KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Torstensson (C):
Återigen vill jag bekräfta Sylvia Lindgrens engagemang och hennes kommentar "bättre sent än aldrig". Den faller tillbaka på den socialdemokratiska regeringens brist på agerande. Jag är den första att ställa mig bakom Sylvia Lindgrens engagemang för Gotland.
Det handlar om att man ska skapa bra tillväxtmöjligheter som är bredare än turismen men också om att se möjligheterna för turistindustrin och ett utvecklat näringsliv. Jag är också den första att agera för att skapa konkurrensneutralitet mellan svenska och utländska företag och, i det här sammanhanget, för rederier.
Upphandlingen sker för andra gången. Det har ju funnits möjligheter att påverka detta tidigare. Jag ser Claes-Göran Brandins tydliga engagemang, som jag vet att han står för. Varför tog man inte upp detta i riksdagen under våren, så att man skulle kunna skapa bättre förutsättningar för den upphandling som då pågick.
Redan i en skrivelse i januari 2005 uppmärksammade Rederinämnden den förra regeringen på frågan om sjöfartsstödets kriterier för inverkan på Gotlandstrafiken. Ni har ju haft möjligheter att påverka detta. Nu har Centerpartiet och alliansregeringen skapat förutsättningar för en konkurrensneutralitet mellan svenska och utländska rederier.
Det är precis det som ni tidigare har kunnat agera för men som ni har valt att inte göra. Vi är nu överens om vikten av att vi har den typen av konkurrensneutralitet mellan svenska och utländska rederier. Det gäller specifikt nu när vi går in i slutagerandet kopplat till upphandlingen av trafiken till Gotland. Det är som Ulrica Messing säger.
Det är väldigt viktigt att vi också har konkurrens i Sverige. Nu har vi ett underlag för konkurrensneutralitet som jag hoppas skapar möjligheter för bra fortsatt utveckling och en bra ekonomi för att också ha bra priser.
Åsa Torstensson (C):
Det är intressant när socialdemokratiska ledamöter hänvisar till vikten av att skapa bra förutsättningar för gotlänningar och att ha detta fokus på Gotlandstrafiken. Jag ska läsa innantill ur den proposition som den socialdemokratiska regeringen själv är ansvarig för och som också antogs i riksdagen.
Där står mycket tydligt: Vid en ny upphandling av denna trafik måste olika anbudsgivare kunna bedömas utifrån likvärdiga konkurrensförutsättningar. Detta var innan Rikstrafiken startade arbetet med upphandlingen av Gotlandstrafiken. Precis det som ni efterfrågar har ni haft i er egen hand att agera för och reagera på.
Det är därför som jag med stor förvåning lyssnar på det tonläge som socialdemokratiska ledamöter har i den här frågan för att rädda sitt eget skinn. Anbudstiden gick ut under gårdagen. Jag hoppas att vi fortsättningsvis får bra och långa avtal på det sätt som Ulrica Messing efterlyser.
Men det ska också vara ett bra avtal så att gotlänningarna fortsatt kan utveckla sitt Gotland på det sätt som det de senaste åren de facto har gjorts på Gotland. Trafiken till Gotland handlar om näringslivets utveckling på Gotland och dess behov av bra kommunikationer. Vi kommer att fortsätta att diskutera det.
Det är absolut avgörande att vi fortsatt har diskussioner om sambandet mellan nya jobb, tillväxt och en bra infrastruktur. Tack för en stimulerande debatt.
Åsa Torstensson (C):
Ulrica Messing har frågat mig om, och i så fall när, jag avser att genomföra de åtgärder som Post- och telestyrelsen föreslagit när det gäller avstånd till postlådor. Bakgrunden till den förra regeringens uppdrag till Post- och telestyrelsen var klagomål från postmottagare i ett område där man ansåg att Posten flyttat postlådorna alltför långt. Jag kommer inte att särskilt kommentera det fallet. Postutdelning vid eller i anslutning till bostad eller verksamhetsställe ingår i den så kallade samhällsomfattande posttjänsten.
