KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Jens Holm har frågat miljöministern om hon kommer att leva upp till EU-direktivet och se till att minst 50 procent av intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätterna går direkt till klimatåtgärder. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Låt mig inledningsvis klargöra att Sverige under nuvarande period i handelssystemet delat ut sina utsläppsrätter till industrin utan kostnad. Efter 2012 blir det norm att sälja utsläppsrätterna.
För svensk del räknar vi med att ca 1,3 miljarder kronor kommer in på budgetens inkomstsida årligen från och med 2013. Enligt EU:s utsläppshandelsdirektiv bör 50 procent av intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätterna, eller ett ekonomiskt värde motsvarande dessa inkomster, gå till klimatåtgärder på nationell eller internationell nivå.
Klimatåtgärder som åsyftas i direktivet är till exempel åtgärder för utsläppsminskningar, satsningar på klimatforskning och förnybar energi men också klimatåtgärder i utvecklingsländer. En grundläggande princip för regeringen är att inte öronmärka intäkter till statsbudgeten till specifika ändamål. Vi anser vidare att utgiftssidan inte ska bestämmas av enskilda inkomstkällor utan bedömas utifrån nationella prioriteringar. Men den principen påverkar inte regeringens höga ambitionsnivå på klimatområdet.
Exempelvis avsätter regeringen under perioden 2010-2012 totalt 8 miljarder kronor till klimatåtgärder i utvecklingsländer. Därutöver gör regeringen ett antal klimatrelaterade satsningar på nationell nivå, inom exempelvis energieffektivisering och energiforskning. Vi kommer givetvis också att rapportera om våra åtgärder och intäkter i enlighet med direktivet.
Anders Borg (M):
Självklart är klimatförändringarna en avgörande utmaning för hela vårt globala samhälle, för i-länder, utvecklingsländer, södra halvklotet och norra halvklotet. Det är ett gemensamt problem som vi bara kan lösa med gemensamma tag. I grund och botten måste vi göra internationella insatser. Det är effektivt, och det är moraliskt riktigt därför att det hjälper länder att utvecklas. Den utgångspunkten delar vi.
Vi ska också använda effektiva styrmedel, där handelssystemet står ut som ett av de bäst fungerande. Låt oss då konstatera att direktivtexten, som vi från Finansdepartementets sida naturligtvis har varit med och förhandlat fram, är väldigt tydlig. Där framgår med all önskvärd tydlighet att det står "bör" användas, inte "ska" användas.
Skälet till att vi enades om det i Europeiska rådet och i de råd som fattar dessa beslut var just att det inte fanns en öronmärkning, därför att Sverige och en bred majoritet av EU:s medlemsländer inte ville ha det på det sättet. Det är alldeles tydligt att det sätt som vi redovisar detta på är i enlighet med direktivet, precis så som det är formulerat. Sverige gör mycket stora satsningar. Det handlar om över 3 miljarder till utvecklingsländer.
Det handlar om 700 miljoner till energieffektivisering. Det handlar om 1,3 miljarder till energiforskning. Allt detta är naturligtvis åtgärder som bidrar till att vi förbättrar klimatet, helt i enlighet med detta direktiv. Som vanligt är Sverige det absolut ledande landet i Europa på klimatområdet. Vi gör bredast insatser, vi är alltid pådrivande, vi har mest ekonomiska styrmedel och vi gör bredast satsningar och investeringar för att säkra hållbarhet.
Ett slående exempel på det, som jag noterade i underlagen för detta, är hur det nu ser ut med den förnybara energin och på vindkraftssidan. Sverige ökade 2010 sin vindkraftskapacitet med 40 procent, att jämföra med 9 procent i Danmark och 6 procent i Tyskland. Sverige har alltså flyttat fram positionerna kraftigt med förnybar energi, bland annat tack vare de effektiva styrmedel vi har.
Det är koldioxidskatter, handelssystemet, gröna certifikat samt olika forsknings- och investeringsstöd som gör att Sverige är och förblir ett av de ledande länderna på förnybar energi i Europa. Sedan ska vi naturligtvis också göra bredare internationella insatser på klimatområdet.
