Robert Stenkvist (SD):
Jag yrkar bifall till reservationerna 13 och 8 men står förstås bakom våra övriga reservationer. Jag tänkte hålla ett litet linjetal om vår forskningspolitik. Sveriges välstånd vilar i stor utsträckning på innovationer i det förflutna. Sålunda beror vårt välstånd i framtiden på om vi kan upprätthålla vår förmåga att tänka nytt och tänka bättre. Läget i dag ska varken svartmålas eller skönmålas.
Sverige har fortfarande innovativa företag som konkurrerar på den internationella marknaden, och Sverige ligger, vad jag kan se, relativt väl till i ett internationellt perspektiv vad gäller statlig forskningsfinansiering. Vi investerar nästan 3,4 procent i forskning och utveckling, även om det förvisso är en minskning från 4 procent år 2001.
Av dessa 3,4 procent står näringslivet för ungefär 70 procent. Vi anser att ett bra riktmärke för forskningsmedel är fyraprocentsmålet. Ett problem är dock att företag i allt högre grad satsar på att bedriva sin forskning utomlands. Vi borde utreda eller åtminstone fundera på vad vi kan göra, skattemässigt och på annat sätt, för att behålla en större del av forskningen inom landet.
Det kan röra sig om förhållandevis enkla åtgärder som i bästa fall har stor effekt. Herr talman! Vi vill betona att framgångsrik forskning i grunden är beroende av att hela utbildningskedjan fungerar, från förskolan upp till högskolans forskarutbildning. Flera här kanske kommer att påtala det, men jag menar att det är vår största utmaning i dag. Det är allvar.
Vi har en utbildningskedja som inte presterar som vi skulle önska, och till slut drabbar det naturligtvis också spetsforskningen. Vi har självständiga högskolor i Sverige, något som ibland hyllas i olika tal och i skrifter. Men vi menar att det måste finnas en balans mellan högskolornas självständighet och statens styrning, i alla fall när det gäller samhällets behov. Det handlar ju om skattepengar här.
Statens styrning kan till exempel ske genom satsningar på strategiska forskningsområden eller genom kontrakt mellan högskolorna och staten, vilket sker i en hel del andra länder. Det finns också områden där rösterna från högskolornas egna experter ska väga tyngre, på bekostnad av statens företrädare.
Det gäller självklart områden som kräver insidekunskaper, som vissa ämnesspecifika kvalitetsfrågor. Vi avser att återkomma med ett förslag i den viktiga frågan till forskningspropositionen i höst.
När det gäller det tjugotal strategiska forskningsområden som i huvudsak beslutades i förrförra forskningspropositionen och utökades i förra propositionen tycker vi att områdena är tämligen väl avvägda och rimliga. Det var väl Alliansen som lade fram den förrförra propositionen. Det är områden som i huvudsak kan tänkas ge stor samhällsnytta inför framtiden. Herr talman!
Vi anser att vi måste ha ett program för forskning kring nästa generations kärnkraftverk. Vindkraftverk och solceller i alla ära, men ska vi kunna förse vår tunga industri med kraft måste vi ha någon energikälla som levererar stora mängder el kontinuerligt, säkert och stabilt. Kärnkraften släpper ut mycket lite koldioxid och är miljövänlig.
Det finns inget annat långsiktigt svar än kärnkraft, om vi vill behålla vårt välstånd på nuvarande nivå. Ska vi vara med i matchen måste vi självklart forska på säker och effektiv teknik. Det handlar om fjärde generationens kärnkraftverk. Därför satsar vi 25 miljoner kronor innevarande budgetår, för att sedan satsa 150 miljoner kronor per år på en forskningsreaktor.
I betänkandet står det att utskottet ser "ingen anledning att ställa sig bakom motionsyrkanden om att utreda eller på andra sätt verka för byggandet av en forskningsreaktor i Sverige". Jag kan nämna att vi redan nu finansierar en termonukleär forskningsreaktor i Frankrike, en tokamakreaktor, med hundratals miljoner kronor genom EU-budgeten.
Projektet heter Iter - det går att googla på. Detta projekt kommer sannolikt aldrig att producera någon kommersiell energi. Vi lägger alltså inga pengar på det som kommer att fungera, inte ens i samarbete med andra nationer, men massvis av skattebetalarnas pengar strösslar vi över ett projekt som förmodligen aldrig kommer till direkt nytta. Herr ålderspresident, mina damer och herrar!
