Bodil Ceballos (MP):
Om jag har gått ifrån ämnet, vilket jag naturligtvis har gjort, beror det på att jag är så oerhört upprörd över det som jag har fått veta under de senaste dagarna. Jag har vid många tillfällen pratat om att Sverige måste ha ett uppföljningsansvar och att vi inte bara kan lämna människor på andra sidan gränsen och sedan säga att det inte är vårt ansvar. Migrationsministern brukar ge mig svaret: Vårt ansvar upphör vid gränsen. Men i detta fall vet vi att människor har skickats tillbaka.
Man har inte kontaktat vare sig UNHCR eller Röda Korset, de frivilligorganisationer som ministern brukar tala om i sådana här sammanhang. Om UNHCR eller Röda Korset hade fått reda på i förväg att burundierna skulle komma hade kanske också mottagandet blivit ett helt annat. De kanske hade fått hjälp redan i Burundi.
Nu finns minst tre av dem i Rwanda, och de försöker ta sig till UNHCR eller Röda Korset där i stället. Detta är inte en lämplig ordning, utan Sverige har naturligtvis ett ansvar även för de människor som man skickar tillbaka. Jag tycker det. Jag tycker inte att det är fel om det är frivilligorganisationerna som får det uppdraget av oss. Det är inte fel.
Huvudsaken är att någon tar ett ansvar och att vi inte bara lämnar folk vind för våg utan ett öre på fickan som det har varit i detta fall. En av dem hade pengar med sig för att han hade fått dem från asylkommittén i Gästrikland.
Som migrationsministern vet har vi aktiva asylkommittéer i norra delen av landet i alla fall, och vi brukar också bry oss om dem som har kommit till oss och kämpa för att få ha dem kvar. Det vet ministern. Det har vi pratat om många gånger tidigare. Asylkommittén i Gästrikland har hela tiden fått veta vad som händer med en av dem som skickades ut - en man som bodde i Söderhamn. På så sätt har jag också så småningom fått redan på allt som händer.
Det är klart att jag blir oerhört upprörd när jag får höra talas om hur dessa människor sitter med handfängsel, fotfängsel, midjebälten och allt vad det heter och att de inte får någon mat på 22 timmar och sedan möts av ett jättepolisuppbåd på flygplatsen. Det är klart att jag är upprörd över det, och jag hoppas verkligen att ministern grundligt sätter sig in i vad det var som egentligen hände.
Jag har fått detta från olika källor. Fru talman! Ursäkta, men då återgår jag till detta med advokaterna. Det är ett problem att många av de advokater som jobbar med frågan faktiskt inte upplever att de får betalt för sitt arbete utan att arbetet tar mycket längre tid än de åtta timmar som de får betalt för. Men ministern säger att alla får en advokat.
Men hur kan det då komma sig att en person har varit här i ett år utan att få vetskap om att han har möjlighet att ha en advokat? Det tycker jag är mycket märkligt. Ministern talade också om generaldirektören och tolkningen av Somaliadomen. Generaldirektören sade häromdagen i socialförsäkringsutskottet till oss att Somaliadomen bara gäller för Mogadishu.
Det var mycket märkligt, tyckte många av oss, därför att vi uppfattade det som att det skulle kunna vara en öppning för att också se till problem i vissa andra länder, till exempel Afghanistan. Somaliadomen och tolkningen av intern väpnad konflikt där borde också kunna användas när det gäller andra områden än i Mogadishu.