Förändringar i utdelningen sker dock och beror till exempel på att en lantbrevbärares färdväg dras om eller att det sker en striktare tillämpning av gällande regler. Kraven på hur Posten ska utföra sina skyldigheter kopplade till den samhällsomfattande posttjänsten klargörs i nuvarande regler, men det framgår inte av dessa exakt hur långt avstånd det är rimligt att en postmottagare har till sin postlåda.
För hushåll och företag på landsbygden är det viktigt att hänsyn tas till att boende kan ha vant sig vid en servicenivå som Posten av olika skäl tidigare har valt, medan den service som mottagarna garanteras enligt de allmänna villkoren är en miniminivå. I dag kan vi konstatera att Post- och telestyrelsens kartläggning visar att det i postutdelningen inte råder några missförhållanden av större omfattning. Så mycket som 97 % av samtliga hushåll och företag utanför tätort har mindre än 500 meter till postlådan.
Med hänsyn till befolkningstäthet med mera i de aktuella områdena får det anses vara ett mycket gott resultat. Post- och telestyrelsen verkar aktivt i sin tillsyn för att Posten, innan en förändring genomförs, ska göra en avvägning mellan alla de intressen som kan förekomma. Bedömningen är att det finns goda möjligheter för myndigheten att i samråd med Posten komma överens om en lösning där reglerna tolkas med en social dimension.
Som jag uppfattar myndighetens förslag torde de enskilda fallen kunna lösas inom ramen för Post- och telestyrelsens tillsynsverksamhet. Jag har därför i dagsläget inte för avsikt att föreslå några förändrade regler på det här området.
Åsa Torstensson (C):
Jag ska börja med att säga att jag tror att det var väldigt bra att den tidigare regeringen och Ulrica Messing gav Post- och telestyrelsen det här underlaget. Eftersom jag själv är boende på landsbygden vet jag precis vilka boende på landsbygden vi talar om och vilken service man efterfrågar.
Det är därför jag säger att en lagstiftning på det sätt som Post- och telestyrelsen redogjorde för blir ett väldigt trubbigt system.
Låt oss inte falla för frestelsen att sätta in en lagstiftning som är så hårt reglerad att vi om ett år står här och diskuterar att alla människor i princip har 1 000 meter till brevlådan.
Det är den oflexibla situationen som jag inte vill att vi ska hamna i. Det finns ett uppdrag att ha en social dimension, och det är den sociala dimension som handlar om att vara flexibel och att föra samtal med boende.
Det är på det sättet som Posten kan fortsätta att utvecklas och ha en bra service för landsbygdsbor. Låt oss inte falla för frestelsen att sätta in ett trubbigt system, en trubbig lagstiftning, i tron att 1 000 meter till brevlådan är en lösning.
1 000 meter till brevlådan kan bli ett fall för dem som i dag bara har 200 eller 300 meter till brevlådan. Vi som bor på landsbygden vet att trubbiga system, trubbig lagstiftning, inte är det som efterfrågas, utan det är ett flexibelt system så att man vet vilka kunderna är och vilken situation de befinner sig i.
Åsa Torstensson (C):
Det är precis så som interpellanten sade. Det är det jag har i fokus. Det är servicen till den enskilda medborgaren jag har i fokus. Det är det som gör att jag i dag inte vill förespråka en lagstiftning som de facto, mycket troligt, kan slå fel så att fler kommer att få en sämre service.
I denna goda anda är ambitionen tydligen, som Ulrica Messing föreslår i enlighet med PTS förslag, att ha en gräns på 1 000 meter när vi vet att de flesta har en kortare väg. Låt oss inte använda en lagstiftning som slår fel och riskerar att hanteras på ett oflexibelt sätt.
Jag har samtalat med Posten av den här anledningen. Man måste naturligtvis också från Postens sida ha kunden i fokus, ha den sociala dimensionen i åtanke och föra ett normalt samtal. Vanligt sunt förnuft kan man väldigt ofta komma långt med, utan att ta en trubbig lagstiftning till hjälp.
