KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Drougge (M):
Denna fråga är inte riktigt så torr som man vid en första anblick kan tro.
I grunden handlar detta om något extremt aktuellt och mycket bra, nämligen att minska byråkratin för våra kommuner, så att det offentliga systemet kan agera mer effektivt för att upprätthålla och skapa större värden för våra medborgare och få större nytta av våra skattepengar.
Redan i dag kan kommuner samarbeta och samverka med varandra på en rad olika sätt. Ganska ofta när det är fråga om mer komplicerad samverkan sker den bland annat via kommunalförbund.
Det kan handla exempelvis om att en kommun vill ha hjälp från en anställd i en annan kommun med olika saker - myndighetsutövning eller snarlika uppgifter.
Men då krävs det i dag en väldig massa byråkrati i form av bolag, kommunförbund och stora regelverk för att man ska veta att man gör detta på rätt sida om lagen. I och med detta förslag från regeringen görs detta lättare genom en direkt möjlighet till avtalssamverkan.
Det är bra, och det är vi från moderat håll positiva till. Men vi ser att det finns vissa risker med hur detta kan utvecklas. Därför har vi en reservation som handlar om att vi vill att man gör en uppföljning ganska snart efter att denna lagstiftning har trätt i kraft.
Vi vill också att man gör ytterligare en uppföljning när det har gått några år och man ser hur det har utvecklats över tid. Det som vi är oroliga för är att man använder rätten och möjligheten till avtalssamverkan för annat.
Det kan till exempel gälla en kommun som deltar i en upphandling och lägger anbud i en upphandling som en annan kommun redan har. Kommuner är bundna och ska, även med denna lagstiftning, vara bundna av att enbart utföra samhällsnyttiga tjänster i samhällets intresse för sina medborgare.
De ska inte börja bedriva exempelvis äldreomsorg i en annan kommun. Vi är helt enkelt oroliga för att man använder sig av denna lagstiftning i lite väl stor utsträckning. Därför vill vi ha en tydlig uppföljning av detta.
Det skulle i förlängningen även skapa problem konkurrensmässigt på marknaden. Därför är vi mycket måna om att detta följs upp. Mer om detta kan man läsa i vår motion.
Men detta är ett i grunden bra förslag.
Ida Drougge (M):
Jag glömde yrka bifall till den reservation jag talade för, så jag vill börja med att göra det. Men det blev ju praktiskt att få både inleda och avsluta en debatt; det har jag nog inte gjort förut. Jag vill därför passa på att nämna ett par saker.
Det har förts fram att detta är bra för många mindre kommuner, eller kanske särskilt mer glesbefolkade kommuner - det kan ju vara kommuner som är väldigt stora till sin yta men där det inte bor lika många människor. Det är utan tvivel så att detta är en stor fördel för dem, men vi vet att det är stor efterfrågan på detta även i storstadsregioner som Stockholm. Där försöker man göra detta redan i dag.
Bland annat tillsyn, vilket har tagits upp som ett exempel här, försöker man redan i dag samarbeta kring - men man gör det med viss tveksamhet kring om man får göra det eller inte. Det är alltså bra.
Vi står som sagt till fullo bakom förslaget men skulle vilja att man utöver förslaget redan nu sa att detta ska följas upp, eftersom förslaget inte innebär ett uttalat förbud mot att kommuner lägger anbud i andra kommuners upphandlingar.
Det är alltså det vi hade önskat att man följde upp - och redan i dag sa att man vill följa upp.
Ida Drougge (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget.
Jag vill rikta ett stort tack till mina allianskollegor för att vi så väl har kunnat arbeta tillsammans, komma överens och skriva det förslag om att stärka det lokala brottsförebyggande arbetet som tack vare detta har kunnat utmynna i det tillkännagivande som vi beslutar om här senare i dag.
