KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Johansson (S):
Jag får å Leif Petterssons vägnar tacka statsrådet Peter Norman för svaret på interpellationen om utförsäljningen av Bilprovningen. Vi socialdemokrater har inte tyckt om, och det har framgått tidigare, utvecklingen att splittra upp Svensk Bilprovning i tre delar.
Jag noterar att statsrådet säger att han tycker att den utförsäljning som gjordes var affärsmässig. Det kan starkt ifrågasättas, eftersom Svensk Bilprovning var den som lånade ut pengar till Opus för att de skulle kunna köpa.
Nu har vi ett antal privata aktörer som bedriver myndighetsverksamhet. Det är ett viktigt samhällsuppdrag att se till att bilbesiktningen fungerar i hela landet till hundra procent och att människor har förtroende för bilprovningen.
Vi ska komma ihåg att innan det blev diskussion och förslag om att sälja ut delar av Svensk Bilprovning gjordes en kundenkät 2009 som visade att hela 94 procent av dem som anlitade Svensk Bilprovning tyckte att det var en bra verksamhet så som den var.
Vi har ifrågasatt om det inte skulle innebära en kraftig prishöjning. Vi kan notera att det har blivit en prishöjning på i genomsnitt 13 procent. Det har blivit några fler anläggningar, men vad händer framöver? Jag har tagit del av den rapport som Transportstyrelsen har gjort om hur utvecklingen har blivit.
Jag blir inte så där väldigt imponerad. Man visar bland annat att företag som jobbar med bilprovning inte har utvecklat särskilt mycket bättre kvalitetssystem. Det finns dessutom flera brister, enligt Transportstyrelsens redogörelse över hur själva besiktningsarbetet bedrivs.
I den rapport som kom helt nyligen pekade man på att det finns brister i föreskrifter. Det händer att fordon inte blir korrekt underkända eller godkända och att man inte har tillräckligt bra utrustning. Det finns alltså en hel del brister. Även om det är Swedac som ska vara ansvarigt för bilprovningen finns det många olika brister, enligt den rapport som Transportstyrelsen har gjort.
Min fråga till statsrådet blir om det ändå inte är så att utvecklingen inte har blivit så positiv som regeringen kanske hade önskat. Framför allt vill jag ha svar på frågan om regeringen avser att fortsätta att utöka antalet privata företag på Svensk Bilprovnings område. Vi har ungefär en tredjedel kvar.
Frågan är: Är ni beredda att sälja ut även den delen?
Lars Johansson (S):
Jag kan notera att det var en artikel i Affärsvärlden om vägarna för en av dem som fick chansen. "Tack Reinfeldt" heter artikeln. Opus tyckte att det var oerhört generöst av regeringen att låna ut pengar så att de kunde köpa in sig.
Enligt det underlag som jag har fått från Transportstyrelsen har antalet stationer ökat med 16 procent det senaste året för lätta fordon. Prisökningen har varit 13 procent, så på den punkten är vi överens. Däremot är jag inte överens med Peter Norman om varför Sverige har väntat så länge.
Skälet är att vi i Sverige har varit oerhört framgångsrika när det gäller bilbesiktning av våra fordon för att få säkra fordon på våra vägar. Det har ju varit huvudmålet - det måste vara huvudmålet hela tiden. Vi har också i Sverige fått ned antalet trafikolyckor och antalet människor som omkommer i trafiken - mycket bättre än i många andra länder. Ett av skälen till det är att det har varit ett aktivt trafiksäkerhetsarbete, och Svensk Bilprovning har varit en viktig del i det.
Det har inte bara varit staten som ägare av Svensk Bilprovning, utan motorbranschens olika organisationer har också haft ett direkt inflytande i organisationen för Svensk Bilprovning. Det har funnits en acceptans i samhället för att vi skulle ha den styrning som vi har haft av Svensk Bilprovning. Jag tycker att det är för mycket av dogmatism från den borgerliga regeringens sida i att privatisera.
