KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Den moderata ledamoten lyfter två väldigt intressanta exempel, som båda är värda att stanna upp vid. Det är dels Kiruna, dels Pajala. Är det någonstans denna debatt förs på ett tydligt sätt är det i Kiruna. Kirunaborna ser varje dag vilka stora fyndigheter som plockas ut ur gruvan. De ser hur LKAB ändå är ett välmående och fungerande företag, trots att man går in i en lågkonjunktur och tvingas till uppsägningar.
Men samtidigt ser de att en stad behöver flyttas. Det hus man äger köps bara till marknadsvärdet, inte för den totala kostnad som man själv som privatperson kommer att behöva ha för flytten. Man ser alltså hur företagets vinster blir en kostnad för den enskilde. Det gör att den här debatten är högst levande i Kiruna, och där kan man verkligen se skillnaden när företagens intressen ställs mot människornas.
Det andra exempel som Cecilie Tenfjord-Toftby lyfter fram är Pajalagruvan. Där måste man verkligen säga att de uppgifter som kom förra veckan gällande regeringens inblandning i tillstånden för gruvan är väldigt intressanta. Cecilie Tenfjord-Toftby står nu här och säger att miljölagens krav är mycket hårda. Men vi har haft en regering som misstänks ha blandat sig i en tillståndsprocess och sett till att Northlandgruvan i Pajala skulle komma på plats så snabbt som möjligt.
Man har rundat miljölagstiftningen, trots att det funnits stora krav både från länsstyrelsens miljöenhet och från andra tillståndsgivare. Nu ser man de miljöskadliga effekterna till exempel i form av att grundvattennivån sjunkit i en av de angränsande myrarna. Ska vi verkligen hantera miljölagstiftningen på det sättet att vi inte ens följer miljöbalkens tillståndsgivning utan rundar den för att det är viktigt för företagens intressen?
Håkan Svenneling (V):
Det lär bli få gånger i denna riksdag som jag kommer att vara så kunnig inom ett ämne som vi debatterar som i dagens fråga om en uppdaterad lagstiftning för lokala aktionsgrupper, så kallade LAG-grupper. Innan jag trädde in i denna riksdag arbetade jag i sju år som verksamhetsledare just i en sådan lokal aktionsgrupp. Lokala aktionsgrupper Jag vill börja med att yrka bifall till Vänsterpartiets reservation nr 1 och förklara varför vi har en reservation i dag.
Den lagstiftning som vi i dag tar ställning till är en uppdaterad EU-lagstiftning som man moderniserar en del av. Lagstiftningen är så gammal att den har funnits sedan EU-inträdet för 20 år sedan. Anledningen till den reservation Vänsterpartiet har i dag är att man i regeringens förslag till en ny och uppdaterad lagstiftning har lyssnat alldeles för mycket på sin egen förordnade myndighet, Jordbruksverket.
Framför allt har regeringen lyssnat alldeles för lite på de erfarenheter som man har dragit av tidigare arbete med lokala aktionsgrupper. Man inför nu ett nytt begrepp i lagstiftningen: tystnadsplikt. Jag tänker mig att det är ungefär som prästernas tystnadsplikt. Att på detta sätt blanda ihop tystnadsplikt och sekretess i vår lagstiftning tycker jag är djupt olyckligt.
Effekten blir en mer stelbent och rigorös lagstiftning med mindre förmåga att göra lokala anpassningar utifrån verklighetens fall. De lokala aktionsgrupperna är inte, och ska inte vara, några myndigheter. Det är därför viktigt att vi inte pådyvlar dem en myndighetsstruktur.
Jag och Vänsterpartiet anser därför att de frågor som rör offentlighet, sekretess och tystnadsplikt bör regleras på en lägre nivå än lagstiftning, exempelvis genom avtal med lokala aktionsgrupper som är på väg att bildas. Jag tror att alla partier i denna kammare i grunden delar synen att våra projektmedel ska fördelas på ett så effektivt men samtidigt korrekt och säkert sätt som möjligt.
