KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sven Otto Littorin (M):
Jag håller inte med om att vi var sena i starten. Budgeten för 2009 som kom på hösten 2008 hade 32 miljarder extra för olika typer av investeringar på olika håll och kanter. Den 5 december 2008 kom decemberpaketet med 8 1⁄2 miljarder i nya arbetsmarknadspolitiska insatser. Därefter har vi fyllt på i de budgetar som har kommit efter det.
På det sättet bygger vi ut de arbetsmarknadspolitiska insatserna med nära nog en fördubbling till uppemot 250 000 årsplatser, vilket motsvarar ungefär 5 procent av arbetskraften. Det är en av de högsta siffrorna i världen. Jag håller därför inte riktigt med om att vi var sena. Hade vi däremot inte använt oss av coacher hade vi varit tvungna att anställa tusentals arbetsförmedlare som hade tagit längre tid på sig och haft längre startsträcka.
Vi hade dessutom riskerat att behöva säga upp dem i goda tider, och det tycker inte jag är någon vidare arbetsgivarpolitik. Därför har vi en kombination av att både anställa personer på Arbetsförmedlingen och att också utnyttja oss av coacherna. Det var grundtanken bakom det. När jag åker runt och träffar arbetsförmedlare, vilket jag gör i princip varje, vecka upplever jag väldigt lite kritik mot coacherna och den arbetsinsatsen.
Däremot finns det, som Berit Högman var inne på, en hel del kritik mot en del av byråkratin som man tvingas jobba med. Det kan jag ha förståelse för. Det finns i olika dimensioner. Det handlar om informationsöverföring mellan myndigheter och mellan myndigheter och a-kassa. Det handlar om saker som måste göras för att säkerställa rättstryggheten. Jag skulle vilja att var och en av dem som arbetar på Arbetsförmedlingen eller som är coacher skulle kunna ägna sig bara åt att göra det som är huvuduppgiften, det de vill göra och som de också är anställda för.
På det sättet finns det mycket att göra. Den stora oron delar jag med er som jag har debatterat med nu. Vi måste göra allt vi kan för att se till att de som är eller riskerar att bli långtidsarbetslösa inte fastnar i detta. Det är också en av de viktigaste lärdomarna från 90-talskrisen. Det gäller att inte göra om samma misstag som vi på olika håll och kanter har gjort tidigare.
Sven Otto Littorin (M):
Förvånansvärt nog tror jag inte att Josefin Brink och jag står så särskilt långt ifrån varandra i sak i den här frågan, men möjligen om vi börjar definiera paragrafer, vilket vi inte ska göra i den här debatten.
Min poäng är möjligen just den att man bör vara extremt försiktig med lagstiftning på arbetsmarknadsområdet, eftersom många av de problem som upplevs av parterna på riktigt naturligtvis bäst löses av dem i förhandling, diskussion och avtal. När det däremot gäller återanställningsrätten delar jag Josefin Brinks uppfattning. Den är ett bärande element i lagen om anställningsskydd.
Jag tror att jag inte kan vara tydligare än att säga att om domen kommer fram till någonting annat än det som, åtminstone enligt min mening, var grundidén med lagstiftningen när den tillkom, är jag beredd att överväga en ny lagstiftning på området. Men jag vill först avvakta domen, för den situation som vi nu beskriver har aldrig testats i domstol förut, som jag förstår det.
Därmed är det bättre att vi, innan vi drar i gång ett stort lagstiftningsarbete, avvaktar domen och ser vad den faktiskt säger.
Sven Otto Littorin (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag är beredd att vidta några åtgärder för att förenkla hanteringen av arbetsgivarintygs utfärdande och om jag avser att vidta några åtgärder för att väntetiderna för utbetalning av arbetslöshetsersättning ska kunna kortas. Eva-Lena Jansson har även frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att a-kassorna ska kunna klara av att skyndsamt hantera ansökningar från sjukskrivna.