Avslutningsvis vill jag bara tacka Peter Norman för interpellationssvaret och de debatter vi har haft. Jag vill också passa på att tacka talmannen och kanslipersonalen, som har fått lyssna på alla dessa debatter. Nu är det sista ordet sagt från min sida.
Lars Johansson (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret på min interpellation, även om jag inte är helt nöjd med svaret. Jag hade förväntat mig en större tydlighet i vad regeringen vill när det gäller den automatiska nykterhetskontrollen som finns i Göteborg. Eftersom jag är från Göteborg har jag följt den här frågan väldigt noga. Nykterhetskontrollen är en statlig uppgift.
Det är i första hand polisen och när det gäller färjeterminalen också tullen och kustbevakningen som är inblandade.
Det är intressant att notera att innan denna nykterhetskontroll startade i Göteborg genomförde tullen under första halvåret en ganska omfattande stickprovskontroll i hamnen på 2 300 chaufförer, i första hand lastbilschaufförer men även andra förare var inblandade.
Under den tiden tog man var 95:e förare för rattfylleri eller grovt rattfylleri. Det visar alltså att detta är ett stort problem. MHF:s testlab, som startade den 20 augusti i år, har fram till i dag genomfört 3 030 prov i den automatiska nykterhetskontrollen.
Bara 2 förare har tagits, alltså 1 av 1 500 förare, mot 1 av 95 tidigare. Det visar på en ganska stor effekt av denna åtgärd. Det är en relativt enkel anordning. De två som finns i Göteborgs hamn vid Stenaterminalen kostar ungefär 700 000 kronor styck. Det är bara två tillverkare.
Man sitter i Tibro och kollar vad som händer. När någon inte har kunnat köra vidare för att bommen inte har fällts upp, vilket har varit fallet vid två tillfällen, kommer polisen och tar hand om vederbörande, kör undan fordonet och genomför en riktig kontroll av alkoholhalten i blodet, och vederbörande kan sedermera bli lagförd. Och det är precis så det ska fungera.
Det intressanta med det här arbetet är vad som har hänt på färjorna från Kiel till Göteborg, nämligen att nykterheten bland chaufförerna har ökat högst påtagligt. Man vet ju om att det finns en automatisk nykterhetskontroll som är obligatorisk. Då blir effekten att man vet att man måste anpassa sig och inte kan köra i land och vara onykter.
Det är just mot den här bakgrunden som jag har ställt denna fråga i min interpellation till regeringen: Varför ska inte detta permanentas från årsskiftet? Det är ett försök som MHF driver. Det upphör alltså vid årsskiftet, så från och med januari finns det inget automatiskt testlab i Göteborg längre.
Då kommer man att kunna återgå till den situation och det beteende som var tidigare på Tysklandsterminalen. Det menar jag skulle vara oerhört olyckligt. Polisen tycker att detta fungerar alldeles utmärkt. Tullen tycker att det fungerar alldeles utmärkt. Hamnen, i det här fallet Stenaterminalen, tycker att det fungerar alldeles utmärkt.
Varför kan man då inte ge ett besked i dag om att detta ska permanentas och ta nästa steg, som jag tycker är viktigt, nämligen att utöka det till alla stora hamnar i Sverige, när nu denna unika teknik finns i Sverige? Den är unik och finns bara här och inte i något annat land ännu, men många kommer till Göteborg och studerar den och har redan nu kommit fram till att de vill pröva den också på andra håll.
Lars Johansson (S):
Jo, men man behöver inte vänta. Man kan göra den studien redan i dag. Alla de som jag har talat med har kommit fram till att det här fungerar alldeles utmärkt. Statsrådet talade om tiden - ja, det tar 10-15 sekunder. Det är inga som helst bekymmer. Det förhindrar ingenting i trafiken. Den rullar rakt igenom.
Jag har talat med Stenas personal på plats, och de säger att det här förhindrar ingenting, att det fungerar alldeles utmärkt och att det här kan man permanenta. Vissa saker kan vara väldigt komplicerade - det vet jag - men den här frågan är inte särskilt komplicerad eftersom man har metoder för hur man ska gå till väga.
