KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det budskap som majoriteten nu vill sända till Bryssel och kommissionen är i och för sig alldeles riktigt att Sverige inte tycker om den fördelningsnyckel som är en av delarna i det här systemet. Det är det budskap som majoriteten nu sänder. Men ni sänder också ett annat budskap, nämligen det att ni tycker så illa om detta att ni egentligen inte vill vara med och påverka.
Det blir väldigt dubbeltydigt, Fredrik Olovsson, när ni säger att ni i och för sig ska sända budskapet att ni inte gillar detta men samtidigt åka ned och delta fullt ut i förhandlingarna. Det blir två motstående ståndpunkter som är väldigt svårförenliga för dem som ska ta emot det nere i Bryssel. Vi gillar inte det här, säger ni, så vi ska inte vara med över huvud taget.
Samtidigt säger ni att ja, ni ska i stort sett inte bry er om det här beslutet som riksdagen har fattat, utan vi ska fullt ut delta i förhandlingarna i alla fall.
Detta tycker jag är en märklig ståndpunkt, och jag beklagar detta, inte minst mot bakgrund av att våra partier, Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna hela tiden under den här långa perioden som Fredrik Olovsson och jag har varit med har varit väldigt angelägna om att vi ska delta i varje arbetsgrupp. Sverige är ett av de få länder som har deltagit i alla arbetsgrupper.
Det är många länder som har avstått ifrån detta. Det här är komplicerad materia - jag tror att det handlar om 80 sidor. Men jag tycker att ni sänder ett dubbelt budskap: Vi vill vara med och påverka, men vi vill inte att ni ska göra det som nu föreslås.
Gunnar Andrén (L):
I många familjers liv är få katastrofer större än att upptäcka att någon nära anhörig, oftast något barn, är missbrukare av antingen alkohol eller, ännu värre, narkotika. Tyvärr är det alldeles för många, som Roland Utbult och Ylva Johansson tidigare har berättat, som upptäcker detta. Vi har vid flera tillfällen tidigare haft debatter om detta. Jag har deltagit i flera debatter med Maria Larsson om detta.
Jag vill gärna nämna för protokollet att Lars Lilja har varit väldigt flitig när det gäller att ställa interpellationer om framför allt dopning. Det har varit viktigt att vi har fått de här debatterna. Jag deltar med glädje i den här också, för den interpellation som Ylva Johansson har ställt är viktig för de drabbade - andra berör det egentligen inte.
Men, fru talman, inte minst när man ser på dopning tycker jag att man måste se till vad det är som gör att det sprids så mycket olika droger i samhället. Jag ser det som att det finns två orsaker i första hand. Det första är att det finns en väldig lönsamhet i den här hanteringen. Lönsamheten i hanteringen är det första man måste angripa. Det andra är att det finns, som Ylva Johansson uttryckte det, en överslätande attityd hos många.
Man tror inte att detta är både medicinskt skadligt och socialt skadligt. Det handlar om båda delarna. Det finns en aura av häftighet över att använda narkotika av olika slag och dopningspreparat. För min del, för att ansluta till de debatter som Maria Larsson och Lars Lilja har haft tidigare, tycker jag att man har sett något på ett område.
När det gäller gym och framför allt när det gäller idrotten har man nämligen gått in väldigt tufft med att se till att kontrollverksamheten har varit effektiv. Vi har också en bra internationell verksamhet när det gäller att motverka användning av dopningspreparat i idrottssammanhang. Vi måste få samma attityd, genom opinionsbildning och kunskapsspridning, att detta är någonting som inte är bra för kroppen.
Detta får de sociala konsekvenserna, men det börjar ändå med de medicinska konsekvenserna av att man tillför kroppen de här olika preparaten. Både opinionsbildning och kunskapsspridning behövs för att motverka den överslätande attityd som finns i fråga om bruk av narkotika. När det gäller den första delen, lönsamheten, gäller det att använda alla de legala vapen som vi har i landet.
Då handlar det om tull och polis och så vidare. Men jag tror också att man måste fundera kring den här ekonomiska brottsligheten, som gör det så otroligt lönsamt. Jag tror att man också måste angripa den serviceverksamhet som finns genom bankkonton och vad det nu kan vara för någonting, där man förvarar pengar.
