KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Det är bra att infrastrukturministern nämner tunnelbanan. Statsminister Fredrik Reinfeldt var i augusti ute och talade om att han ville ha tunnelbana till Nacka. Tunnelbana till Nacka kostar uppskattningsvis 16-19 miljarder kronor, tunnelbanesträckning mellan Akalla och Barkaby 1 1⁄2 miljard kronor, tunnelbana mellan Hagsätra och Älvsjö 1 1⁄2 miljard kronor och tunnelbana från Odenplan till nya Karolinska 3 miljarder kronor.
Vi borde bygga Spårväg syd mellan Flemingsberg, Skärholmen och Älvsjö. Det beräknas kosta någonstans mellan 5 och 7 miljarder kronor. Allting är enligt uträkningar från landstingets trafikplanerare. Jag noterar att det inte bara är tunnelbana till Nacka som Moderaterna vill ha utan en hel del andra tunnelbaneprojekt. Om man summerar alla projekten kommer man ändå inte upp i samma härad som för Förbifart Stockholm.
Vi vet att kostnaden för Förbifart Stockholm inte kommer att stanna vid 29 miljarder kronor. Lägger vi på räntor och tar med det faktum att alla motorvägsprojekt i praktiken blir dyrare än vad man kan förvänta sig är det snarare kanske 40-45 miljarder kronor. Tänk om vi kunde ta de pengarna! Det finns fortfarande en chans att säga: Vi ser att trafiken minskar i Stockholmsregionen. Människor är mindre intresserade av att åka bil. Människor är mer intresserade av att cykla och åka kollektivt.
Vi investerar alla dessa pengar i kollektivtrafiken i stället. Tänk, Catharina Elmsäter-Svärd, vad mycket fantastiskt vi skulle kunna göra för stockholmarna då! Du säger angående intäkterna från trängselavgifterna att en stor del har gått vill vägbyggen. Nej, det är fel. Exakt allt har gått till vägbyggen, och merparten till Förbifart Stockholm. Ingenting har gått till kollektivtrafiken. Det är väldigt viktigt att vara noga med det.
Därför kvarstår min fråga, Catharina Elmsäter-Svärd. När får kollektivtrafiken sin beskärda del av intäkterna från trängselskatten?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka för Peter Normans svar till min kollega Kent Persson. Peter Norman tar i svaret upp Vattenfalls klimat- och energiambitioner och att man ska vara ett av de ledande företagen i Europa i den stora klimat- och energiomställningen.
Eftersom Vattenfall är ett företag som vi äger gemensamt och Peter Norman är den minister som ytterst har ansvaret tycker jag att det vore intressant att få veta lite mer om hur regeringen driver på för att klimatambitionerna verkligen ska uppfyllas.
Som Kent Persson sade här tidigare ser man i Vattenfalls bokslut för förra året att Vattenfall gjorde större investeringar totalt sett i kol och gas än i förnybar energi. Det tycker jag rimmar väldigt illa med att man ska vara ett av de ledande företagen i klimatomställningen.
Min första fråga är: På vilket sätt kommer Peter Norman att verka för att Vattenfall ökar sina investeringar i förnybar energi? Har Peter Norman redan nu tryckt på Vattenfall åt det hållet? Min andra fråga rör Vattenfalls ägande i utländska energibolag.
Vi känner alla till Nuon och både tysk och polsk brunkol, och jag tror inte att det är någon av oss som gillar det. Men Vattenfall är också delägare i ett polskt energibolag som heter Enea. Man äger ungefär 20 procent av bolaget.
Enea lämnade ganska nyligen in en ansökan om att få bedriva schiffergasbrytning genom fracking i Polen. Schiffergas är den kanske värsta formen av fossil utvinning av en energikälla.
Delar av berggrunden sprängs sönder, och mängder med utsläpp och annat som förstör både den lokala miljön och det globala klimatet sprids. Flera länder i Europa har infört moratorium mot schiffergas just av det skälet.
Här tycker jag att regeringen borde agera och verka för att Vattenfall genom sitt ägande i Enea inte ska bedriva schiffergasutvinning. Vad anser Peter Norman om det? Kommer Peter Norman att vidta några åtgärder åt det hållet?
