KBLab/rixvox huggingface dataset:
Solveig Zander (C):
Jag uppskattar att ministern är tydlig med att friår inte är något som ni anammar och tycker är bra utan att det är viktigt att man arbetar. När det gäller vårdnadsbidraget har vi i Alliansen föreslagit att man ska kompensera det genom att man ska dela pensionsrätten mellan makarna.
Det är ett sätt att möjliggöra för kvinnor, som eventuellt utnyttjar vårdnadsbidraget, att få högre pension. Jag har dock inte hört att ni skulle ha något förslag för att motverka friåret, men det är en annan fråga. Vi har en pensionsgrupp som jag tycker är oerhört viktig. Vi har under 20 år gjort stora framsteg på pensionsområdet.
Det är viktigt att vi får fortsätta utveckla pensionerna. De fyra utredningar som vi nu har på bordet är mycket viktiga för våra pensionärer. Det handlar inte minst om detta med balanseringen. Balanseringen drabbar naturligtvis dem med de lägsta inkomsterna allra mest om den går ned. Det är viktigt.
De andra tre, om ålder, premiepension och AP-fonder, är också jätteviktiga. Självklart är det så. Därför måste jag fråga: Varför har ministern inte medverkat till att vi har träffats i Pensionsgruppen för att gå vidare med de förslag och de diskussioner som vi har? Jag hörde att ministern sade att det nu skulle tillsättas en utredare.
Jag har i alla fall inte i Pensionsgruppen varit med och diskuterat det. Naturligtvis bygger överenskommelsen på att vi samverkar. Varför har inte ministern kallat Pensionsgruppen?
Solveig Zander (C):
Tack för svaret på de frågor jag ställer! Innan jag går in och kommenterar det exakt vill jag förklara varför jag över huvud taget ställde interpellationen om en fråga som för mig är otroligt viktig. Jag vet precis som ministern att Uppsala har en väldigt god arbetsmarknad.
Man har väldigt goda förutsättningar att möjliggöra för nyanlända att få arbete, praktik och över huvud taget komma närmare arbetsmarknaden. Uppsala och Uppsala län har en arbetslöshet som är bland de lägsta i landet. Där har man goda förutsättningar.
Det finns också många bra coachningsföretag eller etableringsföretag i Uppsala. Jag vet att det naturligtvis finns de som är dåliga, men det finns de som är bra.
När jag får höra att de företag som är bra, gör stor nytta och näst intill har 100 procent personer som kommer ut i arbete eller närmast arbetsmarknaden undrar jag: Vad är det som är fel när de säger att de inte får några adepter från Arbetsförmedlingen? Jag går till Arbetsförmedlingen.
Jag vill bilda mig en egen uppfattning om varför det är fel på det sättet. Det intressanta är att chefen själv erkänner, så fort jag kommer dit, att man har brustit i sitt uppdrag. Man klarar helt enkelt inte av sitt uppdrag.
Det intressanta är att innan jag annonserande min ankomst till Arbetsförmedlingen hade ett etableringsföretag fått enbart en person anmäld den senaste tiden. Under den eftermiddag som var innan jag skulle komma dit fick man 15. Det talar sitt tydliga språk för mig att Arbetsförmedlingen har en hel del att arbeta med.
Ministern menar att Arbetsförmedlingen nu ska sköta detta själv. Man ska inte ha några andra företag som jobbar med det, utan det är Arbetsförmedlingen som regeringen nu anser är de absolut bäst skickade att sköta detta. Vad är det som får Ylva Johansson och regeringen att tro att Arbetsförmedlingen ska sköta det bättre?
Uppsala är inte unikt i sammanhanget. Det är en sak som är säker. Det har jag fått många bevis på. Dessutom menar Ylva Johansson att de 1,8 miljarder som inte har använts - och det är inga småpotatisar - ska man bara negligera. Man ska inte titta på varför Arbetsförmedlingen inte har använt dem.
Regeringen vill lägga ned en utredning som ska undersöka vad som är fel och vad man kan göra. I stället ska regeringen ta på sig ansvaret att bara överlåta till Arbetsförmedlingen att ta ansvar för något som den har misslyckats med i fyra år. Hur kan Ylva Johansson och regeringen tro att Arbetsförmedlingen ska sköta uppdraget bättre framöver?
