KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
När det gäller instegsjobben, som den här interpellationsdebatten handlar om, kan jag bara ytterligare belysa problemet. Vi från arbetsmarknadsutskottet var häromdagen på besök på IFAU, Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering, i Uppsala. Vi ställde då bland annat frågan om instegsjobb. Då fick vi svaret från forskarna där att de har vissa kriterier som de ställer upp för när de ska kunna utvärdera en åtgärd.
De menar att instegsjobben faller för något som de kallar för storlekskriteriet. Det fanns ju knappt några deltagare att utvärdera, och då går det inte att bedriva forskning på området. Det är ett sätt att belysa det här misslyckandet. Sedan är frågan hur vi konkret ska lösa problemet, och vi är överens om att det faktiskt är ett stort problem.
Jag delar arbetsmarknadsministerns oro över att det, om man inte löser det här problemet, kan få följdverkningar, utöver vad det får för den enskilde naturligtvis, med obehagliga tendenser till främlingsfientlighet och annat som vi kanske kan vara överens om att vi vill undvika. Alla olika sätt som man kan agera på är naturligtvis positiva när det gäller hur vi hanterar det här.
Vi konstaterar att den här miljardsatsningen som regeringen gör inte har lett till någonting, och då måste man naturligtvis hitta på andra saker. Jag hinner inte presentera vår jobbpolitik, eller hela vår integrationspolitik, på de sekunder som finns kvar. Men när det gäller just sfi kan jag konstatera att vi socialdemokrater under den förra mandatperioden lade fram förslag om förändringar av svenska för invandrare.
I de förslag som vi lade fram i den senaste jobbmotionen går vi vidare och kompletterar med att man ska satsa på intensivkurser för dem som har studievana och snabbt vill lära sig svenska. Vi föreslår att Södertörns högskola, Malmö högskola och Gävle högskola ska erbjuda intensivkurser i svenska för invandrare med akademisk examen. I Gävle högskolas fall ska det vara distansutbildning.
Därutöver föreslår vi att kommuner som uppnår goda resultat i utbildning i svenska för invandrare ska få i uppdrag av staten att arrangera motsvarande intensivutbildning för icke-akademiker på distans med nationell intagning och statlig ersättning, 500 platser. Visst är vi överens om att det är viktigt att satsa på det här, och vi har många olika politiska förslag som kommer till riksdagen. Men interpellationsdebatten handlade om att diskutera regeringens förslag.
Patrik Björck (S):
Bekymret är att det finns en bister verklighet där ute, en bister verklighet som man till exempel kan läsa om i Aftonbladet i dag. Där står om hur det går till i en bransch där alldeles för många oseriösa spelare finns med.
Då är det väl rimligt att fråga näringsministern om hon tycker att det är ett problem att det finns en mängd oseriösa spelare i den här branschen som slår sönder riktiga, hederliga, ärliga företagare, de som så att säga kan stå upp för privat företagande och näringsfrihet. Är det ett problem om regelverk om konkurser missbrukas? Ja, det är det klart att det är.
Vi måste ha ett regelverk kring konkurser som tillåter seriösa företagare att misslyckas. Om det då dyker upp och blir accepterat att man får skoja om det här, missbruka det här och göra vad man vill med det här sticker man en kniv rakt in i det regelverk som är till för att skydda det privata företagandet och som är till för att se till att man under ordnade former kan göra sina satsningar.
Om inte näringsministern inser att det är ett bekymmer räcker det kanske inte att läsa Aftonbladet i dag, men då vet jag inte riktigt vad man ska göra för att lyfta näringsministerns blick upp från talarstolen och ut i verkligheten. Det är klart att bekymret finns på många punkter, men för varje oseriös spelare på denna marknad slås benen undan för en seriös spelare. Varje oseriös företagare i den här branschen står i vägen för en seriös.
