KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Jag vill säga grattis till Göran Hägglund. Jag har just fått veta att Göran Hägglund var hemma i Skövde i går och träffade två verkliga kristdemokrater. Trevligt att han kommer ut i verkligheten och ser hur vi Skövdebor har det.
Jag hoppas att de två kristdemokraterna som Göran Hägglund träffade i går berättade hur det är i Skövde, hur oerhört hårt Skövde, Västra Götaland och Skaraborg har drabbats av den fordonsindustrikris som vi är inne i just nu. Den har lett till att många nu har drabbats av fattigdom och arbetslöshet. Socialbidragen ökar hela tiden.
Jag hoppas att det var sådant som ni pratade om i Skövde i går. Nu är vi inte ensamma hemma i Skövde om att ha den situationen. Västsverige är hårt drabbat för närvarande av hög arbetslöshet, och den ser inte ut att sjunka. Också resten av landet är hårt drabbat, och det är Göran Hägglund mycket väl medveten om.
Göran Hägglund skriver i sitt svar att den största och viktigaste förutsättningen för att komma bort från barnfattigdom är att ha föräldrar som har ett arbete. Det håller jag med om. Det är därför som det är så tragiskt att vi har en helt annan situation i dag, att vi har en regering som gick till val på att fixa jobben, men det blev precis tvärtom.
Jag vet att regeringen tycker att det är någon annans fel, men det var nog inte så att man sade till väljarna: Vi fixar bara jobben om det är goda tider. Jag tror att väljarna hade förväntat sig att man skulle leva upp till sina vallöften. Ja, så är det i alla fall. Arbetslösheten ökar, och i takt med den ökar också antalet socialbidragstagare.
Förutom att arbetslösheten ökar har ni försämrat ersättningarna för både dem som är sjuka och dem som är arbetslösa. Det har gjort att många barn far illa i dag. Fler barn i Sverige beräknas nu vara fattiga än för tre år sedan. Göran Hägglund säger att ingen ska behöva leva på ekonomiskt stöd från någon annan. Det skriver han inte, men han menar nog det.
Jag kan hålla med om att man inte ska leva på ekonomiskt stöd. Men det är viktigt att ha trygga människor, att man vet att om man blir sjuk eller arbetslös har man möjlighet att få en ersättning.
Dessutom skriver Göran Hägglund att ingen ska behöva leva på ekonomisk ersättning från någon annan. Men förhållandet att Göran Hägglund har infört ett vårdnadsbidrag går stick i stäv med det han just pläderat för, nämligen att människor ska ha ett arbete. Göran Hägglund vet ju vilka grupper det är som utnyttjar vårdnadsbidragen.
Det är också dessa familjer som många gånger har det tufft ekonomiskt. 578 barn blev tillsammans med sina familjer vräkta från sina hem förra året. Över 200 000 barn benämns som fattiga i dag i Sverige. I dagens Sverige har vi det så, och så kan vi förstås inte ha det.
Vi måste se till att alla våra minsta får en bra start i livet, att de har en trygghet, att vi har en avgiftsfri skola, att vi har en förskola och en förskola på obekväm arbetstid. Vi måste se till att föräldrarna till dessa barn har jobb och är anställningsbara, att de får utbildning, utbildning och utbildning, och att de faktiskt har en ekonomisk trygghet om de kommer i den situationen att de blir arbetslösa.
Monica Green (S):
Jag vet inte varför Göran Hägglund så gärna vill smita utomlands och inte vill prata om de svenska förhållandena. Han påstår att vi kräver samma som Tyskland och Frankrike. Vi är socialdemokrater i Sverige, och vi vill ha en välfärd här i Sverige - för alla. Det räcker inte med många. Det ska vara alla. Vi vill inte ha de revor i välfärdssystemet som vi har i dag. Vi vill hålla ihop grupperna, säger Göran Hägglund.
Det är precis det som vi socialdemokrater har byggt upp den svenska modellen med. Vi försöker hålla ihop grupperna, inte slita isär dem som vi upplever att ni har gjort nu. De rika har blivit rikare, och de fattiga har blivit fattigare.
