KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Den som fått smak för frihet, det må gälla åsiktsfrihet och tankefrihet, yttrandefrihet eller frihet från hot av personlig art kommer alltid att minnas denna smak. De kommer alltid att tro på en bättre framtid.
Jag tror att det väl kan sammanfatta vad många känner i Kina i dag under dessa olympiska spel. Man har fått smak på något annat än det nuvarande systemet. Världen ser verkligen inte ut som den borde göra. Monica Green erinrar om det krig som pågår i Georgien och som Carl Bildt just kommer från.
Det är det allra mest skräckinjagande exemplet på att världen borde se annorlunda ut. Om vi sedan går till OS-historien tror jag för min del att vi kan se vissa paralleller till vad som hände i Berlin 1936. Det var en alldeles fruktansvärd utveckling därefter.
Efter det som hände i Moskva 1980 tog det ändå ett antal år innan friheten klingade också där. Jag tror att det spelade en helt annan roll där. Vi kan i Peking också se att det finns krafter som gör att det finns hopp om en bättre framtid i Kina.
Det är ju en exceptionell nation, stor både till ytan och till antalet invånare. Det är en enpartistat. Samtidigt är den extremkapitalistisk vid det här laget. Frågan är: Hur påverkar man en sådan nation?
En sak som jag tycker är väldigt bekymmersam är att de stora nationerna uppenbarligen inte tillräckligt trycker på den enpartistat som styr dessa människor.
Man använder sig bara, framför allt från amerikansk sida, av de möjligheter som extremkapitalismen arbetar med i Kina och bortser från opinionsbildningen mot de avarter, det förtryck och hot som enpartistaten och kommunismen skapar för de enskilda. Man har överseende med detta.
Det tycker jag är det allra värsta med hela Kina, att de mänskliga rättigheterna systematiskt sätts på undantag av andra stater som borde kunna använda detta väldigt mycket kraftfullare.
Vi har ju sett den otroliga svaghet som den kinesiska regimen visar när man tvingar sig själv att censurera någonting så internationellt som Internet i dessa dagar. Det är ju ingen styrka. Det visar bara svaghet hos den nuvarande regimen. Fru talman!
För att gå från historien till något annat, nämligen dödsstraffet, som finns i så många länder, hade Carl Bildt och jag förra året en diskussion om just detta dödsstraff. Vi kan konstatera att 80-90 procent av alla dödsstraff i världen verkställs i Kina, Iran och några få andra länder.
Jag skulle vilja fråga Carl Bildt i detta sammanhang hur opinionsbildningen i Kina och andra länder som har detta fruktansvärda vapen till sitt förfogande går och vad vårt FN-initiativ ledde till. Fanns det någon acceptans för det så att vi åtminstone i en framtid kan se ett världssamfund som mycket effektivare än nu tar avstånd från dödsstraffet?
Gunnar Andrén (L):
Jag börjar med att tacka Sven-Erik Österberg för att han har ställt denna interpellation av den anledningen att framtiden för svensk fordonsindustri spelar en otroligt stor roll för hela den industriella sektorn i Sverige. Det är mycket viktigt att vi får diskutera denna även i Sveriges riksdag, inte minst forskningsdelen.
När man tittar ut över världen kan man konstatera att det finns en våldsam överproduktion av framför allt personbilar i världen. Fru talman! Ibland måste man ändå säga att storleken har betydelse. Så är det inte alltid. Men i detta sammanhang har den betydelse när man ser på forskningen och på produktionen av motorfordon.
I Sverige - i ett litet land med nio miljoner invånare - har vi produktion av bussar, lastbilar och personbilar, alltså alla tre delarna. Det är unikt på sitt sätt.
Att ett sådant litet land kan hålla sig med en så stor produktion och med stora marknadsandelar, inte minst i fråga om lastbilssektorn, i betydande delar av världen är någonting som gör att vi måste satsa mycket resurser på att behålla detta och ligga i framkant när det gäller inte minst forskningen. Det är på det sättet att varje fordon på något sätt måste drivas fram med något drivmedel.
Där finns det mycket att forska kring, och där kan Sverige säkert göra väldigt mycket. Jag ser väldigt positivt på den forskningsproposition som ska komma. Jag ser en antydan till att man kommer att satsa betydande summor på att utveckla detta, naturligtvis också i samverkan med ägarna till de stora företagen som vi har i Sverige - Ford och General Motors.
Jag har också lagt märke till att regeringen redan har tillsatt en särskild teknikdelegation där verkställande direktören i Volvo Lastvagnar i Göteborg, Leif Johansson, är ordförande. Det är en indikation på att man satsar stort på att utveckla just fordonsforskningen i Sverige.