Varje företagare som behandlar sina anställda illa och inte tecknar kollektivavtal, till exempel, slår undan benen för en företagare som kunde behandla sina anställda väl och teckna kollektivavtal. Om inte näringsministern inser att det är ett bekymmer är det verkligt illa. Näringsministern skulle åtminstone kunna säga om hon tycker att det är bra eller inte att man har kollektivavtal, följer lagar och regler och betalar skatter om man har företag.
Patrik Björck (S):
Denna interpellation, som tar upp uppmuntran att teckna kollektivavtal, har fått ett väldigt kort svar. Det finns kanske orsaker till det, jag vet inte. Det får väl arbetsmarknadsministern så småningom möjlighet att utveckla.
Jag vill lite grann följa upp Luciano Astudillos resonemang och efterfråga arbetsmarknadsministerns engagemang och aktivitet på den här punkten.
Om man anser att den svenska modellen är viktig och riktig, och det gör ju faktiskt arbetsmarknadsministern emellanåt i en del debatter här i kammaren och kanske även på andra ställen, vad vet jag, är det inte orimligt att tänka sig att man agerar. Om man nu är den högste politiskt ansvarige i det här landet är det inte orimligt att man gör något, att man faktiskt har en åsikt och att den åsikten tar sig uttryck i något slags praktiskt politik.
Det är inget orimligt krav på den högste politiskt ansvarige i det här landet. Nu är det ju faktiskt så att arbetsmarknadsministern gör saker och tycker saker ibland. Men då är det alltid mot fackföreningarna, mot konflikträtten. När vi pratar om salladsbarer säger arbetsmarknadsministern att det är ett exempel på fackligt övervåld. Man ifrågasätter vad som gjordes.
Arbetsmarknadsministern har kolleger i alliansen som kallar facket för maffia. Då syns man, då hörs man och då ifrågasätter man. Men om man nu är för den här modellen, och för avtal, skulle det väl också vara positivt om man sade det någon gång. Då kan man ju faktiskt som politiker agera på olika sätt.
Man kan naturligtvis agera genom att lägga fram förslag till förändrad lagstiftning som utökar fackets konfliktmöjligheter, som stärker det lokala fackets möjlighet att arbeta på arbetsplatser där man inte är välkommen, stärker fackets möjlighet till inträde på arbetsplatser. Det går ju att agera politiskt lagstiftningsvägen. Det är ett sätt, men man kan också som politiker agera opinionsbildande.
Om man företräder ett visst samhällsengagemang eller har vissa uppfattningar om i vilken riktning samhället ska gå kan man - eller man inte bara kan, man har ett ansvar - att som minister agera opinionsbildande, ställa sig upp och stå i fronten och vara med de medlemmar som råkar illa ut.
Man ska ställa upp för de medlemmarna, gå ut i tidningarna, stödja dem, besöka dem när de står som blockadvakter utanför och dunka dem lite i ryggen och säga: Jag stöder den svenska modellen. Ni står upp för den. Ni är frontkämpar för den politik som jag står för.
Det är ett sätt att agera som politiker och inte bara att släpas efter i någon sorts tystnad där man passivt åser vad som händer utan något som helst engagemang eller intresse.
På båda de här punkterna finns det alltså anledning för arbetsmarknadsministern att nu ta denna debatt som intäkt för att diskutera vad vi kan göra för att stärka det lokala fackets möjlighet att arbeta med arbetsgivare som inte vill teckna kollektivavtal och samarbeta om den svenska modellen. Det kan man göra lagstiftningsvägen.
Kommer vi att få se arbetsmarknadsministern agera aktivt och opinionsbildande i enlighet med de politiska principer som han åtminstone ibland företräder här inne?
Patrik Björck (S):
Tack för inbjudan, ministern! Jag vågar inte svara på rak arm hur jag gör med den. Jag var på läkarundersökning i onsdags morse och jag har tagit lite prover och sådant. Vi får väl se vad de säger - om jag vågar äta tårta efter det! Tillbaka till frågan!
