Roland Utbult (KD):
Jag ställer mig bakom samtliga kristdemokratiska reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 3. Jag har suttit hela eftermiddagen och lyssnat på debatter, däribland en som handlade om bland annat självförsörjningsgraden i Sverige.
Jag kunde koppla det till vår debatt nu, då fisket är en basnäring och en viktig del av vår självförsörjning. Debatterna har känts aktuella och intressanta.
Jag tycker att debatten om fiskeripolitiken utvecklas åt rätt håll på flera punkter. Inom yrkesfisket är det pelagiska systemet med individuella överförbara fiskerättigheter, TFC och ITQ, en succé.
Det pelagiska systemet - det vill säga fiske i havets mellanskikt av sill, strömming, makrill och liknande - har inneburit kraftiga löneökningar, bättre arbetsmiljö och nya båtar. Det har lockat ungdomar och därmed inneburit en föryngring av yrkesfiskarkåren.
Dessutom har förhållandena i fiskberedningsindustrin blivit mycket bättre. Genom långsiktiga kontrakt med yrkesfiskare garanteras ett jämnt flöde av fisk till fabrikerna. Driften har på det sättet blivit jämnare, effektivare och lönsammare. En viktig orsak till att systemet fungerar så bra är att det har funnits kustkvoter.
Nu är det dags att införa liknande system som för det pelagiska fisket för det demersala yrkesfisket - alltså fisket nära botten av torsk, räka, kräfta med flera arter.
Havs- och vattenmyndigheten bör få i uppdrag att genomföra en systemförändring som gagnar det demersala yrkesfisket. Det finns fakta som pekar på behovet av permanenta överlåtelser också i det demersala fisket.
Då skulle vi bli av med kvotbåtar som ligger vid kaj och alltså inte används för fiske, och fiskare skulle få en stärkt rättslig ställning med bättre planeringsmöjligheter och stärkt lönsamhet. Som det är nu hindras en balans mellan fiskeflottans struktur och vad som kan fiskas långsiktigt hållbart. Fru talman!
När det gäller föryngring av yrkesfiskarkåren finns orsaken till att yngre inte hakar på och blir fiskare i så hög grad som vi skulle vilja i det negativa propagandaarbete som pågår mot svenskt yrkesfiske, tillsammans med den enorma regleringsiver som präglar fiskeripolitiken.
Svenskt yrkesfiske är världsledande i skonsamhet och selektivitet och borde berömmas, inte kritiseras. Kontrollen är i det närmaste total, och man talar dessutom om kameraövervakning - sådant som normalt används vid brottsbekämpning eller för att förhindra olyckor.
I regeringsförklaringen den 21 januari 2019 sa statsministern: "Kontrollen skärps för att stoppa illegalt fiske." Frågan är vilket fiske statsministern menade. Eller var det vice statsminister Isabella Lövin som utifrån sina villfarelser krävde att statsministern skulle säga så?
Januariavtalets syn på bottentrålning i marina skyddade områden är verklighetsfrånvänd. I de marina skyddade områdena finns fungerande skydd mot fisket utifrån syftet med de skyddade områdena.
Låt oss en gång för alla ta bort skygglapparna från ögonen och förstå att det fiske med bottentrål som pågår inte har den negativa konsekvens som flera ledamöter här i debatten har antytt. Det finns en trålgräns tre fyra sjömil ut i havet. Innanför den är det förbjudet att fiska med bottentrål. Dock finns en del undantag i skyddade områden.
I de här så kallade inflyttningsområdena sker en prövning innan fisket startar, och selektiva redskap används. Vi har 300 marina skyddade områden i Sverige. I 30 av dessa områden bottentrålas det. I Kosterhavet sker det mesta av räkfisket.
I Gullmarn är det fyra fartyg som fiskar 20 dagar om året. I Östersjön sker lite bottentrålning i skyddade områden. Östersjöns torskproblem beror enligt en samlad vetenskaplig bedömning inte på överfiske.
Försämring av havsmiljön med stora syrefria områden och övergödning plus avsaknad av en fungerande sälförvaltning är några orsaker. En annan orsak är en storpopulation av mellanskarv. I möten med yrkesfiskare från ostkusten hör jag förtvivlan över att det görs så lite åt säl och skarvproblemen.
Sälen och skarven i Sverige lär tillsammans äta 200 000 ton fisk varje år. Denna siffra kanske inte är på decimalen rätt, men jag har fått den från en erkänd källa. Fru talman!
Till alla som hävdar att vi har ett överfiske är det också viktigt att säga att 78 procent av alla fiskemöjligheter som tilldelades förra året var i enlighet med MSY, maximalt hållbart uttag. Att vi har ett lågt kvotutnyttjande beror på att Sverige har för få fiskare, vilket kan låta häpnadsväckande för många som tror att vi har ett överfiske.
Exempelvis fiskades 2019 bara hälften av kvoten för havskräfta i Västerhavet. Detta är slöseri med en nationell resurs. Svenskt fiske är en nationell tillgång och en basnäring - inte en nationell belastning.
Genom regleringslättnader och ett system som möjliggör för permanenta överföringar i det demersala fisket - alltså fisket nära botten - kommer en ökad lönsamhet, och med ökad lönsamhet kommer också en föryngring av kåren. Svenskt demersalt fiske är i världsklass i fråga om selektivitet, skonsamhet och hållbarhet.
Nya redskap utvecklas ständigt av yrkesfiskarna, med till exempel så kallade flygande tråldörrar som inte touchar botten. Ett generellt förbud mot bottentrålning gör ingen som helst nytta utan orsakar bara sämre förutsättningar för det svenska fisket, som är världsledande.
Är det bättre att överlåta fisket till andra nationers fiskare, som fiskar mindre skonsamt? Det förslag som finns om att förbjuda bottentrålning har under ett år lett till att investeringarna i västkustfisket närmar sig noll.