KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Eriksson (MP):
Det kan hända att Hans Rothenberg inte riktigt hängde med före jul, då vi ju allihop var trötta. Men regeringen antog precis före jul en ny bredbandsstrategi, som jag föreslagit, med kraftigt höjda ambitioner och målsättningar både för de mobila näten och för det fasta bredbandet till hushåll och företag.
Det är mycket viktigt, för det innebär att vi har ambitionen i dag, i motsats till tidigare, att alla ska kunna få en bra och snabb tillgång till internet och även stabila och bra mobila nät över hela Sverige.
Det kommer att kräva fortsatt stora investeringar, både från privata aktörer och från det offentliga, för att se till att glesbygden är med på ett bra sätt.
När det gäller de konkreta frågorna om hur nya band ska fördelas ut till företag har vi den ordningen att det är myndigheten Post- och telestyrelsen som beslutar om hur fördelningen ska ske.
Nu har vi tillfälligt stoppat fördelningen och auktioneringen av det så kallade 700-bandet, men regeringens ambition är att det ska ut så snabbt som möjligt och att det helst inte ska dröja till 2018.
Post- och telestyrelsens tidigare förslag gällande sin tänkta auktion var inte att det måste vara bara två aktörer som skulle få spektrum, utan det fanns ett tak på 2 gånger 20 megahertz.
Men Post- och telestyrelsen hade förberett för att det skulle kunna bli fem aktörer, för det är inte säkert att alla vill ha eller behöver köpa en så stor mängd. Det handlar ju väldigt mycket om vad man har redan tidigare.
Det är inte så att det är ett nytt system för varje nytt band, utan operatörerna kan till exempel ha 4G i flera olika band.
Det kan finnas enskilda operatörer som börjar få fullt i sitt nät och behöver mer kapacitet och då kanske köper 2 gånger 20, medan andra har större utrymme kvar och kanske bara behöver 2 gånger 5 megahertz.
Om PTS skulle fullfölja den auktion som man hade förberett skulle det kunna bli fler än två, kanske tre, fyra eller fem, som till slut köper delar av de här banden på auktionen och lägger dem till sitt tidigare innehav och på det sättet stärker och bygger ut sina nät.
Avslutningsvis är jag inte orolig för att PTS förslag skulle leda till minskad konkurrens - vi har redan konkurrens ute på näten - utan jag tror att PTS tänker igenom det här väldigt noga. Jag har stort förtroende för att de klarar av att sköta den här delen.
Peter Eriksson (MP):
Jag håller verkligen med Hans Rothenberg om att det är oerhört viktigt för speciellt landsbygden att vi har bra mobila nät i Sverige. Jag skulle kanske inte säga att det är lika viktigt som rinnande vatten och frisk luft, men i det moderna samhället är det otroligt viktigt.
Det är fullt rimligt att jämföra med annan infrastruktur som el eller vägar. Detta är också anledningen till att regeringen kraftigt har höjt ambitionerna för att hela Sverige ska vara med och ha bra mobila nät och tillgång till fast bredband inom några få år.
När det gäller den konkreta frågan om tilldelning och hur det går till kan jag hålla med om att det är regeringen som styr myndigheterna. Det finns en möjlighet att styra. Man kan göra det genom lagstiftning, genom regleringsbrev och på andra sätt.
Men jag tror att regeringen ska akta sig för att gå in i ett enskilt beslut, för då finns en risk att den bryter mot grundlag och konstitution. Jag har varit med i KU lite för länge för att vilja ta den risken.
Med den erfarenhet jag har tycker jag inte heller att man behöver vara särskilt rädd för att konkurrensen just nu ska minska. Vi har ganska bra konkurrens vad gäller utbyggnaden av både mobila nät och bredband i Sverige. Den är bland de bästa i hela Europa.
Vår strategi med marknadsstyrd utveckling fungerar hittills relativt väl.
När man tilldelar ett nytt spektrum och ett nytt område som ska auktioneras ut för att marknaden ska få ytterligare kapacitet för mobilnäten behöver det inte alls betyda att konkurrensen minskar.
Även om det bara skulle vara två, tre eller fyra företag som får tillgång till 700-bandet, efter att vi kanske har fördelat till försvaret - de har också haft ambitioner att få del av detta nät - och blåljusmyndigheterna, behöver det inte betyda mindre konkurrens.
De andra näten och frekvensbanden som redan är utauktionerade finns kvar. Konkurrensen fortsätter. Det viktigaste är att vi får en auktionering för dem som redan har trångt i sina nät. Detta är ett skäl till att det är bråttom.
