KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göte Wahlström (S):
När jag inför dagen läste på vilka ärenden som skulle behandlas konstaterade jag att ärendet om skattefusk och svartjobb inom taxinäringen var uppe i en interpellation. Samtidigt kunde jag höra radion på hemmaplan tala om att taxikriget trappas upp.
Nu drar jag inte slutsatser av en enskild händelse och en enskild rubrik i medier. Min erfarenhet är från både rollen som ordförande för LO-familjen på hemmaplan, i nära kontakt med fackliga organisationer som jobbar inom verksamheten, och tidigare liknande rubriker om taxinäringen.
Slagsmål mellan förare och olika företag förekommer beroende på oegentligheter som man upplever gentemot varandra. Då är det alltså flera års problembilder som har vuxit fram och som nu utmynnar i att jag finner anledning att gå upp i denna interpellationsdebatt.
I de signaler som Raimo Pärssinen lyfte fram i den här interpellationsdebatten finns det så mycket substans från så många händelser ute i landet att jag blir ganska förvånad över att ministern inte sätter ned foten ordentligt i frågan.
Det må vara annan ministers ansvarsområde det handlar om, men likväl kan vi av den samlade debatten här konstatera att det är stora skattemedel som försvinner ut i intet beroende på att regeringen inte lyckas hitta en linje som innebär att man kan komma åt fusk inom denna viktiga näring.
Precis som vi fick höra tidigare i diskussion reagerar enskilda hotellägare och andra näringsidkare naturligtvis över att de personer som finns i närheten drabbas väldigt hårt av att detta inte fungerar. Jag är som sagt något förvånad över att regeringen inte har tagit itu med frågan.
Frågan var uppe så sent som i april, och utfästelser gjordes om att åtgärder skulle vidtas. Vi får höra att man erfar att något är på gång. Vad är det för någonting som är på gång som kan ge en förändring?
Med tanke på siffrorna i den storleksordning som har redovisats av företrädare för skatteutskottet är det naturligtvis angeläget att regeringen vidtar en åtgärd och ministern deklarerar vad det är som är på gång. Vad är det för åtgärder som kan komma att vidtas från regeringens sida för att få ordning på det här för mig väldigt viktiga området?
Göte Wahlström (S):
Det är många frågor till finansministern. Låt mig inleda med att ställa den fråga som jag också ställde i mitt förra inlägg. Om ministern erfar att det är något på gång, kan vi då förvänta oss att inte behöva stå här om ett halvår och upprepa frågorna som han nu vid två tillfällen har sagt att något ska hända kring?
Jag är glad över att Gunnar Andrén sade att det finns en stor samsyn i skattefrågorna och att finansministern sade att det finns en stor samsyn i de breda dragen i dessa frågor. Branschen har själv uppvaktat statsrådet Torstensson i frågan. Alla tycks vara överens om att man måste vidta åtgärder på detta område, och likväl ser vi inget.
Man kan inte sitta månad efter månad och vänta på att något ska hända långt bort i fjärran. År 2006 var det en ledamot som upplyste alla ledamöter om att man skulle vara försiktig vid uttag i bankautomaterna utanför Riksdagshuset.
Personen i fråga hade blivit bestulen i samband med uttag. Många taxiresenärer och skattebetalare upplever att de blir bestulna genom att det inte skapas system som håller för att lösa det problem vi här försöker beskriva. Ska vi behöva vänta ytterligare många månader innan vi kan se ett förslag på åtgärder, finansministern?
Göte Wahlström (S):
Utgångspunkten för min interpellation var egentligen en del av det som vi har diskuterat här tidigare, nämligen att vi ser en förändring av det som vi kallar för välfärdspolitiken i landet. Regeringarna i Norden gick ut och talade om att den nordiska välfärdsmodellen var ett vinnarkoncept i en globaliserad värld.
Jag ser det naturligtvis också på det viset. Men när jag ser de förändringar som nu sker av välfärdspolitiken ställer jag mig frågan: Om det är ett vinnarkoncept i en globaliserad värld, varför ska vi då göra de justeringar och förändringar som är i negativ riktning på välfärdsområdet?
