KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Linander (C):
Jag kom nästan av mig, så chockad blev jag av det som sades. Det är klart att det finns många som lever i Sverige, är svenska medborgare men har exempelvis finska rötter. De har kommit hit men ser sig fortfarande som finländare. De är ändå svenskar; de bor i Sverige och är svenska medborgare.
Med det resonemang som Richard Jomshof här för skulle alltså hets mot folkgrupp mot svenskar inte kunna ske mot alla dem som är svenska medborgare, utan hets mot folkgrupp mot svenskar skulle bara kunna ske om den som är utsatt ser ut så som Richard Jomshof tänker sig att svenskar ser ut.
I annat fall skulle de inte kunna omfattas, alltså om de säger att de inte är svenskar, kanske talar ett annat språk eller har en annan religion. Det är inte det samhället jag vill ha. Tvärtom ska lagstiftningen omfatta alla oavsett vilken religion du har, oavsett hur du ser ut, oavsett etnicitet, oavsett varifrån du kommer och oavsett vad du själv kallar dig.
Då kan man inte göra den typen av begränsningar i lagstiftningen, det vill säga vem som är svensk och vem som inte är svensk. Men det är tydligen det som Richard Jomshof efterfrågar. Det kommer vi inte att uppfylla, det lovar jag.
Johan Linander (C):
Jag har två konkreta frågor till Kent Ekeroth. Den första gäller tredje-gången-gillt-principen. Kent Ekeroth hävdar att detta skulle innebära att människor begår färre brott. Jag undrar vilka vetenskapliga belägg ni har för det. Det finns länder som utövar den här typen av straff där man får maxstraff vid det tredje brottet, men det är länder som har en långt mycket större brottslighet än vad vi har i Sverige.
Jag undrar därför vilka vetenskapliga belägg Kent Ekeroth har för detta påstående eller om det bara är något som ni tror. Sedan tar Kent Ekeroth upp ett intressant faktum: att de som är livstidsdömda och sedan får tidsbegränsning faktiskt har en väldigt låg återfallsfrekvens.
Ändå är Sverigedemokraterna det parti som säger att de inte alls ska få någon tidsbestämning, utan de ska sitta inne på livstid oavsett hur gamla, sjuka, senila eller ofarliga för samhället de är. De ska ändå sitta kvar i fängelset enligt er politik. Är det då inte rimligt att livstidsdömda kan få komma ut när du själv säger att de har en låg återfallsfrekvens?
Johan Linander (C):
Det är intressant att diskutera vad som är moral. Är det moral att låta en dödssjuk människa sitta i fängelse? Oavsett hur sjuk man är ska man sitta kvar. Även om man har suttit 40-50 år i fängelse och inte är ett dugg farlig för sin omgivning eller för samhället på något sätt ska man sitta kvar i fängelse. Är det moral?
Är det egentligen inte döddstraff Kent Ekeroth i så fall förespråkar, eller så får man ha något slags äldrevård eller avancerad sjukvård inne på fängelset, för vi lär ju få en situation med människor som när de börjar komma upp i 85-90-årsåldern eller ännu äldre kräver ganska mycket vård. Jag vet inte riktigt hur ni har tänkt lösa det.
Jag tycker åtminstone inte att det handlar om moral om man vill låta människor sitta inne och aldrig kan förlåta, aldrig kan säga att en människa har tagit sitt straff. Kent Ekeroth sade väldigt tydligt i sitt anförande att det skulle ha en preventiv effekt om man införde tredje gången gillt. Jag frågade då vilka vetenskapliga belägg ni har för det.
Kent Ekeroth menade i sitt anförande att man inte begår det tredje brottet om man har den principen, men om han hävdar en sådan sak måste han också kunna hänvisa till något slags forskning som visar detta. I själva verket är det tvärtom så att de länder som har den typen av rättssystem också har en mycket högre brottslighet än vad vi har i Sverige. Den typen av rättssystem skapar inte tryggare samhällen.
