KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annie Lööf (C):
Vi har tyvärr alldeles för länge sett hur snattare gång på gång stjäl från butiker, hur ungdomsgäng trakasserar och stör på bibliotek runt om i Sverige och hur kvinnor och flickor utsätts för kränkningar och sexuella trakasserier i badhus. Tyvärr kan vi också konstatera att det inte sällan är samma förövare som begår brott, som stör verksamheter och som också kan återkomma till samma plats och göra om precis samma sak igen. Det är helt ohållbart.
Centerpartiet lade redan 2017 en motion i riksdagen om att införa ett tillträdesförbud i butiker så att den som har dömts för att ha stulit eller misskött sig i en butik kan nekas att gå dit igen - portas, helt enkelt. Vi har också föreslagit tillträdesförbud till simhallar för personer som på mycket goda grunder kan misstänkas ha misskött sig. Nu har även regeringen utrett frågan om tillträdesförbud.
Utredningens förslag välkomnas av bland annat Svensk Handel, Sveriges Kommuner och Landsting och Polismyndigheten. Min fråga till statsministern är: När får vi se ett skarpt lagförslag från regeringen om att verkligen införa detta så att vi kan ta ytterligare välbehövliga steg på vägen mot att skapa och bygga en ny trygghet för alla?
Annie Lööf (C):
Tack, statsministern, för svaret! Självklart är det så att lagstiftning måste vara noggrant analyserad och rättssäker. Men det här är samtidigt en fråga som har uppmärksammats i många år. Motioner har lagts här i riksdagen, och det har debatterats. Svensk Handel, till exempel, har efterlyst detta i ett flertal år. Polismyndigheten är positiv till förslaget.
Det utredningen föreslår är just att beslut om ett eventuellt tillträdesförbud ska fattas av åklagare för att motverka godtycklighet och för att värna rättssäkerheten. Sett till att väldigt många genom åren har påtalat problem med trakasserier, upprepad brottslighet och ordningsstörningar måste vi kunna ta steg framåt här. Jag hör vad statsministern säger och vill än en gång bara understryka frågans vikt.
Kan statsministern ge ett löfte om att ett lagförslag på detta område är en prioriterad fråga för regeringen och någonting som kan läggas fram i riksdagen så skyndsamt som möjligt?
Annie Lööf (C):
Värnandet av den svenska modellen har under de senaste åren varit en oerhört profilerad fråga för statsministern och Socialdemokraterna. Den som har lyssnat noga har dock kunnat höra att försvaret av den svenska modellen har tagit sig väldigt olika uttryck beroende på vilken arena man har fört debatten på. Här hemma har man bedyrat hur viktigt det är att parterna bestämmer villkoren på den svenska arbetsmarknaden.
Samtidigt har man med full kraft drivit på för att flytta mer makt över välfärden och arbetsmarknaden till Bryssel genom att bejaka det som kallas den sociala pelaren. Gång på gång har Centerpartiet, jag själv och många med mig påtalat riskerna med detta. Vi har pekat på hur Socialdemokraterna riskerar att göra den svenska modellen en rejäl björntjänst. Statsministern har flera gånger viftat bort min och många andras oro för att EU-kommissionen i förlängningen skulle kräva lagstadgade minimilöner.
I den här kammaren sa statsministern så sent som förra året: "Vi ska inte ha direktiv på detta område." Han sa att han tycker att det är rätt att man eftersträvar sjysta villkor på sin arbetsmarknad. "Men det ska inte ske på bekostnad av den svenska modellen. Vi har världens bästa lönebildningssystem." Döm därför om min förvåning när Socialdemokraterna nu i veckan på Aftonbladets debattsida vände sig till Centerpartiet och övriga borgerliga partier för att vi ska ta ansvar och stoppa detta.
Man framställer sig som förskräckta över att EU-kommissionen väntas föreslå bindande EU-regler om minimilöner. Det är ju precis detta som vi har varnat för i många år! Kan statsministern i dag här och nu erkänna att det var fel av honom att slåss så hårt för att flytta mer makt över svensk arbetsmarknad till Bryssel och att han hade fel när han kritiserade mig och många andra för att vi påpekade att detta var ett direkt hot mot den svenska modellen?
