Sven Otto Littorin (M):
Låt mig börja med att tacka Raimo Pärssinen för interpellationen. Det här är ett viktigt område, och det är därför vi har tagit den här debatten många, många gånger. Låt mig konstatera att arbetsrelaterad ohälsa kostar samhällsekonomin i runda slängar 50 miljarder per år, dels i kostnader för ohälsan, dels i kostnader för produktionsbortfall. Det är naturligtvis alldeles för mycket. Vi kan inte ha det på det sättet.
Vi kan heller inte ha det på det sättet att många av dem som finns på svensk arbetsmarknad kommer till jobbet på morgonen och är osäkra på om de ska komma hem på kvällen hela, friska och vid liv. Det går inte. Då kan man naturligtvis säga att det bara finns en sak att göra, och att det är att bibehålla eller höja Arbetsmiljöverkets ramanslag.
Därvidlag påminns jag om det som Sven-Erik Österberg sade i Kommunalarbetaren för inte så hemskt länge sedan när han fick frågan: Vari ligger det nya i socialdemokratisk jobbpolitik? Han svarade: Egentligen är det inte så mycket nytt i sig. Nej, det är ju helt uppenbart att det är på det sättet, därför att i socialdemokratisk arbetsmiljöpolitik handlar det bara om anslaget till Arbetsmiljöverket. Det handlar aldrig om någonting annat.
När jag tog över och vi gick igenom arbetsmiljöpolitiken slog det mig att det nästan inte har hänt någonting i arbetsmiljöpolitiken på 30 år, åtminstone inte i debatten. Det är en sorgligt försummad debatt som har kommit att mest handla just om ramanslag till myndigheter snarare än någonting annat. Arbetsmiljöverket gör ett utmärkt arbete. Inspektionerna är viktiga och nödvändiga. Det är bra att det är på det sättet.
Samtidigt kan det inte vara så att alla myndigheter fredas från olika typer av rationaliseringar. När vi ska föra en jobbpolitik måste vi se till att vi har resurser för att kunna göra det på bästa sätt. Då måste myndigheterna också finna sig i att man ibland omprioriterar och ifrågasätter en del. Det är det vi har gjort.
Men vi kan inte stanna där, utan vi måste också fundera över på vilket sätt vi kan göra arbetsmiljöpolitiken mer offensiv för att få bukt med de 50 miljarder per år som ohälsan kostar. Därför har vi tagit fram en tankeram för en ny arbetsmiljöpolitik som ska mynna ut i en ny nationell strategi för arbetsmiljön. Och jag har inbjudit parterna på svensk arbetsmarknad, forskare, olika typer av myndigheter och andra att delta i det arbetet.
Arbetet har också kommit i gång på ett mycket bra sätt. Vi har haft flera partssamråd och har nu dykt ned djupare i ett antal frågeområden, just för att få mångas inspel och infallsvinklar i hur vi ska kunna gå vidare med till exempel en sådan sak som ekonomiska styrmedel för att bejaka en bättre arbetsmiljö. Det är lite sorgligt att Socialdemokraterna gång efter annan fokuserar enbart på anslagen till Arbetsmiljöverket och aldrig verkar vilja delta i debatten om de andra delarna som också är viktiga.
Det gäller till exempel ekonomiska styrmedel eller andra incitament för att se till att de arbetsgivare som erbjuder en god arbetsmiljö blir bättre på att göra det och att de som i dag inte erbjuder en god arbetsmiljö får sig en näsbränna för detta. Det är synd att Socialdemokraterna är så ensidigt fixerade vid myndighetsanslag snarare än vid det verkliga problemet, nämligen dålig arbetsmiljö som vi måste se till blir bättre.
Jag välkomnar interpellationen men skulle väldigt gärna se att Socialdemokraterna är mer aktiva i den viktiga diskussionen just om hur vi ser till att få en bättre arbetsmiljö för fler.