekter. Sverige, precis som vår del av världen i övrigt, har drabbats av den djupaste ekonomiska nedgången sedan 30-talet.
Hur barnens ekonomiska situation påverkas av krisen är en viktig fråga för regeringen. Vi strävar efter att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard. Vi har i Sverige ett väl utvecklat stöd till barnfamiljer. Den ekonomiska familjepolitiken bidrar till att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard.
De behovsprövade stöden, till exempel bostadsbidraget, är direkt riktade till de hushåll som har de lägsta inkomsterna. Även barnbidraget verkar inkomstutjämnande. Detta är en del av den politik som kommer familjer i ekonomiskt utsatta hushåll till del. Till detta kommer även rätten till ekonomiskt bistånd som garanterar barnfamiljer en skälig levnadsstandard.
Barnfamiljernas viktigaste inkomstkälla är förvärvsarbete, och den avgörande orsaken till ekonomisk utsatthet för barn är vanligtvis att föräldrarna saknar arbete eller utbildning. Regeringens övergripande mål är därför att minska utanförskapet och få fler i arbete. Ska Sverige dessutom kunna möta de långsiktiga utmaningar som väntar med en åldrande befolkning krävs det varaktigt ökad sysselsättning.
En politik som gör det mer lönsamt att arbeta är avgörande för att öka den varaktiga sysselsättningsnivån och därmed säkra välfärdens kärnverksamheter. För att stimulera arbetsutbudet har regeringen infört ett jobbskatteavdrag. Utan regeringens politik hade arbetslösheten i dag varit högre och sysselsättningen lägre. Kommunernas och landstingens ekonomi har naturligtvis påverkats av den ekonomiska krisen. Därför har regeringen skjutit till medel.
Tillskottet för 2010 uppgår till 17 miljarder kronor. Därmed kommer den kommunala sektorn, inklusive effekterna av sänkta arbetsgivaravgifter, ökade statsbidrag med mera och som en följd av utvecklingen av den kommunala fastighetsskatten, sammanlagt att ha fått en resursförstärkning på 38 miljarder kronor 2010 jämfört med nivån 2006.
Regeringen fortsätter att följa den kommunalekonomiska utvecklingen och återkommer med bedömningar av det ekonomiska läget i kommunsektorn. Glädjande nog kan vi konstatera att många prognoser nu går i rätt riktning. Arbetslösheten blir lägre än vad vi tidigare har förutspått, sysselsättningen blir högre, underskotten i ekonomin blir mindre och återhämtningen går snabbare.
Den 15 februari meddelade också Sveriges Kommuner och Landsting att prognosen har ljusnat jämfört med december. Fallet i sysselsättning är lägre än väntat samtidigt som den ekonomiska utvecklingen tar fart. Kommunsektorns ekonomiska resultat blir bättre än väntat. Främst är det skatteunderlaget som ökat med 5 miljarder för 2010 och 4 miljarder för 2011.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att det är viktigt att hålla fast vid det som är grunderna för en stabil ekonomi, grunderna för det som säkerställer välstånd och välfärd i vårt land. Till det hör arbete. En politik som fokuserar på något annat än jobben kommer inte att klara välfärden vare sig långsiktigt eller kortsiktigt.
Vi hade några bra år från 2006 till den dramatiska nedgången under 2008. Under den tiden ökade sysselsättningen och minskade arbetslösheten i Sverige väldigt snabbt. Så inträffade det som Finn Bengtsson beskrev, nämligen en dramatisk nedgång i ekonomin som självfallet tyvärr får effekter både på de offentliga ekonomierna och på hushållsekonomierna i Sverige.
Sysselsättningen i Sverige har trots det klarat sig relativt väl, kan vi nu konstatera. Sedan 2006 fram till i dag har antalet sysselsatta i åldern 15-74 år ökat med ungefär 70 000 personer. Trots den dramatiska nedgången och de problem som vi och många andra har att brottas med har sysselsättningen alltså ökat med 70 000 personer.
Det är naturligtvis oerhört betydelsefullt i dag och för framtiden. Regeringen har under den här nedgången varit koncentrerad på framför allt tre områden. Det har varit att värna välfärdens kärna. Jag beskrev i mitt inledande svar hur vi i år har skjutit till 17 miljarder kronor. Jämfört med 2006 får kommunerna 38 miljarder kronor mer. Det är mycket pengar.
Någon kan säga att det borde ha varit mer. Men i ett akut skede måste en regering ständigt pröva vad man kan göra på ett ansvarsfullt sätt. Vi visste inte hur långvarig och djup krisen skulle bli. Det gäller att hela tiden ha torrt krut kvar om det skulle bli ännu värre.
