KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Tack för diskussionen! Jag måste säga att jag tycker att interpellanten blandar ihop två frågor. Den ena frågan gäller bidrag från företag och organisationer till partier. Där är det så att Svenskt Näringsliv inte ger något bidrag, men Socialdemokraterna får ett öppet bidrag, som man berättar, från fackföreningsrörelsen. Den typen av bidrag ger naturligtvis något mervärde för de organisationer som ger sådant bidrag.
Det är då inte så märkligt att LO:s ordförande sitter i Socialdemokraternas verkställande utskott eller att Hans Karlsson, tidigare arbetsmarknadsminister, har en mångårig bakgrund inom LO och så vidare. Man får väl ändå utgå från att det ställs tydliga krav på en del av direktiven inom EU och annat som rör arbetsrätt. Det ligger i sakens natur.
En diskussion som man alltid måste föra är: På vilket sätt påverkar den här typen av bidrag olika organisationer? Där kan jag konstatera att vi inte tar emot sådana bidrag. Det har gällt sedan Gösta Bohman 1975 eller 1976 sade detta, vilket många tyckte var sorgligt. I den här rapporten räknar man hur mycket pengar partierna får per mandat. När man tittar på valår och ser hur risigt det hade gått för Moderaterna inser man att det inte är så konstigt att de hade fått ihop rätt mycket pengar per mandat.
Det beror på hur man räknar. Det är den ena frågan. Den andra frågan, som interpellanten flyr lite ifrån, är valhemlighet, om man har rätt att bidra och på vilket sätt. Det som jag ändå tycker är grundläggande är att man som medborgare på alla sätt ska vara fri från att redovisa sin politiska ståndpunkt, men man ska ändå kunna bidra till en verksamhet som man tycker är viktig också för demokratin.
Då kan man vara med i en insamlingsverksamhet. Det är lika fint som att köpa lotter i postnummerlotteriet, som Socialdemokraterna får en del pengar ifrån, och andra stora lotterier som ger fantastiska intäkter. Någon sådan verksamhet har inte vi.
Beatrice Ask (M):
LiseLotte Olsson har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att kvinnors obetalda arbete med hem och barn ska tillmätas värde vid en bodelning på grund av äktenskapsskillnad. Hon har också frågat mig vad jag avser att göra för att tillmötesgå Cedawkommitténs uppmaning att Sverige bör bedriva forskning om vilka ekonomiska konsekvenser en skilsmässa får för kvinnor respektive män.
De svenska bestämmelserna om bodelning bygger på att äktenskapet reglerar en samlevnad mellan två självständiga och jämbördiga individer som båda har förmåga att försörja sig själva och bidra till familjens underhåll. Bodelningsreglerna är därför könsneutrala och ger kvinnor och män samma rättigheter och skyldigheter. Bestämmelserna bygger på den nordiska principen om likadelning.
Principen om likadelning innebär att makars giftorättsgods - vare sig det har förvärvats före eller under äktenskapet - som huvudregel ska delas lika mellan makarna sedan deras skulder har betalats. Vid oönskade effekter av en bodelning enligt likadelningsprincipen finns det givetvis skyddsregler som träder in.
Erfarenheterna visar att likadelningsprincipen är den delningsprincip som i ekonomiskt hänseende är mest gynnsam för kvinnor som grupp betraktad. LiseLotte Olsson hänvisar till att Cedawkommittén i sin kommentar anför att svensk lagstiftning om fördelning av egendom vid skilsmässa kanske inte i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till ekonomiska skillnader mellan makar.
Kommittén synes mena att en make som har varit hemma med barn regelmässigt ska kompenseras för det i efterhand om makarna skiljer sig. Detta återspeglar en uppfattning som är vanlig i en del länder. Med hänsyn till utvecklingen i Sverige skulle en sådan ordning här riskera att driva utvecklingen tillbaka mot minskad ekonomisk självständighet för kvinnor.
Anledningen till att privata pensionsförsäkringar och pension på grund av privata pensionssparavtal ska ingå i bodelning vid skilsmässa är att de innehåller mer av sparande och mindre av försäkringsskydd. De liknar alltså rättigheter som i princip bör delas lika mellan makarna på samma sätt som banktillgodohavanden och andra tillgångar av ekonomiskt värde.