Därför tycker jag att det är oerhört olyckligt att detta ska upphöra vid årsskiftet därför att det ska utredas vidare om det är något som vi ska fortsätta att tillämpa i hamnar i Sverige. Det är att vara väldigt byråkratisk när vi vet att vi redan efter ett par månader kunde få klarhet i att det här är en arbetsmetod som fungerar alldeles utmärkt. Därför kräver jag att statsrådet ska visa lite mer av handling.
Jag har inte tagit upp något annat än att detta ska kunna permanentas och att jag vill att det ska utökas till alla stora hamnar i Sverige. Då är svaret: Det här måste vi utreda lite vidare. Vi tittar på om det fungerar eller inte. Men åk ned till Göteborg igen nu och ta reda på hur det fungerar! Jag utgår från att statsrådet kommer till samma slutsats som jag och andra har gjort.
MHF följer det här väldigt noga, och polisen gör detsamma. Det är ett fungerande koncept. Det är därför som jag tycker att det är olyckligt att vi inte kan få ett klart besked om att regeringen är beredd att avsätta de pengar som det handlar om - det är inte särskilt många miljoner - för att öka nykterheten. Vi vet att under ett år kommer det in tre miljoner fordon till våra färjeterminaler.
Vi har också kunnat konstatera, genom olika rapporter från hamnar i södra Sverige, som Ystad, Trelleborg, Helsingborg och Stockholmsområdet, att onykterheten bland de lastbilschaufförer som kommer hit till Sverige är stor. Jag tog bara exemplet från Göteborg, men jag har andra underlag som visar på att på andra platser kan det vara ännu värre när det gäller onykterhet.
Detta är och har framför allt blivit ett växande problem, eftersom vi har alltmer av containertransporter på väg via lastbilar, inte minst i södra och västra Sverige men också i andra delar av landet. När vi nu ser en utveckling, som vi nu kan se, som är väldigt negativ i de andra hamnarna måste man agera. Då vet vi att det finns en metod som är fullt möjlig att etablera på andra ställen.
Dessutom, vilket jag tycker är väldigt intressant att notera, förändras beteendet omgående. Vi kan se att där fartkameror finns på våra vägar minskar hastigheten. Här är det likadant. Därför menar jag att vi inte kan räkna med att MHF, Motorförarnas Helnykterhetsförbund, ska vara de som ska driva detta i alla Sveriges hamnar.
De kan vara med nu och inspirera staten till att ta ett ökat ansvar. Ta vara på den erfarenhet som nu finns och starta omgående ett arbete för att etablera detta i övriga hamnar i Sverige!
Lars Johansson (S):
Alla projekt har ett slutdatum. I det här fallet är det den 31 december. Det finns inga mer pengar avsatta hos de olika finansiärer som gav denna nykterhetskontroll en möjlighet att starta i Göteborg. Det är problemet, och det vill jag tydliggöra.
Jag känner mycket väl till att Rikspolisstyrelsen har ett ansvar, men regeringen har det samlade ansvaret för alla myndigheter. Det måste gå att sätta sig tillsammans med justitieminister Beatrice Ask och reda ut dessa frågor och peka med hela handen. I vissa lägen måste man göra det för att något ska bli verklighet. Det är oroväckande att projektet upphör och att vi inte kan få något besked om det ska fortsätta den 1 januari.
Det tragiska är att beteendet kan återgå till det beteende som var innan nykterhetskontrollen startade. Jag kan upplysa statsrådet om att personalen på Stenabåtarna berättar att när chaufförerna åker tillbaka till Kiel dricker de öl.
Nykterhetskontrollen har därför en oerhörd betydelse, och jag menar att vi kommer att få tillbaka det elände vi ser i andra hamnar - och också kommer att se i Tysklandsterminalen - när försöket upphör. Det är olyckligt och borde innebära att regeringen agerar kraftfullare.