Emellanåt kan det nästan låta som att vi skulle ha samma uppfattning när det gäller konflikträtt, kollektivavtal och den svenska modellen. Vad vi efterfrågar är att den insikten, eller den kunskapen, skulle göras mer trovärdig. Jag föreslog vissa åtgärder som arbetsmarknadsministern skulle kunna vidta.
Uppenbarligen finns det möjligheter att stärka de lokala och fackliga parternas möjlighet att hantera detta. Det finns uppenbart ett sådant behov, kan man säga, eftersom detta uppstår gång på gång. Ta en diskussion om detta - det skulle vara intressant att höra. Som sagt kan man även finnas med där ute när det händer och inte bara när man går emot de fackliga organisationerna.
Sedan var det faktiskt en del till här, herr talman, som skapar lite spänningar eller dimridåer i denna fråga. Det handlar om att ett antal av de borgerliga ledamöterna från de här talarstolarna i Sveriges riksdag har uttryckt mycket förklenande omdömen om svensk fackföreningsrörelse.
Här har medlemmar i alliansen kallat svensk fackföreningsrörelse för maffia, kriminella och så vidare. Jag skulle vilja att arbetsmarknadsministern gjorde sig omaket att svara på frågan vad arbetsmarknadsministern anser om den typen av yttranden från riksdagsledamöter som ingår i regeringsunderlaget när man uttalar sig om maffia och kriminella metoder från svensk fackföreningsrörelse.
Patrik Björck (S):
Jag ska passa på att ta upp två saker en gång till. Det handlar om den här regeringens långa historia av att säga en sak och göra en annan. Flera talare har varit inne på att man ska trycka på nere i Europa. Peter Hultqvist hade ett väldigt tydligt exempel på när regeringen inte har agerat när det gällde att stödja den tyska ståndpunkten i Rüffertfallet.
Det skulle vara väldigt skönt om man kunde få en regering som faktiskt agerar och inte är passiv, särskilt i en så här otroligt viktig fråga. Det är en sak som bekymrar mig lite grann i resonemanget.
Det står i det skriftliga svaret, och arbetsmarknadsministern har också varit inne på det i sina anföranden här: "Problemet i målet var att det aktuella kollektivavtalet var oförutsebart och svårtolkat och förutsatte förhandlingar innan det gick att fastställa vilken lönenivå den lettiska arbetsgivaren skulle behöva tillämpa." Det anser arbetsmarknadsministern är problemet, och det ansåg tydligen EG:s jurister också.
Men med den inställningen hamnar arbetsmarknadsministern i en väldigt konstig situation. Problemet är ju att EG-domstolen över huvud taget går in och bedömer ett avtal som är slutet mellan två parter på svensk arbetsmarknad. Ska alla svenska avtal på något sätt efterprövas av klåfingriga jurister nere i Europa? Det är det som vi ska undanröja. Det är det som vi ska ta bort.
Det är därför som man måste agera på både nationell nivå och Europanivå. Det ska inte vara så att europeiska jurister efterprövar, överprövar, avtal som parter på svensk arbetsmarknad har slutit. Det är parterna som bestämmer om de är transparenta eller inte. Och där finns det all anledning för arbetsmarknadsministern att också förklara sin ståndpunkt. Tycker arbetsmarknadsministern att det är rimligt att man överprövar svenska avtal?
Då faller den svenska modellen.
Patrik Björck (S):
Jag tror ändå någonstans att detta var en viktig debatt. I svaret verkar det som att vi är överens. Statsministern säger att det här är viktiga frågor och att man tar dem på allvar. Om man då ska gå vidare på något sätt och utveckla det här kanske man ändå ska fundera över den andra delen i frågan. Det är möjligt att statsministern inte kommer att delta i mer än tre interpellationsdebatter till, eller vad det nu var, för att upprätthålla någon sorts märklig logik som jag inte riktigt förstod. Låt gå för det!
