KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Jag har nu flera gånger hört att jag valde att inte vara med i riksdagens utgiftsområdesdebatt.
Då förbereddes miljörådet där vi diskuterade den nya vattenstrategin, EU:s blueprint, EU:s sjunde miljöhandlingsprogram och hur miljön ska kunna påverkas i EU:s jobb- och tillväxtstrategi, EU 2020.
Jag är ledsen att det ibland kolliderar med riksdagsarbetet, men i mitt uppdrag som miljöminister ligger att bevaka och hantera förhandlingarna på miljörådet. Då kan jag inte alltid komma hit och lyssna på Matilda Ernkrans, hur bra saker hon än ibland säger. Miljöbudgeten ökar sakta men säkert. Framför allt kommer miljöfrågor in i andra utgiftsområden, vilket är bra.
En historisk järnvägssatsning och stora påslag på forskning med uppräknade anslag för miljöforskning är bara några exempel.
Den inspiration jag får som miljöminister både när det gäller reformer och miljöteknik hämtar jag inte huvudsakligen ur Socialdemokraternas miljöstrategi utan från internationella forskningsrapporter, från global industri som ligger i framkant, från våra svenska utvecklingsprojekt och från forskningsbyarna runt våra svenska universitet.
Dit kan vi gärna åka tillsammans, för det är roligt att hämta kunskap och få inspiration och omsätta det i praktisk politik.
Lena Ek (C):
Pyry Niemi har frågat mig hur jag ser på det faktum att våra viktigaste ytvattentäkter inte är skyddade genom riksintresse och hur jag och regeringen avser att behandla förslaget från Miljöprocessutredningen. Med områden av riksintresse skyddas mark- och vattenområden som rymmer resurser, värden eller företeelser som är särskilt betydelsefulla i ett nationellt perspektiv.
De ska därför särskilt beaktas vid tillståndsprövningen för olika verksamheter och i den fysiska planeringen. Ytvattentäkter ingår för närvarande inte i de resurser som kan skyddas enligt miljöbalkens hushållningsbestämmelser. Miljöprocessutredningen hade i uppdrag att bland annat överväga om det finns andra resurser och värden än de som anges i miljöbalkens 3 kap. som borde ligga till grund för att peka ut områden av riksintresse.
I sitt slutbetänkande Områden av riksintresse och miljökonsekvensbeskrivningar analyserade utredningen frågan om riksintresse för ytvattentäkter. Utredningen ifrågasatte om hushållningsreglerna i miljöbalken är tillräckliga som styrmedel med tanke på hotbilden för täkterna. Utredningen konstaterade att frågan låg utanför vad som vad möjligt att behandla inom utredningen och ansåg därför att den inte kunde avgöras med utredningen som grund.
Utredningen lämnade alltså inget förslag gällande riksintresse för ytvattentäkter. Regeringen ser det som angeläget att riksintressesystemet är ändamålsenligt och motsvarar dagens behov. Regeringen har därför i budgetpropositionen för 2013 konstaterat att det finns behov av en översyn av bestämmelserna om riksintressen och deras tillämpning och har därför för avsikt att tillsätta en utredning.
Lena Ek (C):
Vad krävs för att man ska agera som minister? Det krävs ett beslutsunderlag. De flesta frågor som har ställts är antingen sådana som jag inte kan besvara eftersom det är ärenden under pågående behandling där en minister inte får lägga sig i eller också är det områden där vi förbereder utredningsdirektiv.
Det är ganska trist att bara kunna svara på det viset. Jag kan försäkra att vi jobbar mycket med vattenfrågorna. Det finns ett antal utredningsuppdrag. Vi har den nya myndigheten som jobbar med detta. Det finns uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten.
Vi analyserar nu det som är EU:s stora vattenstrategi, blueprint. En tredje grupp av frågor som jag inte heller kan svara på är de som faller under Livsmedelsverket, som är en myndighet som jag inte har ansvar för.
Vi försöker se till att vi för frågan om skydd av våra vattentäkter framåt. Kommunerna har planmonopol och ansvarar för sina reningsverk.