Det handlar också om att vi ska flytta makt till lokala beslutsfattare så långt ned som möjligt, enligt EU:s subsidiaritetsprincip. Tyvärr går riktningen många gånger åt fel håll. I stället för att vi får mindre EU-byråkrati ökar oron för fel, och därigenom blir EU-regelverken ännu snårigare och krångligare. Tyvärr innebär denna lagstiftning att vi ännu en gång går i fel riktning.
Därför vill jag uppmana alla aktörer att inför framtiden tänka på vad det är som vi i grunden vill uppnå. När jag tänker på vad det är vi vill uppnå tänker jag på alla de veteraner som jag har träffat i dag, på riksdagens veterandag. När de talar om vad de gör i dag lyfter de fram sitt lokala engagemang i sin hembygd dit de nu har återvänt från att ha suttit i denna kammare i en massa år för att bli lokalt engagerade i fiskeföreningen, i byalaget eller vad det än må vara.
De visar att det finns en lokal kraft och en lokal kraft som vi ska ta vara på. Genom att ta den lokala kraften till vara kan vi också få till en lokal utveckling, och då blir det precis det vi vill uppnå med lagen: lokal aktion. Därför vill jag än en gång trycka på att det är det som vi alltid ska jobba för i näringsutskottet.
Håkan Svenneling (V):
Tack, Anders Ahlgren, för frågan! Som princip finns det en rimlighet i att vi omfördelar mellan regioner på ett sätt så att alla regioner i Sverige får möjlighet att utnyttja sin potential och bidra till tillväxten i Sverige.
Vi måste få en balans i Sverige där vi i möjligaste mån åtminstone växer någorlunda jämnt tillsammans. Vårt grannland Norge är väldigt intressant. Jag hade förmånen att besöka Alta som är huvudort i norska Finnmark, motsvarande Norrbotten i Sverige. Där har man haft en helt annan politik för på vilket sätt man vill se att hela Norge ska leva.
Man har också på ett tydligare sätt överfört resurser från staten till de olika regionerna. Bland annat har man en lägre beskattning i de nordliga regionerna i Norge. Man har avräkning av studiemedel och en del andra saker. Vänsterpartiet har inte tagit ställning till samma modell som Anders Ahlgren föreslår där man har en återföring av fastighetsskatten för olika former av fastigheter som finns på landsbygden till de regioner där de finns.
Vi har föreslagit en del åtgärder på olika sätt. Här lyfter jag fram bygdepeng som ett sätt där inkomster från vindkraftsetableringar kunde återföras tillbaka till landsbygden. Jag kan även se andra förslag som är intressanta. Avräkning av studiemedel är ett sådant. Statliga jobb och andra jobb som kräver akademisk utbildning och därmed att man studerar gör att man drar på sig studieskulder. Dessutom minskar motiven för att flytta tillbaka till landsbygden i en del fall.
Det behöver vi åtgärda för att stärka konkurrenskraften i hela Sverige. Det ska finnas god personalförsörjning och därmed avräkning av studiemedel.
Håkan Svenneling (V):
Om vi börjar med den kommunala skatteutjämningen tycker jag att det är viktigt att det är grunden i utjämningssystemet för den regionala tillväxten i landet. Jag är förvånad över att man från Centerpartiets sida gick med på det moderata kravet om att muta de 13 Stockholmskommunerna och några kommuner runt Malmö, som är de som har den starkaste skattekraften i Sverige, och att de skulle få en införselavgift som kostade skattebetalarna 1 miljard. Detta återtog ni nu i er budget.
Jag tycker att det var en märklig reform för att stärka den regionala tillväxten; i princip ger man ju bara till dem som redan har mycket. Om vi återvänder till de statliga bolagen är det helt riktigt att jag har en interpellation till Ardalan Shekarabi. Vi håller just nu på att förhandla om vilket datum vi ska ha denna interpellationsdebatt. Jag skulle jättegärna ha haft den i tisdags. Nu blir den av lite senare, men den är i varje fall i högsta grad aktuell.
Vänsterpartiet är inte en del av regeringen och är därmed inte med och styr de myndigheter som etableras eller hur de lokaliseras. Men vi kan vara med i budgetförhandlingarna och tydliggöra för regeringen vad vi tycker och vad vi tycker ska vara regeringens politik. Det är också detta vi fick igenom i den höstbudget som vi lade fram tillsammans, och vi kommer säkerligen att få igenom det i de framtida budgetarna också.