Inledningsvis vill jag framhålla att jag tycker att det är djupt olyckligt att enskilda, under en ibland alltför lång tid, får vänta på att deras ansökan ska behandlas och att deras ersättning ska utbetalas. Jag vill emellertid påpeka att vi inte har en offentlig arbetslöshetsförsäkring i Sverige. Arbetslöshetsförsäkringen handhas av arbetslöshetskassorna som är privaträttsliga föreningar. Det innebär att det yttersta ansvaret för arbetslöshetskassornas handläggningstider vilar på arbetslöshetskassorna.
Den ekonomiska nedgång som Sverige och flertalet andra länder har drabbats av under det gångna året har inneburit att många har förlorat eller riskerar att förlora sina arbeten. En konsekvens av en stigande arbetslöshet är en ökad arbetsbelastning och därmed längre handläggningstider hos arbetslöshetskassorna. Vissa arbetslöshetskassor är dock mer belastade än andra, och det är faktiskt bara hos vissa arbetslöshetskassor som handläggningstiden har ökat markant.
Vad gäller Eva-Lena Janssons fråga om hanteringen av arbetsgivarintyg och om jag avser att vidta några åtgärder för att väntetiderna för utbetalning av arbetslöshetsersättning ska kunna kortas vill jag framhålla den möjlighet som har skapats för arbetslösa som söker grundersättning. De kan numera ansöka om medlemskap i en annan arbetslöshetskassa än Alfakassan så länge tidigare anställning överensstämmer med arbetslöshetskassans verksamhetsområde.
Därutöver vill jag tillägga att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen regelbundet följer och redovisar arbetslöshetskassornas handläggningstider på sin webbplats och arbetar för att förenkla hanteringen av arbetsgivarintyget. Vad sedan gäller frågan om jag avser att vidta några åtgärder för att arbetslöshetskassorna ska kunna klara av att skyndsamt hantera ansökningar från personer som lämnar sjukförsäkringen vill jag framhålla det uppdrag som regeringen lämnade till Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan den 1 oktober i år.
Uppdraget syftar bland annat till att den enskilde i god tid ska ges information och förberedas på vad som förväntas av honom eller henne inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Mot bakgrund av ovanstående har jag för närvarande inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder.
Sven Otto Littorin (M):
Jag tycker precis som Eva-Lena Jansson att det här är fullständigt bedrövligt. Om jag hade varit medlem i en a-kassa, vilket jag faktiskt är, hade jag naturligtvis om jag hade upptäckt att det var på det här sättet hört av mig till dem och tagit ett rejält snack för att ställa dem mot väggen om varför de inte levererar det som medlemmarna har rätt att förvänta sig. När jag betalar in min avgift till a-kassan förutsätter jag att jag då betalar till en försäkring som jag ska få ut när jag behöver den, i rätt tid till rätt belopp. Att man inte får det är naturligtvis alldeles förfärligt.
Men som Eva-Lena Jansson vet är detta privaträttsliga föreningar över vilka jag har mycket begränsad makt. Det är en myndighetsutövning som Eva-Lena Jansson helt korrekt refererar till. Därmed har a-kassorna gett mig ytterligare ett argument för en obligatorisk och allmän arbetslöshetsförsäkring. I så fall hade naturligtvis det här problemet inte sett ut som det gör. Det skulle vara intressant att höra hur Eva-Lena Jansson och Socialdemokraterna ser på det.
När nu a-kassorna är på det sätt som Eva-Lena Jansson vill men ändå inte levererar, vad ska man då göra åt det? Jag vill samtidigt påpeka att vi under det förra budgetåret gav a-kassorna en kvarts miljard extra just för att kunna förbereda sina system för att hantera ökad arbetsbelastning. Vi har alltså gjort en hel del för att se till att mildra de här effekterna.