Johan Linander (C):
Agneta Börjesson var tydlig med att hon hade läst remissvaren, och hon nämnde vad en lång rad olika remissinstanser tyckte. Det förvånar mig om hon inte har läst till exempel Åklagarmyndighetens, Rikspolisstyrelsens och Domstolsverkets remissvar. Talar vi om tunga juridiska remissinstanser är det nog dessa vi menar i första hand.
De pekar tydligt på att utredningens förslag inte är tillräckligt förutsägbart och rättssäkert. Hur ska vi då kunna genomföra det? I Sveriges riksdag har vi ett större ansvar än så. Vi kan vara överens om vart vill nå i princip. I teorin vore det bra med en samtyckeslagstiftning.
Det skulle markera att det aldrig är okej att man genomför sexuella handlingar med en annan person om man inte är säker på att denna person vill det. I teorin är vi helt överens om detta. Det är dock en helt annan sak att skriva ned det i lagtext, sätta in det i lagboken och sedan låta våra rättsvårdande myndigheter, polis, åklagare och domstol, ta hand om denna lagstiftning och använda den i verkligheten.
Då måste vi se till att få en lagstiftning som fungerar och som är tillräckligt rättssäker. Tror man att bevisbördan ändras genom att vi inför en samtyckeslagstiftning har man inte riktigt förstått hur rättsprocessen går till. Bevisbördan förändras inte.
Det är fortfarande åklagaren som har bevisbördan och måste bevisa att någon har begått ett brott. Den som är misstänkt behöver inte säga något utan har rätt att hålla tyst. Det finns en övertro på att denna förändring skulle göra under och att vi skulle få många fler fällande domar. Så är det dock inte. I teorin är vi dock helt överens.
Johan Linander (C):
Det blev tydligt att Agneta Börjesson inte har förstått hur bevisbördan ser ut i en domstol. Även om vi har en samtyckeslagstiftning behöver den misstänkte gärningsmannen inte bevisa att han har uppfattat ett samtycke. Det är åklagaren som ska bevisa att det inte fanns samtycke. Den bevisbördan för åklagaren är väldigt svår, precis som dagens bevisbörda är väldigt svår.
Det är därför vi har så få fällande domar. Det är därför åklagare så ofta tycker att de inte har tillräcklig bevisning för att väcka åtal. Det är problemet. Vi måste i stället jobba med att se till att de som utsätts för dessa vedervärdiga brott vågar anmäla och snabbt kommer till sjukhus för att lämna bevis.
Vi måste se till att det görs brottsplatsundersökningar och att förhör görs på rätt sätt och tillräckligt snabbt så att folk minns vad som hände. Det finns så många andra saker vi måste jobba med för att se till att fler av de sexualbrott som begås anmäls och leder till åtal och fällande dom.
Tror man att hela lösningen är att införa en samtyckesreglering i sexualbrottslagstiftningen gör man det väldigt enkelt för sig. I teorin är det rätt. Det skulle ge rätt signaler. Men lagstiftning måste vara förutsägbar, rättssäker och tillräckligt tydlig. Annars kan vi inte genomföra den.
Johan Linander (C):
Vilja är jättebra, men vilja är inte tillräckligt. Vi kan inte lagstifta på "vilja". Hur skulle det se ut om vi beslutade om en ny straffrättslig lagstiftning där domstolarna ska döma människor till fängelsestraff efter bara därför att vi vill ha något! Det räcker faktiskt inte. Den lagstiftning som vi beslutar om här måste vara tydlig, förutsägbar och rättssäker.
Det förslag som vi har fått från utredningen håller inte måttet. Varför har vi remissrundor om vi inte ska lyssna på remissinstanserna? Det är svårt att komma ifrån att Domstolsverket, Åklagarmyndigheten och Rikspolisstyrelsen - alla de som sedan ska uttolka lagstiftningen och jobba med den - inte bara är tveksamma utan direkt avvisar det förslag som har lagts fram.
Jag vill säga, herr talman, att jag inte uttalar mig om pågående rättsfall. Det rättsfall som Lena Olsson nämner har överklagats. Vi som politiker och riksdagsledamöter ska inte lägga oss i pågående rättsfall. Jag tycker att man ska vara oerhört noga med det. Generellt kan man dock uttala sig, och då skulle jag säga så här.
