KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Örnfjäder (S):
I svaret som jag har fått nämns också att regeringen under våren kommer att fördjupa arbetet med hur vi bäst kan motverka ungdomars brottslighet. Jag är intresserad av att få lite mer kött på benen när det gäller just den delen, för jag tror att det kanske är nyckelfrågan.
Jag har inte lösningen på problemet. Jag ser bara att det finns olika saker i samhället som gör att en sådan här utveckling riskerar att fortsätta i ännu högre fart än i dag. Utanförskap är en sådan sak.
Om möjligheterna att få inkomster på annat sätt minskar är det också en anledning till att söka en sådan här dålig väg att gå. Jag måste ändå konstatera att det finns en övertro på att fler poliser ska bli synliga ute på stan.
Jag ser inte det resultatet hemma hos mig. Jag ser inte det resultatet hos dem jag pratar om. Jag ser inte det resultatet när jag pratar med polisen.
Det besked som jag har fått är att de ekonomiska problem som finns ute hos polismyndigheterna får till resultat att det blir fler och fler poliser som har mer och mer arbete inomhus i stället för utomhus - rätt eller fel, men det är svaret jag får.
Utvecklingen som jag och många andra har redovisat pekar i riktningen att det blir fler och fler brott av det här slaget. Det uttalande som jag refererade till, att man anser det som mer eller mindre riskfritt, pekar också åt det hållet. Det är färre och färre synliga poliser.
Det är möjligt att de finns någonstans, men inte där det finns risk för att de här brotten begås.
Då har det gått väldigt långt. Dessutom har resultatet blivit att han sedan något år tillbaka inte har möjlighet att ha kvar sin butik på grund av att han helt enkelt har blivit rädd för att gå dit. Så ofta blev han rånad. Då kan man inte säga att man inte hade hotbilden klar för sig, om man ser det från myndighetens synpunkt.
Om han har blivit rånad tio-tolv gånger på lika många år måste man ha haft väldigt klart för sig att man borde sätta in den här synliga polisinsatsen där. Jag fick det svaret i somras också att samverkan mellan polis, kommuner och övriga delar av samhället successivt byggs ut.
Jag har försökt att kontrollera det hemma, och jag ser inte det heller riktigt. Det kan bero på att jag inte bor i en storstad. Jag hoppas att det är bättre där, men tyvärr verkar inte utvecklingen peka åt det hållet i den frågan heller.
Krister Örnfjäder (S):
Jag tycker att det är bra att man inrättar fler och fler poliskontor. Jag önskar att man gjorde det i alla delar av Sverige. Tyvärr ser jag inte den utvecklingen hemma hos mig i min del av Sverige. Där blir det färre och färre kontor, och de som finns blir mindre och mindre bemannade. Jag lyckönskar dem som får del av den här satsningen.
Jag hoppas att den kommer att fördelas till fler, så att även jag och de som jag företräder i den delen av Sverige får möjlighet att se en sådan här positiv utveckling. Jag tror också att det är nödvändigt att det finns poliser som har kontakter med myndigheter och andra för att komma åt det här problemet. Men för att lyckas med det måste det finnas personer som är där och gör jobbet.
Därför måste man se till att man har en sådan bemanning att man klarar av en sådan situation. För några veckor sedan hade vi en liknande diskussion här om polisens resurser. Då pekade jag på att man i Kalmar län riskerar att ha en mindre bemanning under sommaren än vad man normalt har på grund av att regeringen endast har gett pengar för ett halvår framåt och sedan ska återkomma.
Jag vet att ministern har varit på besök där sedan dess, och jag hoppas att myndigheten fick ett lugnande besked som gjorde att man kan planera för en ökad bemanning under sommaren, eftersom Kalmar län är ett turistlän och har ett större behov av fler poliser under den perioden än man kanske har under resten av året.
För att man ska klara av det här tror jag inte att det räcker med exempelvis att man får fler poliser eller att straffen blir längre, utan det behövs många andra åtgärder också. Jag hoppas att det som ministern har satt i gång med nu kommer att utmynna i någon form av nationell plan. Jag tror att regeringen måste gå före och visa med hela handen att man prioriterar den här typen av brottslighet.
