KBLab/rixvox huggingface dataset:
Cecilia Magnusson (M):
Som herr talmannen hör får vi inte några svar här. Men vi är inte de som ger upp. Vi fortsätter att fråga kulturministern. Jag tänker i mitt korta inlägg kommentera några frågor. Jag börjar med förslaget om fri entré som regeringen nu tänker lägga fram för Sveriges riksdag.
I dag har vi lika många besökare med entré på de statliga museerna som någonsin var när man hade tvånget med fri entré förra gången. Varför kan inte kulturministern titta på den analys som Myndigheten för kulturanalys gjorde? Den sa att reformen med fri entré inte hade någon betydelse för ökade besökssiffror.
Vilka är det i dag som går på statliga museer? Jo, det är äldre damer från Östermalm och turister som besöker Sverige. Varför i hela fridens namn kan inte de få vara med och finansiera? I dag är det frivilligt för museerna att ha fri entré. Varför ska ni tvinga dem att ha detta? Det är väl bättre med kvalitet än kvantitet.
Att kvalitet går före kvantitet trodde jag var en väldigt bra avvägning, men så är det tydligen inte. När det gäller biomomsen är jag jätteglad att kultur- och demokratiministern nu tar sig an fler frågor än kulturfrågorna.
Vi har vid diskussioner frågat: Hur går det med de andra delarna, finansiering, utbildning och piracyfrågorna? Men det har kulturministern hela tiden skjutit ifrån sig. Det skulle vara jättebra om vi fick svar också på de frågorna.
Cecilia Magnusson (M):
Detta är en viktig fråga, som tar upp de olika delarna vad gäller kulturens betydelse i samhället. Kulturens egenvärde är oerhört betydelsefullt, och kulturen bärs av enskilda utövare som i frihet kan göra det de känner att de vill göra.
Samtidigt är kulturen en väldigt viktig del i att utveckla samhället. Det är viktiga branscher som består av institutioner, statliga och kommunala. Men det är också väldigt många enskilda utövare som bär upp detta i de flesta områden.
Det är det som min kollega Isabella Hökmark värnar och vill ha en diskussion om. Precis som Isabella uppfattar jag det som att kulturministern inte är intresserad av den breda folkliga förankringen och av dem som utövar kulturen brett, som om vi gör fel saker riskerar att inte finnas.
Då kommer det bara att finnas statliga, kommunala och regionala institutioner. Vi måste se båda sidorna av detta. Därför är jag lite oroad över kulturministerns svar. Liksom i den tidigare interpellationsdebatten ger svaret från ministern fler frågor än svar.
Det är klart att man kan tycka att det är bra med fri entré - det förstår jag. Men man riskerar att förstöra den bredd av nya museer som har kommit.
Kulturministern säger att publikutfallet för de museer som fanns inte påverkades. Men nu är det en helt annan verklighet än förra gången. Det är oerhört allvarligt. Bredden och mångfalden, som jag trodde att kulturministern värnade om, riskerar att försämras.
Det finns många frågor. Kulturministern säger att regeringen har stärkt allianserna. Hur då? Och kulturministern har väl inte bidragit med mer pengar till MU-avtalet?
Det var ju alliansregeringen som gjorde kraftfulla revideringar av det avtalet och som såg till att vi gav bättre förutsättningar. Det som gör mig väldigt oroad i fråga om regeringens och kulturministerns insikt om detta gäller exportstrategin och Svenska institutets påverkan.
Moderaterna i kulturutskottet har bland annat besökt Artipelag. Det är ett fantastiskt privat museum i närheten av Stockholm. De säger: Vi skulle gärna vilja rikta oss utåt, men de statliga institutionerna ger så höga kostnader för att vi ska bidra, så vi har inte en chans.
Det är bara de stora institutionerna som kan bidra, som har stora insatser att avsätta. Vi som är små kan inte bidra. Så ska det inte vara. Eller tycker kulturministern det?
Cecilia Magnusson (M):
Det är alltid lika spännande att höra kulturministern försöka förklara och svara på de frågor som vi ställer här i kammaren. Jag tycker att det är jättebra om kulturministern kan ändra den exportstrategi som nu är lagd, så att också Artipelag och andra privata museer kan vara med och marknadsföra Sverige.