Det har blivit större skillnader under den här krisen för att ni har valt att sänka skatterna hellre än att se till att skydda barnen från krisens effekter. Ni har sänkt skatterna med 100 miljarder, mest till dem som tjänar mest, som äger mest och som bor i storstäderna. Ni har valt den vägen. Ni valde skattesänkarvägen.
Då säger Göran Hägglund: Det tycker ni också men bara med ett års fördröjning. Grejen med en opposition är att man måste acceptera hur verkligheten ser ut. Vi kan inte rita om kartan bara för att vi tycker att den skulle vara annorlunda. Vi hade använt pengarna smartare om vi hade styrt från början. Men vi har respekt för människors privatekonomi precis som för företag.
Därför kan inte vi plötsligt ändra i en helt annan riktning. Därför har vi accepterat de skattesänkningar som ni har gjort. Men vi skulle vilja att det var på ett mer rättvist sätt, att man höll ihop grupperna och att låginkomsttagarna fick mer skattesänkningar än de rika.
Dessutom var det vi som såg till att landet blev starkt efter den förra krisen.
Monica Green (S):
Tack för svaret! Det är så viktigt att vi hela tiden jobbar med barnkonventionen. När Sverige ratificerade den för 20 år sedan var det väldigt stor aktivitet. Det var många utbildningar och många barnorganisationer, bland annat Unga örnar, Rädda barnen, Unicef och Bris, som jobbade ute i landet med olika folkbildningskampanjer, till exempel Dags för barnkonventionen.
Man satte lärare och politiker på kommunal nivå på skolbänken och sade att nu ska vi lära oss barnkonventionen, och vi ska följa den. För 10 år sedan gjordes en uppföljning, och man försökte då se till att man skulle följa barnkonventionen. Barn har rätt att ha inflytande över det som pågår i deras vardag.
Det är ju så med det mesta. Om man inte påminns om det hela tiden så ramlar det liksom bakåt i hjärnbalken på något sätt. Därför måste man hela tiden fokusera. Barnkonventionen är ett sådant område.
Jag tror att jämställdhet och även demokrati och andra områden är andra sådana områden där vi faktiskt hela tiden måste tala om för oss själva att nu måste vi se till att barnkonventionen och så vidare följs. Tyvärr bryr man sig inte så mycket om att följa barnkonventionen. Det händer inte så mycket om man inte gör det. Man tänker att man inte behöver låta barnen få inflytande över sin skolgång och sin skola.
Man glömmer av att se till att eleverna får ett större inflytande, för det händer inte så mycket. Det skulle vara intressant att höra vad socialministern har att säga om detta. Det som är bra i svaret är att det står att vi ska fortsätta öka trycket när det gäller utbildningar. Det är bra att statsrådet säger att han avser att återkomma till riksdagen med resultatet. Det ser jag fram emot.
Men hur ska vi göra för att öka trycket? Hur ska kommunpolitikerna vid varje beslut tänka på hur det slår för barnen? Hur drabbar detta barnen eller hur påverkar det barnens situation? Hur ska vi tänka här när vi skickar pengar till kommunerna så att kommunpolitikerna faktiskt också verkar på det sättet?
Det gäller naturligtvis inte bara kommunpolitikerna. Hur ser man till att de uppmanar sina lärare, förskollärare, barnomsorgspersonal, fritidspersonal och alla andra som har med barn att göra att alltid tänka på hur de kan göra för att se till att barnkonventionen följs?
Eftersom barn är en utsatt och sårbar grupp i samhället, vilket vi pratade om tidigare, måste man också se till att barn skyddas inte bara från krisens effekter utan från mycket annat - våld, mobbning och andra saker som barn kan drabbas av.
Jag upplever att vi inte riktigt har fokuserat på barnkonventionen. Vi har visserligen firat ett tjusigt och trevligt 20-årsjubileum, men det blev liksom inget skarpt läge med att se till att ta nästa steg nu , att implementera på riktigt så att vi följer barnkonventionen i alla beslut.
Monica Green (S):
Det här är en oerhört viktig debatt, precis som den förra, om hur barnfattigdomen ökar och att det finns barn som blir vräkta med sina föräldrar. Det här är en lika viktig debatt om att barn som far illa också får möjlighet att få en bra omvårdnad. Får de det i dag enligt Göran Hägglund?