Krister Örnfjäder (S):
Det som jag har fått berättat för mig om den här samlingen är att den är unik även i jämförelse med andra samlingar.
Den förklaring som jag har fått - jag har haft förmånen att titta på samlingen, med en amatörs ögon - är att på plats finns ett exemplar av i princip samtliga föremål som har tillverkats.
Inte nog med det; tillsammans med dem finns ritningarna till föremålen. Just kombinationen av att de är kompletta är tydligen något som inget annat glasbruk i Sverige kan redovisa. Ministern nämnde att det här även har att göra med andra områden. Det är riktigt.
Samordnarna som regeringen har utsett har själva lagt fram ett fyrapunktsprogram, där det här är den första punkten i ett upplägg för att göra det möjligt att värna den svenska glasindustrin på lång sikt. Själva syftet med att ta fram just glassamlingen är inte försäljningen.
Man ser en möjlighet att synliggöra samlingen på ett helt annat sätt än i dag. I dag plockar man ut en del åt gången av samlingen för de besökare som kommer dit, det vill säga de en till en och en halv miljon människorna som kommer varje år.
Det skulle i sin tur vara en del av attraktionskraften för att göra Glasriket även i framtiden till förhoppningsvis en ännu bättre turistmagnet. Det skulle gynna två syften, nämligen att göra regionen starkare och glasbruken ännu mer ekonomiskt starka.
Alla vi som har möjlighet att åka till området vet att ett besök oftast inte innebär bara ett besök utan också ett inköpstillfälle. Det gynnar den direkta produktionen. Jag vill att vi ska gå från en defensiv till en offensiv linje. Dagens ägare har - enligt uppgift, man får gå på andrahandsuppgifter - gjort stora satsningar.
Som i så många andra branscher finns alltid en gräns för vad de egna ekonomiska möjligheterna kan orka med. Då försöker man hitta andra lösningar. Det finns många exempel, till exempel bilbranschen, där regeringen redan har engagerat sig.
Här försöker man göra något motsvarande i en annan del av landet som är minst lika angeläget som i de andra områden där regeringen har gjort någon form av insats, eller vill göra någon form av insats.
Jag utläser av det svar som ministern ger att man pratar om att det finns ett utrymme på 32 miljarder för reformer. Då vill jag gärna se om det finns ett utrymme för den här verksamheten inom ramen för de 32 miljarderna så att det går att vara aktiv och hitta lösningar.
Ministern har också sagt: "Regeringen har utöver de satsningar som omfattas av statsbudgeten för 2009 tillfört ytterligare resurser för att på olika sätt möta nedgången i ekonomin." På vilket sätt kan just glasindustrin komma i fråga för de pengarna?
Krister Örnfjäder (S):
Jag fick en idé om hur vi skulle kunna utveckla de här diskussionerna. Det är att man på samma sätt som man låter fler från riksdagens sida vara med kanske skulle tillåta ett par av ministrarna att vara med i samma diskussion, så att man klarade av flera på en gång. Nu löser vi det på ett annat sätt, och jag ska prata med Maud Olofsson om just den här frågan på fredag. Vi får alltså ta det vid två olika tillfällen i stället.
Jag tycker att vi kan vara överens om ett par saker i alla fall. En av dem är att vi är i en kris och att vi borde gå ur den krisen starkare än vi gick in i den. Om vi ska göra det tycker jag att man ska använda exempelvis de förslag och idéer som samordnarna i Kalmar län har tagit fram.
En av de idéerna är just satsningen på ett museum för att göra glasindustrin och Glasriket attraktivare. Vi är naturligtvis som smålänningar glada för varje krona vi kan få som någon annan ger oss utan att vi ska behöva tjäna ihop den själva. Där finns det också ett rimlighetsresonemang.
Vi är inte så vana i Småland att få så mycket statliga pengar. Det är faktiskt vanligare att de pengarna, inte minst till kulturändamål, går i mycket större utsträckning till andra delar av landet. Jag missunnar inte andra delar de pengarna - jag vill bara att vi skulle kunna få lite till. Det här är ett bra projekt, och det har alla förutsättningar att bli en lyckad satsning.