Ju fortare vi får ut detta, desto bättre blir konkurrensen, även om det bara skulle bli två aktörer som till slut skulle köpa, menar jag.
Peter Eriksson (MP):
Jag tycker att man ska vara rädd om sina band, oavsett om det är stämband eller de megahertzband som vi talar om här, för de är naturtillgångar som är ändliga. De går åtminstone inte att byta ut hur som helst.
Både stämbanden och de frekvensband vi talar om är en naturtillgång som vi ska vara försiktiga med. Konkurrensen på detta område är väldigt viktig.
Det är den som ser till att vi får en bra situation och möjligheter för svenska konsumenter, företag och hushåll att kunna använda internet och mobiltelefoner på ett sätt som inte kostar skjortan.
Man kan vara aktiv, och det bidrar till att Sverige också är med i världstoppen när det gäller att ta fram nya appar, nya användningsområden och ny teknik. Det skapas också nya företag på området. Jag är glad över att vi ligger långt framme och att svenska konsumenter ligger långt framme. Jag är också glad över att vi har en myndighet med bra kompetens på området.
Jag litar på att den kommer att se till att vi fortsatt har bra konkurrens. Och när vi lägger till ny kapacitet till befintliga nät tror jag inte att det bidrar till mindre konkurrens utan att den snarare ökar och att möjligheterna för fler företag att vara med förbättras.
Peter Eriksson (MP):
Lotta Finstorp har frågat mig om jag och regeringen har för avsikt att avvisa Postlagsutredningens förslag om förminskad postgång till glesbygden.
2015 års postlagsutredning föreslår i sitt delbetänkande Som ett brev på posten att kravet på övernattbefordran ersätts med ett krav på befordran över högst två arbetsdagar, det vill säga tvådagarsbefordran. Man ska alltså acceptera att det ibland tar lite längre tid än en dag för ett brev att komma fram.
I slutbetänkandet Till sista utposten föreslås bland annat att samhällsuppdragets omfattning bör förtydligas i de delar som avser undantag från femdagarsutdelning och var utdelning av postförsändelser ska ske. Ingenstans föreslås dock en förminskad postgång specifikt för glesbygden, som Lotta Finstorp antyder.
Digitaliseringen av samhället innebär bland annat att vi ändrat våra kommunikationsmönster, vilket ger minskande brevvolymer och ökad efterfrågan på snabbt bredband. Det gäller i stort sett i hela världen. Postmarknaden är en marknad i förändring, och det påverkar alla som använder sig av posttjänster men också de företag som verkar på marknaden. Postnord AB är inget undantag.
Postnord AB:s dotterbolag Postnord Group AB är utsett av Post- och telestyrelsen att tillhandahålla den samhällsomfattande posttjänsten i hela Sverige. Det innebär att Postnord ansvarar för en effektiv postservice i hela landet.
Staten kräver att Postnord både ska ansvara för den samhällsomfattande posttjänsten och bedriva lönsam verksamhet. Den som är utsedd att tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten måste ha en rimlig möjlighet att utföra uppdraget. I dag är Postnord det enda företag som kan tillhandahålla den samhällsomfattande posttjänsten.
Eftersom det är regeringens avsikt att säkerställa att det fortsatt kommer att finnas en posttjänst av god kvalitet i hela landet, som är kostnadseffektiv och i så stor utsträckning som möjligt motsvarar hushållens och företagens behov, ser vi att postlagstiftningen behöver förändras. Det behöver också vara tydligt för alla som använder sig av posttjänster och verkar på postmarknaden vilka regler som gäller.
Därför planerar regeringen bland annat att lämna en proposition om ändringar i postlagen. Jag hoppas att kunna lämna den till riksdagen nu under våren.
Peter Eriksson (MP):
Jag vill säga till Lotta Finstorp och övriga i interpellationsdebatten att jag är väldigt glad över interpellationen. Jag tycker att det är en väldigt viktig interpellation.
Jag tycker att den situation vi har och speciellt har haft under 2016 - vi är nu inne i januari 2017 - när det gäller posten är helt oacceptabel. Det är en utveckling som är ganska dramatisk.
Från PTS visar man att antalet klagomål på Postnord och övriga aktörer har ökat med 197 procent under 2016. Det är en dramatisk försämring. Definitivt är det så, och vi kan inte acceptera att det ska fortsätta.
Postlagen gäller, och den måste efterföljas av de aktörer som finns på marknaden. Den centrala aktören är Postnord, som också har det samhällsomfattande uppdraget att genomföra en fungerande postservice i hela landet.
