KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Drougge (M):
Det är totalt 25 procent av Sveriges kommuner som själva har uppgett att de använder sig av korttidskontrakt.
Men jag kan inte tolka statsrådet på något annat sätt än att om Lidingö stad skulle vinna i den domstolsprocess som nu pågår om detta regelverk, om man har rätt att ge nyanlända korttidskontrakt på en bostad på två år - man har vunnit i den första instansen - är statsrådet beredd att ändra lagstiftningen och att ändra bostadsanvisningslagen.
Jag kan inte tolka statsrådet på något annat sätt. Jag tycker inte att statsrådet riktigt svarade på frågan. Men vi kan bortse från det och i stället välja att tala om vad som är bäst för integrationen och hur man ska ställa sig i den situation som vi har.
Jag är övertygad om - vi får se - att det är mycket viktigt att man som nyanländ tidigt i samband med att man får reda på att man har fått uppehållstillstånd i Sverige, får leva här, anpassa sig och bo i det svenska samhället, får veta att man har en huvudsaklig uppgift att skaffa sig en bostad själv.
Man får inte en bostad på livstid när man kommer hit. Man måste ta det ansvaret själv, precis som alla andra i Sverige gör - trots att det är svårt och trots att det är bostadsbrist. Om det inte hade varit bostadsbrist, om andra grupper i Sverige inte hade haft svårt att få tag på en bostad, hade situationen varit helt annorlunda.
Ida Drougge (M):
Nu var inte min fråga om statsrådet tyckte eller har sagt att kommuner ska ge permanent besittningsrätt till bostäder med tillfälliga bygglov. Jag undrade om statsrådet avser att verka för detta.
När bostadsanvisningslagen, som vi har diskuterat precis innan, trädde i kraft, samtidigt som det stora mottagandet i kommunerna i Sverige ökade kraftigt under 2015 och framåt, hänvisade regeringen, ministerns företrädare och andra i regeringen, till tillfälliga bostäder som en lösning.
Man tittade också över reglerna för att bygga tillfälliga bostäder för att ytterligare underlätta anvisandet av bostäder till nyanlända i kommunerna. Jag noterar att regeringen har svängt i frågan.
Man tycker och säger att kommuner bör ge permanenta bostäder till nyanlända. De ska få förstahandskontrakt till permanenta bostäder. Det går inte för en bostad som är uppförd med tillfälligt bygglov.
Där faller den hjälp som regeringen ger till Sveriges kommuner i form av vissa lättnader för att bygga baracker eller så kallade moduler, när man samtidigt menar att de nyanlända ska bo där hela livet. Dessutom menar man att kommunerna har ansvar för att ordna bostad till de nyanländas hela liv i Sverige. Därav min fråga.
Bostadsministern får gärna svara på hur regeringen nu anser att redan tätbefolkade kommuner ska lyckas med den stora utmaningen.
Ida Drougge (M):
Jag tycker inte att det jag sa var särskilt rörigt. Jag kan inte tolka det på annat sätt än att det är ett försök från ministern att utöva någon form av härskarteknik mot mig när han säger så.
Den som lyssnar eller tittar på denna debatt kan själv googla och kolla upp att regeringsföreträdare, såväl Ylva Johansson som andra, i sina svar till Sveriges kommuner uttryckligen har sagt att tillfälliga bygglov är en lösning för att hitta bostäder till nyanlända.
Detta kan var och en kontrollera, och jag rekommenderar självklart även statsrådet att göra det. Under hur lång tid anser ministern att man som nyanländ ska få ha en bostad?
Jag har förstått att statsrådet tycker att det är fel med två år, men hur lång tid ska det då vara? Det finns ju många andra grupper som också har väldigt svårt att etablera sig och få ett självständigt liv i Sverige - om inte annat genom att exempelvis påbörja en utbildning, som vi har varit inne på både i denna debatt och tidigare.
Dessa människor får ingen särskild förtur till en bostad. Jag håller med om att det är svårt att etablera sig och jobba på ett och samma ställe samt att det är svårt att rota sig när man behöver flytta, men jag ser inte att detta kan vara ett skäl för att få någon särskild förtur.
