KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Jag välkomnar naturligtvis denna debatt som Raimo Pärssinen har tagit initiativ till. Det förvånar mig dock lite att vi har en så stor oenighet här. Jag gick till denna debatt i tron att vi nu hade hittat en väg framåt som vi på sikt skulle kunna enas om och se som en förbättring av kontrollen av taxinäringen. Demokrati är ett system som kan vara tålamodsprövande. Det är långsamt, det är långsamt och det är reformistiskt.
Men låt oss inte glömma att det så småningom är de saktmodiga som ska besitta jorden. Det finns därför en möjlighet att Raimo Pärssinen och jag under denna mandatperiod ska kunna få fram förslag som gör att vi får en bättre ordning på taxinäringen.
Låt mig påpeka att det som man ska tillföra i detta register är den totala färdsträckan, när taxitjänsten togs i anspråk, det totala antalet körningar, det totala beloppet som påförs, tilläggsavgifter och totala belopp. Det är alltså en omfattande mängd uppgifter som ska samlas ihop i detta sammanhang.
Man kan naturligtvis argumentera om att detta skulle vara integritetskränkande. Nu är det en fördel med tillståndsdatabasen i förhållande till tömningscentralerna genom att man inte samlar in personuppgifter utan bara belopp och färdsträckor. Det skulle jag faktiskt se som en fördel. Att ansluta sig till en beställningscentral och en tömningscentral är relativt kostsamt.
Enligt de bedömningar som vi har är inträdesavgifterna på någonstans mellan 80 000 och 150 000 kronor. Sedan tillkommer en månadsavgift på 10 000-20 000 kronor per bil och månad. Det är alltså en extrakostnad. Den kommer naturligtvis i sådana fall att bäras av konsumenterna.
Kan man uppnå det som vi är överens om, nämligen en bättre kontroll över taxinäringen, till en lägre kostnad och med mindre integritetskränkning tycker jag att det skulle vara en fördel. Jag hör vad Raimo Pärssinen säger. Han framför ståndpunkten att en sådan här kontroll bör göras oftare än varje år. Det är en mycket viktig synpunkt.
Det är naturligtvis rimligt att föreställa sig att kontrollmöjligheterna ökar om man gör mer regelbundna kontroller. Nu ska vi lyssna på vad remissinstanserna säger i denna debatt. Är detta en ståndpunkt som framförs och som man bedömer som rimlig är det naturligtvis någonting som vi ska ta till oss i denna diskussion. Ha lite förtröstan här. Vi lyssnar på vad Raimo Pärssinen säger. Vi delar hans ambitioner.
Kan vi så småningom föra detta framåt vore det naturligtvis en fördel.
Anders Borg (M):
Jag delar naturligtvis Raimo Pärssinen utgångspunkt i denna debatt. Jag välkomnar att han ställer interpellationen därför att det är en viktig fråga. Det är ett betydande skattefusk i taxibranschen. Det utgör ett betydande problem både för säkerhet och för statsintäkter att vi har denna typ av svårigheter. Detta ska vi naturligtvis försöka göra någonting åt.
Den bedömning som vi gör är att det finns en betydande möjlighet att nå långt med denna typ av databas som har diskuterats här med relativt långtgående uppgiftslämnande utan att det för den skull leder till integritetskränkningar eller alltför höga kostnader. Jag kan därför bara välkomna att Raimo Pärssinen har ställt interpellationen, och jag antar att vi kommer att få en ytterligare debatt i denna fråga.
Förhoppningsvis har vi då också kunnat föra den framåt på ett sätt som gör att Raimo Pärssinen är övertygad om att vi menar allvar när vi säger att vi ska bekämpa skattefusket i taxibranschen.
Anders Borg (M):
Lars Johansson har frågat närings- och energiministern vilka åtgärder hon avser att vidta för att förändringen av förmånsbeskattningen inte ska medföra negativa konsekvenser för biltillverkare och bilköpare. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Den tidsbegränsade nedsättningen av förmånsvärdet för vissa miljöanpassade förmånsbilar infördes 2002. Syftet var att underlätta introduktionen av mer miljövänliga bilar på marknaden.