I en situation där en kvinna efter en skilsmässa har dåligt pensionsskydd och otillräckliga möjligheter att själv förbättra skyddet finns bestämmelser om möjlighet till underhållsbidrag för anskaffande av pensionsskydd. Vid Uppsala universitet pågår ett forskningsprojekt som bland annat har till syfte att genomföra en grundläggande analys av ändamålen bakom delningsrätten som tillämpas vid bodelning. Den forskning som LiseLotte Olsson efterfrågar bedrivs alltså redan i dag.
Jag vill också peka på Vetenskapsrådets betydelse för att finansiera genusforskning. Vetenskapsrådet är landets största forskningsfinansiär. Enligt regleringsbrevet för år 2008 ska minst 22 miljoner kronor av Vetenskapsrådets anslag användas till just genusforskning.
Jag vill också lyfta fram att regeringen i den nyligen presenterade forskningspropositionen föreslår att universiteten, högskolorna och de forskningsfinansierande myndigheterna, inklusive Vetenskapsrådet, ska få mer forskningsmedel.
Beatrice Ask (M):
Först måste jag säga att jag är väldigt förvånad över Vänsterpartiets inställning i den här frågan. Vi ska i Sverige vara oerhört stolta över att vi har regler som syftar till att se män och kvinnor som självständiga och jämbördiga individer. Vi anser också att båda ska ha en möjlighet att försörja sig och ska ha samma rättigheter och samma skyldigheter. Sedan vet vi att verkligheten ser lite annorlunda ut.
Därför finns det skyddsregler och skyddsmekanismer som jag redogjorde för i mitt svar. Grundprincipen är väldigt viktig. Att det finns en kommitté som uppenbarligen har fastnat i ett tänkande som finns i många länder må vara en sak. Men jag är inte beredd att ändra på regelverket för att tvinga kvinnorna tillbaka till spisen, barnskötsel eller vad det nu kan vara. Problemet är i stället att kvinnors arbete alltid har värderats lågt.
Det som vi gör väldigt mycket av till skillnad från många män är hushållsarbete, skötsel av barn och annat. Det har inte varit värt någonting. Det är fortfarande så att vi har en vänster i det här landet som inte anser att hushållsarbete ska ha något värde. Det är först när vi äntligen börjar få in ett avdrag för hushållsnära tjänster som man försöker att sätta något slags pris på de insatser som måste göras för att ett hem och en familj ska fungera.
Det underlättar att vi får en värdering av kvinnors arbete. Den här konstiga attityden har genomsyrat utvecklingen generellt och är antagligen också över tiden orsak till att vi fortfarande har löneskillnader. Det är beklagligt om skillnaderna mellan mäns och kvinnors löner har ökat. Jag har inte sett statistiken och gått igenom den. Man måste studera den mer noggrant.
Man kan inte jämföra deltidsarbete med heltidsarbete. Män och kvinnor ska ha lika mycket betalt för samma arbete. Men även där har det tyvärr funnits diskrepanser. Ni satt inte i regeringsställning. Men ni stödde i varje fall en regering som under lång tid inte lyckades reda ut problemen ens på departementsnivå. Jag är inte säker på att vi har rett ut dem full ut än.
Men ambitionerna är väldigt höga. Min uppfattning är att män och kvinnor ska ha lika mycket betalt för lika arbete. Vi ska ha regler som inte skiljer på män och kvinnor utan som är könsneutrala. Vi ska dessutom ha skyddsmekanismer så att den som absolut inte klarar sig har en möjlighet att få kompensation i händelse av skilsmässa, vilket är vad frågan handlar om. Det har vi i dag.
Det är viktigt att vi gör en analys av att de reglerna fungerar i ett modernt samhälle. Det är väldigt bra att det pågår en forskning om sådana frågor. Men jag är inte beredd att köpa åtgärder som innebär att vi ska ta steg bort från kvinnors och mäns lika rättigheter och skyldigheter eller en lagstiftning som ser båda individerna i ett äktenskap som självständiga individer.
Det vore verkligen att gå åt helt fel håll. Jag tycker att vi har hyfsade regler, om man får säga så i riksdagen. De svarar upp mot många behov. Det är klart att de aldrig blir perfekta. Men vi följer upp dem hela tiden. Det finns säkert mer att göra. Men den kovändning som Vänsterpartiet uppenbarligen förordar kan jag inte ställa mig bakom.
