KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Qarlsson (C):
Jag instämmer till fullo med Ann-Christin Ahlberg. Det är miljön och omgivningen som är funktionshinder, inte personen i fråga eller handikappet i sig.
Det var ju vårt parti som tillsammans med Ann-Christin Ahlbergs som på 90-talet, efter en fruktansvärd kris, var med och plockade fram en budgetlag och såg till att det måste finnas balans i statens finanser. Det är en förutsättning för dem som är i störst behov av samhälleligt stöd att det finns balans. Jag vet att vi fortfarande har precis samma uppfattning om det.
Därför tror jag att det snarare blir kontraproduktivt att försöka göra det till en skiljelinje. Vi har samma uppfattning om att det ska införas. Men för att kunna göra det måste vi ha ett fullständigt underlag som det går att göra beräkningar på, som det går att budgetera och se till att det kommer in. I nuläget finns inte det.
Det är en oerhört stor skillnad på de uppgifter som finns i de utredningar som i så fall skulle ligga till grund för ett lagförslag här och nu. Låt oss ta fram ett underlag som det går att bygga en lagstiftning på. Det är mitt svar. Jag är inte emot att det ska införas som diskrimineringsgrund.
Annika Qarlsson (C):
Jag kan inte svara på frågan hur länge man ska vänta, men jag kan från min sida ge löftet att jag kommer att ligga på för att det ska gå så fort som möjligt. Jag kan också bara konstatera att under min första mandatperiod var det jag som stod i Ann-Christins talarstol och hennes företrädare som stod i denna och hade en budgetlag och ett utredningsansvar att ta hänsyn till.
Det vi kan konstatera är att det finns lagar som redan i dag kräver en tillgänglighet i nybyggnationer och i kollektivtrafik, och ändå efterlevs det inte. Jag tror att det någonstans gäller att se till att första steget är att göra otillgängligheten till en diskrimineringsgrund, att få det på plats.
Innan det sedan får full effekt ute i samhället kommer det att ta ytterligare år. Därför håller jag med Ann-Christin om att det är viktigt att det går undan. Men jag vill inte tumma på att vi ska ha ett bra underlag att grunda detta beslut på.
Annika Qarlsson (C):
När det gäller arbetsskadeförsäkringen har jag inte varit så involverad att jag kan uttrycka någonting om den. Däremot har jag också följt debatten om att det är väldigt få inom den här sektorn som får ett positivt utslag när det gäller arbetsskadeförsäkringen. Från Centerpartiets sida tittar vi på detta, och det är sådant som jag i min tur kommer att föra upp och föra vidare.
Jag utgår från att det finns diskussioner kopplade till detta, men jag har inte ytterligare synpunkter eller något att rapportera från hur diskussionerna gick. När det gäller hur vi ska komma fram till hur belastningsskador inte ska uppstå över huvud taget är det en del av det som hela uppdraget som Arbetsmiljöverket har fått handlar om - specifikt i den här delen men också rent generellt.
Det uppdrag som förändrades under förra mandatperioden då de också fick ett främjandeuppdrag är självklart inte frikopplat från kvinnors arbetsmarknad utan gäller även den. Vi har gett det här uppdraget som mer specifikt går in på belastningsskadorna för kvinnor, och då är det självklart så att det man lär sig och får fram under de år som projektet ska pågå också kommer att ge respons och utfall som vi sedan har att jobba vidare med.
Annika Qarlsson (C):
Jag instämmer i Josefin Brinks analys av hur det ser ut i vardagen för vårdbiträden och undersköterskor som jobbar inom äldreomsorgen. Däremot instämmer jag inte i analysen när det gäller neddragningar. Det vi har gjort under vår regeringstid har varit att se till att hålla kommuner och landsting under armarna så att de haft resurser att inte behöva göra neddragningar som annars hade varit nödvändiga i den lågkonjunktur som drabbade oss för ett antal år sedan.
När det gäller privatiseringar arbetar man kanske på olika sätt inom verksamheterna. Det är inte alltid antalet händer som faktiskt spelar roll fullt ut. Tittar man på hur kvaliteten i vården upplevs kan man konstatera att det finns både kommunala och privata aktörer som inte gör ett bra jobb.