Vi vet att inte minst Gunilla Carlsson har gjort det via de olika samarbetsorgan som vi har, inte minst världsbanksarbetet, där Sverige är starkt pådrivande och en mycket betydande finansiär för att klara klimatfrågan också i utvecklingsländer.
Anders Borg (M):
Jag kan inte acceptera att Jens Holm i varje inlägg använder ordet skall när direktivtexten är bör . Jag har läst upp direktivtexten för att klargöra detta. Detta är en text framförhandlad av EU:s 27 medlemsstater. Det finns inte en finansminister i Europa som säger sig vara för en öronmärkning. Varenda finansminister i Europa håller med om att man inte gör öronmärkningar.
Öronmärkningar strider mot grundläggande budgetprinciper för offentliga finanser i ett väl fungerande land. Vi ska inte ha nettosnurr vid sidan om budgeten. Bruttoredovisning är utgångspunkten i all budgetering när det gäller offentliga finanser. Direktivtexten är entydig. Det står bör därför att vi är överens om bör . Därför kan jag också redovisa exakt hur vi uppfyller direktivet. Det handlar om de 3 1⁄2 miljarder vi ger till utveckling, klimat och stöd.
Det handlar om de 1,3 miljarder vi ger i energiforskning och 0,7 miljarder i energieffektivisering - och en lång rad andra budgetposter. Sverige uppfyller med råge detta. Skälet är att beslutet är fattat i enlighet med den uppfattning vi hade, nämligen att det står bör . Jag kan inte förstå användningen av ord som "svek" om svensk energipolitik när vi sedan 2006, då regeringen tillträdde, har sett 260 procents ökning av vindkraften.
Det är en enormt kraftig ökningstakt. Vi ser hur industrin och skogsindustrin förbereder ännu fler projekt på området därför att detta är en samhällsekonomiskt rimlig och klimatekonomiskt bra investering. Sedan hävdas det att vi "nallar" på biståndet. Det finns ett enprocentsmål av bni i Sverige. Den här regeringen har fört en framgångsrik tillväxtpolitik. Vi har haft högre tillväxt än praktiskt taget alla andra länder. Därför har biståndet vuxit.
I nominella termer har vi mer än fördubblat biståndspengarna. Vi har gått från runt 20 upp mot 40 miljarder i biståndspengar. Därmed kan Sverige i alla Idarundorna och i andra sammanhang alltid ställa sig upp bland de första och tillföra mer pengar. Jag är stolt över att Sverige försöker bära ett globalt solidariskt ansvar med en aktiv biståndspolitik.
Anders Borg (M):
Maryam Yazdanfar har frågat mig hur jag avser att agera för att minska inkomstspridningen i Sverige och för att de besparingsåtgärder som många EU-länder nu genomför också får folklig förankring och demokratisk legitimitet. Sverige har, tillsammans med de övriga nordiska länderna, den lägsta inkomstspridningen i världen. När länder i vår omvärld nu tvingas till tuffa besparingsprogram med höjda skatter och minskad välfärd kan vi fortsätta med en reformpolitik som ökar tillväxten och stärker konkurrenskraften.
Tack vare en ansvarsfull ekonomisk politik som värnat ordning och reda i de offentliga finanserna kan vi också fortsätta att stärka välfärden. Det gör vi bland annat genom att förbättra den ekonomiska situationen för grupper med pressade marginaler, däribland de pensionärer och barnfamiljer som har låg inkomst. Det är genom att fler arbetar och färre är bidragsberoende som inkomstfördelningen hålls samman. Regeringen har sedan den tillträdde fört en politik för att stärka arbetslinjen och sänka trösklarna in på arbetsmarknaden.
Jag avser att fortsätta med den politiken. Många länder i Europa står nu inför den tuffa uppgiften att stabilisera en ohållbar skuldutveckling och återställa förtroendet för den ekonomiska politiken. Då behövs både besparingsåtgärder och strukturella reformer. Det är de nationella parlamenten som ytterst beslutar om vilka åtgärder och reformer som ett land ska genomföra. Jag vill dock framhålla att vi från svensk sida förespråkat vikten av en jämn fördelning av de bördor som följer av en konsolideringspolitik.