Jag vill inte riskera att vi försämrar servicen för folk på landsbygden genom att inrätta en trubbig lagstiftning. Däremot är jag mycket noga med att poängtera att det finns ett uppdrag för Posten.
Posten och Post- och telestyrelsen har en kontakt där det ständigt ska finnas en diskussion om den sociala dimensionen. Folks behov på landsbygden ska på ett smidigt och flexibelt sätt tillmötesgås. På det sättet skapar vi rättvisa och likvärdiga villkor även om det inte är 1 000 meter till brevlådan.
Annars har vi snarare försämrat situationen och servicen för folk på landsbygden.
Åsa Torstensson (C):
Låt mig förtydliga: Nej, Posten har inte varit lyhörd. I så fall hade vi inte haft den här debatten. Det är naturligtvis det som är problemet.
Återigen vill jag förtydliga att Post- och telestyrelsen inte har sagt att alla ska ha 1 000 meter till brevlådan, men har man en trubbig lagstiftning om ett visst antal meter kommer den att kunna användas på ett sådant sätt att fler kommer att ha sämre service än i dag.
Då kommer vi att stå här och diskutera en ny lagstiftning som rättar till den tidigare inrättade lagstiftningen. Nej, efter samtal och diskussion som jag personligen har haft med representanter för Posten står det klart att alla även från Postens sida är medvetna om att man kan hantera den här typen av konflikter på ett mycket bättre sätt.
Jag hoppas verkligen att den här debatten sprider sig i landet, för det är naturligtvis så att finns det intresse för att ha kunden i fokus kommer också Posten att vara lyhörd för kundernas behov och också vara flexibel. En trubbig lagstiftning kommer bara att komplicera för människor på landsbygden.
Åsa Torstensson (C):
Jag vill återkoppla till själva interpellationen. Jag tycker att det är bra att Peter Eriksson ställer den. Den fångar upp människors oro i en vanlig vardag som ska fungera för dem. Det är precis som Peter Eriksson säger. Det är inte enbart att vi har ett medansvar utifrån miljöaspekter. Det här har också både ekonomiska och sociala aspekter för de människor som bor i Pålänge.
Det vill jag poängtera med tanke på att kollektivtrafik har sina begränsningar så fort vi finns i kommuner utanför de större städerna. Peter Eriksson undrar över vad konsekvensen blir.
Jag är orolig för om lagstiftningen skulle vara otydlig huruvida det är lagligt för människorna i Pålänge att bedriva den här samåkningen eller inte. Jag vill inte lagstifta om det inte behövs en förändring av lagstiftningen.
Däremot tänker jag ta initiativ till att se över de tveksamheter både från länsstyrelse och representanter från Vägverket som Peter Eriksson hänvisar till och se om lagstiftningen är så otydlig att folk ska behöva känna oro i fråga om man begår något olagligt eller inte. Det initiativet tänker jag börja med att göra.
Som sagt, jag vill inte förändra eller krångla till lagstiftning om det inte är nödvändigt.
Åsa Torstensson (C):
Peter Eriksson ser kanske den mening som är det konkreta svaret. Där står det att jag på lämpligt sätt tänker låta undersöka om yrkestrafiklagstiftningen bör och kan ändras i syfte att göra det enklare och tydligare för just de människor som har tagit initiativ i Pålänge så att de inte behöver vara oroliga. Det handlar om den kreativa utveckling som vi behöver i flera delar av landet.
Då behöver vi ha en klar och tydlig lagstiftning. Är den otydlig, eller är det bara så att det i dag är diskussioner som inte de facto har en relation till lagstiftning? Det är därför som svaret är skrivet som det är.
Åsa Torstensson (C):
Karin Svensson Smith har valt att lägga allt fokus på att kritisera långa lastbilar. Den här regeringen har som ambition att skapa tillväxtmiljöer i alla delar av landet, och då krävs bra vägar och bra möjligheter för långväga transporter. I många sammanhang är just långtradare och lastbilar de alternativ som finns.