Då är det upp till de lokala politikerna att bli bättre på upphandling och se till att man får de kvalitetskrav man har uppfyllda. När det gäller belastningsskador är det ett arbetsgivaransvar. Det gäller oavsett om arbetsgivaren är kommunal, privat eller ett landsting. I kommuner och landsting är det du och jag och våra partikamrater som inte har varit de bästa arbetsgivarna.
Där finns oerhört mycket mer kvar att göra. Jag tror att man måste trycka på ännu mer där för att se till att de som har ledande funktioner och chefsbefattningar, oavsett om det är avdelningschefer eller högre upp på större boenden eller i kommunen, får mer insikt i arbetet med arbetsmiljö och arbetsmiljökultur.
Jag tror att en av de uppgifter som ligger framför oss är att organisera om detta, för arbetet inom vården och omsorgen bygger på kvinnor som jobbar deltid och som sliter ut sig utan att protestera. Det är inte okej. Där tror jag att vi har ett oerhört viktigt arbete framöver, lokalt med kommuner och landsting men också tillsammans med arbetsmarknadens parter och Arbetsmiljöverket som nu har fått det här uppdraget.
Annika Qarlsson (C):
Det var många frågor. Vi är beredda att se över om det finns möjlighet att höja taken inledningsvis, och vi är beredda att sänka dem. Nu står Josefin Brink och höjer på ögonbrynen. Det är spännande att debattera med Josefin Brink, men hon är inte speciellt neutral i talarstolen. Vi pratar om att höja taken, men vi pratar också om att i snabbare takt sänka ersättningsnivåerna.
Därigenom hålls samma ram för a-kassan. Den här delen är viktig för att öka incitamenten. Sedan var det frågan om att sänka lönerna. Det skulle vara orsaken att man sedan kommer in i a-kassan. Vi har pratat om ingångslönerna. Det handlar om dem som inte har någon ersättning, som inte är kvalificerade för a-kassan i dag, som inte får in en fot på arbetsmarknaden. Det är den gruppen som vi har diskuterat.
Ingångslön är något som man har under en kort tid. Studier har visat att när man får in en fot på arbetsmarknaden har man tio år senare bevisligen betydligt högre lön. Man får en högre livslön om man kommer in tidigare på arbetsmarknaden. Jag har inte hört något svar på hur man ser på frågan om livslön och möjligheten att faktiskt komma in på arbetsmarknaden. Men det är kanske så att Josefin Brink hellre ser att man går arbetslös än att man får chansen att komma in på arbetsmarknaden.
Det är sant att obligatoriet inte löser alla bekymmer på arbetsmarknaden. Nej, alla kommer fortfarande inte att få a-kassa i och med att vi inför ett obligatorium. Däremot kommer fler att omfattas. Fler kommer att få del av försäkringen.
Många väljer i dag att inte gå med, dels för att de känner sig trygga på arbetsmarknaden och inte tror sig bli arbetslösa, dels för att många ungdomar väljer att inte gå med eftersom det innebär att söka medlemskap någonstans. Det blir ett för stort steg som gör att de väljer att inte söka.
Annika Qarlsson (C):
Det var ett intressant ställningstagande från Vänsterpartiet. Det jag hänvisade till var sättet att agera i talarstolen, inte att vi har olika uppfattning - det kan det inte råda någon som helst tvekan om. Däremot hur man agerar mot varandra i talarstolen, ofta benämnt härskarteknik, är någonting som jag många gånger har reagerat på. Jag visste inte att det var en del av Vänsterpartiets politik.
När det gäller obligatoriet och arbetsvillkor finns det möjligtvis bara ett parti i den här kammaren som har varit i närheten av att inte ställa arbetsvillkor, och det är Miljöpartiet när man pratar om medborgarlön. I övrigt finns det hos alla partier ett krav på någon form av arbetsvillkor för att kvalificera in i försäkringen. Det kommer självklart att gälla även för obligatoriet.
