KBLab/rixvox huggingface dataset:
Leif Jakobsson (S):
Finansministern lägger en väldig energi på att diskutera det jag sade i min första mening, nämligen att vi är fullständigt överens om att varken riksdag eller regering ska bestämma om lokalisering av olika myndighetskontor. Vi är helt överens om det. Det vi talar om är regeringens och finansministerns styrning av Skatteverket när det gäller det regionalpolitiska ansvaret.
Då frågar jag mig: Vad säger egentligen finansministern vid kaffestunderna tillsammans med generaldirektören när det gäller regionalpolitik? Är snacket över kaffekoppen: Det där kan vi lägga åt sidan? Det är väldigt allvarligt, skulle jag vilja säga.
Det handlar nämligen om att man på orter, i regioner och i bygder där man redan är hårt drabbad på något vis känner att staten nu drar undan mattan. Staten säger att det inte är lönt att vara där längre. Finansministern lägger också väldigt mycket tid i svaret på att berätta att Skatteverket är populärt. Ja, det är precis det som är utgångspunkten för min argumentation.
Det är inte bara populärt som arbetsplats, utan de som är mest aktiva när det gäller att ha kvar verksamheten är faktiskt företagarna. Det är någonting att vara både glad och stolt över, för det finns många europeiska länder där skatteverket inte skulle stå överst på en lista över populära myndigheter. Det visar på något bra och på något som har pågått under lång tid.
Det är alltså inte det vi talar om, utan vi talar om själva styrningen av statens myndigheter. Jag blir som sagt väldigt orolig när myndigheten kan kommunicera att den inte har ett sådant uppdrag.
Jag läser ur den proposition som ligger till grund för bildandet av själva Skatteverket, och där pekas regionalpolitiken och det regionalpolitiska ansvaret hos Skatteverket ut tydligt. Man förutsätter där att Skatteverket när det gör sina lokaliseringar på ett tydligt sätt ska kunna understödja regionalpolitiken, inte motarbeta den.
Det handlar inte bara om en sådan sak som 35 jobb på en utsatt ort - det handlar om 35 högskolejobb, och det handlar i förlängningen om vilka förutsättningar som finns för att bedriva högre utbildning och vilken avsättning som finns för det.
Det är en lång räcka av följdverkningar om staten bestämmer sig för att göra på det här sättet. Jag vill alltså ha svar på frågan. Har Skatteverket numera något regionalpolitiskt uppdrag, eller har regeringen upphävt det beslut riksdagen tog när man bildade Skatteverket? Det är min viktigaste fråga.
Leif Jakobsson (S):
Något alldeles klart svar fick jag inte. Men eftersom finansministern säger att det i alla fall inte har skett någon förändring mot hur det var tidigare uppfattar jag det som att den proposition som låg till grund för Skatteverkets bildande och det regionalpolitiska ansvar som pekas ut där och i andra generella regelverk för statens verksamhet faktiskt gäller.
Jag kommer att meddela dem som är aktiva i den här frågan på de nämnda orterna att både Skatteverket och statens myndigheter i övrigt har ett regionalpolitiskt ansvar och att det tydligt uttrycks att man ska ta regionalpolitiska hänsyn vid olika former av omorganisationer. Jag skulle vilja lyfta fram en annan aspekt som gör mig lite bekymrad.
I de utredningar som har föregått nedläggningsbesluten talar man om att antalet skattskyldiga och antalet verksamma företag har minskat på de här orterna.
Samtidigt har Skatteverket investerat enormt mycket i it-system i en väldigt flexibel organisation där jobben läggs ut, inte utifrån var man bor utan utifrån var det finns ledig kapacitet. Det finns skatteexperter runt om i landet som sitter uppkopplade vid sina datorer och kan ta sig an svåra frågor och vara specialister.
Därför känns detta så gammalmodigt, för hela visionen med att bygga ut bredband och it-verksamheten var ju just att vi skulle kunna ha den här typen av jobb på orter som inte är högskoleorter eller de hetaste orterna. Det känns som att it-strategin här inte riktigt fungerar. Man har byggt ut systemen.
