KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Eriksson (MP):
Jag tycker att det blir lite konstigt om man säger att man sträcker ut handen och samtidigt säger att man är emot nästan alla de åtgärder som har lagts fram för att försöka få en ökad bostadsproduktion. Vi tar strukturella grepp. Frågan om länsstyrelsernas roll, vilken jag tog upp i mitt huvudanförande, tycker jag är en väldigt central och viktig strukturell faktor.
Att få kommunerna och länsstyrelserna att i större utsträckning samspela och tillsammans arbeta fram bostadsförsörjningsplaner i en takt som motsvarar behoven är något helt annat än att man sitter på var sin plats och väntar på att den andra ska agera.
Ibland säger man nej och ibland ja, och sedan får man börja om. Att få staten och kommunerna att samarbeta är ett nytt sätt att se på länsstyrelsernas roll. Jag tycker att detta är en viktig och central strukturell fråga, som vi tar tag i i bland annat den proposition som vi diskuterar nu och det betänkande som ni ska rösta om i eftermiddag. Fler steg för en effekti-vare plan- och bygglag Det finns även en rad andra saker.
Vi ser över Boverkets alla byggregler, vilket också är en central fråga med strukturell betydelse. Vi kommer vidare att stödja arbetet med att få in fler byggföretag och öka konkurrensen från andra länder. Vi gör det genom att exempelvis översätta Boverkets byggregler till andra språk, något vi diskuterade nyss. Detta har inte gjorts tidigare, och det kommer att underlätta mycket för andra länders byggföretag att komma till Sverige.
Peter Eriksson (MP):
Ola Johansson har frågat mig vad som är orsaken till dröjsmålet och när en slutlig svensk definition av nära-nollenergibyggnader kommer att kunna presenteras. Införandet av nära-nollenergibyggnader i Sverige är en process som genomförs i flera steg. Det finns sedan år 2014 en definition av nära-nollenergibyggnad i plan- och byggförordningen, PBF.
I förordningen finns också ett krav på att alla nya byggnader ska vara nära-nollenergibyggnader 2021. För byggnader som används och ägs av myndigheter gäller kravet från 2019. Ytterligare preciseringar av vad kravet på nära-nollenergibyggnader innebär är dock nödvändiga.
Boverket fick ett uppdrag 2014 att ta fram förslag till nivåer för energiprestandan för nära-nollenergibyggnader, vilket Ola Johansson hänvisar till. Uppdraget rapporterades i juni 2015, och rapporten har varit ute på remiss. Regeringen har full förståelse för att branschen behöver tid för att anpassa sig till de nya reglerna.
Men eftersom det är ett tekniskt egenskapskrav, energihushållning och värmeisolering som berörs av nära-nollkraven har det varit en komplicerad process att jämka samman det svenska regelverket med kraven i EU-direktivet. Detta handlar alltså om ett EU-direktiv som vi måste genomföra i Sverige. Det pågår ett arbete i Regeringskansliet med att få ett sammanhållet regelverk för nära-nollenergibyggnader på plats.
Inriktningen är att regeringen i närtid ska kunna besluta om sina delar.
Peter Eriksson (MP):
Jag vill gärna svara Ola Johansson att detta har tagit lång tid. Direktivet är från 2010. Det är lång tid. Två regeringar är inblandade. Det tog fyra år innan den förra regeringen 2014 beslutade att ge Boverket ett uppdrag i frågan.
Sedan har Boverket arbetat med detta, och som jag sa tidigare rapporterades uppdraget i juni 2015. Rapporten har därefter varit ute på remiss, och sedan har detta legat på regeringens bord i ett år till. Det tycker jag är för lång tid.
Vi ska inte hålla på och dra frågor i långbänk på det sättet i regeringen. Vi måste se till att fatta snabbare beslut; det har varit min inriktning sedan jag blev statsråd. Jag har försökt dra fram alla gamla saker som ligger eller har dragits i långbänk på de olika departement där jag har ett ansvar, för att få fram ett beslut i de frågorna.
