Oscar Sjöstedt (SD):
Det är givetvis glädjande att regeringen föreslår en reform inom invandringspolitiken som går i rätt riktning snarare än i fel riktning, vilket dessvärre har varit normaltillståndet. Jag skulle dock vilja sticka ut hakan och påstå att majoriteten av väljarna är rätt förbryllade över att individer som vistas illegalt i Sverige över huvud taget har rätt till ekonomiskt bistånd.
Varför har denna felaktighet inte rättats till tidigare? Hur har den ens uppstått? Jag vill uppmärksamma kammaren på att det kan vara ett regelrätt lagbrott att vistas i det svenska riket olovligen. Det är något man kan dömas för i domstol och följaktligen också straffas för, helt och hållet enligt samma principer som gäller för andra typer av brottslighet. Värt att notera är att mitt parti inte har medverkat till att stifta just denna lag.
Det är något som har beslutats i denna kammare av de övriga partierna. Fram tills nu har det funnits ett system där vi premierar individer som bryter mot svensk lag genom att bevilja dem ekonomiskt bistånd. Det är direkt ologiskt.
Jag tycker att det är olämpligt att den proposition som är föremål för dagens debatt innehåller undantag som gör att mer än hälften av den grupp individer som annars skulle beröras av propositionen inte berörs. Sverigedemokraterna menar att detta undantag helt bör avskaffas. Jag säger inte att det är lätt. Jag tycker för egen del att det är svåra beslut att fatta.
Undantaget som propositionen föreslår berör individer som vistas olovligen i Sverige med barn. Hela min grundansats - det gäller inte bara mig utan det gäller hela mitt parti - är att barn inte ska behöva lastas för att deras föräldrar fattar dåliga beslut. Herr talman! Vi måste likväl någonstans sätta ned foten.
Det vi pratar om är faktiskt individer som bryter mot svensk lag genom att olovligen vistas i riket. Vi kan inte ha ett system som premierar den sortens beteende. Vilken sorts signaler sänder vi till de folk som faktiskt respekterar myndighetsbeslut, även om det råkar vara ett avvisningsbeslut?
Detta bör självfallet gälla undantagslöst. Sverigedemokraterna menar vidare att om man är asylsökande i Sverige, vilket i sin tur är lite märkligt eftersom man med geografisk logik inte passerat bara ett utan snarare minst sju så kallade säkra länder på vägen hit, är man givetvis berättigad till tak över huvudet, till mat för dagen och därtill motsvarande.
Utöver detta finns det ingen som helst reson i att vara berättigad till vare sig dagersättning eller så kallat särskilt bidrag. Detta system bör givetvis avskaffas. Herr talman! Låt mig kort reflektera över det faktum att propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen och de fyra allianspartierna. Gott så. Jag har ingen som helst synpunkt på det förfarandet.
Partier samverkar givetvis med varandra så länge de upplever att det gynnar ens egen sak och så länge den ömsesidiga viljan finns. Men jag måste ändå få ställa frågan: Vad är ni så rädda för? Låt oss anta, rent hypotetiskt, att jag själv eller någon annan representant för mitt parti hade suttit med i de förhandlingar som ledde fram till detta förslag. Vad hade varit worst case scenario?
Om jag hade suttit i en sådan förhandling och framfört ganska exakt det jag framför just nu, och man hade kommit fram till att det inte var något som det går att jämka sig med, då hade jag lite snopet sett mig tvungen att lämna förhandlingen och förklara att mitt parti inte står bakom den överenskommelse som förhandlingen ledde fram till. Men vad hade varit best case scenario? Givetvis att vi hade blivit överens.
Då hade vi möjligen haft en helt enig riksdag som ställer sig bakom denna proposition. Tro mig! Det är en enorm styrka gentemot våra uppdragsgivare, det vill säga den svenska väljarkåren. Sverigedemokraterna är i dag riksdagens tredje största parti.
Opinionsmätningarna som ni alla följer mer eller mindre slaviskt gör gällande att om det vore val i dag skulle vi antingen befästa vår tredje plats, alternativt bli näst störst eller till och med kanske enskilt största parti. Vi förhandlar med varandra när vi sitter i riksdagens olika utskott. Vi förhandlar i olika typer av parlamentariska kommittéer, och vi förhandlar även i helt andra sammanhang. Vad exakt är ni så rädda för?
Om vi driver en åsikt som det inte går att nå konsensus om - men då så, då blir det tydliggjort inför väljarna. Det kan väl knappast ses som ett problem. Det borde tvärtom vara bra både för oss, för övriga och framför allt för väljarna, som sedan kan avkunna sin dom i de allmänna val som är mer eller mindre heliga för oss.
Men låt oss åtminstone göra ett ärligt försök till att visa på ett visst politiskt ledarskap. Herr talman! Jag yrkar bifall till Sverigedemokraternas reservation nr 1.