Jag vill också med all tydlighet bekräfta att jag har tagit del av näringslivets ambitioner att anta den stora utmaningen att klara av klimatmålen.
Regeringen vill fokusera på en ökad samverkan med näringsliv, forskning och politik. Därför presenterade alliansregeringen redan före jul tre initiativ som har med hållbara lösningar, en hållbar miljö och en hållbar klimatutveckling att göra.
Det handlar om tillsättandet av en kommission för hållbar utveckling, där statsministern markerar sin prioritering genom att sitta som ordförande med miljöministern som vice ordförande. Detta arbete kommer att inledas med ett klimatseminarium den 7 mars. Parallellt med detta tillsätter vi ett vetenskapligt råd för klimatfrågor.
Rådets huvudroll ska vara att bidra med vetenskapliga bedömningar kopplade till den klimatpolitiska proposition som kommer 2008. Det tredje initiativet är en parlamentarisk beredning där samtliga riksdagspartier inbjuds att delta.
Huvuduppgiften är att utgöra en beredning för den klimatpolitiska propositionen, och vi arbetar nu med direktiven i departementet.
För min del är det naturligtvis avgörande att vi har ett transportsystem och en logistik vars olika transportslag används miljöoptimalt och ekonomiskt effektivt på ett sätt som fungerar för vårt näringsliv.
Dessa utredningar är tillsatta just i syfte att skapa optimala situationer där varje transportslag kan nyttjas optimalt och effektivt, både ekonomiskt och miljömässigt.
Åsa Torstensson (C):
Om Karin Svensson Smith hade läst Godstransportsdelegationens betänkande ordentligt hade hon sett att delegationen anser att Sverige bör verka för att fler länder i Europa tillåter längre lastbilskombinationer efter som de, förutom att de underlättar de intermodala transportkedjorna, också har fördelar när det gäller miljöpåverkan och transportekonomi genom att antalet fordon på vägarna kan reduceras.
Detta är också en av anledningarna till att Sverige har antagit en sådan inriktning. Vid en ökad användning av fordon upp till 25,25 meter kan man också ha tydligare enhetslaster.
Det gör att man kan använda modulfordon med kombinationsväxelflak och påhängsvagn som kan användas för att transportera de vanligaste 20- och 40-fotscontainrarna och därmed direkt påverka möjligheten att kombinera lastbilstransporter med järnväg och sjöfart.
Det är precis detta som är vår inriktning och vår ambition med de utredningar som tillsammans ska kroka ihop vad man från statligt håll ska vara med och stimulera och prioritera.
Det handlar precis om att man ska skapa hållbarare transportsystem och system som också skapar tillväxt och förutsättningar för företagande i alla delar av det här landet. Vi möter mycket riktigt människor som klagar över tjälskador.
Vi möter också transportföretagare som klagar över tjälskador för att den tidigare regeringen inte har lagt några pengar på vägunderhåll och därmed bidragit till höjda kostnader och sämre förutsättningar för de företag som finns i de delar av landet där behovet av bättre vägar är stort.
Genom att ha långa lastbilar skapar vi också förutsättningar att ha färre bilar och lastbilar på vägarna. Däremot skapas återigen bättre förutsättningar för färre olyckor, ökad trafiksäkerhet och i längden också bättre miljöpåverkan.
När vi talar om klimatförstörande transporter generellt är det som regeringen har tagit initiativ till att via EU arbeta med transporterna och föra in dem i utsläppsrätterna. Då skapar vi konkurrensneutralitet och en kraftfull åtgärd som också påverkar i ett internationellt sammanhang.
Det är precis detta som Karin Svensson Smith, oberoende av om hon företrätt Miljöpartiet eller Vänsterpartiet, hela tiden avstått från att vara aktiv i. Nu väljer regeringen att mycket tydligt lyfta upp klimatfrågan nationellt och därmed också föra in den i det inre arbetet i EU. Syftet är att minska koldioxidutsläppen och skapa likvärdiga förhållanden för våra företag i Sverige.