Det är upp till statsministern. Men jag ställde en fråga till, om konsekvensen av en regering som är djupt splittrad och oenig och om varför vissa ministrar svarar på vissa frågor. Det är naturligtvis logiskt. Men med den logik som statsministern anför, att det inte spelar någon som helst roll vilken minister som svarar på vilken fråga, ska det bli spännande.
Då skulle jag faktiskt kunna tänka mig att ställa en interpellation till vice statsministern om regeringens uppfattning om till exempel lagen om anställningsskydd och verkligen se fram emot den debatten med glädje, just med tanke på den här logiken, att det inte har någon som helst betydelse vem som svarar på frågorna. Men vi får se. Vi får väl återkomma och pröva regeringens intentioner på den punkten.
Sedan gällde det den oro som inte bara riksdagsledamöterna känner över regeringens frånvaro utan som också den samlade svenska journalistkåren känner. Jag hänvisade till ett antal artiklar i ett tidigare inlägg som statsministern inte berörde. Jag hade väntat mig någon lista på alla debatter som Göran Persson inte hade varit med i eller alla morgonsoffor som Göran Persson hade tackat nej till, men jag fick inte den. Pressekreterarna på Regeringskansliet kanske inte har hittat den listan. Vad vet jag?
Men oavsett vad Göran Persson gjorde eller inte gjorde är det oroväckande att regeringen inte ställer upp i den offentliga debatten och vågar ta debatten med politiska motståndare utan bara använder ensidig kommunikation via debattartiklar och annat. Det skulle vara kul att höra statsministerns kommentar till det.
Patrik Björck (S):
Nu känns det som om ministern glider tillbaka lite grann igen. I det förra meningsutbytet tyckte jag att jag fick ett väldigt tydligt svar på mina frågor: Det finns inget problem, och man ämnar inte åtgärda det. Nu är ministern lite mer otydlig och säger att det kanske finns ett problem och att man kanske kan vidta åtgärder men kanske inte just de åtgärder som jag efterfrågar. Det gör mig väldigt osäker och otrygg när det gäller vad regeringen egentligen har för hållning i denna fråga.
Jag kan konstatera att när denna fråga senast diskuterades i kammaren sade ministern att hon trodde att det säkert finns anledning att förr eller senare se över meddelarfriheten. Det var ett annat besked den gången. Då var det uppenbarligen ett problem eftersom man skulle se över det. Nu var det först inget problem, och man skulle inte se över det.
Sedan glider ministern tillbaka lite grann och säger att det kanske är ett problem och att vi kanske kan hitta olika sätt att hantera detta. Det skapar en osäkerhet och en otrygghet. Återigen: Det är klart att om man säger att det är ett litet problem kan man naturligtvis definiera det.
Man kan ta ett exempel där en anställd råkar illa ut för att han eller hon använder sin möjlighet att tala med till exempel medierna, och där arbetsgivaren använder sin möjlighet, som finns i privat verksamhet, att eftersöka vem som har talat i medierna. Om den anställde då råkar ut för repressalier är problemet inte specifikt just i den situationen och för den anställde.
Det är klart att det är illa för den personen, men det kommer naturligtvis att avskräcka många andra från att göra samma sak. Det är det som är det stora bekymret. Bekymret är inte om det är 10, 20 eller 30 sådana fall. Problemet är de 100, 200 eller 500 fall som aldrig kommer upp eftersom denna hotbild finns för dem som är anställda inom privat sektor i skattefinansierad verksamhet.
Patrik Björck (S):
Tack så mycket för svaret, ministern. Det som är själva ursprunget till interpellationen och som gjort att frågan aktualiserats och kommit på bordet är ett utspel från vice statsministern om att barnbidraget inte är heligt för Centern. Sedan kan man i och för sig undra om det finns någonting som är heligt för det partiet.