Ett problem är att det finns en grupp kommunala reningsverk som är gamla och inte har den teknik som behövs. De uppfyller helt enkelt inte kraven. Jag avser att i januari ta kontakt med de kommunerna och bjuda in dem för att diskutera hur vi ska lösa frågan.
Vattenfrågor är komplexa. Det är olika regler för havsvatten, sjövatten, strömmande vatten, dricksvattentäkter och grundvattentäkter. I Stockholmsregionen diskuterar man Slussen ur ett arkitektoniskt perspektiv eller ett trafikperspektiv.
För min del är frågan angelägen att lösa eftersom höjda vattennivåer på grund av klimateffekter kommer att göra att vi får ökade problem med saltvatteninträngning i Mälaren. Därför måste frågan om Slussen lösas och byggnationen komma i gång väldigt snart. Det finns uppenbarligen stora problemområden. Därför arbetar vi nu igenom frågan.
Det kommer att vara mycket diskussion och komma många initiativ från regeringen under det kommande året när det gäller vattenfrågan.
Lena Ek (C):
Genom att inrätta vattenskyddsområden med stöd av 7 kap. 21 § miljöbalken kan kommun eller länsstyrelse ge bland annat dricksvattenförekomster ett direkt skydd. Ca 60 procent av alla kommunala vattentäkter omges av vattenskyddsområde. Ett skydd som riksintresse enligt 3 kap. miljöbalken kan inte avse pågående markanvändning och kan inte ersätta skyddet enligt 7 kap. miljöbalken.
Därför har vi faktiskt tydligare och tuffare regler i miljöbalken. Icke desto mindre finns det anledning att se över avvägningen mellan olika riksintressen och hur de används. Därför har regeringen i budgetpropositionen meddelat att vi avser att tillsätta en sådan utredning, och beslutet fattas i riksdagen denna vecka vad avser budgetpropositionen. Därför kommer vi nu att sätta i gång arbetet med direktiv till en sådan utredning.
Det är någonting som jag inte har för avsikt att förhala eller försinka därför att jag delar interpellantens åsikt att vattenfrågorna är oerhört viktiga.
Lena Ek (C):
Jag ska be att få tacka för en mycket bra interpellationsdebatt där många frågor rörande vatten har luftats. Det finns anledning att komma tillbaka till frågan om vatten när det gäller havsvattnets kvalitet, sjövattens kvalitet, rinnande vattens kvalitet, dricksvattentäkter, ytvattentäkter och grundvatten.
Vi har, som Pyry Niemi mycket riktigt säger, en lång svensk miljötradition av att vara rädda om vårt vatten och kvaliteten på vårt dricksvatten. Detta blir extra tydligt i ett europeiskt perspektiv. Jag hade på miljörådet, vilket jag förberedde i torsdags kväll, anledning att diskutera precis dessa frågor.
I Spanien får man ibland, när det är en riktig torkperiod, importera dricksvatten till vissa städer per båt. Grundvattnet har sjunkit 8-12 meter - det finns lite olika uppgifter - på Cypern. I Holland och Belgien är grundvattnet så förstört av närsalter genom enorma övergödningseffekter att man inte kan ge det till små barn.
Detta är naturligtvis en väldig problematik. Det är också så att klimatförändringarna ur ett globalt säkerhetsperspektiv kommer att innebära ett större tryck på och en större konflikt när det gäller grundvatten än vi någonsin har sett historiskt.
Det finns möjlighet att skydda dricksvattentäkter genom bestämmelserna i miljöbalken, men det är viktigt att ta en diskussion om riksintressen även när det gäller vatten. Det är anledningen till att regeringen i sin budgetproposition, vilken man har beslutat om denna vecka i riksdagen, har föreslagit att det ska tillsättas en sådan utredning.
Lena Ek (C):
Jag återkommer med god jul och så vidare. Allra först ska jag försöka svara på en del av de väldigt viktiga frågor som ställts av interpellanten.
Jag har nyss i svaret redogjort för riksdagsbeslutet och hur det är formulerat när det gäller att tillåta varg i renskötselområden, där man skiljer på åretruntmarker och andra marker.