När det gäller att se över arbetsvillkor och alla andra villkor som Josefin beskrev sist är det också det som utredningen har att se över. Det har jag inga svar på här i dag. Även om det är många av de sakerna som sedan kommer att komma fram, som utredningen kanske inte har fått på plats, tror jag att det kommer att fortsätta att vara diskussioner som gör att man ser över de sakerna. Många står utanför försäkringen i dag men skulle ha möjlighet att få rätt till försäkring.
De är inte inne i grundförsäkringen, för de står helt utanför och väljer att stå utanför därför att de inte vill anmäla sig och finnas med i registren. Det finns många olika grupper som står utanför men också de som i dag väljer att stå utanför då man bedömer att det är liten risk för att bli arbetslös. De skulle också finnas med i systemet och vara en del av den gemensamma finansieringen av det hela.
Annika Qarlsson (C):
Ja, man skulle kunna vända på Patrik Björcks inledning och säga: Rösta på Centerpartiet så får du jobb! Rösta på Centerpartiet så får du fler jobb! Rösta på Centerpartiet så kommer du att få en högre livslön än vad du får med alternativet Socialdemokraterna! Det är det som någonstans hänger ihop med alla de förslag som vi diskuterar och debatterar. Det handlar om att se till att få en mer dynamisk arbetsmarknad. Patrik Björck har varit ute efter balansen.
Jag tror aldrig att det går att hitta en exakt balans, utan jag tror att det gäller att hela tiden vara öppen och fundera på vad som händer och sker. Arbetslöshetsförsäkringen är en del, om det är lågkonjunktur eller högkonjunktur och hur det förändras inom olika branscher. Jag kan bara se den förändring som sker i mina hemtrakter i Västsverige med Saab, där folk söker sig vidare och där det finns grupper som har möjlighet att ta sig vidare på arbetsmarknaden. Men det finns också en grupp som kommer att ha svårare att ta sig vidare.
Den typ av strukturförändring som det då blir lokalt kommer det att krävas att vi hela tiden ser över. Det går aldrig att säga att det finns en exakt punkt som är helt rätt. När det gäller långtidsarbetslösheten kan vi bara konstatera att vi har haft ett strukturellt problem under lång tid, och vi har kommit åt vissa delar. Men vi är inte helt nöjda med läget, utan vi ser att det finns fortsatta bekymmer.
Då måste vi jobba vidare och fundera på hur vi ska komma åt det. När det gäller att ungdomsarbetslösheten skulle öka tror jag inte att siffran stämmer, däremot att den är fortsatt hög. Där kan vi se att vi behöver fortsatt jobba med många olika saker. Jag tror att det gäller att se att det behövs en palett av olika åtgärder för att vi ska komma åt det här. Men en sak är i alla fall säker.
Det som har hänt under de här regeringsåren är att det har blivit 175 500 fler jobb. Många olika saker har ändrats, och många saker sker, men det här är en strukturell skillnad som ändå går i rätt riktning och som hade uteblivit med en alternativ politik.
Annika Qarlsson (C):
När det gäller arbetsmarknadsfrågorna och om teorierna har hållit i praktiken eller inte är det inte så att det är enbart den saken som spelar roll. Konjunkturläget är också något som spelar roll, oavsett om det är en socialdemokratisk regering eller en alliansregering - även om man som opposition, antingen det är en alliansopposition eller en socialdemokratisk opposition, gärna bortser från det.
Det är klart att konjunkturläget påverkar arbetslöshetssiffrorna oberoende av allt det andra. Men jag kan konstatera att från det att vi tog över 2006 fram till 2011 har vi 175 500 nya jobb. Till viss del fungerar det alltså. Är jag då nöjd? Nej.
En av de saker som Svenskt Näringsliv visade förra veckan men som också har kommit fram tidigare pekar på att företagen har svårt att rekrytera men också att de som står till arbetsmarknadens förfogande har svårt att hitta in på arbetsmarknaden, att få tag på rätt arbetsgivare. Där behöver vi göra mer. Jag skulle gärna se att det fanns fler aktörer. Vi är inte riktigt överens om det, men diskussionen pågår.
Det är en oerhört viktig förutsättning för att sedan komma vidare. Det är intressant att Patrik Björck inte vid något tillfälle lämnade besked om den nya inriktning som det ändå gavs sken av på DN Debatt i går.
