KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Sommestad (S):
Låt mig först avsluta mitt svar till Marietta de Pourbaix-Lundin som också undrade om planer. Det ligger i förslaget, precis som Marietta de Pourbaix-Lundin säger, att om vi har haft en plan där strandskyddet har varit upphävt tidigare, till exempel för att det har varit en hamn eller något annat, föreslår vi att om det ska göras nya planer och helt nya verksamheter bör vi ha en ny prövning av om strandskyddet fortfarande ska vara upphävt eller om det finns skäl att ha normala strandskyddsbestämmelser.
Det här är ett förslag som vi lägger fram bland annat för att se till att få en större balans i landet. Som strandskyddslagstiftningen ser ut i dag finns det väldigt omfattande bebyggelse längs stränder i många av våra tätortsområden just därför att vi redan har så många områden där strandskyddet är upphävt. Det här upplevs som väldigt obalanserat och orättvist i många andra delar av landet. Vi tror att det är viktigt att se på detta.
Jag tycker att det är ett bra förslag som kan hjälpa oss att balansera i de tätbebyggda områdena. Det kommer absolut inte att hindra att vi återigen kan ha ett upphävt strandskydd om man anser att det är lämpligt. Den kommunala självstyrelsen är högt värderad av alla partier.
Jag tycker att det är ynkligt att försöka använda det som sköld för att försöka driva igenom argumenten i en sakfråga som handlar om strandskyddslagstiftningen. Vi tycker att det är viktigt att ha ett kommunalt självstyre. Strandskyddslagstiftningen har alltid legat på nationell nivå. Frågan är om vi självklart ska föra över hela den lagstiftningen till kommunerna. Jag menar att det inte är självklart.
Vi har samma medborgare i stat och kommuner, och jag tycker att vi har ett utomordentligt samarbete mellan kommuner, länsstyrelser och i viss mån även stat, som Bengt-Anders Johansson var inne på, till exempel genom att länsstyrelser och ibland Naturvårdsverket är inblandade. När det gäller min egen roll är det så att väldigt många beslut överklagas helt enkelt i domstol. Vissa beslut kan komma på regeringens bord.
Så är det här, precis som i andra miljöbalksärenden, och så kommer det att förbli. Med den ordning som vi nu föreslår är jag övertygad om att vi snarast får färre överklaganden, större tydlighet och ett betydligt bättre fungerande strandskydd både i våra glesbygder och vid våra kuster.
Lena Sommestad (S):
Låt mig svara Kjell-Erik Karlsson när det gäller hur jag ser på arbetet med konvertering. Konvertering till etanoldrift är enklast, men det går ju också att konvertera till exempel till biogas. Just nu arbetar vi på båda linjerna. Det kommer att finnas en konverteringssats för äldre bilar som är enklare än för de yngre och som är billigare för att den är enklare.
Samtidigt måste vi när det gäller dispensförfarande och enklare förfaranden hela tiden hålla oss inom EU:s regelverk. Det är därför vi arbetar med konverteringssatserna som är vårt sätt att hantera att vi i dag inte har ordentliga avgaskrav som gäller biodrivmedel. Vi driver nu parallellt att EU måste se till att utforma avgaskrav också för bilar med biodrivmedel.
Vi driver nu i förhandlingarna i miljörådet att det ska införas redan i nästa paket som heter EURO 5, att man där ska ha med biodrivmedlen från början så att vi kan ha klara EU-krav för vad som gäller för bilar som körs på biodrivmedel. Det har vi alltså inte i dag.
När det gäller samhällsnyttan av en övergång är det självklart av stor betydelse ju fler som går över till att köra på etanol eller biogas, också i sina gamla bilar. Precis som Kjell-Erik Karlsson säger har vi många gamla bilar i Sverige. Vad det skulle betyda om alla gick över kan vi räkna på. Vi ska samtidigt se att det här är ett bidrag av många.
En annan fråga som vi nu arbetar med i EU handlar om att öka inblandningen av etanol i vanlig bensin. De beräkningar som görs visar att om vi kan öka från 5 till 10 % så betyder det oerhört mycket. Bara 1 % ökning av inblandning i hela bilparkens bensin motsvarar kanske 100 000 miljöbilar, och det är fler miljöbilar än vad vi har i Sverige i dag.