Här har jag en glasklar åsikt: Det är vansinne. I övrigt anser vi att lämpliga strategiska forskningsområden är det som vår ekonomi till stor del vilar på, nämligen stålindustri, verkstad, telekom och cellulosa. Redan i dag är en del av detta strategiska satsningar. De här områdena bör vi fortsätta att satsa på, långsiktigt och uthålligt. Det kommer garanterat att betala sig i framtiden.
I vår budget satsar vi 250 miljoner kronor i ett forskningsinitiativ som i huvudsak berör de områdena. Herr ålderspresident! Sverige har en förhållandevis liten del av forskningsresurserna i form av basanslag. Vi borde som strategisk utgångspunkt öka basanslagen, så att de långsiktigt närmar sig 60 procent av våra samlade forskningsresurser.
Internationella undersökningar - som åtminstone jag har kollat på - visar att satsningar på basanslag förräntar sig väl över tid. Det skulle, vad jag erfarit, också ge tryggare karriärvägar för forskare, som då slipper ägna en massa tid åt att söka forskningsanslag. En stor del av en forskares tid går åt bara till att söka forskningsanslag i olika instanser. Det är också viktigt att vi satsar på kvalitet i stället för kvantitet.
När vi alla besökte Vetenskapsrådet sa Sven Stafström: Vi behöver inte fler forskare i Sverige. Det skulle kanske ingen politiker ha vågat säga. Men vi behöver långsiktiga anställningar för de duktiga forskare som vi får fram. Det är snarare så ett utökat basanslag ska användas. Fram till nu tror jag att de flesta av oss är ganska överens, med undantag av kärnkraften.
Nu ska jag ta upp det som vi kanske inte är så överens om. Det gäller kvaliteten på vissa forskningsområden. Vi måste ställa samma krav på klimatforskningen som på all annan forskning. Jag anser att vi ska bedriva en avancerad vetenskaplig klimatforskning, precis som vi forskar inom alla andra områden. Men det ska ställas samma krav på kvalitet på denna forskning som på till exempel partikelforskning.
Dessutom ska man helst ta ett samlat grepp om forskningen så att den inte fragmenteras i det oändliga. Herr ålderspresident! Vi har en ganska skarpt formulerad motion angående konstnärlig forskning. Vi ska faktiskt backa ett steg. Det kanske inte går att utvärdera konstnärlig forskning på samma sätt som övrig forskning på grund av ämnets särart. Men vi borde åtminstone utvärdera och diskutera vad vi lägger en hel del skattepengar på.
Vilka krav ska vi ställa? Eller är det så att de konstnärliga disciplinerna är utforskande och kreativa i sig själva? Kan vi lägga hela summan på konstnärlig utbildning i stället? Då drar vi alltså inte ned på några pengar. När jag som politisk sekreterare tittade på konstnärlig forskning verkade en del saker mycket krystade, och då uttrycker jag mig diplomatiskt.
All genusforskning håller inte heller måttet, och det är märkligt att vissa avhandlingar har blivit godkända. Det är faktiskt avhandlingar på ren Macchiarininivå. Här tycker vi att kraven borde stramas upp ordentligt. Det finns bra och relevant genusforskning också. Det tycker vi är bra, och det har vi ingenting emot. Herr ålderspresident! Det verkar som att kraven sätts lägre på vissa omhuldade forskningsområden, och det tycker vi är fel.
Jag ska kortfattat säga något om forskning om psykisk ohälsa. Det förekommer en hel del forskning om psykisk ohälsa har jag förstått när jag har kollat runt. Men vi borde nog ta ett mer samlat och målinriktat grepp om denna forskning. Framför allt måste resultaten komma till nytta och implementeras.
Jag ställer en fråga till utskottets ledamöter: Har vi i utbildningsutskottet fått någon information om speciellt unga skolflickors ökande psykiska ohälsa, eller tycker vi att det är en oviktig fråga?
Vi vill också utreda möjligheterna att slå ihop olika myndigheter som fördelar forskningspengar för att få ett mer samlat och målinriktat grepp om de strategiska satsningarna samt för att om möjligt minska förvaltningskostnaderna. Det kanske går att både spara resurser och få en mer samlad satsning genom att slå ihop vissa institut. Detta borde vi åtminstone utreda. Herr ålderspresident!
Slutligen vill vi se över möjligheterna att koncentrera olika typer av forskning till olika högskolor, alltså mer än i dag. Alla högskolor behöver inte syssla med all forskning. Vissa mindre högskolor kan med fördel samarbeta med större universitet vad gäller forskningen.
Vi ska koncentrera viss forskning till de högskolor där den bästa forskningen bedrivs redan i dag för att, på EU-språk, skapa en kritisk massa för avancerad forskning.