I dag upplever de en helt omöjlig situation på det området. Lycka till, kulturministern! Det finns faktiskt fler kulturutövare än dem som finns i allianserna.
Därför är det oerhört viktigt att man på olika sätt stöder andra initiativ, till exempel Kulturakademin Trappan, som ser till filmarbetarna, de som står bakom kameran, de som klipper filmer. Det är jätteviktiga delar av den nya filmpolitik som kulturministern säger sig vilja värna om.
Kulturministern tog inte upp något om kultursamverkansmodellen, som Kulturdepartementet tydligen tittar på nu. Kan kulturministern berätta för oss vad man ska titta på när det gäller regionalt drivna kulturella och kreativa näringar, så att vi vet och kan förbereda oss på vad som kommer?
Det är oerhört viktigt att privata och offentliga aktörer får lika spelregler, så att vi kan få en mångfald i samhället kring de kulturella näringarna. Det är viktigt att leda utvecklingen - inte, som kulturministern säger när det gäller filmpolitiken, att man ska följa utvecklingen. Man ska leda utvecklingen. Tänker kulturministern göra det?
Cecilia Magnusson (M):
Det är intressant att ta del av statsrådets svar på min fråga.
Jag skulle önska att även statsrådet ställer sig bakom filmen som en viktig kulturyttring tillsammans med litteraturen, bilden och de andra konstformerna, eftersom filmen har ett så viktigt fokus i den svenska kulturen.
Som statsrådet sa lever vi i en tid där bilden präglar vår tillvaro. Alla, unga som gamla, präglas av detta, och redan i förskoleåldern är unga människor ute på nätet. Där är de väldigt sårbara, precis som ute på gator och torg.
Såklart är föräldrarna de viktigaste och närmaste värnen, och föräldrarna måste också få möjlighet till stöttning i sin uppgift att lära barnen ett kritiskt granskande. Där kommer den viktigaste insatsen som jag och vi ser det: studenterna.
De som läser till förskollärare, grundskollärare och gymnasielärare måste i sin grundutbildning få kunskap om bildens betydelse och makt och hur barn kan få redskap att lära sig hantera bilden. Att kunna inympa ett kritiskt tänkande redan i späd ålder är en viktig parameter i en filmpolitik med kvalitet.
Unga människor filmar vardagshändelser med sina mobilkameror. Många lägger upp klipp på sociala medier. Bloggar och poddar lockar hundratals unga följare. Kontrollen av att de följer vanliga lagar och regler är inte helt vattentät. Det behöver göras mycket där för att skydda barnen.
Fler och fler kan göra film i dag och förverkliga sina konstnärliga filmdrömmar utan att behöva begränsas av ekonomiska förutsättningar. Det är bra. Samtidigt kan film och andra medier manipulera verkligheten. Detta att alla har ständig tillgång till filmkameror innebär risker.
Vi vuxna måste se till att det finns gränser och verktyg att hantera riskerna. Vet kulturministern hur många timmar på lärarutbildningen man lär ut till studenterna hur de ska hjälpa barnen till ett kritiskt granskande av film?
Vet kulturministern hur många timmar detta görs på lärarutbildningen?
Cecilia Magnusson (M):
Det är tre timmar schemalagd tid på förskollärarutbildningen. På ingen av de andra utbildningarna finns det några timmar som är specialdestinerade till detta. Det är ett underbetyg för modern svensk lärarutbildning. Steget efter är en underdrift.
Jag hade uppskattat om regeringen i förslaget till filmpolitik hade lagt med att få in kritiskt granskande i lärarutbildningarna redan för förskoleåldern. Tre timmar räcker enbart till att reda ut vad en film gör och hur en film kan manipulera.
Dessa frågor arbetar man noggrant med på Göteborgs universitet. Där ordnar man fortbildning - just det som kulturministern tog upp - åt skolor och lärarutbildare som vill ha verktyg för att föra över den kunskapen.
Det är oerhört viktigt att snabbt få in i lärarutbildningarna, på ett genomgående vetenskapligt sätt, hur dessa kunskaper och verktyg överförs till små barn i förskoleåldern.