Avslutningsvis har jag en fråga rörande statliga Vattenfalls projekt i sydöstra Liberia i staden Buchanan, där Vattenfall var med och startade ett biobränsleprojekt som inte slutade så bra. Det ledde till att stora arealer av skog skövlades.
Lokalinvånarna fick inte bli delaktiga i projektet som de hade utlovats. Stora delar av den lokala miljön förstördes. Nu väntar lokalinvånarna och bönderna på en kompensation från Vattenfall.
Jag har ställt den här frågan till Vattenfalls vd Øysten Løseth, men han sade att Vattenfall har gjort sitt i Liberia och inte kommer att göra mer. Jag undrar ifall Peter Norman delar Vattenfalls vd:s ståndpunkt eller om man kommer att vidta åtgärder för att Vattenfall ska ta sitt fulla ansvar för lokalbefolkningen i Liberia.
Jens Holm (V):
Jag börjar med att svara Folkpartiets Gunnar Andrén. Det är inte moderniseringar som Vattenfall förbereder för 16 miljarder, utan det är effekthöjningar. Man vill ut mer ur kärnkraften, och man kommer alltså att investera ungefär 16 miljarder de närmaste fyra åren.
Detta illustrerar lite det vägval som vi står inför. Vi kan välja att pumpa in mer pengar i kärnkraften.
Då måste vi investera otroliga belopp i effekthöjningar, då måste vi investera otroliga belopp i att göra kärnkraften säkrare och då måste vi, om regeringens energiplan går igenom, investera otroliga belopp i att bygga tio nya reaktorer.
Det handlar om investeringar på kanske hundratals miljarder kronor, om vi räknar med allt. I den andra vågskålen har vi den förnybara energin som är billigare än någonsin. Vi vet att den är ren, vi vet att den är trygg, att den är säker, att den levererar el. Här måste vi välja.
För oss i Vänsterpartiet är det klart att vi inte vill ha fossil energi och inte heller kärnkraft. Därför tycker vi att det är viktigt att lyfta upp den här frågan nu när Vattenfall förbereder de gigantiska investeringarna. Jag skulle vilja skicka med en uppmaning till Peter Norman.
Jag vill att du nästa gång du har avstämning med Vattenfall tar upp det havererade projektet i Liberia och frågar Vattenfall om inte lokalbefolkningen ska få en ursäkt och någon form av kompensation. Dessutom tycker jag att du ska ta upp Vattenfalls ägande i polska Enea. Är det verkligen skiffergas de ska syssla med? Det finns ingen framtid i det, anser jag.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Vi behöver inte gå längre än till Stockholms gator för att se att intresset för att cykla minst sagt är enormt. Det är bra. Genom att vi cyklar mer kan vi minska utsläppen från bilismen.
Det är bra för klimatet. Det är bra för folkhälsan om folk rör på sig mer och cyklar mer. I storstäder, som Stockholm, märks det på trängseln. Om folk cyklar mer blir det mindre trängsel i biltrafiken. Men det måste vara enkelt att cykla, och det måste också vara säkert att cykla.
Här tror jag att det finns mycket att göra, genom en del ändringar i våra regler och förordningar och inte minst genom särskilda statliga anslag. Jämför man cyklandets utveckling med andra länder ser man att Sverige tyvärr ligger mycket långt efter.
I länder som Danmark, Nederländerna och Tyskland har man öronmärkt pengar för att få upp volymerna på cyklandet. Man har också gjort ändringar i sina lokala lagar för att se till att underlätta för cyklisterna, ibland kanske på bekostnad av bilisterna. Vi kan jämföra Stockholm med Köpenhamn. Det är ungefär 10 procent som vanecyklar, det vill säga som tar cykeln till jobbet eller skolan i Stockholm.
I Köpenhamn är det ungefär fyra gånger så många som gör det. Vi vet att ungefär två tredjedelar av alla bilresor i Sverige är kortare än 1 mil. Det talar för att potentialen för att folk ska ställa bilen hemma och i stället ta cykeln är mycket stor.