Anders Karlsson (S):
Tack, ministern, för svaret! Det här är ingen ny fråga. Den har diskuterats vid ett antal tillfällen i den här kammaren, till exempel vid en interpellation ställd den 21 maj 1999 efter en utredning från Domstolsverket där man hade för avsikt lägga ned Landskronas tingsrätt.
Anledningen till min oro är att Landskronaborna är väldigt ängsliga och oroliga för vad som kommer att hända framöver. Vid det tillfället, då jag ställde denna interpellation år 1999, i det fallet till Laila Freivalds, var Landskrona tingsrätt en arbetsplats med 20 anställda av vilka fyra var domare, fem notarier, tio sekreterare och en vaktmästare.
Tingsgrätten omfattar Landskronas och Svalövs kommuner med drygt 50 000 invånare - i dag kanske närmare 52 000. Man hade väldigt många ärenden under den perioden, och det har man fortfarande. Landskrona är en kommun som tyvärr är hårt ansatt av brottslighet.
Det har säkert sina förklaringar i den starka strukturförändring som Landskrona har genomgått. Landskrona har under 15 års tid genomgått en stor industriell förändring.
Under den tiden har samtidigt statliga landstingsförvaltningar flyttat från Landskrona, exempelvis kustbevakningen, tullen, Åklagarmyndigheten och Kronofogdemyndigheten.
Nu ser man att tingsrätten återigen är utsatt för påtryckningar att flytta. Till skillnad från vad som står i svaret är det inte några medieuppgifter som gör att jag säger det här. Det är faktiskt lagmannen på den så kallade tingspredikan som antyder att Landskrona tingsrätt ska försvinna från orten och flyttas till Lund.
Det är ingen hemlighet att lagmannen har haft den uppfattningen under flera år. För några år sedan ställde jag en fråga till den dåvarande justitieministern Thomas Bodström. Thomas Bodström var mycket tydlig och sade att dömande verksamhet och den verksamhet som finns i Landskrona fortsättningsvis ska finnas kvar. Jag fick ett handslag på det. Det fick kommunledningen också.
Med det kände vi oss ganska trygga. Det som har skett under det senaste halvåret är något slags smygavveckling. Mängder av personal flyttas nu från Landskrona till Lund. Herr talman! Landskrona ligger nära. Det ligger i en storstadsregion med Malmö, Helsingborg, Lund och Eslöv inom korta avstånd.
Med den struktur som Landskrona har och med de problem som tråkigt nog finns i min hemkommun ger det fel signaler åt de boende om man nu också flyttar domstolsverksamheten därifrån. Så sent som i går kunde även justitieministern höra om det tråkiga som hänt på en skola.
Det har inte i sak med domstolen att göra, men det handlar om signalerna till Landskronaborna och invånarna i kommunen. Vad kommer att ske? Med det vill jag vädja till justitieministern att tydligt säga: Domstolen ska finnas kvar i Landskrona framöver.
Anders Karlsson (S):
Jag har ännu inte fått något klarläggande besked av justitieministern. För mig är det viktigt när jag åker hem i eftermiddag att kunna säga till Landskronaborna: Här kommer inte att ske någon förändring av den dömande verksamheten i tingsrätten i Landskrona, och avlövningen av personal kommer heller inte att fortsätta. Det är oerhört viktigt för mig.
Vi har under lång tid jobbat hårt för dessa frågor eftersom vi har sett problemen. Vi har också jobbat väldigt hårt mot polismyndigheten för att den en gång stängde polisstationen och hade den öppen bara en kort tid på dagen. Det har gett resultat.
Den senaste uppgiften jag har är att länspolismästaren i Skåne nu har för avsikt att fundera på att åter öppna Landskrona polisstation dygnet runt framöver. Det har varit ett träget arbete för att visa det. Det är möjligt, som Beatrice Ask säger och som jag också har sagt, att det är korta avstånd i Skåne. Det är motorväg mellan Malmö, Helsingborg, Landskrona och Lund, och så vidare. Det går snabbt att ta sig fram.