Åsa Torstensson (C):
Karin Svensson Smith lyfter upp ett antal frågor som den nuvarande regeringen lägger fram ett antal förslag om, vilket den regering som Karin Svensson Smith tidigare har stött inte klarade av. Regeringen gör detta i syfte att skapa en situation där varje transportslag är miljöeffektivt och ekonomiskt effektivt.
Underlaget skapar vi genom att just nu ha en översyn av kombiterminaler och hamnutredningar kopplat till den översyn och den långsiktiga planering som finns inom Banverket och Vägverket.
Det handlar om att skapa en effektiv logistik där näringslivet känner att det har en konkurrensneutralitet gentemot det i andra delar av Europa. Det skapas också förutsättningar i alla delar av landet. Järnvägen är bra där järnvägen i dag finns. Men det finns stora delar av landet som har möjligheter att utvecklas om vi skapar rätt förutsättningar.
Infrastrukturen är där en viktig del för verksamheterna i olika delar av landet. Jag tror till skillnad mot Karin Svensson Smith att vi dessutom måste vara beredda. Menar vi allvar med att skapa förutsättningar för nya verksamheter är det fortsättningsvis ett ökat tryck på vägar och järnvägar.
Det innebär att vi måste lägga mycket stor kraft på att just förändra de fossila bränslena och skapa bättre förutsättningar för alternativa bränslen. Transporter är här för att stanna. Vi ska bejaka människors rörlighet. Vi vill ha hit människor från andra delar av landet och också människor som besöker landet via den nya turistindustrin. Vi behöver då ha bra transporter.
Vi behöver både väg och järnväg för att människor ska kunna ta sig till de platser som i dag inte har en sådan tydlig utveckling och verksamhet som vi har ambition att utveckla.
Åsa Torstensson (C):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att få till en utbyggnad av Västra stambanan och hur jag avser att hantera problemet med kommuner som blockerar utbyggnaden av politiska skäl. Bakgrunden är att Banverket för ett år sedan sade att man då inte såg någon möjlighet att fortsätta planeringen av utbyggnaden av Västra stambanan mellan Floda och Aspen eftersom Lerums kommun säger nej till båda de utbyggnadsalternativ som presenterades i järnvägsutredningen.
Inledningsvis måste jag bemöta Monica Greens påstående att regeringen nu budgeterat mindre pengar för järnvägen än tidigare år. Detta stämmer inte. Regeringen har i budgetpropositionen för 2007 indikerat en preliminär beräkning av investeringar i järnväg till 7,2 miljarder kronor vilket är 2,1 miljard kronor mer än investeringsanslaget för 2006. Att utveckla det svenska järnvägsnätet är således en viktig fråga för oss i regeringen.
Jag håller med Monica Green om att Västra stambanan, som förbinder storstadsregionerna Stockholm och Göteborg, är en av våra viktigaste järnvägar. På sträckan Göteborg-Alingsås är det önskvärt att förbättra kapaciteten såväl för den regionala och interregionala persontrafiken som för godstrafiken. En utbyggnad till flerspår mellan Floda och Aspen finns med i den nationella banhållningsplanen under perioden 2010-2015. Transportsystemet måste utvecklas och förvaltas på ett framsynt sätt.
I min roll som infrastrukturminister vill jag självklart arbeta för att välmotiverade investeringar i infrastrukturen kommer till stånd. När det gäller de kapacitetshöjande åtgärder som planeras på sträckan Floda-Aspen har jag förstått att det finns olika uppfattningar om hur dessa bör ske. I det sammanhanget är det viktigt att komma ihåg att frågan om hur mark och vatten ska användas kan vara mycket grannlaga, särskilt i områden där många olika intressen måste samsas.
Särskilt svårt kan det vara när såväl lokala som nationella behov måste vägas samman. För att hantera dessa avväganden när ny infrastruktur planeras finns ett regelverk där lagen om byggande av järnväg, miljöbalken och plan- och bygglagen spelar centrala roller.