Annie Lööf (C):
Ja, det är helt korrekt att vi är många partier som vill värna den svenska modellen. Därför var vi också måna om detta i debatten för ett antal år sedan då den sociala pelaren var uppe. Då var det diskussion om lagstadgade minimilöner och om att flytta mer makt över den svenska arbetsmarknaden till Bryssel. Att löner och villkor på arbetsmarknaden ska avgöras av parterna och att makten ska ligga i Sverige och inte i Bryssel är sådant som vi har tyckt länge och kommer att fortsätta att stå för.
Men det som däremot oroar mig är att statsministern så flagrant struntade i alla de varningar som var tydliga, även från parterna, medan vi diskuterade den sociala pelaren. Jag tycker att det är anmärkningsvärt, för att inte säga flagrant, att Socialdemokraterna nu i veckan försöker lägga över ansvaret på oss borgerliga partier i stället. För några år sedan vurmade Socialdemokraterna för den sociala pelaren med alla dess risker.
Nu ser vi vad den innebär.
Annie Lööf (C):
Om ungefär 45 minuter kommer det att skramlas med grytor och kastruller utanför många av landets restauranger. Varje dag klockan tre skickar restaurangföretagare och deras anställda ett starkt larm och ett rop på hjälp. Det råder en enorm kris för väldigt många företag runt om i landet, inte minst inom besöksnäringen och restaurangbranschen.
Med hjälp av kastrullerna vill de visa hur hårt de drabbas men också att de verkligen behöver få ut de stöd som de har rätt till och som statsministern har varit med och tagit fram. Trots detta och trots att jag vet att statsministern förstår vilken enorm belastning det just nu är på landets många småföretagare väntar alltför många på att få stöd utbetalade.
Man väntar på omsättningsstödet från Skatteverket, och man väntar på att Tillväxtverket ska betala ut stödet vid korttidspermittering. I går träffade jag en företagare vid den norska gränsen i Västerbottens inland, som inte har fått stöd utbetalat sedan i somras trots att 75 procent av hans omsättning kommer från gränshandeln. Man förstår hur oerhört krisdrabbade många är.
Dessutom känner väldigt många nu att man är på randen till konkurs. Det handlar till syvende och sist om att man riskerar att få se sitt livsverk gå upp i rök och människor bli arbetslösa. Min fråga är: Hur kan statsministern acceptera att det tar så pass lång tid att få dessa stöd utbetalda? Kan statsministern i dag ge ett konkret besked om vad regeringen gör för att snabbt förändra situationen?
Företagarna behöver nämligen sina stöd omedelbart.
Annie Lööf (C):
Jag förutsätter att regeringen jobbar stenhårt för att de stöd man har rätt till också ska betalas ut. Men det många företagare nu kämpar med är att det är svårt att få plus och minus att gå ihop. Man har nu i nästan ett år levt utan vare sig gäster eller intäkter, och det tär på den ekonomiska situationen.
Vi hör nu om många, inte bara ett fåtal, som har fått vänta i över ett halvår och om att det nu inte ens går att söka stöden på grund av havererade datasystem och utökade kontroller. Nu är det viktigt att utbetalningarna kommer och att det sker mycket snabbare. Skramlet med kastruller och grytlock måste bytas ut mot klirret av det stöd man har rätt till.
Jag har därför ett medskick till statsministern: Här behöver regeringen ta sitt ansvar. Det är inte rimligt att det tar ett halvår att få stöd som man har rätt till.
Annie Lööf (C):
Det har varit ett mörkt år, men vaccinet är ju ljuset i tunneln. Det är detta som gör att vi så sakteliga kan återgå till det mer normala. Därför är en fungerande och snabb vaccinationsprocess i hela landet helt avgörande. Regionerna framhåller att de är redo. De har meddelat att de kommer att klara av att vaccinera 1,2 miljoner människor per vecka om bara vaccinet kommer i ett jämnt flöde. Problemet är att vaccindoserna dröjer.
Risken är överhängande att en stor majoritet av vaccinationsdoserna kommer i början av sommaren. Frågan är då om det finns tillräckligt med kapacitet för att på kort tid vaccinera ett ännu större antal människor. Denna fråga är helt central. Ett tydligt ledarskap som ligger steget före är A och O för att lyckas pressa tillbaka smittspridningen och för att hantera de muterade virusen genom en effektiv smittspårning.