Jag vill också rikta ett stort tack till mina kollegor från de andra partierna i konstitutionsutskottet för att de har sett det fina och kloka i förslaget och vi därför i dag kan vara eniga om att vi behöver tillkännage detta till regeringen. Ett stort tack till er!
Människor ska kunna känna sig trygga i Sverige oavsett kön, ålder eller var i Sverige de bor. Den enda som kanske ska känna sig otrygg är den som har begått ett brott och behöver vara rädd för att åka fast.
Alla ska veta att om ett brott begås ska rättsväsendet - polis, åklagare, domstolar och kriminalvård - ha alla de resurser och förmågor som krävs för att sätta dit den som har begått brottet. Men helst ska ju brott över huvud taget inte begås.
Det är det vi behöver bli bättre på; det är det brottsförebyggande arbetet vi behöver bli bättre på för att på riktigt lösa det grundläggande problemet med att människor är otrygga i Sverige i dag. Det är också det tillkännagivandet handlar om: hur vi stärker det brottsförebyggande arbetet. Varje människa har ytterst ett eget ansvar för sina handlingar.
Man kan inte reducera en kriminell handling till att handla om vare sig uppväxt eller social miljö. Men vi vet att en stödjande familjepolitik är en viktig insats för att minimera risken för att någon ska begå brott.
Vi vet att engagemang och ansvar från familj och vänner, från nära och kära, fungerar och är fundamentalt för att skapa ett socialt skyddsnät för människor. Vi hjälper bäst varandra att inte begå brott. Därför spelar också civilsamhället en stor roll.
Det vi tydligt pekar på i tillkännagivandet är civilsamhällets viktiga roll för att stärka det sociala skyddsnätet runt de individer som är i riskzonen för att begå brott. Också polisen är såklart en aktör i detta, liksom kommunerna. Det samarbetet behöver bli ännu bättre än det är i dag.
Ansvarskedjan, framför allt ansvaret hos kommunerna, behöver bli mycket tydligare än nu. Något kanske ännu viktigare som vi också säger i tillkännagivandet är att befogenhet måste finnas hos alla dessa tre aktörer. Vi kan inte tydliggöra och utöka ansvaret för kommunerna om inte kommunerna också har befogenhet att vidta de åtgärder som behövs.
Det är de två leden som finns i tillkännagivandet, som vi kommer att rösta om senare i dag. Med det vill jag återigen tacka och yrka bifall till förslaget.
Ida Drougge (M):
Jag ska börja med att säga att vi från moderat håll inte har något yrkande eller någon reservation i det här ärendet. Det var ju inte alltför länge sedan vi hade en grundlagsutredning. När det gäller personval, som vi tycker är en särskilt viktig fråga, har nuvarande regler bara tillämpats vid ett val, nämligen det senaste valet.
Jag vill ta upp och motivera det som vi säger i vårt särskilda yttrande om just personval. All offentlig makt utgår från folket, och vi riksdagsledamöter är folkets främsta företrädare. Men väldigt få av oss väljs direkt av dem som går och röstar på valdagen.
I stället röstar de allra flesta på ett parti, som i sin tur väljer sina representanter och riksdagsledamöter. Det finns stora fördelar med detta men också en del nackdelar.
Vi tror att det skulle stärka vår demokrati om vi ökade personvalets inflytande. Det skulle föra oss ledamöter närmare dem som röstat på oss.
Det skulle öka väljarnas makt när det gäller vilka individer som är representerade här inne. Spelar detta då någon roll, utöver att det är principiellt demokratiskt rätt? Ja, i sak skulle det innebära en reell skillnad.
Vad var och en av oss tycker spelar ju roll för vilka frågor våra partier driver. Med ett ökat personvalsinslag skulle också var och en av oss få aningen mer makt gentemot våra partier, om vi tycker olika. Det tror jag att vi alla vet, även om det ibland inte framstår så.
Det kan vara lätt att tro att vi som partier alltid är eniga och överens och att alla i partiet tycker mer eller mindre likadant, men riktigt så är det inte. Det är något bra, och med mer personval skulle det få större vikt och betydelse.