Är det så att de barn som far illa, mår dåligt eller skär sig, som Göran Hägglund beskriver, och de barn som blir utsatta för våld eller mobbning får det allra bästa stödet i dag enligt Göran Hägglund? Sedan säger Göran Hägglund att den personal som jobbar allra närmast barnen ska ha bästa möjliga stöd.
Tycker Göran Hägglund att de får det i dag? Om inte, vad ska Göran Hägglund göra åt det? Vad kan vi göra tillsammans för att barn ska få bästa möjliga förutsättningar för att växa upp till trygga och bra människor i det här landet, människor som också tar hand om sina barn och som har bra förutsättningar att bli bra föräldrar. Vi behöver hjälpas åt med det här.
Kan Göran Hägglund svara på frågorna om de verkligen får det allra bästa stödet? Om de inte får det, på vilket sätt ska vi förändra så att alla våra små barn som finns i verkligheten faktiskt får det stöd som de behöver?
Dessutom nämnde Göran Hägglund att de som indirekt, inte dagligdags jobbar med barn utan är chefer, beslutsfattare eller lokalpolitiker också måste kunna barnkonventionen. Vad tänker Göran Hägglund göra för att de ska kunna barnkonventionen och faktiskt följa den?
Tänker Göran Hägglund ta till några grepp eller någon typ av uppmuntran eller sanktioner?
Vad ska Göran Hägglund göra för att barnkonventionen faktiskt ska följas så att det märks när man inte gör det, när en kommun struntar i att följa barnkonventionen, struntar i att ge barn inflytande eller inte ser de barn som blir mobbade? Vad tänker Göran Hägglund göra? Åter till min fråga om nästa steg.
Nu ser vi till att barnkonventionen implementeras på alla nivåer. Utbildning nämnde Göran Hägglund som ett instrument. Det är ett bra instrument. Det tycker jag. Men jag vet inte hur det ska gå till. Kan Göran Hägglund beskriva hur utbildningarna ska gå till i respektive kommuner eller myndigheter som ska ta hand om barnen eller i föreningslivet?
Hur ska de här utbildningarna gå till och hur ser tankeprocessen ut tills vi kommer dit? I dag känner inte alla till barnkonventionen. Precis som Göran Hägglund beskriver är det också en genomströmning. Det byts folk. Det kommer nya barn, nya vuxna, nya föräldrar och nya beslutsfattare.
Därför måste barnkonventionen återerövras och därför borde det också finnas någon typ av åtgärd som gör att man faktiskt måste följa barnkonventionen.
Monica Green (S):
Jag måste ha formulerat mig fel. Jag ber om ursäkt för det. Jag märkte att Göran Hägglund började upprepa det han sade i sitt första svar. Antagligen var det jag som hade formulerat min fråga fel så att Göran Hägglund kände att han hade anledning att upprepa sitt svar. Det var synd. Jag hade velat att vi mer konkret skulle gå in på hur vi ska gå till väga.
Utbildning och allt det som Göran Hägglund har räknat upp gillar jag. Jag gillar att Hägglund ska återkomma till riksdagen och berätta hur det har gått och så vidare. Men det saknades något. Jag tror att Fredrik Lundh också vill ha ett svar. Om vi nu inte ska inkorporera barnkonventionen i lagen, vad ska vi göra så att den följs?
Det finns många som inte följer barnkonventionen. Det finns till och med många som inte känner till den. Man bryr sig inte om att följa barnkonventionen. Man tycker inte att den är viktig: Ska barnen tas med? Ska de yttra sig i frågan? Oj då, måste vi ha barnglasögon på oss i besluten?
Man tycker att det är ett krångligt sätt att hantera frågan. Jag efterlyste konkret vad vi ska göra i nästa steg. Det var det jag hade hoppats att få svar på. Det verkar som att jag får ett svar efter det att Göran Hägglund återkommer till riksdagen.