Lite kuriosa: till exempel hanterar skattekontoret i Åmål invånarna i Solna, där Skattekontorets huvudkontor ligger. Jag skulle vilja höra finansministerns syn på detta, för en aktiv strategi för att använda modern it borde betyda fler statliga jobb ute i regionerna i landet och färre jobb i storstadsområdena.
Leif Jakobsson (S):
Jag tackar för svaret. Jag har ställt interpellationen mot bakgrund av att det blir alltmer känt hur snabbt anställningsvillkoren försämras för anställda inom flygsektorn och oron för hur det naturligtvis också påverkar flygsäkerheten på sikt.
Framför allt blev jag orolig när jag läste en artikel i Berlingske Tidende, där SAS danska direktör talar ut.
Han säger att om politikerna inte sätter ned foten och talar om att vi ska ha en sjyst arbetsmarknad och att man ska vara anställd där man jobbar och inte via bemanningsföretag och andra lösningar kommer SAS att tvingas gå in på den vägen. Han är väldigt tydlig med det.
Eftersom svenska staten är stor ägare i SAS är det inte bara en fråga om regeltillämpning och annat, utan det är också en fråga om hur vi hanterar de bolag vi äger. Nu ska jag villigt säga att det inte är alldeles enkelt att bestämma vem man ska ställa en sådan här fråga till. Egentligen borde halva regeringen ha varit på plats här i kväll.
Det handlar om Peter Norman och bolagsstyrningen, det handlar om Anders Borg och alla skatteintäkter som inte kommer in och det handlar om arbetsmarknadsministern och de arbetsrättsliga reglerna - bara för att räkna upp några ministrar.
Det är kanske det som gör att jag blir riktigt orolig, för det känns inte som att någon tar helhetsgreppen och tittar på vad det är som händer, eftersom "recorden" för regeringen ser ut som den gör. Regeringen har tittat på när sjöfartsjobben har flaggats ut, regeringen har tittat på när lastbilsjobben har flaggats ut, och nu är det flygjobben som är på väg att flaggas ut.
Tekniken är ungefär densamma. Den danska SAS-direktören använder begreppet regelshopping. Det innebär att man på olika, varma öar väljer möjligheten att registrera bolag, registrera F-skatt och alla möjliga varianter som gör att det blir ogenomträngligt.
Konsekvensen blir naturligtvis att om det nu skulle betalas några skatter och avgifter för de låga löner eller ersättningar som flygpersonal numera lever med betalas de i alla fall inte i Sverige. Därutöver tvingas man betala utbildningar och annat själv och har ändå ingen garanti.
Den vanliga synen på denna bransch är att det är glamorösa jobb med bra betalt. Men på många håll har det snabbt blivit ett underbetalt proletariat, och utvecklingen har gått rasande fort. Det är givetvis illa för de anställda, och vi ska inte ha det på det sättet i Sverige.
Man ska vara anställd i det företag där man jobbar, man ska ha en svensk lön och det ska betalas skatter och avgifter. Säkerhetsaspekten oroar också. En pilot som är uppdragstagare berättade på ett seminarium i riksdagen att man såklart har sin yrkesetik och vet att man ska kolla planet enligt checklistan.
Men har man för många anmärkningar och slår larm för ofta får man kanske inte så många uppdrag. Många har kontrakt som säger att de inte får ta något annat uppdrag på tre månader, så man kan alltså bli utan lön i tre månader om man är besvärlig, för noga med säkerheten och annat. Det här är inte bra.
Men svaret från ministern andas: Ja, vi förstår, men vi har inte gjort något.
Leif Jakobsson (S):
Den svenska modellen innebär att man är anställd där man jobbar. Det är också Socialdemokraternas krav. När det gäller bemanningsföretag ska den fasta personalen, den som behövs för normal verksamhet, vara anställda i det företag där de finns. Här behöver ministern läsa på om de socialdemokratiska kraven för ordning och reda på arbetsmarknaden. Jag ska stanna vid några av punkterna, bland annat säkerheten.
Låt oss bortse från det självklara i att den som inte vet om den har en flygning i morgon och pengar att betala barnens mat undermedvetet kanske inte är lika aktiv i säkerhetsarbetet. Enligt SAS avtal har man rätt att anmäla fel och avvikelser utan bestraffning. Det är en bra modell, för det innebär att alla incidenter och annat anmäls. Så fungerar det inte när man är en uppdragstagare åt ett bemanningsföretag på någon varm ö där ingen vet vad det handlar om.