När det gäller övergången ser jag att vi är på väg att få ett genombrott. Väldigt länge har det varit några få, knappt under 1 %, miljöbilar. Nu ser vi att var tionde bil som säljs är en miljöbil. Det går långsamt, men sedan får vi så småningom ett genombrott. Jag tror att ingen i dag kan säga exakt hur den här utvecklingen kommer att förlöpa, men vi kommer att göra allt för att främja en övergång till biodrivmedel.
När det gäller att bryta oljeberoendet, som är vårt mål för år 2020, återkommer Oljekommissionen senare i vår med mer preciserade förslag om exakt hur det här ska se ut i olika sektorer. I Sverige i dag är just vägtrafiksektorn den mest oljeberoende av alla. Det är där vi verkligen inte ens en gång har haft alternativ. På alla andra områden har det funnits alternativ till fossila bränslen men inte i vägtrafiksektorn.
Tack vare den nya pumplagen kan människor snart i hela Sverige välja en miljöbil och veta att den kan tankas. Det är ett första viktigt steg. Som vi hittills formulerat det ska det här med att bryta beroendet av olja innebära att det ska finnas alternativ. Vi ska storskaligt kunna välja andra bränslen än bensin eller diesel.
Vi återkommer alltså till vad det exakt kan betyda för vägtrafiksektorn när vi kommit något längre.
Lena Sommestad (S):
Låt mig avsluta med att säga att det alltså görs test av de vanligaste bilarna. Vägverket har testat tre bilar, och man fortsätter att testa. Det här blir en god hjälp liksom det enkla system vi nu inför. Den som köper en sådan här konverteringssats kan vara trygg med att det som nu görs är godkänt med tanke på de avgaskrav och säkerhetskrav som gäller. Vi har alltså gett alla konsumenter i Sverige en väldigt god möjlighet att konvertera sina bilar. Snart kommer vi att ha det här förslaget på bordet.
Incitamentet för de allra flesta är naturligtvis alla de förmåner man redan har om man har en miljöbil. En konverterad bil är alltså en miljöbil och ska anmälas som miljöbil till registret. Då räknas den som miljöbil. Alla de fördelar som en miljöbilsägare har får också en ägare till en konverterad bil. I vad mån det räcker eller det skulle finnas skäl till ytterligare incitament här tror jag är någonting som vi får återkomma till.
Det som jag nu tycker är viktigt är att vi har tagit det här steget. Detta är någonting som väldigt många har efterfrågat, som väldigt många har önskat. Alla har inte råd att köpa en ny bil, men väldigt många vill köra miljövänligt. Därför är jag väldigt glad över att vi kan ta det här steget. Det kommer, som jag sagt, att bli ett viktigt bidrag bland många andra till att vi kan ställa om den svenska bilparken till mer miljövänliga bränslen.
Lena Sommestad (S):
Låt mig först säga att jag känner mig mycket säker och trygg med den information jag får, men det är så med all vetenskap att vi alltid måste vänta på nya resultat och ha en beredskap. Jag känner mig trygg i att vi har en överväldigande mängd forskningsresultat som visar att så som vi använder basstationer i dag så finns inte risk för människors hälsa. Vi har forskningsresultat som gäller mobiltelefoner där vi har skäl att vara lite mer försiktiga.
Här använder vi mobiltelefoner på ett sätt som hittills inte har förekommit. Vi har väldigt lite kunskap om vad långvarig användning kan betyda. Där känner jag en större oro för vad framtida forskningsresultat kan ge. Jag tycker att det är väldigt viktigt att skilja på dessa saker. Vi har haft master i årtionden i Sverige. Jag vill också understryka att vi tillämpar försiktighetsprincipen på det här området.
Man kan få en känsla av att vi tar stora risker här och inte alls tillämpar försiktighetsprincipen, men med hänsyn till gränsnivåerna, hur långt ifrån risknivåerna vi ligger och hur vi hanterar det här i relation till forskningsresultaten så menar jag att vi tillämpar försiktighetsprincipen.
