Boriana Åberg (M):
I dag debatterar vi betänkandet Slopad nedsättning av energiskatt på bränslen i vissa sektorer .
Med andra ord ska energiskatt tas ut med 100 procent av den generella nivån för bränslen som förbrukas för annat ändamål än drift av motordrivna fordon vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet samt i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet.
Sammanfattningsvis: Svenska företag ska betala mer i energiskatt. Moderaterna anser att regeringens förslag är dåligt och ska avslås. Anledningarna är flera. Först och främst är det direkt oansvarigt att mitt under en pandemi försämra villkoren för svenska företag.
Våra företag verkar i en global kontext. Ökade kostnader gör att de förlorar konkurrenskraft och i värsta fall slås ut. Deras plats intas då av andra företag, vilkas produktion sällan är lika miljövänlig.
Det är ett attraktivt investeringsklimat och stark konkurrenskraft som leder till såväl effektiviseringar som användande av mer miljövänlig teknik, inte skattehöjningar.
Det är förvånande att regeringen valde att lägga fram förslaget, och det är beklagligt att så många partier är för förslaget, inte minst med tanke på att de flesta av remissinstanserna är mycket kritiska. De flesta remissinstanserna, inklusive den statliga myndigheten Tillväxtverket, har påpekat den bristande konsekvensanalysen.
En berättigad fråga är vilka faktaunderlag som ger regeringen fog att konstatera att företagen är berörda endast i en begränsad omfattning. Vem är mest lämplig att bedöma vad som är begränsad omfattning? Jag är övertygad om att det är företagen själva.
Ett exempel: Enligt Svemin, branschorganisationen för gruvor, mineral- och metallproducenter i Sverige, är en stor del av gruvorna och företagen berörda av förslaget. För vissa företag i branschen innebär regeringens förslag ökade kostnader på mångmiljonbelopp redan nästa år.
Ett annat exempel är skogsindustrin där exportvolymerna minskar snabbt när priset ökar, vilket ökade skatter utan tvekan leder till. Fru talman! En annan invändning är att förslaget inte är kostnadseffektivt.
En uppskattad utsläppsminskning på 33 000 ton till en kostnad för företagen på 570 miljoner kronor är inte det minsta effektivt. Utsläppsrätter för 33 000 ton till ett pris på cirka 25-30 euro per ton kostar under 10 miljoner kronor.
Det är bara att beklaga att en majoritet i utskottet har valt att ställa sig bakom förslaget. Förutom att det är skadligt för svenska företags konkurrenskraft är tidsramen för införandet alltför snäv. Ingen hänsyn har tagits till konkurrensutsatta branscher med stora investeringar och långa investeringscykler.
Det är inte så att företag har möjlighet att på ett halvt år byta ut dyra maskiner. Med regeringens förslag riskeras att det blir utslagning i stället för omställning. Fru talman! Energiskatten har historiskt varit fiskal men gradvis fått en alltmer resursstyrande karaktär, enligt regeringen.
Jag tycker att energiskatten fortfarande i högsta grad är fiskal. Redan i dag arbetar företagen hårt för att minska sin energianvändning och sina kostnader för detta. Det behövs därför inte en resursstyrande extra skattepålaga. Företagen vill minska sin användning av fossilbränslen och bli fossilfria.
Det pågår många projekt om ersättning av fossila bränslen med elektrifiering. Värt är att påpekas är att elektrifiering kräver tillgång till el, och regeringen gör allt som står i dess makt för att Sverige ska lida av elbrist. Ett exempel är att välfungerande kärnkraftsreaktorer stängs ned.
Utvecklingen av ny teknik kräver också resurser. När regeringen tar ut mer skatt blir resurserna för forskning och utveckling mindre. Skattepålagor är knappast en bra metod att stimulera investeringar i ny teknik eftersom investeringsutrymmet därigenom minskar.
En väl fungerande marknadsekonomi, med så lite statlig inblandning som möjligt, har visat sig helt oslagbart som system när det gäller att värna om miljön, bland annat genom att stimulera utveckling av och investeringar i miljövänlig teknik.
Syftet med förslaget är gott, att öka incitamentet för effektivare energianvändning, men sättet som regeringen har valt är fel. Det sägs att vägen till helvetet - ursäkta, fru talman - är täckt med goda föresatser.
Goda föresatser i miljöns namn, som har slutat med försämringar för företagen, jobben och miljön, har blivit något av regeringens signum. Det är för att verkligheten alltid trumfar symbolpolitiken.
Plastkasseskatten och avfallsförbränningsskatten är två mycket talande exempel. Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1.