Med detta har jag summerat det ganska bra. Vill man läsa mer kan man titta på vårt särskilda yttrande.
Ida Drougge (M):
Jag tycker nästan att det är lite gulligt att Håkan Bergman är så orolig över hur vi på allianssidan ska kunna samarbeta. Jag är inte alls orolig. Jag tycker snarare att det är ganska konstigt att vi har så otroligt likadana förslag fast vi är fyra olika partier som inte sitter tillsammans i en regering - detta särskilt med tanke på hur oenig den sittande regeringen kan vara. Ni sitter ändå i en regering med varandra, det gör ju inte vi.
En sak som jag återkommande får höra i kammaren från Socialdemokraterna och som börjar att störa mig ganska ordentligt är att vi påstås ha skurit ned på platser inom och medel till vuxenutbildningen. Det är inte sant. Jag tycker att vi kan hålla oss till sanningen. Det finns säkert mycket som man kan kritisera Moderaterna för.
Vi tillhör två olika partier, så det finns också mycket som vi kan debattera och ha olika åsikter om. Men att hålla sig till sanningen är en ganska låg lägsta tröskel som man ska hålla sig över. För att förtydliga ska jag berätta vad som är sanningen.
Man kunde alltså styra om och lägga dessa pengar på elever som utbildas inom till exempel gymnasieutbildningen. På det sättet kunde insatserna komma lite tidigare.
Ida Drougge (M):
Det som är rätt i detta är mycket riktigt att vi gav kommunerna mer medel och större möjlighet att själva bestämma hur dessa medel skulle användas på utbildningssidan. Man skulle gå in med satsningar redan när eleverna gick på gymnasiet så att de inte hoppade av och därmed inte behövde börja på komvux. Man kunde också lägga medlen direkt på komvux. Därför varierade antalet platser på komvux och platser och insatser på gymnasieskolan. Olika regioner gjorde dessutom på olika sätt.
Detta behövdes just då eftersom den stora delen av dem som studerade på komvux bestod av sådana som hade hoppat av gymnasiet. I dag lägger vi mer pengar i form av riktade statsbidrag till yrkesvux och sfi, eftersom den målgruppen är större. De går inte i gymnasieskolan. Det är alltså naturligt att tycka annorlunda och också göra annorlunda i dag. Om man ska vara ärlig vill vi bygga vidare på det som den här regeringen har gjort bra.
Den har lagt fram förslag om ett yrkespaket. Jag kan lugna Håkan Bergman med att vi tycker att det är bra. Det är delvis exakt detta vi vill göra med en yrkesskola. Vi tycker heller inte att det är jätteviktigt att avgöra exakt vad yrkesskolan är: om det är en egen skolform eller om det ska vara en del av vuxenutbildningen.
Det viktiga är att även ungdomar som är yngre än 19 år kan läsa där, för det kan de inte göra i dag på den kommunala vuxenutbildningen. I stället måste de vänta och bli äldre, vilket är väldigt onödigt om de redan från början vet att de vill det här och ganska snabbt vill få jobb. Exempelvis kommer man kanske hit och som nyanländ behöver försörja sig. Detta är vad vi vill göra.
Bakom de nationella ramar som vi vill ha finns lite grann samma tanke som ni har med regionalt yrkesvux. Det ska bli enklare spelregler för alla de aktörer som bedriver utbildning så att de kan fokusera på innehållet och kvaliteten i stället. Vi vill gå vidare med detta.
Ida Drougge (M):
Jag vill börja med att säga att när det gäller moderata budgeten är vi helt överens med regeringen om antalet platser. Vi matchar dem exakt. Yrkesvux och yrkeshögskola utökas med platser som behövs och blir av. Pengarna går till det som är avsett och där de ger effekt.
Människor kommer ut i arbete. Det bidrar till att öka vår konkurrenskraft och tillväxt. Det är bra på alla sätt och vis. Där är vi överens. Vi matchar inte ert förslag om utbyggnad av platser på högskola och universitet.