Det gäller även detta ärende. Jag sa att vi kommer att ta fram detta för beslut i närtid. Som jag ser det betyder det "de närmaste veckorna" - före jul. Om inte något alldeles oväntat uppstår i den här frågan kommer det alltså att hända saker. Vi är i praktiken färdiga för ett beslut i Regeringskansliet.
Peter Eriksson (MP):
Jag håller med Ola Johansson om att det är viktigt att vi i närtid får fram en debatt om det konkreta innehållet i den här regleringen. Det vore bra. Det är inte möjligt i detta läge, men jag tror att det snart ska kunna vara det. Jag har en omfattande dialog med byggindustrin.
Jag träffar deras representanter och har kontakter med olika företag väldigt ofta. Jag vet att detta är en fråga som är allvarlig och viktig för svensk byggindustri. Inom några få år ska dessa EU-direktiv gälla, men Sverige har fortfarande inte tydliga krav på industrin. Vad är det som ska gälla 2019 och 2021?
Industrin behöver tid på sig för att kunna fatta bra beslut, för att kunna ta ställning och utveckla tekniken och för att veta hur långt man måste gå i olika materialhänseenden. Det är en oerhört viktig fråga som Ola Johansson tar upp. Jag håller helt med om att det finns all anledning att vara skyndsam och se till att svenska företag så snabbt som möjligt får rimliga planeringsförutsättningar.
Peter Eriksson (MP):
Jag tackar interpellanten för frågan, och jag hoppas detsamma! Jag tänker mig att detta ska vara löst relativt snart. Det innebär inte att diskussionen är över, utan vi kommer säkert att fortsätta att ha en debatt.
I och med att detta är ett EU-direktiv måste vi ha ett regelverk som är i enlighet med det direktivet, och i alla avseenden kan vi inte längre bestämma detta själva. Regleringen kommer därför att se ut på ett visst sätt. Hur långt det går och hur tuffa vi är kan vi däremot i viss utsträckning påverka.
Till syvende och sist får vi nog se vilka exakta krav Boverket kommer fram med i nästa skede.
Peter Eriksson (MP):
Anders Åkesson har frågat på vilket sätt jag och regeringen avser att möta konsekvenserna av ytterligare två års fördröjning av ett fungerande mobilt bredbandsnät för människor, verksamheter och företag i hela landet, som regeringsbeslutet den 31 oktober ger upphov till. Det behövs frekvenser för bättre mobiltäckning och bredbandstillgång i alla delar av Sverige. Användningen av mobilt bredband ökar.
På landsbygden är behovet extra stort eftersom det många gånger inte finns fast bredband med hög kapacitet. Samtidigt är det, särskilt med hänsyn till den säkerhetspolitiska utvecklingen, alltmer nödvändigt att aktörer inom allmän ordning, säkerhet, hälsa och försvar kan kommunicera och utbyta information effektivt och säkert med varandra.
700-megahertzbandet är användbart både för nyss nämnda aktörer och för operatörer som anlägger mobilnät för landsbygdstäckning. Regeringens ambition är att det ska skapas förutsättningar för en så snar tilldelning som möjligt av de aktuella frekvenserna.
Regeringens uppfattning är att behovet av mobiltäckning och bredbandstillgång i alla delar av Sverige samt behovet av en effektiv och säker kommunikationslösning för aktörer inom allmän ordning, säkerhet, hälsa och försvar ska gå att förena, och båda frågorna har hög prioritet. Telefoni och bredband, både fast och mobilt, har och kommer att ha stor betydelse på landsbygden, inte minst med den nya 5G-tekniken.
I framtiden kommer även andra band än 700-megahertzbandet att användas för 5G. Inom ramen för det internationella harmoniseringsarbetet diskuteras flera sådana band. På sikt kommer också band som för närvarande används för mobiltelefoni och mobilt bredband med nuvarande teknik att kunna användas för 5G. Regeringen vidtar flera åtgärder för att främja utvecklingen av bredband och bredbandstjänster.