Det som är intressant när vi ser på elektromagnetisk strålning är att debattens vågor har varit så höga på det här området, när vi på andra områden faktiskt accepterar väldigt mycket större risknivåer. Det förvånar mig ibland. Vi kan till exempel se till luftkvaliteten i Stockholm. Jag brukar säga så här: För trovärdigheten i miljöpolitiken är det oerhört viktigt att vi verkligen har övertygande vetenskapliga bevis innan vi vidtar riktigt drastiska åtgärder.
När vi har en större osäkerhet ska vi vidta åtgärder, som vi nu gör genom att till exempel rekommendera handsfree, men vi ska inte gå längre därför att framgången i vår miljöpolitik bygger på att vi har följt vetenskapen och använt försiktighetsprincipen på ett väldigt konsekvent och bra sätt. Det ska vi fortsätta med. Min talartid är slut nu, men jag hoppas att vi kan få tillfälle att diskutera de här frågorna vid ett annat tillfälle.
Det är väldigt viktigt att vi diskuterar försiktighetsprincipen och att vi fortsätter använda den på ett konsekvent och trovärdigt sätt på alla områden.
Lena Sommestad (S):
Yvonne Andersson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att tillse att Omberg ges status som nationalpark. Nationalparker är en värdefull form av områdesskydd när det gäller att bevara natur för framtida generationer. Naturvårdsverket presenterade 1989 en nationalparksplan för Sverige. I denna presenterades verkets förslag till 20 nya nationalparker.
Sedan dess har ett stort antal av dessa kunnat förverkligas. Av planen framgår att Omberg var ett av flera områden som granskades och övervägdes som tänkbar nationalparkskandidat i samband med att planen togs fram. Av olika skäl föreslogs dock inte detta område som en ny nationalpark.
I skrivelsen En samlad naturvårdspolitik , som regeringen presenterade för riksdagen våren 2002, bedömde regeringen att tiden nu är mogen att göra en översyn av nationalparksplanen, i form av att ta fram områden som kan vara tänkbara som framtida nationalparker.
Regeringen framhöll också att arbetet bör genomföras med utgångspunkt i de internationella kriterier för nationalparker som har fastställts av Internationella naturvårdsunionen, IUCN, och att det framtida bildandet av nationalparker bör ske i linje med den förstärkta medborgardialog som regeringen framhåller som ett bärande element i samma skrivelse. Omberg har utan tvekan mycket höga naturvärden.
Jag vill dock i detta sammanhang framhålla att det är regeringens myndigheter som bör driva arbetet med att ta fram och förbereda nya områden för nationalparksbildning. Det är Naturvårdsverket som lämnar förslag till regeringen om inrättande av nationalpark beträffande visst område. Någon framställan från Naturvårdsverket i detta avseende gällande Omberg har inte inkommit, varför jag inte kan säga något om huruvida, och i så fall när, Omberg kan bli nationalpark.
Enligt vad jag erfar pågår det dock för närvarande en översyn av nationalparksplanen på Naturvårdsverket. Avslutningsvis vill jag gärna framhålla att jag ser det som positivt att det finns ett stort intresse för ytterligare nationalparker i Sverige. Just ett starkt lokalt och regionalt engagemang är en generell grundbult i regeringens naturvårdspolitik.
Lena Sommestad (S):
Låt mig först säga att det är regering och riksdag som beslutar om inrättande av nationalparker. Underlagsarbetet och förslaget lämnas av Naturvårdsverket. Jag är helt enig med Yvonne Andersson om att vi behöver en bättre process för detta. Det är precis vad jag sade i mitt interpellationssvar.
Det är därför som vi har gett tydliga anvisningar till Naturvårdsverket om att vi vill se ett annat sätt att arbeta med nationalparksplanen som ska öppna för en dialog med lokala och regionala intressenter och andra. Att vi har kriterier och expertkunskap betyder inte att det inte ska föras en politisk diskussion. Det är också viktigt att vi lyfter fram dessa kriterier och diskuterar vad vi tycker om dem.