Samtidigt ska jag säga att jag har stor respekt för de svårigheter som renskötande samer möter i samband med rovdjur i renskötselområdet. Det är alldeles självklart att det i vardagen ger väldiga bekymmer och stor oro. Jag förstår det.
Det är anledningen till att jag så sent som i måndags har tagit upp detta med miljökommissionären och påpekat antalet renar rivna av rovdjur. I det fallet, med de siffrorna och den statistiken, handlar det om våra fyra stora rovdjur och deras skador på rennäringen och på renkalvar.
Det är björn som står för det största antalet, men det är också lo, järv och varg. Jag är medveten om att vargen ger effekter när det gäller att hålla ihop renhjorden, vilket naturligtvis också påverkar det dagliga arbetet med att se till och skydda sina djur och ta ansvar för deras välbefinnande.
Det är anledningen till att vi i regeringen när vi försöker hantera dessa frågor, för att nå fram till en varaktig lösning och en stabil och balanserad situation, talar mycket om det totala rovdjurstrycket.
Det är någonting som vi inte har arbetat särskilt mycket med i Sverige men som är viktigt, inte bara för rennäringen utan också för dem som har andra tamdjur, som får, kor eller kalvar.
Jag påpekade också att de fem sydligaste samebyarna vid ett möte tidigare i höst redovisade för mig och landsbygdsminister Eskil Erlandsson hur deras situation såg ut. Jag talade om för miljökommissionären hur det här såg ut.
Jag har förstått att de har lämnat in material till EU-kommissionens kontor i Stockholm som jag hoppas ska nå kommissionären, för jag tror att det är ett viktigt beslutsunderlag i det pågående arbetet med den stämning som vi har när det gäller vargen och vargskötseln i Sverige. Det är Naturvårdsverket som har ansvar för att hantera frågor om skyddsjakt.
Jag vet att både ansvariga tjänstemän och verkets generaldirektör har tät kontakt med människor som berörs av frågan, och har haft det den allra sista tiden.
Anledningen till att vi i detta regeringsbeslut också nämnde ersättningsfrågorna var att vi bedömde att de nuvarande ersättningsreglerna inte täckte den här situationen och att de därför borde tas upp för den särskilda situation som just nu gäller i det enskilda beslutet. Vi borde alltså ha möjlighet att betala ett annat slag av ersättning än den som nuvarande regler täcker.
Det var anledningen till att det såg ut på det viset i det beslutet.
Lena Ek (C):
Precis det som Helén Pettersson säger här i riksdagens talarstol har jag sagt till miljökommissionären Potocnik och hans kabinett så sent som i måndags.
Det måste finnas en balans mellan hur vi skyddar utsatta arter och hur vi skyddar människor och de befolkningsgrupper som har internationellt skydd som minoritetsgrupper.
Samtidigt har regeringen sagt att, baserat på de forskningsresultat och den rapport som vi har fått om hur vargen och vargfrågan ska hanteras där forskarna från Skandulv med flera har angett en korridor på 180-380 djur, genetiken är oerhört viktig.
Problemet är att om vi hamnar i domstol när det gäller den här frågan tappar vi det svenska inflytandet och möjligheten att hjälpa till att lösa konflikter, och inte bara under ett år utan förmodligen under två eller möjligen tre år. Det gör det ännu svårare för oss att hjälpa människor i det här området. Nu försöker vi balansera mellan de här intressena.
Det ligger i Naturvårdsverkets uppdrag att följa den här situationen hela tiden. De försöker också hjälpa till med sina resurser så gott det går. Det är min bedömning att ett domstolsförfarande skulle förvärra situationen för alla inblandade människor i det här området.
Det är inte lätt. Vi försöker verkligen göra allt för att underlätta. Det ligger i Naturvårdsverkets uppdrag. Vi har förstärkt möjligheten till skyddsjakt. Vi ska befinna oss inom den här korridoren för gynnsam bevarandestatus. Var vi ligger inom korridoren är beroende av genetiken.
Det är i förlängningen mycket viktigt att det här vargparet får möjlighet att föda sin kull och att vi sedan kan flytta på de här valparna. Det här är ett beslut som sträcker sig fram till maj. Det är ett engångsbeslut såvitt jag kan se i det här läget.