På samma sätt som vi vill förebygga skattebrottsverksamhet måste vi se till att den ekonomiska service med vars hjälp den här ekonomiska brottsligheten lever attackeras hårt. Fru talman!
Då tror jag för min del att vi kan få en effekt och att det blir kännbart för dem som sysslar med den här typen av verksamhet, så att de förstår att det inte heller är ofarligt för dem, utan de hamnar ofta där de ska vara, nämligen i finkan, på något sätt.
Gunnar Andrén (L):
Liksom Elisabeth Svantesson vill också jag tacka statsrådet för svaret på interpellationen. Jag är glad över att frågan kommer upp också i Sverige. När jag hör Annika Lillemets kommer jag att tänka på Groucho Marx som sagt: Jag har mina principer - apropå EU - men duger inte de har jag några andra. Det är bara att välja.
Ena stunden tycker Miljöpartiet i EU-nämnden och i finansutskottet att vi stenhårt ska slå vakt om den nationella suveräniteten på det här området, precis som Elisabeth Svantesson säger. Andra stunden kastar man bort alla principer och gör som Marx och tar några andra principer. Det inger inte särskilt mycket trovärdighet!
Jag delar finansministerns åsikt. Tobinskatten är ingen bra idé. Det är mycket klokt som kommer från EU, men allt ska vi verkligen inte köpa. Vi som är EU-vänner kan sätta klackarna i marken när så här dumma förslag kommer. Jag skulle vilja ha en filosofisk fundering kring detta. Skatten i fråga är så liten - ja, över huvud taget nästan inte synlig.
Men alla skatter som jag, herr talman, träffat på i denna värld - det finns kanske andra världar; det vet inte jag - har likheten att de alltid puttas nedåt. Det finns alltid någon som till slut betalar de här skatterna. Till slut blir det nämligen alltid konsumenten som får betala.
Det största problemet är att det inte finns några andra betalare av den här typen av skatter än de i sista ledet. Därför är det som regeringen har gjort så klokt. Man har sett till att vi för att stödja banksystemet inför stabilitetsavgifter och annat som inte omedelbart betalas av konsumentledet, även om man så småningom kan få se detta också där.
Valpskatten var en fantastisk illustration av detta. Den infördes just därför att man trodde att det bara var några - man visste inte vilka - som skulle betala. Men vad gjorde handeln? Jo, den flyttade till London där man slapp detta. Så beter sig människor som drabbas av skatter. Varför finns det en jättelik oljekartell?
Ja, det är ju en jättelik beskattning men inte av människorna i Saudiarabien, utan det är vi oljekonsumenter som köper olja som betalar de skatter som lagts på oss. Det är precis så det fungerar med alla skatter. Det finns, herr talman, ingen annan i slutledet än vi själva som betalar. Det är det största felet med Tobinskatten.
Jag kan förstå den idealistiska synen på detta, att någon annan ska betala. Men till slut ska även Tobinskatten betalas av oss i det allra sista ledet. Utöver att EU inte ska lägga sig i vår nationella bestämmanderätt på skatteområdet, vilket Miljöpartiet nu tydligen vill, är det väldigt klokt, menar jag, att ta avstånd från Tobinskatten.
Gunnar Andrén (L):
Ibland får vi debatter i repris, och det här tillhör väl den sorten där sakfrågan har varit uppe tidigare. Jacob Johnson har också deltagit i den. Vi har ett problem. Någonting låter illa. Det är som en symfoniorkester. Vad gör man? En lösning är ju att skjuta dirigenten. En annan lösning är att be att få ett nytt stycke skrivet.
Jag tror att den fråga som Jacob Johnson i grunden reser här är just denna: Vad ska vi göra? Ska vi skjuta pianisten eller dirigenten eller ska vi be om nya noter? Vad är huvudproblemet i den här frågan, herr talman?
Jo, det är att väldigt många människor har valt att gå till privata vårdcentraler eller sätta sina barn i privata skolor. Man kan göra vinster på detta. Det är alldeles uppenbart även om Dagens Samhälle i en annan utredning har visat att huvuddelen av de privata skolorna, som det handlade om där, hade högst normala vinster.