Nedsättningen har förlängts i olika omgångar och gäller enligt den senaste förlängningen till och med inkomståret 2011. Den tidsbegränsade nedsättningen är viktig för att driva fram den senaste och bästa tekniken när det gäller miljöfordon.
Regeringen uttalade därför i budgetpropositionen för 2011 att den har som reformambition att förlänga den tidsbegränsade nedsättningen för de bilar som är utrustade med den senaste och bästa tekniken för drift med elektricitet eller annan gas än gasol. Regeringen uttalade även att den avser att återkomma med ett detaljerat förslag under 2011 om vilka bilar som nedsättningen kommer att omfatta. Utrymmet för framtida reformer bestäms av hur de offentliga finanserna utvecklas på sikt.
Det innebär att angelägna reformambitioner kan genomföras först när det är säkerställt att överskottsmålet nås och ett varaktigt reformutrymme uppstått. Olika reformer måste även vägas mot varandra. Jag har förståelse för att branschen har behov av långsiktiga regler. En avvägning beträffande den tidsbegränsade nedsättningen av förmånsvärdet för miljöbilar bör därför göras redan under våren inom ramen för den pågående budgetprocessen.
Anders Borg (M):
Jag delar naturligtvis Lars Johanssons grundläggande utgångspunkt att klimatfrågan är viktig. Det måste vara utgångspunkten både för diskussionen om miljöfrågan men också för diskussionen kring fordonsindustrin. Sverige är ett land som tillsammans med några av våra nordiska grannländer har kunnat visa att vi kan förena väldigt god ekonomisk utveckling med minskade koldioxidutsläpp.
Det är bland annat för att vi har en energiförsörjning byggd på vattenkraft och kärnkraft som bidrar till låga utsläpp. Därtill har vi en koldioxidbeskattning, gröna certifikat, miljöbilspremier och andra styrmedel som fungerar. Nu har vi en situation där bilförsäljningen utvecklas exceptionellt starkt.
Sverige är ju ett land som, vilket är välbekant, har väsentligt starkare tillväxt och bättre ekonomisk utveckling än de flesta andra. Det man bland annat framhöll i dag när SCB redovisade sina nya tillväxtsiffror var att just bilförsäljningen stiger mycket kraftigt. Vi fick en bilregistrering som också presenterades i dag med en mycket kraftig ökning. Jag tror till exempel att det var en ökningstakt på mellan 40 och 50 procent för dieselbilar.
Nu ska man komma ihåg att dieselbilar i det perspektivet är ett miljöviktigt alternativ därför att de har en förbrukning som är relativt låg. Detta är en del av den omläggning vi har gjort av fordonsbeskattningen för att få tydligare styrmedel. Ordning och reda i offentliga finanser bygger på att man har budgetbeslut och budgetprocesser som fungerar.
Det har inte på något sätt varit några fördröjningar i de här processerna, utan besked kommer att lämnas när alla processer är avslutade. Vi ska få in underlag från trafikverken, och sedan ska de här viktiga reformfrågorna prövas mot alla andra. När så alla prövningar har gjorts ska besked lämnas. Jag har väldigt svårt att se att en socialdemokratisk regering skulle ha gjort på något annat sätt. Det är den ordning vi har i Sverige: Vi sköter sådant här i god ordning, och så lämnas besked när de kan lämnas.
Detta kommer att skötas på precis samma sätt som jag förutsätter att en socialdemokratisk regering skulle ha gjort.
Anders Borg (M):
Det är naturligtvis bra att vi får den här diskussionen, och jag delar mycket av Lars Johanssons utgångspunkter både för bilindustrin och i miljöfrågan. Men låt oss ändå, för att sätta frågan i perspektiv, konstatera att bilförsäljningen i Sverige stiger mycket kraftigt. Jag kan inte dra mig till minnes några europeiska länder som har en lika kraftig ökning av bilförsäljningen.