Detta är enligt min mening avgörande för att skapa demokratisk legitimitet och folklig förankring.
Anders Borg (M):
Den socialdemokratiska självgranskningen och självkritiken kring klyftorna kommer aldrig. Bara för att säkra att det inte var fel på just toppinkomsternas andel kontrollräknade jag på Gini-koefficienterna som också är redovisade fram till 2009, eftersom det är det slutår som redovisas i tabellerna. Gini-koefficienterna ökade från 2002 till 2011 med 11 procent. Under vår period har de ökat med 1 procent.
Återigen har vi ett mått som visar hur tydligt inkomstskillnaderna ökade under de socialdemokratiska åren. Någon gång skulle det kunna finnas en socialdemokratisk företrädare som tog en seriös, självkritisk debatt om detta: Varför ledde ett långvarigt socialdemokratiskt regeringsinnehav till så stora ökningar av de ekonomiska skillnaderna?
Det blir väldigt svårt att förstå hur man ska kunna hävda någon trovärdighet i att man är ett parti som kan minska skillnaderna om man inte självkritiskt granskar varför man orsakade så stora ökningar av dem. Jag tycker naturligtvis att vi ska debattera varandras ståndpunkter och inte konstruerade skillnader. Jag har aldrig förordat någonting som kan beskrivas som allmosepolitik.
Vad jag försökte beskriva med mina ord, i dess ofullkomlighet, var att när vi tittar på mått som beskriver hur de som har det materiellt sämst i samhället har det så är den andelen i Sverige och i de nordiska länderna, när man mäter det som tillgång till olika materiella tillgångar, mindre än i andra länder. Häpnadsväckande nog har skillnaderna inte ökat under krisen, vilket varit fallet i många andra länder. Det tycker jag är bra.
Det betyder att vi bygger ett samhälle som visserligen aldrig kan bli perfekt, vi kan inte erbjuda alla människor de perfekta chanserna, men det ger en grad av väl fungerande välfärdsstat. Sedan är målet naturligtvis att människor ska komma till sin rätt. Det är därför vi gör så stora och omfattande insatser för utbildning, för förskola och skola, just för att ge människor stöd och möjligheter att utvecklas. Det är vår välfärdssyn.
Anders Borg (M):
Leif Jakobsson har frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att främja en neutral och likformig beskattning samt om jag avser att ta initiativ till en bred parlamentarisk skatteutredning. Varje skattesystem samspelar med olika politikområden och med målen för den ekonomiska politiken. Ett neutralt skattesystem har naturligtvis ett egenvärde. I alla skattesystem finns dock avvikelser från denna princip. Avvikelserna kan vara motiverade av praktiska eller administrativa skäl.
Men de kan också vara motiverade för att främja hög sysselsättning och miljöinvesteringar eller för att begränsa hälsovådlig konsumtion. Därför finns skattelättnader för miljöbilar medan alkohol och tobak beskattas högre än andra konsumtionsvaror. Regeringens främsta mål är att varaktigt öka sysselsättningen och minska utanförskapet. Därför har till exempel jobbskatteavdraget införts och socialavgifterna för unga sänkts. Ökad sysselsättning har i dessa fall fått väga tyngre än principen om neutral beskattning.
För närvarande pågår två stora översyner inom skatteområdet, Företagsskatteutredningen och kommissionens meddelande om momsens framtid. Resultaten av dessa bör inväntas innan nya, överlappande utredningar tillsätts. En bred översyn av skattesystemet förutsätter dessutom två saker, dels en samsyn kring målen för skattepolitiken och den ekonomiska politiken, dels en gemensam problembeskrivning. Det första steget måste vara en fördjupad diskussion så att en samsyn kring vilka problem det är som behöver lösas kan etableras.
Såvitt jag kan bedöma finns ännu inte sådana gemensamma mål- eller problembeskrivningar. För att tillsätta en bred skatteutredning bör de flesta riksdagspartierna vara överens om vissa grundläggande faktorer. Där är vi inte ännu.