Vad jag säger är att jag i dag inte är beredd att ändra kriterierna. I Sverige har vi alltid följt de internationella kriterierna för vad som är en nationalpark. Det har också upprätthållit nationalparkernas status, så att människor vet att det som upphöjs till nationalpark är något alldeles speciellt. Det vill vi värna om. Jag ser fram emot en fortsatt diskussion om hur vi ser på kriterierna.
Jag hoppas att Naturvårdsverkets förslag till nationalparksplan kan ge underlag för en fortsatt sådan diskussion. Det är viktigt att vi inte går för långt i att enskilda statsråd går in och har synpunkter. Som regelverket i dag ser ut bör jag inte göra det. Därför kommer jag inte heller att inta någon sådan ståndpunkt. Jag inväntar planen med intresse.
Det skulle vara mycket spännande om Omberg föreslogs. Omberg fanns också på listan förra gången, så jag håller för troligt att det mycket väl kan vara med. Jag vet att det har förts en diskussion om detta i Östergötland. Jag vet att dessa synpunkter har framförts till Naturvårdsverket. Också i min dialog med Naturvårdsverket har jag lyft fram att jag har fått motta dessa önskemål från Östergötland om att man är intresserad.
Som jag sade tycker jag att det är viktigt att vi har detta engagemang. Det är glädjande och bra. Låt mig också ge en eloge till det naturvårdsarbete som utförs i Östergötland, inte minst när det gäller guidningar, handikappanpassningar och annat. Det är ett arbete som är alldeles utmärkt och som har kommit både Omberg och andra områden till del.
Det här ligger mycket väl i linje med det som är vår nya naturvårdspolitik. Vi vill se ett ökat lokalt och regionalt engagemang. Vi vill arbeta för att människor ska komma ut i naturen, och det vill vi gärna fortsätta med. Avslutningsvis: Sista ordet är inte sagt om Omberg. Och att jag i dag inte kan ge svar som statsråd betyder inte på något sätt att jag inte med glädje skulle motta en ansökan om Omberg som nationalpark.
Men jag vill också att det här arbetet nu ska slutföras på ett bra, korrekt och allsidigt sätt. Det finns också på många andra områden i Sverige ett stort engagemang och ett intresse av att föreslå områden som nationalparker. Det är viktigt att alla de här förslagen behandlas på ett bra sätt och vägs mot varandra innan planen läggs fast och innan vi på regeringsnivå och i riksdagen får möjlighet att ta ställning till enskilda förslag.
Lena Sommestad (S):
Låt mig kort säga att jag förväntar mig att vi ska få in en nationalparksplan under 2007. Det är min signal till Naturvårdsverket att jag hoppas att vi ska få se den under 2007. Det är det som vi räknar med. Låt mig, när det gäller Omberg, också peka på att nationalparksinstrumentet är alldeles unikt - det är speciellt - men att Omberg nu är en ekopark under Sveaskog är också någonting som öppnar möjligheter och som har öppnat möjligheter.
Och jag tycker att det är glädjande att de har utnyttjats på ett så bra sätt. Det finns också andra möjligheter att låta naturområden i Sverige uppmärksammas internationellt. Vi har till exempel Kristianstads Vattenrike som nu har blivit Sveriges första biosfärområde under Unesco. Det är också ett sätt att uppmärksamma och väcka intresse för ett område av ett alldeles speciellt slag. Så det finns många möjligheter.
Men när vi nu återvänder till nationalparksinstrumentet vill jag avslutningsvis hålla med Yvonne Andersson. När vi får en ny nationalparksplan är det rimligt och mycket viktigt att vi, om det har funnits förslag som inte har gått ända fram - det kan vara Omberg, eller det kan vara något annat förslag på nationalpark - får reda på varför, hur resonemangen har förts och vilka avvägningar som ligger bakom att områden föreslås som nationalpark.
Det är en viktig del av demokratin att vi alla kan delta i en sådan diskussion.