När jag läser det skriftliga svaret som är mångordigt kan jag konstatera att det finns ganska mycket värdefullt som beskriver nyttan av det nordiska samarbetet. Det får vi anledning att återkomma till när det gäller den nordiska debatten senare. Det finns några ingångar i svaret som gör mig något konfunderad. Det visar på två olika vägar.
Början av svaret från regeringens sida är det som gör mig mest fundersam över vad som ska vara gällande. Man säger att man har som gemensam ansats att ge medborgarna i Norden en grundtrygghet. Grundtrygghet och den svenska välfärdsmodellen är två olika saker.
I slutet av svaret skriver man: "Från regeringens sida råder det inga tvivel kring att den svenska modellen även fortsatt ska värnas." Den svenska modellen handlar inte om grundtrygghet. Den handlar om standardtrygghet med inkomstbortfallsprincipen som bas. Om vi då pratar om grundtrygghet är det något helt annat.
Vi kan i dag se att ersättningsnivåerna för många inom det svenska välfärdssystemet nu har förändrats. Det har traditionellt varit en uppfattning och en överenskommelse att de ska ligga på ungefär 80 procent av inkomsten med de tak som finns och karensdagar i sjukförsäkringssystemet.
Vi kan i dag konstatera att en metallarbetare i mitt hemlän hamnar på omkring 60 procent i ersättningsnivå. Då är det inte längre välfärdspolitiken i den svenska eller den nordiska modellen. Då är vi nere mot grundtrygghetsmodellen.
TCO redovisade i en rapport alldeles nyligen att deras medlemmar i stor utsträckning landar ned mot nivåer på 50 procent av inkomsten. Det innebär en radikal förändring.
Om vi vill ha ett system där den nordiska välfärdsmodellen är ett vinnarkoncept i en globaliserad värld måste vi naturligtvis slå vakt om den nordiska modellen och inte gå in och börja peta och justera på det vis som vi nu gör nedåt. TCO visar att vi på flera områden ligger under många länder i världen som vi tidigare har jämfört oss med.
Jag tycker att det finns skäl att ställa frågorna till ministern: Vad är grunden till att vi gör det här? Är välfärdspolitik i statsrådets mening lika med grundtrygghet? Vilken nivå ska vi då lägga det på, 40, 50 eller 60 procent av tidigare lön? Och ska Sverige anpassa sina försäkringssystem till internationell nivå nedåt i stället för att hålla fast vid det vi säger är ett vinnarkoncept?
Göte Wahlström (S):
Det var inte min mening att fortsätta den tidigare debatten. Jag sade i och för sig att den hade en koppling till den diskussion vi hade tidigare. Men när vi diskuterar en välfärdsmodell är det bara att konstatera att vi pratar om ersättningsnivåer och så vidare som ger människor möjlighet att leva kvar med ekonomiska förutsättningar som innebär att man inte behöver gå från hus och hem och alla de här detaljerna.
Min ingång i det här är att jag är ledamot av välfärdsutskottet i Nordiska rådet och naturligtvis därför väldigt värnande om välfärdsfrågorna och den nordiska modellen. Jag ser också att vår modell har gott renommé när vi från utskottet är ute och har internationella kontakter.
Jag vet också som ledamot i Kommittén för arbetskraftsinvandring, KAKI, och nu Kommittén om cirkulär migration och utveckling vad det betyder att man har stabila förutsättningar när det gäller att i framtiden kanske börja konkurrera om den arbetskraft vi behöver till Sverige för att fortsatt kunna leva upp till att vara ett välfärdsland. Min ingång är egentligen den offensiva rollen i vad det här betyder för Sverige.
Då kvarstår min fråga till statsrådet när det gäller välfärdspolitik kontra det som ibland uttrycks som grundtrygghet i systemen. Välfärdssystemen i Sverige bygger traditionellt på en ambition att vi ska ha en ersättningsnivå, må vara att den har sjunkit, som innebär att 80 procent av löntagarna ska ha 80 procent av sin inkomst i ersättning.
