Jan Lindholm (MP):
Jag känner mig lite tillfredsställd av svaret, för jag tror ändå att jag kan tolka det så att regeringens inställning ändå är att fukt i byggnader leder till ohälsa. Däremot tolkar jag det så att ministern anser att det finns kvar problem i de enskilda fallen - inte generellt sett. Jag hoppas att det är på det sättet, därför att det är forskarvärldens inställning. Fukt i byggnader leder till ohälsa.
70 procent av de anställda vid en avdelning på Centralsjukhuset i Karlstad drabbades av tydliga hälsoproblem - andningssvårigheter, hudrodnader, hosta, rinnande näsa och ögon och irritationer i ögonen - på grund av hög luftfuktighet, 96 procent.
Det innebär att i normala fall har man till och med en beläggning av vatten på väggarna. En del av de här sjuksköterskorna var faktiskt tvungna att lämna sina patienter därhän ibland därför att deras hosta var så allvarlig att de inte ens kunde behålla maten när hostan var som allra värst. De fick springa ifrån sina patienter.
Det har förekommit att poliser i Sverige inte har kunnat stå på sina ben efter att ha vistats bara 15 minuter i en del av våra polishus på grund av fuktskador som har drabbat dem just i form av andningssvårigheter. Det finns en del poliser som många år senare fortfarande inte kan tjänstgöra i sitt yrke för att det är permanenta skador.
Anticimex har fastställt att i 30 procent av alla hus med krypgrund i det här landet har vi allvarliga fuktproblem. Det här är inte någon liten fråga. Vi kan ta exemplet Malmö allmänna sjukhus, där man fick riva en stor del av en byggnad på grund av konstaterad svartmögel, precis som på skolan i Piteå. Svartmögel har man kunnat konstatera på många ställen. Det kanske mest berömda i Sverige är Moderna Museet.
Man kan alltså hålla på hur länge som helst och räkna upp exempel på det här området, och antalet människor som har drabbats är oerhört stort. Det handlar inte om några få tusental, utan det handlar om oerhört många människor som har drabbats av de här problemen. De har ofta svårigheter att få ersättning för obefintlig eller nästan obefintlig arbetsförmåga. Jag tycker att det är ett jättestort problem i vårt land att vi inte klarar av att hantera det.
Nu vet jag att det ska komma en rapport från Boverket här i september, och jag hoppas att vi då snabbt kan komma vidare. Nu har det gått två och ett halvt år, och jag har känt det som om regeringen förnekar problemet. Jag hoppas att vi kan gå framåt då. I de enskilda fallen menar jag inte alls att ministern ska ägna sig åt någon sorts ministerstyre, utan jag skulle vilja se ett ministerengagemang på ett annat sätt.
Jag arrangerade ju ett seminarium här i riksdagen i början av förra sommaren. I och för sig fanns det folk från Boverket där, men det var ingen från ministerns kansli som var där, vad jag vet, eller någon från något departement. Forskareliten både från Sverige och från övriga Norden var där, och den var väldigt samstämmig.
Det är inte så att jag behöver få hjälp att få det fastställt att det finns ett samband när jag får svar på mina frågor här, utan det är användbara förklaringar för aktörerna som vi är ute efter. Ministern säger att man satsar 150 miljoner. Då konstaterar jag att av dem är det ett par som har gått till forskare på det här området - bara några få. Det finns en grupp i Sverige som har fått pengar än så länge, och många skulle vilja fortsätta jobba vidare på att hitta lösningar. När får de stöd?