KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Ygeman (S):
Anti Avsan har frågat mig hur PNR, passenger name record, ska implementeras på effektivast möjliga sätt. Han har också frågat mig på vilket sätt man ska kunna säkerställa att relevanta underrättelser sorteras ut i rätt tid ur den stora mängden information som kommer att ackumuleras med tiden. Anti Avsan undrar även vilka andra åtgärder jag och regeringen ser för att kunna förebygga och förhindra terrorhandlingar. Flera länder, inom och utanför EU, har eller håller på att bygga upp egna PNR-system.
Brottsbekämpande myndigheter i Sverige kan redan i dag begära in och använda PNR-uppgifter för brottsbekämpningsändamål, till exempel för att upptäcka narkotikasmuggling, människosmuggling och annan grov brottslighet.
Enligt förslaget till EU-direktiv om reglering av PNR-uppgifter ska varje medlemsstat inrätta en särskild enhet - passenger information unit, PIU - som ska vara ansvarig för insamling, sparande och analys av PNR-uppgifter samt för vidarebefordran av uppgifterna och analysresultaten till de brottsbekämpande myndigheterna.
Ett samlat EU-regelverk för insamling och användning av PNR-uppgifter kan öka rättssäkerheten genom att skapa enhetlighet mellan medlemsländernas olika regelverk och bidra till att underrättelser på ett snabbt och effektivt sätt når dem som är mest lämpade att bedöma dem. Regeringens grundläggande inställning till användning av PNR-uppgifter för brottsbekämpande ändamål är positiv, förutsatt att de används på ett rättssäkert sätt och med hänsyn till den personliga integriteten.
Utgångspunkten är därför att i konstruktiv dialog med Europaparlamentet nu föra förhandlingarna i hamn. När direktivet är antaget och dess slutliga utformning således är klar och känd avser regeringen att påbörja arbetet med att analysera hur direktivet bör implementeras i Sverige för att på bästa sätt utnyttja effektiviteten i ett PNR-system och samtidigt uppnå ett adekvat skydd för den personliga integriteten. Regeringen har tillsatt en nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism.
Detta uppdrag pågår till juni 2016. Regeringen har också för avsikt att ta fram en ny nationell strategi mot terrorism. Den nya strategin ska redovisa en heltäckande bild av problematiken och de åtgärder som bör vidtas, inklusive förebyggande åtgärder.
Anders Ygeman (S):
Det stämmer som Anti Avsan säger att såväl RIF-rådet, bestående av både inrikesministrar och justitieministrar från Europeiska unionens medlemsländer, som Europeiska rådet, där statscheferna deltar, vid ett flertal tillfällen har diskuterat terrorism och passenger name record, alltså biljettinformationen.
Jag delar Anti Avsans uppfattning att flertalet partier i den svenska riksdagen har en grundläggande gemenskap i kampen mot terrorism. Vill Anti Avsan ställa frågor om enskilda EU-parlamentsledamöters agerande gör han det bäst genom att ställa frågorna till dem personligen och inte i riksdagens talarstol.
Men låt mig säga så mycket att jag och Anna Hedh är överens om att det behövs ett biljettinformationssystem och att det är viktigt att det är rättssäkert och att det är effektivt för de rättsvårdande myndigheterna. Förutom att träffa Anna Hedh från min egen grupp har jag bokat in träffar med andra ledamöter.
Jag har också personligen sammanträffat med LIBE-utskottets ordförande, som är från Storbritannien, för att säkerställa att vi efter två års stillastående ska kunna börja gå framåt i dessa frågor. Jag har också i medierna gett utryck för att det är viktigt att vi i den konstruktiva dialogen förstår varandras bevekelsegrunder.