Det har varit avgörande, och det har funnits en ganska bred förankring i Sveriges riksdag kring detta, även om vi vet att det finns partier som också för grundtrygghetstankarna med sig i debatten.
Frågeställningen kvarstår när vi nu ser att fackliga organisationer tydliggör att deras medlemmar hamnar på nivåer som gör att de inte klarar att leva kvar på de villkor de tidigare haft när de drabbas av ohälsa eller arbetslöshet under förhållandevis korta perioder. TCO:s rapport är väldigt alarmerande på det här området.
Min ambition och förhoppning är naturligtvis att vi ska ha kvar ett välfärdssystem och en välfärdspolitik som fortfarande kan sägas vara ett vinnarkoncept i en globaliserad värld. Men tyvärr tvingas jag nu se, inte minst av den debatt vi har haft här tidigare, att vi är på väg in i ett helt annat system där vi inte längre kan säga att den svenska modellen är ett sådant välfärdssystem.
Göte Wahlström (S):
Jag tycker inte att jag får svar på frågan om vad ministern lägger i begreppet "välfärdspolitik" i förhållande till begreppet "grundtrygghet". Det finns avsevärda skillnader i vilken syn man har på just de här frågorna. Går vi in på grundtrygghetssystem är vi inne på helt andra diskussioner om helt andra nivåer än vad vi har kunnat hålla uppe när det gäller diskussioner om välfärdspolitiken i sin helhet.
Vi går ifrån den tradition som Sverige har haft och som Norden har haft, måste jag säga, eftersom jag som fackföreningsman också möter väldigt många av de nordiska vännerna i den här diskussionen, både på den fackliga sidan och inom det nordiska samarbetet i övrigt. Välfärdspolitik är viktig. Det tror jag att vi är väldigt överens om. Det är viktigt att vi kan hitta gemensamma lösningar för de personer som nu är gränspendlare och vars antal vi ser öka i väldigt stor utsträckning. Det kan vi glädjas åt också.
Med tanke på de erfarenhetsutbyten som det skapar tycker jag att man måste vara mer försiktig än att som i svaret ena stunden skriva om grundtrygghet som bas för att i nästa stund tala om att man ska slå vakt om välfärdspolitiken. Tyvärr tvingas jag konstatera att med den utveckling som statsrådet har visat på så här långt är vi på väg att lämna välfärdssystemet i dess traditionella form och gå över till grundtrygghet.
Karin Åström (S):
Jag tackar också ministern för svaret även om jag tycker att det var lite knapphändigt. Jag tror mig också veta att ministern tycker att transportbidraget är viktigt och också har kunskaper i den frågan. Transportstödets betydelse för att nå viktiga marknader är klart dokumenterad.
Det är dessutom ett av våra absolut viktigaste incitament för att företagen ska fortsätta att investera och framför allt för att de ska fortsätta att etablera sig i sedan tidigare sysselsättningssvaga regioner. Det är ett av våra mest viktiga och träffsäkra regionalpolitiska verktyg. De norrländska företagen måste göras mer avståndsoberoende.
Avstånden till och från marknaden måste vara mer konkurrensneutrala. Det är just här transportstödet har fungerat mycket väl. Det är en förutsättning för att företag över huvud taget ska finnas kvar i Norrland, och särskilt i inlandet. Här handlar det dessutom om många jobb och samhällets fortsatta överlevnad just ute på landsbygden.
Transportbidraget är detsamma som avståndskostnad. Ett transportbidrag på 30 procent, som det sett ut 2006 och tidigare, innebär bildligt talat att man med varutransport på lastbil som åker 100 mil kortar av transportsträckan till 70 mil i stället. Kostnad motsvarande 30 mil kan försvinna.
Det handlar om mycket pengar för företaget, och det är helt klart avgörande för lönsamheten att över huvud taget producera något i norra Sverige. Så sade en företagare i Norrbottens inland till mig. Han var mycket bekymrad över sitt företags framtid och anställda.
