Maj Karlsson (V):
Den konflikt som nu utspelar sig om den personliga assistansen är inte en konflikt om en insats vilken som helst. Det är en konflikt som handlar om dina och mina medborgerliga rättigheter, en konflikt grundad i vilken människosyn vi har och om rätten att leva som fria individer - att ingen ska kunna ta ifrån oss makten att styra över våra egna liv.
För mig och för mitt parti är välfärdssamhället en fantastisk konstruktion som bygger på insikten om att vi alla ska ha samma grundläggande rättigheter och skyldigheter och att vi ska bidra till vårt samhälle efter vars och ens förmåga för att kunna stå upp för varandra efter behov. I solidaritet med varandra ska vi hjälpas åt att säkerställa att var och en av oss ska få våra grundläggande rättigheter tillgodosedda.
Det är ett system som inte bara garanterar mig och dem som jag har runt om mig att det finns ett skyddsnät när så behövs, utan det är ett system som gör oss till likvärdiga. Samhällen som tillförsäkrar sina medborgare deras rättigheter är samhällen som gör att vi ser varandras lika värde. Det är just därför som det vi ser hända med den personliga assistansen river upp något i själva hjärtat för oss.
Det som händer när assistansen slås sönder är att dessa grundläggande rättigheter men också värdet tas ifrån oss. Fru talman! Makten att bestämma över sitt liv är inte en liten fråga som berör några få. Det är en fråga som berör var och en av oss i det här landet. Men de flesta av oss har aldrig behövt fundera över det.
De flesta av oss aldrig har behövt leva våra liv på en institution, har aldrig haft känslan att inte kunna gå upp ur sängen när man vill eller uträtta sina behov när man behöver. De flesta av oss har aldrig upplevt hur det känns att inte kunna komma ut när solen skiner eller hur det känns att vara helt och hållet utlämnad till någon annan utan att kunna ställa något som helst krav - helt fråntagen möjligheten att leva som en fri människa.
Före 1994 var detta den bistra verkligheten för tusentals människor i det här landet. Det var innan Sverige beslutade sig för att införa en av vår tids största frihetsreformer, LSS, som vi debatterar här i dag. Vi låste in människor för att vi hade bestämt att deras funktionalitet inte var tillräcklig för att de skulle ha rätten att bestämma över sig själva. Vi hade bestämt att deras kapacitet inte dög något annat till än att förpassas bakom lås och bom.
Det är med en mycket bitter eftersmak, fru talman, som jag tänker på att det här var en verklighet under min livstid och en del av vår moderna men mycket mörka historia som skapats av politisk vilja. Införandet av LSS och den personliga assistansen är därför en frihetsreform verkligen värd namnet, en reform som gav tillbaka människor deras värde, en reform som för dem som föddes efter införandet gjorde det självklart att kunna leva som alla andra.
Det är en lag som garanterar dig och mig att oavsett vår funktionalitet ska vår rätt att leva och bestämma över våra liv vara en självklarhet - ett fundament som i en demokrati aldrig borde bli ifrågasatt. Men nu är den det. I dag är LSS-reformen satt under mycket stort hot, ett hot skapat av politiskt hantverk.
Tänk dig att en dag kan din möjlighet att gå till ditt arbete, vara med din familj eller gå ut med dina vänner vara prissatt. En dag kan varje toalettbesök som jag gör och varje dusch och alla mina måltider äga rum till ljudet av ett tidtagarur och med en liten notering i hörnet om att jag kanske är en kriminell. En dag kan du vara en av de 80 procent som inte får rätt till assistans.
I den värsta av alla världar kan den framtida debatten i denna kammare komma att handla om huruvida ditt barnbarn ska ha rätt att leka och ha fritidsintressen eller att bara sitta och skrota för sig själv eller om min mammas rätt att bestämma över sitt liv ska ha en åldersgräns. Inte en enda av oss är oberörd av det som sker med assistansen. Men det hot som nu vilar över LSS är inget som skett av en slump.
Bakom den fruktansvärda utveckling vi just nu bevittnar står politisk handling eller avsaknad av politisk handling. Med skuggridåer och trolleritrick har två regeringar efter varandra gjort våra rättigheter till en fråga om pengar - en fråga om vad vissa i vårt samhälle får kosta. Men nu, med Socialdemokraterna i spetsen, är reformen på allvar hotad. Fru talman! Vi i Vänsterpartiet värnar inte LSS.
Vi slåss för den i solidaritet med alla dem som drabbas i dag och med vetskap om att det är en reform som är för oss alla. Därför räcker det inte för oss med den lagändring som regeringen föreslår här i dag, för även om man nu inte sätter sista spiken i kistan kvarstår exakt den situation som vi har sett eskalera under regeringens tid vid makten. Lagen måste justeras efter alla de domar som fallit. Annars kvarstår hotet mot LSS, och då är det regeringen som bär ansvaret.
Vi ställer oss självklart bakom utskottets förslag men yrkar också bifall till reservation 3.