KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Axelsson (S):
Det här ärendet handlar som sagt om att få ordning och reda i hur de kostnadsfria smittskyddsläkemedlen hanteras, vem som betalar och vilka som har rätt till dem. Dessutom handlar det om att se till att alla barn som vistas i landet får rätt till kostnadsfria läkemedel och de förmånsberättigade varor som ingår där.
Regeringen föreslår att de register på recept som apoteken har ska få innehålla uppgift om att en medicin är kostnadsfri på grund av att den omfattas av smittskyddslagen. Det införs därför regler i samma lag om vilket landsting som ska ersätta ett apotek för kostnaderna för dessa mediciner. Det blir också tydligare vilka som har rätt till gratis mediciner som är kopplade till just denna lag.
I den här delen föreslås reglerna börja gälla den 1 oktober 2016. Fru talman! Sedan den 1 januari 2016 är läkemedel och andra förmånsberättigade varor som ingår i läkemedelsförmånen kostnadsfria för barn som är bosatta i Sverige. Medicinen blir helt enkelt gratis, till stor glädje för alla föräldrar med barn som behöver ha kostsamma mediciner.
Avsikten är att samma kostnadsfrihet ska gälla asylsökande barn eller barn som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd. Detta har till största delen redan genomförts.
Det som återstår är det som regeringen nu föreslår, nämligen att landstingen och regionerna även ska erbjuda barn som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd varor som exempelvis förbrukningsartiklar som behövs vid stomi samt de som behövs för att tillföra kroppen ett läkemedel eller för egenkontroll av medicinering - precis det som gäller för alla andra barn. Barnens bästa måste alltid vara det som sätts i centrum.
Dessa lagändringar föreslås börja gälla redan den 1 juli 2016. Sverigedemokraterna tror sig i sin reservation kunna lösa problematiken med att människor vistas illegalt här i landet genom att dessa familjer krävs på betalning för barnens behov av till exempel stomipåsar. Det drabbar bara barnen och löser inte på något vis grundproblemet. Det måste hanteras på helt andra sätt.
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen.
Lennart Axelsson (S):
Per Ramhorn gör det enkelt för sig genom att inte se de problem som framförs i diskussionen om taket. Svensk lagstiftning bygger på att vi behandlar medborgarna lika i olika situationer. Precis som jag har beskrivit i mitt anförande är det det viktigaste skälet till att vi gör som vi gör.
Vi har, precis som Emma Henriksson tidigare har anfört och jag nyss sa i mitt anförande, förbundit oss att följa utvecklingen vad gäller de här frågorna år för år.
Om det skulle hända någonting som vi i dag inte kan förutse ska vi naturligtvis ta upp de här frågorna igen för att se om vi behöver göra något ytterligare för att garantera att man får en ekonomisk garanti för hela livet.
Lennart Axelsson (S):
Det är alltid svårt att göra beräkningar av vad som kommer att hända under en livscykel. De beräkningar som utredningen och departementet har gjort när det gäller risken att passera taket i den lag som vi ska stifta bedömer den risken som ganska liten.
De beräkningar som har gjorts av revisionsbyrån visar på någonting annat, men det som vi har att hålla oss till är de beräkningar som vi har fått presenterade för oss i utskottet.
Samtidigt har vi, precis som jag sa i förra repliken, garanterat att Sveriges riksdag och regering kommer att följa den här frågan väldigt noga för att se om de beräkningar som i dag är gjorda inte stämmer. Det är på något vis ändå det absolut viktigaste i den här frågan.
Sju av åtta partier i Sveriges riksdag - partier som med all säkerhet kommer att finnas kvar i den här kammaren även om det inte är samma personer - har förbundit sig att se till att de drabbade får den möjlighet att leva ett drägligt liv som de har rätt till.
Sedan får vi hoppas att forskningen ger nya behandlingsmetoder som ser till att man över huvud taget inte behöver diskutera de här takbegränsningarna.