Det är mycket vanskligt att göra upphandlingar och ta emot order nu för hela 2007 när vi inte vet vilken budget vi har att röra oss med. Transportstödets storlek utgör en betydande del av företagets lönsamhet och påverkar naturligtvis priset på vår produkt på marknaden.
I slutändan, om det blir förändringar på transportstödet, så innebär det att vi måste säga upp personal, och det kan bli aktuellt att vi faktiskt flyttar från orten. Det är enda utvägen. Så sade en annan orolig företagare som varit i kontakt med mig.
Det här är bara en bråkdel av de samtal som jag har fått till mig från företagare när det gäller transportstödets framtid och framför allt ovissheten, att faktiskt inte få besked. Man sitter ute på företagen och försöker fylla sina orderböcker, och rent företagsekonomiskt vet man inte var någonstans man landar. En stor ovisshet råder i frågan.
Jag vill att ministern nu lämnar ett svar till företagen i Norrland om hur det kommer att bli med transportbidraget.
Karin Åström (S):
Jag måste börja med att kommentera Hammarberghs synpunkter. Jag är väldigt glad att han delar vår uppfattning att transportbidraget är bra för våra norrländska företag. Det gläder mig mycket.
Det vore emellertid bra om han även informerade statsministern och sina moderata ministrar om det, eftersom många av dem förmodligen har en annan syn på bidraget. Det stod klart när jag i december frågade statsministern hur han såg på transportbidraget och vad han avsåg att göra.
Han svarade då: Norrbottningar vill inte längre leva på bidrag. Punkt. Sedan berörde han i sitt svar inte frågan om transportbidrag ytterligare. Det visar att statsministern har en lite annan syn på frågan. Jag vill därför skicka budskapet till Hammarbergh att han kanske ska informera sina ministrar lite mer om detta.
Låt mig sedan gå över till att säga att vi före jul, i samband med budgetpropositionen, behandlade den här frågan i näringsutskottet. Det är fortfarande på det viset att man har lagt fram en budget som omfattar 150 miljoner mindre än den som vi socialdemokrater föreslog.
Vi föreslog 506 miljoner för 2007, och det är egentligen det utfall som blev på 2006. Det är faktiskt ministern som har ansvar för den budget som nu föreligger! Det är ni som har det totala ansvaret, så ni kan inte hålla på och backa tillbaka hela tiden och leva kvar i en förgången tid.
Det är faktiskt ni som har ansvaret för den budget som föreligger. Det tycker jag att vi måste göra klart för oss. Sedan vill jag berätta att ministerns statssekreterare Jöran Hägglund var hos näringsutskottet för information sista veckan i november. Han fick samma frågor från utskottet om när vi kan förvänta oss besked, hur det blir med anmälan till EU-kommissionen och vad den kommer att innehålla.
Han hade inget besked att ge men sade att han skulle återkomma till oss inom någon vecka. Vi väntar fortfarande på ett besked. Maud Olofsson själv besökte oss den 23 januari. Då fick du också samma fråga om transportbidraget. Du kunde inte heller lämna något besked, men du skulle återkomma mycket snart med uppgifter om hur detta fortskrider.
I dag har ytterligare en månad gått. Det är den 23 februari och ministern ger samma besked i dag i svaret till oss, alltså att hon avser att återkomma. Visst måste det väl finnas problem med detta! Jag tror att det var mina kamrater Hans Stenberg och Marie som var inne på detta tidigare.
Vi förstår ju att det är problematiskt med kommunikationen med Finansen. Därför vill jag igen rikta ett särskilt budskap till den moderata riksdagsledamoten Hammarbergh: Informera dina moderata ministrar så att de förstår betydelsen av transportstödet!
Företagen måste få veta vilka villkor som gäller när de nu gör klart sina ekonomiska kalkyler och orderböckerna fylls på.
Karin Åström (S):
Jag konstaterar också att jag inte har fått svar på min fråga. Alltså: När kan ministern lämna besked till företagen? Transportbidraget sysselsätter tusentals personer, både direkt i företagen och också genom underleverantörer, transportfirmor, etcetera.
