Carina Hägg (S):
Jag vill inleda med att ge en kommentar till bostadsministerns svar. Jag kan berätta att det kommer att bli hyreshöjningar för de Värnamobor som bor i Finnvedsbostäder, allmännyttan, i de delar som ännu inte har sålts ut. Hyresvärdar och hyresgästföreningar enades om en höjning med 2 procent av hyrorna i den här vändan. Som bostadsministern pekade på beror det på räntorna, men räntorna kan man ju inte frilägga från regeringens politik.
Naturligtvis kopplas de ihop med den förda politiken. Men utöver räntorna kopplar man kostnadsökningen till reformer av fastighetsskatten. Man använder ordet reformer, men jag skulle kanske kalla det för något annat. Var det som bostadspolitiken syftade till att höja hyran för hyresgästerna? Herr talman! Julen närmar sig, och det är mörkt när vi går hem från jobbet eller ut från den här kammaren.
När mörkret kommer infinner sig hos många, framför allt kvinnor, en ständig rädsla för att vistas ute i sitt eget bostadsområde. Det är en rädsla som naturligtvis inskränker framför allt kvinnors möjligheter att röra sig fritt, känna sig trygga och kunna besöka de möten som vi tycker är viktiga i ett demokratiskt samhälle, delta i en fritidsaktivitet eller kanske gå till kvällsjobbet. Kvinnor tjänar mindre än män. Kvinnor har mindre förmögenhet, alltså mindre tillgång till kapital, och har mindre möjligheter att låna.
Det leder till att kvinnor oftare blir hänvisade till lägenheter och boenden i områden där allmännyttan finns representerad men har svårare att köpa sig en lägenhet i ett område där man kanske till det yttre kan känna en större trygghet. Har regeringen och bostadsministern gjort någon könsanalys av bostadspolitiken? I så fall borde man inte komma till det resultat av de politiska förslag som man har gjort.
Det förstärker ju könsorättvisan i bostadsområdena. Jag ska tala om en tredje grupp, kvinnor som är utsatta för våld i nära relationer. Det handlar inte om en rädsla ute i bostadsområdet utan om den rädsla som finns inne i bostaden, den plats där man ska kunna känna trygghet.
Vi vet genom kvinnojourernas arbete, och vi är många riksdagsledamöter som har varit ute och träffat representanter för kvinnojourer, att det är en stor svårighet att efter ett boende på en kvinnojour komma ut och få ett boende på den öppna marknaden. Man ska hitta någonstans att bo för framtiden där man kan betala hyran och det finns närhet till jobb, och om man har barn ska de kunna trygghet. Det här är väldigt svårt.
En del kommuner har samordnare som hjälper till att hitta vägar och ingångar. Det här är inga kvinnor som är attraktiva på bostadsmarknaden. De kan inte köpa hus i Täby eller Danderyd och har svårt att köpa en bostadsrätt. Ofta har ekonomin gått i kras när livet i övrigt gick i kras, och de är på flykt. Jag har träffat kvinnor som har drabbats av hedersrelaterat våld. Hyresvärdarna kanske känner en rädsla för att våldet ska komma in i fastigheten, vilket inte är vanligt.
Men det finns sådana dimensioner som gör att många drar sig för att låta de här kvinnorna få en bostad. Och det är inte alla kommuner som är särskilt aktiva när det gäller att hjälpa till med försörjningsstöd. Man kan tvingas flytta i snabb takt mellan olika bostäder om man kommer till en kommun för att söka trygghet och inte är känd. I de här tre delarna vill jag gärna ha svar från bostadsministern.