Nu kan vi se glädjande tecken på område efter område. Fortfarande återstår tuffa år, men vi kan se hur kommunernas skatteintäkter enligt prognoserna ökar. Det är naturligtvis av allra största betydelse. Vi ser också hur man genom de försäkringssystem som man är delaktig i får återbetalningar som gör att man får några miljarder kronor ytterligare.
Regeringen kommer självklart som alltid att överblicka läget i samband med vårpropositionen i april och lämna besked om hur vi ser på kommunernas ekonomi. Vi har koncentrerat oss på välfärdens kärna. Vi har också koncentrerat oss på framtiden genom stora satsningar på forskningsområdet och satsningar på infrastruktur.
Det är områden som spelar väldigt stor roll och är viktiga för att Sverige långsiktigt ska kunna hävda sig. Vi har också koncentrerat oss på sysselsättningen. Vi kan uppvisa siffror som våra europeiska grannländer skulle vara väldigt avundsjuka på. Därmed inte sagt att vi inte har problem. Vi har mindre pengar än vad prognoserna visade för ett par år sedan. Det är fortfarande tungt i många kommuner och i statens ekonomi.
Jag tror inte att svaret på den utmaningen är något slags ekonomisk lössläppthet. Det handlar om ett fortsatt ansvarstagande för att lägga en stabil grund för att fler människor ska komma i arbete och för att vi därmed bättre ska kunna underbygga välståndet och den välfärd som vi alla är angelägna om.
Göran Hägglund (KD):
Det känns som om jag skulle kunna grabba tag i vilket anförande som helst och hålla det i denna miljö, och det skulle flyta in ganska bra. Vi ska kanske ändå återkomma till det som är ämnet för denna debatt, om någon i kammaren minns det, nämligen arbetslösheten och välfärden. Det som är grunden för välfärden är att vi har människor i arbete. Jag säger verkligen inte att jag är nöjd.
Men jag säger ändå att det är rätt fenomenalt att konstatera att vi i Sverige i dag har en högre sysselsättning än vad vi hade 2006 givet denna ekonomiska utveckling.
När jag tittar ut över omvärlden och ser hur man i land efter land jobbar med tuffa besparingar får jag säga att den ansvarsfulla politik som har förts i Sverige har lett till att vi kan se framtiden an med en väsentligt större tillförsikt än vad man kan göra i många andra länder.
När vi drabbas av en sådan ekonomisk chock som vi har gjort är det självklart att kommunernas ledningar drar i handbromsen och säger att de måste anpassa utgifterna efter intäkterna. När de tittar på sina prognoser ser de hur intäkterna viker, och de måste anpassa sig till denna kostym.
Nu kommer glädjande nog, som jag sade, positiva rapporter i form av större skattetillväxt än vad man kunde föreställa sig. Man får tillbaka en del pengar genom försäkringssystemen när fler människor kommer tillbaka i arbete i förhållande till prognos när det gäller förtidspensioner och sjukskrivningar. Detta gör att kommunerna kommer att ha möjlighet att revidera sina prognoser i positiv riktning.
Detta gör att de kommer att befinna sig på en betydligt starkare nivå än vad vi kunde förutse för något år sedan. Tittar man vidare på hushållen och det som leder till en ojämlikhet i samhället - det kan vara många faktorer - är det som spelar en avgörande roll förstås om man har jobb eller inte.
Därför lägger regeringen ned mycket möda på just dessa saker. Jobbskatteavdraget är en sådan sak. RUT-avdraget som diskuteras här är en sådan åtgärd. Det löser inte alla jordens problem. Det medger jag ärligt. Men det innebär sysselsättningsmöjligheter för vissa, och det är naturligtvis bra.
När vi tittar på det som egentligen är utgångspunkten för interpellationen - barnfamiljernas ekonomi - handlar det förstås återigen om sysselsättningen. Vi kan se att 14 procent av alla hushåll med barn har en relativt låg ekonomisk standard. Den ökade något från 2007, från 12 till 14 procent.
Vi vet att den ekonomiska familjepolitiken spelar roll för att utjämna dessa skillnader, och det är naturligtvis enormt betydelsefullt. Tittar man mer noggrant än så ser man att stora problem föreligger kanske framför allt hos ensamståendehushåll med ett eller flera barn. De har det ofta mycket sämre än andra.
Det vi behöver fundera på är hur vi kan åstadkomma en förbättring där. Återigen: Det handlar inte bara om sysselsättning utan också om andra möjligheter - om sådant som gör det möjligt för de ensamstående föräldrarna att kombinera omsorgen om sina barn med sysselsättning och om att kunna hitta en vettig balans i livet. Herr talman!
Detta är utgångspunkten för regeringens politik.