Solveig Zander (C):
Jag måste säga att det är smakligt att ministern säger att det finns företag som har gjort ett mycket bra jobb. Det är jag glad för. Det har vi sällan eller aldrig hört i debatten, utan vi har hört att det är dåligt och att företagen på olika sätt är näst intill kriminella.
Jag tycker att det är bra att detta nyanseras, för de företag som har gjort det bra ska verkligen ha en eloge i sammanhanget. Nu säger ministern att ni ska återkomma med förslag till förändringar och förbättringar i etableringen, och det är oerhört bra.
Jag undrar: Hur lång tid kommer det att ta innan det är på plats? Arbetsförmedlingen har inte på fyra år klarat av den reform som vi genomförde och som var mycket tydlig med vad uppdraget var.
Hur kan ministern över huvud taget anta att det ska gå fortare för den nya regeringen att medverka till att Arbetsförmedlingen ska utföra sitt uppdrag bättre? Hur ska det kunna gå snabbare? Det är människor som kommer i kläm - människor som har rätt att få en sysselsättning och bli etablerade i detta land.
Det är de som får vänta, och det är de som över huvud taget inte ens får en chans att komma in i samhället.
Om nu Arbetsförmedlingen, som de säger, har börjat anställa personer som ska ha hand om denna etablering men inte fått pengar till det undrar jag hur det ska vara möjligt för dem att klara av sitt uppdrag.
Detta är oerhört viktiga saker. Generaldirektören för Arbetsförmedlingen säger själv: Min bedömning är att vi inte längre kan garantera kvaliteten på lotsverksamheten. Då säger jag: Etableringslotsarna skulle man lägga ned på dagen.
När man inte kan garantera kvaliteten på lotsverksamheten är min bedömning att det är ännu värre än så. Jag är rädd för att man inte längre kan garantera kvaliteten på Arbetsförmedlingen över huvud taget. Det försvarar ministern med näbbar och klor, och hon menar att Arbetsförmedlingen är den som ska klara av detta bättre.
Jag ifrågasätter fortfarande detta. Hur kan ministern anse att det ska vara möjligt att Arbetsförmedlingen ska klara av något nu som de inte har klarat av tidigare?
Solveig Zander (C):
Höga ambitioner kan Ylva Johansson ha. Det är bra. Att återkomma med förslag är också bra. Men under den tid som det tar för de höga ambitionerna att bli verklighet och för förslagen att komma fram finns det personer i vårt land som inte får hjälp.
Regeringen medverkar till att lägga ned en verksamhet utan att ha en ny på banan för att kunna hjälpa från denna minut som är här och nu. Ministern menar att man ska se över den interna styrningen.
Då hävdar jag att Arbetsförmedlingen har haft möjligheter tidigare att styra internt och också medverka till att de etableringsföretag och lotsar som inte har fungerat hade kunnat få sluta tidigare.
Men nu tror ministern att Arbetsförmedlingen ska bli bättre på något som de inte hittills har visat att de har klarat av. När det gäller brist på pengar tar regeringen pengar från lotsverksamheten och överför till Arbetsförmedlingen, om jag har förstått det hela rätt.
Det måste innebära att det inte tillskjuts några nya medel till en verksamhet som ska byggas upp. Och ett uppbyggnadsskede kostar pengar. Det går dock även ut över de personer som behöver hjälpen. Regeringen satsar mer på myndigheten.
Om jag förstår det hela rätt gäller det nämligen att med alla medel skydda Arbetsförmedlingen och myndigheten i stället för att se till att människor får hjälp och stöd att komma in i det svenska samhället så fort som möjligt. Det är nämligen det de vill.
Solveig Zander (C):
Jag tackar ministern för svaret. Jag har givetvis lite funderingar om svaret, men innan jag går in på dem är det viktigt att vi förstår vad det är vi talar om.
Det handlar om ett område vid nedre Dalälven som av FN:s organ Unesco har utsetts till det tredje biosfärområdet i vårt land. Det är naturreservat och nationalpark. Det är ett unikt område som har kulturvärden och naturvärden utöver det vanliga.
