Kjell-Erik Karlsson (V):
Först vill jag tacka miljöministern för det svar som hon levererar på mina frågor i den interpellation som var ställd till statsrådet Ulrica Messing. Det var spännande att invänta svaret och se vem som skulle svara på dessa frågor, eftersom ansvaret för skogsfrågor är delade på ett antal departement, ministrar, statsråd, statlig ägargrupp, myndigheter och bolag.
Vad Vänsterpartiet hoppas på är att staten ska ha en samlad skogspolitik som når fram till alla dessa inblandade och att de olika företrädarna för landets skogspolitik och statens skogsägande arbetar för att staten ska vara ett föredöme i sitt brukande och användande av sin egen skog.
Om landets högsta ansvariga myndighet för miljön under utförande av ett regeringsuppdrag får fram nya vetenskapliga data som visar att det finns fler skyddsvärda miljöer med hotade arter och i övrigt mycket höga bevarandekvaliteter, borde den ansvariga miljöministern glädjas och arbeta för att dessa sista internationellt sett extremt sällsynta områden bevaras.
Miljöministern borde låta sig inspireras och fyllas av höga naturvårdsambitioner och av det faktum att det finns ytterligare några områden kvar i landet som inte har förstörts av det storskaliga industriskogsbruket utan har kvar tidigare okända höga skyddsvärda kvaliteter.
Naturvårdsverket, landets högsta miljöansvariga myndighet, har gjort en noggrann vetenskaplig inventering av de statliga skogarna, och man har efter strikta och välkända kriterier dokumenterat, som sagts, 885 skogar på sammanlagt 320 000 eller 340 000 hektar som är skyddsvärda. Hoten mot dessa skogar är dock akuta.
Ca 45 % av de mest värdefulla områdena är av de statliga markägarna klassade som produktionsskogar. Hälften av de mest skyddsvärda delarna av de berörda skogarna på statens mark riskerar alltså att avverkas. Det finns också färska exempel på avverkningar.
I juni 2002 gavs Naturvårdsverket i uppdrag att genomföra en naturvärdesbedömning av all statlig skogsmark och att bedöma vilka av dessa marker som behöver ges ett formellt skydd. Det uppdraget är redovisat i en rapport, men den rapporten har inte sänts ut på remiss. Varför inte?
Hade det inte varit ett lämpligt sätt att föra ut rapporten på och få in synpunkter från breda intressen som är berörda av svensk skogspolitik? På Vänsterpartiets och den samlade svenska och internationella miljörörelsens frågor svarar ministern att hon inte tänker vidta några åtgärder för att stoppa eventuella avverkningar i de 885 berörda skyddsvärda områdena.
Ministern poängterar bara att det är viktigt att inventeringarna fullföljs. Men det borde vara en vetenskaplig självklarhet för alla. Lika självklart borde det vara att inga åtgärder tillåts i de skyddsvärda områdena som förstör områdets skyddsvärde.
Som det allvarligaste exemplet på sin defensiva miljöambition avslutar ministern sitt naturvårdsresonemang i svaret med att säga att vi inte ska öka ambitionerna för att skydda de sista skyddsvärda skogarna i Sverige. Ny kunskap påverkar tydligen inte regeringen. Varför lägger man då ut inventeringsuppdrag på myndigheterna, om resultaten inte har någon betydelse?
Därför ställer jag frågan igen: Är det enligt miljöministerns bedömning logiskt att inventera klart först och sedan besluta om hur Sveriges sista utpekade skyddsvärda naturskogar ska förvaltas?