Henrik von Sydow (M):
Jag vill också tacka för svaret. Jag noterar att det är biträdande finansminister Gunnar Lund som svarar. Det kan tyckas lite anmärkningsvärt. Frågan är i grunden ställd till Pär Nuder. Den är av en grundläggande konstitutionell karaktär. Dessutom har frågan en sådan gränsyta mot diskussionen om det demokratiska samhället att den lika gärna kunde ha varit ställd till demokratiministern. Kanske är det lite avslöjande att Gunnar Lund tog svaret.
Det beror inte på att Gunnar Lund har tagit hand om de konstitutionella frågorna eller agerar som demokratiminister. Snarare ser jag, som tidigare skarpt kritiserats och som indirekt omnämns i interpellationen, att den utpekade myndigheten Riksskatteverket är ett verktyg, ett redskap. Därför dyker Gunnar Lund upp i kammaren för att svara.
Det är viktigt att tydligt och klart slå fast att Riksskatteverket inte bara är Finansdepartementets eller finansministrarnas redskap. Riksskatteverket ska vara en fungerande och trovärdig myndighet i hela folkets, inte bara Finansdepartementets, tjänst.
Det är fullkomligt essentiellt och centralt att det som skiljer demokratier från mer centralstyrda stater och samhällen är på vems uppdrag som myndigheterna verkar. I demokratier är det angeläget att det aldrig får råda något tvivel om att myndigheterna är medborgarnas tjänare. I diktaturer används de ofta som statens och det maktbärande partiets verktyg. Därför är frågan som riktas här oerhört principiellt angelägen.
Jag instämmer helt och hållet i Tobias Krantz bild av att i Sverige har de senaste åren trenderna att myndigheterna ägnar sig åt partipolitiskt färgad propaganda och opinionsbildning blivit allt starkare. Herr talman! Vi ska inte underskatta kraften och volymen i myndigheternas opinionsbildning. Naturvårdsverkets kampanjbudget är på 90 miljoner kronor.
Det kanske inte är en stor post för en finansminister med utsikt över hela den omfattande svenska statsapparaten, men statsrådet bör betänka att den summan exakt motsvarar det som inför eurofolkomröstningen anslagits för ja- och nej-sidan tillsammans. I kronor räknat sköljer myndighetens budskap över oss med en kraft som motsvarar en hel folkomröstning - fast vi har inget alternativ; det finns inga ja- och nej-sidor.
Några alternativ, allsidighet eller nyanseringar får vi inte heller i den kanske allra mest uppmärksammade och kritiserade kampanjen, nämligen Riksskatteverkets kampanj för högskattestaten, väl tajmad till valåret 2002 och med en fortsättning det här året. Kampanjen riktar sig mot ungdomar, och syftet sägs vara att motverka svartjobb. Men RSV:s kampanj har knappast handlat om svartjobb. Ingenting i filmerna riktar sig direkt mot svartarbetarna.
Tvärtom rullas bilder som tecknar en värld där ingenting fungerar om staten inte får ta hand om det. Gräsmattor blir vildvuxna så att det inte går att spela fotboll. Det kommer inget vatten ur kranarna, och gatorna är en lervälling om folket inte betalar de höga skatterna. Unga människor får en bild av att ingenting kommer att fungera om inte staten tar hand om detta. Det här skulle precis lika gärna kunnat ha Socialdemokraterna, Vänsterpartiet eller SSU som avsändare.
Detta är mycket anmärkningsvärt. Herr talman! Våra myndigheter och statens tjänstemän ska ha en hög trovärdighet och respekt. De ska verkligen agera i hela folkets tjänst. Missförstå mig inte. Det är inte fel med fri opinionsbildning och debatt i de här angelägna frågorna, men det får aldrig bli en uppgift för statliga myndigheter att driva debatt eller föra opinionsbildning. Det gör demokratin mindre vital. Det gör demokratin en otjänst.
Statsrådet pratar om svåra gränsdragningsproblem. Mot bakgrund av det jag har anfört och vi har diskuterat här, vad vill statsrådet göra? Hur vill statsrådet visa gott ledarskap och tydliggöra var gränsen går för myndigheterna? Hur vill statsrådet tydliggöra ett stopp och ett förbud för statliga myndigheter att driva partipolitiskt färgad opinionsbildning?