Hillevi Larsson (S):
Vi har prövat den andra politiken som handlade om att försämra sjukförsäkringen och ha en bortre parentes, en så kallad stupstock. Vi såg resultatet. Alla dessa utförsäkrade människor fick sina liv sönderslagna, och de blev inte friskare för att de kastades ut ur försäkringen.
Vi kunde också i slutet av den förra regeringsperioden se att sjukskrivningarna ökade igen, trots alla försämringar och nedskärningar av sjukförsäkringen. Vi kunde alltså se att det var ett dubbelt misslyckande, både att folk fortsatte att vara sjuka och behövde sjukskrivas och att livet blev ännu värre för dem som kastades ut ur försäkringen. De blev både sjuka och fattiga.
Kostnaderna för att ta bort stupstocken, eller den bortre parentesen, måste också vägas mot kostnaderna för ett permanent utanförskap för dem som blir utförsäkrade. Det finns nämligen inga tecken som tyder på att de snabbt har kommit i arbete och blivit friskare - snarare tvärtom. De hamnar i en beroendeställning till anhöriga för sin försörjning eller får söka försörjningsstöd.
Man kan se att ju fler som får försörjningsstöd, desto längre bort från arbetsmarknaden kommer de. Om man verkligen vill att människor ska arbeta är det viktigt att behålla dem i sjukförsäkringen och även i arbetslöshetsförsäkringen.
Den kostnad som detta innebär tycker jag därför inte är så relevant i sammanhanget när man tittar på de enorma kostnader som ett permanent utanförskap innebar för dessa människor när vi hade den bortre parentesen. Dessa sjuka människor tvingades in i ALI, arbetslivsintroduktion. Myndigheterna visste att många av dessa människor inte klarade av detta. De var helt enkelt för sjuka.
Men regelverket var som det var, och människor tvingades att gå dit för att över huvud taget få någon ersättning. Det är såklart ett mänskligt lidande som vi nu förhoppningsvis slipper med ändrade regler. Men det är också fråga om kostnader. Och i den ändan kan man spara, precis som Annika Strandhäll säger. Men allting handlar inte om kronor och ören, utan vi måste också tala om de mänskliga värdena och det mänskliga lidandet.
Detta är någonting som har slagit hårt inte bara mot de drabbade sjuka människorna utan också mot hela deras familjer, inte minst mot många barn som har drabbats av detta. Detta är anledning nog att göra något åt problemet. Det finns också bra argument för att hjälpa människor i stället för att kasta ut dem ur försäkringen. Det fungerar bättre. Vi behåller dem i sjukförsäkringen med det självklara målet att de ska bli friska och komma i arbete.
Det är syftet med allt. Men varje fall är individuellt, och det ska bedömas av läkare. Det är också en läkare som bedömer om man har rätt att vara sjukskriven eller inte. Det är ingen förändring i dag. Om man enligt läkaren inte har rätt att vara sjukskriven får man inte heller vara det. Men den här frågan gäller de fall där det är fråga om en längre, svår sjukskrivning.
Bland annat finns arbetsrelaterade sjukdomar som definitivt har med arbetsmiljön att göra. Där gör regeringen ett stort arbete för att förbättra arbetsmiljön. Jag tror att brister i arbetsmiljön är den viktigaste förklaringen till ökningen av sjukskrivningar. Där kan mycket göras. Sedan är det frågan om hur sjukvården fungerar. Där har regeringen satsat för att se till att man så snabbt som möjligt blir frisk och kommer tillbaka.
Vi måste vara medvetna om att alla inte kommer tillbaka, men vi ska hjälpa alla så långt det går. Ingen som är sjuk ska dömas till fattigdom.