Då skulle vi behöva ge särskild förtur till stora delar av hela den svenska befolkningen. Det vi måste göra är att försöka lösa den bostadsbrist vi har och att skapa förutsättningar på arbetsmarknaden så att fler kan få en egen försörjning, oavsett var i landet man bor.
Detta är inte alldeles lätt, och därför tycker jag att det är sorgligt att vi har en regering som på detta sätt riktar skarp kritik mot kommuner som faktiskt har väldigt goda resultat även när det gäller integrationen som sådan.
Man målar ut såväl Lidingö som alla andra kommuner som gör detta som kommuner som inte anstränger sig för att skapa en god integration. Det är långt ifrån sant.
Ida Drougge (M):
Vi har uppenbarligen olika åsikter om huruvida Lidingö eller andra kommuner tar sitt ansvar i fråga om bostadsförsörjningen. Jag tycker, inte helt oväntat, att Lidingö mycket väl gör det. Det är den femte mest tätbefolkade kommunen i hela Sverige - detta om någonting borde säga något.
Lidingö var 2015 bland de kommuner som färdigställde flest bostäder i hela landet. Jag tycker alltså att Lidingö mycket väl tar sitt ansvar.
Sedan vill såklart Lidingö, liksom alla kommuner, fundera på hur man bygger så att det passar ihop med befintlig bebyggelse, så att man skapar trivsamma miljöer och så att man värnar om de värden som kommunen har och som gör att människor flyttar dit. Det tycker jag också att man har rätt att göra och att man bör göra.
Jag tror att det är många i Stockholm som är glada för att vi har exempelvis Lidingö, som ligger förhållandevis nära stan men där man ändå kan springa Lidingöloppet i terräng och i fin natur. Jag tror att många är glada över att ha tillgång till detta. Stora delar av dessa områden - dock inte alla - är som sagt dessutom naturreservat. Det byggs såklart fler bostäder även på Lidingö framöver.
Svar på interpellationer Då tycker jag dock att man som regering inte bara behöver peka på detta med tillfälliga bygglov, vilket skulle vara en lösning 2015 eller nu framöver - att flytta nyanlända från gamla tillfälliga bygglov till nya tillfälliga bygglov, som statsrådet lite grann var inne på. Man bör även göra det lättare, så att det går fortare att få till stånd permanenta bostäder.
Ida Drougge (M):
Jag skulle vilja ställa en fråga till utbildningsminister Gustav Fridolin på samma tema som min kollega från Liberalerna ställde tidigare. Den ordning, eller snarare oordning, som råder på svenska skolor i dag är inte acceptabel. Jag finner egentligen inget korrekt ord.
Skolan ska vara en plats där elever byggs upp och får en möjlighet att bilda sig och skapa sig en trygg framtid, inte där de bryts ned. Vi är överens om att skolor, skolledning och rektorer har det självklara ansvaret. Ministern nämnde själv några generella åtgärder på den punkten som är bra. Jag menar att vi politiker också har ansvaret att gräva där vi står med all den makt vi har.
När kommer regeringen att återkomma med skarpa åtgärder för att garantera trygghet på våra skolor?
Ida Drougge (M):
Jag är positiv till de förslagen. Det är ett arbete som har pågått länge, och det är inget nytt som ministern nämner. Vi ser i dag hur offer tvingas flytta. Senast i går framkom nya uppgifter på TV4 att det är offren som flyttar från skolan snarare än förövarna.
Rektorns ansvar behöver därför bli mer explicit än i dag och verktygen fler och enklare. Är ministern villig att återkomma med skarpa förslag på den punkten?
Ida Drougge (M):
Jag skulle vilja ställa min fråga till Helene Hellmark Knutsson. För några veckor sedan presenterade Riksrevisionen en rapport om hur stora resurser till universitet och högskolor som går till forskning och utbildning och om hur dessa medel inte används. En stor del av pengarna, uppemot 12,3 miljarder kronor, läggs i stället på hög.
Det så kallade myndighetskapitalet växer. Kort och gott används pengarna inte till rätt saker nu. Riksrevisionen är kritisk till att regeringen inte har återkopplat om denna information till riksdagen. Det är här vi beslutar om budgeten, och för att kunna göra detta på ett korrekt sätt behöver vi få återrapportering om hur de medel som avsätts används och hur det går.