Men jag tycker faktiskt att vi i den här kammaren som tillsammans dagligen har jobbat med de här frågorna i tre års tid kan hålla oss på en seriös nivå. Vi vet alla de fakta som vi har framför oss. Då borde vi vara ärliga med att säga att 40 procent av de platser som regeringen vill utöka med inte blir av.
För två veckor hade vi en dragning i utbildningsutskottet av Riksrevisionen då man presenterade detta. Då undrar jag hur Lena Emilsson kan stå i talarstolen och säga att den utbyggnaden visar på regeringens ambition på högskole- och universitetsområdet. Jag skulle vilja ha svar på frågan: Hur visar det på er ambition?
Ida Drougge (M):
Jag tycker att det är tråkigt att jag över huvud taget inte fick svar på min fråga. 40 procent av pengarna, totalt 12,3 miljarder kronor, går alltså ingenstans. De ligger på hög, och Riksrevisionen har pekat på att det beror på bristfällig styrning från regeringen.
De pengar som är avsedda för platser kan alltså inte användas till platser. Om det är någonting som är tomt är det just det, och ingenting annat. Det är tvärtom normalt att man utökar antalet studieplatser under en lågkonjunktur. Förhoppningsvis är också lågkonjunkturer tillfälliga.
När det gäller studiestartsstödet var vi moderater för att ni genomförde den reformen. Vi ser att den tyvärr behövs med tanke på hur dåligt Arbetsförmedlingen fungerar i dag. När vi nu lägger fram vår budget har vi andra förslag till var de arbetsmarknadsutbildningar som ligger under Arbetsförmedlingen ska finnas, hur medlen ska fungera och var de ska ligga någonstans.
Vi ser hellre att man lägger dem på yrkesvux och att de kommunaliseras samtidigt som man ändrar hela Arbetsförmedlingens arbete. Då behövs inte studiestartsstödet i vår budget. Men med den arbetsförmedling som ni vill ha behövs det. Det hör alltså inte riktigt till denna debatt.
Ida Drougge (M):
Jag vill återigen tacka statsrådet för att hon är på plats i kammaren i dag. Jag är själv lite förvånad över hur mycket av det som statsrådet sa här som jag håller med om. Det är jag såklart väldigt glad över - jag tycker inte att dessa frågor egentligen ska vara sådana där vi har särskilt olika uppfattningar.
Jag tror att det är viktigt för svensk skola, för lärarna, för våra huvudmän och för eleverna att vi har regler och ramar som inte förändras alltför mycket över tid. Det är viktigt att spelreglerna är tydliga och står fast.
När man exempelvis ändrar betydelsen av något - om vi ser till formuleringen "särskilt beakta", som har diskuterats ganska länge och mycket inför detta beslut - tror jag att det är extra viktigt att vi är överens. Jag vill egentligen bara göra ett medskick.
Vi kommer naturligtvis att från moderat håll och från Alliansen följa upp hur skolorna informeras av Skolverket i denna fråga, så att det implementeras likvärdigt och på det sätt som är tänkt. Det var det ena som jag vill skicka med.
Jag vill också kort säga att vi när vi talar om externa examinationer inte menar att det behöver vara några andra än lärare som utför dessa. Lena Hallengren sa att det hela kan skötas på huvudmannanivå i 290 kommuner, utfört av lärare som gör det tillsammans i grupp.
Det skulle dock kunna göras på samma sätt men på en nationell plats och fortfarande av lärare. Det behöver inte vara personer som gör enbart detta på heltid, utan det kan vara personer som också undervisar. Jag har också en fråga: Hur ser statsrådet på att flytta de nationella proven från nian till åttan?
Ida Drougge (M):
Jag ska börja med att tydliggöra vilken reservation jag yrkar bifall till, nämligen reservation 2 som samtliga allianspartier ställt sig bakom. Vi behöver därför inte votera under alla punkter.