Då har man inte det skydd som finns för anställd personal inom till exempel SAS. De är garanterade att inte råka ut för repressalier när de anmäler fel. Jag tycker att man ska ta detta på stort allvar. Vi äger SAS.
SAS direktör i Danmark säger att han vill veta av politikerna om SAS också ska ge sig in på denna väg, för det är deras enda chans som det ser ut nu om inte politikerna gör något åt anställningsformer och annat.
Tycker infrastrukturministern att det är okej om SAS kommer om några månader och säger att de måste göra som de andra flygbolagen och säga upp personalen, låta dem bli F-skattare och anställda i bemanningsföretag med en bas på andra sidan jordklotet fast de bor här och skatta någon annanstans om de över huvud taget skattar? Är det svenska regeringens svar när SAS frågar?
Det är ju SAS direktör som säger detta rakt ut. Detta är av stor betydelse för många anställda men kanske framför allt för alla de människor som reser och vill veta att det är säkert och att vi inte får samma utveckling på flygarbetsmarknaden som vi har fått på sjöfartens arbetsmarknad och på lastbilssidan.
Jag känner så väl igen denna argumentation från när jag träffade åkare för tre fyra år sedan i Skåne. Då sade de: Det där med att hyra in F-skattare och bemanningsföretag tänker jag aldrig befatta mig med. För mig är det viktigt att mina anställda är anställda här och att det är sjysta villkor. I dag är en del av dem borta, utkonkurrerade. Andra skäms för att de har tvingats att anpassa sig till detta.
Under hela denna tid har regeringen inte gjort något. Vi socialdemokrater har lagt fram förslag efter förslag. Vi har massor av idéer om hur vi ska komma åt detta. Vi möter en lite förstående och orolig ton, men inget väsentligt händer. Nu ser det ut som om flyget kan gå samma väg.
Det kanske handlar om ett halvår eller ett år innan SAS slår in på denna väg, och då har vi verkligen förstört något viktigt i vårt samhälle.
Leif Jakobsson (S):
Där har vi olika åsikt. Det har vi på många fler områden när det gäller arbetsrätten. EU-valrörelsen var faktiskt rätt uppfriskande, för de gamla moderaterna dök upp och sade vad de egentligen tyckte. En av EU-kandidaterna sade sig till exempel vara för den svenska modellen men inte för kollektivavtal. Det tyckte jag var ett ganska fantastiskt uttalande.
För att gå tillbaka till huvudsaken så handlar det naturligtvis om den oro man känner när en SAS-direktör går ut på det sättet.
SAS hänvisar till en branschrapport som gjorts av Dansk Luftfart - det skulle vara jättebra om en liknande gjordes i Sverige - där flygbolagen tillsammans med de fackliga organisationerna har gått igenom problematiken och kommit fram till ett antal krav som man har gått till den danska regeringen med.
Kraven är att man ska arbeta i EU för att säkra att anställda från bemanningsföretag betraktas som anställda i bolagen och att EU kommer med en klar definition av vad en hemmabas är. SAS har varit med och tagit fram detta i Danmark och har gått till de danska politikerna och krävt precis det jag nämnde när det gäller hur man betraktar inhyrd personal.
Man föreslår också att skatteministeriet ska säga upp dubbelbeskattningsavtalet med Irland och kräva att Danmark får de skatteintäkter från Irland som avser de som bor i Danmark och som jobbar för ett visst bolag.
När Danmark skriver skatteavtal i framtiden ska man också täppa till så att inte skatteintäkter, arbetsgivaravgifter och annat försvinner ut ur landet. Vi borde vara lika tuffa. Ministern hänvisar väldigt ofta till EU, men EU är ju ingenting annat än medlemsstaterna.
När jag pratar om att det behövs handling, aktivitet och lite jädrar anamma handlar det om mitt krav på ministern att man ska vara aktiv i EU-sammanhang för att få ordning på detta.