Men ett antal stora bolag har gjort även för oss liberaler oskäliga vinster. Av någon anledning säger alltid Vänsterpartiet att vi måste förbjuda detta.
Jag tror, herr talman, att lösningen ligger någon helt annanstans, nämligen i att den offentliga sektorn, som tillhandahåller dessa tjänster, måste bli mycket bättre och så bra att man inte kan göra de stora vinsterna. Det är själva poängen.
Skolan är en nyckelfråga, och därför måste vi politiker, som finansministern säger, se till att den offentliga skolan blir bättre. På samma sätt är det med vårdområdet. Det blir inte bättre i det län där riksdagen befinner sig om vi till exempel förbjuder ytterligare ögonoperationer på S:t Eriks Ögonsjukhus.
Det blir ingen gladare av. Inte heller blir någon gladare av att vi förbjuder ett stort kapitalbolag att driva S:t Görans Sjukhus, det som Jacob Johnson är bekymrad över. Problemet är egentligen det omvända, nämligen varför så många människor söker sig till S:t Görans Sjukhus. Det beror på att det inte tillhandahålls tillräckligt bra och tillgänglig vård på många av de offentliga sjukhusen.
Det är grundproblemet, och därför måste vi som är ansvariga för den offentliga sjukvården se till att den förbättras så att man inte kan göra de, som också jag uppfattar det, oskäliga vinsterna. Det kan man dock inte göra genom att förbjuda saker och ting. Det måste ske genom att man förbättrar sjukvården inom landstingen och på andra områden.
Gunnar Andrén (L):
Vad är träffsäker politik i det här sammanhanget? Det är den mest centrala frågan av alla. Man måste gå ut och lyssna på dem som anställer och fråga varför de anställer folk och varför de inte anställer folk. Jag har varit på ett franchiseföretag som heter McDonalds. Det finns många sådana.
Jag vet inte om arbetsgivarna på just de ställen där jag har varit, i Stockholmsområdet, är speciella. Men det entydiga svar som jag får, fru talman, när jag ställer frågan om hur de ser på den sänkta arbetsgivaravgiften och vad det får för effekter är att detta bidrar till att de har fler unga sysselsatta än de skulle ha haft om det inte hade varit så här.
I samband med en resa som delar av skatteutskottet gjorde till Halmstad ställde jag en kontrollfråga till ordförande i kommunstyrelsen i Halmstad, den tidigare vice ordföranden i skatteutskottet Carl Fredrik Graf. Jag frågade: Hur slår den sänkta arbetsgivaravgiften för ungdomar i Halmstads kommun? Har den någon betydelse eller inte?
Han svarade till min ringa förvåning att den har den verkligt riktade betydelsen att de har fler unga anställda än de annars skulle ha haft. Jag frågade hur många människor det rör sig om. Det är lite svårt att säga, svarade Carl Fredrik Graf, men för vår del rör det sig om en kostnad som annars skulle ha varit 12 miljoner högre. Det är en betydande summa för varje företag, varje kommun och varje landsting.
12 miljoner kronor ger många jobb. Det är ur denna synpunkt sett som denna interpellation är så bra. Men den är också avslöjande. Är detta ett bidrag till arbetsgivare eller inte? I så fall, fru talman, skulle hela Wigforss och den tidigare socialdemokratiska idén om olika sorters nödhjälpsjobb och så vidare vara felaktig.
Men så är det inte. Denna typ av kostnadssänkande saker skapar nya jobb till olika grupper. Därför är detta inget bidrag i första hand. Det är i stället en möjlighet att ge just de jobb som Monica Green och Jasenko Omanovic är ute efter.
Även om Riksrevisionen skriver att detta kanske inte är optimalt - det kan hända att det finns något annat som är bättre - har de inte själva givit något råd om vad som skulle vara bättre. Jag garanterar inte att detta är den optimala funktionen, men jag ser ute i verkligheten att det har fungerat på det sätt att fler unga har jobb än vad som skulle ha varit fallet om man inte hade sänkt arbetsgivaravgiften.