Monica Green (S):
Vi fortsätter nu den debatt som vi började med tidigare i eftermiddag då vi pratade om krisen. Vi är alla medvetna om att den har drabbat världen, men den har förvärrats av den borgerliga regeringen här i Sverige eftersom man har valt att sänka skatterna mest för dem som har det allra bäst. Göran Hägglund har tidigare hävdat att många barn har det bra.
Jag kan hålla med om att det finns många barn i Sverige som har det bra i dag, men det räcker inte. Att 200 000 barn lever under fattigdomsstrecket och att över 500 barn blir vräkta tillsammans med sina familjer är inte värdigt Sverige. Ökade klyftor har lett till fattiga barn. Klyftorna har ökat under de senaste åren, och vissa av oss har blivit rikare.
Vissa av oss har råd att köpa glasögon. Vissa barn har inte råd att skaffa glasögon när de ser dåligt. Vissa barn påverkas alltså på det sättet att de missar undervisning för att de inte har råd att skaffa glasögon.
Vi vill ha en avgiftsfri skola i hela Sverige, en skola som ser alla barn, en skola som tar hand om alla barn och som finns där om föräldrarna har det svårt. Nu när så många fler har blivit fattiga räcker det inte, Göran Hägglund, med att svara: Vi har gett mer pengar till kommunerna. Ja, det har ni gjort i år, under valåret.
Det var det enda löfte som ni kunde ge. Det enda varaktiga löfte som ni kan ge är de sänkta skatterna, mest till dem som har det allra bäst. Nu är det nya grupper som tvingas söka försörjningsstöd. Vi hörde Fredrik Lundh tidigare beskriva hur försörjningsstöden och socialbidragen ökar i kommunerna mer och mer.
Detta drabbar inte bara verksamheterna i kommunerna - man får mindre pengar till att ha en bra kvalitet - utan det drabbar också de enskilda individerna, de små, verkliga barnen där ute i verkligheten som är av kött och blod och som nu lider för att deras föräldrar inte har ett arbete eller för att deras föräldrar inte har fått den utbildning som de skulle behöva för att vara anställningsbara. Så här kan vi inte ha det i Sverige i dag.
Vi måste göra mer för att barnen ska bli så lite drabbade som möjligt av den här krisen och för att barnen ska få det bättre. Vi vill inte ha en ökad barnfattigdom i Sverige i dag. Att dra isär ett samhälle, att öka klyftorna mellan grupperna, gör att grupp ställs mot grupp och att det plötsligt blir orättvisa.
Man känner sig utanför, och de som känner sig utanför kan också ta till andra grepp om de inte blir accepterade av samhället. Oroligheterna ökar. Bråken kan öka. I vissa länder bygger man staket runt sina samhällen för att slippa ha de fattiga omkring sig. Så ska vi inte ha det i Sverige. Vi ska ha ett samhälle där alla känner sig välkomna.
Tyvärr finns det nu tendenser som visar på att vi har slitit isär samhället så att fattiga barn får det sämre och där man till och med accepterar att det finns kackerlackor i lägenheter utan att någonting görs åt det. Det finns områden i Sverige där barn är extra utsatta. De behöver hjälp. De behöver socialministerns hjälp i dag.
Monica Green (S):
Jag noterar att Göran Hägglund insinuerar att vi socialdemokrater på något sätt skulle ha en budget som inte går ihop. Han insinuerar att vi skulle ha varit i en annan situation. Ja, det skulle vi, för vi hade fördelat budgeten på ett annat sätt. Det är inte så att vi gör av med mer pengar än den borgerliga regeringen. Vi har ett bättre saldo än den borgerliga regeringen.
Alla våra förslag är finansierade fullt ut. Vår budget är i balans, och vi har ett bättre saldo än regeringen. Det kan Göran Hägglund känna sig helt lugn med. Det är beklagligt att han insinuerar att det skulle vara ett annat läge. Till och med Anders Borg berömmer oss socialdemokrater för att vi åtminstone alltid har ordning och reda i ekonomin.