Lite intressant och lite spännande var det när jag gick hit i dag, för jag hade trott att det skulle komma någon form av omtag, nytag eller inriktning beträffande vart Socialdemokraterna är på väg i de här frågorna - eller om man fortfarande står kvar vid samma pyttipanna som man tidigare har prövat och som jag kan konstatera - fast vi kanske inte är överens om det - inte har lyckats.
Annika Qarlsson (C):
Välkommen till arbetsmarknadsutskottet och arbetsmarknadsutskottets debatter, Ann-Louise Hansson! Det är väldigt roligt att ha dig med här. När det gäller varaktig försörjning hade vi före 2006 ett system där det fanns människor som under lång tid hade just a-kassa som en varaktig försörjning. Man fick förnyade perioder. Man var inne i kortare åtgärder för att sedan få ytterligare en förnyad period. Det vi har gjort är att förändra reglerna så att det ska vara en tydligare omställningsförsäkring.
Till det har vi kopplat insatser och stöd, åtgärder som ska göra att man får möjlighet att komma i arbete. Den typen av försäkringar - oavsett om vi pratar om arbetslöshetsförsäkringar eller sjukförsäkringen - är generella system och ska fortsätta att vara generella system.
Jag tror att det är väldigt svårt att gå in och säga åt någon: Du kan få lite annan a-kassa än en annan, för den personen har inte sökt så många jobb. Jag tror att den typen av system måste fortsätta att vara generella. När man sedan däremot kommer till ekonomiskt bistånd, som är det som följer upp efteråt, är det individuell prövning som gäller, och det tycker jag är viktigt att det fortsätter.
När det gäller a-kassan och sjukförsäkringen tycker jag att det finns en poäng i att det är generella system med generella regler som gäller lika för alla.
Annika Qarlsson (C):
När det gäller att slå sönder a-kassan är det Johnny Skalins ordval. Jag tycker inte att vi har slagit sönder a-kassan. Däremot har vi gjort förändringar som innebär att vi gör en omställningsförsäkring i stället för att det gäller som en varaktig försäkring. Det var i ett historiskt perspektiv jag beskrev det.
När jag pratade om att jag vill se att a-kassan ska stärkas ytterligare kan jag säga: Då skulle jag gärna vilja se att vi inledningsvis ökade nivån men sedan hade en snabbare avtrappning, vilket gör att när man inledningsvis blir av med jobbet finns det en stark försäkring men också incitament för att snabbt söka sig ut aktivt. Det Johnny Skalin beskriver är någon form av yrkesförsäkring. Men det har vi inte i Sverige.
Det finns egentligen inget parti som driver den frågan. Däremot kan man ibland få uppfattningen att vi ska gå åt det hållet. Men det skulle jag se som väldigt konstigt, ett väldigt konservativt system som inte skulle gynna rörligheten på arbetsmarknaden. Ett ohederligt sätt att argumentera, sade Johnny Skalin. Ja, det kanske den tycker som inte håller med mig.
Men när det gäller att stänga gränserna för arbetskraftsinvandring - att i stället för att få komma hit med jobb på fickan och bli en del av det svenska samhället få komma hit som gästarbetare i ett gästarbetarsystem och hela tiden vara beroende av eventuella arbetsgivares välvilja - tycker jag att det skulle vara ett oerhört allvarligt steg i fel riktning.
Det Sverigedemokraterna dessutom vill - förutom arbetskraftsinvandringen - är att se till att färre människor kommer hit och söker asyl. Det är också en del av helheten när det gäller att stänga gränserna, som jag uppfattar att Sverigedemokraterna har stått för. Men Johnny Skalin har kanske, tillsammans med sina kamrater i Sverigedemokraterna, ändrat uppfattning.
Annika Qarlsson (C):
Jag kan bara konstatera att det Johnny Skalin just sade var: Stäng gränserna! Han skriver om det och säger att det ska vara begränsad invandring och att vi inte ska ge skydd till människor som inte har asylskäl. Jamen det är ju så vår asylpolitik ser ut! Asylskälen prövas, och de som har skäl får också stanna här. Det vi utöver detta har gjort är att öppna för arbetskraftsinvandring.