Det gäller också att ha en genomtänkt plan för hur vaccinationerna ska gå till. Vi kan inte vänta och se, utan vi måste vara fullt förberedda för olika scenarier framöver. Vi har sedan tidigare efterfrågat en plan B och en plan C från regeringen för att hantera den situation som kan uppstå när stora partier doser kommer under kort tid eller i ett läge då vaccinationsmålet tyvärr riskerar att inte nås.
Det måste finnas en strategi för hur vaccinationen kan effektiviseras och hur kapaciteten kan öka när doserna väl är på plats. Min fråga till statsministern är därför: Exakt hur ser regeringens plan B och plan C ut för att garanterat ge regionerna det stöd som behövs för att under kortare tid kunna vaccinera dem över 18 år för att nå vaccinationsmålet?
Och om målet inte nås, hur ser då planen ut för att garantera att så många som möjligt så snabbt som möjligt får vaccinationen, så att vi kan börja öppna upp vårt samhälle igen?
Annie Lööf (C):
Anledningen till att jag frågar är att det ligger ett stort och tungt ansvar på regeringen att ha både en plan A, B och C. Precis som statsministern lyfte upp finns det nu många orosmoln, och vi kan inte helt förutse hur leveranserna kommer att se ut. Av denna anledning måste vi göra vad vi kan nationellt för att stödja regionerna i att ha en tillräcklig kapacitet när doserna väl kommer.
Vaccinationen är en helt avgörande del i att besegra viruset, och varje dag som går utan vaccin är spel med liv och hälsa. Jag förutsätter att regeringen gör vad man kan. Men min poäng är att vi inte får hamna i en situation där Sverige på kort tid i maj-juni får en väldigt stor mängd doser som måste läggas på hyllan för att vi inte har tillräckligt med kapacitet att använda doserna så att människor blir vaccinerade.
Vi måste därför trycktesta och säkerställa regionernas förutsättningar. Jag frågar därför igen: Vilken konkret plan har regeringen och statsministern för att säkerställa en ökad kapacitet när det behövs?
Annie Lööf (C):
I dag har vi sett bevis på att ytterkantspartier inte bör ha inflytande i svensk politik. Men vi har också sett andra borgerliga partier som tycker att det är viktigare med ett politiskt spel än konkret sakpolitik. De går Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna sakpolitiskt till mötes för att stoppa borgerliga liberala reformer. Centerpartiet sätter både samhällsproblemen och samarbetet i fokus och kommer att fortsätta att göra det.
Därför riktar min fråga till statsministern i dag in sig på de samhällsproblem som finns. Gängvåldet är ett allvarligt hot mot tryggheten och mot den öppna svenska demokratin. Under flera år har de kriminella gängen tillåtits växa sig starkare och farligare. Det 34-punktsprogram som blev resultatet av de blocköverskridande samtal som har förts var bra, men det krävs mer. I dag har därför Centerpartiet lagt fram ett förslag till utskottsinitiativ i justitieutskottet.
Initiativet innehåller sex konkreta förslag som en viktig del i att bekämpa våldsbrottslighet, både de som begås av kriminella gäng och mäns våld mot kvinnor. Det handlar om straffskärpningar, förlängd strafftid för upprepade återfallsförbrytelser, stärkt vittnesskydd, fler poliser och mer forskning på vilka metoder som faktiskt fungerar. Det är förslag som jag tror kommer att göra verklig skillnad för att knäcka gängbrottsligheten.
Kan Socialdemokraterna, statsministern, ställa sig bakom Centerpartiets förslag och det utskottsinitiativ som vi har väckt i dag i justitieutskottet och med det visa att man är beredd att sätta hårt mot hårt i kampen mot våldsbrottslighet, är beredd att bryta rekryteringen till gäng, utvecklingen och därmed att öka tryggheten?
Annie Lööf (C):
Jag vill inleda med att tacka för svaret från statsministern. De förslag som Centerpartiet söker stöd för i justitieutskottet i dag handlar om att återta tryggheten och friheten för alla de människor som bor i de utsatta områdena och som blir ofrivilliga offer för den brutala gängkriminalitet som råder. Det handlar om tryggheten att röra sig fritt på gator och torg där man bor.