Jag tycker att det är viktigt när man bestämmer sig för att starta en ny myndighet att man kollar var i landet den typ av kompetens finns som man söker för den berörda myndigheten och att man tittar utanför Stockholms län. Det vi har sett de senaste åren, och det vi ser i statistiken, är att jobb i princip hela tiden flyttar till Stockholm.
Ett tydligt exempel är min egen hemstads myndighet, MSB, där ledningsfunktionen sitter i Stockholm men den övriga myndigheten i Karlstad. Vi får hela tiden exempel på att olika chefsfunktioner och stödfunktioner för chefer har flyttat en i taget. Till slut är det väldigt många anställningar. Detta oroar mig mycket, för jag vet att det inte bara händer inom MSB utan även inom en rad andra statliga myndigheter. Jag hoppas att man startar statliga myndigheter utanför Stockholm och att man prövar annan verksamhet.
Håkan Svenneling (V):
Utifrån Riksrevisionens rapport kan man konstatera att hanteringen av projektmedel är en viktig fråga. Det handlar dels om stora belopp, dels om en väsentlig del av statens resurser till regional utveckling. Man kan därför inte annat än välkomna Riksrevisionens rapport. Jag har själv arbetat med projektmedel under lång tid, då främst inom landsbygdsprogrammet, som vi inte diskuterar nu.
Det är viktigt att man har koll på att pengarna går till det som de är avsedda för, men det är också viktigt att man har en effektiv hantering så att inte resurserna äts upp av överdriven administration. Detta kan vara två delvis motstående målsättningar. För mig är det viktigaste att man i det läget alltid antar medborgarens perspektiv. Decentralisering av projektmedel är bra, då man får en bättre regional anpassning utifrån regionens egna förutsättningar.
Men ansvarsutkrävande är ändå viktigt. Sverige har en alltmer asymmetrisk organisation, där det offentliga Sverige ser lite olika ut på olika håll. Då är det viktigt att bevaka ansvarsutkrävandet så att demokratin kan säkerställas och att få bort så många led som möjligt mellan medborgarna och dem som fattar besluten.
Därför är det positivt att mer projektmedel nu underställs landsting som har omvandlat sig till regioner och därmed har kommit att närmare likna direktvalda parlament. Jag ser med oro på de exempel som man har hittat på dubbelarbete eller dubbelrapportering. Av egen erfarenhet vet jag att det är väldigt tidsödande och stjäl resurser när man behöver göra nästan samma sak flera gånger. Ska vi få en effektiv förvaltning av projektmedel måste dubbelarbetet bekämpas.
Det gör man bäst genom att ha en stor lyhördhet gentemot dem som administrerar och arbetar med projektmedlen. Även om inte Riksrevisionen berör det i sin granskning skulle jag vilja lyfta fram jämställdhetsaspekten. I budgetpropositionen i höstas redovisades tydligt att projektmedel i dag inte används på ett jämställt sätt i den utsträckning som de borde. Tyvärr har stöden historiskt sett gynnat män i högre utsträckning än kvinnor.
Även om tendensen nu är bruten och det går i rätt riktning finns skillnaderna fortfarande kvar. Det här är en fråga som vi från politiskt håll behöver bevaka och följa upp. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna.
Håkan Svenneling (V):
Jag hör statsrådets argument för Upphandlingsmyndigheten. Jag delar statsrådets vision om att vi ska ha en bra upphandling, och den väg som den borgerliga regeringen var på väg att gå i upphandlingsfrågorna var inte bra. Det var ändå bra att du som statsråd drog i bromsen och sa: Nu måste vi göra annorlunda. Nu måste vi dela upp så att Upphandlingsmyndigheten blir en del och Konkurrensverket blir en annan. Det kan faktiskt inte vara en myndighet.
Jag hör vad du säger, och jag hör argumenten för varför den ändå borde ligga lokaliserad här i Stockholm. Jag är ändå glad över interpellationsdebatten och att statsrådet vill följa utvecklingen. Jag hoppas att vi kommer att få se det i statsrådets arbete och att vi som riksdag kan få möjlighet att se något slags redovisning av hur utvecklingen går. Det kan redovisas i samband med budget eller liknande.
