Ann-Christin Nykvist (S):
Sven Gunnar Persson har ställt fem frågor om EU:s reform av sockerregleringen. Den första frågan gäller på vilket sätt hänsyn har tagits till konsekvenserna för svenska betodlare och de fattigaste ländernas sockerrörsodlare när regeringen drivit på för en mer omfattande reformering av marknadsordningen för socker än vad som ligger för handen.
Den andra frågan är vilka åtgärder som kommer att vidtas för att motverka de negativa konsekvenserna för svensk sockerbetsodling som blir konsekvensen av reformeringen av EU:s sockerpolitik. Den tredje frågan gäller vilka åtgärder som kommer att vidtas för att skydda de fattiga MUL- och AVS-ländernas möjligheter att exportera socker till EU.
Den fjärde frågan är på vilket sätt de ekonomiska konsekvenserna av den linje Sverige driver i förhandlingarna kring reformen av sockersektorn för producenterna i MUL, AVS och Sverige, respektive de stora konsumenterna i form av bland annat den internationella läsk- och godisindustrin, kommer att redovisas.
Den femte frågan är vilka åtgärder som kommer att vidtas för att säkra en alternativ användning av sockerbetor för etanolproduktion. Sedan lång tid pågår inom EU ett aktivt arbete för att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta ligger i linje med riksdagens beslut att Sverige ska verka för att den gemensamma jordbrukspolitiken ska reformeras.
Ofta har kritiken varit att reformerna kommit för sent och är alltför blygsamma. Denna kritik är synnerligen berättigad vad gäller sockerregleringen. Sockersektorn är i dag en av de få oreformerade jordbrukssektorerna. Priset inom EU på socker ligger två till tre gånger över världsmarknadspriset. Samtidigt är produktionen reglerad i nationella och individuella produktionskvoter.
Den relativt mycket goda lönsamheten har i stor utsträckning kapitaliserats i kvotvärden som på sikt hotar lantbrukets långsiktiga konkurrenskraft. Regleringen har även lett till en oligopolmarknad, som ytterligare varit till skada för konsumenterna utöver det höga reglerade priset.
Regleringen har dessutom varit till stor skada för tredjeländer, och min uppfattning är klar; inte minst för u-länderna är en reform nödvändig. Även yttre påtryckningar från WTO gör att en reform är nödvändig. Inom kort kommer ett panelutslag som förväntas klarlägga att EU:s sockerreglering är oförenlig med WTO-reglerna.
Jag vill understryka att Sverige inte driver på en mer omfattande reformering utan Sveriges linje i förhandlingarna är i huvudsak i linje med det reformalternativ som kommissionen presenterat och jämfört med till exempel Danmark tycker Sverige att det behövs en längre anpassningsperiod för sockersektorn.
Sverige har verkat för att reformen ska vara balanserad för såväl producenter i olika delar av världen som för konsumenter och skattebetalare. Regeringen har även fått stöd för denna handlingslinje i riksdagens EU-nämnd. Betodlingen i Sverige är en av de mest lönsamma grödorna och var så redan innan EU-medlemskapet då priset steg med 40 %.
Den kompensation som föreslås komma att utgå är generös med tanke på detta. Svensk betodling bedöms av både kommissionen och i svenska analyser kunna fortleva, dock något reducerad. Vad gäller frågan om vilka åtgärder som kommer att vidtas för att skydda de fattiga MUL- och AVS-ländernas möjligheter att exportera socker till EU vill jag upprepa behovet av en reform.
Det är oundvikligt att den resulterar i att vissa länder blir tvungna att överväga om det är klokt att fortsätta med sockerproduktion eller gå över till andra alternativ. Den handlingsplan som kommissionen lagt fram innebär att varje land analyseras individuellt för att hitta stöd under en övergångsperiod som passar det enskilda landet.
Frågan om åtgärder för att använda sockerbetor för etanolproduktion ingår i regeringens prioriterade satsningar på förnyelsebara energislag. Ett utredningsarbete pågår för närvarande inom jordbruksdepartementet.