Därför är min fråga till Helene Hellmark Knutsson: Varför återrapporterar regeringen inte om detta till riksdagen?
Ida Drougge (M):
Skolan är vägen in i det svenska samhället. Oavsett vilka förutsättningar man har och var man kommer från ska alla kunna lita på att skolan ger en så god start i livet som det bara är möjligt. Vi vet att det enskilt viktigaste för elevernas kunskaper är hur mycket tid man får tillsammans med en skicklig lärare.
Resultatet är därför alarmerande när vi jämför undervisningstiden i Sverige med den i andra OECD-länder. Svenska elever har nästan ett helt år mindre undervisningstid med en skicklig lärare. Från moderat håll har vi därför föreslagit att vi ska fortsätta att öka undervisningstiden, som Alliansen gjorde.
Min fråga till statsministern är enkel: Vad avser regeringen att göra för att utöka elevers undervisningstid?
Ida Drougge (M):
Regeringen skär ned på gymnasiearbetets omfattning till hälften. Syftet med gymnasiearbetet är att ge elever i gymnasieskolan en möjlighet att knyta ihop sina studier och det de har lärt sig i flera olika ämnen och visa att de är redo att möta yrkesliv eller fortsatta studier.
För att kunna göra det är det viktigt att få ordentligt med tid som krävs för att förbereda, genomföra och slutföra ett arbete. Annars blir gymnasiearbetet inte särskilt meningsfullt. Det är inte bara vi från moderat håll som är oroade utan även Skolverket och Lärarnas Riksförbund säger att halveringen riskerar att göra att ämnet inte fyller sin funktion.
Min fråga till utbildningsminister Gustav Fridolin är: Varför försämrar regeringen gymnasieelevers förutsättningar att genomföra det så viktiga gymnasiearbetet genom att halvera ämnets omfattning?
Ida Drougge (M):
Det råder inget tvivel om att estetiska ämnen är betydelsefulla för bildning och lärande. I grundskolan finns därför flera hundra timmar av dessa ämnen. Moderaterna och Alliansen införde exempelvis Skapande skola där man fokuserar mer på dessa ämnen. Men det var inte detta min fråga handlade om. Om ministern inte lyssnar på Moderaterna kanske han kan lyssna på Skolverket, Lärarnas Riksförbund, Teknikföretagen eller IF Metall.
Jag ställer min fråga igen.
Ida Drougge (M):
Detta är mycket rimligt, anser vi. Vi från Moderaterna står till fullo bakom det. Vi önskar att samma möjlighet till undantag från plan- och bygglagen skulle kunna ges även för kommunal omsorgsverksamhet. Tyvärr har alldeles för många som bor på äldreboenden smittats.
Det är tyvärr inte helt otänkbart - det finns snarare en ganska stor risk - att man även inom den kommunala omsorgsverksamheten därför skulle behöva nya tillfälliga lokaler. Det skulle kunna handla om att man behöver utrymma och evakuera delar av eller hela boenden.
Då vill vi att denna möjlighet även ska finnas för kommunerna. Jag tror att vi alla kan hålla med om att det vore ytterst olyckligt om byggregler skulle stå i vägen när det gäller att hjälpa och skydda utsatta riskgrupper i samhället i denna kris.
Det ska också nämnas att även Sveriges Kommuner och Regioner har lyft upp behovet av detta. Med anledning av det vill jag yrka bifall till vår reservation om ett tillkännagivande om att regeringen snarast ska återkomma med ett förslag som omfattar även den kommunala omsorgen.
Ida Drougge (M):
Vårt samhälles sårbarhet har de senaste månaderna blivit så uppenbar att jag tror att det inte kan ha undgått någon. Det gäller samhällets alla delar, inte minst hur vår demokrati ska kunna fortsätta fungera tillfredsställande när samhället prövas - exempelvis som nu, i en pandemi.
Det vi berör här i dag är ett betänkande med titeln Riksdagens arbetsformer , och utan att förminska motionerna i betänkandet rör de inte just den prekära situation vi befinner oss i nu.
Förslagen som har kommit in under allmänna motionsperioden handlar i stället om sådant som riksdagsledamöternas arvoden, lite nya grepp kring motionsförfarandet i riksdagen, hur vi väljer talman och upprättandet av en eventuell talmansbostad.
