Bodil Ceballos (MP):
Jag tänker på den gröna revolutionen som ju sågs som lösningen i Asien och som man också har förordat i andra sammanhang.
Samtidigt visar nu forskning som finns och rapporter som tas fram på andra vägar, och det är också det som FN:s specialrapportör för rätten till mat har visat, att man både måste förbättra produktiviteten inom jordbruket och höja tillgången till mat där den behövs mest, kanske i städerna, samtidigt som man stärker självförsörjningen och inkomsterna hos småbrukare och bevakar ekosystemen.
Hans lösning är ökade investeringar i det småskaliga agroekologiska jordbruket. Då tänker jag: Nu har vi FN:s specialrapportör som har kommit till den här slutsatsen, och då måste vi också lyssna på det.
Jag säger inte att vi inte i något sammanhang kan använda handelsgödsel eller andra sådana produkter, även om jag skulle vilja se att vi slapp dem eftersom det finns andra sätt att gödsla marken som är mycket mer naturliga och som inte skadar på samma sätt som handelsgödseln faktiskt gör i slutändan.
Där skulle jag vilja att vi verkligen tar avstamp i vad FN:s specialrapportör föreslår när det gäller det svenska arbetet med utveckling i de länder som nu berörs.
Ministern tog också upp frågan om att allt fler människor bor i städerna, och det är klart att det är en sådan utveckling som vi ser när människor lämnar sina traditionella odlingsmarker, ibland på grund av krig och konflikter men ibland också för att det storskaliga, mekaniserade jordbruket behöver plats att breda ut sig på.
Detta gör att människor som inte får jobb i det nya, mekaniserade jordbruket - som behöver mycket färre personer som arbetar i det - ger sig av mot städerna. I städerna finns inte heller några arbeten, utan man hamnar i en kåkstad någonstans utanför stadskärnan. Där finns inte heller arbete, och detta leder till en ökad fattigdom.
Detta måste vi vara väldigt vaksamma på, därför att det vi gör när vi ger stöd till exempel som i den gröna revolutionens fall till det mekaniserade kemikalietunga jordbruket är också att skapa fattigdom för väldigt många andra människor.
Då har vi inte nått särskilt långt framåt, och det är det jag menar med att man måste titta inte bara i ett enda stuprör: Nu gör vi det här, och så ger vi pengar till det, och sedan får vi se hur det går. I stället måste man se vad det blir för konsekvenser i nästa led, till exempel med migrationen till städerna.
Vi har ju haft en migration till städerna även i Sverige en gång i tiden, och den pågår egentligen fortfarande eftersom de svenska jordbrukarna inte så särskilt lätt kan klara sin ekonomi i det system vi har i dag med den konkurrens som är utifrån. Med billigare varor från andra och billigare producenter som kanske får mer stöd slår man ju ut de mindre.
Man måste alltså se flera led, och sedan måste man också se till det som jag var inne på från början, vilket handlar om hälsan. Kemikalier är, förutom klimatet, ett av de stora miljöhoten i världen. Vi utsätts för mer och mer kemikalier för varje dag som går. Även om vi här i Europa har en lagstiftning som reglerar kemikalier är det ändå väldigt lite som regleras.
Vi får ut väldigt mycket på marknaden som vi egentligen aldrig borde ha där, men eftersom det inte testas tillräckligt och det inte har genomgått den här kontrollen, eftersom man inte behöver tillstånd, så har vi dem ändå. Och i många fattigare länder är det som vi har förbjudit här inte ens förbjudet. Konsekvenserna för människornas hälsa kan bli väldigt stora.