I mitten av november anordnade PTS, Post- och telestyrelsen, i samarbete med Region Västerbotten och Vilhelmina kommun, en workshop med brett deltagande av olika aktörer, däribland företrädare för Näringsdepartementet, i syfte att identifiera lösningar för att bygga fast, mobilt eller annat trådlöst bredband som kan medge överföringshastigheter på minst 30 megabit per sekund.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2017 beräknat att ytterligare 850 miljoner inom ramen för landsbygdsprogrammet ska avsättas för bredbandsutbyggnad på landsbygden. Därutöver kommer, genom en omfördelning inom landsbygdsprogrammets ram, 150 miljoner kronor att satsas på utbyggnad av bredband på landsbygden.
Det innebär att det befintliga bredbandsstödet har ökat från 3,25 till 4,25 miljarder kronor med vår budget. Satsningarna ska göras i områden där kommersiell bredbandsutbyggnad saknas. Dessutom har regeringen möjliggjort bredbandssatsningar på 1,2 miljarder inom ramen för de tre nordliga regionalfondsprogrammen. Satsningarna inom landsbygdsprogrammet och regionalfondsprogrammen ska komplettera och förstärka varandra.
Jag kommer också inom kort att presentera regeringens nya bredbandsstrategi. Sverige blir därmed även i fortsättningen ett land med en av världens bästa infrastrukturer för it-kommunikation.
Peter Eriksson (MP):
Jag kan försäkra Anders Åkesson att jag inte har pausat denna fråga. Vi jobbar på flera olika sätt för att se till att få ut ett bra, fungerande, stabilt och säkert mobilt bredband och också fast fiber till så många som möjligt på landsbygden.
Det är en av mina absolut mest högprioriterade frågor över huvud taget. I interpellationen från Åkesson stod det att detta riskerar att dröja i två år. I anförandet nu var det två till tre år.
Min avsikt är att det ska gå betydligt fortare än två år att få till stånd den nya auktionen. Jag hoppas att den ska kunna komma till stånd redan under 2017, så snabbt som möjligt. Det går att förena blåljusmyndigheternas intressen och landsbygdens intressen.
Alla kan naturligtvis inte få allting, men det måste gå att samarbeta. Ingen från blåljusmyndigheterna har krävt att de ska ha tillgång till hela bandet hela tiden, utan det handlar om delar av det. PTS gjorde från början en bedömning som man ansåg borde räcka till.
Sedan menade myndigheterna från den säkerhetspolitiska sidan att det inte räckte med den bedömning som PTS gjort. I det läget får man försöka hitta en kompromiss som fungerar. Nu väntar jag på att de utredningar som pågår ska bli färdiga. Därefter ska vi så snart som möjligt kunna dra i gång den här processen igen.
Peter Eriksson (MP):
Ja, jag känner mig trygg. Det var en konflikt mellan de olika myndigheter som var berörda. Kommunikationen och samtalet mellan dem fungerade inte ordentligt, men jag bedömer att detta är på väg att lösas. Jag vet vilka ambitioner regeringen har och att det till syvende och sist är regeringen som styr myndigheterna.
Med detta som grund känner jag mig trygg med att det kommer att gå betydligt fortare än vad som befaras av dem som är rädda för att detta ska bli en långbänk och ta flera år. Jag kommer att göra allt jag kan för att detta ska gå betydligt fortare än så och för att det ska landa i att vi får en väl fungerande 5G-struktur över hela landet och även, relativt snart, väl fungerande tal inom 4G.
Detta kommer att göra att vi får bättre kommunikationer och möjligheter att ersätta det kopparnät som nu avvecklas med mobila varianter. Faktum är att det kopparnät som avvecklas inte är framtidssäkert.
Det fungerar inte på det sätt som vi skulle vilja och som vi känner att vi i normala fall har behov av, både på landsbygden och i städerna. Jag tror inte att det är någon lösning att försöka stoppa det gamla nätet, som ändå är på väg att ersättas av mobila lösningar.
Peter Eriksson (MP):
Jag delar helt och hållet interpellantens åsikt att det är en avgörande fråga att vi får ut bra mobil kommunikation och bra fiberkommunikation till landsbygden i Sverige. Det är inte acceptabelt att vi lämnar väsentliga delar av Sveriges befolkning utanför det framtida samhälle som vi håller på att bygga upp.