Det handlar om möjligheten att komma till Sverige och vara en del av Sverige - att vara med och bidra. Johnny Skalin beskriver det som att de som saknar förutsättningar, språkkunskaper eller den utbildning som krävs ska stå vid gränsen och få beskedet: Sorry, vännen, hit till Sverige är du faktiskt inte välkommen! Det Johnny Skalin beskrev här i kammaren är för mig att stänga gränserna.
När det gäller arbetsmarknaden kan man bara konstatera att det finns lite olika syn på - eller rättare sagt att man tror eller är övertygad om - hur arbetsmarknaden fungerar. Man kan se det som att det finns en dynamik i arbetsmarknaden som handlar om utbud och efterfrågan, där vi skapar förutsättningar för företag att anställa, och vi skapar också möjligheter för människor att söka sig ut i arbete med hjälp och stöd på olika sätt.
I den dynamiken skapas jobb som gör att fler människor arbetar, vilket i sin tur ökar antalet arbeten i nästa steg. Det finns alltså en dynamik som gör att det blir jobb. Ett alternativt sätt att se det är att man tror att det går att lösa allting här och nu inom den här ramen utan att släppa loss den dynamiken. Det jag hör från Johnny Skalin är en statisk syn på arbetsmarknaden.
Han tror att bara vi stänger gränserna kommer det här att lösa sig. Nystartszoner är också en del av en dynamisk arbetsmarknad där vi skapar förutsättningar och möjligheter för fler att vara med och bidra i det svenska samhället. Det ser jag mycket positivt på.
Annika Qarlsson (C):
Den svenska ILO-kommittén och den partssammansatta expertmyndigheten har tittat på förslaget och välkomnar det. De tycker att det är ett väl avvägt förslag som regeringen har lagt fram och som utskottet ställer sig bakom.
De påpekar att en arbetstagarpart som vill förhandla inte längre riskerar att få söka upp en motpart i ett annat EES-land för att göra en förhandlingsframställning utan kan delge kontaktpersonen en sådan framställan. Därmed kommer de hit och kan genomföra den typen av förhandlingar. Vad man också säger i det remissyttrande som vi i utskottet har tagit del av är att det inte heller står i strid med Sveriges åtagande enligt någon ILO-konvention som är ratificerad av Sverige.
Annika Qarlsson (C):
Jag gör tvärtemot Johan bedömningen att det förslag som vi debatterar här och nu och som vi ska besluta om underlättar för de utstationerade. Det finns någon som är ansvarig för att ta emot delgivning. Är det någon som önskar någon form av diskussioner kring tvister eller liknande finns det en person som är utsedd som ansvarig för att ta emot en delgivning och kommer säkerligen i vissa delar att kunna hantera även tvister.
Men när det gäller förhandlingar och att teckna avtal finns det en tydlig mottagare med det här förslaget, så jag bedömer att det kommer att underlätta för de utstationerade som kommer hit att få möjligheten att både lösa tvister och eventuellt teckna kollektivavtal när så önskas.
Annika Qarlsson (C):
Jag kan bara konstatera att Ann-Christin Ahlberg just nu driver en väldigt ohederlig debatt när hon står i den andra talarstolen. Hon får er som sitter på läktaren eller hemma vid tv:n att tro att Socialdemokraterna är emot jobbskatteavdraget. Men jobbskatteavdraget är kvar och finns där. Ni har valt att inte ta bort det även om ni har tagit en liten del på toppen.
I det stora hela är det fortfarande kvar. Det är intressant att gå in och titta på olika lönenivåer. Det vi gjorde när vi införde jobbskatteavdraget var just att se till att det blev en större effekt på de lägsta inkomsterna, vilket skapar större utrymme och ger mer pengar till de kvinnor som har de lägsta inkomsterna.
Vi gjorde den konstruktionen på jobbskatteavdraget med tanke på att det skulle vara på det viset. Det som är lite intressant är att jobbskatteavdraget också hänger ihop med möjligheten att komma i arbete. Med den budget som föll häromveckan skulle politiken ha slagit mot arbetsmarknaden och lett till färre jobb.