Jag tycker att det borde vara i regeringens intresse att ta ytterligare ett steg på den här vägen och se om det inte finns några kronor till bland de 32 miljarderna till den här satsningen. Jag tror att det skulle vara väl investerade pengar.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Skälet till att jag skrev interpellationen är en tidigare interpellationsdebatt som vi hade för ungefär en månad sedan. Vid det tillfället debatterade vi glasindustrins situation och framtid.
I den diskussionen framförde jag fyra förslag som samordnarna i Kalmar län hade lämnat på hur man tyckte att regeringen skulle agera för att förbättra situationen för glasindustrin. Det blev en kortare diskussion vid det tillfället om samordnarna och deras funktion.
Jag tyckte att den frågan var alldeles för stor för att den skulle påverka den speciella diskussion som vi hade vid det tillfället. Då tänkte jag att det kunde vara värt en egen mässa. Därför skrev jag en ny interpellation om bara samordnarnas roll.
Det är inte obekant att väldigt stora förhoppningar har väckts ute i landet med anledning av att man har tillsatt speciella personer som har fått det här speciella ansvaret. Jag har också varit med vid ett par tillfällen i Kalmar län när samordnarna har haft olika former av sammankomster. De är väldigt välbesökta.
Mycket folk har kommit dit, och många har framfört förslag och idéer på sådant som man tycker att samordnarna ska ta med sig när de i sin tur sedan har kontakter med regeringen. Det har man gjort utifrån förhoppningen att kunna få se någon form av resultat.
I min interpellation har jag skrivit följande: "Regeringen har utsett 36 regionala samordnare" - det är 37 nu, om jag förstår det rätt - "som ska göra insatser med anledning av varsel och nedläggning av olika verksamheter ute i landet. Dessa samordnare har i sin tur kontakt med den nationella samordningsfunktion som finns i Regeringskansliet.
Under hösten ökade antalet varsel om uppsägningar dramatiskt och regeringen tillsatte då dessa regionala samordnare. Jag vill fråga ministern vilket mandat hon gett de regionala samordnarna att själva vidta åtgärder. Jag vill även fråga ministern vilket syfte hon och regeringen hade med att inrätta de regionala samordnarna."
I svaret som ministern har läst upp har man bland annat påpekat att man ska samordna insatser lokalt och regionalt och att det först och främst gäller att på bästa sätt använda de verktyg som redan finns. Men i exempelvis Kalmar län har man inte stannat där. Det är inte riktigt där diskussionen har hamnat när jag har varit närvarande.
Det är inte heller där man har hamnat från de regionala samordnarnas sida. Jag har här ett dokument som är ett resultat av det arbete som de har lagt ned. De har kommit fram till ett antal olika punkter. De har bland annat skrivit så här: Förbättra regelverken! Öka möjligheterna till kompetensutveckling! Särskilda satsningar bör göras inom glas- och träindustri! Inför ett nytt ROT-avdrag för flerbostadshus!
Öka tillgången till kapital! Inför en företagsakut till företag som hamnar i akut kris! Förbättra infrastrukturen! Överväg att höja statsbidragen till kommuner och landsting! Det är exempel på åtgärder som man tycker att regeringen ska vidta. Samtliga är åtgärder utöver det som man har orkat med inom dagens regelsystem.
Krister Örnfjäder (S):
Ansvar för statsfinanserna, säger ministern att man har. Givetvis, men först och främst har man ett ansvar för medborgarna i landet. Det hjälper inte hur mycket pengar man har om man inte ser till att de människor som har varit med och betalat in de pengarna kan ha ett drägligt liv. Det måste vara den första prioriteringen, inte att titta på varje enskild krona vid varje enskilt tillfälle. Ja, det råder global finanskris.
