Staffan Danielsson (C):
Den är en viktig debatt som vi nu för om den svenska livsmedelsproduktionens utsatta läge och om vikten av att efter 30 år av nedgång ta krafttag för att vända utvecklingen. Det har framförts farhågor för att det skulle handla om att ställa upp sovjetiska planmål, men ingenting kunde vara felaktigare.
Sådana har vi möjligen endast fastställda av riksdagen för de produktionsmetoder som benämns ekologiska, där staten har fastslagit att var femte svensk åker ska brukas ekologiskt och att vart fjärde inköp av livsmedel i den offentliga sektorn helst ska vara av ekologisk märkning.
Jag tror faktiskt att det mål som jordbruksnäringen genom LRF har satt upp vad gäller livsmedelsproduktionens volym är något som alla partier i riksdagen borde kunna ställa sig bakom: att de senaste 30 årens årliga enprocentsminskning av svensk matproduktion ska bytas till en årlig ökning på 1 procent. Jag skulle för egen del gärna se högre mål.
Det är absurt att världens mest miljö- och djurvänliga matproduktion har minskat så dramatiskt som bevisligen, tyvärr, har skett. Därav min starka kritik mot dem som nästan enbart verkar kämpa för att öka andelen ekologisk produktion men som inte verkar bry sig om att det helt dominerande vanliga miljövänliga svenska jordbruket rasar och att importen i stället väller in från länder med betydligt sämre regelverk för miljö- och djuromsorg.
Jag finner ärligt talat inget annat ord för att beskriva denna dubbelmoral än hyckleri. Jag vill än en gång säga att förslag om att återinföra en skatt på handelsgödsel i Sverige som enda land i världen, vad jag vet, och om att göra jordbrukets omfattande transporter dyrare endast bidrar till att öka raset för det vanliga miljövänliga svenska lantbruket. I svenskt jordbruk används mindre handelsgödsel än i de flesta västeuropeiska länders.
Läckaget av växtnäring är främst kopplat till stallgödselns hantering, och det som verkligen är negativt för Östersjön och för djuromsorgen är när produktionen flyttar från Sverige till andra länder. När då Svenska Naturskyddsföreningen och oppositionen kräver att skatter införs och höjs just för det svenska jordbruket försämras givetvis dess konkurrenskraft. Det blir successivt allt mindre att beskatta, och i stället ökar importen.
Man vill möjligen så väl, men det blir i verkligheten så fel - det stora livsmedelshyckleriet. Det statliga miljömålsrådet har i en färsk rapport understrukit detta. Att minska påverkan på den svenska miljön men i stället flytta problemen utomlands är ansvarslöst, säger man. Jag instämmer helt och fullt. Varför är då livsmedelsproduktionens utveckling i Sverige en angelägenhet för hela landet?
Jo, av resurshushållnings- och hållbarhetsskäl, djurskydds- och miljöskäl, sårbarhets- och säkerhetsskäl, för levande landsbygder och öppna landskap samt för jobb och tillväxt i livsmedelsproduktion och industri. Sverige har ett bra klimat för livsmedelsproduktion med goda jordar, tillräcklig nederbörd och en vinter som ofta knäcker de värsta skadeinsekterna och skadesvamparna.
Tillsammans med de engagerade, välutbildade och erfarna lantbrukarna, och med stöd av dito forskare och rådgivare, är det svenska jordbruket världsledande i att förena en uthålligt hög produktion med god miljö- och djuromsorg. Jordbruksministern och regeringen är på rätt väg. Åtskilligt har genomförts, och nya initiativ är på gång. Jag vill ändå be jordbruksministern att ge sin syn på den dramatiska utveckling som jag har beskrivit, att den svenska matproduktionen kunnat rasa med en tredjedel under 30 år?
Hur har detta kunnat ske, och hur kan trenden vändas, jordbruksministern?