Men människor kan inte vistas här på grund av för mycket stickmygg. "För mycket" är ett för litet uttryck för den enorma ansamling av mygg som finns där. Barn och djur kan inte vara ute eftersom det finns så enormt mycket mygg.
Ändå säger ministern nej till att medfinansiera bekämpningen av myggen i nedre Dalälven. Förra miljöministern Lena Ek och alliansregeringen tog ett ekonomiskt ansvar för detta.
Man sade att de samlade medlen på statlig och regional nivå innebar att staten var med tillsammans med kommuner och regioner. Detta gjordes via Landsbygdsdepartementets utskottsområde 23.
Men enligt nästa års budget har den rödgröna regeringen bara kommenterat ur miljöhänseende. Ser den nuvarande regeringen detta bara som ett miljöproblem? Varför i sådana fall?
Ministern säger att man ska trappa ned medfinansieringen för bekämpningen och titta på alternativ.
Kommer den praxis som den tidigare regeringen hade att via Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen årligen ge tillstånd att spruta och bekämpa myggorna inte att fortsätta?
Ministern säger vidare att det ska finnas alternativa metoder för att bekämpa myggen. Hur ska det gå till? Låt mig höra ministerns förslag på vilka metoder som är bättre än att använda BTI? I dag vet vi att BTI gör nytta.
Det visste också den förra regeringen, och den hade inga synpunkter på det. Vilka andra metoder än BTI ser ministern skulle vara gångbara i dagsläget? Dessa frågor är väsentliga för de personer som bor i området och som inte kan vistas ute.
Solveig Zander (C):
Ministern försöker slingra sig i frågan om långsiktighet och om statens inblandning i denna långsiktighet när det gäller att se till att man bekämpar myggen och kan vistas i dessa områden. Skälet till att alliansregeringen hade detta i landsbygdsdelen av budgeten var att man tydligt och klart uttalade där att pengarna också skulle användas till myggbekämpning.
Det ska finnas ett tydligt bevis för att man vill vara delaktig och finansiera, vilket det inte gör från den nuvarande regeringen. Det finns forskare uppe i nedre Dalälven som tittar på exakt - nästan på minuten - när man ska använda bekämpningsmedel och exakt på metern var man ska spruta för att det ska få den mesta och bästa effekten.
Detta är ett enormt område. Det är inte något litet område, som det i Värmland, utan detta är ett jättestort område. Jag förstår att det inte är lätt för ministern att veta och känna till detta. Det är det inte om man aldrig har varit där. Mitt hemlän är Uppsala län.
Jag har, precis som Mikael Oscarsson, haft mångårig kontakt med kommunalråd och kommunala företrädare i kommunerna runt omkring. Jag kan lova att de inte har någon möjlighet att finansiera mer än de gör.
När det gäller de forskare som finns där uppe via Neda medverkar alla nio kommuner och olika företag - jag tror att det är 17 stycken - för att man ska kunna bedriva forskning och utveckling. Man är väldigt noga med exakt vilken mängd man besprutar med och när man gör det.
Landshövdingen i Gävleborg skriver följande angående det uppdrag man hade från regeringen, som bekostades av regeringen och som avslutades våren 2012: "Besprutningen av BTI kan nu inte längre ses som en försöksverksamhet på regional nivå."
Om man då har forskare där uppe måste de veta från år till år att de kan vara kvar. Det är därför det handlar om en långsiktig ekonomisk delaktighet från statens sida.
Därför vädjar jag till ministern och till den nuvarande regeringen: Medverka till att man ser tryggheten i att kunna bekämpa det som finns! Detta finns alltså inte med i landsbygdens utgifter. Jag undrar om det beror på att man nu har avvecklat Landsbygdsdepartementet.
Finns det ingen som bevakar detta från det hållet? Det handlar som sagt inte bara om människor som bor i området. Detta är ett område för turism och för utveckling av företagande. Då måste staten blanda sig i detta.