Det tycker jag är svaret på den fråga som Monica Green ställer, nämligen om detta är träffsäkert eller inte. Hon svarar: Nej, det är inte träffsäkert. Jag svarar: Det är i alla fall bättre än varje annat tänkbart alternativ. När ni kritiserar detta måste ni prestera ett alternativ.
Om ni tar bort sänkningen av arbetsgivaravgiften, oavsett om ni kallar den för ett bidrag eller något annat, kommer det att resultera i färre jobb för unga människor i både Halmstad och på franchisekedjan McDonalds och alla andra arbetsplatser - till och med på Volvo Penta i Skövde.
Gunnar Andrén (L):
Språkbruket är viktigt när man talar från riksdagens talarstol. Det jag lade märke till nyss var uttrycket smeta ut. Alla Sveriges ungdomar mellan 18 och 26 år som nu får del av de sänkta arbetsgivaravgifterna ska veta att regeringen har smetat ut en massa miljarder, uppenbarligen helt felaktigt.
Jag menar att det är de som anställer som är grunden när man diskuterar om detta är effektivt eller inte. Monica Green räknade upp fyra platser där man kunde hitta kritik mot detta, men ingen av de platserna talar om vad man ska göra i stället. Om man ska rikta det till en speciell grupp av människor måste man veta exakt vilken den gruppen är.
Det kan man inte tala om i förväg. Det kan inte ens Riksrevisionen göra. Jag sitter i Riksrevisionens insynsråd så jag vet att man inte klarar det. Vi är väldigt duktiga, men vi klarar inte att tala om exakt vilka som ska få del av de här pengarna. Det står inte i mänsklig makt att göra. Eva-Lena Jansson, Jasenko Omanovic och Monica Green är oss svaret skyldiga.
Hur ska man rikta pengarna? Ni talar om att man smetar ut pengarna. Tala i stället om exakt hur man ska rikta dem för att de ska få bättre effekt. Det vill jag veta. Finansministern skulle nog vara entusiastisk över att få veta om det finns ett bättre sätt att öka ungdomssysselsättningen.
Riksrevisionen har inte visat hur man gör.
Gunnar Andrén (L):
Det finns vissa orter som ligger väldigt ocentralt. Stockholm ligger till exempel väldigt ocentralt i förhållande till Murmansk. Det är ett väldigt avstånd. Och Kalix, som jag hade nöjet att gästa häromdagen, den 7 maj, ligger väldigt ocentralt i förhållande till Stockholm. Det är väl så man måste se på utvecklingsmöjligheterna i många av dessa områden, ända ned i Västerbotten till och med.
Det finns väldigt stora naturtillgångar, representerade av LKAB, Pajalagruvan och så vidare, om man nu har det perspektivet. Då är det viktigt att sätta in detta i dess sammanhang och se vilka möjligheter som hela detta väldiga område har.
Framför allt har det skett en kolossal utveckling efter Sovjetunionens fall, som gett helt andra möjligheter framför allt på handelsområdet. Byggandet i vårt land av den nya Haparandabanan mellan Kalix och Haparanda kommer enligt mitt förmenande att spela en väldigt stor roll för de öst-västliga förbindelserna.
Det som nu är Ryssland kommer inte att vara alldeles så beroende av förbindelserna över den isfria hamnen i Murmansk, utan man kommer att kunna använda den öst-västliga korridoren. När vi träffas om 20 år här i denna kammare är jag helt övertygad om att vi kommer att ha en väldig trafik över Haparandabanan, ända bortifrån Kina.
Detta skapar, fru talman, helt nya möjligheter men också vissa faror. Farorna ligger på det säkerhetspolitiska området. Jag är ingen expert på detta, men det har att göra med tillgången på malm. Sverige exporterar 90 procent av järnmalmen till Europa.
Det kommer att finnas ett större intresse än vad som varit fallet under mycket lång tid av att behärska detta område, men inte med militärmakt. Att se till att man kan utnyttja detta område är mycket viktigt. Den isfria hamnen i Narvik och även Göteborgs hamn spelar en central roll i detta sammanhang.
Karin Åström tar upp en intressant tråd, nämligen vilka möjligheter vi har att öka utbytet mellan människor i dessa områden. Det har varit 100 år, kanske ännu mer, av stor isolering i detta område.