Det handlar om att vara tryggad mot gängkriminalitet och skjutningar, men det handlar också om tryggheten i det egna hemmet. Den utveckling som har skett under en längre tid i Sverige är allvarlig. Kriminella gäng kidnappar bostadsområden, mördar på öppen gata och utgör en fara för vanligt, hederligt folk. En hel del har gjorts, men mer måste till. Jag hör vad statsministern säger, och självklart har jag respekt för att han inte har läst utskottsinitiativet.
Jag välkomnar en öppen syn på frågan, men jag önskar att Socialdemokraterna och andra partier i Sveriges riksdag ställer sig bakom utskottsinitiativet och de sex konkreta förslagen.
Annie Lööf (C):
Våra lantbruk och gröna näringar utgör en central del av svensk ekonomi. Vårt gröna näringsliv omsätter över 80 miljarder om året och tar våra glesa landsbygder - ja, hela vårt land - framåt. Det ger jobb. Det ger företagande. Det ger utveckling, stolthet och framtidstro. Men just nu svajar marken under deras fötter.
LRF:s gröna näringslivsindex, som mäter konjunkturen hos de gröna näringarna, skogen och livsmedelsindustrin och dess underleverantörer, visar på en historisk nedgång för alla branscher förutom skogen. Framför allt handlar det om skenande råvarukostnader, som äter upp marginalerna. Det handlar om historiskt höga priser på foder och på gödsel. Och det handlar om energikostnader, inte minst för diesel, som har skenat.
Dessutom vilar det fortfarande ett högt kostnads- och skattetryck på lantbrukarnas axlar. Det som egentligen är en framtidsbransch går nu på knäna och tvingas skjuta upp investeringar, se tillväxten minska och halka efter i sitt viktiga arbete med den gröna omställningen. Det är en akut situation som har kommit under de senaste månaderna och som kräver akuta åtgärder. Vi som land har inte råd vare sig mänskligt eller ekonomiskt att låta detta pågå.
Trots situationen har svaren och åtgärderna från regeringen under hösten lyst med sin frånvaro. Jag skulle därför vilja fråga den nyvalda statsministern: Hur tänker regeringen agera för att säkra lantbrukens konkurrenskraft och för att värna vår livsmedelsproduktion, som är i världsklass? Hur ser den konkreta planen ut det kommande halvåret för att parera det kostnadsok som just nu hotar vårt gröna näringsliv och som slår sönder framtidstron för bönder men också för många andra som bor i gles- och landsbygd?
Annie Lööf (C):
Tack, statsministern, för svaret! Det är sant att det finns väldigt många satsningar för att stärka landsbygden men också jordbruket i den budget som regeringen lade fram. Men vad jag nu har fokus på är kommande år, kommande halvår. Sedan i somras är det en kostnadschock. Kostnaderna har ökat kraftigt, med flera hundra procent, för till exempel gödsel och foder.
Väldigt många bönder dignar under det kostnadstrycket. Detta gör att vi under våren kan stå inför en potentiell livsmedelskris, och det hotar jobben, företagen och den gröna omställningen. Jag tror att vi behöver agera här och nu och agera väldigt smart. Ansvaret för att rädda en så pass avgörande del av svensk ekonomi ligger på regeringen.
Därför vill jag fråga igen: Vad är regeringens plan för att lyfta det kostnadsok som bara under de kommande månaderna riskerar att slå undan benen på väldigt många företagare - väldigt många bönder? Gödsel och foder behöver köpas in, och nu är priset rekordhögt.
Annie Lööf (C):
Det är en oerhört mörk dag för Europa. Nu krävs nationell samling men också att vi agerar i enlighet med den solidariska säkerhetspolitik som Sverige har. Den starkaste försvars- och säkerhetspolitiska signalen som vi kan skicka till omvärlden är just enighet. Nu hör vi krigets larm som åter ljuder över Europa.