Men det är barnbidraget som interpellationsdebatten handlar om. Jag ska därför hålla mig till det. Jag återkommer till andra hädelser från den kanten i senare interpellationsdebatter. Just nu är det ett utspel. Det är inte ett utspel av en ung och kanske lätt oregerlig CUF:are från Stureplan eller någonting sådan.
Nu talar vi om vice statsministern i Sveriges regering som säger att man ska inkomstpröva barnbidraget. Orsaken till det är att barnbidraget i dess nuvarande utformning skulle vara orättvist. Det är själv ursprunget till interpellationen. Svaret som jag sedan får är ett ganska vettigt, rimligt och genomtänkt svar.
Därmed kan man dra en ganska snabb slutsats om vad jag tyckte om vice statsministerns utspel. Det var orimligt, ogenomtänkt och på det hela taget mycket märkligt. Det är trots allt så att det har vinglat väldigt mycket hit och dit. Det har funnits ett antal olika exempel på det sedan den här regeringen kom till.
Det här skapar stor osäkerhet ute bland folk när det gäller vad regeringen vill och vilken som är regeringens linje. Det skapar stor osäkerhet när inte ens en vice statsminister tydligen ska tas på allvar utan är någonting som man lite lätt kan vifta undan och peta bort i debatten. Det här är ingenting som jag raljerar över för skojs skull, utan det är ett problem.
Och om en regering har ett problem så har landet som den regeringen styr ett problem. Bortsett från själva svaret som sådant, som jag inte har så väldigt mycket att anmärka på, finns det anledning att konstatera att svaret i sig går diametralt emot det som vice statsministern har stått för, och det skapar ett problem och en förtroendeklyfta.
Det finns en del till i interpellationen, där jag frågar efter att regeringen via ministern på något sätt skulle belägga sina påståenden om barnbidragets nuvarande konstruktion som orättvist. Det är ett påstående som jag hävdar är taget helt ur luften. Vad jag har förstått delar socialministern min uppfattning att vice statsministern har tagit påståendet helt ur luften.
Det är åtminstone vad man kan läsa mellan raderna i svaret. Vad jag saknar i svaret, och som jag hoppas att socialministern får en möjlighet att ta upp i den fortsatta debatten i sina senare inlägg, är en redovisning av den forskning som finns på området. Det finns nämligen ingen forskning som visar hur nuvarande konstruktion på barnbidrag skulle vara orättvis.
Däremot finns det väl belagt i forskningen att den konstruktion som vi har på barnbidraget i Sverige i dag är ett mycket rättvist sätt att fördela inkomster på ett mycket träffsäkert och bra sätt. Det kan man belägga med forskning, och det skulle ha varit bra om socialministern hade lagt fram den forskningen här i debatten för att en gång för alla tysta vice statsministerns förslag om inkomstrelaterade barnbidrag.
Patrik Björck (S):
Jag sade i mitt inledande anförande att regeringens vinglande i viktiga politiska sakfrågor skapar stor oro. Nu hade socialministern möjlighet att i sitt inlägg på något sätt försöka dämpa den oron och gjuta olja på vågorna, men han tog inte tillfället.
Ministern började visserligen jättebra med att säga att regeringen har inga planer på detta. Det låter ju tryggt och bra. Men sedan blev det en glidning, och han säger att man måste ständigt pröva. Då är vi tillbaka. Man måste tydligen ständigt pröva till exempel det generella barnbidraget, och det man vill pröva det mot är ett inkomstprövat barnbidrag.
Då glider socialministern tillbaka ned, och oron är tillbaka. Diskussionen om vad som är intellektuellt eller antiintellektuellt var att spela upp bollen, om man säger så. Vad jag efterfrågade var om regeringen hade tagit del av någon forskning på området. Jag fick inget svar. Socialministern skakar på huvudet nu; man har inte tagit del av någon forskning på området.
