Per Lodenius (C):
En betydande förändring de senaste åren är att andelen nyhetsundvikare har ökat från 8 procent till 17 procent mellan 1986 och 2013. Med stor sannolikhet är siffran ännu högre i dag. Det handlar om personer som undviker traditionella nyhetsmedier. Det här riskerar att skapa en stor kunskapsklyfta.
Dessutom finns en tendens att medierna blir smalare och att man som nyhetskonsument vänder sig till medier som bara bekräftar den egna världsbilden. Båda dessa tendenser gör det demokratiska samtalet svårare att föra. Det går inte att på samma sätt som tidigare utgå ifrån att det finns en bred baskunskap om samhället som grund för det demokratiska samtalet. Med detta kommer också ett allt större behov av förståelse av källkritik.
Public service spelar en stor roll för speglingen av hela landet. Den behövs sida vid sida med de privata aktörerna för att ha en mångfald av perspektiv. Centerpartiet värnar en stark public service med en mångfald av olika programtyper.
Om uppdraget för public service skulle snävas av och public service-bolagen enbart skulle tillåtas att sända smala program som andra aktörer på mediemarknaden inte sände, då skulle folkligheten falla bort. Färre skulle sannolikt ta del av utbudet, och då skulle också folkbildningsfunktionen minska. Många kommersiella medier tar ett stort ansvar för granskningen av makten och det demokratiska samtalet i stort.
Den nya världen med digitala medier gör också att tillgången på information och journalistik från olika källor blir enorm. Det här är oerhört berikande. Samtidigt är det tyvärr på stora delar av mediemarknaden svårt att få lönsamhet i fördjupande journalistik. Det är ett problem, och villkoren för medier i stort behöver följas noga. Mångfalden måste värnas.
Det är i detta sammanhang betydelsefullt att också värna den public service-verksamhet som finns med sitt breda uppdrag. Den skapar en grund för den granskande journalistik som är av största vikt i vårt samhälle. Det finns också en bred uppslutning i samhället kring idén om behovet av radio och tv i samhällets tjänst, oberoende av såväl politiken som marknaden. Fru ålderspresident!
En finansiering som är stabil och förutsägbar över tiden är grunden för oberoende radio och tv. Det finns en hög betalningsvilja för tv-avgiften som den ser ut i dag, men även kritik mot den nuvarande modellen. Olof Lavesson och Roland Utbult tog i sina anföranden upp finansieringen av public service. Jag vill bara instämma i att det viktiga nu är att regeringen tillsätter den utredning av radio- och tv-avgiften som riksdagen genom ett tillkännagivande tagit beslut om.
Utredningen måste tillsättas snabbt. Redan nu är det egentligen för sent, om man ska kunna göra utredningen på ett bra sätt inför nästa tillståndsperiod. En förändring av tv-avgiften är något jag och Centerpartiet länge propagerat för.
Det är i ett längre perspektiv inte hållbart att koppla tv-avgiften till hushållet och eventuellt innehav av en tv-mottagare när mottagningsapparaten kan vara tv:n i vardagsrummet men lika gärna datorn på jobbet eller varför inte mobiltelefonen. Att i stället finansiera public service via skatten, som ibland tas upp i debatten, har också sina komplikationer.
Det finns en tydlig risk att oberoendet för public service undermineras om anslaget bestäms politiskt i den ordinarie statsbudgeten. Ett alternativ kan i stället vara att man tar ut en public service-avgift - vi kan också kalla det en medieavgift - av alla skattebetalare, som man gör med till exempel begravningsavgiften, oavsett människors medlemskap i Svenska kyrkan, utan några liknelser i övrigt.
Med det förslaget skulle vi alltså betala för vår gemensamma public service via en public service-avgift, lika för alla oberoende av inkomst. Fru ålderspresident! Vi har också att behandla en motion om möjligheten för invånarna på Åland att ta del av hela utbudet på SVT Play.
Man kan kanske fråga sig varför det är så viktigt att just ålänningarna ska kunna ta del av hela SVT:s utbud och inte bara de vanliga tv-sändningarna. Jag skulle vilja ge en kort historisk tillbakablick. Åland är ett självstyrt enspråkigt svenskt landskap i Finland, faktiskt det enda enspråkiga landskapet i hela Finland.
Så länge man vet har ålänningarna talat svenska och haft en kultur som varit snarlik den svenska kulturen. År 1917 utropade sig Finland till en självständig republik.
Ålands tillhörighet skapade då en debatt som slutade med att Nationernas förbund 1921 beslöt om en kompromiss, där Finland fick suveränitet över Ålandsöarnas befolkning men måste förbinda sig att garantera Ålands befolkning dess svenska språk, kultur och lokala sedvänjor samt ett självstyrelsesystem som Finland erbjudit Åland redan 1920.
Beslutet kompletterades sedan med ett avtal mellan Finland och Sverige om hur garantierna skulle förverkligas. Sverige har genom åren infriat sin del av avtalet genom att bland annat se till att ålänningarna haft tillgång till Sveriges Televisions och Sveriges Radios utbud. Man byggde till och med speciella tv-master under 50-talet och 60-talet för att kunna sända svensk television och radio över till Åland.
Under de senaste åren har dock utbudet från våra public service-företag kompletterats med sändningar av extramaterial och annat via internet. Problemet är då att mycket av materialet som sänds via internet av upphovsrättsliga orsaker inte kan ses utanför Sveriges gränser, vilket gör att ålänningarna inte kan ta del av detta material.
En ytterligare komplikation för Ålands befolkning är att möjligheten att ta del av sportsändningar från större idrottsevenemang på svenska, som OS och VM, begränsas av att kommersiella kanaler har tagit över sändningsrättigheterna för flera av dessa evenemang och att de då bara får sända dessa till tittare i Sverige. Det är alltså upphovsrättsliga knutar som hindrar den som är på Åland från att ta del av sändningar och material från Sveriges Television och Sveriges Radio via internet liksom sportsändningar från andra medieaktörer.
Jag förutsätter att regeringen är medveten om detta och driver frågan, inte minst på EU-nivå. Jag har själv tagit upp frågan vid flera tillfällen. Fru ålderspresident! Speciallösningar för Åland borde gå att hitta, inte minst vad gäller tillgång till material på nätet, bland annat då Åland har egna ip-nummer och en egen domän: ax.
Men i förlängningen handlar egentligen inte denna fråga enbart om Åland, utan om gränstrakter där språkliga och kulturella områden går över länders gränser - i hela Europa.