Vi har också en mycket kraftig nyanställning i bilhandlarbranschen, så det är en verksamhet som i dag växer snabbt. Det sker nu löpande en omställning. Låt oss komma ihåg vad det är vi talar om. Vi vill skärpa kravet på miljöbilspremien och har då talat om en supermiljöbilspremie.
Logiken i den är att vi har koldioxidskatt. Det är det breda och väl fungerande styrmedel vi har för att minska koldioxidutsläppen. Vi kompletterar det till exempel med gröna certifikat för att få fram mer miljövänlig energiproduktion.
Ska en miljöbilspremie fungera och spela en roll är det inte som en bred subvention till bilköp, utan den ska vara teknikdrivande och ge en stark subvention till den absolut senaste tekniken. Därav följer att definitionen måste göras om. Den måste löpande omprövas, snävas in, stramas upp och tuffas till. Det är det som är själva existensberättigandet för miljöbilspremien.
Det är alltså inget konstigt att man måste se över den. Nu har det funnits ett uppdrag som ska redovisas från trafikverkens sida en bit in i mars, om jag har en korrekt minnesbild. Sedan ska frågan prövas, och så ska vi bereda den precis som alla andra budgetfrågor. Regeringen har sedan för avsikt att så snart det är möjligt återkomma på det här området och kunna ge de besked som krävs till denna viktiga verksamhet.
Anders Borg (M):
Jag kan naturligtvis dela Lars Johanssons glädje över att bilindustrin i Sverige är på väg tillbaka. Det är inte bara att vi har kraftiga ökningstal utan det är också så att sysselsättning, industriproduktion och export samlat nu är återställda till den nivå de låg på före krisen. Det är naturligtvis väldigt positivt.
Så småningom kommer detta också att få genomslag i industribranschen, även om vi redan nu kan se att det är en oväntat snabb ökning av sysselsättningen där också. Låt oss konstatera att den grundläggande utgångspunkten för svensk klimatpolitik är koldioxidskatt och en koldioxidfri energiförsörjning byggd på vatten, vår viktiga kärnkraft och naturligtvis en utbyggnad av vindkraften med bland annat gröna certifikat.
Ett komplement till detta är miljöbilspremien. Hela idén med miljöbilspremie bygger dock på att den hela tiden definieras om så att man hela tiden har den som teknikdrivande. I det ögonblick den i stället blir en bred skattesubvention fungerar den inte längre som ett effektivt styrmedel utan det ska vara en supermiljöbilspremie som driver på utvecklingen åt rätt håll. Det ska vi naturligtvis återkomma till i god ordning.
Det är så att säga en klassisk diskussion mellan en regering och en opposition att oppositionen säger att här borde vi kunna gå fram snabbt och regeringen säger att det här måste vi ta i god ordning. Då skulle jag bara vilja säga att det är min bedömning att det kommer vi också att kunna göra, på precis samma sätt som en socialdemokratisk regering hade gjort. Man för en budgetprocess framåt och när den är avslutad lämnar man besked om den.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att öka jämlikheten och för att säkerställa välfärden i hela landet. Det växande utanförskapet har under de senaste decennierna lagt grunden till ökade klyftor och fattigdom i samhället. Sedan alliansregeringen tillträde 2006 har regeringen genomfört flera viktiga reformer för att bryta utanförskapet och återupprätta full sysselsättning.
Genom att fler arbetar och färre försörjer sig på sociala ersättningar minskar gradvis inkomstskillnaderna och risken för fattigdom. Regeringens jobbskatteavdrag har ökat drivkrafterna för arbete, arbetsmarknadspolitiken har reformerats, vägarna tillbaka från sjukskrivning till arbete har blivit fler och bredare och kostnaderna för att anställa personal har sänkts. Åtgärderna har särskilt riktats mot grupper med svag förankring på arbetsmarknaden.
På sikt bedöms regeringens politik leda till 140 000 fler personer i arbete och att de disponibla inkomsterna förväntas öka relativt mest bland dem med lägst inkomster. Jobbpolitiken har sedan den kraftiga internationella lågkonjunkturen inriktats på att dämpa fallet i sysselsättningen och motverka att arbetslösheten biter sig fast.