Nu är det så här, vill jag bara kort säga, att jag formellt sett ansvarar för själva postlagstiftningen. Under det ansvarsområdet ligger också tillsynsorganisationen PTS, Post- och telestyrelsen.
De statliga företagen ligger däremot formellt sett under näringsminister Mikael Damberg, och han har satt igång ett arbete förutom det som PTS har när det gäller tillsynen. Man har ökat tillsynen på det här området och ställer nu tydliga krav.
I den rapport som Finstorp citerade och som kom alldeles nyligen säger PTS att de i dag ännu inte kan säga om Postnord kommer att klara detta. De har alltså inte detta besked i dag. Det finns fortfarande väldigt stora problem, och ett av de största problemen gäller bemanningen, särskilt i städerna, vilket hänger ihop med att detta är ett krävande yrke.
Det är till exempel inte alla som klarar av att springa i trappor när de börjar komma upp i åren. Det innebär i sin tur att det har varit en väldigt hög omsättning på brevbärare och att det är svårt att klara bemanningsfrågorna.
Detta är några av de uppgifter och problem som Postnord har och som vi som lagstiftare och regering måste titta på när vi nu funderar på hur vi ska hantera det här framöver. Näringsminister Mikael Damberg har tydligt sagt att Postnord får ett halvår på sig att rätta till detta.
Det sa han i höstas, i oktober, så under våren måste det därmed lösas.
Ett annat problem, som jag återkommer till, är den sammanslagning av Postnord och det danska postväsendet som har skadat den svenska postverksamheten kraftigt och som innebär miljardförluster och orsakar stora problem.
Peter Eriksson (MP):
Jag vill återkomma till själva grundproblemet. Det finns två omvärldsförändringar som gör att situationen för Postnord är väsentligt ändrad. Det gäller bland annat digitaliseringen, som Lotta Finstorp nämner.
Den har radikalt förändrat förutsättningarna för alla gamla postverksamheter i Europa och även i övriga världen. När breven minskar i antal, som de gör i många länder, också i Sverige, med 5, 10 eller 15 procent om året, är det fråga om en grundläggande förändring.
Ett företag som Postnord, som har krav på sig att ha en fungerande och effektiv verksamhet i hela landet, måste göra stora organisationsförändringar.
Den andra stora frågan handlar om att den förra regeringen gick in i ett avtal med Posten i Danmark, och det var ett katastrofalt beslut - i alla fall om man vill värna om den svenska postverksamheten och om man vill att företaget ska följa de förutsättningar och regler som riksdagen och regeringen ställer upp.
Det innebär att företaget har miljardunderskott att hantera. Än så länge har vi inte behövt hantera detta med hjälp av statliga stödåtgärder, men det kanske inte kan uteslutas i framtiden. Vi får se hur den utvecklar sig. Men beslutet under förra mandatperioden var inte bra om man vill värna en bra posthållning i Sverige.
Alla måste erkänna att det var så. Digitaliseringen innebär att posten har gjort stora organisationsförändringar. Det har inte alltid skett på ett bra sätt, och man har inte klarat att göra de förändringar som krävs av utvecklingen.
Minskningen av brevmängden i Sverige har inte gått lika snabbt som i Danmark, men det beror delvis på politiska beslut. Vi har inte drivit på digitaliseringen från statligt håll lika hårt som i Danmark. Särskilt efter sammanslagningen genomförde den danska staten kraftiga åtgärder som minskade brevmängden dramatiskt.
Där har på några år den totala brevmängden minskat med över 80 procent. Det gör skillnad. Sedan finns också en positiv faktor för utvecklingen och möjligheten till en fungerande postgång. Det är den växande paketverksamheten. Det är troligt att den kommer att fortsätta att växa.
Här finns i grunden något att bygga en framtida verksamhet på. Det finns ingen anledning att sikta på att lägga ned verksamheten. Det håller jag helt med om. Det gäller att se till att ha en bra verksamhet, men det gäller också att ha en lagstiftning som är i takt med tiden.
Kanske är det inte rimligt att ha exakt samma regler i en framtida verksamhet med färre brev och mer paket än som det har varit. Om det ska bli en bra och effektiv verksamhet måste vi också förändra lagstiftningen. Därför kommer regeringen att lägga fram en proposition om detta inom kort.
Peter Eriksson (MP):
Jag vill också tacka för en viktig debatt. De förändringar vi ser nu, följden av sammanslagningen mellan Posten i Danmark och Posten i Sverige, får effekter som man inte kan smita undan eller inte låtsas om. De kommer att få betydelse för den framtida verksamheten och för riksdagen.