Jag har stor förståelse för att LIBE-utskottet i EU-parlamentet vill göra så mycket som möjligt för att säkerställa ett skydd för den personliga integriteten. Det måste vi från ministerrådet och de nationella parlamenten förstå. Men det är också viktigt att de som sitter i LIBE-utskottet förstår vilket viktigt verktyg biljettinformationen är för att kunna bekämpa grov och allvarlig brottslighet såsom terrorism, droghandel och människosmuggling.
Om vi förstår varandras bevekelsegrunder tror jag att det är möjligt att göra ett skarpt och bra biljettinformationssystem som värnar den personliga integriteten. Anti Avsan är fullt medveten om detta, men det bör påpekas för protokollet att användandet av biljettinformation är oreglerat i dag till stora delar. Biljettinformation används på väldigt olika sätt i olika länder.
Det betyder att när vi får ett EU-gemensamt biljettinformationssystem kommer det i många fall att leda till skärpning av den personliga integriteten. Det kommer att innebära en begränsning av vem som har tillgång till informationen, hur länge den kan lagras och hur den kan behandlas.
Det sämsta man kan göra för den personliga integriteten och för värnandet av de fria, demokratiska och öppna rättigheterna är att bromsa behandlingen av PNR-systemet, för då kommer osäkerheten för den personliga integriteten att bestå. Men här tror jag att jag och Anti Avsan har samma uppfattning.
Anders Ygeman (S):
Jag vill för sakens skull påminna Anti Avsan om att interpellationsdebatter är ett forum för att ställa frågor till statsråd. Vill man ställa frågor till EU-parlamentariker, riksdagsledamöter eller andra icke närvarande personer får man använda andra forum. Låt mig också påminna om att regeringen är helt enig i frågan om biljettinformation.
Vi har dessutom samrått, det vill säga fattat riksdagsbeslut i justitieutskottet efter överläggning, om vilken syn Sverige ska ha på PNR-information. Vi har vid ett annat tillfälle informerat justitieutskottet om PNR-systemet, och vi har vid två tillfällen haft samråd med EU-nämnden i frågan. Som Anti Avsan säkert väl känner till är vi helt eniga i regeringen och regeringspartierna.
Detsamma kan dock inte sägas om allianspartierna. Centern har efter regeringsskiftet valt att motsätta sig ett biljettinformationssystem. Om vi mot förmodan skulle få en annan regering är det inte säkert att vi kan få detta viktiga verktyg i hamn för att kunna hålla ordning på dem som reser in och ut ur landet. Hur kan vi då säkerställa att systemet blir så effektivt som möjligt? Som jag förstod det var detta Anti Avsans andra fråga.
Det kan vi genom att ta sikte på den faktiska uppgiften. Vad är det viktigaste för oss i systemet? Det är att ha koll på dem som reser in och ut ur landet och på deras resemönster så att vi kan hindra människor med dåliga avsikter såsom narkotikasmuggling, människosmuggling och terror. Det är kärnan. Där måste vi använda oss av de så kallade biljettinformationsuppgifterna.
Vi måste också använda oss av det vi kallar API, advance passenger information - inte advanced, utan advance, i förväg. Genom det ger vi såväl polisen och tullen som Säkerhetspolisen bra verktyg att kunna göra sitt absolut bästa när det gäller att skydda Sverige mot brottslighet och terrorism.
Anders Ygeman (S):
Jag kan bara hålla med Anti Avsan om att denna fråga har stått stilla under många år. Det var, som av en händelse, under den moderatledda tiden. Nu har vi bytt regering, och nu rör sig frågan framåt. Det är positivt i Sveriges parlament, och det är positiva signaler från EU-parlamentet.
Jag vet inte vilka Anti Avsan har träffat och samtalat med, men jag har personligen fört samtal med flera av LIBE-utskottets ledamöter, inklusive dess ordförande, för att personligen vinnlägga mig om att de faktiskt rör sig framåt.
Jag tror att den tidigare approachen, där man försökte peka på skillnader mellan EU-parlamentets åsikter och ministerrådets ståndpunkter, var kontraproduktiv och gjorde att frågan inte rörde sig framåt. Man satt i var sitt dike och pekade finger åt varandra, och ingenting hände. Nu har vi lämnat den hållningen.