Beatrice Ask (M):
Diskussionen handlar om bodelningsreglerna, och jag vill gärna hålla mig lite grann till det först. Menar Vänsterpartiet verkligen att det vore ett steg framåt för jämställdheten om kvinnor även efter en skilsmässa skulle vara försörjda av sina exmän? Är det verkligen det som ska vara framtidens melodi för Vänsterpartiet?
Ska vi inte i stället ha ett regelverk som ser individer som självständiga och där det finns skyddsmekanismer när något oförutsett inträffar eller där det finns uppenbara snedsitsar? Grundprincipen ska väl ändå vara att alla är självständiga parter.
Om man drar ut den tanken i dess förlängning hamnar vi i ett samhälle som är långt ifrån särskilt modernt, vad jag kan förstå. Jag tror att det är viktigt att hålla fast vid den nordiska princip som gäller i dag, det vill säga en likadelningsprincip där man ser de jämbördiga individerna.
Det kan inte sättas i motsatsställning till de problem med att göra framsteg när det gäller jämställdheten som vi samtidigt ser. Men jag menar att det framför allt beror på att man under lång tid har vägrat värdera kvinnors arbete likadant som man värderar mäns arbete.
Om man ägnar sig åt att konstruera någonting i hemmen är priset lågt, men konstruerar man någonting någon annanstans är priset högt. Jag försökte peka på ett steg mot detta, där vi faktiskt försöker sätta ett pris på och värdera typiskt kvinnligt arbete, om man får uttrycka sig så. Det handlar om ett avdrag för hushållsnära tjänster.
Det finns mer att göra på det området, men det är först när mäns och kvinnors arbetsinsatser värderas lika och när arbetsinsatser inom vård och omsorg värderas lika mycket som insatser inom industri och annat som det händer något.
Vi har den konstiga ordningen att för arbetsuppgifter som är fullt jämförbara både när det gäller utbildningskrav, teknisk nivå och vad det nu kan vara är det fortfarande så att det som är typiskt kvinnligt är lägre värderat än det som är typiskt manligt.
Men man kan inte använda den typen av problem för att hävda att vi ska ändra på de grundläggande korrekta reglerna för bodelning. Det tycker jag är direkt felaktigt, och det kommer jag aldrig att medverka till eftersom det verkar vara att ta ett kliv rakt tillbaka. Det är inte sant att regeringens politik skulle slå hårdast mot ensamstående kvinnor med barn.
Jag råkar vara en sådan själv, men jag är ju väldigt privilegierad med tanke på det uppdrag jag har precis som riksdagsledamöterna är. Jag kan konstatera att fokus i de skattesänkningar som regeringen har genomfört ligger på att sänka skattetrycket framför allt för låg- och medelinkomsttagare.
Vi har i hög grad riktat oss till att få en bättre sits bland annat för ensamstående med barn, vilket jag tycker är en helt riktig princip. Vi kommer att fortsätta med den politiken, för det är viktigt att människor kan stå på egna ben oavsett familjesituation. Det är också grundprincipen för att se män och kvinnor som lika självständiga.
Det gör man inte med den typ av förslag som Vänsterpartiet har presenterat i den här interpellationen.
Beatrice Ask (M):
Regeringen bygger mycket av sitt arbete på just forskning, kunskap och erfarenheter av den verklighet som vi lever i. Jag skulle aldrig lyfta fram ett forskningsarbete om jag inte tyckte att det fanns anledning att tillmäta det betydelse. Vi vet inte riktigt när vi får fram resultaten och vad de kommer att ge, men det är naturligtvis ett viktigt underlag.
Men det är också centralt att påpeka att de erfarenheter som finns i dag är sådana att likadelningsprincipen som delningsprincip i ekonomiskt hänseende är det som generellt gynnar kvinnor mest av de varianter som kan finnas. Den typ av regler vi har för bodelning har också visat sig fungera bra.
De nordiska länderna är i många avseenden föregångare när det gäller jämställdhet. Jag tror att det beror på att vi har en lagstiftning och regler som ser även gifta par som självständiga och jämbördiga individer. Man ser det som ett andrahandsalternativ med kompensation där man gör åtskillnader utifrån det synsättet.