Lennart Axelsson (S):
En av våra viktigaste uppgifter som vuxna och politiker är att ge alla barn och ungdomar som växer upp i Sverige så bra förutsättningar som det någonsin är möjligt att få lära sig det de behöver för att klara sig bra i livet. Jag har med det som utgångspunkt begärt ordet för att tala en stund om den motion jag har lämnat om barn med autism. Det handlar om en problematik som uppmärksammats av Autism- och Aspergerförbundet.
I den nya skollagen, som antogs 2010, genomfördes en förändring som fick drastiska men naturligtvis inte självklara eller avsedda konsekvenser för en mindre grupp elever. Elever med autism men utan diagnosen utvecklingsstörning tillhör sedan dess inte längre målgruppen för särskolan, utan ska få sin undervisning i grundskolan.
Förändringen är naturligtvis positiv för elever som med särskilt stöd i den mottagande skolan kan klara grundskolans kunskapsmål. Det fanns givetvis en god tanke bakom förändringen. Barn som inte behöver särskola ska självklart inte heller gå där utan ges plats i den ordinarie grundskolan.
Men det finns ett mindre antal barn och ungdomar med autism som inte har en utvecklingsstörning men vars begåvningsprofil är så varierande och ojämn att de kan sakna förutsättningar att klara grundskolans läroplan och kunskapskrav även om de får ett omfattande stöd. Autism- och Aspergerförbundet bedömer att denna elevgrupp kan uppgå till sammanlagt ett par hundra elever i landet.
Följden för dessa elever blir att de inte får gå i särskola, trots att de saknar förutsättningar att klara grundskolans kunskapsmål. Det kan väl knappast ha varit avsikten. I betänkandet avslås motionen utan någon särskild motivering, annat än att man redovisar nuvarande lagregler och den förändrade ordningen för särskilt stöd.
Problemet är att ett anpassat och utökat stöd inte är tillräckligt för den lilla grupp elever som jag har talat om här. Jag har inget yrkande, men jag kände ändå att jag ville ta tillfället i akt att uppmärksamma utbildningsutskottets ledamöter på denna elevgrupps problematik och de problem som dessa elever har att nå grundskolans kunskapsmål.
Det rimliga vore att hitta en lösning som ger dessa elever möjlighet att läsa enligt grundsärskolans läroplan och kursplan, trots att de formellt sett inte har en utvecklingsstörning. Vår uppgift måste vara att skapa regler som hjälper och inte stjälper.
Upptäcker vi att tidigare beslut inte givit den effekt vi hade hoppats på är det viktigt att vi ser till att ändra på det.
Lennart Axelsson (S):
Min fråga går till statsrådet Gabriel Wikström. I går presenterade Cancerfonden en prognos över cancersjukdomarnas utveckling de kommande 25 åren. Det är en skrämmande läsning som visar att om 25 år kommer antalet personer som drabbas av cancer att ha ökat från 60 000 till 100 000 per år.
Några av de enskilt viktigaste åtgärderna för att kunna möta utvecklingen är investeringar i förebyggande insatser och att se till att alla oavsett vilka de är och var de bor får tillgång till en bra vård så snart som möjligt efter en diagnos. Min fråga till statsrådet är: Vad har regeringen gjort, och vad är man beredd att göra ytterligare, för att bryta denna väldigt oroande utveckling?
Lennart Axelsson (S):
Jag tror att vi ska börja någonstans där Emma Henriksson befann sig under en del av anförandet, och det är i skolan.
Jag är helt övertygad om att om vi använder de resurser som finns på ett klokt sätt kommer det att innebära att fler barn, som har rätt till en bra start i livet, skulle kunna få detta, men då måste vi prata om vilka resurser som finns och hur vi ser till att de finns och placeras på rätt ställe.
