Alexandra Anstrell (M):
Jag vill att ett framtida Sverige ska ha en utökad politik för frihet - en frihet för alla, där både kvinnor och män kan ta ansvar för sin ekonomi och där unga får lära sig detta. Allt fler ansöker hos Kronofogden om att bli av med sina skulder, så kallad skuldsanering. Särskilt stor är ökningen bland unga.
Under årets första sex månader ansökte 15 325 personer om skuldsanering, en ökning med 41 procent jämfört med förra året. Det är den högsta siffran någonsin. I OECD:s senaste Pisaundersökning visar resultatet på en anmärkningsvärt låg finansiell förståelse hos dagens unga befolkning.
Endast var tionde ungdom anses ha goda förutsättningar att klara vuxenlivets finansiella utmaningar, och hela 43 procent saknar till och med de mest grundläggande kunskaperna i privatekonomi och budgetering. Från och med den 1 juni 2021 kommer den nya kursplanen att träda i kraft, med aningen mer fokus på privatekonomi, men jag tycker fortfarande inte att det räcker.
Det är ett problem att det är för få timmar - eller möjligen borde man jobba mer ämnesöverskridande. Jag vet faktiskt inte, utbildningsministern. Men jag tror att det är viktigt att man ser problemet. Jag har skrivit en motion i frågan, fru talman. Den kom till efter ett samtal med min son, som i dag är 15 år, där han frågade: Hur får man lära sig att köpa ett hus? När gör man det? Hur mycket ska man spara, och när får man lära sig hur man sparar?
När jag växte upp fick vi i skolan bläddra i Lyckoslanten, och där fanns en rolig serie om Spara och Slösa. Den gav mig en bra bild av att det var bättre att spara än att slösa. Men hur är det med allt det där andra? Jag tänker på skillnaden mellan sparande och investering, grundläggande kunskaper om börsen, fonder och aktier, kontoformer och relevanta begrepp.
Tobias Schildfat skriver i sin bok Vägen till din första miljon att han saknade Sparas och Slösas släkting Investera i Lyckoslanten. Jag håller med om det; det hade nog varit bra. Att kunna mer om investeringar är också viktigt. En relevant del i ekonomin är att se över sina inkomster. Man behöver lära sig inte bara om sina utgifter utan även om sina inkomster, som kan vara relevanta nu eller i en nära framtid.
Det kan handla om anställning, uthyrning, tjänster eller uppdrag. Häromdagen frågade min dotter Johanna: Mamma, det står något om pensionssparande här i min bankapp - vad ska jag göra med det? Det är väl inget jag behöver göra nu? Hon är 18. Vi hade ett samtal om det och pratade om vilka typer av sysselsättning som ger pensionsgrundande inkomst och att man kan pensionsspara, spara på annat sätt, investera med mera.
Alla blir vi ju gamla, och därför borde kanske även grundläggande kunskaper om pensionssystemet vara viktiga i en utbildning om privatekonomi. Undervisningen i skolan om privatekonomi behöver bli bättre. I det centrala innehållet nämns en hel del, men det är inte så mycket som mäts. Det måste även utbildningsministern hålla med om. När Skolinspektionen granskade hem- och konsumentkunskapen i början av 2019 kom man dessutom fram till att ämnet lägger alltför stor tyngd på mat, måltider och hälsa.
Utbildningsministern har nämnt att hon är nöjd med de nya kunskapskraven i årskurs 9. För ett E innebär de att man på ett enkelt sätt ska kunna beskriva faktorer och beslut som kan påverka privatekonomi och konsumtionsval. Jag tycker inte att det räcker. Kronofogdens enhetschef Per-Olof Lindh säger i en artikel i Svenskan att han för första gången i sitt liv är oroad över barns och ungas låga ekonomiska kompetens och status. Och, fru talman, det är jag också. Är inte utbildningsministern det?