Men som tidigare talare har sagt kan det inte vara så att man frisvär sig från ett ansvar på grund av att något har hänt någonstans som man inte anser sig ha skulden till. Man är naturligtvis tvungen att ta tag i situationen ändå. Ministern säger att det byggs överallt när det gäller infrastruktur. Jag hälsar ministern välkommen till Kalmar län. Där byggs det inte på något enda ställe när det gäller infrastruktur. Det är det sorgliga faktumet.
Jag har bjudit ned kommunikationsministern för att hon ska komma ned och se på verkligheten. Även näringsministern är välkommen. Allt görs tydligen redan. Vad ska då samordnarnas förslag användas till om allt redan är på gång? Som jag försökte visa med min uppräkning har regeringen sagt ja till ett förslag av de åtta som man har prioriterat från våra samordnares sida.
Det är ett förslag som inte kostar regeringen en enda krona. De andra, som medför någon form av kostnad, har man ännu så länge inte gjort något med. Jag tycker att regeringen ska ta till sig de förslag som samordnarna har kommit med och se till att så många som det bara går blir genomförda så snart som möjligt.
Använd gärna de 40 miljarderna! Enligt ministerns egen utsago har man ju ännu inte använt dem.
Krister Örnfjäder (S):
Tack för svaret! Trots svaret är jag djupt orolig. Strax före jul fattade riksdagen beslut om framtidens resor och transporter.
Det står att en fungerande infrastruktur är en grundförutsättning för att bedriva företagsverksamhet och åstadkomma långsiktigt hållbar tillväxt i alla delar av landet. Regioners möjlighet att behålla och locka till sig företag är beroende av att det finns fungerande transporter och kommunikationer. Det är precis det som den här interpellationen handlar om.
Jag har sagt att det behövs en successiv upprustning och modernisering av järnvägsnätet i sydöstra Sverige för såväl gods- som persontrafik där behovet av infrastruktursatsningar är stort. Moderna och snabba järnvägstransporter är nödvändiga i de norra delarna av Kalmar län. Behovet av att förstora arbetsmarknadsregionen och möjligheterna att studera kan tillgodoses bara genom en väl utvecklad järnvägstrafik.
Tjustbanan behöver moderniseras för att öka tillgängligheten samtidigt som behovet av godstransporter på järnväg kan tillgodoses. Fram till den 31 december 2008 fanns det 250 miljoner kronor avsatta i Banverkets budget för att påbörja moderniseringen av Tjustbanan. Nu finns inte Tjustbanan med i regeringens infrastrukturplanering. Det finns inga medel avsatta för att upprusta banan.
Nya tåg har dock köpts in för Tjustbanan. Dessa ser nu ut att inte kunna användas fullt ut, och driftstörningarna är stora - och då menar jag stora. Tågen mellan Västervik och Linköping är alltför ofta inställda. För resenärerna medför det stor oro och osäkerhet. Tjustbanan är en viktig länk för de personer som arbetspendlar eller studerar, och det är en förutsättning för att Västerviks kommun inte ska vara en egen arbetsmarknadsregion.
Ministern har nu sagt man har tagit bort de här 250 miljonerna och hänvisar till att behovet egentligen är 3,6 miljarder. Då är det två delvis olika saker man pratar om.
De 250 miljonerna var i första hand till för att man skulle börja med förbättringen av banan mellan Linköping och Åtvidaberg, medan de 3,6 miljarder som ministern använder som argument var till för att man skulle bygga om järnvägen från Västervik till Linköping, alltså en fördubbling. Vi pratar alltså om två olika saker.
Min fråga är: När det ändå fanns 250 miljoner avsatta, skulle man inte ha kunnat börja använda dessa 250 miljoner för att sätta i gång moderniseringen och startat som det var tänkt från Linköping och söderut? Då hade man åtminstone kunnat förbättra en del av bansträckningen.
Nu när man tagit bort dessa pengar händer det ju "ingenting" - ja, det händer saker, men moderniseringen av banan har uteblivit. Jag ser det som någon form av ambitionsmarkering, precis som regeringen har gjort i fråga om bansträckningen mellan Emmaboda och Karlskrona.