Solveig Zander (C):
Nu väljer jag att tolka ministern positivt. Det finns alltså pengar avsatta för nästa år till besprutning. Då vill jag ställa samma fråga som Tomas Tobé: Kan man lita på att regeringen kommer att begära att Naturvårdsverket och Kemikalieinspektionen får använda sig av BTI, att man får det tillståndet?
Det ska, som sagt, komma från regeringen. Det är, precis som ministern sade, ett oerhört unikt och vackert område som skulle kunna ge inkomster till betydligt fler än i dag. Detta är ett glesbygdsområde, och det betyder - om jag har förstått det hela rätt - ett område som också Miljöpartiet värnar om för att man ska kunna bo och leva där.
För att man ska kunna starta företag där uppe måste man veta att man kan driva det i flera år. Det finns campingplatser där man har försökt driva verksamhet. Det har fungerat i ett år, men året därpå har det funnits så mycket mygg att det inte har kommit dit ett enda tält, en enda husvagn eller en enda kanotist. Därför måste man veta att verksamheten kan fortsätta år från år.
Då handlar det om att staten är tydlig. Jag vill be ministern att tydliggöra att man ska kunna slippa myggor tack vare att staten tar ett ansvar för det. Det är också viktigt att hon möjliggör för Neda och de forskare som är där att fortsätta att utveckla andra metoder. Vi menar ju att det också ligger i långsiktigheten.
Jag undrar varför de rödgröna ledamöterna som tidigare här i kammaren har haft synpunkter på detta inte är med och driver på i frågan i dag.
Solveig Zander (C):
Det är oerhört intressant att lyssna på Phia Andersson när hon säger att brutna löften inte är någonting att ta upp i det här sammanhanget. Vi deltog i fyra år i en utredning.
Syftet med utredningen var att vi skulle göra sjukförsäkringen bättre, att vi skulle hjälpa människor tillbaka till ett yrkesliv, att varje enskild människa skulle veta att vi från staten ställde upp för att hjälpa dem att komma tillbaka.
Vi förhandlade, och vi gick med på att ta bort den bortre gränsen ifall den tidigare rehabiliteringskedjan fungerade. Dagens lagstiftning säger att en första insats ska göras efter 91 dagar, sedan efter 181 dagar och slutligen efter ett år. Det fungerar inte.
Det var därför vi kom överens om att det var viktigt att se till att de tidigare rehabiliteringsinsatserna fungerade innan man tog bort den bortre gränsen. Nu tar ni bort den, men det kan väl inte få Phia Andersson att tro att situationen kommer att ändras över en natt.
Nej, det behövs andra åtgärder för att det ska bli möjligt, men dem genomför ni inte. Jag vill också säga att en sjukskrivning alltid leder till sämre ekonomi, medan ett arbete alltid leder till bättre ekonomi.
Därför är det viktigt att hjälpa människor tillbaka till ett arbetsliv och inte förlänga sjukskrivningarna mer än nödvändigt.
Solveig Zander (C):
Jag, Centerpartiet och Alliansen vill inte göra människor illa. Det var därför vi medverkade till att genomföra sjukförsäkringsreformen. Vi ville hjälpa människor tillbaka till ett yrkesliv så fort som möjligt. Därför kom rehabiliteringskedjan till.
Anna Hedborg, socialdemokrat, var så förståndig att hon insåg det. Hon förstod också att det är viktigt med en bortre tidsgräns, att det är viktigt att vara tydlig mot människor och säga att om de inte fått hjälp tidigare, om ingen sett dem tidigare, ska det ske då.
Därmed hamnade, herr talman, flera personer i en ohållbar situation när de kom dit. Av det skälet ändrade vi lagstiftningen. Vi möjliggjorde för människor som hade behov av en längre sjukskrivning att få det efter de 914 dagarna. Den möjligheten finns i dag, men det är de tidiga åtgärderna vi ska göra någonting åt.
Vi ska stötta och hjälpa arbetsgivarna så att de kan ta tillbaka personer tidigare. Vi ska ge vården större möjligheter och ett tydligare uppdrag att hjälpa till med rehabilitering. Det är det viktiga.
Den bortre tidsgränsen bara förlänger plågan för människorna, och jag som centerpartist vill inte förlänga plågan för någon.
