Fredrik Malm (L):
Detta är ett synnerligen angeläget ämne. Sanktionerna mot Iran har hävts. Det återstår att se hur Iran följer de förpliktelser man har och uppfyller det man har lovat i det avtalet.
När nu sanktionerna har hävts och Iran har fått normaliserade förbindelser med flera andra länder, eller det åtminstone förs mer dialog och man kan importera och investera mer än tidigare, fortsätter dock förtrycket i landet. Iran är, precis som har nämnts, inte vilken stat som helst. Det är ett land som hänger sina medborgare i lyftkranar.
Det är en regim som skickar folkets pengar till Hizbullah, Hamas och Bashar al-Asad, eller åtminstone till Hizbullah och Bashar al-Asad nu för tiden, i stället för att investera i sjukvård och skolor. Det är ett land som ger sina kritiker elchocker under fötterna och som kedjemördar journalister. Det är en fruktansvärd regim. Den är djupt sexistisk, och det råder könsapartheid, som nämndes av Amineh Kakabaveh nyss.
Då är frågan: Ska man föra dialog med en sådan regim? Svaret på den frågan är väl rimligen att vi måste vara beredda att föra dialog med alla under olika omständigheter. Men en dialog får inte ersätta offentligt uttalad tydlig kritik. Herr talman!
Problemet med vår nuvarande regering är att den har en oerhört tydlig kritik gentemot vissa stater men är närmast knäpptyst gentemot andra regimer. I fallet med Iran tycks det nödvändiga behovet av tydligt artikulerad kritik - att Sverige är en tydlig röst och påtalar de brister som finns och de övergrepp som sker - ha ersatts av något man kallar för en strukturerad dialog.
Men en strukturerad dialog, herr talman, innebär talepunkter som man fattar beslut om inom Regeringskansliet och inom Utrikesdepartementet. Det innebär att våra diplomater och utrikesministern och andra statsråd sitter ned bakom stängda dörrar och läser utifrån sina talepunkter, och den iranska regimens företrädare kan låta det hela gå in genom ena örat och ut genom det andra.
Sedan kan de svara med att säga att alla övergrepp egentligen bara begås av den mörka högern i det iranska etablissemanget och att man behöver mer tid för att modernisera landet och bli mer pragmatisk. En strukturerad dialog kommer inte att innebära att Iran blir mer demokratiskt. Det betyder inte att vi inte ska ha en strukturerad dialog.
Precis som jag nämnde menar jag att vi visst kan ha det, men det måste ske parallellt med tydligt artikulerade markeringar som synliggör övergreppen i Iran och tydligt visar att Sverige står på den iranska demokratiska oppositionens sida. Jag saknar detta från regeringens sida i dag. Man är väldigt tydlig mot Saudiarabien, Israel och en rad andra länder, men inte när det gäller Iran.
I stället nästan överbetonar man nödvändigheten av dialogen, som inte sker med den iranska befolkningen utan med den iranska regimen. Det är klart att man kan sitta med en officer från Basijmilisen eller revolutionsgardet och säga att vi i Sverige tycker att det är viktigt att de inte torterar människor. Men det kommer inte att innebära att människor slutar att torteras i Iran. Kombinationen av en strukturerad dialog och en tydligt artikulerad kritik är viktig.
Man förde en sådan dialog med Iran under hela 1990-talet. Det ledde praktiskt taget ingenvart. Frågan är hur regeringen ser på detta att vara tydligare i sin öppna kritik mot den iranska regimens övergrepp.