Hillevi Larsson (S):
Jag tror att det är väldigt viktigt att man ser strukturerna i den här debatten och inte avfärdar det här som ett individuellt problem. Då gör man det till den enskilda kvinnans problem att hon är förtryckt och diskriminerad.
Det finns väldigt mycket forskning som visar att kön har betydelse ända sedan födseln, ända sedan föräldrarna tar reda på vilket kön det är antingen innan födseln eller efter födseln och väljer kläder utifrån det, rosa eller blå kläder. Bebisarna bemöts på olika sätt. När den lille pojken busar uppmuntras han.
När den lilla flickan busar kan det bli åt andra hållet: Akta så du inte slår dig nu! Sedan fortsätter det här mer och mer tydligt när man växer upp. Ett exempel är i förskolan och skolan när den lille pojken drar flickan i håret eller, när hon kommer in i puberteten, tafsar på henne. Då får flickan lugnande besked från lärarinnan: Det är bara för att han tycker om dig.
Det är hans sätt att visa det. Sedan kan man se, ju äldre man blir, hur de här strukturerna mer och mer biter sig fast. Då är det också så att de som avviker från normen på olika sätt straffas av omgivningen. Det gäller även pojkar som avviker från den traditionella mansrollen som på olika sätt mår dåligt av det.
När det gäller våld mot kvinnor är inte det i första hand ett individuellt problem, utan det är ett strukturellt problem. Det är ju så att den farligaste platsen för en kvinna att vistas på är hennes eget hem, och det egna hemmet är faktiskt inte den farligaste platsen att vistas på för en man. Det är ett faktum att det är på det sättet.
Det är den som kvinnan borde känna störst trygghet hos som ofta är den som utgör det största hotet mot henne. Det här måste man erkänna och inte bara se varje misshandelsfall för sig. Det är klart att även kvinnor misshandlar, och kvinnor misshandlar varandra. Men det går ändå inte att komma ifrån det gigantiska problem som det här är, och det gäller framför allt strukturer.
Det sker ett massivt förtryck mot otaliga kvinnor runt om i Sverige. Det jag ser lite som en brist i jämställdhetspolitiken är att man i för hög grad ser det som ett individuellt problem och i för låg grad ser strukturerna och erkänner könsmaktsordningen. Det är en väldigt viktig orsak till att det ser ut som det gör. Det gäller övergrepp och våldtäkter mot kvinnor men även våld i nära relationer.
När det gäller politiken allmänt tror jag att det handlar om att hjälpa kvinnor, till exempel alla deltidsarbetslösa kvinnor. Många deltidsarbetslösa kvinnor vill ingenting hellre än att ha ett heltidsarbete. Då tycker jag att man borde utöva mer press på arbetsgivarna att faktiskt ge dem det. Män har mycket lättare att få det i dag, och det finns egentligen ingen anledning till att man inte ska ge kvinnor samma rättighet.
När det gäller dem som ändå inte får heltidsjobb är det väldigt viktigt att se till så att de kan försörja sig. Jag ser det som en stor risk med den nya politiken att deltidsarbetslösa tvingas ut i heltidsarbetslöshet. Så fort det finns en annan kvinna som kan göra jobbet på deltid är risken att arbetsgivaren tar henne.
Hon kanske har en man som kan försörja henne, men den kvinna som inte har det riskerar att tvingas säga upp sig från sitt arbete för att det blir mer lönsamt att vara arbetslös än att jobba. Jag tycker att man måste uppmuntra kvinnor att jobba så mycket som möjligt och så mycket som de vill.