Det tror jag för min del är den viktigaste frågan av alla: att se till att människorna i Norge, Finland, Sverige och Ryssland kommer närmare varandra, utvecklar olika former av kulturverksamhet och även blir mer självförsörjande än de någonsin har varit tidigare. Därför tycker jag att det är en bra interpellation som Sven-Erik Bucht ställt och ett bra svar från utrikesministern.
Det är viktigt att vi arbetar vidare intensivt, även om Barents hav just nu inte är det som står i fokus för utrikespolitiken eller handelspolitiken. Men jag är övertygad om att det när vi ses här om 20 år kommer att vara ganska annorlunda och att trafiken då är väldigt mycket större.
Gunnar Andrén (L):
Jag är oerhört glad över att jag hade fel på den sista punkten, om statsrådets engagemang. Jag försöker ju följa utrikesministerns resor. Det är svårt ibland att klara ut vilken världsdel som utrikesministern befinner sig i, men jag är väldigt glad åt att han gästar Stockholm i dag. Det är precis rätt dag för den här debatten. Låt mig komma tillbaka till kommunikationerna. Det tror jag är en central fråga.
Jag håller med om att det säkert kommer att ta lång tid för det ryska järnvägsnätet att bli funktionsdugligt, kanske till och med i klass med SJ, vilket ju skulle säga en del. På en punkt är det en besvärlighet. Det är att spårvidderna är olika mellan Sverige och Finland.
Därför behövs det en mycket väl fungerande spårviddsväxlare, antingen på den svenska sidan eller på den finska sidan, för att klara transporter riktigt väl. Sådana finns det runt om i världen. Jag hoppas att man så småningom ska kunna göra, kanske just inom ramen för EU-samarbetet eller Barentshavssamarbetet, någonting väldigt klokt på detta område så att man får en stor växel där uppe som är finansierad, för det kommer att spela roll.
Låt mig, eftersom tiden är kort, ta upp en annan aspekt, nämligen frågan om ryskt kärnbränsle, som det från tidigare finns ganska mycket samlat i just Murmansk. Där har svenska SKB, Svensk Kärnbränslehantering, varit engagerat. Jag undrar om statsrådet har någon information om hur arbetet med att ta hand om det mycket omfattande radioaktiva skräp som finns i den regionen fortskrider.
Det är en intressant fråga för alla ur en säkerhetsaspekt.
Gunnar Andrén (L):
Hur samhällsservicen till de enskilda medborgarna ser ut runt om i landet är en intressant fråga. Men man ska också komma ihåg att redan i morgon är i dag i går. Samhällsorganisationen genomgår alltid stora förändringar. Jag har själv bort i orter som Viskafors, Bjärred och numera i Stocksund.
Jag noterar att alla dessa orter en gång i tiden har haft apotek, järnväg, polisstation, post och försäkringskassa. Alla kanske inte har haft arbetsförmedlingar, men de har haft bibliotek och så vidare.
Marie Nordén säger att just indragandet av alla Försäkringskassans servicekontor innebär försämrad service. Jag räknade nyss upp en lång rad saker, fru talman, som har försvunnit från dessa orter och från många andra orter också. Man måste ställa sig frågan: Hade det varit bra om vi inte hade vidtagit några åtgärder på alla dessa områden? Hade det varit bra om vi hade varit kvar i gårdagens samhälle?
Skulle servicen, som Marie Nordén säger, ha varit bättre? Jag vill påstå att det finns en sak som vi har lärt oss under både denna regering och den förra. Marie Nordén nämnde till exempel Skatteverket. Jag har själv varit med i skatteutskottet om att se till att tyvärr dra in ett antal arbetsplatser.
Men när man tittar på en sådan sak som just betalning av skatter vill jag påstå att modern teknik har gjort att servicen till de enskilda deklaranterna har förbättrats enormt trots att vi har dragit in ett stort antal kontor. Det finns andra saker, fru talman, som jag tycker är viktigare än detta. En sak som är otroligt viktig är att vi har ett ordentligt brandförsvar som täcker hela landet.