Solveig Zander (C):
Phia Andersson talar sig varm för borttagandet av den bortre tidsgränsen. Hon säger också att sjuktalen gick ned före 2006, då vi fick överta makten. Vad berodde det på? Jo, det berodde på att man förtidspensionerade eller gav personer sjukersättning för resten av livet. Därför gick sjuktalen ned då.
Tycker Phia Andersson att de har fått det bättre när de fått leva med den brist på pengar som det innebär att ha sjukersättning?
Man säger att det är viktigt att arbetsgivarna ska ha ansvar - något som för övrigt också jag sa i talarstolen men som Phia Andersson tydligen inte hörde - och det är angeläget.
I det förslag till åtgärder som vi hörde ministern presentera för några månader sedan sa hon också att det var viktigt att människor inte skulle bli sjuka på sitt arbete och att det var viktigt att arbetsgivarna tog sitt ansvar. Med nuvarande lagstiftning ska man ta kontakt med arbetsgivaren efter tre månader.
Med det nya förslaget, som ni nu tänker driva igenom, ska man vänta i 18 månader. Menar Phia Andersson att det är bättre att snurra runt i en förlängning, som ni ju säger att man ska få, än att få ett avgörande någon gång i rehabiliteringskedjan?
Solveig Zander (C):
Phia Andersson svarade inte riktigt på min fråga. Och jag måste säga: Förlåt mig, men Försäkringskassan själv säger ju att man fick ökat ansvar för att titta på möjligheten att bevilja sjukpension eller sjukersättning före 2006 för att bli av med de personer som hade varit sjukskrivna länge. Det är ingenting som jag hittar på.
Det är säkert så att samverkansorganen gjorde nytta, men ingen kan ju säga att de minskade sjuktalen inte berodde på att man förtidspensionerade väldigt många. Det är de som i dag ber om att få komma tillbaka till arbetslivet och pröva igen efter de här åren, och i många fall har de blivit bättre.
Visst var det väl förtidspensioneringarna som gjorde att man kortade sjuktalen? Om ni nu ska ta bort den bortre gränsen, som Phia Andersson säger, vad är det då som säger att sjuktalen minskar? Blir det inte igen så att man får vara sjukskriven hur länge som helst?
Blir man rikare av att vara sjukskriven en längre tid än om man får hjälp att komma tillbaka till ett arbetsliv och få möjlighet att tjäna pengar på hel- eller deltidsarbete? Är inte det bra mycket bättre? Och varför gör ni ingenting för att förbättra samarbetet med Arbetsförmedlingen eller för att få bättre läkarintyg, som Försäkringskassan har haft i uppgift under lång tid nu?
Varför medverkar ni inte till att det blir bättre i stället?
Solveig Zander (C):
Det är intressant att lyssna till Rickard Persson. Jag måste ställa några frågor. Det som presenterades från regeringen var att man skulle ta fram en ny arbetsmiljöstrategi. Rickard nämnde också hur oerhört viktigt det är att arbetsgivaren har ett ansvar i sammanhanget. Vad är det för arbetsmiljöstrategi man ska ta fram? Det undrar jag.
Rickard hänvisade också till att det finns fler åtgärder i Socialförsäkringsutredningen som man skulle återkomma med och som skulle förbättra i sammanhanget. Jag undrar: Vilka förslag är det? Vi vet att ett av de stora problemen i de långa sjukskrivningarna är att man inte får tillräckligt snabb vård och behandling och åtgärder från landstingens sida.
Där har rehabmiljarder och kömiljarder varit till nytta. Nu ska ni ta bort en del av det. Då vet vi att köerna för behandling och så vidare ökar i flera landsting, bland annat i dem som är styrda av socialdemokrater. Vad tänker ni göra åt det?
Sist men inte minst: Rickard Persson känner till Försäkringskassan oerhört väl, för han har arbetat där som tjänsteman i många, många år. Han vet hur tydlig och hur angelägen Försäkringskassan är om att göra ett bra jobb.
Nu sa Försäkringskassan själv häromdagen att det inte är möjligt att genomföra reformen, för den kommer inte att leda till det som regeringen eftersträvar. Har Rickard Persson som tidigare tjänsteman några synpunkter på det?