Det är synd att regeringen inte tog chansen i den filmpolitiska propositionen, som snart kommer att ligga på riksdagens bord för debatt, fru talman.
Det behövs en filmpolitik som tar upp alla sidor av filmmediet, inte för att begränsa de många människornas konstnärliga drömmar men för att ge alla barn och unga verktyg att kritiskt granska den rörliga bilden. Det handlar om rätten till skydd för varje ung människa.
Jag blir glad över att höra att kulturministern och utbildningsministern nu arbetar tillsammans. Vi har ju goda erfarenheter av samarbete mellan departement från allianstiden. Om kulturministern vill ha lite tips är hon välkommen.
Det finns många gamla ministrar kvar i kammaren som kan komma med goda råd. Det var mycket i kulturministerns svar som handlade om att saker kan göras, men hur ska vi rusta barn och unga med medie- och informationskunnighet?
Hur har kulturministern sagt till Statens medieråd att göra detta? Hur ser kulturministern till att de insatser som görs i dag är de rätta och att de går till rätt saker? Finns någon garanti? Hur försäkrar sig kulturministern om detta?
Ett tips till Fridolinska och Bahska arbetsgruppen är att jobba lite bredare än bara med Konstfack och även titta på lärarutbildningar och andra institutioner som kan ha kunskap i dessa frågor. Kulturministern talade också om kompetensutveckling.
Hur ser kompetensutvecklingslinjen ut?
Cecilia Magnusson (M):
Det är intressant att höra kulturministern tala om dessa frågor, men det viktiga är att det blir verkstad. Vi kan kasta ur oss många ord i denna kammare, men det viktiga är att vi får en verkstad.
Det är gott och väl att vi ökar skyddet mot våldsbejakande extremism, men barn och unga av i dag står inför en kaskad av reklambudskap och budskap och manipulationer av andra slag. Det är oerhört viktigt att de lär sig att granska dem så att de kan bli kritiska medborgare.
Jag kan därför inte nog understryka det kulturministern sa om att det mesta arbetet återstår. Det är synd att man inte tog chansen att ta med dessa viktiga delar när man gjorde en filmpolitisk proposition.
I alla fall för mig som moderat är barn och unga dem som jag vill ägna min kraft och politiska glöd åt. Filmpolitik är en helhet. Vi hade många samtal med kulturministern där vi krävde att de filmkulturella insatserna skulle ingå i propositionen. Det struntade man fullständigt i.
Men det är bra om man tänker om. Jag tycker inte att det är för få aktörer. När jag hör kulturministern låter det snarare som att det är för många aktörer. Man borde ha mer spets och kraft koncentrerad på de saker som är viktigast.
Jag önskar kulturministern lycka till i det viktiga arbetet med att samordna sig med utbildningsministern och andra aktörer i denna fråga så att det blir lite verkstad.
Cecilia Magnusson (M):
Det här är en fråga som är oerhört viktig. Jag blev ledsen när jag såg kulturministerns svar. Det är inte en enda konkret möjlighet i fråga om vad man kan göra för att stävja brottsligheten och den rovdrift som pågår framför allt på svensk film men också andra delar.
Upphovsrätten är precis som äganderätten oerhört väsentlig i ett demokratiskt samhälle, kultur- och demokratiministern. Det måste vi värna, och då kan man inte bara prata, utan man måste handla. Vi moderater har lagt fram en rad förslag för att förbättra och skydda upphovsrätten.
Jörgen Warborn angav ett antal av dessa, till exempel en starkare lagstiftning kring upphovsrätten och högre straffsatser för dem som begår brott mot upphovsrätten så att polisen får möjlighet att utreda. Det måste bli ett prioriterat brott som kan gå till åtal. Ett annat förslag är att sajter ska kunna blockeras efter domstolsbeslut.
Detta är oerhört viktigt. Det handlar också om att ställa krav på distributörerna så att de gör det de ska göra och att uppmuntra bättre tjänster. Inget av detta fanns i kultur- och demokratiministerns svar på den fråga som Jörgen Warborn ställde.
Ska vi ha en bättre filmpolitik i det här landet är det oerhört väsentligt att vi skyddar upphovsmännen och deras verk och inte bara låter laissez-faire råda. Vi kan inte låta det vara som det är och hoppas att det kanske går bra. Kulturministern har stått här nu på förmiddagen och slagit sig för bröstet över 435 miljoner kronor.