Det är precis som du var inne på viktigt att vi skaffar oss en bild av läget så att vi inte glömmer bort det bara för att det är så många olika beslut som hänger ihop och den totala bilden därför blir svår att följa. Det är väldigt viktigt att statsrådet skickar de signaler som statsrådet i dag skickar här i kammaren till alla generaldirektörer och andra chefer inom statlig förvaltning att vi vill ha en statlig förvaltning som är decentraliserad och inte bara ligger här i Stockholm.
Genom utlokalisering av myndigheter till olika delar av Sverige kan hela landets resurser och kompetens tas till vara. Det ger arbetstillfällen och bidrar till en positiv utveckling för mindre orter på landsbygden men också för regioner i stort. Det är viktigt när nya statliga myndigheter startas att de redan från början utlokaliseras till olika delar av Sverige. Då är det mycket lättare att de blir kvar där och hittar sin kompetens än när de hela tiden behöver flytta runt.
Det är bättre att starta dem där än att starta dem i Stockholm, för då är resan mycket svårare. Det är viktigt att vi värnar de befintliga statliga arbeten som finns i landet.
Håkan Svenneling (V):
Det är bra att Sven-Erik Bucht inte väljer att debattera huruvida vi ska ha ett landsbygdsdepartement eller inte. Det är faktiskt politikens innehåll som är det viktiga. När han säger att det sker en kraftsamling blir det lite lugnare i mitt hjärta. Då känner jag att det faktiskt handlar om vad vi ska göra annorlunda i politiken. Den gamla regeringen lämnade över det mesta till marknaden.
Det har lett till en inriktning som pekar mot att göra något åt mobiltelefonin och bredbandsutbyggnaden, som inte funkar som de ska på landsbygden. Jag var för några år sedan på en konferens om staden. Trots att jag arbetat nästan hela mitt arbetsliv med frågor om landsbygden hamnade jag på en konferens om staden. Där var man missnöjd med att landsbygden hade en minister - men inte staden.
Jag kan konstatera att i den nya regeringen har staden fått en stadsutvecklingsminister. Det intressanta blir hur den nya regeringen kommer att arbeta med politiken inom Näringsdepartementet och hur man kommer att jobba med frågor om att kraftsamla för landsbygden. Bredbandspolitiken ligger fortfarande inte på statsrådets bord utan på it- och stadsutvecklingsminister Mehmet Kaplans bord.
Det är då vi måste se att den nya regeringen gör en kraftsamling och tar tag i de frågor som berör hela Näringsdepartementet, inte bara de frågor som är avgränsade till landsbygdsministerns bord. Då kanske vi kan få en politik som verkligen gör skillnad för landsbygden, som gör slut på Centerns uppfattning att marknaden kan lösa allt - en politik för hela landet. Vi kan byta politik, vi kan ta ansvar från statens sida och vi kan vara en aktiv del i att utveckla landsbygden.
Då får vi en bättre politik för hela Sverige.
Håkan Svenneling (V):
Jag vill börja med att säga att jag är väldigt nöjd med den här interpellationsdebatten. Jag tycker att det har varit en bra och givande debatt om landsbygden, som ju är väldigt viktig för väldigt många människor i Sverige. Det bor faktiskt tre miljoner människor på den svenska landsbygden, och vi här i Sveriges riksdag har ett ansvar att hela tiden lyfta landsbygdens perspektiv och frågor och sätta dem på agendan.
Sven-Erik Bucht får komma hit ofta och diskutera vad han ska göra för att Sveriges landsbygd ska leva och frodas. Jag måste säga att jag ändå är positiv och nöjd med de svar jag får i dag från Sven-Erik när han säger att staten behöver ta ett ökat ansvar. Vi ser att vi kan lösa de problem på ett bra sätt där marknaden misslyckats. Det är jag mycket glad för.
Man ska komma ihåg att landsbygdsutvecklingen inte blev bättre när Eskil Erlandsson bytte namn från jordbruksminister till landsbygdsminister. När man byter namn på departement, slår ihop eller reorganiserar sig är det inte då de avgörande striderna sker, utan det är när man väljer vilket innehåll politiken ska få. Jag är fortfarande orolig för den förändring som har skett när Landsbygdsdepartementet har försvunnit; något annat kan jag inte säga.