Man kan tycka att det inte brinner så ofta. Men när det brinner måste brandförsvaret vara i närheten. Det andra är sjukvården, som måste vara tillgänglig över hela landet. Men i grund och botten har modern teknik gjort att man till och med kan undvara bensinstationer på en del håll. Jag säger inte att det underlättar för alla, men ändå. Livsmedelsbutiker är en annan sak där den moderna tekniken har hjälpt till.
Vi kan göra storköp och allt möjligt. Sjukvården är, som jag ser det, undantaget detta. Där, liksom för brandkåren, finns en tidsaspekt. Om man skulle dra Marie Nordéns tankegång längst ut kan man fråga sig om också Pensionsmyndigheten ska finnas på varje ort i detta land. Det är helt orimligt. Vi måste använda modern teknik.
Ska bilprovningen finnas på varje ställe? På hur många ställen vill man inte ha fler systembolag? Svenska Spel kanske ska ha ett obligatoriskt spelkontor? Nej, så är det inte.
Men jag håller med Marie Nordén i den viktiga fråga som hon också ställde: Hur ska staten vara organiserad för att vi ska få just denna service till de enskilda medborgarna så att de lättast kan komma i kontakt med den? Jag vill påstå att det inte alltid betyder att servicen ska finnas på varje ort i varje del av landet. Vi måste använda ny teknik och nytt tänkande. Inte ens Tullverket behövs längre på varje plats, minsann.
Gunnar Andrén (L):
Svenska kraftnät är nog ett av de mest okända verk som vi har i landet, samtidigt som det är det mest synliga ute i naturen med sina stora kraftledningsgator. Vi själva som konsumenter ser bara Svenska kraftnät vid ett enda tillfälle, och det är på elräkningen där det numera står en stor summa som vi ska betala för överföringen.
Förr i tiden syntes inte detta alls utan var inbakat i elpriset. Jag tror för min del att det är bra att den här debatten kommer upp. Svenska kraftnät spelar nämligen en mycket stor roll för elpriserna. Det är inget tvivel om detta, och det är väldigt angeläget att vi har en effektiv distribution av elkraft i det här långa landet, där mycket av kraften finns långt norrut och måste transporteras söderut.
Att Svenska kraftnät måste göra stora investeringar i sitt stomnät för att klara den här överföringen på ett för konsumenterna effektivt sätt är alldeles uppenbart. Tekniken, herr talman, går framåt också på det här området. En viktig sak att ta hänsyn till är att effektivitetsförlusterna, alltså energiförlusterna i överföringen över de här långa avstånden, minskas.
Därför är det naturligtvis väldigt angeläget att Svenska kraftnät hela tiden kan göra nyinvesteringar så att man i längden minskar kostnaderna för konsumenterna.
Jag tycker att statsrådet har givit ett klokt svar på den i och för sig angelägna interpellationen, nämligen att regeringen inte ska ge sig in på någon detaljstyrning, lika lite som jag tror att det är klokt att - en annan diskussion i dag - som Statskontoret vill, låta regeringen och riksdagen, som är en väldigt fin institution, detaljstyra polisen.
Samma sak är det med de olika tekniska sakerna. Det måste vara generaldirektören och styrelsen som detaljstyr verksamheten. Men det är också klokt att ha en sådan styrning att investeringar på över 100 miljoner kronor - det är en betydande summa även i dagens läge - underställs prövning, eftersom det är ett statligt affärsverk och inte något bolag. Då hade det kanske varit lite annorlunda.
Min fråga till statsrådet i det här sammanhanget är dock: Har Elmarknadsinspektionen tillräcklig kraft för att övervaka just Svenska kraftnät i den särskilda bemärkelsen att det i motsats till andra elföretag är ett monopolföretag?
Det kräver att särskild vikt läggs vid att man har en inspektion som verkligen kan se att det är en klok politik som styrelsen och generaldirektören bedriver och att man verkligen ser till konsumenternas bästa i alla lägen. Det är en väldig skillnad mellan Svenska kraftnät och elproducentföretagen och eldistributionsföretagen.
Jag skulle gärna vilja att statsrådet utvecklar om Elmarknadsinspektionen har den kraften. Det finns en del som ifrågasätter detta.