Om man frågar brottsoffret om det fanns samtycke kommer brottsoffret i det här fallet, eftersom hon har anmält våldtäkten, med all sannolikhet att svara: Nej, det fanns inte samtycke. Då kommer de misstänkta gärningspersonerna att få frågan: Fanns det samtycke? De kommer med all sannolikhet att svara: Ja, det fanns samtycke.
Då står man kvar, precis som i dag, vid att åklagaren ska bevisa att det inte fanns samtycke, på samma sätt som man i dag måste bevisa att det begicks en våldtäkt och att det inte gjordes på frivillig väg. Förändringen blir alltså inte så gigantisk som Lena Olsson tror.
Johan Linander (C):
Jag hann inte svara i det första inlägget, och jag försöker göra som talmannen vill, att hålla mig till den tid som vi har, det vill säga två minuter per inlägg. Då ska vi komma till dubbel straffbarhet för sexköp. Jag tycker att kvinnor i andra länder är precis lika skyddsvärda som kvinnor i Sverige. Jag tycker att det är lika avskyvärt att man köper sex i något annat land som i Sverige.
Men när man kommer till dubbel straffbarhet måste man fråga sig: Om det inte är olagligt i ett annat land, ska vi då döma en person som har begått det brottet i det landet, om det är en svensk medborgare?
Vi kan vända på det och säga att en kvinna från ett land där abort är olagligt kommer till Sverige och utför en helt laglig abort här, åker hem till sitt hemland och där blir dömd för en olaga abort.
Vi kan också se på en person som har varit i Sverige och haft sexuellt umgänge med en person av samma kön och sedan åker hem till sitt hemland och där blir dömd för olagliga homosexuella handlingar. Tycker vi att det skulle vara speciellt bra?
Nej, jag tycker att det är rent förkastligt att någon i ett annat land säger något annat än: Det ni gjorde i Sverige som är lagligt där - den utförda aborten eller det sexuella umgänget med en person av samma kön - ska ni självklart inte dömas för i ert hemland heller.
Om vi tycker så i de fallen, varför ska vi inte vända på det och säga: Om det nu är lagligt med sexköp i det land där det har skett, ska vi då döma den svenska medborgaren när han kommer hem? Jag tycker att det är värt att tänka på. Jag tycker inte att frågan är helt enkel. Men försök åtminstone tänka i de banorna också!
Johan Linander (C):
Det mesta som behöver sägas har Pia Hallström sagt, och jag går därför direkt till reservation nr 1 från Sverigedemokraterna.
I den kan man läsa att den person som behöver tolkning ska betala för detta, om personen fälls, och vidare att hänsyn inte bör tas till den tilltalades betalningsförmåga. Om man inte har råd att förstå vad som sägs i domstolen ska man med andra ord heller inte ha möjlighet att förstå det.
Jag har en direkt fråga till Sverigedemokraterna. Om åklagaren behöver ställa frågor till den tilltalade under rättegången eller om domstolen vill ställa några frågor för att tydliggöra och det inte finns någon tolk på plats för att den tilltalade inte anser sig ha råd - vad händer då?
Man ska alltså utgå från att det ska sitta en person där som inte har någon möjlighet att förstå vad rättegången går ut på, som inte kan svara på frågor och som inte kan förstå domarens frågor. Har Sverigedemokraterna över huvud taget inte funderat på att det kan vara så att domstolen också har behov av att tolkning finns? Ni har bara utgått från att det är den tilltalade som på något sätt ska vara glad för att få tolkning. Men tolkning behövs faktiskt för att hela rättsprocessen ska fungera.
Sedan är det minsta man kan säga att det behövs för att få en rättssäker process, men det har jag inte förväntat mig att Sverigedemokraterna skulle fundera på. Men ni skulle åtminstone kunna fundera på huruvida det inte vore bra om åklagaren och domstolen kunde ställa sina frågor till den tilltalade. I övrigt håller jag med om det Pia Hallström sade tidigare. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna.