Men det är ändå politikens innehåll som avgör om vi kommer att vara nöjda med Sven-Erik Bucht som landsbygdsminister om fyra år eller inte. Det är kanske när vi går och röstar om fyra år som vi gör en utvärdering. Det är ändå positivt med det ministern säger om samverkan. Han till och med bjuder in C. Jag skulle vilja säga att jag inte tycker att det är Centerpartiet med dess marknadslösningar som du ska bjuda in till samtal, Sven-Erik, utan du ska välja Vänsterpartiet, som är vänsteralternativet i svensk politik.
Det är vi som står upp för landsbygden och för att hela Sverige ska leva. Vill regeringen göra det kan den söka vårt stöd i denna kammare för en gemensam landsbygdspolitik. Jag sträcker ut handen till dig, Sven-Erik, och är beredd att diskutera vad som behöver göras för Sveriges landsbygd.
Håkan Svenneling (V):
Vi behandlar i dag i riksdagen något i Aron Modigs interpellation som skulle kunna kallas för en tankevurpa. Det Aron Modig gör är att han bryr sig om riksdagsledamöter och alla andra i den lilla grupp som tjänar mer än 50 000 kronor i månaden och är orolig för att denna lilla grupp på något sätt skulle fly Sverige i något slags panik över att få lite mer att betala till vår gemensamma välfärd.
Jag skulle våga påstå att det är en tankevurpa. När man undersöker vad människor vill med vårt gemensamma samhälle ser vi att de är beredda att betala skatt. När SKL undersöker om människor vill bidra till en välfärd som går att lita på säger de: Ja, om jag vet att just den här skattehöjningen leder till att vi får en bättre välfärd är jag beredd att betala för det. Det gäller på område efter område när man frågar på sakområden.
Det vi ser är i stället en borgerlig politik som har misslyckats där människor i hög utsträckning använder sig av skatteflykt och försöker fly till olika skatteparadis runt om i världen. Det tycker jag inte är en utveckling som vi ska ha. Aron Modig kallade det för ogenomtänkta skattereformer. Jag skulle i stället våga påstå att det är väldigt genomtänkta skattereformer som regeringen nu tillsammans med Vänsterpartiet har presenterat.
Det är ett samhälle där man kan lita på välfärden och där alla bidrar efter förmåga utifrån den kraft de har för att skapa en gemensam välfärd som går att lita på. Jag är glad över den budget som Vänsterpartiet och regeringen tillsammans har presenterat. Det gör att vi nu får en skattepolitik där man kan bidra mer som höginkomsttagare för ett solidariskt samhälle så att vi får en välfärd som man kan lita på.
Håkan Svenneling (V):
Ska vi bygga en välfärd som det går att lita på behövs det skatteintäkter. De skatteintäkterna betalas antingen av dem som tjänar mest eller av dem som tjänar minst. Man kan titta på hur den gamla regeringen förde sin skattepolitik. Man valde konsekvent att sänka skatterna, men det ledde alltid till att de som tjänade mest fick de största skattesänkningarna.
I den här regeringens budgetproposition, som man har tagit fram tillsammans med Vänsterpartiet, finns det ett fantastiskt fint diagram, tycker jag. Jag vill lyfta fram det i debatten. Det är diagram 1.3, som visar hur regeringens politik fördelar sig i olika inkomstskikt.
Det visar sig ganska snabbt att de 50 procent som tjänar minst i vårt samhälle i dag kommer att få en ökad inkomst med den här politiken, och de 50 procent som tjänar mest kommer att få en minskad inkomst. Det betyder att de bidrar mer till den välfärd som vi behöver bygga. Det finns ett annat väldigt fint diagram i regeringens budgetproposition. Det är diagram 1.4, som visar fördelningen mellan kvinnor och män.