Anders Borg (M):
Leif Jakobsson efterlyste regeringens utgångspunkter för skattepolitiken, och då redovisade jag dem. Det är väl tydligt att det finns ett antal punkter som vi är överens om. Vi är överens om att vi ska ha effektiva ekonomiska styrmedel. Vi är överens om att det ska finnas både rättvisa och legitimitet i skattesystemet, skulle jag föreställa mig, eftersom Socialdemokraterna nu till exempel säger att de inte vill göra några dramatiska förändringar i fastighetsskatten.
Men det vi inte är överens om och som vi i sådana fall måste diskutera är naturligtvis utgångspunkterna för sysselsättningen. När Socialdemokraterna var beredda att sänka inkomstskatterna med 70 miljarder 2002-2006 indikerade man att man insåg att det fanns ett behov i ett land som Sverige av att få ned trösklarna och marginalskatterna.
Det var också det som var syftet med den gamla skattereformen, för det hade stora negativa effekter på samhällsekonomin. Men samtidigt föreslår Socialdemokraterna nu kraftiga ökningar av marginalskatten. Om avtrappningen av jobbskatteavdraget, som man tidigare föreslog, ska kvarstå fördubblar vi i praktiken värnskatten. Vi kommer upp i marginalskattesatser på 62-63 procent. Det är väsentligt högre än i praktiskt taget alla andra länder.
Trots att det nu pågår ett brett skifte från inkomstbeskattning och skatt på arbete mot att i stället lägga skattetyngden på andra mer trögrörliga skattebaser vill Socialdemokraterna kraftigt höja arbetsgivaravgifterna. Det finns en grundläggande skiljelinje i hur vi ser på förutsättningarna för skatter när det gäller sysselsättning.
Det är möjligt att det är på väg att ske en förändring som skulle kunna göra det meningsfullt att göra en bred skatteöversyn. Men jag tycker inte att man ska dra i gång ett sådant arbete förrän man vet att det finns rimliga förutsättningar att föra det i hamn. Vi ska vårda att vi i Sverige ibland kan ha ett brett blocköverskridande samarbete. Det vårdar man genom att starta den typen av diskussioner när man också ser att de har goda förutsättningar och ömsesidigt bedöms kunna leda till resultat.
Anders Borg (M):
Det är bra att vi är överens om att klimatfrågan är viktig. Det är en global utmaning som vi ska lösa gemensamt i världen. Sverige är på alla internationella nivåer pådrivande för detta. Det förekommer inte att vi i EU förbereder ett G20-möte utan att Sverige antingen självt eller tillsammans med andra driver upp klimatfinansieringens och klimatfrågans betydelse, därför att det är i sann mening ett globalt problem som vi ska lösa gemensamt.
Nu säger Jens Holm att huruvida man har en subvention på 2:40 per liter diesel är en fråga om finkalibrering. Nja, jag skulle nog säga att vi lite grann har lämnat finkalibreringen bakom oss när vi diskuterar att införa en subvention på 2:40 per liter diesel. Det är så att säga bortom finkalibreringen. Det är därför det ändå är ett intressant exempel att diskutera. Det måste jag ändå vidhålla. Jag skulle säga att det var relativt unikt i svensk skattepolitik att vi införde en kraftig subvention på utsläpp. Vi har ju aldrig gjort det på tobak eller alkohol.
Det tror jag att vi kan vara överens om vore en oklok sak. Sedan kan jag inte heller släppa Vänsterpartiets miljöpolitik. Jag är ju själv boende ute på landet. Det här barraget på 15 miljarder, 6 000-7 000 kronor för en vanlig familj, slår framför allt mot människor i glesbygden. Det är där de långa lastbilstransporterna spelar roll.
Timret växer ju inte alltid bredvid järnvägsstationen utan någon ska ta upp det på skogsvägen och ta sig till järnvägen. Någon ska köra de här lastbilarna. 50 procent av de åkarna har en bil. Jordbruket är en nyckel, naturligtvis tillsammans med skogsbruket, för landsbygdens överlevnad. Det är där jobben skapas. Även om det inte är direkt jobbar man indirekt med jordbruket. Man säljer, man köper och man servar skogsmaskiner. Vi behöver bilarna.