Tack vare en ansvarsfull finanspolitik kan en expansiv politik för att förstärka och temporärt komplettera regeringens tidigare åtgärder drivas. Åtgärderna bedöms dämpa krisens effekter på den varaktiga sysselsättningen med ca 25 000 personer.
Under januari 2011 ökade antalet sysselsatta i åldrarna 15-74 år med 136 000 personer jämfört med samma period 2010 och antalet långtidsarbetslösa minskade med 23 000 personer. Siffrorna understryker att återhämtningen i den svenska ekonomin är bred och går snabbt.
Regeringens ansvarsfulla finanspolitik har därtill skapat utrymme för att under 2009-2012, via höjt flerbarnstillägg, bostadstillägg, bostadsbidrag, grundavdrag för pensionärer och studiemedel, särskilt förstärka inkomsterna för ekonomiskt utsatta grupper, däribland barn. En central del i att utjämna livschanser och välfärd har även den omfördelning som äger rum genom vård, skola och omsorg.
Ojämnheten i inkomstfördelningen minskas med ca en femtedel om även den offentliga konsumtionen beaktas. Höjda statsbidrag till kommun- och landstingssektorn om sammantaget 25 miljarder 2010-2011, varav 5 miljarder är permanenta, har i detta sammanhang införts för att säkra välfärden i hela landet.
Sammantaget har regeringens politik bidragit till att Sverige, i ljuset av den globala finanskrisen, ur ett internationellt perspektiv är mycket väl rustat för att återupprätta full sysselsättning och därmed minska inkomstskillnaderna och risken för fattigdom.
Anders Borg (M):
Låt oss konstatera att Sverige är det land i världen som har minst välfärdsklyftor. Vi har små inkomstskillnader, och vi förstärker jämlikheten genom att erbjuda alla medborgare bra sjukvård, bra äldreomsorg, bra barnomsorg och bra skola oavsett inkomst genom en gemensam välfärdssektor. Detta är vi överens om i Sverige. Skiljelinjen går vid arbetslinjen.
Det är där skiljelinjen blir tydlig. Socialdemokraterna byggde upp skillnader i Sverige genom att utvisa människor från arbetsmarknaden. Det var därför förmögenhetskoncentrationen förstärktes och utanförskapet och inkomstskillnaderna växte under den långa period som Socialdemokraterna hade makten under 90-talet. Det var kanske allra tydligast under deras sista mandatperiod. Trots mycket stark tillväxt steg arbetslösheten år efter år.
Trots mycket stark tillväxt förvärrades utanförskapsproblematiken. Nu ser vi 7,3 procents tillväxt. Sysselsättningen vände upp tidigt i återhämtningen efter krisen. Vi har 5 procents ökning av privat sysselsättning - detta i en ekonomi där det inte skapades nya jobb i privat sektor under decennier av socialdemokratiskt styre. Det här är viktigt eftersom skiljelinjen går här.
Tror vi på arbetslinjen och arbetets värde? Eller vill vi höja skatten för alla löntagare och bygga upp bidragssystemen? Det är skiljelinjen. Socialdemokraterna prioriterar inte välfärd; de prioriterar alltid utanförskap och arbetslöshet. Vi prioriterar full sysselsättning och välfärd. Det är den grundläggande skiljelinjen i svensk politik.
Anders Borg (M):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om jag i Ekofinrådet avser att klargöra huruvida icke-euroländer ska omfattas av de sanktioner som nu diskuteras. Han frågar även om jag tänker resa frågan om hur ett euroland ska kunna lämna valutaunionen samt om det finns rättslig grund för att fatta beslut om sanktioner med omvänd kvalificerad majoritet. Den senaste krisen har visat att ordning och reda i de offentliga finanserna är avgörande för att kunna möta en kris. Sverige har klarat sig bra.
Andra länder har inte gjort tillräckligt för att minska sina underskott och skulder under goda tider. Låt mig betona att regeringen anser att finanspolitiken fortsatt bör vara en nationell angelägenhet. Vi ska själva kunna bestämma över våra utgifter och inkomster. Krisen har dock visat att oansvarig finanspolitik i en medlemsstat snabbt kan leda till negativa konsekvenser såväl för medlemsstaten i fråga som för andra.