Det är väldigt mycket pengar. Men det dubbla går ut i piracy, så om man vill ha en förbättrad filmpolitik och förbättrade förutsättningar och ett bättre företagsklimat, som kulturministern stod här och sa, då måste vi stoppa denna piracy och se till att upphovsrätten värnas också av regeringen.
Cecilia Magnusson (M):
Denna fråga engagerar mig mycket, men det är tråkigt att kultur- och demokratiministern ser det som att jag vevar på. Det är en angelägen grundläggande fråga om vi ska ha en blomstrande filmbransch i det här landet där upphovsmännen kan leva på sina verk.
Det är inte att veva på. Jag är angelägen om att vi kommer till rätta med den brottslighet som innebär ett rov på miljontals kronor varje dag från hela branschen. Det är konstigt att kultur- och demokratiministern inte delar min oro för denna växande piracy ju mer fiber och nät byggs ut över hela landet.
Jag hoppas att regeringen står kvar vid den bredbandsstrategi som alliansregeringen lade fram på riksdagens bord under förra mandatperioden. Lagstiftning är en grundläggande plattform för förutsättningarna att bedriva filmproduktion i landet.
Det är därför jag ställer frågan till kultur- och demokratiministern och inte justitieministern. Hela regeringen måste vara medveten om vad som behövs för att stävja brottsligheten. Nu sätter sig intressenterna runt ett bord. Jag blir lite förvånad när kultur- och demokratiministern säger att det var första gången dessa intressenter träffades.
Tidigare har det låtit som att kultur- och demokratiministern har träffat alla på området, men nu lät det annorlunda. Jag vill gärna få några svar i statsrådets sista inlägg.
Cecilia Magnusson (M):
Min fråga går till kulturminister Alice Bah Kuhnke. Min kollega Per-Arne Håkansson ställde en väldigt viktig fråga angående upphovsrätten i framför allt filmbranschen. Jag skulle vilja följa upp den frågan med att ställa en fråga om den olagliga nedladdning av filmer som är ett oerhört stort problem som vi måste hitta botemedel mot. Herr talman!
Det beräknas att det nedladdas illegalt i Sverige för över 800 miljoner kronor. Jag skulle vilja ställa en fråga till kulturministern, med anledning av att hon sa att det finns svar på detta i den filmpolitiska propositionen. Vilka är de viktigaste insatserna som kulturministern föreslår för att stoppa den illegala nedladdningen?
Cecilia Magnusson (M):
Jag är tacksam för mitt andra inlägg, för jag skulle gärna vilja ha svar på vilka förslag som ligger i filmpropositionen. Finns det några förslag om förlängd strafftid för detta, att man kan spärra sajter eller de förslag som vi har lagt fram om att försämra för illegal nedladdning i detta land? Finns det några svar i den filmproposition som regeringen har?
Cecilia Magnusson (M):
Min fråga går till kulturminister Alice Bah Kuhnke. Regeringen har nu lagt fram det efterlängtade förslaget till ny filmpolitik. Det kommer att innebära att åtminstone 30 procent av landets biografer riskerar omedelbar nedläggning. Det beror framför allt på att regeringen föreslår en fyrdubbling av biomomsen.
Det kommer att bli förödande - kanske inte så mycket i storstäder som Stockholm där vi befinner oss. Men på landsbygden, där människor har lägre inkomster, kommer en sådan drastisk höjning att bli ett jätteproblem. Regeringen har föreslagit att man med hjälp av 10 miljoner kronor ska försöka undvika den omedelbara biodöden.
Men vad kommer att hända efter 2019 när ni inte längre lägger till några pengar, Alice Bah Kuhnke?
Cecilia Magnusson (M):
I en väl känd film hade Sickan också en plan. Den gick inte i lås särskilt ofta. Men vi hoppas att det inte kommer att gå lika dåligt för regeringens förslag till filmpolitik. Men, kulturministern, filmen ska väl ändå vara till för publiken.
Publiken kommer inte att kunna gå till biografen eftersom biograferna kommer att läggas ned på landsbygden.