Jag tycker att den utredning som har kommit om ökat cyklande är bra på det stor hela. Men jag saknar en del konkreta förslag. I synnerhet saknar jag från regeringens sida en finansiering för att vi ska få ett ökat cyklande. Vi kan titta på den nationella planen för den framtida infrastrukturen, som kom från Trafikverket för några veckor sedan.
De har en investeringsplan för infrastrukturen på 522 miljarder kronor. Den absoluta merparten av det går till byggande av nya vägar. Jag tittade i bil. 1, där alla de stora infrastrukturprojekten radas upp, och sökte efter konkreta cykelsatsningar. Den bilagan är mycket omfattande.
Det är sju sidor och hundratals infrastrukturprojekt runt om i hela landet. Catharina Elmsäter-Svärd! Vet du hur många konkreta satsningar för cykeltrafik som jag hittade? Det var två: en satsning på Kattegattleden i Halland-Skåne och en satsning på Täbystråket, inte så långt från Fredrik Reinfeldts hus. Det är väl bra med de två satsningarna. Men det behövs väldigt mycket mer. Det behövs mer pengar.
I cykelutredningen pratar man om ungefär 1 miljarder kronor. Det tror vi i Vänsterpartiet är alldeles för lite. Man kan titta på vad cykelorganisationerna säger om det framtida behovet av cykelinvesteringar. De pratar om ungefär 17 miljarder kronor. Då handlar det om att man ska ha cykelbanor längs de statliga vägarna och ungefär 5 miljarder kronor i extra anslag till cykelvägar.
Sveriges Kommuner och Landsting pratar om att det behövs 3 miljarder kronor extra i cykelsatsningar de kommande åren. Hur mycket tänker regeringen satsa på ökat cyklande i framtiden?
Jens Holm (V):
Jag kan utgå från mig själv. Jag tillhör en minoritet eftersom jag tar cykeln varje dag till riksdagen. Det är jag och ungefär 10 procent av Stockholms invånare som tar cykeln varje dag. I Köpenhamn är det fyra gånger så många som gör det. Jag tror att ett av skälen till att det är så i Stockholm är att många känner sig osäkra när de cyklar. Det handlar om att vi har cykelfält som ligger i princip mitt ute i vägbanan.
Man cyklar utanför parkerade bilar, och rätt som det är slänger någon upp en dörr. Bilar dubbelparkerar i cykelfälten. Plötsligt tar cykelbanan slut, och man kastas ut mitt i vägen. Vintertid är det dåligt snöröjt på vägarna. Men där kan man cykla eftersom det röjs där. Men det görs inte på cykelbanorna. Hade jag varit turist hade jag kanske cyklat vilse i Stockholm och hamnat i Nackareservatet eller någon annanstans eftersom det är så dåligt skyltat.
Om jag skulle parkera cykeln skulle jag kanske inte veta var jag skulle göra det och tvingas parkera på till exempel en trottoar eftersom det finns så få cykelparkeringar i denna stad. Så ser det ut i de flesta städerna i Sverige. Det är otroligt mycket som behöver göras. Jag visar respekt för att Catharina Elmsäter-Svärd inte kan ge en exakt siffra på hur mycket som måste investeras i framtiden. Men du har ett inlägg kvar.
Du kan väl i alla fall berätta om du, utifrån dessa 522 miljarder kronor som i framtiden kommer att satsas på infrastrukturen, tycker att det som finns i bilaga 1 känns rimligt och väl avvägt, det vill säga att det är bara två projekt på ett par hundra miljoner kronor som handlar om att satsa på cykeltrafik. Förtjänar inte cyklandet mer pengar i framtiden? Jag vill tacka infrastrukturministern för denna debatt.
I grund och botten tror jag att vi är överens om att fler måste cykla i framtiden och att fler vill cykla i framtiden. Men då måste det vara bekvämt, enkelt och framför allt säkert. Då behövs det mer resurser, och det hoppas jag att vi kan återkomma om i framtiden.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka infrastrukturministern för svaret på min interpellation. Bakgrunden till den här frågan är det som jag och många andra som är engagerade i den här frågan ser, nämligen ett växande problem med fordonet vattenskoter.
