Kent Ekeroth (SD):
En rekryteringspolicy som fokuserar på "mångfald" och befolkningssammansättning fokuserar inte på bästa person på plats. Då hade man inte haft de mål som inrikesministern försvarar. Att en räddningstjänst som "speglar samhällets befolkningssammansättning" skulle vara bättre är närmast ett tomt påstående, som dessutom motbevisas av tester, protokoll och vittnesmål från fältet.
Vi kan exempelvis titta på den ansvariga myndighetens, MSB:s, egen rapport, Fysiska gränsvärden . Där framgår följande: 97 procent av männen klarade det nedre fysiska gränsvärdet, jämfört med 33 procent av kvinnorna. Inom gruppen heltidsbrandmän var det 100 procent av männen som klarade det, men endast 53 procent av kvinnorna.
För deltidsbrandmän var det 93 procent av männen som klarade det, men 5 procent av kvinnorna. I jämförelsegruppen civila klarade 92 procent av männen det, men 0 procent av kvinnorna. Det här är alltså MSB:s egen rapport. Hur går det ihop med att det här skulle leda till en effektivare räddningstjänst? Skillnaden är enorm, och det påverkar självklart. Som studien själv anger kommer "fysiskt krävande arbetsuppgifter sannolikt ta längre tid jämfört med en person som klarar gränsvärdena".
Det är förvisso rätt uppenbart. Och att något tar längre tid när det brinner är inget positivt, om det inte redan var uppenbart. Målet att få in kvinnor och folk med annan etnisk bakgrund ska uppnås på två sätt. Dels sänks kraven, dels använder man sig av kvotering. "Det duger inte" att så få kvinnor är brandmän, ansåg Räddningsverket, numera MSB, redan 2008.
Delar av Stockholm samt Göteborg och Malmö har övergett det så kallade storstadstestet, som hade relativt höga krav. Att kvotering försiggår bekräftade väl inrikesministern alldeles nyss, men om inte det räcker kan jag ge några exempel. MSB skriver på sin hemsida att de måste öka andelen kvinnor och medarbetare med annan etnicitet. På Räddningstjänsten Syds hemsida står det: "Målet är att tre av fem arbetslag ska ha lika många kvinnor som män."
Södertörns brandförsvarsförbund sa i en intervju i dokumentären En räddningstjänst i kris? i december månad att de aktivt sysslar med att få in en viss procent kvinnor - jag tror att det var 20 eller 25 procent - och dessutom minoriteter. Att kravsänkning och kvotering pågår för att uppnå dessa politiska mål om mångfald råder det inget tvivel om. Vad leder det då till? Jo, sänkta krav och kvotering av personer som inte platsar leder självklart till en försämring av kvaliteten.
Det innebär att den här politiken sätter liv på spel i jakten på det som kallas jämställdhet. Interna dokument från Södertörns brandförsvarsförbund bekräftar detta. År 2011 var det 7 av 15 av dem som anställdes som inte klarade de fysiska testerna. 12 av 15 av dem som anställdes klarade inte simtesterna. 6 av 12 klarade inte livräddning. Av dem var 5 kvinnor. 8 av dessa jobbar fortfarande kvar i dag. Detta bekräftar dessutom chefen för Södertörns brandförsvarsförbund i intervjun.
Utvärderingsdokument har mystiskt försvunnit, men 2014 fortsatte detta. Då visade det sig att 40 procent inte klarade simtesterna men ändå jobbade kvar. Med anledning av inrikesministerns inledande svar vill jag också poängtera att den utbildning som MSB ansvarar för kan kringgås. Faktum är att man i Stockholm har fyra olika förbund med fyra olika krav.
I Södertörns brandförsvarsförbund kan man börja jobba efter endast nio veckors introduktionsutbildning, medan man i grannförbundet Storstockholms brandförsvar kräver den statliga tvååriga SMO-utbildningen. Har inte alla medborgare rätt till ordentligt utbildade brandmän? Varför skiljer det sig så mycket? Varför tillåter man det? Med den politik som denna regering och tidigare regering fört fokuserar man inte på bästa man på plats utan i stället på kön och etnicitet. Det är ohållbart.