Nu sitter vi tillsammans och ser vad vi kan göra för att föra den här frågan framåt och få ett effektivt biljettinformationssystem men också värna om den personliga integriteten och bra skyddsmekanismer. Jag tror att det är ett bra mycket konstruktivare sätt att få frågan på plats än att peka finger åt enskilda ledamöter eller partier.
Anders Ygeman (S):
Åsa Coenraads har frågat mig om regeringen avser att förkorta Skogsbrandsutredningen och om detta i så fall är etiskt försvarbart. Interpellanten undrar också hur processen sett ut bakom detta beslut och om jag gjort ställningstagandet att processen är förenlig med god revisionssed. Åsa Coenraads har ställt liknande frågor till landsbygdsministern.
Därutöver har hon frågat om han är intresserad av de sociala och ekonomiska konsekvenserna för jord- och skogsbruket i Västmanland, om det brandhärjade området kommer att skyddas som nationalpark och om markägarna i så fall får en skälig och marknadsbaserad ersättning.
Stig Henriksson har frågat vilka skäl som ligger till grund för beslutet att utredningen ska avslutas i förtid och om jag ser en risk med att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ansvara för en central del i utredningen. Interpellationen som är ställd till landsbygdsministern har överlämnats till mig, och jag besvarar de tre interpellationerna tillsammans. Det är viktigt att hanteringen av skogsbranden utvärderas för att lärdomar ska kunna dras för framtiden.
Skogsbrandsutredningens utredningstid har förkortats, men uppdraget att utvärdera den operativa insatsen kvarstår oförändrat. Dessutom är det flera aktörer som genomför egna utredningar och utvärderingar av hanteringen av branden. Bland annat är berörda kommuner skyldiga att utreda orsakerna till olyckan, olycksförloppet och hur insatsen har genomförts.
Jag har därför fullt förtroende för att hanteringen av skogsbranden utvärderas på ett tillförlitligt och utförligt sätt. När det gäller förslag till fortsatta åtgärder har regeringen gett Myndigheten för samhällsskydd och beredskap i uppdrag att bedöma om det finns behov av ytterligare åtgärder som syftar till att stärka samhällets krisberedskap.
Regeringen anser att det är lämpligt att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap gör detta eftersom den bland annat har en central uppgift att utveckla och stödja samhällets beredskap mot olyckor och kriser. För att mildra de ekonomiska konsekvenserna för i första hand de skogsägare som har drabbats av den stora branden har regeringen beslutat om ett stödpaket motsvarande 78 miljoner kronor. Stödpaketet innefattar åtgärder inom områdena skogsbruk, infrastruktur och lantmäteri.
Angående frågorna om en nationalpark har jag blivit informerad om att Naturvårdsverket och Länsstyrelsen i Västmanlands län planerar att inrätta ett naturreservat för delar av det brandhärjade området. Ägarna till de fastigheter som ska ingå i naturreservatet kommer att få en marknadsbaserad ersättning eller mark med motsvarande värde. Sommarens brand i Västmanland är ett exempel på en extrem väderhändelse med stora samhällskonsekvenser.
Sådana händelser kräver både klimatanpassning och stärkt krishanteringsförmåga, vilket är något den här regeringen prioriterar. Regeringen har därför bland annat föreslagit i budgetpropositionen för 2015 att ytterligare 150 miljoner kronor skulle investeras i åtgärder som syftar till att förebygga naturolyckor, vilket tyvärr inte fick stöd av riksdagen.
Anders Ygeman (S):
Jag börjar med Stig Henrikssons kompletterande frågor. Jag skulle vilja säga att Stig Henriksson i stort har förstått det hela riktigt. Det behöver vi inte diskutera. Efter det att den opartiska utredningen har gjorts av utredaren ska de operativa slutsatserna dras av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap.