I ett perspektiv av Stockholm kan man tycka att det är petitesser. Det är bilden av staden, av samhället, som är viktig att se. Vi tar det på största allvar. Det handlar om allt det slit som görs i kommunen för att förändra och förbättra i skolor, i omsorg och så vidare, med den sammansättning som kommunen har.
Landskrona är tillsammans med Malmö den mest invandrartäta kommunen i Sverige. Man jobbar med de problemen. Återigen: Ge ett besked här! Jag ska citera den person som Hans Wallmark vid flera tillfällen har berömt här. Han har sagt i en artikel: "Rättsväsendet har flyttat tillräckligt från Landskrona.
Det borde vara dags att börja flytta tillbaka, i stället för att ytterligare avlöva Landskrona." Det säger Torkild Strandberg. Han anklagade till och med mig och Thomas Bodström för att vi ville lägga ned tingsrätten.
Anders Karlsson (S):
Avdelningen för arbetsmiljö, AMK, är en forskningsenhet på institutionen för analytisk kemi vid Stockholms universitet. Sedan hösten 2000 bedrivs verksamhet i ett nybyggt laboratorium i Hässleholm. Forskargruppen har mött stora framgångar och har mångårig erfarenhet av forskning inom analytisk kemi och arbetsmiljö. Forskningen har resulterat i nio doktors- och fyra licentiatavhandlingar.
I dag utgör forskningsarbetet ett samarbete med medicinare, toxikologer, kemister, aerosolfysiker och specialister inom industrin både i och utanför Sverige. AMK:s mål är att forska och sprida kunskap kring risker från giftiga kemikalier med användning i arbetslivet och inom industrin.
Enheten utgör en nationell resurs rörande kemikalier inom arbetslivet och tar fram nödvändiga underlag för myndigheter i och utanför Sverige. Därutöver ska den utgöra en regional resurs för att medverka till att arbetsplatsundersökningar och arbetsskadeutredningar förbättras och att ett objektivt underlag tas fram.
AMK:s arbete befinner sig i framkanten av forskningslinjen och har kommit att bli mycket viktigt för en ständigt förbättrad arbetsmiljö på arbetsplatserna. Under lång tid har AMK arbetat intensivt för att långsiktigt trygga den angelägna forskning som bedrivs i Hässleholm. Efter ett antal år med ekonomisk ovisshet fick verksamheten vid AMK från och med innevarande år en stabil, långsiktig lösning.
I budgetpropositionen år 2006 tilldelades den 3,35 miljoner kronor per år vilket långsiktigt utökades till 6,7 miljoner kronor per år. Såväl oppositionens partier som regeringspartierna har röstat för utbildningsutskottets respektive arbetsmarknadsutskottets förslag på anslagsnivå när frågan om AMK vid Stockholms universitet varit upp för beslut i riksdagen.
Min fråga till utbildningsministern är: Vad har gjort att man i årets budget har bestämt sig för att skära ned anslaget som de facto en enig riksdag har beslutat om? Det fanns inga reservationer, utan en enig riksdag beslutade om att man skulle öka anslaget till över 6 miljoner kronor. Nu skär man helt plötsligt bort det. Min fråga kvarstår.
Vad är det som har gjort att man tycker att den här forskningen inte är så viktig att den behöver de pengarna?
Anders Karlsson (S):
Det sista låter betryggande - att forskningen kommer att fortsätta. Jag kan inte bedöma hur skickliga forskarna är, men indirekt säger Lars Leijonborg att de har visat för dåligt resultat och därför inte ska ha pengarna. Det sade han i en mening mitt i anförandet. Det är klart att det är möjligt att det är så. Jag kan inte bedöma om forskningen bör bedrivas i Hässleholm, vid Stockholms universitet, i Lund eller Uppsala eller någon annanstans.
Men de här sektorerna inom arbetsmiljön är oerhört viktiga. I och med att man lägger ned hela ALI, som har en budget på 377 miljoner, och skär ned Arbetsmiljöverkets anslag med 157 miljoner ger man felaktiga signaler. Lars Leijonborg säger: Vi ska inte satsa på sektorsforskningen, utan på universiteten.