Mer eller mindre alla servicetjänster - från hälsovård till kommuner och myndigheter - kommer i framtiden, åtminstone i stor utsträckning, att ligga på nätet. Om vi ska vara med på hyggligt lika villkor måste hela Sverige kunna vara med. Jag håller helt och hållet med om detta.
Jag kan lova att jag kommer att göra allt jag kan, och jag tror att vi - som det ser ut i dag - har goda förutsättningar att gå i land med den målsättningen.
Peter Eriksson (MP):
Jag har svarat på de fyra frågor som Robert Hannah har ställt i interpellationen. Jag tycker naturligtvis att Göteborg, så länge man håller sig inom lagen och till den modell för hyressättning som vi har i Sverige, ska ha möjlighet att göra de här förändringarna och pröva olika modeller för att sätta hyran.
Personligen är jag mer bekymrad över inkomstgolven än inkomsttaken. Det finns i dag många kommuner och företag, även inom allmännyttan, som ställer höga inkomstkrav för att man ska få tillgång till en bostad. Ofta ställer de krav på en inkomst som är tre eller fyra gånger så hög som hyran.
Det stänger ute en stor del av befolkningen från möjligheten att få en bostad över huvud taget. Det är ett stort bekymmer. Vi har funderat mycket på hur även människor som har en lite mindre plånbok ska kunna få bostäder i framtiden och kunna betala på ett hyggligt sätt.
Vi tittar på alltifrån socialbidrag till system för att garantera lägre hyror. Vi har jobbat med investeringsstöden, som Robert Hannah säkert känner till, för att kunna säkerställa hyror som är lägre än de annars skulle ha varit. Det är en metod för att bidra till att fler ska kunna få plats på bostadsmarknaden.
Göteborg försöker också på lite olika sätt att bidra till att minska segregationen och se till att fler får plats på bostadsmarknaden. Försöket i Göteborg är intressant. Det är en nydanande metod i det svenska systemet, som annars är ganska jämnt och fyrkantigt runt om i Sverige.
Jag tycker att det är värt att pröva det innan vi förkastar det och säger att det skulle vara särskilt dåligt. Det finns också en rad andra modeller där man ställer särskilda krav på hyresgästerna, till exempel studentbostäder och äldrebostäder.
Som sagt är jag mer bekymrad över att man ställer krav på så höga inkomster för att få tag på en bostad på många håll i Sverige än att människor med lägre inkomster ska kunna få en bostad.
Peter Eriksson (MP):
Jag måste säga att jag tycker att det är lite komiskt att höra Robert Hannah, liberal, stå här i Sveriges riksdag och tala om vilda västern och att det inte är demokratiskt. Kommunerna i Sverige har ett planmonopol. De har också ett bostadsförsörjningsansvar.
När en kommun då utnyttjar sin möjlighet att göra lite annorlunda är det vilda västern och inte demokratiskt. Jag tycker att man ska stå upp för det kommunala självstyret. Det har stor betydelse i Sverige. Ett stort antal kommuner har nu lärt sig att hantera de byggregler vi har på ett smartare och bättre sätt.
Det är en viktig bakgrund till att vi i Sverige bygger betydligt mer än vad vi har gjort tidigare. Göteborgsfallet är ett annat exempel på en kommun som använder och utnyttjar sitt kommunala självstyre.
Ska vi i stället ha ett starkt centraliserat system där riksdagen ska bestämma allt om hur kommunerna ska sköta bostadsbyggande, hyressättning och planmonopol i Sverige? Föreslår verkligen Robert Hannah att vi ska ha ett i detalj reglerat system där alla ska göra likadant?
Peter Eriksson (MP):
Jag har ingen anledning att tala om vilka av alla tusen olika varianter som görs i Sverige som jag är för och emot. Jag är för det kommunala självstyret, som innebär att man kan göra lite olika på olika ställen så länge man följer plan- och byggreglerna och sätter hyrorna i enlighet med den modell och metod vi har i Sverige.
Många anser att det är fyrkantigt. Bland andra Liberalerna brukar säga att vi har för mycket regleringar och fyrkantiga regelsystem som styr bostadsproduktion, hyressättning och allt möjligt.