Det är, precis som Eva-Lena Jansson säger, Alfakassan som ligger sämst till och har haft de högsta ökningarna. Jag har noga följt utvecklingen under det senaste året för att se vad som händer i a-kassan och vad vi kan göra. Jag konstaterar att huvuddelen av de ärenden som kommer till Alfakassan är komplicerade, och det är också därför många får avslag i första instans.
Blanketten är inte korrekt ifylld, man behöver information som den sökande inte har kompletterat med och så vidare. Det är naturligtvis en orsak till fördröjningen. Samtidigt har Alfakassan fördubblat sin personalstyrka i år, just för att kunna möta den här anstormningen, och därför tycker jag att man gör ett så gott arbete som man kan i det här läget. Men återigen: Det är bedrövligt. Det ska inte vara på det här sättet.
Vi har naturligtvis löpande kontakt både med Arbetslöshetskassornas Samorganisation och med Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen för att ligga på så att väntetiderna radikalt kan kortas. Det är självklart att den som är i behov av arbetslöshetsförsäkringen ska få sin utbetalning i tid, och man ska få rätt utbetalning. I den mån man inte får det, ja, då stärks argumenten för att göra om hela systemet med a-kassan.
Sven Otto Littorin (M):
Jag vet inte riktigt vad Eva-Lena Jansson efterlyser, för den handling som Eva-Lena Jansson uppenbarligen efterlyser är precis den vi agerar på. Vi ger en kvarts miljard extra i resurser till a-kassorna, just för att hantera det tillflöde vi ser. Det är mycket pengar, och det är klart att om det inte räcker borde det stämma till eftertanke: Vad räcker då? Det andra är, precis som jag sade i svaret, arbetsgivarintyget. Vi arbetar kontinuerligt för att se över hur vi kan förenkla och göra det hanteringsmässigt smidigare för alla inblandade.
Jag vill också säga det som jag sade förut, att arbetslösa med grundersättning numera kan ansöka om medlemskap i en annan a-kassa än Alfakassan så länge den tidigare anställningen ligger inom det område kassan hanterar. Det gör rimligen att trycket på Alfakassan, som är den som har haft de längsta tiderna, borde bli rimligare.
Framför allt tycker jag att om man befinner sig i den här situationen ska man fundera på vilken kassa man bör vara med i så att man snabbast kan få service och hjälp. I grunden är det naturligtvis, som jag sade, helt bedrövligt. Vi för genom Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen löpande samtal med a-kassorna. Vi har direkta samtal med A-kassornas Samorganisation för att se till att få organisationen att fungera.
Men det är uppenbart att om inte a-kassorna kan leverera får vi inom ramen för den kommande socialförsäkringsutredningen fundera ordentligt över alternativ, för det är klart att om a-kassan inte kan leverera när det behövs är det ett underkännande av organisationen av arbetslöshetsförsäkringen.
Sven Otto Littorin (M):
Om jag ska avsluta på en lite mer lågmäld nivå vill jag säga att både Eva-Lena Jansson och jag nog är alldeles överens om att det är bedrövligt att man inte får ut sin ersättning i tid. Så långt är vi definitivt överens.
När man tittar på medianhandläggningstiderna i veckor i förstagångsärenden för inkomstrelaterad ersättning för samtliga a-kassor har den mediantiden ökat från sex veckor när vi tog över i september 2006 till åtta veckor i dag. Samtidigt har vi haft den snabbaste arbetslöshetsökningen på väldigt länge på grund av den internationella finanskrisen.
Det är naturligtvis inte en övergripande bild av hur det ser ut i alla a-kassor och för alla som får ersättning från a-kassesystemet. Men det finns a-kassor som har uppenbara problem. Det är framför allt Alfakassan och ytterligare några.