Vi kommer inte undan koldioxidskatten när barnen ska spela flöjt eller åka till skolan. Vi behöver en global lösning för miljöfrågorna. Det ska Sverige aktivt bidra till. Vi ska ha starka styrmedel, men vi ska inte skatta bort jobben i glesbygden.
Anders Borg (M):
Peter Persson har frågat mig hur jag avser att skapa bättre förutsättningar för unga att få jobb eller bli företagare samt hur jag ser på sambandet mellan sänkta ungdomslöner och sociala klyftor i Sverige. Ungdomsarbetslösheten är hög. Att bekämpa den är i dag en av regeringens viktigaste uppgifter. Ungas svaga förankring på arbetsmarknaden beror på flera faktorer. Framför allt är problemet strukturellt.
Många unga är dåligt rustade för att komma i fråga för en anställning; de saknar rätt utbildning, erfarenhet och nätverk för att ta sig in på arbetsmarknaden. För vissa grupper av unga kan drivkrafterna till arbete behöva stärkas. Skattekilar och avtalsvillkor gör det dyrt att anställa, vilket hämmar efterfrågan på arbetskraft. Trösklarna blir höga in på arbetsmarknaden, vilket särskilt drabbar unga. Det behövs flera olika åtgärder för att få ned ungdomsarbetslösheten.
Vår politik rymmer en bred ansats av åtgärder som stimulerar matchningen samt utbud och efterfrågan på arbetskraft, särskilt för dem som står längst från arbetsmarknaden. En väl fungerande grund- och gymnasieskola är en av de viktigaste faktorerna när det gäller att förbättra arbetsmarknadssituationen för unga. Flera reformer inom utbildningssystemet har genomförts i syfte att förbättra studieprestationerna och öka genomströmningen. För att öka arbetskraftsefterfrågan har arbetsgivaravgiften för unga sänkts.
Den sänkta mervärdesskatten vad avser restaurang- och cateringtjänster kommer att skapa jobb i en sektor där många unga arbetar. Regeringen har dessutom introducerat jobbgarantin för ungdomar med syfte att unga ska få jobb eller söka sig till det reguljära utbildningssystemet. Nystartsjobb och möjligheten att anställa på tillfälliga kontrakt är ytterligare exempel på åtgärder som riktas mot unga. Det finns även i fortsättningen ett stort behov av olika åtgärder för att fortsatt föra Sverige i riktning mot full sysselsättning.
Anders Borg (M):
Sverige står inför en tung och betydelsefull uppgift, och den är att pressa tillbaka ungdomsarbetslösheten. Under två decenniers tid har omkring var femte ung människa varit arbetslös. Det är naturligtvis ett stort problem för Sverige. Och vi måste vara ärliga om vad det beror på.
Det är en inneboende del i den svenska modellen att kombinationen av höga skatter, kostsamma avtal och omfattande anställningsskydd gör att arbetsgivare drar sig för att anställa människor och att de är osäkra på produktiviteten. Man väljer hellre den kända och prövade arbetskraften än den okända.
Vi har ett utbildningssystem som inte har den lärlingsmodell som vi ser i Österrike, Tyskland, Danmark och Holland som har fungerat väsentligt bättre för att ge människor en god start i livet. Vad ska vi göra åt det här? Enligt min uppfattning är det ett brett samhällsproblem som ska mötas brett. Vi måste förbättra utbildningssystemet. Vi måste få det lärlingssystem som regeringen har lagt på plats att fungera.
Vi måste få kvalitet i praktiken inom de praktiska utbildningarna. Det kan inte vara så att det är bara två tredjedelar som upplever att de får den praktik som alla borde ha. Vi måste få samtal med fack och arbetsgivare där man väger av hur vi ska få bredare vägar in utan att för den skull byta ut den svenska modellen mot amerikanska låglönejobb.
Det är de stabila europeiska länderna med väl fungerande utbildning och starka arbetsmarknader, som Tyskland, Holland och Österrike, som klarat av att hantera den här frågan. Det är dem som vi ska lära oss av, och det är dem som vi ska hitta vägar gemensamt med.