Det finns två huvudskäl för regeringens beslut, dels att myndigheten har att genomföra åtgärderna senare, dels att den budget som regeringen lade på riksdagens bord inte vann riksdagens godkännande. Därmed försvann 200 miljoner, vilket hårt drabbade utredningsbudgeten. Vi var helt enkelt tvungna att minska antalet utredningar.
Då var det naturligt att göra den förändringen, det vill säga att efter det första steget i utredningen låta det andra steget gå över till MSB. Jag tror att det finns stora vinster att göra genom att låta MSB dra de operativa slutsatserna eftersom mycket av arbetet ändå ligger på Myndigheten för samhällsskydd och beredskap.
Den sista kompletterande frågan som Stig Henriksson ställde gällde om jag inte ser några problem eftersom MSB har hand om krisberedskapen. Mitt svar är nej. Tvärtom! Jag tror att det finns stora fördelar med att MSB utifrån den opartiska utvärderingen kan dra de operativa slutsatserna. Vi kan få bättre och mer verkstad för pengarna på det sättet.
Anders Ygeman (S):
Vi har olika uppfattningar, men jag har stor respekt för både Åsa Coenraads och Stig Henrikssons uppfattningar. Detta förtjänar att diskuteras och debatteras, stötas och blötas. Man kan faktiskt med goda avsikter och goda argument komma till olika slutsatser. Det är en av styrkorna med demokratin och den demokratiska debatten.
Det som jag tror är skillnaden är att interpellanterna ser den här utredningen som Utredningen med stort U. Därmed ser de inte att det också görs en väldig massa andra utredningar och att det alldeles oavsett vad de olika utredningarna och utvärderingarna kommer fram till ligger i uppdraget till MSB, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, att dra nödvändiga slutsatser och föreslå åtgärder.
Det hade det gjort även om utredningen fått fortsätta oförändrat. Det hade ändå varit MSB som varit tvunget att implementera det. Då menar vi att det är bättre att låta MSB göra det och att det finns synergier att vinna här. Det är också viktigt att påpeka, så att det inte blir osagt, att den oberoende utvärderingen av brandförloppet ska slutföras av den här utredningen.
Den ligger där och kommer att vara helt ograverad. Vilka operativa slutsatser man sedan ska dra av denna utvärdering har regeringen nu valt att lägga på MSB, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap.
Anders Ygeman (S):
Linda Snecker har frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att möta kritiken från FN:s tortyrkommitté i fråga om häktningstider och restriktioner. Hon har också frågat om jag tänker ta några initiativ för att förhindra att barn även i fortsättningen placeras i svenska häkten med restriktioner. De frågor som Linda Snecker ställer är angelägna och högt prioriterade av regeringen. Det stämmer att mycket långa häktningstider förekommer i undantagsfall. Det är då fråga om personer som är misstänkta för mycket allvarlig brottslighet.
I dessa fall kan intresset av att kunna utreda brotten många gånger motivera att en person är häktad en längre tid och kanske även har restriktioner. Ungdomar häktas bara när de är misstänkta för allvarliga brott och då andra alternativ saknas. Häktning innebär dock alltid ett lidande för den enskilde. Häktningen ska därför alltid vara befogad och proportionerlig. Den som är häktad bör inte heller isoleras från omvärlden i större utsträckning än vad som är absolut nödvändigt.
Det gäller särskilt i fråga om unga personer. Det är därför angeläget att arbeta för att begränsa häktningstiderna och den tid den häktade är isolerad. Jag vet att både Åklagarmyndigheten och Kriminalvården arbetar aktivt med dessa frågor. Åklagarmyndigheten presenterade under förra året en rapport som innehåller förslag om tydligare krav på åklagarens beslut om restriktioner och om ökade möjligheter till kontakt med omvärlden. Åklagarmyndigheten arbetar vidare med dessa frågor.