Jag konstaterar att vi har gett en kvarts miljard i extraresurser till a-kassorna, samtidigt som vi jobbar intensivt tillsammans med Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen och A-kassornas Samorganisation för att se till att lösa de mest akuta problemen. Jag konstaterar samtidigt att Alfakassan med de största problemen har fördubblat sin personalstyrka, och därför är det min utgångspunkt att man kommer en bra bit på väg. Men a-kassorna har själva väldigt mycket att göra för att se till att deras medlemmar får sina pengar i tid.
Sven Otto Littorin (M):
Luciano Astudillo har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att snabbt komma till rätta med de brister i jobb- och utvecklingsgarantin som Riksrevisionens styrelse redovisar. Utgångspunkten är att deltagarna i jobb- och utvecklingsgarantin ska erbjudas individuellt utformade insatser. Även om utmaningen för Arbetsförmedlingen blir större när antalet deltagare ökar är utgångspunkten den samma. I budgetpropositionen för 2010 tillfördes Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag 600 miljoner kronor, bland annat just för detta ändamål.
Arbetsförmedlingen har påbörjat ett sådant arbete och jag har fullt förtroende för att Arbetsförmedlingen genomför detta på bästa sätt. När jobb- och utvecklingsgarantin infördes i juli 2007 prioriterades ett bra stöd för personer som varit arbetslösa en längre tid. Tanken var att erbjuda insatser till alla långtidsarbetslösa, vilket i någon mening försvårar en utvärdering eftersom utvärderingar kräver adekvata kontrollgrupper och därtill ofta tar lång tid att genomföra.
Regeringen följer dock kontinuerligt upp garantin och har till exempel gett Arbetsförmedlingen i uppdrag att senast den 2 augusti 2010 redovisa en fördjupad analys av jobb- och utvecklingsgarantin. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, IFAU, har dessutom initierat en uppföljning av insatserna inom garantin. De kompletterande aktörernas bidrag till garantin bör ses i ett längre perspektiv. Jag är övertygad om att kompletterande aktörer kan bidra med ett nytänkande som gynnar de arbetssökande.
I sammanhanget vill jag lyfta fram att Arbetsförmedlingen kontinuerligt jobbar med att utveckla och förbättra upphandlingen i relation till de behov de sökande har. Slutligen vill jag återigen poängtera att regeringen kontinuerligt och noga följer utvecklingen i jobb- och utvecklingsgarantin. Riksrevisionens granskning är ett välkommet bidrag till denna uppföljning.
Sven Otto Littorin (M):
Låt mig redogöra för de fyra rekommendationerna. Det första som Riksrevisionen uppmanade regeringen att göra var att förtydliga hur mycket tid som deltagare ska ägna åt jobbsökande i tredje fasen av jobb- och utvecklingsgarantin. Det är någonting som vi tittar närmare på inom Regeringskansliet och hoppas kunna återkomma till inom kort. Vi bereder detta, och vi pratar naturligtvis löpande med Arbetsförmedlingen om detta. Den andra rekommendationen var att klargöra vilken roll de kompletterande aktörerna har inom garantin.
Det kan man naturligtvis tänka sig att man också återkommer till, och därför är det välkommet att vi även får Arbetsförmedlingens utvärdering av de kompletterande aktörerna och garantierna för att på så sätt klargöra hur det skulle kunna göras. Jag är inte alls främmande för det. Det sker i så fall genom löpande beredning tillsammans med Arbetsförmedlingen, och resultatet av det kommer förmodligen tillbaka i en regleringsbrevsändring.
Den tredje rekommendationen var att ställa tydligare krav på Arbetsförmedlingen om uppföljningen av garantin. Den bedömningen delar vi med Riksrevisionen. Vi styr och gör en kontinuerlig uppföljning, i stora delar informellt, bland annat genom olika typer av samtal och diskussioner med Arbetsförmedlingen. Det har naturligtvis inte Riksrevisionen tagit hänsyn till i sin rapport, men jag är inte alls främmande för att ge tydligare uppdrag till Arbetsförmedlingen för att analysera garantin.