Det är även några motioner angående vilka tidningar riksdagen prenumererar på samt i vilken form, det vill säga om vi gör det fysiskt eller digitalt. Ingen av motionerna har väckts av Moderaterna, och därför yrkar jag avslag på motionerna i betänkandet.
Jag tror att vi kommer att få chansen att återkomma till riksdagens arbetsformer vid ett senare tillfälle, för att just belysa hur de kan behöva förändras ytterligare i tider av kris.
Ida Drougge (M):
Svensk sjukvård står inför stora utmaningar och behöver ställa om så att även vården närmast människor byggs ut. Region Stockholm är en av de regioner som har kommit längst i denna omställning, och det är också där köerna är som kortast. Regering och riksdag har också beslutat om nya styrande principer för sjukvården i Sverige.
Det är nu lag på att alla regioner ska ta efter Stockholm och ställa om. För att denna omställning ska lyckas poängterar regeringen själv i sin proposition att det är viktigt att alla aktörer strävar åt samma håll.
När sedan sjukhusen i Region Stockholm gör just det som regering och riksdag har beslutat om kallar statsrådet Morgan Johansson detta för en slakt av sjukvården. Herr talman, jag undrar vad statsrådet Hallengren anser om detta agerande och om det är lämpligt med hänsyn till lagstiftningen.
Ida Drougge (M):
Hans Ekström var skicklig på så sätt att han lät en liten dumhet slinka ut precis i slutet av sitt anförande, så att jag inte hann trycka på knappen för replik.
Att vilja stärka domstolars och domares oberoende är allt annat än revolutionärt. Om något är det att förebygga att revolution inträffar fort.
20 av 28 länder i EU har en central administration av domstolarna vilken sköts av ett fristående råd som inte ligger under regering och parlament. Det har vi inte i Sverige. Detta sköts av Domstolsverket, som lyder direkt under regeringen.
Tillsynen av domstolar sköts av JO och JK, som ligger under riksdag och regering. Avskedandet av domare sker i dag under Statens ansvarsnämnd, som ligger under regeringen.
Att utreda att skapa avstånd på de här tre punkterna mellan å ena sidan regering och riksdag och å andra sidan den dömande makten i form av domare och domstolar är allt annat än revolutionärt. Det var bara det jag ville avsluta med att säga.
Ida Drougge (M):
Ända sedan Afghanistans ambassad för fyra fem år sedan öppnade konsulatet på Näset på Lidingö har dessa problem pågått.
Jag instämmer givetvis i den del av utrikesministerns svar som hänvisar till konsulatets eget ansvar för situationen.
Det ställs dock på sin spets när det efter alla dessa år, efter Lidingö stads otaliga möten med ambassaden och efter insatser av väktare och polis inte har gett tillräckliga resultat.
Kommunen i fråga har finansierat och ställt dit bajamajor och utökat ordningspersonal på plats. Ambassaden säger sig ha ett kösystem i dag, vilket man inte hade tidigare. Men problemen kvarstår, som sagt. Konsulatet har vid flertalet tillfällen stormats. Det har varit knivbråk.
Grannar till konsulatet berättar att de hör genom väggarna till ambassaden. De näringsverksamheter som ligger dikt an säger att de hör återkommande bråk och våldsamheter inne på konsulatet. Det låter som om man kastar in människor i väggarna.
Besökare får inte hjälp och har ingenstans att sova, utan de är hänvisade till den i Sverige ganska många gånger bistra kylan utomhus. De får vänta i dagar på att få hjälp.
Konsulatet har enligt sina egna uppgifter 90 000 besökare om året på en yta som är så liten att man själv anger att konsulatets medarbetare ofta får äta stående i köket på grund av platsbrist. Det finns en förskola i det här området.
De vågar ibland inte släppa ut barnen på gården för att det är så mycket oroligheter, och de hittar återkommande avföring och kanyler i parken och på förskolans område. Problemen har alltså, trots otaliga möten, inte blivit lösta.
Det kom ett positivt besked nyligen, som handlar om att ambassaden efter möte med kommunstyrelsens ordförande i Lidingö har sagt att de vill flytta. De vill inte vara kvar i de här lokalerna, och de erkänner att de inte kan få bukt med problemen på den här platsen.