Det är särskilt viktigt för ett litet och öppet land som Sverige att ansvarsfull finanspolitik bedrivs i hela EU. En bidragande orsak till den senaste tidens oro har varit bristfällig utformning och tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten, det vill säga EU:s gemensamma regelverk för finanspolitik. Ett viktigt arbete har bedrivits av en expertgrupp av finansministrar under ledning av Europeiska rådets ordförande med att se över hur regelverket och efterlevnaden av detta kan stärkas.
Det är positivt att kommissionen nu har lagt fram förslag om detta. Stabilitets- och tillväxtpakten omfattar alla EU-länder. Kommissionens aktuella förslag om ekonomiska sanktioner gäller dock bara euroländer. Expertgruppen har enats om att även icke-euroländer ska kunna drabbas av sanktioner i form av indragna EU-transfereringar. Detta har regeringen verkat för. Frågan om hur ett euroland ska kunna lämna valutaunionen är inte aktuell i Ekofinrådet och jag ser inga skäl att ta upp den.
Kommissionen föreslår att beslut om sanktioner ska fattas med omvänd kvalificerad majoritet, det vill säga att en kvalificerad majoritet i rådet måste rösta emot kommissionens förslag för att stoppa sanktioner. Enligt den uppfattning som rådets jurister uttryckt har kommissionens förslag stöd i fördraget. Jag har inte funnit skäl att ifrågasätta detta.
Anders Borg (M):
Låt mig resonera något om krismekanismen eftersom jag inte hann med det i mitt förra inlägg. Enligt min uppfattning är det rimligt och nödvändigt att ha en kollektiv mekanism för att hantera länder i kris. Låt oss tänka på att Sverige har ställt upp för både Lettland och Island.
Vi har vid många tillfällen tidigare givit bilateralt stöd till länder i kris, till exempel Brasilien där Sverige var ett av få länder som ställde upp utanför närområdet. Är det rimligt att det är så? Ja, det är rimligt att vi försöker hjälpa länder i kris. Det är en grundläggande solidarisk utgångspunkt som jag tycker att vi ska ha i internationell politik. Om man är så liten, fragil och beroende som Sverige är har man inget annat val än att vara solidarisk. Det är egoistiskt att vara solidarisk om man är ett så litet land som Sverige.
Har vi förlorat pengar på att ställa upp i dessa sammanhang? Vi har normalt sett fått en överränta på runt 3 procent när vi har deltagit, och vi har faktiskt aldrig förlorat pengar på utlåning till andra stater. Vi har valt att skriva av skulder - och det kan vara rimligt i olika sammanhang - men vi har aldrig förlorat på att göra det. Betyder detta att jag anser att Sverige bör vara med i en eurolandsmekanism?
Min bedömning är att det aldrig kommer att bli aktuellt för Sverige att delta eftersom det kommer att bli en renodlad eurolandsmekanism. Vi har nämligen en annan mekanism, betalningsbalansmekanismen, för länder utanför euroland.
Jag tycker naturligtvis att det på lång sikt vore naturligt att euroländer och icke-euroländer, europeiska länder, behandlas lika, att vi utövar samma solidaritet mot Ungern, Lettland eller för den delen något annat av våra grannländer. På kort sikt bedömer jag att detta är helt orealistiskt. Därför kommer Sverige inte, såsom situationen är i dag, att delta i mekanismen.
Låt mig igen understryka att här handlar det inte alls om att smyga igenom några eurobeslut. Nästa gång vi prövar frågan ska det ske i en folkomröstning. Då ska vi naturligtvis fråga svenska folket om de vill ha kronan eller euron. Sedan ska vi naturligtvis följa det beslutet. Det är bra att vi har strama finanspolitiska ramverk i Sverige och i Europa, men det är en annan fråga än ett euromedlemskap.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka andelen som arbetar. Avgörande för att värna och utveckla välfärden och se till att den kommer alla till del är en politik som syftar till hög och varaktig sysselsättning. Regeringens politik består av en kombination av utbuds- och efterfrågestimulerande åtgärder. Den i särklass viktigaste åtgärden är jobbskatteavdraget. Totalt beräknas jobbskatteavdraget på lång sikt ge mer än 100 000 fler sysselsatta än vad som annars skulle ha varit fallet.