Lena Ek (C):
Det fanns ett sakfel i Helén Petterssons sista inlägg. Det är nämligen så att EU-kommissionen begär in varje handling, varje papper, som handlar om skyddsjaktsbeslut och granskar dem oerhört noga.
Deras rättsavdelning är extremt intresserad av att kontrollera och titta på allting som rör de här besluten. Min ambition är i alla fall att vi ska försöka komma framåt i de här frågorna. Det här är en extraordinär insats.
Vi tittar på vad som behövs för att förbättra genetiken ytterligare, och jag vill säga att genetiken har förbättrats - under 2008-2011 med 19 procent. Vi är alltså på väg åt rätt håll, men jag vill att det ska gå åt rätt håll så snabbt som möjligt, för det ger oss möjlighet att hantera den här frågan som vi vill hantera den, med sans och balans mellan olika intressen. Just den här kullen skulle ge oss väldiga möjligheter.
Enligt Skandulvs rapport skulle en lyckad utsättning av unge med god genetisk status varje eller vartannat år, åtta på tio år, göra att vi håller oss inom korridoren som anges för gynnsam bevarandestatus. Det innebär att vi skulle kunna få en snabbinsats på det här området som ger effekt och som ger oss ett lugn i flera år.
Det är därför som vi har den här extraordinära insatsen när det gäller just det här paret. Vi är medvetna om att detta utsätter människor för en extra ansträngning som är väldigt jobbig. Därför har vi försökt säga att vi ska ha andra ersättningsregler.
Om vi tappar inflytandet över den här politiken under flera år i precis ett sådant här kritiskt läge ger det oöverblickbara konsekvenser både för människor och för den gynnsamma bevarandestatusen. Det vi försöker göra är att hantera båda de här frågorna i ett sammanhang. Jag träffar själv gärna de här människorna och pratar med dem om det behövs.
Lena Ek (C):
Jens Holm har ställt fyra frågor till mig i samband med att Naturvårdsverket presenterade sitt underlag till en svensk klimatfärdplan.
Mer specifikt undrar Holm om jag 1.	avser att driva ett klimatmål till 2050 i Sverige med noll utsläpp eller nettoutsläpp 2.	avser att verka för nya samt höjda miljö- och klimatskatter 3.	avser att verka för styrmedel som minskar köttkonsumtionen 4.	avser att verka för att i beräkningar och redovisningar rörande Sveriges utsläpp även räkna in konsumtionens totala klimatpåverkan.
Regeringen gav i juli 2011 Naturvårdsverket ett uppdrag att ta fram underlag till en svensk färdplan för att uppnå visionen om att Sverige inte ska ha nettoutsläpp av växthusgaser 2050. Uppdraget redovisades till regeringen den 11 december 2012. Det är ett digert underlag som regeringen har mottagit från Naturvårdsverket. Underlaget innehåller flera olika scenarier som är beroende av utvecklingen av olika omvärldsfaktorer.
Teknikutveckling och övriga länders agerande är exempel på faktorer som får betydelse för hur Sverige når målet till 2050. Det är för tidigt att nu lägga fram så pass konkreta förslag som Jens Holm efterfrågar. Naturvårdsverkets rapport innehåller en rad olika förslag som ska analyseras, och en bred diskussion ska genomföras med olika aktörer i samhället.
Att komma med detaljerade förslag i dag vore att föregripa den diskussionen. Frågan är komplex och kräver en helhetssyn. Alla sektorer ska vara med och bidra med hänsyn till sina olika förutsättningar. Ett pris på koldioxid bör utgöra motorn för nödvändiga förändringar. Det är viktigt att vi hittar kostnadseffektiva lösningar som också driver på utvecklingen av ny teknik. Klimatarbetet måste också präglas av långsiktighet och förutsägbarhet för både näringslivet och det civila samhället.
Regeringen kommer, som vi tidigare har meddelat, att återkomma under mandatperioden med att närmare beskriva hur det svenska arbetet för att nå visionen om noll i nettoutsläpp 2050 ska genomföras.