För Kriminalvården är arbetet med ökad tid i gemensamhet och isoleringsbrytande åtgärder prioriterat. Kriminalvården har dessutom i uppdrag att under 2013-2016 genomföra en särskild satsning för unga klienter. Som ett resultat av uppdraget arbetar Kriminalvården bland annat med tidiga insatser riktade till unga i häkte och ett ökat antal psykologer i häktena samt ökade möjligheter till studier och andra aktiviteter.
Kriminalvårdens ambition är att isoleringsbrytande åtgärder för alla unga i häkte bland annat ska innefatta mänsklig kontakt under minst två timmar om dagen. Jag följer myndigheternas arbete med stort intresse. Det kan också bli aktuellt för regeringen att se över om det behöver vidtas ytterligare åtgärder för att begränsa långa häktningstider och användningen av restriktioner och den isolering som ofta blir följden av detta.
Bland de frågor som jag ser som intressanta är till exempel möjligheten att hitta fler alternativ till häktning, såsom elektronisk övervakning, samt förhållandena för ungdomar som har häktas.
Anders Ygeman (S):
Först och främst vänder jag mig mot beskrivningen att Sverige skulle ha sämre förhållanden än majoriteten av de andra länderna. Det finns kritik mot många länder och på många olika punkter. Jag vill hävda att det generellt sett inte är en rättvisande bild av svenska häkten. Låt mig också problematisera. Häktningar är en tvångsåtgärd som per definition innebär isolering. Skälet till att man häktar en person är för att den inte ska kunna påverka utredningen.
Annars ska inte personen häktas. Häktningar utan isolering är i princip inte verkningsfulla och ingenting vi sysslar med. Det stämmer att det är åklagaren som föreslår. Men det är domstolen som prövar häktningsskälen. Det gör man inte efter en övre tidsgräns utan efter en proportionalitetsprincip.
Ju grövre brott du är misstänkt för, desto längre ska det vara möjligt att hålla dig häktad. Ju mildare brott, desto kortare häktningstid. Typiskt sett prövas detta varannan vecka, och ibland varje vecka. Det stämmer att vi inte har en fast övre gräns. I stället för den övre gränsen har vi proportionalitetsprincipen. Men det har också hänt en hel del positivt.
Det gäller det som jag beskrev om åklagarens arbete och Kriminalvårdens arbete för att öka de mänskliga relationerna. Men det handlar också om att man numera kan överklaga de olika restriktionerna var och en för sig. Om man uppfattar att man har fått omotiverade restriktioner kan man överklaga dem restriktion för restriktion, vilket inte var möjligt tidigare. Det ser jag som positivt.
Då krävs det också att åklagaren kan motivera restriktion för restriktion - precis det som Linda Snecker efterlyste. Jag delar delvis Linda Sneckers problembild. Vi har för långa häktningstider, och vi har framför allt för tuff isolering när det gäller barn.
Jag tror att huvudlösningen för att komma åt de långa häktningstiderna är att kunna bryta ned målen och att kunna delavgöra mål. De längsta häktningstiderna har vi i de väldigt komplicerade målen, där enskilda kan råka ut för att utredningen tar lång tid. Då menar jag att det måste kunna vara möjligt att avgöra skuldförhållandet i ett tidigare skede. Man kan dela upp målet, och där har vi redan haft en del förändringar.
Man kanske också kan utöka möjligheten till videoupptagning så att man kan dela upp målen tydligare än vad man gör i dag. När det gäller isoleringsbiten måste vi ha mycket mer av mänsklig kontakt och hitta fler vägar för att göra tiden i häktet mänskligare för dem som trots allt måste sitta där för att vi ska kunna utreda allvarlig brottslighet.
Anders Ygeman (S):
Jag och Linda Snecker är överens om att barn så långt det över huvud taget är möjligt inte ska förvaras i arrest. Om vi ska diskutera den frågan på djupet hoppas jag att Linda Snecker återkommer med en interpellation om den. När det gäller häktningar och häktningar med restriktioner vill jag bara säga att det inte handlar om att man vet att barnet har gjort någonting dumt.