Den politik Peter Persson står för, med en dramatisk skatteläggning på unga människor, skulle ha tragiska konsekvenser, för den skulle bara göra det ännu dyrare att anställa och göra ännu fler unga människor arbetslösa. Det är inte en politik som är bra för Sverige.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att förhindra lönedumpning genom F-skattsedeln och vad jag utifrån mitt ansvarsområde avser att göra för att den svenska kollektivavtalsmodellen ska klara sig i framtiden. Låt mig göra klart att den som arbetar som anställd hos en svensk arbetsgivare inte ska ha F-skatt. F-skatt är till för dem som är näringsidkare. Det är grundläggande regler som har gällt ända sedan F-skattesystemet infördes. Det är Skatteverket som kontrollerar att skattereglerna följs.
Om man upptäcker att någon blivit godkänd för F-skatt på felaktiga grunder ska godkännandet återkallas. Det kan emellertid finnas anledning att utvärdera hur F-skattesystemet fungerar ur uppbördssynpunkt samt dess effekter på företagande och arbetsmarknad i övrigt. Innan en sådan utvärdering har gjorts är jag inte beredd att överväga någon ändring av reglerna. Kollektivavtalen är något för arbetsmarknadens parter att hantera.
Anders Borg (M):
Justitieminister Beatrice Ask har redovisat i riksdagen för Monica Green hur man har förstärkt arbetet på det rättsliga området för att förhindra att det sker brott eller grova överträdelser inom transportsektorn. Jag tror att det är viktigt att vi faktiskt har proportionerna klara för oss. Vi har under de senaste åren legat på 60 000-65 000 anställda i transportsektorn.
Antalet F-skattsedlar hos utländska åkare i transportsektorn rör sig, om jag har förstått det hela rätt av den statistik vi har, om 1 500. Det är alltså 1 500 denna diskussion rör. Ställt i proportion måste man ändå konstatera att svensk transport i huvudsak är någonting som sköts av alldeles vanliga, svenska åkeriföretag.
Jag vill inte förringa att vi skulle kunna ha ett problem med F-skattsedlar. Vad jag ville påpeka är att Lagrådet när det granskade den förändring vi gjorde, alltså den lagstiftning som reformerades för några år sedan, sade att den i princip bara var en kodifiering av gällande rätt. Det har alltså inte skett någon dramatisk förändring av rättstillämpningen eller av lagstiftningen kring F-skattsedlar. Det är i princip samma lagstiftning som den som den socialdemokratiska regeringen levde med.
Jag förstår att Monica Green inte vill diskutera kilometerskatten, men det är den vi måste återvända till i denna diskussion. Det är den mest dramatiska förändring svensk åkerinäring har ställts inför - 1 krona och 50 öre i kilometerskatt. Detta är en viktig industri för Sverige. Volvo och Scania är världsledande lastbilsföretag. Det är de därför att de har haft en hemmamarknad att luta sig mot.
Det är de tunga transporterna av skog och malm som har gjort att man har utvecklat en teknik och en kompetens som gör att Scania och Volvo är världsledande. Alla de lastbilschaufförer och åkare som driver den här verksamheten är naturligtvis oroade, därför att de vet att Socialdemokraterna har sålt ut åkerinäringen till Miljöpartiet och Vänsterpartiet när man föreslår en dramatisk höjning.
Det går nästan inte att hitta något mer dramatiskt i den socialdemokratiska skattepolitiken, för det handlar om uppemot 100 000 kronor per bil och år. Nu vill Monica Green gärna förringa det här, för det är inte så viktigt, så avgörande eller så problematiskt. Men det är absolut inte den bild jag möter när jag talar med människor i branschen.
Det finns en djup oro för det orealistiska och verklighetsfrämmande förslag som Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet driver. Det kommer att ha förödande effekter för svensk transportnäring och för sysselsättningen. Då bör naturligtvis Monica Green sätta sig ned med dem som hon anser sig tala för och berätta att det hon vill göra är att slå ut deras jobb genom att införa en kilometerskatt.