Andreas Carlgren (C):
Peter Jeppsson har frågat mig hur jag bedömer att överenskommelsen att upphäva förbudet mot nybyggnation av kärnkraft påverkar planeringen av slutförvaret vad gäller hantering av mängden avfall samt slutförvarets säkerhet. Vi har kärnkraft i Sverige och den ger oss en viktig del av vår koldioxidfria el och kommer att fortsätta göra det i ganska många år framöver.
Bakom den uppfattningen råder det numera också rätt bred uppslutning. Det innebär att vi i dag har förutsättningar att lämna gamla strider bakom oss. Vi har möjlighet att på ett helt annat sätt än tidigare skapa bred sammanhållning bakom viktiga delar av vår energipolitik och bakom det vi gemensamt ska åstadkomma.
Det råder även en bred politisk enighet om att det är kärnkraftsindustrin som ska ta ansvar för att säkert slutförvara det radioaktiva avfall som uppstår i verksamheten, till exempel det använda kärnbränslet. I Sverige har vi vidare en mycket tydlig fördelning av ansvar när det gäller hanteringen av det använda kärnbränslet och kärnavfallet.
Kärntekniklagen anger, helt i enlighet med principen "förorenaren betalar", att den som har tillstånd till kärnteknisk verksamhet ska svara för att de åtgärder vidtas som behövs för att på ett säkert sätt hantera och slutförvara i verksamheten uppkommet kärnavfall eller däri uppkommet kärnämne som inte används på nytt.
Ansvaret gäller att bedriva den forskningsverksamhet som behövs, att ta fram en säker metod samt att säkerställa att det finns finansiella resurser för omhändertagandet, nu och i framtiden. Vi har även byggt upp ett finansiellt system för att säkerställa att pengar finns även efter att kärnkraftsbolagen slutat producera el.
Som Peter Jeppsson påpekar planerar Svensk Kärnbränslehantering AB, SKB, att inom en snar framtid ansöka om att få uppföra ett slutförvar i Forsmark i Östhammars kommun. Ansökan ska prövas av Miljödomstolen enligt miljöbalken och granskas av Strålsäkerhetsmyndigheten enligt kärntekniklagen innan regeringen tar ställning till ansökan.
Hur den ansökan kommer att se ut vet vi inte i dag. Vi vet inte heller i dag om det kommer att lämnas någon ansökan om att få uppföra en ny kärnkraftsreaktor. Svensk elproduktion står i dag huvudsakligen på två ben - vattenkraft och kärnkraft. För att minska sårbarheten och öka försörjningstryggheten bör ett tredje ben utvecklas för elförsörjningen och därmed minska beroendet av kärnkraft och vattenkraft.
För att åstadkomma detta måste kraftvärme, vindkraft och övrig förnybar kraftproduktion tillsammans svara för en betydande del av elproduktionen. Ett nytt mål för produktionen av förnybar el som innebär en ökning med 25 terawattimmar till år 2020 jämfört med läget 2002 har beslutats.
Vidare har en planeringsram för vindkraft motsvarande en årlig produktionskapacitet på 30 terawattimmar år 2020 beslutats. Redan 1997 års energipolitiska beslut, som bland annat innebar att inget årtal för när den sista reaktorn tas ur drift specificerades, ledde till en påverkan på planeringen av slutförvaret och mängden använt kärnbränsle i förvaret.
Alliansregeringens proposition om kärnkraften, som snart ska lämnas till riksdagen, innebär inte att regeringen beslutat att nya reaktorer ska byggas. Det är en fråga för industrin att göra bedömningen om det är ekonomiskt intressant att satsa på nybyggnation.