Man avsatte 50 miljoner för att sedan återkomma med förhoppningsvis de ytterligare 800 miljoner som det går åt för att ordna till den bandelen. Man skulle ha kunnat resonera precis på samma sätt när det gäller sträckan Linköping-Västervik.
Krister Örnfjäder (S):
Banverket ser då inte de 250 miljonerna som värdefulla, men vi som bor längs den här banan ser varje krona som kan investeras i den som värdefull. Vi ser att de kommer att kunna få en väldigt stor betydelse för banans utveckling. Regeringen själv har sagt att man gör en historisk satsning på infrastrukturen.
Jag håller inte riktigt med om det. Men om vi nu säger att det är på det sättet, hur har man då kunnat missa att se behoven av investeringar i Kalmar län och sydöstra Sverige?
Jag vet och ministern själv vet - det är inte första gången vi pratar om det här, och jag är inte den enda som har fört upp frågan - att det är många som har varit på besök i riksdagen och på ministeriet och då berättat hur det ligger till. Det gör att den tillgängliga informationen finns. Men vad man har missat, tycker jag, är att Östersjöregionen är ett av Europas starkaste tillväxtområden.
Jag tycker också att man har missat satsningen på infrastruktur just i sydöstra Sverige, som skulle kunna vara en satsning på ekonomisk tillväxt och utveckling i hela landet.
Regeringen har själv satt upp övergripande mål som har preciserats i följande sex delmål: Hög transportkvalitet, tillgängligt transportsystem, säker trafik, god miljö, regional utveckling och ett jämställt transportsystem. Ändå har man inte lyckats få med Tjustbanan och Stångådalsbanan i ett sådant resonemang, och det tycker jag är lite konstigt.
De borde finnas med, precis som många andra banor finns med, när man för den här typen av grundläggande resonemang. Jag är fullt införstådd med hur man många gånger resonerar utifrån Banverkets perspektiv, men Banverkets perspektiv och politikers perspektiv behöver inte alltid vara detsamma.
Vi kan som politiker lägga in andra delar i vårt resonemang som man kanske inte från - ursäkta uttrycket - tjänstemannahåll känner att man har mandat för. Vi kan alltså göra andra överväganden. Och regeringen kan peka med hela handen och säga: Här ser vi att någonting håller på att hända, och det måste vi göra någonting åt.
Men om en sådan situation uppstår måste det finnas ett genuint intresse för att få till en sådan utveckling. Och jag förutsätter att det finns ett sådant intresse från regeringens sida. För ett och ett halvt år sedan stod jag i den här kammaren i en interpellationsdebatt med näringsministern.
Jag tog då upp problematiken med att Nutek hade konstaterat att Västerviks kommun och Gotlands kommun var de enda två kommuner i södra Sverige som var egna arbetsmarknadsregioner. Gotland har särskilda problem på grund av att det ligger där det ligger och att det är så mycket vatten mellan ön och fastlandet.
Så är det inte med Västerviks kommun, men problemet är precis likadant i alla fall. Då frågade jag näringsministern: Hur ska vi lösa det problemet? Svaret från henne blev: Tågtrafik. Då måste vi också kunna leverera och se till att vi åstadkommer tågtrafiken.
Krister Örnfjäder (S):
Jag kan hålla med om mycket av det som ministern säger, men jag vill att det också ska levereras så att vi kan åstadkomma de resultat som vi tydligen är överens om. När man tar bort de 250 miljonerna och hänvisar till att det kommer att kosta mycket mer är det inte någon bra signal. Det är ett för vår del av landet negativt resultat.
Det sades att det inte skett några satsningar under de senaste tolv åren. Det är faktiskt värre än så. Den järnväg som går till Västervik har man inte gjort något vettigt med sedan 60-talet när den byggdes om från smalspår till bredspår. Så illa är det! Det har passerat många regeringar, och jag har fört precis samma resonemang gentemot tidigare infrastrukturministrar tillhörande mitt eget parti.