I början av juni i år blev en kvinna som simmade i Mälaren strax utanför Blackeberg här i Stockholm påkörd av en vattenskoter som kom i full fart. Kvinnan simmade inte särskilt långt från land, och den här vattenskotern kom enligt uppgift i mycket hög hastighet från ingenstans, körde på kvinnan och försvann därifrån.
Det här är ett av flera, tyvärr, tragiska exempel på incidenter med vattenskotrar. Det ska tilläggas att den här kvinnan nu enligt uppgift mår bra. Hon hade tur, tack och lov. Jag tror att ett av skälen till att vi har problemen med vattenskotrar är att vattenskotrar rent tekniskt är ganska fantastiska skapelser.
De går otroligt fort, de kan gå upp till 60 knop, vilket är drygt 100 kilometer i timmen, och de kan ha 100-200 hästkrafter, lika mycket som eller till och med mer än en medelstor bil. Vattenskotrar kan som sagt gå väldigt fort, de kan tvärstanna, de kan vända på en mycket liten yta. Man kan hoppa med dem, man kan leka med dem, och man kan köra på grunda vatten.
Det gör att det kan vara roligt för dem som vill leka med dessa fordon. Samtidigt kan det vara farligt både för dem som kör skotrarna och inte minst för dem som vill göra något annat vid stranden, i sjön, i havet - till exempel bada eller bara sola och ta det lugnt - och som vill känna sig trygg. Om det här vore på land skulle det aldrig accepteras.
När vi sätter oss i en bil gäller säkerhetsbälte, körkort och självklart åldersgräns. Samma sak om man sätter sig på en motorcykel. Då gäller mc-kort, hjälm och givetvis åldersgräns. Till och med för mopeder, som ju inte är lika stora och snabba, gäller åldersgräns. Har vi en EU-moped gäller även körkort. Jag undrar varför vi inte har liknande krav på sjön.
Infrastrukturministern hänvisar i sitt svar - som jag tackar för - till vattenskoterförordningen som är från början av 1990-talet. Det är den lag vi har som ska reglera vattenskotrarna. Men både jag och infrastrukturministern vet att vattenskoterförordningen har dömts ut av EU-domstolen år 2009.
Efter den EU-domen har polisen, Kustbevakningen, riksåklagaren och mängder av privatpersoner och politiker påpekat att någonting måste göras. Det har gått fyra år sedan EU-domen kom. Under dessa fyra år har ingenting hänt, och problemen har, skulle jag säga, fortsatt.
Talar man med sjöpolisen i Stockholm säger de att problemet med vattenskotrar blivit allt värre. Nu har regeringen, tack och lov, om än sent omsider, gett Havs- och vattenmyndigheten uppdraget att kartlägga dessa problem och återkomma med eventuella lagändringar. Jag vill ställa en fråga till infrastrukturministern.
Ifall utredningen konstaterar att det behövs en lagändring, är infrastrukturministern då beredd att i god tid före sommaren nästa år presentera ett förslag om till exempel åldersgräns och krav på körkort för vattenskotrar?
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är positivt att vi från höger, lite mindre höger och i mitt fall vänster är relativt överens om att detta är ett stort problem som vi måste komma till rätta med. Det känns hoppfullt. Jag vill återigen konstatera att det är olyckligt att det har gått så lång tid.
Det har gått fyra år sedan EU-domen kom, då man i princip sade att vattenskoterförordningen inte kan gälla längre. Det har gått mer än två år sedan riksåklagaren i en skrivelse till regeringen uppmanade till ändring av lagstiftningen och konstaterade att man inte längre kan lagföra med vattenskoterförordningen som bas.
Men jag kan lämna det där bakom mig. Jag är glad över att regeringen nu har gett Havs- och vattenmyndigheten uppdraget att kartlägga problemet med vattenskotrar och sedan komma med konkreta förslag på hur vi kan komma till rätta med det.
Jag är också väldigt tacksam för att Catharina Elmsäter-Svärd säger att eventuella lagändringar ska ha trätt i kraft före nästa säsong, alltså före sommaren 2014. Det är precis vad jag är ute efter.