Leif Jakobsson (S):
Jag hade inte tänkt ge mig in i den här debatten. Men det kom en hel del påståenden, inte från finansministern men från hejarklacken, som gör att jag ändå måste rätta till en del saker till kammarens protokoll och för framtiden. Först och främst har Socialdemokraterna accepterat varken jobbskatteavdrag 1, jobbskatteavdrag 2, jobbskatteavdrag 3, jobbskatteavdrag 4 eller jobbskatteavdrag 5 till sin konstruktion.
Det är precis därför vi i går presenterade hur vi sätter i gång att ta bort den delen av skatteklyftan som handlar om pensionärerna. Vi har också sagt mycket tydligt i kammardebatt efter kammardebatt att det inte heller är rimligt att sjuka, arbetslösa och föräldralediga ska betala högre skatt på samma inkomst som de som är förvärvsarbetande. Det ska bort. Vi ska betala en och samma skatt.
Då finns det inget jobbskatteavdrag längre - det är den praktiska innebörden. Själva jobbskatteavdragets konstruktion handlar om att missgynna dem som inte är i arbete. Det tänker vi ta bort, alltså tar vi bort jobbskatteavdraget. Vi har inte accepterat vare sig 1, 2, 3, 4 eller 5. Den andra frågan gäller pensionärsskatten i sig.
För mig är det en djupt moralisk fråga. Det rör mig långt in i själen att se att den nu aktiva generationen bestämmer sig för att man kan sätta sprätt på det stora överskott på 65 miljarder som Göran Persson har lämnat ifrån sig. Men om det ska delas upp på alla blir det inte så mycket till var och en.
Därför säger man: Låt oss i den aktiva generationen ta det, och låt våra föräldrar vara utan. För att vi ska kunna leva ännu bättre sparar vi lite grann på barnens utbildning och på våra föräldrars vård. Det är egentligen det som har hänt under den här mandatperioden. Det gör mig så fruktansvärt upprörd.
Man kan hänga upp sig på den teoretiska argumentationen i fråga om jobbskatteavdraget och att jobbskatteavdraget i sig på något sätt skulle skapa jobb. Då skulle överflödet och mannan rinna över pensionärsgenerationen också. Men vi vet att det inte blev så. Utvärdering efter utvärdering har visat att jobbskatteavdraget inte har fungerat på det sättet och inte fått dessa effekter. Vad gör ni då? Då börjar ni argumentera om att det nu inte handlar om att skapa jobb längre.
Nu är jobbskatteavdragen konsumtionsstimulanser. Då avslöjar ni er riktigt. Vad ni egentligen säger är nämligen att när ni ska stimulera den privata konsumtionen för att få fart på ekonomin utesluter ni era föräldrar.
Då säger ni: Mamma och pappa ska inte vara med i denna konsumtionsstimulans, därför att om vi kan hålla dem utanför kan vi i den aktiva generationen få ännu mer att handla för och åka på ännu fler semesterresor. Ni ska veta att landets pensionärer känner denna moraliska dimension. Det är därför som ilskan är så fruktansvärt stor mot denna orättfärdiga pensionärsskatt.
Det är därför som vi har lagt fram förslag om att den ska tas bort och hur den ska tas bort. Och vi har en tidtabell för det. Jag kan lova er att vi kommer att få en valrörelse där denna fråga kommer att leva hela tiden, och ni ska få svara på varför era föräldrar inte ska ha samma förutsättningar som ni som nu är i den aktiva generationen.
Leif Jakobsson (S):
Om finansministern tänker fortsätta att referera det socialdemokratiska förslag som presenterades i går är jag glad om han sprider det så mycket som möjligt. Sedan måste jag göra en korrigering. Finansministern sade att de 75 kronorna för garantipensionärerna hängs upp på jobbmålet. Det är inte sant, utan det kommer att genomföras först i januari.
Det som kommer att genomföras i januari 2016 är en kompensation eller ett borttagande av klyftan för pensionärer med pensioner upp till 12 000, vilket är den genomsnittliga pensionen för kvinnor. Inte heller det är avhängigt av hur vi klarar jobbmålet. Jobbmålet talar vi om i samband med att vi ska ta bort klyftan även för de pensionärer som har mer än 12 000 i pension.