Lena Ek (C):
Jag tycker att det är väldigt roligt att Socialdemokraterna också har startat ett arbete för att hantera klimatpolitiken mer långsiktigt. Jag tycker att det är fantastiskt bra, och det är självklart att uppdraget till Naturvårdsverket är ett första steg i regeringens arbete för att göra precis en sådan plan för hur vi ska nå våra tuffa klimatmål. Inom EU håller man också på med detta.
Senast hösten 2014 ska Sverige redovisa hur vi arbetar med en svensk färdplan för koldioxidsnål ekonomi, vilket ju är nästan exakt samma sak fast formulerat på ett annat sätt. EU har tagit det här beslutet. Regeringen har påbörjat det här arbetet, och jag tycker att det är väldigt roligt att Socialdemokraterna också tänker i samma banor i den här motionen.
Sedan kanske vi har en del olika åsikter när det gäller teknikaliteter, men så är det i riksdagen. Det är en del av charmen med att arbeta som lagstiftare i ett demokratiskt parlament.
I Naturvårdsverkets bruttolista, och som jag sade hoppas jag att den kompletteras med en väldig massa andra förslag under den debatt vi ska ha framöver, nämns ju skogen. Låt mig fördjupa just när det gäller skogsfrågorna. Det är precis som Roger Tiefensee säger: Sverige har varit ett nästan avskogat land.
Vi använde våra skogstillgångar i stålproduktion väldigt mycket. Vi använde dem också för vedeldning, och vi skeppade väldigt mycket, eftersom skogen var en väldigt stor exportprodukt länge. Sverige har haft en skogslagstiftning i mer än 120 år i olika lager som hela tiden har fokuserat på återplantering.
Därför har vi faktiskt kommit från en väldigt dålig situation till en situation där skogen ökar med mer än 1 procent kubikmeter fiber per år. Det ger en långsiktigt gedigen tillväxt av den svenska skogen och naturligtvis ett större kolupptag, vilket är otroligt viktigt.
Anledningen till att FN just förhandlar och tycker att den här frågan är så viktig är till exempel situationen i Indonesien som är på god väg att bli världens största utsläppsland. Utsläppen ökar enormt, och vi har nu startat ett gediget arbete med Indonesien för att hjälpa till med skogsfrågorna och ha ett utbyte och en dialog mellan våra båda länder.
Indonesien måste också komma fram till att minska avverkningen och skydda biodiversiteten men också att återplantera på ett ordentligt sätt. Det finns uträkningar på vad skogen betyder.
Om hälften av världens produktiva skogsmark skulle skötas på det sätt som vi gör i Sverige, det vill säga att man ökar fibermängden i kubikmeter räknat i skogen, skulle det innebära att utsläppen i världen skulle sluta öka. Vi skulle alltså ta hand om hela ökningskilen.
Detta är ett exempel på hur man kan berätta vilket värde skogen har i det här sammanhanget.
Detta är naturligtvis, och det är också bakgrunden till FN:s klimatförhandlingar runt det vi förkortar LULUCF, att ge en morot till de här stora länderna som har oerhört mycket skog och där avverkningen och ibland skövlingen ger enorma klimateffekter.
Jag tycker att det är viktigt att vi är spelbara i de förhandlingarna, eftersom vi är ett land som kan visa på att det går att förändra situationen och också öka livskvaliteten och tillväxten i ekonomin.
Lena Ek (C):
Som jag tidigare har sagt så tycker jag att det här är en väldigt viktig, spänstig och intressant debatt, och jag hoppas att vi nu hjälps åt att sprida den här debatten i olika medier i olika sammanhang och i olika samhällssektorer på olika politiska nivåer.
Det som är intressant är att titta på de olika förslagen från Naturvårdsverket och att vända och vrida på dem och försöka få dem att fungera på ett så hållbart sätt som möjligt ekonomiskt, socialt och miljömässigt.
Då tycker jag att det är ganska viktigt att i denna helhetsbild, när vi så småningom ska bestämma oss för hur vi ska nå de tuffa klimatmålen som vi har satt upp i Sverige, se hur vi ska nå det och samtidigt bibehålla jobb och utveckling i alla delar av landet. Sverige har ungefär 95 procent av Europas järnmalmstillgångar - 95 procent.