Nu kommer vi ju, som sagt, att få en rapport den 2 augusti, men finns det skäl att återkomma är jag inte alls främmande för det. Den fjärde rekommendationen var att lämna riktlinjer till Arbetsförmedlingen om deltagarvolymer per handläggare. Det har hittills inte varit aktuellt att göra det eftersom jag bedömer att det är svårt för oss att göra bedömningen vilken nivå som är helt optimal. Nu överlåts bedömningen till Arbetsförmedlingen.
När vi får en ordentlig effektutvärdering från Arbetsförmedlingen kan det finnas skäl att också se över det. Jag är inte alls främmande för det, men vi måste först ha ett bättre underlag från Arbetsförmedlingen.
Sven Otto Littorin (M):
Tack för en bra debatt, Luciano Astudillo! Jag tror att det alltid är viktigt att följa upp och utvärdera de insatser som görs. I grunden är vi, tror jag åtminstone, överens om en sak, och det är att kvaliteten är viktig. Det är viktigt att följa upp, och när man ökar insatserna så kraftfullt som vi gör måste man ställa sig frågan: Kan man klara av en kvalitet som är på den nivå som vi förväntar oss och som den enskilde personen förväntar sig? Jag är orolig för det. Sedan blir ju inte en sak mer rätt för att man upprepar den.
Vi hör stup i kvarten socialdemokrater säga att utanförskapet har ökat med 70 000 personer. Sanningen är att om vi mäter på samma sätt som vi har gjort under hela tiden som vi har suttit i regering och dessförinnan har den siffran från januari 2007 till januari 2010 i princip varit oförändrad trots att vi har en så kraftig ökning av arbetslösheten i finanskrisens spår. För att återgå till frågan: De fyra rekommendationer som Riksrevisionen lämnade i sin rapport tar vi naturligtvis till oss, och vi kommer i normal ordning att överväga hur vi ska gå vidare med dem.
Men det viktiga, tycker jag, i den här rapporten är att drygt 60 procent av handläggarna - eftersom detta inte är en effektstudie utan i hög grad bygger på intervjuer - ändå säger att jobb- och utvecklingsgarantin i hög eller i viss grad har stärkt deltagarnas ställning på arbetsmarknaden. Det är en bra siffra. Då har vi nått en bra bit på vägen, även om det för att vi ska nå ända fram krävs någonting mer. Det krävs företag som vågar anställa de personer som är arbetslösa. Tack för en bra debatt!
Sven Otto Littorin (M):
Gunvor G Ericson har frågat mig vilka initiativ jag kommer att ta för att säkerställa att majoriteten av dem som lämnar sjukförsäkringen och går över till introduktionen på Arbetsförmedlingen kommer att få lite mer i plånboken än man hade när man var sjukskriven. Gunvor G Ericson har även frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att de 50 000 som lämnat sjukförsäkringen ska ges verkliga möjligheter till rehabilitering och verkliga chanser till jobb.
Införandet av den särskilda schablonberäkningen, vilken togs fram i samråd med Arbetslöshetskassornas samorganisation och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, innebär att möjligheterna till en högre ersättning ökar för många av de personer som övergår från sjukförsäkringen till arbetslivsintroduktionen. Vidare syftar schablonberäkningen till att förenkla handläggningen vid arbetslöshetskassorna, vilket möjliggör en snabbare utbetalning av rätt ersättning från Försäkringskassan.
Att dra slutsatser om huruvida majoriteten har fått det bättre eller sämre efter bara en månad är svårt. Regeringen kommer givetvis att följa detta noggrant och det kommer att göras en ordentlig bedömning när mer statistik blir tillgänglig. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för de personer som har varit sjukfrånvarande under mycket lång tid, två och ett halvt år eller längre. Bland annat har ett nytt arbetsmarknadspolitiskt program, arbetslivsintroduktion, införts.
