Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag vill börja med att tacka statsrådet Ardalan Shekarabi för svaret. Att det ska vara ordning och reda i välfärdssektorn tror jag att vi kan vara helt överens om. Min interpellation handlar dock om villkoren för valfrihet i välfärden. Ardalan Shekarabi skriver i sitt svar att mångfald och valfrihet i välfärdssektorn är en självklarhet.
Det är vackra ord, men problemet är att orden pekar i en riktning och regeringens agerande och överenskommelsen i synnerhet med Vänsterpartiet tyvärr pekar i rakt motsatt riktning. Om det ska vara möjligt att säkerställa både hög kvalitet och bibehållen valfrihet i välfärden måste spelreglerna för den som ska verka i dessa verksamheter vara tydliga.
Osäkerhet kring förutsättningarna riskerar nämligen att slå emot den långsiktighet som jag egentligen tror att både Ardalan Shekarabi och jag kan vara överens om att vi skulle vilja se på det här området. För den som till exempel driver en skola betyder det osäkerhet. Får jag fortsätta driva den här verksamheten om ett halvår, om ett år eller två år? För den som är elev i skolan betyder det också osäkerhet.
Finns min skola kvar om ett halvår, ett år eller två år? För den som driver en sådan här verksamhet betyder osäkerheten att det kanske inte är självklart att man kan göra de investeringar som man annars hade behövt och också velat göra. Investeringarna görs ju för att säkerställa god kvalitet; det gäller både på kort och lång sikt.
Därför kan den här osäkerheten som den nya regeringen nu tillsammans med Vänsterpartiet sprider omkring sig faktiskt vara ett direkt hot mot kvaliteten även på kort sikt. Långsiktigheten förutsätter stabila spelregler, och det var ett av skälen till att alliansregeringen såg det som så viktigt att försöka skapa breda överenskommelser i de här frågorna. Det skedde bland annat i Friskolekommittén där Alliansen, S och MP var överens, och detta lyfter ju också Ardalan Shekarabi fram i sitt svar som goda exempel.
Nu har tyvärr den överenskommelsen kastats i sjön av den nya regeringen och ersatts av en parlamentariskt sett mycket smalare och till innehållet sämre överenskommelse med Vänsterpartiet.
Det vill jag bara beklaga, för det finns mycket i den här överenskommelsen som är bekymmersamt - naturligtvis stora delar av innehållet, men det problem som jag vill fokusera på här och som jag lyfter fram i min interpellation är att regeringen och dess stödparti Vänsterpartiet inte ens verkar vara överens om vad överenskommelsen egentligen innebär, vilket alltså ökar osäkerheten ytterligare. Om detta har vi kunnat läsa i medierna.
Det förekommer över huvud taget väldigt många olika besked kring vad som egentligen gäller i er överenskommelse beträffande exempelvis friskolor och företag inom vård och omsorg. I Dagens Industri har vi kunnat läsa att statsrådet anser att överenskommelsen inte innebär någon siffersatt maxbegränsning av avkastningen.
Men i samma tidning kan vi läsa hur Vänsterpartiets företrädare, tvärtemot statsrådets uppfattning, påstår att överenskommelsen visst innehåller en sådan begränsning.
Jag konstaterar att statsrådet faktiskt inte har svarat på mina två konkreta frågor i interpellationen, och därför vill jag upprepa dem: Innehåller regeringens överenskommelse med Vänsterpartiet, och därmed också statsrådets och regeringens kommande förslag, någon kvantifierad begränsning av avkastningen eller inte? På den frågan kan man enkelt svara ja eller nej.
Om svaret är ja, det vill säga att det finns en sådan här begränsning i överenskommelsen, vilken nivå på avkastning är det då som ska vara tillåten?