Att vända på kuttingen och säga att nu lever vi i den här världen och att vi i stället borde se till att alla som har varit hemarbetande blir kompenserade om de skulle skilja sig någon gång skulle omedelbart, inte minst i den arbetsmarknadssituation som råder i dag, innebära att ännu fler kvinnor skulle ställas vid sidan av arbetsmarknaden. Jag är mycket väl insatt i kvinnors arbete och kvinnors situation.
Det är alldeles riktigt att det finns stora skillnader och mycket ojämlikhet i dag - detta efter decennier av socialistiskt styre. Jag är övertygad om att vi kommer att åstadkomma bättre resultat med alliansregeringen och den politik som vi bedriver.
Beatrice Ask (M):
Jag tycker ändå att jag hade en viss struktur i min redovisning av vad som faktiskt har gjorts och görs på det här området. Vi har särskilt utbildade poliser på många håll, och det pågår en hel del utbildningsverksamhet. Det finns särskilda åklagare som särskilt arbetar med den här typen av frågor. Det pågår en metodutveckling. Detta är ändå väsentliga saker.
Det är naturligtvis så att olika sätt att agera på från regeringshåll ger signaler, och regleringsbrev är en sådan sak. Det är möjligt att någon kan upptäcka om en typ av brott inte finns på en kortare lista över vilka brott som man tycker är särskilt viktiga. Vi nämner ju inte heller mord, men det är väl ingen som tror att vi inte tycker att polisen ska bekämpa mord.
Det ingår väl möjligen under våldsbrott, men alla mord är ju i alla fall inte en följd av den typ av gatuvåld och annat som de flesta reflekterar över. Det är alltså väldigt mycket som ändå är prioriterat, men som regering och som minister kan man ju på många andra sätt skicka signaler om hur allvarligt man ser på det hela.
Jag tycker också att det är väldigt bra att många polisledningar lyfter fram poliser som arbetar med den här verksamheten. På Svenska hjältar-galan fick Stockholmspolisens hatbrottsjour ett särskilt hederspris, om jag inte minns fel, som utdelades av länspolismästaren i Stockholm, till exempel. Det finns massor av sådana här exempel.
Det är utmärkta signaler till människor som arbetar i rättsväsendet om vad som är viktigt, vad som uppskattas och hur allvarligt man ser på saker och ting. Det görs alltså olika saker, vi synliggör det och vi ska fortsätta göra det. Det är ändå glädjande, vilket det finns anledning att påpeka efter det senaste inlägget, att personuppklaringen generellt har blivit bättre.
Vi får i dag en ordentlig uppklaring i ungefär 15 000 fler brott, vilket är bra med tanke på att antalet brott ökar. Dessa frågor är dock mycket komplicerade.
Då är det centralt att våra myndigheter ägnar sig åt metodutveckling och försöker hitta sätt att arbeta på när det gäller bemötande, anmälan och arbetet med själva frågorna om att leda i bevis att det är ett hatbrott. Det innebär nämligen att påföljdsbedömningen blir något annorlunda. Där har vi en del kvar att göra; det är jag den första att erkänna. Frågorna är som sagt viktiga.
Jag är glad över att interpellanten känner att vi har samma ambition. Jag tror att vi på olika sätt kan hjälpas åt att hitta ytterligare sätt att försöka få den här verksamheten bättre. Jag vill påminna om att Sverige, som tar frågorna på stort allvar och har kommit en bit på väg, kommer att ta med dessa frågor i diskussioner med kolleger i andra länder.
Det är förfärligt hur det ser ut med attityden, både till personer som har invandrat och till personer med annan sexuell läggning. På en del håll i världen är det inte lätt att tillhöra en minoritet. Så kan det vara här hemma ibland också. Vi kan dock bidra med regelverk och erfarenheter av vad man kan göra för att åstadkomma en förändring, och det ska vi göra.