De utvinns på ett så energieffektivt sätt som möjligt och är underlag för en stålindustri som tillverkar specialstål som ligger i global framkant när det gäller miljöteknik. Det är många av talarna som har nämnt det. Bland annat Roger Tiefensee tog upp det. När vi tittar på hur vi ska nå en hållbar utveckling i Sverige ur alla tre aspekterna är det klart att vi måste väga in detta i bedömningen.
Givet att vi har dessa enorma malmtillgångar som ska utvinnas och skapa jobb och tillväxt är ändå skogen vår största nettoexportbransch. Det är likadant där. Det skapar jobb i hela Sverige, jobb som är oerhört viktiga. Jag är otroligt bestämd när det gäller att vi måste kunna klara klimatmålen och ekonomisk tillväxt och jobb.
Därför är det viktigt att skärskåda vart och ett av de förslag som finns i Naturvårdsverkets rapport för att se vilka som fyller den tredubbla funktionen ekonomisk utveckling, social stabilitet och kvalitet samt miljömässiga hänsyn. Det ska bli en oerhört intressant och spännande resa att vara med och plocka fram de beslut som krävs för att vi ska nå de här målen.
Lena Ek (C):
Jag skulle vilja tacka Per Bolund för interpellationen. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi diskuterar de här frågorna. Jag måste säga att jag blir väldigt glad när jag noterar, som Per Bolund säger, att vi har minskat utsläppen i Sverige och att vi har gjort det på ett klokt sätt.
Också Jens Holm, som har anslutit sig till debatten, säger att vi har minskat utsläppen i Sverige och att energiöverenskommelsen har bidragit till det. Jag delar alldeles självklart den uppfattningen. Väldigt ofta när vi diskuterar frågor som rör klimat, klimatförhandlingar och de olika egentligen väldigt tekniska frågorna har vi inte bara den nationella plattformen att ta hänsyn till.
Vi har också den internationella plattformen att ta hänsyn till. Både Per Bolund och Jens Holm har varit med vid klimatförhandlingstillfällen, kanske inte ända till sista stunden, och sett hur förhandlingarna går till.
Sverige har under många år spelat en viktig roll som medlare och brobyggare mellan olika förhandlingsgrupper. Jag är angelägen om att vi ska kunna fortsätta att spela den rollen. Den här gången, i Doha, gällde det särskilt två områden.
Det ena handlade om loss and damages, alltså långsiktiga klimatförändringar i fattiga länder. Där fick jag gå in och förhandla för EU-sidan under de sista dygnen, beroende på att Sverige långsiktigt har gjort ett gott arbete på området men också för att jag kände de andra förhandlarna.
När det gäller Kyotoprotokollet har vi spelat en oerhört viktig roll, först genom att vi fick de nordiska länderna med på att vi absolut skulle arbeta för att ha en andra åtagandeperiod och att det i ett nästa steg också blev EU:s position. I det här sammanhanget är frågan om FN-utsläppsrätter en väldigt viktig del av förhandlingarna runt KP2.
Vi vet att det finns olika ländergrupperingar som har helt olika åsikter om funktionen av dem. Det finns några som just precis som vi alla tre, tror jag, tycker, att det här handlar om miljöintegritet i stor utsträckning. Men det finns också de som tydligt ser det här som en nationell tillgång i budgeten.
Till exempel är det några av de nyare medlemsländerna som har den åsikten och också de länder som har anslutit sig till KP2 som inte ingår i EU-sfären, till exempel Belarus, Kazakstan och Ryssland. Det stod och vägde i förhandlingarna. Hade vi inte löst ut AAU-frågan hade vi inte heller haft KP2.
Det var högljudda förhandlingar till och med den sista dagen, den sista timmen, med alla länderdelegationer i rummet, EU-delegationerna i mittgången och världens tv-kameror runt omkring - en oerhört dramatisk situation. Connie Hedegaard sade: Hämta Lena! Hon måste vara med. Sverige har en viktig roll att spela här.
Hade vi varit själva och sagt att vi sakar alla våra kort före förhandlingen hade vi inte kunnat vara aktiva i förhandlingsspelet. Jag tycker att det är en viktig dimension som vi borde ta in i den här diskussionen.