Det tog sex år, vad jag känner till, att över huvud taget få upp banan på dagordningen - från 1994 till 2000. Det tog ytterligare två år att få fram de 250 miljonerna. Därefter tog det ännu ett år att - i samband med Electroluxnedläggningen - få den tidigarelagd, från 2011 till 2008. Men sedan tog ni bort pengarna! Det tycker jag inte är någon bra utveckling för Västerviks kommun.
Jag ställer, som sagt, upp på mycket av det som ministern sagt, och jag skulle vilja komma med ett erbjudande. När vi har den situation vi har i Västerviks kommun vad gäller banan - vi har ju Västerviks och Åtvidabergs kommuner i första hand, och även Linköpings till viss del - upplever jag att den information vi har och det behov vi ger uttryck för inte når fram.
Jag vill därför bjuda in ministern att besöka oss, åka banan och lyssna på argumenten och den diskussion som pågår om de behov som finns. På det sättet kan de som berörs av detta känna att ärendet verkligen landar hos den person som har huvudansvaret i stället för att fastna någonstans på vägen.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill haka på det här tillfället för att få en möjlighet att föra en dialog med ministern om de här frågorna. Det är inte så länge sedan vi hade ärendet om en strategi för att stärka utvecklingskraften i Sveriges landsbygder uppe till behandling här i riksdagen, men då hade inte ministern möjlighet att närvara.
Då var det andra som fick redovisa vad regeringens politik var. Jag har också gjort på det sätt som Karin Åström har gjort. Jag har tittat lite grann på vad ministern har för åsikter i de här frågorna och vilka uttalanden som ministern har gjort tidigare innan Centerpartiet kom i regeringsställning.
Jag vill föra ett resonemang om hur vi ska kunna se att det gör skillnad att Centerpartiet numera har det här ansvarsområdet. Jag vill ta upp några punkter, och sedan kan ministern och jag diskutera vidare själva innehållet. Vi pratar om Sverige, vårt land.
I vissa delar försvinner olika former av samhällsservice, vägunderhållet är eftersatt, enstaka poliser ansvarar för områden stora som hela länder, människor flyttar och skattebördan blir orimligt hög för dem med låga och normala inkomster. Andra delar av landet får ta den andra sidan av myntet med bland annat bostadsbrist, trafikkaos och köer. Detta leder inte till en hållbar utveckling. Vi ser nu att när krubban är tom bits hästarna.
Det går inte att fördela resurser som inte finns. Svaret på detta måste vara en tillväxtpolitik för hela landet. Det är endast så som vi kan lösa problemen. Vi måste se till att människor och företag får goda förutsättningar för att bidra till tillväxten. Först då kommer vi att klättra från vår 17:e plats i välfärdsligan. I dagens Sverige har tyvärr många kommuner en för låg skattekraft.
Detta får till följd att medborgarna i dessa kommuner måste betala en hög kommunalskatt för att kommunerna ska klara vård, skola och omsorg, samtidigt som de många gånger har en mycket låg inkomst. Det är av intresse för hela vårt land att dessa låginkomstkommuner ges förutsättningar att öka sin skattekraft. För att klara detta behöver Sverige en bättre tillväxtpolitik. Det kan man väl ställa upp på.
Om man läser det som enligt uppgift från början skulle bli en proposition, som sedan blev en skrivelse som "bara" innehåller redovisningar, inga konkreta förslag, på hur man vill åtgärda de problem som ministern själv tidigare har gett uttryck för, blir man lite fundersam.
Nu har ändå ministern möjlighet att sätta kött på benen på de synpunkter som finns, eller åtminstone tidigare har funnits. Situationen är inte markant förändrad - tyvärr. Många av de problem som ministern kunde utläsa tidigare kvarstår. De återstår att åtgärda på något sätt. Men några konkreta förslag till åtgärder kan inte jag utläsa.
Det handlar om utredningar, att se över och att få ett uppdrag. Jag har tagit fram ännu ett citat från ministern som bland annat handlar om hur man vill att regionalpolitiken ska se ut. Ministern säger bland annat att staten borde kräva att verk och företag ska fortsätta att erbjuda service på landsbygden, vilket inte är fallet i dag.
På vilket sätt kräver ministern det i dag?