Anders Borg (M):
Låt oss konstatera att Riksrevisionen, Finanspolitiska rådet, LO, Studieförbundet Näringsliv och Samhälle, OECD och Finansdepartementet - i Finansdepartementets fall två gånger - har publicerat ordentliga grundliga genomgångar av sysselsättning och jobbskatteavdrag. Då har vi konstaterat att till och med LO:s siffror ligger högt.
Genomgående visar alla utvärderingarna att det handlar om mycket stora effekter på sysselsättningen, särskilt om vi jämför med alla andra tänkbara åtgärder. Det här är förmodligen alltjämt det effektivaste sättet att göra det mer lönsamt att arbeta. Låt oss konstatera att nästan alla andra sätt att göra det mer lönsamt att arbeta handlar om att strama åt transfereringssystem. Det är nämligen det andra alternativet.
Det är heller ingen slump att det är på detta sätt, utan det är väl beprövad forskning och erfarenhet. Det är därför Socialdemokraterna också har accepterat alla jobbskatteavdrag. Jobbskatteavdrag ett - Socialdemokraterna har accepterat det. Jobbskatteavdrag två - Socialdemokraterna har accepterat det. Jobbskatteavdrag tre - Socialdemokraterna har accepterat det. Jobbskatteavdrag fyra - Socialdemokraterna har accepterat det. Ett, två, tre, fyra - fyra rungande ja från Socialdemokraterna.
Jag ser fram emot om ni ändrar er. Vi kan gärna ha en valrörelse om att ni ska riva upp detta så att vanliga löntagare får någon tusenlapp i höjd skatt i månaden. Det tror jag är en valrörelse som åtminstone jag skulle se fram emot. Men jag tror inte att det blir så, jag tror nog att Socialdemokraterna står fast vid ett, två, tre och fyra ja till jobbskatteavdrag. Så: Vad är det egentligen vi diskuterar? Är det någon skillnad här? Var är gränslinjen?
Det är i så fall att Socialdemokraterna ska ompröva sin egen politik, och det är en intressant debatt. Då är dock jag kanske inte rätt debattmotståndare. Låt oss konstatera vad som har hänt i Sverige under senare år. Relativt vad vi trodde ligger sysselsättningsnivån 3-4 procent högre än vad vi räknade med under krisåren. Relativt historien har vi fått en sysselsättningsökning av sällan skådat format efter en sådan allvarlig ekonomisk kris.
Låt oss också konstatera att i den senaste kvartalsstatistiken växer sysselsättningen i Sverige snabbast i Europa. Vi har alltså i Sverige haft en utveckling som kraftigt avviker från de historiska mönstren i andra länder. Jag vet inte om Hans Olsson känner till det, men det är alltså en mycket allvarlig ekonomisk kris ute i Europa. Arbetslösheten i Spanien har just passerat 20 procent och ungdomsarbetslösheten 45 procent.
Vi talar om breda nedskärningar i välfärdssystemen i dessa länder de kommande åren, för att återställa offentliga finanser. I Sverige diskuterar vi hur stora satsningar vi ska kunna göra på äldreomsorg eller om vi ska kunna sänka någon ytterligare skatt. Jag är övertygad om att den svenska modellen kommer att komma ut ur denna process som en av de stora vinnarna.
Det är länder som ser ut som Sverige, som har god ordning i offentliga finanser, en väl fungerande arbetsmarknad och ansvarsfulla parter och som har gjort strukturreformer - som Tyskland, Finland, Österrike och Holland - som klarar sig igenom krisen, inte de anglosaxiska. Nu är det faktiskt så att alla dessa anglosaxiska länder ligger högre än Sverige i arbetslöshet och har haft en sämre utveckling. Låt oss ta utanförskapet. Vi vet vilket mått Socialdemokraterna föredrar, nämligen helårsekvivalenserna.
Det var det man själv lade fast när man lade målet om 800 000 i helårsekvivalenser. Detta mål uppfyller vi. När Socialdemokraterna lämnade ifrån sig efter att ha haft detta mål i fyra eller fem år hade man inte varit i närheten av det. Utanförskapet har alltså trots den värsta krisen sedan 30-talet minskat. Det är naturligtvis en stor fördel, och det beror ju på att vi äntligen har fått en politik som sätter full sysselsättning främst.
Det är därför denna regering kan värna välfärden.