Cecilia Magnusson (M):
Så bra att kulturministern förstod att hon skulle bli apostroferad. Jag ska följa upp den fråga som min kollega Isabella Hökmark ställde men som hon inte fick svar på och som gäller produktionsincitament för filmproduktion.
I den proposition som regeringen har lagt på riksdagens bord, och som vi snart kommer att behandla i kammaren, borde det finnas förslag om produktionsincitament. På samma sätt som vi nu inför tonnageskatt för att ha kvar några svenskflaggade fartyg behöver Sverige produktionsincitament.
Det är enbart Polen och Sverige som inte har produktionsincitament för inhemsk filmproduktion. Varför vill regeringen inte utreda möjligheterna att införa produktionsincitament för svensk film?
Cecilia Magnusson (M):
Nu ska vi debattera betänkande KrU10 om konstarter och kulturskaparnas villkor. Det är ett motionsbetänkande, alltså motioner som har inlämnats under den allmänna motionstiden. Vi har fem reservationer i ärendet. Självklart står vi moderater bakom alla dessa, men jag yrkar bifall endast till reservation 1.
Mina alliansvänner kommer att ta upp många av de viktiga frågor som finns i betänkandet. Jag tänker endast koncentrera mig på ett område och i mitt tycke det mest viktiga området av konstarterna, nämligen litteraturen.
Skaldekonsten sa man förr, men numera säger man mer modernt litteraturen. Litteraturen och barns rätt till litteratur var en av alliansregeringens främsta prioriteringar under vår regeringstid.
Vi lade grunden till att lyfta fram litteraturens och läsandets betydelse för i princip samhällens utveckling. Den nuvarande regeringen, bestående av socialdemokrater och miljöpartister med hjälp av Vänstern, har gjort en del bra saker på området.
Men i stället för att koncentrera sig på de viktiga insatserna har man smetat ut dem så att de inte lönar sig särskilt bra och inte blir särskilt effektiva. Det är ju viktigt att stimulanserna riktas rätt.
Vi vet att den här strategin leder till att de som redan är läsmotiverade och har tillgång till litteratur gynnas än mer, medan de som inte har stimulans eller motivation blir utan. Det är inte bra, tycker vi moderater och Alliansen.
Om nu Socialdemokraterna vill ha en budgetdebatt också i detta betänkande kan jag redan nu skriva under på att vårt förslag är finansierat.
Vad jag menar med att litteraturen och läsandet är så viktigt för hela samhället är att det är grunden för den språkliga och intellektuella utvecklingen, inte bara för barn utan även för oss vuxna.
Barns läsande är mycket mer än en önskan från samhällets sida att nya generationer ska vara bildade och litterära. Det handlar om att unga människor ska kunna ta tag i sin egen utveckling och ta till sig kunskap.
Om man kan läsa och har möjlighet att studera kan man förändra sitt eget liv. Vi moderater vill att den extra lässatsningen ska gå till grupper som i dag inte har tillgång till detta. Vi vill rikta satsningen till barn och unga i socioekonomiskt svaga områden.
I dagens tekniksamhälle, herr talman, kan man utnyttja både ljudböcker och andra tekniska hjälpmedel för att ge barn som har svårt att fokusera hjälp med att ta till sig litteraturen. Genom stimulans av flera sinnen, både syn och hörsel, kan fler barn tillgodogöra sig litteraturen.
Det är viktigt att vi använder den digitala tekniken och dess möjligheter på det här området.
Det borde regeringen beakta och satsa betydligt mer på än vad man har gjort och ta in i sina framtida lässatsningar, för tillgång till litteraturen och läsandet är viktigt, inte bara för barn och unga utan för hela samhället.
Cecilia Magnusson (M):
Nu har vi fått beskrivet Ida Karkiainens privata filmpreferenser, men vi har inte fått något svar på de två frågor som jag ställde i mitt anförande. Jag upprepar frågorna och ber att få svar.
Vi är inte här för att uttala våra personliga preferenser vad gäller film, utan vi är här som lagstiftare. Därför frågar jag Ida Karkiainen som representant för Socialdemokraterna, som tillsammans med Sverigedemokraterna och Miljöpartiet står bakom propositionen, följande.