Beatrice Ask (M):
När det gäller resurser kommer ingen myndighet någonsin att vara helt nöjd. Vad gäller just hatbrott vill jag säga: Skyll inte på pengarna! Det handlar mycket om att vilja se och att ha metoder och arbetssätt för att synliggöra dessa brott. Dessa brott finns redan och har funnits länge. Det är inte en fråga om resurser utan om vilja. Dessa brott prioriteras inte ned; de kommer aldrig till eftersom man inte har tillräcklig kunskap på en del håll.
Nästa konkreta fråga löd: Kan ministern lova att alla som inte har fått sådan här utbildning ska få det? Nej, det kan jag inte eftersom vi varken har program eller budget för att alla ska få en viss sorts utbildning. Det mesta av fortbildningsverksamheten ligger ute på myndigheterna.
Den utbildningsverksamhet som bedrivs när det gäller hatbrott ute i olika myndigheter är ofta generell och uppmuntrar människor att söka kunskap. Dessbättre är det inte svårt att få deltagare till utbildningarna, utan tvärtom ber fler poliser om att få mer kunskap. Det får vi jobba med hela tiden för att svara upp emot.
Ett skäl till att man inte centralt ska bestämma exakt hur en sådan här utbildning ska se ut är att brotten varierar. Vi kan få en typ av brott i anslutning till Pridefestivaler och annat. Men i samband med problemen i Gaza hade vi ganska många angrepp och brott som kunde relateras till attityder visavi judiska medborgare.
Det behövs en annan typ av kunskap för att hantera det. Det kan alltså variera över tiden. Den värdegrundsutbildning där man försöker gå till botten med vad det är för grundläggande inställning till människor man har och arbetar med är oerhört central. Den har nått brett. Det är en bra bas att stå på i arbetet. Den har alla haft möjlighet att ta del av, även de som inte är polisanställda.
Beatrice Ask (M):
Roland Bäckman har mot bakgrund av statistiken för 2007 som gäller antalet anmälda brott frågat mig när regeringens utlovade krafttag ska få genomslag och generera en minskning av brottsligheten. Sambandet mellan antalet anmälda brott och den faktiska brottsligheten i samhället är komplext och inte entydigt. Ökningen av antalet anmälda brott under 2007 bestod till största delen av skadegörelse- och bedrägeribrott.
En stor del av dessa anmälningar är konsekvenser av Försäkringskassans insatser mot bidragsfusk samt Storstockholms Lokaltrafiks införande av nolltolerans mot klotter. Ändrade rutiner kan alltså delvis förklara ökningen av antalet anmälda skadegörelse- och bedrägeribrott. En del andra brott, som till exempel trafik- och narkotikabrott, upptäcks nästan uteslutande av polisen i deras spanings- och ingripandeverksamhet.
Ökningen av dessa brott hänger därför i hög grad samman med polisens insatser. Ökade insatser ger fler anmälningar. Det är konsekvensen. Vidare kan ett ökat förtroende för polisens förmåga att bekämpa vissa brottstyper, som till exempel vålds- och sexualbrott mot kvinnor och barn, leda till att fler övergrepp anmäls. Slutligen beskriver kriminalstatistiken bara den brottslighet som registreras av myndigheterna.
För att kunna bilda sig en mer korrekt uppfattning om brottslighetens omfattning och utveckling är det därför viktigt att komplettera den officiella kriminalstatistiken med alternativa informationskällor som den nationella trygghetsundersökningen, brottsofferunderökningar och undersökningar av ungdomars delaktighet i brott. Att förebygga, ingripa och utreda brott hör till några av samhällets viktigaste uppgifter.
För regeringen är det viktigt att antalet brott som klaras upp ökar, och inom polisen pågår ett arbete med att öka antalet uppklarade brott. Regeringens förstärkning av polisens resurser, med målet att det 2010 ska finnas 20 000 poliser, bidrar till att ytterligare förbättra polisens förutsättningar att klara upp fler brott och pressa tillbaka brottsligheten.
Beatrice Ask (M):
Får jag börja med Finn Bengtsson som flera gånger har varit inne på Brottsförebyggande rådet. Jag vill bara säga att jag inte tror att vi ska skylla utvecklingen på Brottsförebyggande rådet när det gäller flera anmälda brott utan möjligen på socialdemokratiska regeringar. Därtill har den här regeringen gjort en förändring av Brottsförebyggande rådets verksamhet.
