Cecilia Widegren (M):
Regeringens företrädare Agneta Gille har varit i talarstolen och talat om att hon är ute och motionerar. Jag trodde att regeringen hade större ambitioner än så. Alliansen har tänkt vinna det här loppet, så vi kommer nog att köra om på uppfartssträckan. Det finns mycket kvar att göra, säger regeringens företrädare i dag, Agneta Gille, och det är väl tydligt att så är fallet. Låt mig återkomma till det om någon minut. Jag har fyra konkreta fall där jag vill att Agneta Gille ger sitt gillande eller inte.
Moderaterna har i detta betänkande lagt ett särskilt yttrande tillsammans med Centerpartiet som vi precis har fått beskrivet för oss, om jämställdhetsfrågorna, och där det konkret handlar om att regeringen måste gå från ord till handling. Agneta Gille och jag har tidigare talats vid i de här frågorna, och vi har då också talat om att vi ska gå från ord till handling. Tidigare har Agneta Gille talat om för mig att hon vill gå från ord till handling. Men när är det då dags att göra detta?
Jag börjar fundera om regeringen någon gång kommer att bli nöjd i de här frågorna. Eller kan de stå här om 20 år igen och säga att "vi håller på att arbeta med frågan och ber att få återkomma"? Staten ska vara ett föredöme. Ja, det är väl en självklarhet att det ska vara så. Vi tycker att även Regeringskansliet ska vara ett föredöme, självklart, för de policyfrågor och de beslut som tas och som man genomför. Fru talman!
När det gäller statens arbetsgivarfrågor finns det en del smolk i bägaren. Det har Agneta Gille också valt att medge här i dag. Låt mig nu ta fyra exempel om detta så får vi se vad hon har att säga om det. Det första exemplet har det talats om här i dag, och det är den undersökning som fackförbundet ST redovisade förra veckan. På 63 av 78 myndigheter finns det inte lika lön för lika arbete.
Att det är på det sättet måste vara oacceptabelt år 2005. Några har valt att räkna upp att det handlar om att det i ganska hög grad handlar om en del av Regeringskansliets departement, och så borde inte vara fallet. Det andra konkreta fallet är att vi före jul gjorde en djupenkät på Regeringskansliet där det visade sig att mobbning är ett stort problem. Är det ett föredöme att ha det på det sättet?
Är det en bra statlig arbetsgivarpolitik? Det tredje konkreta exemplet är att kvinnor ratas från toppjobben i de statliga myndigheterna och de statliga verken. Det visade sig att det i regeringens policy står att män och kvinnor ska ha lika mycket makt och inflytande. Regeringen har haft det målet i tio år, och ändå visade det sig i den undersökning som kom strax före jul att verkligheten är en helt annan.
De flesta männen har fortfarande regeringens chefspositioner, och av dem som utsågs år 2003 och år 2004 var det fortfarande klart flest män som utsågs till chefspositioner. Likaså är Sveriges tio högst betalda myndighetschefer alla män. Är detta att vara ett föredöme? Borde det inte vara lika lön för lika arbete även vad gäller chefspositioner inom staten?
Det fjärde konkreta exemplet är från en interpellationsdebatt med just den ansvarige ministern för de här frågorna. Sven-Erik Österberg konstaterade att regeringen gör bedömningen att myndigheternas arbeten inom den statliga arbetsgivarpolitiken fungerar i huvudsak väl. Jag måste säga att det konstaterandet inte känns riktigt så bra, oavsett om vi tittar till förra veckans nyheter eller till det som varit det senaste halvåret.
Man anser sig vara ett föredöme som arbetsgivare, och vi ligger ganska bra till i dag. Håller regeringens företrädare här i dag, Agneta Gille, med om detta? Jag skulle vara väldigt intresserad av att höra vad hon har att säga.