Tobias Billström (M):
Det är naturligtvis alltid viktigt och angeläget att diskutera inte bara grunderna till varför man får asyl utan också den process som leder fram till ett ställningstagande om huruvida en person har tillräckliga skyddsskäl för att få lov att stanna i Sverige eller inte. Det pågår en ständig rättsutveckling från Migrationsverkets sida men naturligtvis framför allt i våra domstolar, där Migrationsöverdomstolen sedan 2006 har rollen att fastställa vad som är korrekt praxis för att man ska få lov att stanna i Sverige.
Jag tycker därför att det är lite märkligt att höra interpellanten å ena sidan inte bara godkänna utan dessutom redogöra för den här ordningen och å andra sidan, i nästa sekund, i princip ta avstånd från den och gå tillbaka och begära att vi ska börja om från början. Om nu Migrationsverket gör prövningar av de enskilda fallen helt i enlighet med den ordning som riksdagen har kommit överens om är det precis så som vi vill att saker och ting ska fungera.
Då ska inte vi politiker här i kammaren lägga oss i och ha synpunkter på huruvida den rättsutveckling som sker gör på det ena eller det andra viset. Jag tycker att det viktiga i det här sammanhanget är att konstatera två saker.
För det första: I de fall som Annika Lillemets hänvisar till har man fått sin sak legalt prövad, precis i enlighet med hur ordningen är tänkt att fungera och i enlighet med den ordning som Sveriges riksdag beslutade om 2005 - en ordning som Miljöpartiet var med om att ta fram och en ordning som processades i åtskilliga år.
Det skedde inte minst i ett stort utredningsarbete som föregick införandet av den nya instans- och processordningen, där man slog fast att den tidigare ordningen var rättsosäker och borde ersättas med den som vi har i dag. För det andra: Denna ordning är sådan att migrationsdomstolarna och Migrationsverket i domar och beslut fortlöpande tar ställning till hur situationen i olika länder, till exempel i Iran, utvecklas och vilken betydelse detta har för den enskilde asylsökande.
Regeringen kan inte utfärda några riktlinjer till Migrationsverket. Det skulle strida mot den ordning som vi lade fast här i kammaren 2005. Det är på den grunden som jag anser att utlänningslagens skyddsbestämmelser är ändamålsenliga, och jag anser inte att det finns något behov av att ändra dessa vare sig när det gäller flyktingskap eller annat skyddsbehov.
Detta är inte bara min personliga uppfattning, utan till stöd för detta lägger jag också Utvärderingsutredningens slutbetänkande som kom 2009. Utredningen tittade på den ordning som riksdagen hade infört och slog fast att den har blivit mer rättssäker. Den har blivit som riksdagen tänkte sig att den skulle bli, och Utvärderingsutredningen ansåg inte att det fanns något behov av att ändra de grunder som interpellanten har lyft fram. Därmed har jag också svarat på Jabar Amins frågor.
Saken får alltid prövas från fall till fall. Det är de enskilda fallen som ska prövas. Vi ska inte ha några kollektiva bedömningar av någon i Sverige, oavsett om man kommer från det ena eller det andra landet. Det är alltid det enskilda fallet som ska prövas, och det görs av Migrationsverket och sedan av migrationsdomstolen om man är missnöjd med verkets beslut. Ytterst är det Migrationsöverdomstolen och inte regeringen som fastställer vilken praxis som ska råda när det gäller enskilda länder.