Johan Linander (C):
Det stämmer att jag inte hade kommit in i kammaren, men jag hörde där ute vad du sade. Du sade ungefär det som står i reservationen. Du utgår från att tolkning ska finnas. Sverigedemokraterna tycker att tolkning ska finnas. Men man får veta i efterhand om man ska betala eller inte. Det betyder alltså att ni vill införa ytterligare ett straff, en påföljd. Om man döms ska man betala.
Utöver eventuella böter, fängelse och skadestånd till brottsoffret ska man få ytterligare en påföljd. Man ska betala tolkdelen av rättegångskostnaderna. Hur tror du att det överensstämmer med de regler som finns för påföljder för de tilltalade att de även ska betala tolkkostnaderna, Richard Jomshof?
Om man ska betala tolkkostnaderna måste tolkningen vara valfri för den tilltalade. Man kan inte välja om man ska ha tolk, men man ska betala kostnaden i alla fall. Vi kan inte påföra någon en kostnad som man inte kan välja att inte ta. Det blir ett otroligt bakvänt förhållande. Man får inte välja om det ska finnas tolkning, men man är skyldig att betala den när kostnaden sedan uppstår.
Så kan vi inte gärna ha det. Ska man läggas på en möjlig kostnad måste man också kunna välja att inte ta den kostnaden. Hur ska det annars fungera? Richard Jomshof får gärna förklara det. Vi kan vända på det.
Om man som svensk blir utsatt för en brottsmisstanke i ett annat land och ska delta i en rättegång i ett land där man absolut inte förstår språket, är det då inte rimligt att det landet också bekostar det som krävs för att rättsprocessen ska fungera?
Johan Linander (C):
Jag hoppas verkligen inte att så många lyssnar på det här. Det skulle bli en konstig situation i rättegången. Ni hade kunnat skriva i er reservation att ni tycker att det behövs ytterligare ett straff. Det straffet ska vara att de som fälls till fängelse i mer än ett år ska betala tolkkostnaderna. Man kan fundera på varför ni stannar vid att de ska betala tolkkostnaderna.
Menar ni även att de ska bekosta övriga rättegångskostnader? Menar ni att om man fälls i domstol ska man betala kostnaderna för hela domstolsprocessen, för åklagare, målsägandebiträden och alla andra som uppträder i domstolen? I så fall: Varför stannar ni vid dem som behöver tolkning till ett annat språk för att klara av processen?
Det vore ju mycket rättvisare att säga att alla, även svenska medborgare, ska betala den typen av kostnader. Det ni såklart är ute efter är att utländska medborgare ska få det ännu svårare. De människor som inte förstår svenska ska få det svårare, men svenska medborgare som begår brott ska inte betala delar av rättegångskostnaderna. Det följer som vanligt Sverigedemokraternas logik.
Är man inte svensk ska man få det svårare i samhället. Är man svensk klarar man sig lite lättare.
Helena Frisk (S):
Jag vill inte på något sätt förringa den situation som kriminalvården befinner sig i i dag. Varför jag inte gick in mer i debatten nu var för att jag tyckte att Alice Åström hade gjort det. Jag inser definitivt att det finns problem. Men vi ska samtidigt inte glömma bort att rättsväsendet ändå har fått mer pengar i förhållande till andra områden i samhället som kanske också behöver tillskott.
Jag tror att det är viktigt att hitta en vettig balans i det eftersom alla områden berörs. Det är där jag talar om att försöka se helheten i stället. Det frågades varför jag ifrågasätter vissa saker. Också jag har varit ute på anstalter runtom i landet. Jag känner inte igen den bild som Johan ger av verkligheten. Vi har tydligen väldigt olika bilder.
Jag vet att det finns brister på olika ställen runtom i landet. Det har jag redan bekräftat och håller med om. Men jag har också varit ute på anstalter där jag mötts av mycket engagemang från personalens sida och där de intagna faktiskt trivs och känner sig delaktiga i verksamheten. Man kan inte göra Johans bild till någon form av total sanning. Det är där jag ifrågasätter riktigheten.
Det lät som att Johan i stort sett menade att det är så här det ser ut i hela landet.