Lena Sommestad (S):
Tack, miljöministern! Jag hör att vi inte får någonting annat än uppräkningar av de villkor som länsstyrelsen har ställt för den här verksamheten. Det är självklart att det ska finnas miljövillkor. Problemet är att vi är otrygga med de här villkoren och att vi är otrygga med hela verksamheten och de risker som den innebär. Det är bra att man har en skyldighet att städa upp efter sig när man har förorsakat miljöproblem.
Tyvärr är det så att när vi har giftiga ämnen i grundvattnet är det inte längre så lätt att städa upp, oavsett om vi vet vem som är ansvarig. När det gäller Ärna känner alla vi som bor i Uppsala starkt för den verksamhet som finns där och har funnits där länge. Jag är själv till och med född under inflygningsområdet till Ärna, under de stridsflygplan som flög in där. Min familj flyttade en gång till staden just på grund av att försvaret låg där.
Det har aldrig varit fråga om något annat än att det har varit en viktig verksamhet som vi alla stöttar. Det vi nu talar om är ett beslut om att femdubbla verksamheten på Ärna. Samlokalisering kan innebära olika saker. Vi har redan en samlokalisering på Ärna med till exempel helikopterflyget. Den samlokalisering det nu handlar om är att femdubbla verksamheten med kommersiellt flyg. Det är ett helt orimligt sätt att skära kostnader.
Vi saknar fortfarande en redogörelse för att just detta alternativ skulle vara ett så bra sätt att samlokalisera verksamhet på Ärna - ett sätt som Uppsalaborna och Uppsala kommun inte vill ha. Det här är ett olyckligt beslut på många sätt: olyckligt för Uppsala, olyckligt för förtroendet för svensk miljöpolitik och olyckligt för förtroendet för regeringen.
Det är inte så många miljöbeslut eller förvaltningsbeslut som går upp till regeringen nu för tiden, och därför är det oerhört viktigt att det finns ett förtroende. När regeringen fattar beslut ska det ske på samma sätt och med samma rättssäkerhet som i en domstol. Därför vill vi ha en motivering till att regeringen har fattat ett beslut som på detta sätt går emot miljödomstolen och har fattat det utan argument.
Lena Sommestad (S):
Vi vet nog vad det innebär att ge ett uppdrag, Jan Björklund. Liksom Hillevi Larsson säger visar flera undersökningar att det är väldigt ojämnt. Och som Jan Björklund säger, finns det ett stort engagemang. Det är otroligt roligt. Men det är också oroande att vi har en så pass ojämn utveckling av det här perspektivet i olika skolor.
Om jag vore Jan Björklund skulle jag vara bekymrad över att det finns ett så stort engagemang och så stor oro bland miljöorganisationerna, till exempel Naturskyddsföreningen, som är nära skolorna i den här frågan. De jobbar tillsammans med skolorna. I det samarbetet ser man att det saknas mycket stöd och inte minst kompetensutveckling.
Min erfarenhet, från när jag mötte många lärare och var ute på skolor och såg hur de jobbade med den här typen av frågor, är att det verkligen behövs professionellt stöd utifrån av olika slag. Vi har till exempel haft naturskolorna som har hjälpt till med miljöperspektivet. Men det behövs också när det gäller utbildning för hållbar utveckling, inte minst därför att det är ett nytt perspektiv som ska utvecklas.
Regeringen kan lägga 24 miljoner på entreprenöriellt lärande och ge särskilda uppdrag, vilket jag precis som Hillevi Larsson tycker är bra. I den diskussionen finns det dock en efterfrågan på att man i de satsningarna även beaktar frågorna om hållbar utveckling på ett tydligare sätt och att utbildningsministern och regeringen också visar på ett engagemang för att entreprenöriellt lärande kan ha med även det perspektivet.
Det vore bra eftersom entreprenöriellt lärande handlar om att få in ett perspektiv i skolan precis som lärande för hållbar utveckling gör. Jag skulle vilja höra hur utbildningsministern ser på möjligheten att utveckla lärande för hållbar utveckling inom ramen för de satsningar som görs på entreprenöriellt lärande, till exempel Ung Företagsamhet.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill tacka ministern först och främst för att hon har valt att skjuta upp sin resa ett par timmar för att kunna vara med här i dag. Men jag vet att det är tajt, och jag ska därför försöka att skynda på för mina andra vänners skull.