Nu under valåret försöker han visserligen slänga ut att vi säkert är lite slarviga, men han har hela tiden hållit fast vid att Göran Persson och Socialdemokraterna är kända för att ha ordning och reda i ekonomin. Det har vi nu också. Alla våra förslag är finansierade fullt ut. Jag vill ha det sagt för protokollets skull. Var det inte dåligt på Socialdemokraternas tid? Jo, 2004-2005 såg vi en trend att barnfattigdomen ökade.
Det var därför vi införde den så kallade barnmiljarden, alltså för att förbättra för de mest utsatta. Vi höjde underhållsstödet, förbättrade bostadsbidraget och såg till att studerande med barn fick ett bättre läge. Vi gjorde saker för att barnen inte skulle behöva drabbas och fler barn bli fattiga.
Det som i dag behövs är att kommunerna får långsiktiga besked så att de kan bygga upp verksamheterna. Det behövs en förskola med barnomsorg på obekväm arbetstid, och fler människor behöver komma i arbete. Kom inte och säg att människor har valt arbetslösheten. Det är vad Göran Hägglund insinuerar när han säger att incitamenten måste öka.
Monica Green (S):
Jag ställde alltså en fråga till statsministern eftersom det i slutet av förra året blossade upp en osämja mellan statsrådet Odell och statsrådet Borg om huruvida man ska vara en aktiv ägare i AP-fonderna eller passivt se på vad som händer.
Jag ville veta av statsministern vad som egentligen gällde och hur han såg på osämjan mellan de två statsråden. Nu har inte statsministern kommit hit. Han vägrar svara. Han vill inte lägga sig i, eller han aviserar att han litar på statsrådet Odell framför finansminister Anders Borg. Jag antar att det är så man ska tolka det hela.
Sist det var en osämja i regeringen mellan försvarsministern och finansministern tog statsministern ställning för Borg, och då avgick försvarsministern. Jag vet inte om det blir likadant nu, att det blir Anders Borg som avgår bara för att statsministern har tagit ställning för Mats Odell eller om han kan hitta en kompromiss. Jag har i alla fall inte fått något svar från statsministern.
Jag antar att det är så jag ska tolka det hela. I så fall har jag några följdfrågor. Är det i efterhand som AP-fonderna ska utvärderas i fråga om hur de har skött sig, och är det i efterhand man ska säga om det är bra eller dåligt med de rörliga bonusarna? Tycker Mats Odell att AP-fonderna har skött sig bra?
Är det riktigt att fonderna har betalat ut de rörliga ersättningarna? Hur blir det i framtiden? Är det någon eller några AP-fonder som kommer att slås samman?
Monica Green (S):
Jag värnar om pensionsöverenskommelsen. Det är oerhört viktigt att vi vårdar den. Jag beklagar att den borgerliga regeringen vid två tillfällen under den här mandatperioden har gått ifrån pensionsöverenskommelsen och hittat på egna lösningar och förändrat villkoren.
Jag och Socialdemokraterna gillar inte att man inte vänder sig till alla fem partierna innan man bryter pensionsöverenskommelsen och hittar på andra lösningar. Vi ska vara måna om överenskommelsen så att den blir stabil och hållbar över valperioder.
Men min fråga ställdes från början till statsministern om hur han såg på att Odell och Borg har så helt olika uppfattningar om hur man ska lägga sig i som ägare.
Ska man som statlig ägare ha en synpunkt på vad som händer inom fonderna, i styrelserna och hur det ska vara med de rörliga ersättningarna, det vill säga engagera sig och bry sig om AP-fondernas verksamhet på ett proaktivt sätt? Jag ville veta om statsministern delar den uppfattning som Anders Borg har.
Av den här diskussionen har jag förstått att han inte gör det, utan han tycker, som Mats Odell, att man ska vara en passiv ägare och att man i efterhand ska utvärdera det som har skett och inte har skett.
Den frågan har Mats Odell inte svarat på. Sedan säger Mats Odell att ni ska utvärdera och att det visar sig senare hur det blir i framtiden. Men med den osämja som blottades i december mellan de två statsråden var det ganska uppenbart att de har olika uppfattningar. Min fråga kvarstår: Kommer några av AP-fonderna att slås ihop framöver?