Det är alltså människors framtid i Norrland det handlar om, människor som faktiskt lever i samhällen som är helt beroende av att det finns företag kvar där, småföretag som du, Maud Olofsson, värnar så väl.
Jag hoppas verkligen att ministern lyckas rätta till den här situationen med Finansdepartementet, som det förmodligen handlar om. Jag ser fram emot att vi hittar en lösning. Sedan tycker jag att det är mycket tragiskt att moderate riksdagsmannen Hammarbergh har lämnat oss. Jag vill passa på att säga så här då det gäller Hammarbergh att jag välkomnar honom in i debatter.
Han har varit väldigt osynlig i mitt eget hemlän, så det är väldigt trevligt att få föra debatt med honom, om än det är här i kammaren. Välkommen in i debatten, Hammarbergh!
Karin Åström (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret, om än jag inte är fullt nöjd, för jag vill verkligen veta vilka överväganden ministern gjorde när ni helt enkelt plockade bort 100 miljoner detta år för det enormt framgångsrika småföretagarprogrammet Forska och väx. Hur tänkte ministern? Sverige behöver fler småföretag som bedriver forskning.
De ger viktig produktutveckling, och det händer mycket inom exempelvis miljö- och bioteknik. Detta stärker oss i den internationella konkurrensen och det ger fler jobb. Det var därför viktigt för den socialdemokratiska regeringen att satsa resurser på att bygga upp Vinnova, då särskilt till det nya programmet Forska och väx. Det har haft en otrolig framgång under år 2006.
Vi ville faktiskt dubblera anslaget ytterligare till 200 miljoner kronor per år från och med 2007. Men vad hände? I den borgerliga budgetpropositionen efter valet i höstas var plötsligt 100 miljoner till Forska och väx borta.
Ministern och statssekreteraren Jöran Hägglund sade vid flertalet tillfällen att det blivit en miss och att pengarna skulle återföras i vårbudgeten. Vinnova, som är den myndighet som handlägger detta, informerade också oss i näringsutskottet om att de var trygga med att de missade 100 miljonerna skulle återföras i vårbudgeten. Så vad gjorde de?
I god tro gick de vidare, och de uppmanade småföretag att komma in med ansökningar för år 2007. I april kom regeringens vårbudget, och 100 miljoner saknades fortfarande för det här året. Vinnova hade vid denna tidpunkt fått in hela 360 ansökningar från småföretag om intressanta forskningsprojekt.
För att över huvud taget kunna fortsätta med forskningen gjorde de hastiga omprioriteringar. Det drabbade givetvis andra viktiga verksamheter, bland annat det som sker inom bio- och miljöteknik. Nu drivs Forska och väx på halvfart. Jag tycker att det är mycket olyckligt.
De kunde endast bevilja 39 småföretags ansökningar om fina forskningsprojekt. Fru talman! Det här handlar om mycket intressant forskning, exempelvis framtagande av elfria värmepumpar, framtagande av prototyp för en mer bränslesnål bil, övervakning av intensivvårdspatienter med hjälp av mikrodialysteknik och så vidare.
Listan på intressanta forsknings- och utvecklingsidéer i småföretag är jättelång. Dessa tycker jag att vi ska stötta. Min fråga blir därför igen: Vad gjorde ministern egentligen för övervägande när ni plockade bort hela 100 miljoner från forskningen i småföretagen för 2007?
Karin Åström (S):
Jag delar inte synen i det sista inlägget. Jag har fått den motsatta synen, särskilt från småföretagarna. Man är inte nöjd med regeringens politik. Det är mycket ord. Handlingen verkar inte alls hänga ihop med orden i ministerns vardag.
100 miljoner till småföretag är en jättestor och viktig summa för att de ska kunna fortsätta att vidareutveckla sina produkter. Sista veckan i april var ministern på konferens om innovation och teknologi i Kista.
Där lyfte ministern bland annat fram Forska och väx som en av regeringens stora satsningar, och detta bland annat för att man ska stödja exportinriktade småföretag så att de kan ta sig ut på marknaden. Herr talman! Vad menar ministern? Hur hänger ministerns resonemang ihop?