Det är första gången jag får höra att vi borde ta beslut i Sveriges riksdag om sådana detaljer i bostadsbyggandet och att det är förfärligt att man i en enskild kommun gör lite annorlunda. Jag har ingen anledning att fördöma Göteborgs metod. Det viktigaste för mig är att det byggs fler bostäder och att kommunerna följer lagen.
Peter Eriksson (MP):
Riksdagsledamot Erik Ottoson har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit och tänker vidta för att säkerställa att hanteringen av grossistpriser för dataroaming inom Europeiska unionen blir rättvis och främjar god konkurrens på unionens inre marknad samt inte drabbar svenska konsumenter ekonomiskt.
Låt mig först säga att Erik Ottoson och jag är överens om att det är viktigt att konsumenter ska känna sig trygga med att använda sin mobiltelefon när de reser inom EU utan att vara oroliga för att få en jätteräkning när de kommer hem. Det är viktigt inte bara för den enskilde konsumenten utan även för digitaliseringen och förverkligandet av EU:s digitala inre marknad.
Då är det viktigt att avskaffandet av tilläggsavgifter på slutkundsnivå, det som populärt kallas roam like at home, genomförs på ett hållbart sätt som inte skadar konkurrensen. Det var därför regeringen i förhandlingarna om den så kallade TSM-förordningen, som ligger till grund för det förslag som nu förhandlas, drev igenom att också grossistavgifterna behöver sänkas ytterligare.
Det är tack vare regeringens och andra likasinnade medlemsstaters arbete som vi över huvud taget förhandlar om grossistavgifter i rådet för närvarande. Det är komplicerade förhandlingar med starka intressen. Jag och regeringen driver på för att de så kallade avgiftstaken, det vill säga de maxavgifter som operatörer får ta ut av sina konkurrenter för att koppla upp deras abonnenter, ska vara så låga och kostnadsorienterade som möjligt.
Detta för att möjliggöra ett hållbart avskaffande av tilläggsavgifter för roaming. Om grossistavgifterna blir för höga finns det nämligen en risk för att svenska operatörer inte får kostnadstäckning för de avgifter de behöver betala till operatörer i andra länder när deras abonnenter kopplar upp sig utomlands.
Det i sin tur kan leda till högre priser i Sverige, vilket vore olyckligt om de länder som kommit längst vad gäller digitalisering och dataanvändning skulle bromsas av för höga grossistavgifter. Jag och regeringen har tillsammans med elva andra medlemsstater skrivit ett brev till kommissionen i vilket vi framför dessa argument.
Vi kommer också att fortsätta att argumentera för och driva på för lägre grossistavgifter i rådet och i andra kanaler så att vi ska kunna ha låga roamingavgifter i framtiden.
Peter Eriksson (MP):
Tack för frågan! Jag tycker nog att det finns en väldigt enkel och grundläggande konflikt i diskussionen om roaming inom EU.
Den konflikten står mellan dem som använder mycket roaming i andra länder, och därmed vill ha låga avgifter och låga grossistavgifter, och dem som får in turister och andra från andra delar av Europa och därför ser det här utifrån ett inkomstperspektiv: Sänker man avgifterna blir det mindre inkomster till deras företag.
Konflikten inom EU handlar alltså väldigt mycket om vilka nationella intressen man har. Tillhör man dem som betalar, eller tillhör man dem som tar inkomsterna av det här? Det är där skillnaderna ligger egentligen.
Detta betyder i praktiken att det ganska mycket är en nord-syd-konflikt, där länderna i södra Europa är de som, om man sänker roaming- och grossistavgifterna, får mindre inkomster, medan länderna i norra Europa är de som får sänkta kostnader. Det är deras företag som tjänar på det här om man lyckas få till en förändring.
Ska vi då hitta likasinnade länder är det länderna i norra Europa, till exempel Danmark, Holland, Baltikum och en del andra, som drar lite grann åt samma håll som vi, medan Spanien och Grekland kanske drar åt andra hållet.