Den viktigaste omfördelning som sker i politiken över huvud taget gäller skillnaden mellan att vara arbetslös och att ha möjlighet att gå till jobb. Under de åtta år som vi var i regeringsställning såg vi till att över 300 000 nya jobb kom till. 340 000 människor kan försörja sig och glädjas åt ett jobbskatteavdrag. Med vår politik fortsätter vi utvecklingen för att fler människor ska komma i arbete.
Ann-Christin Ahlbergs och hennes regerings alternativ kommer att leda till färre jobb, vilket slår hårt mot dem som inte kommer in på arbetsmarknaden över huvud taget.
Annika Qarlsson (C):
När Ann-Christin Ahlberg beskriver det som att all jämställdhetspolitik försvann är det en fortsättning på den argumentation man började med något år före valet. Man försökte göra det tydligt - eller otydligt, vilket man nu ska tolka det som - att Alliansen inte hade någon jämställdhetspolitik. När vi tillträdde 2006 tiodubblades anslagen till jämställdhetsområdet. Det vet Ann-Christin Ahlberg väldigt väl.
Under sju år hade man väldigt svårt att förhålla sig till att det krävdes en alliansregering för att satsningarna på studier, forskning och utveckling av strategiskt arbete för att motarbeta våld mot kvinnor skulle komma igång och ta ordentlig fart. Att det behövdes en alliansregering för att det skulle komma på plats sved i den socialdemokratiska själen.
För något år sedan började man konsekvent uttrycka sig som att vi inte hade någon jämställdhetspolitik. Jag blir så fruktansvärt besviken när man gör på det viset, i stället för att vi kan stå och prata om att det finns skillnader, att vi prioriterar olika, att vi ser olika delar i politiken som viktiga för kvinnor.
Jag tror inte att Socialdemokraterna inte tycker att det är viktigt med jämställdhet. Men vi prioriterar olika saker, och vi jobbar på olika sätt, utifrån att vi har olika ideologiska grund- och värderingsprinciper. Att då stå och säga att det inte finns någon satsning, att vi inte vill någonting och att vi är inlåsta blir bara kontraproduktivt.
Någonstans tappar vi möjligheten att diskutera vad det innebär för kvinnor att det finns möjlighet att starta och driva företag inom områden där det traditionellt sett är väldigt många kvinnor som jobbar och där en hög professionalism ingår. Där vill ni stänga dörrarna. Vi vill fortsätta att hålla dem öppna så att kvinnor ska kunna byta arbetsgivare eller kunna starta och driva företag.
Annika Qarlsson (C):
Det är spännande att lyssna på Ali Esbati. Jag kan lugnt konstatera - och där tror jag att han håller med mig - att vi inte heller på detta område delar uppfattning. Det finns en tro på och bild av att innan alliansregeringen kom till makten 2006 var allt ändå bra.
Det var rätt fint, och alla var nöjda med Arbetsförmedlingen. Alla fick jobb, och man tyckte att den var så effektiv och fungerande så bra. Jag vet inte riktigt vilken värld som du har hämtat den bilden från, för det är inte den bild som jag och många med mig har. Vi kan konstatera att man så här långt inte kan skylla på regeringen under dess halvår vid makten.
Vi kan inte heller skylla allt på alliansregeringens åtta år. Vi behöver se tillbaka på de senaste 20 åren. Uppdraget till Arbetsförmedlingen i en föränderlig värld har inte har följt med utvecklingen. Det är grunden för den kritik som jag framförde. Det handlar inte om enskilda personer eller enskilda kontor, utan jag kritiserar systemet som sådant och strukturen som sådan.
Vi har sett oss runt omkring i världen. Det är ju inte bara Sverige som har bekymmer på det här området, utan det är rätt många länder som har konstaterat att systemet med arbetsförmedling, som det har sett ut sedan 40- och 50-talet, behöver reformeras och förändras. Många andra länder har prövat andra modeller. Det som vi har sett har fungerat väl och som har reformerats under resans gång är arbetsförmedlingen i Australien.
Där har man varit duktig på att se till att de som står långt från arbetsmarknaden har kommit in på den.