Det ska självklart baseras på vad utredningen kommer fram till, men det behövs någon form av förarbevis - körkort kallar jag det. Med det kommer egentligen automatiskt en åldersgräns. Då tror jag att vi får bort väldigt många av de personer som inte har något sjövett, som kanske aldrig har suttit i en båt tidigare, som inte vet vad knop är eller ens en gång vad babord och styrbord är.
Det där måste man ha klart för sig innan man sätter sig på en vattenskoter. En annan sak som jag tror är svårare att komma till rätta med men som likväl är något otroligt viktigt är det som Gunnar Andrén var inne på en del: Vem skyddar djuren i de här sammanhangen? Vem skyddar miljön över lag?
Vi vet att vattenskotrar kan framföras i princip överallt, eftersom de är så grunda, snabba och smidiga att köra med. Så gott som varenda fågelskådare i landet kan berätta om vilket stort problem det är, särskilt under våren och försommaren, med häckande fåglar som störs av vattenskotrar som far fram och skrämmer dem.
Här förväntar jag mig att regeringen gör ett förtydligande i lagstiftningen, så att miljön och djurlivet skyddas. Vattenskotrarna måste begränsas på något vis.
Catharina Elmsäter-Svärd är inne på att det redan i dag är så att man bara får köra vattenskotrar i allmänna farleder eller på andra platser där länsstyrelsen har sagt att man får köra. Men det är precis det som EU-domstolen har underkänt. Då undrar jag: Hur ska vi komma till rätta med problemet?
Hur ska vi få en lagstiftning som fungerar med EU-rätten och därmed inte kan vara ett generellt förbud? Jag kan personligen säga att jag tycker att vattenskoterförordningen är bra. Den säger att man får köra i farleder - punkt! Men nu säger tydligen EU-rätten att vi inte får ha det så i Sverige. Hur ska vi då komma till rätta med detta, Catharina Elmsäter-Svärd?
Är ni beredda att ta strid mot EU och säga att det är det här med allmänna farleder som ska gälla, att det bara är det som fungerar i Sverige? Eller hur ska vi annars göra?
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Catharina Elmsäter-Svärd och Gunnar Andrén för debatten. Jag kommer att fortsätta att följa den här frågan noggrant.
Jag ser fram emot den 29 november, som jag tror är det datum då myndigheten senast ska lägga fram rapporten om hur vi ska komma till rätta med olägenheterna kring vattenskotrar.
På samma sätt ska vi kunna vara förvissade om att djur- och fågelliv ska ha ett mycket bättre skydd mot vattenskotrar än i dag. Jag vill avsluta med två korta frågor. Ifall vi kommer överens om att vi ska införa någon form av förarbevis för vattenskotrar tycker jag att det är ganska logiskt att förarbeviset måste hamna i någon form av register. Vattenskotrar måste alltså registreras på något vis.
Då är vi framme vid att om vattenskotrar ska vara i ett register är det ganska logiskt att båtar också ska vara i ett register. I Norge och Finland finns båtregister. Tycker infrastrukturministern att det är bra?
Avslutningsvis skulle jag vilja veta om infrastrukturministern eller någon annan minister har tagit upp den här frågan på EU-nivå och försökt övertyga EU om att vår vattenskoterförordning egentligen är ganska rimlig, att vi borde kunna få ha kvar den och att det kanske är EU som måste ändra sin lagstiftning och inte vi.
Jens Holm (V):
Jag tackar finansministern för svaret. Vi dras med dålig luft i många städer i vårt land, inte minst här i Stockholms innerstad. Här har vi under lång tid haft dålig luft, bland annat med höga halter av partiklar.
Med höga halter av partiklar över lag och dålig innerstadsluft kommer människor att drabbas av olika åkommor. Människor dör för tidigt på grund av den dåliga luften. Enligt miljökontoret i Stockholms stad handlar det om drygt 400 personer som dör för tidigt varje år i Stockholm på grund av den dåliga luften.
De som bor där luften är dålig riskerar att drabbas av olika saker. De som till exempel bor kring Hornsgatan i Stockholms innerstad har en fördubblad risk för sänkt lungfunktion. När lungornas funktioner sänks är det någonting som inte kan återställas i framtiden i livet.