Regeringen har hittills försämrat för småföretagen. Ni har plockat bort 100 miljoner från framgångsrika Forska och väx. Ni har halverat anslaget till export- och investeringsfrämjandet, Exportrådet, som framgångsrikt har jobbat för att hjälpa småföretag med etablering på nya marknader.
Ni har dessutom höjt arbetsgivaravgiften för landets småföretagare från årsskiftet. Orden och den konkreta handlingen ute i småföretagarens vardag hänger inte ihop. Jag har funderat mycket på detta.
Kan det vara på det viset att de 100 miljoner som skulle gå till Forska och väx och till satsning på småföretag är de 100 miljoner som ni nu har avsatt för att köpa in konsulter som ska hjälpa till att rea ut våra statliga bolag, svenska folkets tillgångar? Kan det helt enkelt vara en sådan märklig prioritering som regeringen har gjort?
Jag vill ha mer djup i dina ord och tankar, Maud Olofsson, och jag vill veta vilka överväganden du gjorde när du plockade bort de så viktiga 100 miljonerna från småföretagen.
Karin Åström (S):
Det är fortfarande mycket ord och lite handling från ministerns sida. Jag kan referera till en mängd artiklar som jag har läst. Senast i förra veckan var det framgångsrika småföretagande kvinnor som kritiserade regeringens politik när det gäller satsningar på kvinnligt företagande och synen på vad man tänker göra med detta.
Det finns alltså mycket kritik mot de förslag som ni har lagt fram och som är offentliga. Kompetensen köper ni er. Använder ni de 100 miljoner som gick till Forska och väx för att betala kompetensen som ni ska ha för att sälja ut de statliga bolagen? Är det så enkelt? Vi tycker att småföretagens forskning och utvecklingsverksamhet behöver ta fart. De ska vara konkurrenskraftiga i morgon.
Vi vill att man satsar mer på kvalitet i forskning och utveckling i småföretag och inte gör som regeringen nu gör, nämligen har mer fokus på att satsa på olika typer av nya servicenäringar som i er politik kommer att innebära nya låglönemarknader. Vi ville dubbla anslaget till Forska och väx till 200 miljoner per år, men ni plockar bort 100 miljoner från forskningen i småföretag.
Ni har höjt arbetsgivaravgiften, och ni har halverat budgeten för export- och investeringsfrämjande insatser till småföretag. I stället för satsningar på småföretag blir det faktiskt mindre för dem. Herr talman! Jag får fortfarande inte ihop ministerns ord med konkret handling.
Karin Åström (S):
Maria Plass säger att ni har minimerat de situationer som försvårar för start av eget företagande. Men så är det faktiskt inte. Det är mycket ord och lite handling, skulle jag vilja säga. Det ni beslutar stämmer inte med den verklighet som vi möter ute i bygderna. Jag har en kort kommentar till socialförsäkringssystemet.
Det var vår regering som startade översynen av det sociala försäkringssystemet för småföretagare. Bland det första ni gjorde var att lägga ned den översynen. Sedan har ni fördröjt tillsättandet av en utredare. Det är en procedur kring det också. Ni har fördröjt hela processen, och det ger signalen att ni inte är intresserade av att småföretagare ska få den tryggheten.
Jag ska kort beröra någonting annat också - det sociala företagandet. På Sunderbyns folkhögskola uppe i Norrbotten fanns det folk som ville börja med socialt företagande alldeles i skarven när ni tillträdde regeringsmakten. Det var en grupp som höll på att lära sig, och de var jätteglada att de hade fått komma ut och skulle få den här möjligheten.
Vad hände vid årsskiftet? Ni drog bort de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Många av de här människorna fick gå hem. Där satt många av dem i sina egna lägenheter och isolerades igen. Det här är människor som har handikapp av olika slag. De såg den här början på det sociala företagandet som den kanske största drömmen i deras liv.
Det skulle stärka deras framtida möjligheter till studier eller kanske fortsatt eget företagande. Vad är det du säger, Maria Plass? Vad är det ni ser till att ni gör bättre?