Göran Lindblad (M):
På en punkt kan utrikesministern och jag vara överens, nämligen att det blir en enastående konstig debatt med alla de tre frågorna. Det hoppas jag kommer att hanteras i särskild ordning. Låt mig komma tillbaka till fallet med den kidnappade turkiska flickan. Det är en flicka som är svensk medborgare, som har en mamma som är svensk medborgare bosatt i Nynäshamn. Hon har en pappa som har bott i Sverige i massor av år - under hela flickans levnad. Flickan är elva år.
Jag talar om Ayla Dagoglu Löfving. Jag vet att utrikesministern inte kommenterar enskilda fall, men vi använder detta som ett exempel. Både jag och Hillevi Engström har engagerat oss i fallet och har börjat lära oss en del om hur det inte fungerar på UD. Mamman fick i detta fall rådet att anlita en advokat.
Hon har nu använt hela sin extraförtjänst - hon har två arbeten och arbetar som undersköterska - för att kunna betala advokaten. Såvitt jag kan bedöma av de handlingar som vi har sett hade hon behövt hjälp från en översättningsbyrå och inte en dyr advokat. Det är först i nästa skede, om det blir en rättsprocess i Turkiet med anledning av Haagkonventionens bestämmelser, som hon kommer att behöva advokathjälp. Varför ger UD den typen av råd?
Dessutom kan hon inte få rättshjälp så länge som hon har dubbla jobb. Myndigheterna har därför rått henne att avstå från sitt jobb och säga upp sig. Då går hon ned i lön, och då är hon berättigad till rättshjälp. Systemet uppmanar alltså till system- smartness . Detta är fullständigt oacceptabelt. När det gäller sekretessen har vi haft vissa problem att få ut en del handlingar från UD. Man har inte vetat om de har omfattats av utrikessekretessen eller inte.
Eftersom jag arbetar mest med utrikesfrågor har jag stor förståelse för att det finns en utrikessekretess - en del handlingar kan inte lämnas ut, och en del handlingar kan lämnas ut. Men då måste UD ha några klara regler så att man kan följa den regelboken i varje enskilt fall utan att det ska ta dagar och veckor innan det klaras ut huruvida handlingarna omfattas av utrikessekretessen eller inte. Detta är inte ett acceptabelt förhållande, utrikesministern.
Man kan jämföra med de palestinska barnen som debatten har handlat mycket om. Då är det på det viset att inte heller turkiska myndigheter har fått tillräcklig information om detta ärende beroende på att svensk utrikesförvaltning inte har legat på och inte betraktat ärendet som tillräckligt viktigt. Laila Freivalds och jag måste väl ändå vara överens om att det just nu är rätt tillfälle att ha en dialog med Turkiet om sådana här saker?
Turkiet har skrivit på Haagkonventionen och andra konventioner när det gäller barns rätt att få återförenas med sina föräldrar, och Turkiet är på väg att bli EU-medlem, vilket vi alla hälsar med tillfredsställelse. Turkiet och den turkiska regeringen försöker omforma landet så att det ska bli modernt. Turkiet behöver vår hjälp och vår support. Mina kolleger från det turkiska parlamentet säger att det är bra att det blir en pressdebatt i Turkiet.
Och de gör sitt yttersta för att hjälpa till. Men varför agerar UD så långsamt och så taffligt i detta fall? Pappan, Mustafa Dagoglu, har uppenbarligen en inflytelserik familj i sin del av Turkiet. Hans bror eller farbror är borgmästare på orten.
Det talar sannolikt till vår fördel därför att Turkiet inte vill ha ett antal tråkiga debatter om personer med anknytning till regering och myndigheter som är inblandade i kidnappningar av barn från andra EU-länder.
Jag ber utrikesministern visa lite mer engagemang, lite mer empati, kanske till och med mycket mer empati, och klara och tydliga regler för hur man agerar i sådana här fall rutinmässigt, så att inte enbart de fall där vi riksdagsledamöter eller andra inflytelserika personer engagerar sig kommer till en lösning. Alla svenska medborgare ska få en chans till den hjälp som de behöver.