När vi häktar barn är de misstänkta för mycket grov brottslighet och riskerar att själva påverka utredningen. Om vi talar om långa häktningstider talar vi om mycket allvarlig brottslighet. Jag tycker att åklagarväsendet och Kriminalvården tar dessa frågor på mycket stort allvar. Linda Snecker läste upp tre år gamla siffror.
Jag kan lova att vi för 2013, 2014 och 2015 kommer att se en positiv utveckling. Vi kommer att se att vi bryter detta. När vi till och med går in på den tid då den här regeringen har haft ansvaret och fattat besluten kommer vi att se en positiv utveckling. Vi kommer dock tyvärr inte att komma ifrån det faktum att det finns ett skäl till att man har blivit häktad.
Man har blivit häktad därför att man är misstänkt för allvarlig brottslighet där man riskerar att påverka brottsutredningen. Det är möjligt att vi i Sverige har några fall med väsentligt längre häktningstider än andra länder. Det kan också bero på att vi har höga rättssäkerhetskrav i Sverige, och inte på att brottsligheten är speciellt mycket grövre. Vi anser att man måste utreda både saker som talar mot och för dem som sitter häktade.
Jag tror inte att vägen för att minska de längsta häktningstiderna är att frångå proportionalitetsprincipen och ha någon allmän övre gräns. Vägen att gå framåt för att klara att minska de långa häktningstiderna - som jag tror att Linda Snecker och jag är överens om är ett allvarligt problem - är att kunna bryta upp komplicerade mål och avgöra dem i delar. I så fall kan man i verkligheten korta utredningstiderna.
Sedan ska man också komma ihåg, fru talman, att ett skäl till att flera av dessa personer sitter på väldigt långa häktningstider är att de på inget sätt deltar i utredningen. De vägrar att svara på en enda fråga. Det gör brottet så mycket svårare att utreda, och det gör det svårare att förkorta häktningstiderna.
Men vi ska från samhällets sida göra allt vi kan för att se till att ha så korta häktningstider och ett så effektivt rättsväsen som möjligt och att man så snabbt som möjligt komma till domstolen.
Anders Ygeman (S):
Nej, man är naturligtvis inte skyldig att svara på en enda fråga från vare sig polis eller åklagare. Men det säger sig självt att det är väsentligt svårare för polis och åklagare att utreda brott om ingen som är föremål för utredningen deltar genom att svara på frågor. Det kommer per definition att göra utredningstiden längre, alldeles oavsett hur rättighetsbilden ser ut. Linda Snecker säger att hon inte ser varför vi måste isolera människor för att utreda brott.
Det ska jag förklara. När du är misstänkt för brott riskerar du att påverka utredningen. Det är skälet till att vi häktar människor, och det är skälet till att vi har isolering. Annars kan man prata sig samman om sin version, och man kan förstöra bevismaterial och därmed omöjliggöra en brottsutredning. Skälet till att vi häktar och till att vi har isolering är att man annars kan utbyta information och förstöra förundersökningen.
Jag har försökt förklara i den här debatten att jag egentligen delar Linda Sneckers problembild. Vi har för långa häktningstider, vi har för mycket isolering och barn sitter häktade för länge. Däremot är jag inte säker på att lösningen ligger där Linda Snecker tror att den ligger. Jag tror att det handlar om mycket aktivt arbete från åklagare, aktivt arbete från domstolar och att göra det som man är satt att göra.
Det handlar om att se till att proportionalitetsprincipen efterlevs och att personer inte är häktade längre än de ska. Det handlar även om att titta på om det kan finnas ändringar i processrätten som gör att de långa komplicerade målen kan delas upp så att personer kan få ett avgörande tidigare och därmed kan bli frikända eller förflyttade till anstalt för att avtjäna straffen där. Tack för debatten!