Jag vill också tacka Caroline Helmersson för att hon tar upp två bra saker, först ett förslag i propositionen Stärkt koppling mellan skola och arbetsliv som vi från moderat håll har drivit länge. Att det blir verklighet tycker vi är bra.
Det andra är att man nu också tar upp detta med studie-och yrkesvägledning i den utredning som ligger. Det ska i slutet på mars, tror jag, komma ett pm om det, och det ser jag fram emot att läsa. Det är också bra att regeringen har valt att fortsätta med det SYV-lyft som den förra alliansregeringen införde.
Men jag tycker att det är lite synd att Caroline Helmersson Olsson lite grann misstänkliggör våra intentioner med vår reservation om gymnasielärlingsutbildning. Du säger lite grann också emot dig själv när du pekar på att vi i en förordning tidigare har tryckt på att det är viktigt med ett tydligt schema. Självklart ska elever ha ett schema när de börjar skolan.
Frågan är när i tid de exakta tiderna ska vara fastlagda. Det är på den punkten vi är oroliga. Men regeringen får gärna motbevisa oss. Låt det här funka! Då blir vi självklart nöjda.
Ida Drougge (M):
Många skolor, de allra flesta, skickar med diverse papper och blanketter till arbetsgivare när eleverna själva ansöker om prao. Där finns det ganska tydliga instruktioner om vad man som arbetsgivare måste säkra upp innan praon påbörjas och under praon. Jag vet inte om Caroline Helmersson Olsson själv har tagit emot praktikanter här i riksdagen.
Men jag har tagit emot praktikanter både här och på många andra arbetsplatser. Lite beroende på skola och arbetsplats kan de där instruktionerna göra att det känns nästan omöjligt att ta emot en praoelev. Instruktioner följer skolorna för att de ska vara säkra på att de har gjort sitt.
De ska egentligen också göra ett besök på arbetsplatsen innan och själva godkänna miljön för att kunna garantera den. Det har jag aldrig varit med om när jag har tagit emot praoelever. Arbetsmiljöverket kritiserar också många skolor för att de inte gör besök på arbetsplatserna. Det är lätt att det inte alls blir likvärdigt, eftersom eleverna i de flesta fall själva måste ordna sin prao.
Ofta får de platsen via kontakter som deras föräldrar har. Då skulle man kunna säga att det ökar den ojämställdhet som finns redan från början. Om eleverna har föräldrar som har akademisk bakgrund besöker de i större utsträckning en sådan arbetsplats, och om de inte har det besöker de andra typer av arbetsplatser.
Vi tycker att det är viktigt att skolorna tar ett ansvar i dessa situationer, och det sker inte i dag. Det är inte sant att 80 procent av alla elever har prao i dag. Kanske har 80 procent möjlighet att själva söka och ordna prao, men det är inte samma sak.
Ida Drougge (M):
Erik Bengtzboe och även ministern har sagt många bra saker här. Jag tänkte bara komplettera, framför allt med ett exempel på hur skillnader mellan förskoleklasser och förskoleklasser kan ta sig uttryck.
Skolverket har visat på att i en del förskolor har åtta av tio förskollärare behörighet. I andra är siffrorna så låga som två av tio i personalen som är förskollärare.
Den utbildning och de kunskaper som våra förskollärare har påverkar såklart möjligheten både att lära ut och hjälpa barn att utvecklas när det gäller att skriva, läsa och räkna och att göra bedömningen och kunna se att en elev har särskilda behov och behöver särskilt stöd.
Särskilt när det gäller ett litet barn kan det vara extra svårt att se om det finns behov av extra stöd kopplat till förmågan att läsa och skriva, eller om barnet kommer att mogna om några månader så att det löser sig av sig självt. Har man inte den specifika kunskapen och kan se detta är det lätt att skjuta upp det och låta månaderna gå.