Det är klart att det handlar om skatter - det är självklart. Nu kan vi komma väldigt långt i denna debatt, och jag inser att jag bjöd in till det. Under denna mandatperiod har vi sett till att det finns resurser så att vi kan förstärka välfärden på många olika områden. Hälso- och sjukvården är ett exempel, och skolan är ett annat.
Där finns numera betydligt fler anställda - lärare och annan personal - som kan ge stöd till elever som behöver hjälp för att kunna ta sig vidare. Vi hade en diskussion redan i början av mandatperioden om just dessa frågor. Då befann vi oss i ett läge där vi fick ta över och låg 60 miljarder back.
Nu finns det 50 miljarder att använda på ett klokt sätt för att stärka välfärden. Inte minst när det gäller äldrefrågorna, som Barbro Westerholm så vältaligt pratade om, har vi satsat ett antal miljarder för att göra det bra att växa upp här men också göra så att vi kan avsluta våra liv på ett värdigt sätt.
Hur mycket skatt tycker ni att ni kan avvara, Emma Henriksson?
Lennart Axelsson (S):
Vi pratade om klyftor förut. En av de viktigaste saker som ett välfärdssamhälle kan göra för att se till att klyftorna inte växer är ha ett socialförsäkringssystem som innebär att man, om man blir sjuk, arbetslös eller liknande, har möjlighet att koncentrera sig på att bli frisk och hellre försöka hitta ett nytt jobb.
Då behöver man inte samtidigt oroa sig för om man kommer att få det att gå runt varje månad. Där har det varit en stor strid, och ni som samlade partier har försämrat möjligheterna för människor. Inte nog med att de blir sjuka och arbetslösa - de ska bli fattiga också. Det hjälper inte att skaka på huvudet, för så är det.
Nu finns förslag - jag vet inte om det är samlat från alla allianspartier. En del har sagt att de tänker höja den skatt för till exempel sjuka och förtidspensionerade som vi sänkte under delar av mandatperioden. Det är precis den strid som jag berättade om i mitt anförande. Vilket samhälle vill vi ha?
Vill vi ha ett samhälle där vi själva måste se till att skaffa det försäkringsskydd vi behöver för att kunna klara om något oförutsett inträffar, eller ska vi sköta det tillsammans via samhället?
Det är inte någon utopi att vi kan ha ett samhälle som gör det möjligt för oss som individer att överleva om det händer något oförutsett. Jag sitter även i Nordiska rådet. I princip alla länder i Skandinavien har byggt upp sina system på det viset att vi tar hand om varandra.
Lennart Axelsson (S):
Jag hade inte tänkt att gå upp i talarstolen, men jag tycker att man från den borgerliga sidan har tänkt fullständigt fel när man gjorde tillkännagivandet. I svaret står det följande: "Kommunerna har ett lagstadgat ansvar att tillhandahålla socialtjänst åt medborgarna.
Därutöver kan privata aktörer ansöka om tillstånd för att vara verksamma inom socialtjänsten." Om kommunerna skulle åläggas att begära tillstånd för att bedriva en verksamhet som de är ålagda att tillhandahålla, då blir det väldigt knepigt i mina öron. Vad händer i så fall om man inte får tillstånd? Vem ska då utföra dessa tjänster som kommunerna är ålagda att utföra?
Det vore spännande att höra hur interpellanten har tänkt sig ett sådant scenario. Det var det som jag satt och funderade över. Jag hoppas att jag kan få detta utrett.
Lennart Axelsson (S):
Jag fick egentligen inget svar på huvudfrågan om vad som skulle hända om kommunen mot förmodan fick ett avslag på en tillståndsprövning. Någon måste utföra dessa uppgifter som kommunerna är ålagda att utföra.
I min värld har vi som kommunmedborgare gett politiker ett ansvar att se till att den kommunala verksamheten sköts på ett bra sätt. Detta tillstånd begär vi att få från befolkningen vart fjärde år. Och det här gäller all kommunal verksamhet som har en politisk styrning.
