Thomas Östros (S):
Jag vet inte om Torsten Lindström läste eller lyssnade på svaret på interpellationen. När det frågas om vilka konkreta åtgärder förutom höga ambitioner från talarstolen som ska vidtas är svaret tydligt. Jag tror att Torsten Lindström inte kan hitta någon period i svensk utbildningspolitisk historia där antalet studenter på lärarutbildningar ökat så kraftigt under några få år.
Det är en ökning av antalet nybörjare med 50 % sedan slutet av 1990-talet. Det är en ökning som kommer att innebära att vi fortsätter att öka antalet examinerade lärare mycket kraftigt de kommande åren. Det är viktigt. Jag kan, liksom Torsten Lindström, känna en väldig frustration över att man inte förstod detta i början av 1990-talet. Varför ökade man inte lärarutbildningarnas omfattning då?
De hade då blivit klara till slutet av 1990-talet och i dag varit erfarna lärare i bland annat gymnasieskolan. Att gråta över spilld mjölk hjälper inte mycket, men att handla och se till att expandera lärarutbildningarna i samband med att vi också kraftigt förändrat både kvaliteten, forskningskopplingen och attraktionskraften i lärarutbildningarna är att göra något reellt för att öka lärartätheten.
Torsten Lindström refererade till en undersökning som talar om att lärarna tvättar i stället för att undervisa. Jag skulle bli djupt oroad om det skulle vara så att gymnasielärarna i matematik och naturvetenskap ägnade en stor del av sin tid åt tvätt, annat än på fritiden - där får säkert de som vi andra ägna mycket tid åt tvätt. Så är det inte. Den undersökningen refererar till ett problem som finns i förskolan. Det är naturligtvis problematiskt för välutbildad personal i förskolan.
Men det handlar inte om gymnasieskolans problem att det ägnas för mycket tid till tvätt under arbetstid. Torsten Lindström är besviken över kompetensutvecklingen. Också jag har högre ambitioner där än vad vi når upp till i dag. Men notera att i den undersökning som Torsten Lindström refererar till kommer Sverige i topposition när det gäller kompetensutveckling.
Det är en styrka att vi avsätter så pass stora resurser till kompetensutveckling, och där är vi ett ledande land inom OECD. Vi behöver fler behöriga lärare. Då behövs det fler i lärarutbildningarna. Där har vi nu en kraftig ökning, och det kommer att visa mycket goda resultat de kommande åren.
Men vi behöver också erbjuda obehöriga lärare den typ av vidareutbildning som gör att de blir behöriga lärare, det vill säga att de får den kompetens de behöver för att kunna utföra ett ännu bättre arbete.
Då är den särskilda lärarutbildningen vi nu arbetar med, med de 4 000 som deltar, ett gott sådant exempel, som vi också kan använda framöver när vi har fått högskolor som är beredda att validera deras tidigare kunskaper och erbjuda deltidsstudier för att göra det möjligt att bli behörig lärare. Där har vi mycket goda erfarenheter. Likaså har vi goda erfarenheter av att erbjuda andra yrkesgrupper möjligheten att komplettera för att bli behöriga lärare.
När Ericsson har sagt upp mycket duktiga civilingenjörer har vi varit aktiva och har lyckats attrahera ett par hundra att välja lärarbanan. De utbildar sig nu till bland annat gymnasielärare inom oerhört viktiga tekniska områden. Också där kan vi fortsätta.
Det som är märkligt är att Kristdemokraterna som vanligt i talarstolen har väldigt stora ord och en svansföring som skulle göra vem som helst avundsjuk om man vill ägna sig åt detta. Men som vanligt finns det inga konkreta insatser. Man föreslår 4 miljarder mindre på vårt utgiftsområde 16 än vad regeringen presterar.
I stället för att ge pengarna till gymnasieskolan och grundskolan säger man till kommunerna att satsa dem på andra angelägna områden som till exempel äldreomsorgen. Hur blir det fler kompetenta lärare när ni inte satsar pengar på skolan? Hur blir det bättre skola när ni dessutom drar in hela utvecklingsanslaget till skolan i er budget?