Finn Bengtsson (M):
Låt mig börja med att tacka Hillevi Larsson för att hon i tre viktiga interpellationer sätter fokus på tre mycket viktiga områden av kvinnohälsa, och argumentationen för dessa insatser är vällovlig. Jag vill också tacka socialministern för svaret. Jag ser en poäng med ansvarsfördelningen mellan regeringen, det vill säga statens ansvar, och sjukvårdshuvudmännen.
Då är det vällovligt av socialministern att lyfta fram den höga aktivitets- och ambitionsnivå man har för att även söka upp kunskapsförstärkningar inom de tre problemområden som berörs här. Socialministern nämner därför fem huvudpunkter. Det är satsningen på nationella riktlinjer, kopplat till nationella kvalitetsregister och uppdraget till Statens beredning för medicinsk utvärdering.
Sedan är det något som jag kanske tycker är ännu mer viktigt i samband med de frågeställningar som har väckts i interpellationerna, nämligen de öppna jämförelser som ger möjlighet att titta på olika sjukvårdsproducenter oavsett drift, som kan visa på skillnader och hur man när man har upptäckt skillnader kan fundera på hur man skulle kunna förbättra dem som ligger sämst till. Det berör inte minst de här tre kvinnosjukdomsområdena.
Sist men absolut inte minst är det den utredning som nu pågår som ser över hur patientens ställning inom och inflytande över sjukvården kan stärkas. Detta ligger i linje med att se hälso- och sjukvårdslagens möjlighet att inte bara vara en så kallad skyldighetslagstiftning, som det har varit under tidigare regeringars tid.
Alliansregeringen funderar nu på om man ska stärka patientens rättigheter att ytterligare kunna hävda sin rätt inom vilket sjukdomsområde det än må vara, så att man får en lagstiftning på plats som kanske mer liknar socialtjänstlagen. Det är det som utredningen nu jobbar med att titta på, möjligheten att stärka patientens ställning.
En annan aspekt som är viktig, som jag skulle vilja lägga som komplement till socialministerns svar, är att alliansregeringen har aktivt jobbat för en ökad frihet för patienten att kunna röra sig mot de sjukvårdsproducenter som bejakar det mål man vill uppnå med den specifika åkomma man har. Det gäller inte bara inom Sveriges gränser utan även inom EU.
Här kan väl sägas att Hillevi Larssons parti Socialdemokraterna inte alltid har varit den bästa samtalspartnern i de diskussionerna, utan alliansregeringen är betydligt mer öppen för att den rörligheten ska stimuleras och öka, både genom att titta på patientens rätt till sjukvård och genom valmöjlighet att komma vidare till den vårdgivare som ger det bästa resultatet.
Man kan ge ytterligare perspektiv på det som Hillevi Larsson mycket lovvärt lyfter fram: Hur ska man skapa mer kompetens och resurser till de tre områden som hon specifikt nämner? Då ska vi komma ihåg att det finns många andra områden som också behöver stöd.
För att dessa resurser ska komma någon till del behöver vi dels ha sunda statsfinanser, dels - som vi gjorde under förra mandatperioden och ytterligare denna mandatperiod - ha fått bukt med en icke optimalt fungerande sjukförsäkring som leder till att man har mer resurser att investera just i sjukvård. Det är den typ av politik som jag tror ger oss möjligheter att i framtiden skapa mer kompetens.
Till detta hör naturligtvis också att vi måste stimulera sjukvården att själv välja att fokusera på dessa områden, och då behöver man öka utbildningen av sjuksköterskor, barnmorskor och inte minst läkare. Till detta ska också läggas forskningssatsningar. Det kom en historiskt stark forskningsproposition under förra mandatperioden, och nu kommer ytterligare en sådan.
Sist men ändå inte minst vill jag säga att biståndsministern tillsammans med socialministern i ett samlat grepp har valt att satsa speciellt på mödrahälsovården i u-länderna. Jag tycker att detta är ytterligare ett bevis på hur aktiv alliansregeringen har varit för att lyfta fram de frågor som dessa interpellationer berör.