Men universiteten har inte innan man inrättade sektorsforskningen gjort några ansträngningar på det området, utan har sysslat med annat. Därför är det oerhört viktigt. Statssekretare Eva Uddén Sonnegård hävdar i senaste numret av tidningen Arbetarskydd att universiteten med sina höjda anslag ska ta över arbetsmiljöforskningen. Blir det så?
Kan utbildningsministern garantera mig att arbetsmiljöforskningen fortsatt kommer att få lika mycket pengar i de ordinarie universiteten, eller hur jag ska uttrycka det, som den har fått tidigare vid Arbetslivsinstitutet och Arbetsmiljöverket och i Hässleholm? Det är min sista fråga.
Anders Karlsson (S):
Jag erkänner att jag fortfarande känner en oro för det system som regeringen vill ha för rekrytering och behandling av insatsorganisationen. Jag är oroad över att en övergång till en helt frivillig rekrytering tillsammans med ett stort antal yrkessoldater kommer att leda till en starkt konjunkturberoende rekrytering.
Jag är oroad över att en övergång till en helt frivillig rekrytering leder till problem att nå rätt kompetens och därmed rusande personalkostnader.
Jag är oroad över att det är inte bara nationella och internationella bedömare som har höjt varningens finger för denna typ av revolution, utan att också Försvarsmakten i sitt underlag betonar att beräkningarna i många avseenden bygger på antaganden och är betingade av stor osäkerhet.
Jag är oroad över hur hemvärnet, nationella skyddsstyrkornas förband, ska förvandlas när Försvarsmaktens verksamhet koncentreras till några få verksamhetsställen. Jag är också oroad över att det system som regeringen driver fram i stort kommer att vara anpassat till yrkesförbandens behov och mindre ändamålsenligt för de kontraktsförband som vi socialdemokrater föredrar. I grunden tror jag inte på den förändring som regeringen vill genomföra.
Jag vill inte ha ett stort antal yrkessoldater, och jag tror att värnplikten har en viktig roll i den folkliga förankringen. Min fråga, än en gång, till försvarsministern är: Är det möjligt att ersätta användbara förband med en fjärdedel eller hälften av soldaterna till nya förband varje gång?
Anders Karlsson (S):
Som jag sade i mitt första inlägg är personalförsörjning en fråga om den framtida försvarspolitiken. Där råder en stor skillnad i samsynen mellan socialdemokratin och den moderatledda regeringen. Det är deras förslag som går igenom.
Vi har sagt i vårt förslag - men det var inte det jag ställde frågan om - att vi ska ha värnplikten kvar. Det ska jag vidareutveckla i den debatt vi ska ha då. De svar som jag har fått av försvarsministern är egentligen inga svar. Jag skulle vilja ha reda på om det är så att man kan byta ut yrkessoldaterna.
Med ett överslag handlar det om 6 500 yrkessoldater. Yrkesarmé ska Sverige införa, från det folkligt förankrade förslag som vi har haft tidigare. Nu ska Sten Tolgfors, Staffan Danielsson och de andra se till att det blir yrkessoldater, likt de amerikanska marinsoldaterna, som ska försvara Sverige.
Det folkligt förankrade försvaret ska försvinna, och nu ska det bli yrkessoldater - det ska stå som yrke i telefonkatalogen "soldat" - med uppgift att fara ut i värden. Det är bra att man är ute i världen.
Vi är överens om att när vi gör internationella insatser ska vi ha välutbildade soldater, som har kontraktsanställning i Sverige för att kunna utföra det uppdraget, som ska vara ett FN-mandat. Det är viktigt att säga det. Vi tycker att det är viktigt att göra internationella insatser, och de ska göras på FN-mandat. Vi ska ta vårt ansvar för freden och för att skapa fred i världen.
Men mellan ert förslag och det som har varit så centralt i Sverige under över 100 år, där man har haft plikten som grund och där försvaret har varit hela befolkningens angelägenhet, är det en jätteskillnad och en stor ravin. Det är inte, som Staffan Danielsson säger, små nyanser.