Jag skulle uppskatta om det blir rätt i den fortsatta beskrivningen av den socialdemokratiska politiken. Jag har en sekulär uppfostran, men jag har lärt mig att hedra min fader och min moder. Och det är precis det som väldigt många äldre i vårt land som har varit med och byggt upp landet känner.
Man känner en utsatthet. Inkomsten och hur mycket man ska betala i skatt bestäms av andra, egentligen av deras barn. Det rimliga är att upprätthålla en hedrande hållning till den generation som har byggt upp landet, men det är precis det ni inte har gjort.
När det gäller konsumtionsstimulansen, återigen, har jag tidigare haft diskussioner med Carl B Hamilton, som nu har lämnat kammaren. Han har många gånger argumenterat för det femte jobbskatteavdraget som det som gjorde att Volvo kunde sälja nya bilar. Jag har gång på gång sagt: Varför ska då inte våra föräldrar kunna köpa en ny bil om det är det som är syftet med skattesänkningen?
Leif Jakobsson (S):
Först var jag övertygad om att jag hade fått fel svar. Visserligen finns det något slags koppling till Öresundsregionen och Danmark, men det finns inget svar på min fråga. Min fråga till finansministern var: På vilket sätt har ministern och regeringen fullföljt riksdagens beslut, och vilket är resultatet? Detta har jag verkligen inte hört något svar på, utan svaret är ungefär att allt är bra som det är.
Jag tolkar det som att regeringen inte har följt riksdagens beslut och inte tagit initiativ till en omförhandling av skatteavtalet med Danmark. Vi har diskuterat denna fråga ganska många gånger.
Det är alltså stor obalans. Många har uppmärksammat detta, inte minst Riksrevisionen som kritiserar regeringen eftersom finansministern gav felaktiga svar i kammaren. I den utjämningskommitté som finansministern hänvisade till och som jag var ledamot av penetrerade vi frågan.
Vi kom fram till att förutom att vi får för lite pengar till Sverige och den svenska välfärden fördelas de på ett konstigt sätt så som utjämningssystemet fungerade, och vi föreslog förändringar.
För den konstitutionella ordningens skull borde det kanske sägas att det var riksdagen som beslutade om ett nytt utjämningssystem, inte regeringen, vilket innebär att den skevheten i alla fall är tillrättad. Men den grundläggande är inte det. Finansministern hänvisar till att det kommer in 800 miljoner om året från Danmark.
Det måste ställas i relation till något, och det saknas fullständigt en redogörelse för vad detta betyder. Motsvarar dessa 800 miljoner 8 kronor borde de 800 miljonerna vara 2,4-3 miljarder för att de ska täcka de kostnader som de skånska kommunerna har. Denna summa går in i det stora skatteutjämningssystemet.
Det innebär att alla landets kommuner är med och tar förlusten för detta dåliga skatteavtal. Men det gör inte saken bättre. Landets kommuner skulle kunna göra ganska mycket bra för 2-3 miljarder till om året om detta hade fungerat.
För Öresundsintegrationen är det stora problemet att de som är pendlare känner att de inte gör rätt för sig. Det känns inte bra att bo i en kommun där man tar del av välfärden och huvudsakligen betala skatt i ett annat land.
Det skulle betyda väldigt mycket för många skånska kommuner och för väldigt många arbetspendlare om frågan kunde lösas. Finansministern har på dessa två år uppenbarligen inte följt riksdagens beslut. På vilka grunder har ministern fattat beslutet att inte följa riksdagens beslut?
Leif Jakobsson (S):
Om jag ska åka hem och underhålla skånska politiker med uttalanden är det detta jag kommer att använda: Skåne är även tillsammans med övriga storstadsregioner gynnat i regeringens nationella transportplan. Jag tala med dina moderata kolleger i Region Skåne om deras uppfattning om detta.
Det är ett uttryck för en väldig Mälardalsfixering, och det är egentligen en trafikplan för i huvudsak Stockholm som lades fram. Men det är inte vad vi talar om här. Det finns enormt mycket att göra med Öresundsintegrationen. Det jobbar jag med på väldigt många olika plan. Det vi talar om här är skatteavtalet med Danmark.