Huruvida det är intellektuellt eller antiintellektuellt får möjligen socialministern grunna på i sin kammare när den här interpellationsdebatten är över. Men faktum är att om socialministern hade redovisat den forskning som finns på området hade han inte behövt ständigt pröva och slå in öppna dörrar. Detta är trots allt en viktig fråga.
Den är viktig för vanligt folk med vanliga inkomster, precis som Matilda var inne på tidigare. Människor i helt vanliga inkomstlägen skulle berövas sitt barnbidrag med det förslag som vice statsministern lade fram. 20 000 kronor i månaden är en fullständigt normal inkomst. Då skulle man bli berövad sitt barnbidrag.
Skulle man ta upp den här frågan med folk som tjänar 20 000 och har ett par barn och fråga hur det skulle påverka deras privatliv, deras inkomster och deras möjlighet att skapa en bra tillvaro för sina barn skulle man få väldigt bestörta kommentarer och svar. Därav den oro som socialministern inte på något sätt vill bidra till att stilla. Det tycker jag är bekymmersamt.
Matilda talade om en svunnen tid när barn pekades ut. Jag besökte för en tid sedan en skola i England. Där hade man inte samma system som vi i Sverige. Vi har många generella system i Sverige. Det är inte bara barnbidraget, utan vi har till exempel fria skolmåltider som vi tycker är en självklarhet av Gud given, eller möjligen av Erlander. Jag vet inte.
Det är en institution som är djupt rotad i den svenska själen. Man har skolmåltider när man går i skolan. I England fick de som hade vissa inkomster betala skolmåltiden med pengar. Låg man i ett lägre inkomstskikt fick man någon sorts kuponger från motsvarande de sociala myndigheterna som man fick betala med. Där stod barnen i samma kö.
Några med pengar i näven och några med kupongen från socialen. Det här är en sak som inte ligger långt bort tidsmässigt. Den ligger nära geografiskt. Och regeringen glider i frågan. Vice statsministern är tydlig. Socialministern är otydlig, och svenska föräldrars oro består.
Patrik Björck (S):
Tack, socialministern, för det glasklara svaret att man inte avser att införa inkomstprövade barnbidrag. Jag får försöka att tolka det positivt och säga att det är socialministern som står för den hållningen. Jag hoppas att socialministern lyckas ta den kampen i regeringen och se till att vi slipper detta. Ironi i all ära, socialministern säger att han inte känner till någon sådan forskning.
Jag ställde en fråga utifrån det som jag upplevde som regeringens förslag att införa inkomstprövade barnbidrag. Vice statsministern är ju inte vilket statsråd som helst. Jag ställde naturligtvis min fråga utifrån att jag förväntade mig att socialministern skulle förklara hur ett sådant här förslag skulle se ut och när det skulle införas. Den här regeringen har gett sken av att vara en regering som bygger sina förslag på forskning.
Det är någon sorts image som man har byggt upp. Att den sedan är fullständigt verklighetsfrämmande är en annan historia. Jag hade hoppats att jag skulle ha fått se den forskning som stöder vice statsministerns mycket tydliga uttalande om att den nuvarande politiken är orättvis. Det kan inte socialministern komma undan. Det finns svart på vitt att hon har uttryckt sig på det sättet.
När nu socialministern ger ett annat svar och hävdar att generella bidrag är riktiga och rättvisa hade jag tänkt att socialministern, i enlighet med att regeringen anser sig ha sin politik byggd på forskning, också skulle redovisa den forskning som ligger till grund för socialministerns svar. Jag tycker inte alls att det är någon orimlig förfrågan. Jag vet att den forskningen finns. Jag har sett den, studerat den och läst den.
Jag hade möjligen hoppats att socialministern också hade sett den, studerat den, läst den och kunnat redovisa den i kammaren. Då hade han skapat mer klarhet om vad som låg bakom det ställningstagande som socialministern gör. Har man sådan forskning och redovisar den kanske vice statsministern inte kommer med den här typen av utspel i fortsättningen.