Det visar sig att kvinnor kommer att tjäna på regeringens och Vänsterpartiets politik. Männen kommer att få betala lite mer. Det beror på att det i hög utsträckning är män som tjänar mest i vårt samhälle. Jag är väldigt glad och stolt över att få vara med och föra fram en sådan ekonomisk politik i Sverige. Därför är jag glad över den budget som läggs fram.
Den leder nämligen till att vi får en välfärd att lita på, fru talman.
Håkan Svenneling (V):
Vi från Vänsterpartiets sida har valt att avge ett särskilt yttrande därför att vi tycker att kritiken från majoriteten i utskottet är bra till vissa delar men inte är tillräckligt stark. Den är inte tillräckligt skarp gentemot det mycket tydliga federalistiska förslag som kommer att leda till en ökad överstatlighet, bort från medborgarna och till EU. Jag tycker inte att de påståenden som jag har kommit med har tagits ur luften, utan jag tycker att det finns tydliga exempel från Europa på hur man under lång tid har fört en åtstramningspolitik.
Jag delar inte Börje Vestlunds syn att bara därför att man har infört en europeisk investeringsfond som knappt har satts i sjön har man bytt politik i Europa. Jag tycker fortfarande att vi tydligt ser en europeisk högerpolitik råda såväl i EU som i EMU-området. Man glömmer bort att bygga en stark välfärd och öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Det skulle ha större effekter.
Vi skulle få till och med 20 gånger större effekter om kvinnors arbetskraftsdeltagande var lika högt som mäns, jämfört med till exempel TTIP-avtalet med USA. Det tycker jag visar att man fortfarande är fastlåst i en åtstramningspolitik snarare än en politik som investerar för ett framtida Europa. Börje Vestlund lyfter också fram att det runt om i Europa finns vänsterpartier och socialdemokratiska partier som också tycker att man ska ha en mer federalistisk inriktning. Det är delvis rätt.
Debatten kring EU och EMU skiljer sig kraftigt mellan EU:s 28 medlemsstater, och det finns mycket olika syn på i vilken riktning man ska gå. Men många av de vänsterpartier som agerar i länder som är med i EMU tror jag ser vilka stora utmaningar man står inför. Jag tycker att Grekland och vänsterpartiet Syriza är det tydligaste exemplet på det. Man inser att man är fången i ett system.
Att lämna EMU och euron bakom sig kanske vore det bästa, men det skulle skapa så mycket andra följdeffekter att man inte kan göra det. Grekerna går och röstar, men i praktiken beslutas politiken i Bryssel.
Håkan Svenneling (V):
Det jag funderar på, Börje Vestlund, är snarare: Vad har Syriza i Grekland för val? Vilka andra möjligheter har man än att snarast be om solidaritet och fördjupat samarbete, än att kliva av? EMU-projektet är liksom fastlåsande i sin grundval. Det är det som gör att grekernas ekonomi inte har kunnat anpassas till rådande ekonomiska förutsättningar, och därför kan man inte heller kliva av när man ska komma ur en kris.
Grundfundamentet gör att man inte har något annat val än att vara positiva till ökat europeiskt samarbete. Börje Vestlund lyfter också upp investeringspolitiken och erkänner någonstans att det finns politiska beslut fattade för att lämna åtstramningspolitiken och gå mot en investeringspolitik. Men slutsatsen verkar ändå bli att det snarare är Börje Vestlunds förhoppning att Europa nu börjar investera och föra en annan politik.
Jag hoppas också att det är fallet, men vi har inte sett resultaten än. Jag har full förståelse för att politiska beslut tar tid att ge effekt. Men jag tycker att Europas ledande politiker har en del kvar att leverera. Gällande kvinnors arbetskraftsdeltagande är jag absolut ingen förespråkare av att kvinnor bara ska jobba i offentlig sektor - och det sa jag inte heller.
Det jag sa var att offentlig sektor har en central betydelse i kvinnors liv för att kvinnor ska kunna ha ett högt arbetskraftsdeltagande, för att de ska kunna lämna barn på förskola och kunna lämna mormor och morfar på äldreomsorgen utan att behöva vara anhörigvårdare behöver kvinnor ha en stark offentlig sektor, så att de kan delta i arbetslivet, både i privat och i offentlig sektor. Därför är offentlig sektor central i kvinnors arbetskraftsdeltagande.