Jag skulle ändå vilja att ministern kunde lova att ge en utfästelse till svenskt lantbruk att EU-stöden i fortsättningen kommer att betalas ut på rätt sida om årsskiftet. Eller är det så att jordbruksministern går i ledband på Bosse Ringholm i den frågan?
Sven Gunnar Persson tog upp tvärvillkoren. Anser ministern att det är rimligt att svenskt jordbruk ska ha en annan regelbedömning av om EU-stöden ska betalas ut än deras yrkesbröder i övriga länder? Jag tycker inte det. Kan jordbruksministern inte vara överens med mig och stödja den tanken?
Sedan har jag en fråga om det nationella kuvertet. Vad ser ministern i framtiden? Kommer det att bli 10 %, eller vad blir det? Ministern nämnde att det är pressat för jordbruket. Ändå fortsätter ministerns parti och regeringen att pressa jordbruket med de höga avgifterna.
Då är frågan: Kommer jordbruksministern att omvärdera behovet av att sänka övriga avgifter också som just svenskt jordbruk har?
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag har tidigare i denna kammare initierat en interpellationsdebatt. Den avhölls den 28 september med finansministerns kollega jordbruksminister Ann-Christin Nykvist. Vi som deltog i den interpellationsdebatten fick inte heller då ett särskilt nöjaktigt svar.
Jag har stundtals funderat på om jordbruksministern möjligtvis inte var med på det regeringssammanträde där det här beslutet fattades - jag utgår från att finansministern var där. Jag tror att alla är överens om att det är en stor omställning som det svenska jordbruket för närvarande står inför. Inte minst gäller det reformeringen av CAP.
Jag vet inte om finansministern lyssnar nu; jag utgår från det. Dessutom bär den svenska jordbrukarkåren bördor som inte jordbrukare i andra länder bär. Det tycks ganska många vara medvetna om. Jag har här ett urklipp från Dagens Industri i augusti. Jag vet att Dagens Industri inte är något rättesnöre för regeringen.
Men det finns en uppgift där som jag tycker är intressant, nämligen ett diagram som visar vad som hänt de senaste nio åren: att avräkningsprisindex har gått ned med ungefär 10 % och att produktionskostnaderna för de svenska bönderna har gått upp med 20 %. Finansministern, som är duktig på att räkna, räknar snabbt ut att det är ungefär 30 % differens. Detta är man medveten om.
Jordbruksministern är medveten om situationen. Ändå vägrar den svenska regeringen att inse det och att handla därefter. I övriga Europa drar man, som vi hört här, en annan lärdom.
Franz Fischler, jordbrukskommissionären, tidigarelade bland annat möjligheten att utbetala mjölkstödet just på grund av det ansträngda läget - och då är det värre för de svenska jordbrukarna än för andra, inte minst på grund av regeringens pålagor i andra sammanhang. Alltihop bottnar i regeringens bristande förmåga när det gäller likviditetsplanering. Det är ju inte fråga om annat än en bristande likviditetsplanering.
Men detta är inte svårare för en privatperson än för landets finanser. Det är bara det att det är fler nollor att hantera. Det här är ingen engångsföreteelse. Likadant var det nämligen i fjol, och enligt de skrivelser som jag har tillgång till planeras det att detta förutom i år förmodligen kommer att ske också nästa år.
En direkt fråga i sammanhanget är följande: Är det så att utgifterna dubbelredovisas när det gäller bönderna och utgiftstaket dels när avgiften betalas in till EU, dels sedan när utbetalning sker till Sveriges bönder? Om så är fallet är det viktigt att finansministern rättar till detta så att det hela inte behöver bero på räknefel.
Det vore naturligtvis intressant att veta vems idé det här i grunden är. Är det finansministerns idé eller är det jordbruksministerns idé att just Sveriges bönder ska klämmas åt? Nu vet jag att det gäller också andra, men bönderna är den enda egenföretagargruppen som får en direkt påverkan i sin budget.
Då är min fråga: Varför ska just den svenska jordbrukarkåren utsättas för tvångslån från den svenska regeringen?