Solveig Zander (C):
Ja, jag satt i Socialförsäkringsutredningen länge. Jag vet också vilka åtgärder man föreslog som kunde göra att sjukskrivningarna skulle gå ned mycket snabbare, men dem har man inte tagit upp i sammanhanget.
Nu hör jag igen att Rickard Persson säger att om man bara får möjligheter på Försäkringskassan att jobba med de tidigare fallen och se till att göra insatser tidigare i sjukskrivningsprocessen kommer allting att bli bättre. Det är det man nu ska rikta in sig på. Slutsatsen av det, Rickard Persson, blir att de som når den bortre tidsgränsen ska fortsätta att vara där.
De får fortsätta att vara sjukskrivna i all oändlighet, och de får glömmas bort igen. Det är det som den bortre tidsgränsen är till för - att man inte ska glömmas bort. Men nu säger Rickard Persson själv att man ska rikta in sig på de tidigare fallen.
Underförstått kommer de långa att få vara långa och längre. Det står i regeringsförklaringen, och ministern sa, att sjukförsäkringen ska leda människor tillbaka till arbete, inte till fattigdom.
Varför satsar man då inte på att medverka till att samverkan mellan Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen och arbetsgivarna fungerar bättre?
Varför ger man inte landstinget ett direkt ansvar, som Socialförsäkringsutredningen föreslog, att ta kontakt med arbetsgivarna i ett mycket tidigare stadium i stället för att som nu ta bort den bortre tidsgränsen till ingen nytta?
Solveig Zander (C):
Jag måste börja med att säga att Maj Karlsson och jag delar uppfattningen att man ska förstärka företagshälsovården eller liknande insatser för arbetsgivarna. Det är otroligt viktigt, så att de får stöd och hjälp att minska sjukskrivningarna som beror på arbetsmiljön. Det är verkligen viktigt.
Jag tror dock inte riktigt att Maj Karlsson känner till hur rehabkedjan fungerar och varför den infördes. Den tidigare socialdemokratiska socialförsäkringsministern Anna Hedborg tog i en utredning fram förslagen och grunderna till det som i dag är rehabiliteringskedjan. Hon poängterade tydligt att det var viktigt med en bortre gräns.
Våra nordiska grannländer har också en gräns som går betydligt mycket tidigare än den vi har. När det gäller att det skulle ha varit vår elakhet som gjorde att vi kom på detta kan jag garantera att det inte var Centerpartiet och alliansregeringen som gjorde grundstommen till det som vi har i dag. Vi vill satsa på arbete.
Det är det som skiljer oss åt, och det är ideologiskt. Det är helt rätt, Maj Karlsson. Bidrag gillar vi inte lika mycket som att möjliggöra att arbeta. Vi införde möjligheten för landstingen att medverka till behandling med KBT, eftersom det som man sjukskrevs mest för och det som gäller kvinnor mest var sådant som kunde behandlas med just KBT.
Vad skulle ni vilja se i stället som minskade de diagnoserna, som ju faktiskt drabbar kvinnor mer? Är det inte rätt att sätta in individuella åtgärder även i dagens försäkring?
Solveig Zander (C):
Finns inte individuella, tidigare prövningar i sjukförsäkringen nu, Maj Karlsson? Är det inte möjligt att göra det i dag? Väntar man 914 dagar innan man gör någonting? Nu ska Försäkringskassan rikta in sig mer på de tidiga sjukfallen, vilket vi också hörde från bland annat Miljöpartiet och Rickard Persson. Det är bra.
Då kan man fokusera på det och behöver inte göra särskilt mycket när någon har varit sjukskriven i 914 dagar. Är det inte möjligt med dagens system att vara sjukskriven längre än till den bortre tidsgränsen, när man har nått den punkten? Ja eller nej?
Jag vill ha ett förslag på vilka andra åtgärder i rehabiliteringen ni menar att man ska vidta för att påskynda, för att det inte ska vara så långa köer i åtgärdspaketet från landstingen. Köerna bidrar till de långa sjukskrivningarna.
Vilka åtgärder vill ni vidta för att landstingen ska skynda på och korta köerna?