Genom jobbskatteavdraget och reformerna inom arbetsmarknadspolitiken och sjukförsäkringen har regeringen minskat trösklarna in på arbetsmarknaden, förbättrat arbetsmarknadens funktionssätt och stimulerat människor till ökad arbetstid. Nu ser vi att politiken verkar i rätt riktning. Arbetskraftsdeltagandet är så gott som tillbaka på samma nivå som före krisen.
Mellan 2006 och 2010 ökade antalet sysselsatta med nära 120 000 personer, och antalet personer i arbete ökade med drygt 150 000 under samma tidsperiod, bland annat som ett resultat av regeringens politik. Våra prognoser visar på fortsatt stark utveckling av sysselsättningen. Sysselsättningsgraden bedöms nå förkrisnivåer under 2013, och 2015 bedöms antalet sysselsatta bli ca 300 000 personer fler än 2010.
Under perioden 2006 till 2020 är bedömningen att regeringens reformer ökar sysselsättningsgraden med ungefär 3 procentenheter. Den främsta uppgiften de kommande åren blir att vårda de reformer som har genomförts och att fortsatt arbeta för lägre arbetslöshet och högre sysselsättning. Det måste löna sig att arbeta för fler. Det finns också kvarvarande problem efter krisen. Långtidsarbetslösheten har ökat, och vissa grupper har fortsatt en periodvis sämre arbetsmarknadssituation än befolkningen i arbetsför ålder som helhet.
Den snabba och breda återhämtning i den svenska ekonomin som vi nu ser kommer att ge ökade möjligheter att stärka även dessa gruppers ställning på arbetsmarknaden.
Anders Borg (M):
Peter Persson menar att regeringen inte har vidtagit några åtgärder. Helt passivt har vi mött en ekonomisk kris där inget av det vi har gjort har fungerat. Trots det överraskar svensk arbetsmarknad mer än någon annan arbetsmarknad i Europa. Långtidsarbetslösheten har gått ned med 23 000 personer jämfört med samma månad förra året. Arbetslösheten faller snabbast i Europa, med undantag för Malta.
Sysselsättningen stiger snabbare än i något industriland, snabbare än den kanske har gjort vid någon återhämtning i Sverige, med undantag för de rekordår vi hade efter devalveringarna på tidigt 90-tal. Arbetskraften är redan tillbaka på den nivå vi hade före krisen, sysselsättningen också. Ingenting har gjorts av regeringen - allting fungerar annorlunda. Den logiken och den historien kommer väljarna aldrig att acceptera.
Väljarna har sett att det har varit en bred politik, starka offentliga finanser. Alla andra - något undantag kanske - ska nu sanera sina offentliga finanser: höja skatter, dra ned på offentliganställdas löner, skära i trygghetssystemen, höja pensionsåldern. Vi kan tala om en aktiv reformagenda. Vi kan fortsätta att diskutera skattesänkningar. Vi kan diskutera vad vi ska göra för att höja lärarnas status.
Vi kan diskutera vad vi behöver göra för att komplettera arbetsmarknadspolitiken för att bättre nå de långtidsarbetslösa. Vi kan tala om vad vi behöver göra för att utveckla integrationspolitiken så att vi breddar vägarna in i Sverige för dem som kommer hit. Det kan vi göra därför att vi har starka offentliga finanser. Vi har kunnat bedriva en mer aktiv stabiliseringspolitik med större trovärdighet än vi har kunnat på många, många år därför att vi har haft ordning och reda.
Och vi har byggt detta på den grundläggande utgångspunkten att det ska löna sig att arbeta, att arbetslinjen är grunden för full sysselsättning. Det är vår politik. Den ger resultat. Skiljelinjerna i svensk politik har kanske aldrig varit så tydliga som kring detta.