Det här är en fråga där vi tror att vi har möjligheter att komma fram, men det är egentligen flera olika regleringar som påverkar och styr frågan i grunden. För svensk del har vi i stor utsträckning haft kommissionen på vår sida. Det här handlar ju om att öka utbytet mellan länderna och gynna resande.
Det ska funka ungefär som hemma, och det är bland annat därför begreppet "roam like at home" har kommit upp från kommissionens ordförande.
Det finns även andra förslag som drar lite åt samma håll men som ligger inom andra delar av telekommunikationsområdet, till exempel wifi-förslaget som innebär att man skulle använda europeiska resurser för att betala wifi på centrala ställen runt om i länderna.
Vi har kanske inte drivit det från svensk sida, men det finns ett stort intresse hos en hel del andra länder att komma fram till att EU ska betala möjligheten för framför allt deras invånare att ha internetuppkoppling. Även om man kanske inte har det i sitt hem kan man få det centralt i byn, samhället eller staden.
Ett sådant förslag berör ju även turister.
Peter Eriksson (MP):
Jag tog upp frågan kring wifi och EU-kommissionens förslag inte för att jag tycker att det är lösningen för telekommarknaden utan för att visa att det här är ett område där det finns många olika aspekter och förslag som ligger i luften och diskuteras. Jag är själv inte säker på att jag tycker att det här totalt sett är någon långsiktigt bra lösning, vilket jag tror att jag sa.
Men det är ändå någonting som diskuteras, och jag tror att vi kommer att få se åtminstone i en del länder att det blir vanligt med gemensamma wifi-lösningar från offentlig sida snarare än att man använder marknaden. Hur detta slår får vi se.
Men det är en intressant utveckling vi ser just nu. Från svensk sida måste vi ha inriktningen att detta ska bli en gemensam, fungerande marknad över hela Europa och att man inte ska ta ut överpriser av turister eller andra som reser inom EU.
Jag kan hålla med Erik Ottoson om att det i många fall är begränsade extrakostnader som tillkommer för roamingen, men i de fall där turismen är stor är också kraven från turister och andra som reser ganska höga.
De är vana hemifrån vid att ha tillgång till internet hela tiden, och det ska vara bra uppkopplingar. I flera länder har man i dag inte en lika stark utbyggnad av telekommunikation som vi har i exempelvis Sverige.
Om man då i de mottagande länderna får krav på sig att bygga ut nätet särskilt i de områden där det är turism men inte för den egna befolkningen är det klart att det kan bli en politisk stridsfråga. Det handlar också om kostnader för dessa länder, även om de har stora intäkter av turismen.
Peter Eriksson (MP):
Hans Rothenberg har frågat mig vad jag avser att göra för att öppna upp möjligheten för fler aktörer att köpa rättigheter på 700-megahertzbandet. Den 31 oktober 2016 beslutade regeringen att 700-megahertzbandet får upplåtas för tillståndspliktiga tv-sändningar till och med den 31 maj 2018.
Detta beslut föranledde Post- och telestyrelsen, PTS, att ställa in den frekvensauktion som var planerad att starta den 1 december i fjol. Det är PTS uppgift att utforma de närmare villkoren för hur frekvenserna ska tilldelas i enlighet med lagen om elektronisk kommunikation. Hur PTS kommer att utforma spektrumtaket inför en kommande auktion går i dag inte att säga.
Rent allmänt bör det dock framhållas att när det gäller konkurrensen avseende spektrum och fastställande av spektrumtak vid auktioner bedömer PTS hela den relevanta marknaden.
Det innebär att PTS i sin utformning av spektrumtaket tittar på hur hela marknaden ser ut när det gäller mobiloperatörernas spektrumtillgång av frekvenser med liknande egenskaper, det vill säga frekvenser under 1 gigahertz.
Det innebär att myndigheten i sin bedömning analyserar det totala innehavet av spektrum hos olika operatörer, vilket inkluderar frekvensinnehav i 800- och 900-megahertzbanden. Jag ber om ursäkt om det blir lite tekniskt, kanske inte för Hans Rothenberg, men det kan finnas andra som inte tycker att det här är direkt vardagsspråk.