Min uppfattning är att dessa frågor i första hand måste diskuteras och lösas på lokal nivå - att Banverket, regionen och berörda kommuner kan enas kring en lösning. Jag har inte för avsikt att ingripa i detta skede, och jag känner mig främmande för det synsätt som Monica Green ger uttryck för när hon ser problem med kommuner som gör politiska avväganden.
Jag förutsätter att Banverket, som har till uppgift att driva planeringen av järnvägen, hanterar frågorna på ett ansvarsfullt sätt så att man både kommer fram till den sammantaget bästa lösningen och att tidsplanen för projektet hålls.
Åsa Torstensson (C):
Jag tror nog att Monica Green och jag i grunden har ganska samsynta värderingar när det gäller vikten av att ha ett bra flöde både för näringsliv och för människor så att vi kan ha både större arbetsmarknadsregioner och ett rundare land. Inledningsvis måste jag ändå säga att vi i budgeten inte skriver att vi tänker överföra någonting från järnväg till väg. Däremot talar vi om att vi tänker satsa på vägar, vilket den tidigare regeringen inte har gjort.
Då har vi också alternativa finansieringar, just för att även kunna ta itu med de eftersläpande vägsatsningarna i det här landets infrastruktur. Låt mig komma tillbaka till frågan om kommunens agerande.
Återigen har jag egentligen inte mer att säga än att det ligger ett väldigt stort ansvar på regionen, kommunerna och Banverket att hitta de här lösningarna. Tyvärr hittar vi blockeringar i många infrastruktursatsningar med olika intressen. Jag tror att det bästa är när man lokalt och regionalt kommer överens om hur, och om, denna typ av investeringar ska göras.
Kommunen har ju i slutändan inget veto här. Till skillnad från kanske andra delar har man inte ett veto här. Det ligger alltså fortsatt ett mycket stort ansvar på Banverket att arbeta med att hitta lösningar här. I slutändan ligger det också ett ansvar på Banverket att avgöra hur man vill gå vidare med den här investeringen.
Det är väl egentligen det vi får avvakta innan vi går vidare i själva resonemanget. Jag har egentligen inte mer att tillägga. Jag har stor tilltro till att dessa diskussioner och överenskommelser måste ske mellan kommunen, regionen och Banverket.
Åsa Torstensson (C):
Återigen, i 2007 års budget ligger det ytterligare 2,1 miljarder som gäller Banverkets uppdrag att göra investeringar.
Banverket har alltid i uppdrag att också göra en ekonomisk avvägning av det som till slut kommer att bli ett förslag till vilken typ av utbyggnad och vilka lösningar man kommer att välja. Det ska Banverket göra också i det här alternativet.
Det arbete som Monica Green beskriver från fullmäktige i Skövde eller kranskommunerna i Västra Götalandsregionen är precis det arbete som jag har en sådan stark tilltro till. Det är den typ av dialog och överenskommelser som jag tror är väldigt viktiga för att skapa bra infrastrukturprioriteringar.
Det är därför som jag inte tänker gå djupare in i själva diskussionen om Lerum och den konflikt som finns i Lerum, för jag tror att det är just Banverket, kommunen och regionen i sig som måste hitta de här lösningarna. Det är där som mycket av ansvaret ligger för att man också reder ut den här typen av konflikter.
Jag tänker inte föregripa någonting mer i det här ärendet utifrån Banverkets val av hantering.
Åsa Torstensson (C):
Den diskussion som Monica Green nu går in i vad gäller att kritisera Lerum och Lerums val av agerande i den här frågan har jag inga ytterligare kommentarer till. Den diskussionen kanske Monica Green får ta på hemmaplan.
Det är väl lämpligt att vederbörande, med de hårda ord som Monica Green använde, också ges möjlighet att delta i en direkt diskussion om de vägval som Lerum har gjort, det underlag Lerumföreträdarna har haft för att göra sina val i det här ärendet och deras eget agerande.
Jag vill återigen bara påpeka att jag inte har något mer att säga i själva ärendet. Det är ett ärende som Banverket hanterar och som jag eventuellt så småningom får på mitt bord för att hantera.