Helena Bargholtz (FP):
När vi i dag här i kammaren diskuterar tryck- och yttrandefrihetsfrågor är det oundvikligt, anser jag, att inte beröra den fråga som just nu väcker en så intensiv debatt i hela världen. Jag syftar naturligtvis på de så kallade Muhammedteckningarna som publicerats av den danska tidningen Jyllands-Posten. "Jag ogillar vad du säger, men jag är beredd att med mitt liv försvara din rätt att säga det."
Voltaires bevingade ord har under den senaste tiden yttrats ett otal gånger av många som debatterat Muhammedteckningarna. Uppståndelsen kring bilderna visar mycket tydligt den grundläggande konflikten mellan å ena sidan tryck- och yttrandefriheten och å andra sidan respekten för olika människors åsikter och tro.
En liknande men betydligt mycket mildare konflikt är den som uppstod med anledning av pastor Åke Greens predikan med grova angrepp på homosexualiteten utifrån pastorns bibelsyn. Teckningarna av Muhammed upplevs ju som mycket kränkande av troende muslimer därför att det är förbjudet att avbilda profeten. Till detta kommer att bilderna är både fula och elaka.
Det är en osympatisk idé, menar jag, om medierna avsiktligt sårar och kränker människors åsikter och tro bara för att provocera. Men det är upp till medierna själva att avgöra hur de vill agera. Det får inte vara en uppgift för regeringar, tjänstemän eller självutnämnda smaktyckare. I ett fritt land ska människor fritt få publicera vad de vill inom ramen för de lagar som gäller.
Sverige och inget annat land har fullständig tryck- och yttrandefrihet. Muhammedteckningarna var lagliga att visa i alla länder där de visades. Så trots att bilderna var kränkande för muslimer måste regeringarna i dessa länder tänka efter väldigt noga innan de förbjuder dem. Tryck- och yttrandefriheten måste inkludera också rätten att göra narr av religionen.
Detta är inte bara en mänsklig rättighet utan också grundbulten i ett liberalt samhälle. När en sådan frihet hotas av våld måste regeringar reservationslöst försvara denna frihet. Det gäller naturligtvis inte bara den svenska regeringen utan alla regeringar. Vad har gått snett från svensk sida i denna fråga? Grundorsaken är att krisens ursprung och omfattning felbedömdes.
Det som egentligen var begränsade, fundamentalistiska gruppers desperata försök att vinna inrikespolitiska poäng i sina hemländer, uppfattades från början som en allmän folkresning i arabvärlden. I paniken togs beslut och gjordes uttalanden som kan komma att få negativa effekter under åratal framåt. Jag syftar på aktionen mot Levonlines hemsida.
Det framgångsrika försöket att avbryta en publicering kan få prejudicerande effekt. Det blir svårare att stå emot nästa gång en fundamentalistisk demonstration larmar utanför en svensk beskickning. Jag syftar också på attackerna mot Danmark. I nöden prövas vännen. Det kommer att ta lång tid tills våra grannländer litar på att Sverige kommer att ställa upp för dem när det blåser och solidariteten har ett pris.
Men vi kommer säkert att fortsätta att hålla vackra tal i Nordiska rådet om det nordiska samförståndet. Det gäller slutligen avvisandet av ett gemensamt uttalande. Det hade varit en stor styrka om 98 % av Sveriges politiska liv uttalat sig tillsammans. Då hade Sverigedemokraternas agerande inte fungerat. Nu kommer krav på att yttrandefriheten ska inskränkas i religiösa frågor.
Bland annat har FN-chefen Kofi Annan uppmanat västerlandet att se över sin lagstiftning om kränkningar av religiösa symboler. Den exakta gränsdragningen för yttrandefriheten måste naturligtvis kunna diskuteras. Men när frågan har diskuterats i lugn och ro har vi kommit fram till att också religioner får tåla det öppna samhällets hårda granskning.
Men visst måste yttrandefriheten också omfattas av en känsla av ansvar. Människor i allmänhet ägnar sig inte åt att förolämpa varandra trots att man faktiskt har laglig rätt till det. Tryck- och yttrandefriheten kan ofta innebära att människor känner sig sårade och kränkta av vad de få se och höra genom medierna och av andra människor. Hur ska vi då kunna hantera de konflikter som tryck- och yttrandefriheten förorsakar?
Jag är som många med mig övertygad om den avgörande betydelsen av en respektfull dialog människor emellan och av det goda samtalet. Att sprida och stärka rätten att fritt uttrycka sig bland människor måste vara det bästa och det säkraste sättet att undvika konflikter mellan människor runtom i världen. Fru talman! Jag yrkar bifall till Folkpartiets reservation 4.