Putins folkrättsvidriga, fullskaliga militära invasion av Ukraina markerar en mörk dag i vår kontinents historia. Det hotar inte bara människoliv, freden och stabiliteten i vårt närområde. Det kommer också att ställa oss inför andra verkligheter. Migrationsfrågan är ett sådant område. Det eskalerade våldet från rysk sida kan tvinga många miljoner människor på flykt.
I ett sådant läge måste Sverige tillsammans med övriga EU vara glasklara med att den som flyr Putins krig har en skyddad plats hos oss. Mitt tydliga medskick till statsministern i en väldigt mörk och komplicerad tid är att vara tydlig med Sveriges och EU:s solidaritet med det ukrainska folket.
Det gäller att stå upp för öppenhet, humanism och medmänsklighet för alla dem som nu fruktar för sina liv och för sin framtid och att hon gör vad hon kan för att EU som helhet ska stå enat i detta framåt.
Annie Lööf (C):
Jag är enig med statsministern om att det är många länder som behöver ta ansvar. Men i det akuta läge som den ukrainska befolkningen nu befinner sig i, och i en tid där situationen förändras timme för timme och minut för minut, måste signalen från omvärlden och EU-ledarna i kväll vara att vi ska värna öppenhet och solidaritet. Det måste vara genomgående i det budskap som kommer i kväll.
Det handlar om ett krig bara två timmar bort från Sverige. Då behöver vi tillsammans med övriga EU-länder stå upp för humanismen och medmänskligheten och undanröja varje tvivel hos den som flyr att det finns skydd och trygghet i Sverige och i andra europeiska länder. När statsministern i kväll möter sina premiärministerkollegor är det min förhoppning att man där i enighet kan skicka just den signalen till Ukrainas folk.
Annie Lööf (C):
Kvinnor som våldtas under pistolhot inför sina barn, som hålls fångna i sina hem av ryska soldater, våldtagna om och om igen. Människor som utnyttjas som en del av en hänsynslös systematisk krigföring. Rapporter om sexuella övergrepp mot ukrainska kvinnor och barn kommer i en strid ström, och tyvärr är detta bara ännu ett exempel. Det sexuella våldet finns i konflikter över hela världen.
Enligt FN har en av fem kvinnor på flykt från krig eller humanitära katastrofer varit utsatta för sexuellt våld. Det är övergrepp som sätter djupa och såriga ärr, orsakar bottenlöst lidande, splittrar familjer och raserar människovärdet och framtidstron. Det är vår skyldighet att stå upp för krigets offer och agera. Utredningar vad gäller krigsbrott vid polisen och Åklagarmyndigheten måste ges ökade resurser.
Fler fall behöver drivas enligt lagstiftningen om universell jurisdiktion. Men framför allt måste vi stärka det internationella arbetet och samarbetet för att stoppa och utreda dessa avskyvärda brott. Våldtäkter, likt andra krigsbrott, ska aldrig accepteras oavsett var i världen gärningsmannen befinner sig. Läget är mycket allvarligt och alarmerande. Ropen på hjälp ekar, och Sverige kan här göra skillnad.
Vad gör statsministern för att stärka Sveriges roll i arbetet mot krigsbrott? Hur ser regeringens plan ut för att bistå till exempel Internationella brottmålsdomstolens och andra internationella instansers arbete för att värna några av krigets allra mest utsatta barn och kvinnor?
Annie Lööf (C):
Det är fråga om helt obeskrivliga och avsiktliga brutala krigshandlingar mot civila i Ukraina. Och det kräver snabba och kraftfulla åtgärder. Anledningen till att jag tar upp detta i dag är att fallen som leder till åtal och lagföring är så få. Under kriget i Bosnien beräknas 20 000 våldtäkter ha ägt rum. Men enligt organisationen Kvinna till Kvinna ledde enbart 30 fall till åtal.
Det får inte ske igen. Därför är det viktigt att agera offensivt. Det behöver skalas upp. Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten i Sverige behöver ökade resurser för att arbeta med dessa frågor. Vi behöver hjälpa till i det internationella samfundet för att driva frågorna vad gäller Internationella brottmålsdomstolen. Arbetet behöver helt enkelt intensifieras.
Jag välkomnar att arbetet görs, men jag skulle vilja trycka än mer på att mer resurser krävs så att man kan använda universell jurisdiktion på Åklagarmyndigheten på ett ännu mer kraftfullt sätt än i dag.