Digitaliseringen kommer också att innebära stora förändringar. Den kan vi inte heller bortse från. Vi ska inte låtsas inför medborgarna i Flen eller Kalix att allt kommer att fortsätta precis som förut. Så kommer det inte att vara. Det kommer att kräva förändringar, och det kommer antagligen att kräva förändringar i hela Sverige.
Det handlar framför allt om organisationsförändringar inom Postnord, tuffare krav från statens sida att klara av uppgifterna och det lagstiftningen säger. Det innebär säkerligen tuffa tag för ledningen inom Postnord.
Svar på interpellationer Vi närmar oss en situation där alla riksdagens partier måste kunna ge ett svar om hur vi ska klara frågorna i framtiden. Min klara bild och mitt svar till Lotta Finstorp är att vi nu måste se hur verkligheten förändras.
När det blir ganska stora intäktsminskningar för Postnord, vad innebär det för verksamheten? Hur ska vi se över lagstiftningen ur perspektivet med ett minskande antal brev i framtiden? Båda de sakerna kommer att ha betydelse och inverkan.
Peter Eriksson (MP):
Sten Bergheden har frågat finansmarknads- och konsumentministern vilka åtgärder han avser att vidta för att se till att kontanthanteringen fungerar även på landsbygden. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Sten Bergheden ställde nyligen en liknande riksdagsfråga, som jag svarade på.
Statens ansvar för de grundläggande betaltjänsterna omfattar de orter och den landsbygd där behovet av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses av marknaden. De grundläggande betaltjänster som detta enligt riksdagens beslut gäller är betalningsförmedling, uttag av kontanter samt hantering av dagskassor för näringsidkare och intresseorganisationer.
Varje länsstyrelse ska, enligt förordningen med länsstyrelseinstruktion och genom uppdraget i regleringsbrevet, årligen bedöma om samhällets behov av grundläggande betaltjänster är tillgodosett. Om så inte är fallet ska länsstyrelserna initiera och genomföra stöd- och utvecklingsinsatser i syfte att förbättra tillgången till grundläggande betaltjänster.
Regeringen har gett Post- och telestyrelsen i uppdrag att, tillsammans med Länsstyrelsen i Dalarnas län och Tillväxtverket, stödja länsstyrelserna i arbetet med att till exempel etablera betaltjänstombud på orter där behovet av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses.
Det statliga stödet till dessa betaltjänstombud hanteras av länsstyrelserna och regleras genom förordningen om statligt stöd till tillhandahållare av grundläggande betaltjänster. I dag finns det 30 statligt finansierade betaltjänstombud, där det är möjligt att betala räkningar, ta ut pengar och lämna dagskassor.
Det finns alltså avsatta medel för detta, och länsstyrelsernas arbete pågår fortlöpande på de orter och den landsbygd där det finns behov av grundläggande betaltjänster.
Peter Eriksson (MP):
Sten Berghedens interpellation är viktig. Den handlar om frågor som fortfarande har stor betydelse för många människor. Bilden av att bankkontoren är på väg att försvinna är verkligen en sann bild. Det är väldigt många orter som inte har kvar något bankkontor längre.
Om banken inte längre finns kvar på orten spelar det inte längre så stor roll om banken har kravet på sig att man ska kunna sätta in eller ta ut kontanter. Detta är inte den enda förändring som sker, men det är kanske den största förändring som har betydelse på det här området. De lokala bankerna försvinner.
Men sedan försvinner bankomater i större utsträckning, och det hänger ju samman med att folk inte använder dem så mycket längre. De allra flesta i vårt samhälle använder inte kontanter mer än i undantagsfall. Swish, som är den nya metoden att betala, växer väldigt snabbt.
Där är det de stora bankerna som har gått samman och hittat en lösning som kunderna nu går över till. Jag använde i mitt svar inte den utredning som Sten Bergheden hänvisar till, för jag tycker ärligt talat inte att den är riktigt relevant.
Jag bedömer att denna utredning, som handlar om Riksbanken, i allt väsentligt kommer att gälla helt andra frågor.
Det handlar om hur vi ska organisera Riksbanken, hur Riksbankens självständighet kommer att vara i framtiden och om frågor som är av en annan karaktär än frågan om daglig hantering av kontanter, även om den frågan också finns med bland de ämnen som är möjliga att ta upp.