Detta är också något som vi vet att svensk skola historiskt har haft och fortfarande har svårt med - att ge stöd tidigt. Vi skjuter upp det och låter tiden gå i stället. På detta tema har jag därför två specifika frågor.
Den andra handlar om på vilket sätt det är bra att det i dag är skillnad i vilken rätt till stöd man har som elev beroende på om man är ett år yngre och går i förskoleklass eller ett år äldre och går i skolan. Borde inte den rätt till stöd som man faktiskt har vara densamma?
Ida Drougge (M):
Ministern har flera gånger under denna debatt varit inne på att förskoleklassen är en viktig brygga mellan förskolan och skolan. Jag undrar då specifikt: Hur kan det vara en viktig brygga när det ser ut som det gör på många förskolor i dag och med de lärarlegitimationer vi har i dag?
Man byter först lärare och ofta också skolmiljö när man är fem sex år och börjar i förskoleklassen och gör sedan samma sak igen när man är sex sju år och börjar skolan. Hur blir det en viktig brygga?
Ökar det inte bara risken för att kunskap om barnet faller mellan stolarna och för att unga barn blir oroliga och stressade över att byta miljö och få nya vuxna runt omkring sig?
Ida Drougge (M):
Jag tycker att det är bra att ministern anser att undervisningstid är viktigt. Jag tycker att det är bra att ministern anser att tidiga insatser behövs och att ministern förstår att detta såklart hänger ihop med att lärares undervisningsskicklighet behöver vara bra.
Jag tycker att de interpellationsdebatter vi har haft här alldeles nyss visar tydligt hur alla dessa frågor hänger ihop. Vad jag inte riktigt förstår och vad jag skulle vilja att ministern utvecklar är det han säger i sitt svar - att han vill värna om undervisningstiden.
Vill han och kommer han att prioritera att utöka undervisningstiden eller inte, ja eller nej? Ingen föreslår att minska undervisningstiden i dag, varför begreppet att värna om undervisningstid blir aningen diffust.
Jag vet, precis som ministern själv redogjorde för i sitt svar, att undervisningstiden kommer att öka ytterligare 2019. Detta sker på grund av att vi i riksdagen har fattat detta beslut, att vi i Moderaterna likväl som övriga partier i Alliansen har drivit frågan länge och att vi har en majoritet för detta i Sveriges riksdag. Därav följer att matematikundervisningen kommer att öka 2019 och även idrottsundervisning.
Så långt, så bra. Därav kommer också min fråga till ministern, som handlar om ifall han tycker att detta är viktigt och om han kommer att prioritera att utöka undervisningstiden utöver detta, vidare, efter 2019.
Vi är i ett läge i dag när vi ligger efter och när svenska elever kan och lär sig mindre än elever tidigare i Sverige - i faktisk kunskap men också i relation till och i konkurrens med elever i andra länder. Då hänvisar man till att svenska elever kommer att få mer tid och fler timmar i skolan genom att förskoleklassen blir obligatorisk.
Jag skulle aldrig försöka påstå att ministern försöker luras, men detta är att dra det väldigt långt, då 98 procent av Sveriges elever redan går i förskoleklass. Dessa 98 procent blir inte fler timmar eller mer undervisning, utan det är exakt samma som i dag.
Frågan om undervisningstid är viktig också därför att det handlar om målstyrning. Det är tydligt och vi vet att hur vi styr svensk skola nationellt påverkar våra skolor, elever och lärare, som sedan genomför och gör det stora jobbet. Därför är det viktigt att vi har våra prioriteringar tydliga.
Från moderat håll har vi det: Undervisningstid och undervisningsskicklighet är extremt viktigt och vår prio ett, för med detta följer att lärare måste ha tid att förbereda lektioner. Det ingår i uppdraget: Man måste ha tid att förbereda, genomföra och utvärdera lektioner.
Detta är lärarnas huvuduppdrag, detta ger skickliga lärare och detta ger resultat för våra elever.