Självklart har kommunen ett ansvar att verksamheten sköts på ett riktigt sätt. Ett svar på den första frågan återstår: Vem har ni tänkt ska sköta detta om man kommer fram till att kommunens verksamhet inte sköts på ett bra sätt?
Det känns lite som att det här är ytterligare en del i debatten om vinster i välfärden och det privata kontra det offentliga. Ni värnar mer om den privata verksamheten än om helheten, det vill säga att det finns en bra verksamhet totalt sett.
Lennart Axelsson (S):
Min fråga går till socialminister Annika Strandhäll. I veckan har vi via medierna fått veta att två av Sveriges största mottagningar för cancersjuka barn har tvingats ställa in operationer och behandlingar. Enligt en undersökning från Barncancerfonden är var fjärde vårdplats stängd inom barncancervården på grund av personalbrist.
Detta är naturligtvis mycket bekymmersamt, särskilt med tanke på att det handlar om barn och deras familjer i mycket utsatta situationer. Min fråga till socialministern är vad regeringen kan göra för att underlätta för landstingen, så att de kan öppna vårdplatser i en tillräcklig omfattning.
Lennart Axelsson (S):
Jag tycker att det känns bra att vi nu är i ett läge där vi faktiskt har resurser för att kunna göra satsningar på områden inom välfärden där det finns behov och att vi har gått från den tidigare skattesänkarpolitiken till att faktiskt kunna investera i det som är viktigt för svenska folket. Jag ser fram emot att vi faktiskt gör någonting åt denna situation.
Det duger inte att vi inte kan erbjuda den absolut bästa vården till de barn som har drabbats av denna allvarliga sjukdom.
Fredrik Olovsson (S):
Jag tänkte att jag, medan skatteutskottets ledamöter kanske tar plats i sina stolar, skulle berätta lite grann om den fråga som ska debatteras här. I det betänkande som ska diskuteras behandlar skatteutskottet nästan 50 förslag från den allmänna motionstiden förra hösten, och gemensamt för dem är att de handlar om olika punktskatter.
Många av förslagen rör energibeskattningen, som den gröna skatteväxlingen, tjänstenäringens och industrins energiskatter, miljöavgift på dansk kolproducerad el och skatterabatter för att hushållen ska byta till energisnålare vitvaror. Andra frågor som tas upp är jordbrukets miljö- och energiskatter, effektskatt på kärnkraft och skatt på naturgrus.
Det finns också förslag som rör reklamskatten, skatt på fritidsbåtar, skatt på djurförsök och skatt på socker och fett. Förslagen har inte rönt så stor framgång i utskottets behandling. Samtliga förslag avstyrks. Det har föranlett utskottets ledamöter att till betänkandet foga 14 reservationer och fyra särskilda yttranden. Fru talman! Därmed överlämnar jag betänkandet till kammarens behandling.
Fredrik Olovsson (S):
Det är något av en favorit i repris som återkommer till kammaren efter att ärendet har återförvisats till utskottet. Skälet till att vi socialdemokrater ville att utskottet skulle ta upp det här ärendet igen var att det var illa berett, precis som så många av regeringens skatteförslag har varit under hösten.
Den här gången var det i stället utskottsmajoriteten som har hade så bråttom att springa arbetsmarknadsministern till mötes att man slarvade fram ett utskottsinitiativ. Förslaget kunde inte ens sändas på remiss till Skatteverket för att vi skulle få en bättre ordning. Så bråttom var det.
Sedan initiativet sändes tillbaka till utskottet har nu också avskaffandet av skattereduktion för bland annat a-kassan fått en ny betydelse som innebär att a-kassor som sedan många år förskottsinbetalat sina avgifter, till exempel Småföretagarnas a-kassa med 147 000 medlemmar, i det nya förslaget förvägras sin skattereduktion. I november skickade man därifrån ut inbetalningskort till sina medlemmar.
