Ali Esbati (V):
Det är glädjande att diskutera en statsbudget som kan låta arbetslivets faktiska utformning och utmaningar hamna i fokus. Det är en budget som tar sin utgångspunkt i att det är arbetslösheten som ska bekämpas och inte de arbetslösa. Vi diskuterar i dag utgiftsområde 14 om arbetsmarknad och arbetsliv. Det är ett av de områden där det finns allra mest att göra efter många år av högerpolitik. Denna proposition är ett bidrag till det arbetet men naturligtvis ingenting som slutför det.
Herr talman! Åtminstone utifrån de målsättningar den tidigare högerregeringen gav sken av att ha var politiken som bekant ett ganska pinsamt misslyckande. Att bestraffa och kontrollera ledde inte till lägre arbetslöshet och större dynamik. Däremot ledde det till en massa andra dramatiska saker, som växande klyftor, ökande otrygghet och större fattigdom.
Man kan ju vända på saken och se det som en strategisk framgång också - det är klart att denna utveckling kanske inte kan ses som annat än glädjande för en höger som varit motvillig till varje modernisering av och kvalitetshöjning i efterkrigstidens framgångsrika arbetsmarknadspolitik - men det är en smaksak.
Den här högerpolitiken vill de tidigare regeringspartierna i varierande grad fortsätta, och det fick man också göra med stöd av Sverigedemokraterna när viktiga reformer röstades ned i den förra höstbudgeten. Men regeringen har jobbat vidare på flera fronter där det ändå har varit möjligt, till exempel när det gäller en bättre styrning av Arbetsförmedlingen och inte minst med den vårbudgetproposition Vänsterpartiet var med och tog fram och som röstades igenom i riksdagen.
Där kunde bland annat den grundligt skadade arbetslöshetsförsäkringen börja restaureras. Nu tas alltså några ytterligare steg i och med budgetpropositionen för nästa år, och jag vill snabbt påminna om några av de sakerna. Äntligen ska fas 3, en illa fungerande slutstation i högerregeringens icke-politik för långtidsarbetslösa, avvecklas och successivt ersättas med rimligare former av stöd som mer utgår från individers behov.
Ingen seriös person kan hävda att det finns en quickfix där, utan alternativen måste få växa fram. En förändring till det bättre blir det dock. Det blir satsningar på bättre validering av de kunskaper och färdigheter nyanlända till Sverige har med sig. Med rätt resurser och rätt utformning kommer sådana satsningar att snabbt betala sig mångdubbelt. Studiemöjligheterna för den som är arbetslös förbättras på olika sätt, vilket är en välkommen modernisering av arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmiljöverket får fortsatt mer resurser.
Vi ska komma ihåg att avvecklingen av det världsledande Arbetslivsinstitutet och avlövningen av Arbetsmiljöverket var ett av de mest tydliga utslagen av nedåtriktad klasspolitik från den förra högerregeringen. Det var en politik som kombinerade kunskapsförakt med bristande engagemang för vanligt folks arbetsliv. Nu tas några steg för att reparera en del av den skadan. De här förslagen avvisas av olika konstellationer av högerpartierna.
Det är från det hållet konsekvent viktigare att skrapa ihop pengar till skattesänkningar än att hantera några av de mer centrala uppgifterna som åligger samhällsorganisationer. Herr talman! Det är glädjande att arbetslösheten nu sjunker och sysselsättningen ökar. Det betyder förstås inte alls att det är frid och fröjd på svensk arbetsmarknad. Arbetslösheten är fortfarande hög. Dessutom ändrar den delvis karaktär.
Det blir en tydligare tudelning när redan utsatta grupper, särskilt utlandsfödda personer med vissa funktionsvariationer och personer utan fullgjord gymnasieutbildning, får det ännu svårare, medan arbetslösheten i andra grupper tydligt går ned. Vad behövs då? Jo, det behövs en mångfasetterad och högkvalitativ arbetsmarknadspolitik, ännu mer än förr, som kan rusta och lyfta människor. Det kommer att behövas mer än det som har gjorts och görs i och med den här budgetpropositionen.
Men vad är högeroppositionens svar? Jo, avskalade utbildningsprogram, mer ekonomiskt tryck på arbetslösa och mer till dem som har mycket sedan tidigare - det kan vara genom RUT-bidrag eller genom skattesänkningar. Motionerna från den kanten utgör en beklaglig läsning, skulle jag vilja säga. Men, igen, det betyder inte att regeringen kan slå sig till ro. Inte minst gäller det att få alla de människor som nu fått en fristad i Sverige att komma in i och växa med det här samhället. Det arbete som nu görs med snabbspår är jättebra.
Det kommer att röra en begränsad del av de nyanlända. Det kommer att behövas fler som jobbar i välfärdssektorn. Det kommer att behövas ett flexibelt samarbete ute i kommunerna för att förbättra flöden mellan olika system. Det kommer att behövas fler yrkeskunniga som får en chans att visa vad de kan, och då behövs det investeringar på samhällelig nivå - investeringar som naturligtvis också kommer att generera jobb i privata företag.
Det finns mycket som behöver rustas upp i vårt samhälle och mycket som behöver göras för att modernisera det här landet och anpassa det till att vi blir fler. Det har aldrig varit, och är inte heller nu, genom arbetsmarknadspolitiken som man i första hand ser till att närma sig full sysselsättning. Det behövs satsningar genom den ekonomiska politiken. Jag drar mig inte för att understryka att det behövs betydligt större saker än det som blir fallet med årets budget, men den är ett tydligt steg i rätt riktning.
Till sist, herr talman: Vi behandlar i det här betänkandet också en del motioner från allmänna motionstiden, och där har Vänsterpartiet en reservation angående ordning och reda i de subventionerade anställningarna. Vi konstaterar med tillfredsställelse att regeringen har vidtagit en del åtgärder för att stävja mer extrema former av fusk och utnyttjande från kriminella som agerar arbetsgivare. Men det finns också problem på mer vardaglig nivå.
Därför skulle det till exempel behövas någon form av maxgräns för hur många anställda med subventionerad lön som en och samma arbetsgivare får ta emot, så att man kan minska risken för systematiskt överutnyttjande. Samråd med fackliga organisationer borde vara en självklarhet också vid så kallade nystartsjobb. Och det borde klargöras att Arbetsförmedlingen alltid noga bör överväga yttranden från fackliga organisationer vid anvisningar, helt enkelt därför att det är där den konkreta kunskapen och den faktiska möjligheten till uppföljning finns.
Så kan både kvaliteten och legitimiteten i användandet av praktikplatser och subventionerade anställningar förstärkas. Jag yrkar alltså bifall till Vänsterpartiets reservation nr 9. I övrigt uttrycker jag åter min glädje över att arbetsmarknadspolitiken sakta kan ges en utformning mer värdig en modern välfärdsstat.