Monica Green (S):
Jag får uppenbarligen inget svar av Mats Odell när det gäller de rörliga ersättningarna. Här säger Mats Odell att man kan ha rörliga ersättningar bara man inte sätter pensionspengarna på spel, eller hur han uttrycker sig. Det är väl just det som vi har sett.
Vi har just gått igenom den värsta finanskrisen, och många har konstaterat att det är de rörliga ersättningarna som har varit en av faktorerna - inte den enda - för många giriga direktörer. Men vi är många som har konstaterat att ju högre ersättning, desto större risktagande.
Desto värre blir det i efterhand när det ska städas upp av andra, när andra ska ta hand om det som de oansvariga och de som har fått höga rörliga ersättningar inte har tagit hand om på grund av att de haft skygglappar och att den höga avkastningen har hägrat. Jag tycker inte att Mats Odell har givit mig något bra svar på den frågan.
Tycker han att vi som ägare kan säga ifrån om AP-fonderna, som vi har gemensamt, att vi vet att det går att placera pengar på ett bra och humant sätt med bra avkastning utan att man har gigantiska rörliga ersättningar? Där är Mats Odell inte tydlig. Han svävar på målet när det gäller det svaret, och det förvånar mig.
Även där har Mats Odell en annan uppfattning än vad Anders Borg har. Anders Borg är ganska tydlig på den punkten trots att han inte kommer någonvart. Han säger en sak, men det har hittills inte blivit någon bättring. Det har varit mycket snack från hans sida. Är det så att Mats Odell står för regeringens egentliga uppfattning att ni tycker att de rörliga ersättningarna är bra?
Monica Green (S):
Jag tackar kulturministern för svaret. Nu har Moderaterna bestämt sig för att försöka vinna kvinnorna i det kommande valet. Då vore det lämpligt att man också ser till att det blir jämställdhet inom kulturen.
Jag hade en aning om att kulturen var lika ojämställd som samhället i övrigt, men jag hade ingen aning om att det skulle vara så ojämställt som det visar sig vara när man väl tittar på det.
När man tittar på musikteatrarna, bildkonsten, scenkonsten, filmen, musik på radion och så vidare visar det sig att män är i fullkomlig majoritet utom på kontoristtjänsterna. Där jobbar kvinnorna.
Männen är i majoritet när det gäller det konstnärliga utförandet och också i majoritet när det gäller att hitta chefspositioner. Männen är i chefspositioner på alla kulturområden, till och med inom dansen som man skulle kunna tro är ett kvinnligt område.
Även där har männen roffat åt sig de viktigaste platserna. Det förvånade mig när jag väl tittade närmare på det. Jag blev uppmärksammad på det av författaren och genusvetaren Vanja Hermele. Jag tror att kulturministern känner till henne. Hon har tittat på de olika genrerna inom kulturen.
Det har då visat sig att det är otroligt ojämställt inom kulturen. Det är kvinnor som är i publiken. Varför är det då så ojämställt när det väl kommer till att utföra det? Det är väl för att det är som i samhället i övrigt fast värre.
Nu gäller det att visa för Moderaterna i synnerhet men för hela regeringen att man menar något i fråga om jämställdheten. Om man vill vinna kvinnorna är det väl oerhört lämpligt att nu visa på orättvisorna, på vad som är fel och också erkänna att kvinnor är underordnade männen och att man är beredd att göra något åt det. Om man gör det är man feminist.
Det har vi ganska få av i den borgerliga regeringen. Inte ens jämställdhetsministern vill kalla sig feminist. Om man är beredd att förändra och vill ändra den könsmaktsordning som finns till exempel inom kulturen kan man kalla sig feminist. Det vore väl trevligt att få göra det och se till att det blir en mer feministisk anda inom kulturen.
För ett tag sedan var det ett debattprogram på tv, där man debatterade varför P3 Guldgalan hade blivit så mansdominerad. Det har varit andra debattprogram där man har tittat på filmen till exempel. Inte minst Leif Pagrotsky har påvisat hur ojämställd filmen är och att så få kvinnor får göra film.
På område efter område inom kulturen ser vi att det är en total mansdominans. Det är verkligen dags att ta itu med det. Jag ser fram emot att kulturministern vill göra något åt det.