Helena Frisk (S):
Vi måste naturligtvis se till att man inte ska begå brott inifrån fängelserna. Det är självklart. Där är vi helt överens. Mobiltelefoner är ett problem. Jag ser det som svårt för mig att gå in och detaljstyra och säga exakt hur man ska använda pengarna inom kriminalvården.
Däremot har egentligen Jeppe Johnsson alla möjligheter att vara med och driva frågan framåt i Kriminalvårdsstyrelsens styrelse där Jeppe Johnsson är ledamot. Jag föreslår att du börjar driva den frågan där nu om du inte redan har gjort det.
Helena Frisk (S):
Är det så här det känns att vara i oppositionens roll? Det är möjligt - jag vet inte. Det är absolut så att vi tittar på era förslag, men utan tvekan är det det som jag för fram som är vår politik och som har så varit i många herrans år. Vi ser till hela samhället, och inte bara till skilda delar.
Saker och ting hör ihop, och det är det jag försöker visa. Man måste ha ett arbete och en bostad för att det ska fungera när man kommer ut. Då har samhället i stort naturligtvis ett ansvar i det. Peter Althin säger att vi inte erkänner att vi inte alltid lyckas. Det tycker jag faktiskt att vi gör.
Jag har flera gånger i dag redan sagt att sakernas tillstånd i kriminalvården inte är bra och att vi jobbar så mycket vi kan för att se till att det blir förbättringar. Jag tycker inte att det stämmer att vi inte skulle inse att det finns bekymmer och även våga ta i det.
Helena Frisk (S):
Jag måste erkänna att jag inte har hela strategin för utbyggnaden på längre sikt i huvudet utan mer i fråga om antalet platser. Det planeras i alla fall 800 platser i år. En del av dem är förstås häktesplatser. Det är ytterligare platser på gång åren framöver. Man planerar 1 700 nya platser fram till 2008 jämfört med i dag.
Så visst jobbar vi på med det här. Det är en avvägning som man måste göra när det gäller vilka anstalter som är vettiga att använda sig av. En del kanske börjar att ha gjort sitt. Jag har sagt hela tiden att det är viktigt att man inte bara bygger en stor anstalt, utan vi ska i stället titta på hur de befintliga anstalterna ser ut och hur de kan utvecklas på ett bättre sätt.
Vi ska inte bara fokusera på att det är en storanstalt vi ska ha, utan vi ska också titta på hur det ser ut på olika anstalter runtom i landet. Nu håller man ju på att bygga ut ett antal anstalter.
Helena Frisk (S):
Precis som jag sade i mitt anförande kan jag också känna frustration när saker och ting tar lång tid. Det är möjligt att den här frågan kanske inte står högst på dagordningen. Vi vet att regeringen jobbar hårt och har lagt fram många förslag under våren.
Det är förslag som har varit viktiga att få lägga fram, bland annat frågan om buggning - som jag tog upp i mitt anförande. Buggning är en fråga som vi faktiskt också har utrett. Vi började i mitten av 1990-talet. Nu lägger vi fram förslag, och vi tycker att det är oerhört viktigt att polisen får denna möjlighet i kampen mot den organiserade brottsligheten.
Vi tycker att frågan har utretts färdigt, men nu kanske det inte blir något sådant förslag. Jag ställde ett antal frågor till er som jag gärna också vill ha svar på. Det kan inte gälla att det å ena sidan är viktigt att lägga fram förslag, och sedan å andra sidan att när förslag läggs fram är de inte bra i alla fall.
Helena Frisk (S):
Jag får inte heller några svar av Hillevi Engström på de frågor som jag har ställt, bland annat om hur eniga ni är i alliansen när det gäller brott och straff och hur ni ser på de frågorna. Det är oerhört viktigt inte minst för väljarna, men det är också rätt intressant för mig att ta del av det. Jag gav i och för sig inget tydligt svar när det gällde utvidgat förverkande. Det kan jag hålla med om.
Jag tror att det bland annat kan handla om att det inte står högst på dagordningen i dagsläget. Vi har lagt fram massor av bra och kloka förslag de senaste åren, och massor av saker är på gång. Departementet jobbar för högtryck. Jag tycker att jag har gett ord åt det i mitt anförande när det gäller att tala om vad vi gör. Det är sexualbrottslagstiftningen.