Det är barn som drabbas på grund av att våra styrande politiker inte kan vidta åtgärder för att få ned halten av partiklar och förbättra luften. Anders Borg! Detta är inget nytt problem. Redan 2011 fälldes Sverige i EU:s domstol på grund av överträdelser mot EU:s luftkvalitetsdirektiv.
Anders Borg konstaterar själv i regeringens budget att regeringen inte kommer att nå 14 av de uppsatta 16 miljömålen. Frisk luft är ett av dessa miljömål. Det kommer inte att nås med nu vidtagna åtgärder och styrmedel. Vad ska vi då göra åt problemet?
När jag har diskuterat frågan med miljöminister Lena Ek har hon sagt att en avgift på dubbdäck är en bra idé och att det sannolikt är den mest kraftfulla åtgärden för att få ned halterna av partiklar i de drabbade städerna. Vi har också fått uppgifter om att detta är någonting som utreds inom Regeringskansliet.
När man läste budgeten för 2012-2013 såg man att det stod att regeringen utreder nya åtgärder för att minska halterna av partiklar. Jag vill fråga finansministern: Utreder ni inom regeringen möjligheten att införa dubbdäckszoner i vissa av våra städer? Eller är det bara någonting som miljöministern vill?
Får man bara det allmänna intrycket av att det är någonting som ni utreder? Vad anser miljöministern om detta? Vi behöver inte resa så långt; det räcker med att resa till Oslo för att se att sedan de införde dubbdäcksavgifter där 1999 har användningen av dubbdäck gått ned och kvaliteten på luften förbättrats avsevärt tack vare detta.
Jag vill fråga finansminister Anders Borg om han är nöjd med de halter av partiklar och kvävedioxid som i dag finns i våra städer, till exempel i Stockholm.
Enligt den senaste statistiken har man bara i Stockholm och bara i år överskridit de uppsatta gränsvärdena mer än 200 gånger på de olika mätplatserna, Anders Borg. Luften blir sämre i Stockholm. Vi måste göra någonting nu.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka Anders Borg för beskedet. Att införa dubbdäcksavgift är en tänkbar lösning. Det är ett av de alternativ som Regeringskansliet utreder. Då har vi fått det klart. Jag har inte tyckt att finansministern har varit ett under av tydlighet, om man får säga så, i tidigare sammanhang. Men detta är bra.
Moderaterna och vänsterpartisterna i Stockholm blir jätteglada över det. Nästa fråga är förstås: Hur länge till ska vi vänta, Anders Borg, på att den här utredningen ska bli klar? Ni skrev ju in i budgeten redan för ett år sedan att ni skulle arbeta med det här. Nu skriver ni bara att ni fortsätter att arbeta med det här. Anders Borg! Jag tycker att du är lite löjlig när du säger att jag försöker ta Indien som ett positivt miljöexempel. Jag pratade om Indiens huvudstad, New Delhi.
Och jag konstaterade det enkla faktum att de på tio års tid har byggt ut en tunnelbana med dubbelt så stor kapacitet som vi har här i Stockholm. Här i Stockholm händer det så gott som ingenting, tycker jag. Jag ställde en rak fråga, Anders Borg. Du kan svara på den nu, för du har ett inlägg kvar. Ett av skälen till att det inte händer någonting är att det inte finns någon finansiering för att bygga ut tunnelbanan i Stockholm.
Alla pengar slukas av ett gigantiskt projekt som heter Förbifart Stockholm, som kommer att gå lös på ungefär 60 miljarder kronor. Anders Borg! Hur mycket av pengarna från trängselskatten har gått till kollektivtrafiken i Stockholmsregionen? När jag bad riksdagens utredningstjänst titta på detta konstaterade de att det är noll kronor. Noll kronor, Anders borg, har gått till kollektivtrafiken i Stockholm.
Ni tar pengarna och pumpar in dem i Förbifart Stockholm och andra motorvägar. Men jag vill ändå tacka för beskedet om att det finns en möjlighet att införa avgifter på dubbdäck för att förbättra luften i Stockholm och andra drabbade städer. Jag ser fram emot den fortsatta debatten och behandlingen av det ärendet och hoppas att det går fort.