Men de säger också att de behöver hjälp med att hitta nya lokaler och att de inte har kunnat göra det på egen hand. Oavsett ambassadens ansvar och oavsett att kommunen och polisen har försökt jobba med frågan i flera år nu hamnar den här frågan, dragen till sin spets, i Wienkonventionens artikel 30.
Den stadgar en skyldighet hos mottagande stat, i detta fall Sverige, att antingen underlätta för den sändande staten att förvärva nödvändiga lokaler eller på annat sätt bistå den sändande staten med att anskaffa lokaler. Det vill jag fråga ministern om.
Ida Drougge (M):
När de här besökarna inte får hjälp bygger det många gånger på att man har olika syn på om de är medborgare och har rätt till hjälp av Afghanistans ambassad över huvud taget.
Ytterst hänger det också ihop med den migrationspolitik som Sverige bedrivit under många år och att vi har många människor i Sverige som inte får uppehållstillstånd här och som heller inte får hjälp av ambassaden i fråga.
För att åstadkomma en lösning på problemen är det viktigt att man tar sig an dessa grundproblem och att man behåller en strikt migrationspolitik och skärper den ytterligare i framtiden så att problemen inte blir ännu större.
När det gäller ordningen har polisen nu meddelat att man inte har resurser att särskilt bevaka det här området. I stället uppmanar man kommunen att finansiera ordningsvakter.
Utöver de kostnader som kommunen redan har för sanering och extra städning av det här området skulle sådana kostnader ligga på upp mot 1,2 miljoner kronor ytterligare per år, detta för att säkerställa en ordning som ytterst kan tyckas vara statens ansvar att upprätthålla i och med att staten har ansvaret för polisen.
Jag förstår att ministern är utrikesminister och inte har ansvar för polisen.
Men ambassadpolisen jobbar ändå aktivt med ambassaderna, och eftersom ministern själv tog upp att det är viktigt att få bukt med ordningsproblemen oavsett var ambassaden finns skulle jag vilja fråga hur man arbetar med den här frågan.
De här problemen har ju pågått i fyra fem år vid det här laget. Åtgärder har vidtagits, men det har inte avsevärt förbättrat situationen. Tvärtom kvarstår den. Jag tänker framför allt på åtgärder utöver en ny lokal.
En ny, större lokal med bättre plats skulle såklart hjälpa till, men det är inte säkert att det hjälper helt och hållet. Jag undrar också om ministern kan utveckla sitt förra svar. Vi fick höra att Wienkonventionen om ambassader är tillämplig och har formuleringar liknande de i Wienkonventionen om konsulära förbindelser.
Men jag hörde faktiskt inget tydligt svar på frågan hur långt utrikesministern anser att Sveriges skyldighet sträcker sig att bistå med hjälp att hitta lämpliga lokaler. Hur långt sträcker sig den skyldigheten?
Ida Drougge (M):
Afghanistan är det enskilda land i världen som Sverige ger mest bistånd till. Fram till 2024 ger vi 8-8,5 miljarder svenska kronor i bistånd till Afghanistan.
Samtidigt har vi här i Sverige en situation med personer som anser sig ha rätt till hjälp från Afghanistans ambassad men inte får det, och på grund av detta uppstår stora ordningsstörningar - våld, bråk, otrygghet, osäkerhet och sanitära problem.
Näringsidkare vittnar om att de får skura bort urin som rinner från gatan in i deras lokaler. Förskolor kan inte bedriva sin verksamhet ordentligt alla dagar i veckan, året om, på grund av dessa stora ordningsstörningar.
Det svar som ministern ger i dag kan inte, givet situationens allvar och fram till dess att den är löst, vara nog. Jag förstår, och jag tror att alla kan instämma i, att det är fullt rimligt att ambassader själva hittar och ordnar med egna lokaler.
Jag har väldigt svårt att tro att samtliga utländska ambassader i Sverige skulle vilja ha den hjälpen. Men nu har vi en ambassad som vill det och som uttryckligen och upprepat säger att de vill ha hjälp med att hitta lokaler.