Vi försöker lägga fram förslaget om buggning. Som sagt väntar jag också på svar.
Helena Frisk (S):
Nej, Johan Linander, ni behöver naturligtvis inte vara nöjda med de förslag som vi lägger fram och med att vi utreder och så vidare. Men grejen är att ni själva föreslår utredningar och sådant. Det jag vill ha fram är svar på frågan: Vad är det som är fel med att vi utreder, men det är inte fel när andra partier föreslår och efterlyser utredningar och översyner?
Jag tycker inte att det kan vara mer fel att en socialdemokratisk regering utreder än att någon annan gör det. Det är den poängen jag försöker få fram. Jag har inte sagt att alliansen vill att alla ska i fängelse. Det är inte alls det jag menar. Men det finns skillnader i alliansens politik när det gäller hur man ser på brott och straff. Det var det jag ville tydliggöra.
Helena Frisk (S):
Ja, det var ett annat parti som var berett att stödja oss om vi tittar på förslaget om buggning. Jag tycker att det är behjärtansvärt och har stor respekt för att man klarar av att göra det.
Alternativet till alliansen är ett samhälle byggt på trygghet där alla människor får plats, där välfärden spelar lika stor roll, där de sociala klyftorna och uppväxten spelar lika stor roll för hur livet kommer att te sig som att ha mycket hårdare straff. Sådant leder inte till något bättre samhälle.
Det är ett alternativ till alliansen. Välfärden spelar stor roll för att vi ska få mindre människor i anstalter i framtiden.
Helena Frisk (S):
Som jag tidigare sade har vi utrett den här frågan under lång tid. Vi har funderat, och vi har stött och blött. Den har legat hos Lagrådet. I det förslag som nu ligger har vi tagit hänsyn till och tagit hand om de farhågor som Leif Björnlod framför. Jag känner mig trygg i det förslag som är lagt.
Nu blir det förmodligen inte det, utan det blir förskjutet något år eller så. Jag var i det här läget beredd att säga ja till förslaget, och jag känner mig trygg i det.
Helena Frisk (S):
Det finns redan i dag ett antal påföljder i stället för långa fängelsestraff. Vi har fotbojan och utvidgningen av användningen av den. Vid fängelsestraff upp till sex månader kan man nu faktiskt ha fotboja.
Det finns också möjlighet att i slutet av ett straff få fotboja och få komma ut så att man har chans att komma tillbaka i arbete. Vi vet hur svårt det är för människor att komma tillbaka när de en gång har hamnat på anstalt. Jag tror att det är oerhört viktigt att man har sådana påföljder.
Det finns också samhällstjänst som det är viktigt att ha och kanske utveckla mer i framtiden. Fängelsestraff i sig löser inga problem.
Helena Frisk (S):
Det var jag som frågade först. Jag använde buggning och det förslag som är lagt för att vi ständigt och jämt får kritik för att vi utreder för länge och inte lägger fram förslag tillräckligt fort. Det är alltid fel när vi utreder trots att ni själva föreslår utredningar. Jag försöker få någon ordning på detta.
Det går inte ihop för mig. Det gör nog inte det för er heller. Nu lägger man fram ett förslag som vi tycker är bra och rättssäkert. Det känns viktigt att ge polisen de här metoderna mot den gränsöverskridande brottsligheten. Det hänger ju ihop. Detta kommer faktiskt att kunna användas även när det gäller människohandel. Därför har det med den här debatten att göra.
Jag vill försöka synliggöra att när vi utreder och lägger fram förslag är det fel. Själva vill ni utreda, men om vi utreder är det fel. Nu börjar jag låta förvirrad. Ibland känns det förvirrat när man läser vad ni vill.
Helena Frisk (S):
För att vara väldigt konkret: Jag har tyvärr inget svar att ge. Jag vet inte exakt. Jag känner oerhörd sympati för den problematik som du lyfter upp, Peter Althin. Jag kommer att se till att den här översynen kommer i gång så fort som möjligt. Det är en oerhört viktig fråga som vi inte kan acceptera. Likhet inför lagen måste vi ha.