Jag menar att det är en byggsten för att få det hela att fungera så att både kommuner och enskilda ska känna att det sker på rimligt och rätt sätt. Min fråga var om hur det har gått med riksdagens beslut för över två år sedan att finansministern skulle uppta förhandlingar med Danmark och vilket resultatet blivit. Jag får inget svar.
Vi har diskuterat den här frågan förut med finansministern i kammaren. Vi har drivit frågan och fick för två år sedan ett riksdagsbeslut. Jag har försökt erinra mig de svar jag har fått när jag har tagit upp frågan. I de första debatterna fick jag ungefär till svar: Det finns inga problem med skatteavtalet med Danmark.
Det finns ingen obalans, svarade finansministern. Efter det ingrep Riksrevisionen och påpekade att riksdagen fick felaktiga svar om detta. I en senare debatt vi hade om detta fick jag svaret: Regeringen har inte kunnat göra omförhandlingen av skatteavtalet därför att Socialdemokraterna har minskat på resurserna i Regeringskansliet.
Det var att vi inte riktigt tyckte att det skulle expandera i den takt som regeringen ville. Det kunde tyvärr inte göras, för just de tjänsterna för dem som skulle jobba med att omförhandla skatteavtalet med Danmark hade vi socialdemokrater sett till att de inte fanns. Därför hade det inte gjorts.
Nästa gång vi debatterade det i kammaren svarade finansministern ungefär så här: Vi har satt i gång en utvärdering av avtalet. Vi måste först ha riktigt på fötterna innan vi startar själva omförhandlingen med Danmark, och det arbetet pågår. Nu säger finansministern i dag som svar på frågan om vad resultatet är egentligen absolut ingenting.
Jag måste fråga mig: På vilka grunder har man bestämt sig från finansministerns och Finansdepartementets sida för att fullständigt strunta i det beslut som riksdagen fattade för över två år sedan? Det kan ju finnas goda skäl, men då måste man redovisa dem. Då måste man berätta att man har kommit fram till någonting annat än vad alla andra har gjort.
Nu har i och för sig jag och de flesta andra grundat min argumentation på statliga myndigheters utvärdering av avtalet, så jag är ganska säker på att det tyvärr är så ofördelaktigt för Sverige som det påstås. Jag tycker att det krävs ordning och reda även i ett parlament och i ett lands styrande.
Om parlamentet har sagt att något ska omförhandlas och man sedan inte har gjort det ska man i så fall berätta varför.
Leif Jakobsson (S):
Det är som sagt synd att riksdagsåret går mot sitt slut, för detta är första gången Anders Borg har gått in i en diskussion om Öresundsregionens andra förutsättningar. Det har jag försökt med både finansministern och några andra ministrar många gånger. När man försöker skyla över att man inte har gjort någonting åt själva skatteavtalet börjar man tydligen tala om andra frågor.
Men låt oss hålla oss till skatteavtalet som ingicks 2003, för det innehåller klausuler. Det finns en klausul om att det efter två år skulle utvärderas och sedan omförhandlas och utvärderas vart femte år. Under regeringens mandatperiod har det funnits enligt avtalet stipulerade tider för att sköta detta och få det gjort.
En av de saker som skulle utvärderas och som i högsta grad var öppen för förhandling är att avtalet inte kompenserar för landstingsskatt, vilket hade varit fullständigt rimligt.
Vi har än så länge bara talat om kommunala utgifter och den kommunala skatten, men det rimliga vore naturligtvis att uppemot 30 kronor per hundralapp landade där man har skola, utbildning och äldreomsorg men också där man har sjukvård. I dag är sjukvården över huvud taget inte kompenserad från Danmark.
Däremot kompenseras den via det svenska systemet när det hela delas ut, men det innebär att alla kommuner och landsting får mindre pengar eftersom vi får för lite in i systemet från Danmark. Jag konstaterar att finansministern har varit minister i åtta år.
Han har tydligen inte använt sig av de omförhandlingsklausuler som finns tecknade i avtalet, och han har inte gjort det som skulle ha gjorts. Trots det tänker jag tacka för alla de debatter vi har haft genom åren, inte minst i denna fråga. Jag lär väl få fortsätta min kamp för ett rättvist skatteavtal.