Ida Drougge (M):
Regeringen har lagt 11 miljarder på investeringsstödet till hyresrätter. Man säger att man gör det för att lindra konsekvenserna av marknadens systemfel.
I stället sätter man dyra plåster på ett marknadsmisslyckande, ett systemfel, snarare än att försöka lösa systemfelets orsaker. Konsekvensen blir ett sådant ineffektivt stöd som investeringsstödet är.
Under eftermiddagen har vi i flera tidigare interpellationsdebatter hört bostadsministern hänvisa till stödet som en anledning till att det byggs mycket och att byggandet har ökat, särskilt för unga och äldre. Men stöden har utvärderats ett flertal gånger. Bland annat har Riksrevisionen tittat på det.
Nyligen kom en ny studie från Evidens, gjord på uppdrag av Fastighetsägarna och Byggindustrierna. Den visar återigen hur ineffektivt investeringsstödet är. Man kan fråga sig hur många utvärderingar av investeringsstödet som krävs för att bostadsministern och regeringen ska ta till sig av kritiken.
Det framgår bland annat att Stockholm, som väldigt ofta beskrivs som den kommun som har landets största bostadsbrist, återfinns på plats 14 när det gäller antalet beviljade stöd.
Det som Sveriges Kommuner och Regioner brukar benämna mindre städer får i högre utsträckning stöd beviljade.
Om man tittar på antalet bostäder som det har lett till kan man inte se någon korrelation mellan stödet och att det byggs fler bostäder.
Utan det går i stor utsträckning till bostäder som annars ändå hade byggts.
Ytterligare något som framkommer i de många utvärderingarna är att resultatet, det vill säga bostäder som går till unga och äldre, är cirka 10 procent, om man går på Märta Stenevis siffror, fru talman. Det blir ungefär 2 500 bostäder.
Detta bör man särskilt ta till sig givet att man säger att det ska gå till målgruppen unga och äldre. Av de 21 000 som är byggda har övriga inte gått till denna målgrupp.
Man kan tvärtom se att köerna till de bostäder som tagit emot investeringsstöd är längre än till andra lägenheter. De som bor i dem har generellt högre inkomster än vad andra personer har som bor i området. Med detta som bakgrund skulle jag vilja fråga bostadsministern .
Ida Drougge (M):
Investeringsstöd och marknader som regleras nästan in absurdum blir lätt väldigt komplicerade, och det får konsekvenser i många fler led än bara direkt.
Om man jämför statistiken kan man se att en konsekvens av investeringsstödet är att det bor färre unga i nyproducerade hyresrätter som har fått stödet än i nyproducerade hyresrätter som inte har fått stödet.
Jag använder begreppet unga för jag har förstått på bostadsministern att de är en av de grupper som man vill främja med stödet. Det är alltså färre unga som bor i hyresrätt med stöd än unga som bor i nya hyresrätter utan stöd.
Det här beror på att det finns ett kösystem även till de hyresrätter som har fått stöd.
Kösystemet, som inte finns som ett stort problem i särskilt många andra länder, skapar ett extra högt tryck på de bostäder som tar emot stöd eftersom hyran är lägre. Det är fler som köar dit.
Det säger sig självt att en ung person i 19-årsåldern har sämre möjlighet att ha byggt upp en lång kötid än vad en äldre person har. Återigen får stödet inte den effekt för exempelvis unga som man är ute efter.
Det är också lite naivt att bortse från de andra problem som kvarstår på hyresmarknaden. Det här systemet döljer också något. Bostadsministern har rätt i att det byggs mycket bostäder nu.
Vi har också väldigt låga räntor nu, så det är för tillfället väldigt gynnsamt att bygga bostäder. När konjunkturen går ned kommer de allvarligare konsekvenserna av den icke-fungerande hyresmarknad som vi har att synas ännu tydligare än vad de gör nu. Det här vet vi. Så har det varit förut, så det är egentligen inga nyheter.
Så länge man inte tar tag i detta utan försöker sätta plåster på såren med hjälp av dyra investeringsstöd kommer inte det grundläggande problemet att bli löst.
Jag undrar därför hur bostadsministern ser på att det bor färre unga i nyproducerade hyresrätter som har fått det här stödet än i andra nyproducerade hyresrätter.