Annie Lööf (C):
Ulf Kristerssons regeringsförklaring slog fast att Sverige ska vara en pådrivande medlem i EU. Regeringens budskap till omvärlden vid klimattoppmötet förra veckan var att det brådskar. Sverige har tidigare gått före och visat hur vårt land både kan och ska vara en förebild för andra. Men det kan inte undgå någon att det är andra tider nu, ett paradigmskifte om man så vill. Nu visar regeringen med sin första budget att man lägger i backen för klimatambitionerna.
Man lägger sig på EU:s absoluta miniminivå när det gäller grön inblandning i bensin och diesel, och man höjer våra utsläpp med 55 miljoner ton till 2030. Det är lika mycket som Sveriges totala utsläpp på ett år. Regeringens egen bedömning är att den politik som regeringen för leder till ökade utsläpp. Det står svart på vitt i budgetpropositionen. Men faktum är att även om regeringen väljer att backa in i framtiden på hemmaplan fungerar inte det i EU.
Utsläppen i EU ska minska rejält till 2030, enligt nya, skärpta klimatmål. För Sveriges del innebär det att vi behöver minska utsläppen med ungefär 50 procent. Jag tror inte att jag behöver påminna statsministern om att klimatmålen på EU-nivå är bindande. Det är lagstiftning som Sverige måste följa. Ändå står det att läsa i regeringens budget att EU:s krav till 2030 bedöms inte kunna nås. Det är ingenting att rycka på axlarna åt. Det kommer att kosta, förr eller senare.
Därför är min fråga till statsministern: Hur ser den konkreta planen ut för att Sverige ska kunna följa de bindande EU-målen om en minskning av utsläppen med 50 procent? Tar regeringen höjd för panikåtgärder längre fram, eller tar regeringen höjd för att köpa sig fri? Tar man redan nu, i detta ekonomiskt kärva läge, höjd för dryga EU-böter?
Björn Leivik (M):
Det är alltid lika trevligt att lyssna till Mikael Johanssons inlägg. De förhöjer stämningen. Fru talman! Jag ska göra några reflexioner över betänkandet KU15. Det verkar som att riksdagens arbetsformer intresserar många ledamöter - därav 85 stycken motioner. Ett trettiotal är återkommande.
Vi har hört från Marianne att de kommer att återkomma ytterligare någon gång nästa år med samma motioner, och det är väl trevligt. Många har som sagts behandlats tidigare, och då utan bifall. De avstyrks även denna gång genom en förenklad behandling. I motionsfloden finns många intressanta förslag, till exempel distansvotering.
Men enligt regeringsformen ska riksmötet hållas här i Stockholm. En ändring skulle således kräva en grundlagsändring. Flera motionärer vill ha en förlängning av motionstiden. Men utskottet konstaterar att Riksdagskommittén behandlade frågan i slutet av förra mandatperioden och fann att nuvarande ordning var att föredra.
Visst hade det varit trevligt, Mikael, att ha Karl XI:s drabanter vid riksmötets öppnande. Men å andra sidan är detta en fråga för talmannen och de vice talmännen att besluta om. Lobbning är en företeelse som vi har fått vänja oss vid. Ibland kan vi ha stor nytta av den information som förmedlas.
Samtidigt måste vi vara kritiska och undersöka vem eller vilka som står som avsändare. Utskottet har vid flera tillfällen behandlat motioner om lobbning och har bland annat med hänvisning till Demokratiutredningen avstyrkt förslaget om ackreditering.
Ersättningar av olika slag till ledamöter och före detta statsråd har föranlett ett antal motionärer att begära utredningar eller direkta förändringar. Ett antal fall har uppmärksammats där garantitagare har kringgått reglerna för minskning av inkomstgarantin genom att inte ta ut lön för arbete.
En översyn har nyligen genomförts som resulterade i en jämkningsregel som förhindrar situationer som denna. När det gäller inkomstgarantin och jobbskatteavdraget pågår diskussioner om särskiljande. I avvaktan på resultatet av dessa diskussioner väljer utskottet att avstyrka motionen i detta ärende. Fru talman! Avslutningsvis yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.