Varför har ni inte några förslag för de övriga 97 procent filmer som konsumeras i landet? Det ni föreslår nu berör endast 3 procent av de filmer som konsumeras, det vill säga de som finns på bio. Vad vill ni göra för att skydda barn från skadlig medieexponering för de 97 procent filmer som konsumeras på andra plattformar? Ni ger inget svar.
Jag vill ha ett svar nu, herr talman, på den frågan. Varför är ni emot en självreglering? Det förslaget är klart och utrett. Det är bara att lägga fram det på riksdagens bord, så har ni majoritet för det så att vi kan få råd till föräldrar som vill visa filmer för barn om vilken ålder som filmerna passar för.
Varför är ni emot det, och vad är era egna förslag? Ge svar, tack!
Cecilia Magnusson (M):
Jag blir lite trött, för Ida Karkiainen ger inget svar på någon av mina frågor. Hur svårt kan det vara att ge svar på vad ni tänker göra åt de 97 procent av filmerna som inte visas på bio? Det är biofilmerna som granskas av Medierådet, nu till ingen kostnad för filmbolagen.
Men de 97 procent av filmerna som konsumeras på andra plattformar har inte Medierådet någon möjlighet att granska i dag. Vi föreslår ju en självreglerad filmgranskning, där filmbolagen går in och sätter åldersrekommendationer. Vad är det för fel på det?
Och vad är det för fel på att utvidga Medierådets möjligheter att vara lärande, utbildande och granskande på ett helt annat sätt än i dag? Vad är det för fel på det? Ge kammaren och svenska folket svar på de här frågorna! Eller kan det vara så att ni i Socialdemokraterna, Sverigedemokraterna och Miljöpartiet står helt svarslösa i den här frågan?
Cecilia Magnusson (M):
Det var intressant att höra Angelika Bengtssons anförande, där hon gediget gick igenom propositionens olika delar. Men det är inte det jag är ute efter. Jag vill ha svar på frågan om de 97 procent av filmkonsumtionen som inte sker på bio.
Det Angelika Bengtsson tillsammans med Niclas Malmberg och Ida Karkiainen föreslår för riksdagen och vill få beslut om i eftermiddag är 3 procent av filmkonsumtionen. Men den stora massan av film, de 97 procent som konsumeras på plattor och mobiltelefoner genom streamning och annat, har inget skydd alls för barnen.
Mina frågor är precis desamma som jag ställde till Ida Karkiainen. Hon kunde över huvud taget inte svara och tog dessutom till ett fult grepp: Hon ställde frågor till mig som jag inte hade repliktid att svara på. Jag vill därför uppmana Angelika Bengtsson att ställa eventuella frågor till mig i första replikomgången, så lovar jag att svara.
Men mina frågor är alltså: Vad tänker ni göra åt de 97 procent av filmerna som det faktiskt inte finns någon åldersrekommendation för i dag? Och varför är ni så emot att övergå från en lagreglerad till en självreglerad filmgranskning?
Cecilia Magnusson (M):
Jag kunde uttyda åtminstone två frågor från Angelika Bengtsson. Ja, det finns en hel utredning som i detalj går igenom den nya organisationen för Medierådet.
Så om Angelika Bengtsson inte bara läste vår reservation i ärendet utan gick in i den utredning som har remissbehandlats och vars förslag bara är att lägga på riksdagens bord skulle hon se att det finns en majoritet för att förändra Medierådets roll.
Det är självklart att Medierådet i så fall skulle få en annan roll. Det skulle bli av med vissa uppgifter som det har i dag, till exempel det ni nu föreslår: filmgranskningen, som skulle ligga hos branschen själv. I stället blir det en kompetensmyndighet, som också har möjlighet att granska på ett helt annat sätt.
Jag har därmed svarat på frågorna: vad som finns att läsa om vårt förslag, som vi står bakom, i utredningen. Men Angelika Bengtsson har inte svarat på mina frågor. 97 procent av filmkonsumtionen kommer inte att ha någon reglering. Varför inte?
Varför är Angelika Bengtsson och Sverigedemokraterna, Socialdemokraterna och Miljöpartiet emot att faktiskt öka skyddet för barn mot skadlig mediepåverkan? Och varför är man emot en självreglering?