Tobias Billström (M):
Det är en intressant taktik att ställa en interpellation och att sedan ta upp en massa andra saker i det sammanhanget. Det kan man naturligtvis göra. Jag hade tänkt hålla mig till det ämne som interpellationen handlar om. Det blir väldigt intressant när man noterar att Kent Ekeroth väljer ut delar av Jan Ekbergs resonemang, professor i nationalekonomi och gigant när det gäller att studera och forska om integrationspolitik i Sverige. Han lyfter fram de delar som passar i hans resonemang.
Jan Ekberg har upprepade gånger, inte minst när han har konfronterats med de situationer där Sverigedemokraterna använder hans argument, pekat ut de resonemangen som direkt felaktiga. Låt oss till exempel ta detta med sysselsättningsgraden som jag talade om tidigare och som också Eskil Wadensjö, en annan professor i nationalekonomi, har tagit upp. Detta är den avgörande frågan. Den sysselsättningsgrad som vi hade bland människor som kom på 50-, 60- och 70-talen har vi inte i dag.
Det är vad som gör att vi har en nettokostnad för denna grupp. Om vi vill åstadkomma en annan situation måste vi fokusera på detta problem. Men det gör varken Kent Ekeroth eller Björn Söder. I stället väljer man att på nytt blanda bort korten. Kent Ekeroth nämner inte alls arbetskraftsinvandringen men däremot frågorna om asylinvandringen. Det var intressant när Björn Söder sade att man inte ska blanda äpplen och päron.
Hur kan man undvika detta när man fortsätter att tala om att det skulle finnas en nettokostnad för asylmottagandet, vilket är helt sant, men å andra sidan struntar i de intäkter som man får via arbetskraftsinvandringen? Detta är väldigt intressant. Vi måste fokusera på det som är det väsentliga. Varför finns det en lägre sysselsättningsgrad bland de utrikes födda än hos inrikes födda? Det finns många bakomliggande förklaringar.
Det finns förutom födelseland och vistelsetid i vårt land samt var i Sverige personen bor också orsaker som diskriminering, bristande kunskap om utländska examina hos svenska arbetsgivare, bristande kunskap i svenska hos personerna och avsaknad av nätverk som är effektiva ur anställningssynpunkt. Det finns också andra förklaringar som inte alltid lyfts fram.
Det gäller till exempel utbildningsbakgrund och det faktum att nyanlända invandrare är på väg in på arbetsmarknaden, det vill säga befinner sig i samma situation som många ungdomar. Regeringen arbetar otvetydigt vidare för att möta de utmaningarna, precis som Mikael Cederbratt lyfte fram tidigare, för att underlätta för alla grupper som står utanför arbetsmarknaden att komma in. Regeringen har bland annat satsat på en tidig analys av yrkes- och utbildningsbakgrund. Det handlar om satsningar på språkundervisning och etableringslotsar med mera.
Arbetsförmedlingen har en central roll i det arbetet. Om vi talar lite om Kanada kan det för övrigt vara intressant om man tittar lite på motsvarigheten i Kanada till SCB, Statcan. Om man tittar på de invandrare som har kommit till Kanada under senare år visar också de upp det mönster av högre arbetslöshet som nämndes här tidigare. Men ju längre tid de vistas i landet, desto större chans har de att komma in på arbetsmarknaden.
Det gäller i synnerhet för dem som har varit fem tio år i landet. Det är kanske någonting som vi borde ta till oss i den svenska debatten och fundera över hur vi skulle kunna förkorta tiden mellan ankomst till Sverige och inträde på arbetsmarknaden. Den diskussionen förstår jag så här långt efter den här debatten att Sverigedemokraterna är måttligt intresserade av.