Syftet med arbetslivsintroduktionen, som ska vara individanpassad, är att ge deltagaren stöd att identifiera sina resurser och förutsättningar för att öka möjligheterna att återgå i arbete. Regeringen har även infört en möjlighet att direkt efter avslutad arbetslivsintroduktion kvalificera sig till jobb- och utvecklingsgarantin eller jobbgarantin för ungdomar, inom vilka deltagaren bland annat kan ta del av arbetslivsinriktad rehabilitering.
Vidare har regeringen avsatt mer resurser till lönebidrag, trygghets- och utvecklingsanställningar, som Arbetsförmedlingen kan erbjuda denna grupp. Regeringen avser att noga följa och analysera huruvida redan vidtagna satsningar är tillräckliga och effektiva för att lösa behovet av insatser för denna grupp. Mot bakgrund av detta har jag för närvarande inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder.
Sven Otto Littorin (M):
Nej, jag är verkligen inte nöjd. När ni stödde det förra regeringsalternativet hade ni tolv år på er. Ni lämnade tiotusentals personer i passivitet i sjukförsäkringssystemet. Människor kunde vara långtidssjukskrivna år ut och år in utan att någon ställde frågan: Vad kan vi göra för dig?
Vad kan vi göra för att se till att du ska slippa gå långtidssjukskriven och kan återinträda på arbetsmarknaden, komma tillbaka, få arbetskamrater och få en lön att leva på i stället för sjukpenning eller a-kassa? Allt det misslyckades den förra regeringen med. I stället parkerade man människor i återvändsgränden.
Nu försöker vi hitta vägar tillbaka för dem som behövs på arbetsmarknaden, för dem som har möjlighet att arbeta. De som är fortsatt sjuka ska naturligtvis ha rätt till sjukpenning, precis som tidigare. Det är inga konstigheter. Rätt person ska vara i rätt system och få rätt typ av hjälp. Det är grunden för det hela. När det gäller underlagen måste vi naturligtvis utgå från den information som finns.
Den bedömning jag gjorde i december gäller fortsatt, nämligen att huvuddelen av dem som kommer från sjukförsäkringen och går över till arbetsmarknadspolitiken åtminstone inte ska få det sämre än tidigare. Det är den bedömning som är gjord på den information vi vid det tillfället hade och fortfarande har från Försäkringskassan. Det går inte att på en månads statistik dra den typen av tydliga slutsatser.
Vi har ett problem, nämligen att vi bedömer och räknar på olika sätt inom sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Det är ett problem som jag hoppas att den kommande sjukförsäkringsutredningen ska kunna titta vidare på. När det gäller sjukpenning och annat bedömer man veckodagar och i arbetslöshetsförsäkringen arbetsdagar.
På det sättet ställer det till problem att jämföra dessa system. Det som vi har gjort är att vi har underlättat för alla som nu kommer över att träda in eller återinträda i a-kassan för att på det sättet kunna få en inkomstrelaterad ersättning som är högre än schablonen. Men schablonen är åtminstone ett sätt att se till att man når den nivå som finns i grunden i a-kassan.
Grunden för alltihop är naturligtvis att den som har en arbetsförmåga kvar och prövas naturligtvis ska ha samma ersättning oavsett om man kommer från sjukförsäkringen eller från något annat system, det vill säga att arbetslösa på detta sätt behandlas på samma vis. Men slutsatsen är naturligtvis att ingen av oss vill - det tror jag inte heller att Gunvor G Ericson vill - att dessa personer som har en arbetsförmåga kvar och som gärna vill vara med på arbetsmarknaden ska behöva gå passiva utanför.
De ska erbjudas denna hjälp med denna introduktion som så småningom kan växlas över i arbetslivsinriktad rehabilitering och annat för att de på så sätt ska ha en rejäl chans och möjlighet att komma tillbaka och få ett jobb och en lön att leva på. Det måste vara huvudsyftet.