I stället för att man har en mer politisk styrelse är det numera de rättsvårdande myndigheterna som utser representanter för att kunna få forskningsstöd för sin verksamhet genom det arbete som bedrivs inom Brå. Det tror jag är en bra ordning. När kommer nedgången i kriminaliteten? frågar Roland Bäckman. Jag önskar verkligen att jag visste när alla människor skulle bli hederliga i grunden och inga fler brott skulle begås. Jag tror att vi får vänta ganska länge på det.
Däremot är jag helt övertygad om att fler poliser och bättre verktyg för polisverksamheten måste ge resultat så att vi kan klara upp fler brott. Det är ett komplext arbete, men jag menar att man kan se resultatet. Inte minst gäller det förebyggande insatser. I Stockholm inte så långt härifrån har vi exempel på insatser med synlig närvarande polis på två ställen.
Där har man genom en mycket målmedveten insats som ligger helt i linje med regeringens politik faktiskt pressat ned våldsbrotten med 33 procent. Det är ett bra exempel på att närvaro och insatser gör att färre drabbas av brott. Jag tror att det är viktigt. Till sist när det handlar om samarbete mellan poliser och kommun finns det ett uppdrag i dag till alla länspolismästare att upprätta avtal med varje kommun.
Man sätter sig ned och blir överens om hur situationen ser ut i kommunen, vem som har ansvar för vad, och försöker se till att myndigheterna drar åt samma håll så att vi inte har hål där saker inte blir gjorda utan att man får mer kraft. Det gäller all polisverksamhet. Jag tror att det är oerhört viktigt att skola, socialen och andra samverkar på ett bättre sätt. Det finns många bra exempel på det. Det går bra att titta in på regeringens hemsida. Där har vi en del av dem.
Beatrice Ask (M):
Monica Green har frågat mig på vilket sätt jag avser att skynda på det viktiga arbetet med att reglera sms-lånen. Som jag vid flera tillfällen har redogjort för pågår ett arbete med en ny konsumentkreditlag. Det är ett av de större lagstiftningsprojekten på civilrättens område. Förslaget innebär ett stärkt skydd för låntagarna i flera avseenden. Det föreslås skärpta krav på information, bland annat om den effektiva räntan, och skärpta krav på kreditprövning.
Vidare föreslås en skyldighet för kreditgivaren att förklara kreditavtalet och dess verkningar för konsumenten. Konsumenten föreslås också få rätt att ångra ett kreditavtal. Dessa förslag är integrerade delar i det nya konsumentskyddet som bör leda till att bland annat problem med överskuldsättning på grund av sms-lån minskar.
Frågan rör central civilrättslig reglering av omedelbar och stor betydelse för såväl låntagare som banker, bolåneinstitut och andra företag som lämnar konsumentkrediter. Det är viktigt att regleringen blir så bra som möjligt. Arbetet har nu kommit så långt att ett förslag kommer att remitteras inom kort.
Beatrice Ask (M):
Det är ingen nyhet att Monica Green tror att allt djävulskap kommer från alliansregeringen, men det är faktiskt så att en finansiell lågkonjunktur påverkar arbetslösheten mycket. Vi har några branscher som går riktigt dåligt eftersom de inte har hängt med i utvecklingen eller för att det finns strukturförändringar. Vi har också en ganska erbarmligt dålig integration i det här landet som gör att stora grupper står utanför. Vi har många ungdomar som inte får de kunskaper de behöver och därför inte kommer in på arbetsmarknaden.
Detta förstärks i en lågkonjunktur och är ett jätteproblem. Jag hinner inte gå in på allt vad vi gör för detta, men det är naturligtvis också så att människor i en svår ekonomisk situation kan frestas mer av att tro på enkla lösningar, och om marknadsföringen är aggressiv kan det då vara enkelt att ta de här lånen.
Det är därför vi har arbetat fram förslag för att rätta till de brister som finns i den lagstiftning som Monica Green och hennes parti med flera bär ett stort ansvar för.
Jag säger inte att det räcker, men vi arbetar faktiskt väldigt mycket med detta. Hade vi gått bidragsvägen skulle fler än i dag, långtidssjuka och andra, fortfarande leva på sjukbidrag i stället för att få rehabilitering och så vidare, och då skulle situationen ha varit ännu värre.