De som har betalt före den 8 december får sin skattereduktion. De andra blir utan. Förfaringssättet från den här a-kassan - det finns flera exempel - har ingenting med skatteplanering att göra, vilket egentligen är det enda motiv som utskottsmajoriteten har i sin förklaring till att det nu är så bråttom att göra de här förändringarna. Det är ett förfarande som har använts sedan lång tid tillbaka.
Nu straffas man för det av den borgerliga majoriteten. Herr talman! Som riksdagsledamot är jag bekymrad över att den borgerliga majoriteten inte bereder sina förslag på ett bra sätt.
Det leder naturligtvis till att vi riskerar att hamna i en situation där slarv och inte noggrannhet blir kännetecknet för skattelagstiftningen. Jag tycker att det är väldigt bekymmersamt. Som socialdemokrat beklagar jag naturligtvis att den borgerliga majoriteten inte tar till sig sakliga argument från oss utan driver igenom sina illa förberedda initiativ och förslag, hafsigt och dåligt beredda, med minsta möjliga majoritet.
Jag yrkar därför bifall till reservationen och avslag på förslaget i betänkandet.
Fredrik Olovsson (S):
Jag reagerade också på några av formuleringarna i interpellationssvaret från arbetsmarknadsministern. Det första är det som också Ibrahim Baylan tog upp om att plusjobben är osäkra. Det har ju Littorin, som sagt, bevisat genom sitt sätt att behandla frågan. Det andra är formuleringen om att plusjobben låser in människor. Jag har faktiskt inte stött på någon som har känt sig inlåst.
Tvärtom har det här varit en möjlighet, och en frihet, att faktiskt få ett arbete att gå till. Det är klart att om man hade hittat ett annat jobb som man tyckte var ännu bättre under den här perioden, när man hade tryggheten i form av ett plusjobb, hade man säkert sökt sig vidare till det. Men den möjligheten riskerar ju också nu att försvinna för väldigt många. Det tredje som Littorin tog upp handlar om att flera kommuner har använt sin merkostnadsersättning till annat än vad som var tänkt.
Man har nämligen använt den till löner. Och så är det. Så ser det ut på många håll i landet. Men det gör ju inte problemet mindre. Man sitter i situationer där man faktiskt måste dra in de här miljonerna på något sätt, och då har man inte så mycket att välja på. Ska man sänka ersättningsnivån, alltså lönen, för dem som har plusjobb?
Eller ska man säga upp några stycken så att man på det viset får in de pengar som Littorin drar in till statskassan? Det är nog många kommunpolitiker som gärna skulle vilja ha ett litet råd från arbetsmarknadsministern. Tycker man att lönesänkning eller uppsägning är den bästa vägen för dem som har gjort på det här sättet?
Fredrik Olovsson (S):
Regeringen ska alltså skapa fler jobb. Därför är det viktigt att ta bort förmögenhetsskatten, säger finansministern. Det blir ju inte fler jobb för att ett gäng miljonärer får ytterligare några miljoner i sänkt skatt. Om finansministern inte tror på mig eller lyssnar på mig - och det kan jag förstå eftersom jag tillhör hans motståndare - kan han väl ändå lyssna på företagarna. Jag ska citera Per Lidström och Camilla Littorin, som är ordförande respektive förbundssekreterare på Företagarförbundet.
De skriver så här på sin hemsida och i en artikel som publicerats i flera tidningar: "Förmögenhetsskatten är inte en viktig fråga för Sveriges småföretagare. Hur många hårfrisörskor, bilmekaniker och mindre konsultfirmor kommer överhuvudtaget att beröras? Svaret är en mycket, mycket liten del om än någon. Hur är det egentligen med regeringens verklighetsförankring?"