Jag tycker därför inte att detta med långa och sega utredningar är så relevant att prata om. Frågan är i stället: Hur vill vi ha det? Vi har en modell som den förra, borgerliga regeringen var med och tog fram. Den ändrade förutsättningarna.
Modellen är i dag att länsstyrelserna har uppdraget att hålla koll på hur kontanthanteringen runt om i Sverige fungerar.
På orter där det är problem, där man har svårt med inlämning av dagskassor och det inte är möjligt att hämta ut och lämna pengar någonstans är det meningen att länsstyrelsen ska kunna vara aktiv och gå in och göra en upphandling. Det gör man också.
Det har de senaste åren ökat från 16 till 30 olika kontor runt om i Sverige som man har upphandlat på det sättet. I mitt hemlän Norrbotten är det fyra kontor. I län med mindre gleshet är det lite färre. Men detta är alltså ett system som fungerar. Det finns pengar avsatta för detta i statsbudgeten år för år. De pengarna brukar inte användas fullt ut.
Min fråga tillbaka till Sten Bergheden är: Vad vill Moderaterna? Jag tycker att det är väldigt oklart vad Moderaterna egentligen vill. Vill ni att vi ska avsätta mer pengar, eller vad är ni ute efter?
Peter Eriksson (MP):
Som svar på den fråga Sten Bergheden ställer - om man ska kunna lämna och hämta kontanter på ett bankkontor - kan jag säga att jag personligen tycker att det väl är rimligt att man ska kunna göra det. Men jag tvekar i frågan om vi ska införa en lag som säger att alla bankkontor ska ta emot och lämna ut kontanter.
Först och främst tror jag inte att det gör så stor skillnad för många av dem Sten Bergheden talar om. Det handlar nämligen om orter där bankkontoren redan har försvunnit. Ska vi göra skillnad måste vi också ha en lag som säger att det ska finnas bankkontor på dessa orter, och vilka banker är det Sten Bergheden tycker vi ska tvinga att ha lokala bankkontor överallt? Är det Nordea, eller är det Swedbank?
Vilka banker handlar det om? Vad vill Moderaterna här? Jag tycker att det kan vara rimligt att tala om vad man vill när man har den attityd Sten Bergheden har här. Han visar sig ganska kaxig i frågan utan att säga någonting om hur han själv eller Moderaterna tycker att man borde lösa den. Vi har ett system i Sverige i dag där länsstyrelserna har att hantera frågan.
Vi har pengar avsatta i statsbudgeten för att länsstyrelserna ska kunna göra upphandlingar och se till att det finns kontanthantering på orter där det behövs. Anser Sten Bergheden att det borde till fler sådana lokala upphandlingar och dealer där det finns en kontanthantering, eller vill han ha ett helt annat system - eller en lagstiftning, som jag inte har en aning om vad det betyder?
Jag är villig att diskutera alla dessa frågor, men jag tycker att det är rimligt att man inte bara går upp i talarstolen och talar om att det är besvärligt. Vi vet att det är lite besvärligt för en del människor och att det är ganska mycket besvärligt för den som har svårt att ställa om sig i digitaliseringens tidevarv. Men har man den attityd Sten Bergheden har tycker jag också att man bör avkrävas något litet svar om vad man själv vill.
Peter Eriksson (MP):
Då fick vi ett svar från Sten Bergheden. Svaret var att han självklart är för att tillsätta utredningen. Han sa ingenting annat och gav inga konkreta förslag om att vi ska lagstifta om fler bankkontor överallt i Sverige eller att vi ska lagstifta om att det ska finnas system på något annat sätt som vi inte har någon aning om. Sten Bergheden är bara för att vi tillsatte den utredning som redan är tillsatt.
Det är bra så, men jag tror inte att det gör många själar glada där ute i dag. Jag tror att de vore mer betjänta av att vi faktiskt sa att de kan vända sig till länsstyrelsen. Om man tycker att det är väldigt problematiskt med kontanthanteringen i området där man bor kan man faktiskt vända sig till länsstyrelsen.
Det är inte så långt bort - det är i samma region som man bor i - och det finns statliga pengar för att stödja en förändring och se till att det blir fler lokala kontor som får i uppdrag att hantera detta i de områden där det är besvärligt. Det är en lösning - jag har inte hört talas om någon annan just nu. Tidigare var det Posten som hanterade detta, men vi har inte längre kvar Posten i den meningen.
Nu är man i stället ett bolag som jobbar på ett helt annat sätt och som inte längre har något ansvar för kassahanteringen. Vi har haft olika system, men det som infördes under den förra mandatperioden är fortfarande det enda system som vi talar om, vad jag har hört.