Företagarförbundet fortsätter med att konstatera att regeringen höjer arbetsgivaravgiften för småföretagen med 18 procent. De avslutar med att också bemöta finansministerns argument om riskkapital, som han har i sitt interpellationssvar. Då skriver de: "Genom att slopa förmögenhetsskatten ska riskkapital ramla in till småföretagen. Riskkapital i dag satsas på större, ofta börsnoterade företag och syftet är att riskkapitalisterna ska tjäna pengar - inget annat.
Ingen går in och satsar pengar i små företag med några få anställda." Så säger Företagarförbundet, och de sågar alltså den argumentation som finansministern levererar i sitt interpellationssvar. Kvar blir egentligen bara kritiken om den usla fördelningspolitik som regeringen bedriver. Då ska man dessutom komma ihåg att sysselsättningen förra året, under socialdemokratisk ledning, ökade med nästan 80 000 personer. Arbetslösheten minskade kraftigt.
Det slogs rekord när det gäller antal nystartade företag, och det utan att de rikaste svenskarna fick den här typen av extrema skattesänkningar. Nej, det här handlar inte om jobb. Det handlar om en aggressiv klasspolitik, en fördelningspolitik som ger till dem som redan har. Jag skulle också vilja fullfölja det resonemang som Fredrik Reinfeldt hade på moderatstämman före valet. Då sade han att varje krona i sänkt skatt har en skugga. Det är en krona som inte kan användas till skolan. Och så är det ju nu också.
Reinfeldts skugga finns kvar också efter valet. De 200 svenskar som nu får 1 miljon eller mer i skattesänkning per person får ju pengar som inte längre kan användas för att minska barngrupperna i förskolan.
Varje krona som förmögenhetsskatten nu minskar med går ju inte att använda för att anställa fler i omsorgen om de äldre, inte för att förbättra situationen för de sämst ställda pensionärerna, för att satsa på att minska klimatutsläppen eller för att ge en bristyrkesutbildning till en arbetslös person, i Katrineholm kanske, som behöver det för att kunna få ett jobb.
Den där skuggan som varje skattesänkningskrona innebär faller naturligtvis också på den regering som bedriver en så bakvänd fördelningspolitik. Jag tycker att det är konstigt att finansministern inte vill göra något åt det.
Fredrik Olovsson (S):
Den politik som regeringen nu driver igenom innebär en gigantisk förmögenhetsöverföring. De som redan har det bra får ta del av mycket kraftiga skattesänkningar, medan andra tvingas se hur ersättningar skärs ned och skatter höjs. På område efter område kan man se hur regeringen driver en fördelningspolitik som går på tvärs med den som jag och Socialdemokraterna står för.
Av det så kallade jobbskatteavdraget går huvuddelen av skattesänkningarna till dem som har de högsta inkomsterna medan de i vårt land som har det svårast får finansiera det genom ytterligare försämringar i trygghetssystemen. De som har de största och dyraste villorna på de största och dyraste tomterna i våra rikaste Stockholmsförorter får stora sänkningar av fastighetsskatten.
Det betalas med höjd skatt av alla dem som bor i mindre och billigare hus på mindre och billigare tomter i mindre rika kommuner runt om i landet. De rikaste direktörerna får sänkt förmögenhetsskatt, det vill säga 200 personer, med minst 1 miljon kronor per skalle. Alla de vanliga småföretagarna tvingas betala högre arbetsgivaravgifter som Företagarförbundet så riktigt påpekade.
På område efter område driver regeringen fram ökade klyftor. När förmögenhetsskatten nu tas bort sker det mot de löften som Anders Borg utfärdade före valet - eller var det kanske Fredrik Reinfeldt - nämligen att de skulle finansieras. Alla normala inkomsttagare har själva fått finansiera sina skattesänkningar genom höjda avgifter och nya skatter, till exempel genom en dyrare och sämre a-kassa och genom en ny skatt på trafikförsäkringen.
När de rikaste svenskarna ska få miljoner i sänkt skatt struntar finansministern i finansieringen.