Likväl är det på det sättet att vi måste vara beredda även i Sverige, trots att så många som Sven-Erik Österberg säger är väldigt beroende just nu i de stora företagen och inte minst bland underleverantörerna, på att det kommer att ske en betydande omställning inom hela denna bransch under de kommande åren av den anledningen att framför allt bensinberoendet måste minskas.
Jag tror för min del att om vi ska klara detta i Sverige måste vi samverka internationellt. Men vi ska också ligga i framkanten själva när det gäller att ta fram nya drivmedel. Också när det gäller marknadsföring är det väldigt viktigt att vi samverkar med andra länder därför att den nordiska marknaden och även den europeiska marknaden är för liten för många av dessa produkter.
Jag tror också att man kan utveckla det som jag tror att inte minst Volvo var inne på för ett antal år sedan, nämligen att kombinera bilarna med olika former av spårbunden trafik - tåg och annat - men även trafik i luften. Det måste också ses över.
Elbilen ligger naturligtvis allra längst fram när det gäller miljöönskemål, alltså att vi kan få fler bilar som körs på elektricitet. På den punkten hoppas jag att denna fordonsforskning ska kunna göra stora framsteg under det närmaste decenniet i vårt land.
Gunnar Andrén (L):
Möjligen missförstod jag Sven-Erik Österbergs interpellation. Jag trodde att den syftade till att belysa de problem som svensk fordonsforskning har och inte att den skulle landa i ett gräl om vad miljöministern möjligen inte har hunnit göra ännu. Det blir ju en väldigt konstig debatt om man inte försöker lyfta blicken lite mer. Jag representerar den lilla minoritet som finns i Stockholms län, och jag är därför glad att vi också tar med Scania i sammanhanget.
Det är en viktig industri här. När man åker ut i världen, bortsett från USA där Scania inte är representerat, är det alltid glädjande att på många vägar kunna se Volvo- och Scanialastbilar och -bussar. Jag tror för min del att det är viktigt att vi ser till att de olika delarna av fordonsforskningen får väldigt bra förutsättningar i Sverige.
Då kommer vi tillbaka till forskningspropositionen. I allmänhet brukar vi säga att grundforskningen är det allra viktigaste som vi ska satsa på. Men eftersom vi har en så unik situation i Sverige på just fordonssidan måste vi ha både grundforskning och tillämpad forskning på det här området. Jag tror att det finns goda förutsättningar att vi ska klara detta med de ändå tämligen begränsade resurser som ett sådant här land har.
Till Leif Pagrotsky måste jag säga att när GM hotade att flytta från Trollhättan flyttades det, med stöd av den dåvarande oppositionen, pengar från andra delar av landet till vägar. Det är klart att det ska fullföljas. Det betvivlar jag inte ett ögonblick.
Allra sist, fru talman, tycker jag att det finns en sak som är väldigt glädjande i det här sammanhanget, och det är att i Trollhättan kommer det att bli en ny produktionslinje för en ny fabrik eller ett nytt fordon. Det tycker jag är positivt, och det ger för mig intrycket att Sverige klarar sig bra i den här situationen.
Gunnar Andrén (L):
Häromdagen inträffade något ganska exceptionellt - jag tror att det aldrig har hänt tidigare. Från Riksrevisionen - tidigare en annan revision, som stod under regeringen - skickades det ut en rapport om att regeringen inte hade redovisat ordentligt vad man skulle göra med de stora offentliga överskotten.
Detta har aldrig någonsin tidigare behövts, att ta ställning till den situationen att vi har sådana överskott i de offentliga finanserna. Vi som ändå har något perspektiv, kan titta utanför vårt eget land och har ett historiskt perspektiv på detta, kan konstatera att om det är någonting som vårt land har haft under uppbyggnaden av välfärden så är det i huvudsak stora underskott i de offentliga finanserna.
Jag vet inte om den här rapporten från Riksrevisionen kommer till riksdagen - den har kommit i första hand till regeringen. Men jag menar att det här är ett mått på den situation som Sverige befinner sig i, att det är bekymmersamt med de stora överskott som de offentliga finanserna visar. Vi har tidigare i dag diskuterat historia.
När det blev en ny regering 1976 var ekonomin på väg brant utför, otvetydigt. Det var detsamma inför 1991 års regeringsskifte, då den socialdemokratiska regeringen mindre än ett år tidigare hade avgått och finansministern hade avgått.
Det skiljer sig - jag håller med om det - radikalt från situationen år 2006, då vi befann oss i en uppåtgående period. Monica Greens historieskrivning är ju alldeles tokig mot den här bakgrunden. Det är väl riktigt att det tar ett par år för varje regering att få genomslag för sin ekonomiska politik. Men det gäller också att ha perspektiv. Om man nu tittar ut över världen kan man hamna i USA.
Där ska det bli presidentval, och det är två stora frågor som alla diskuterar: Hur är det möjligt att en gallon bensin kostar över 4 dollar? Hur är det möjligt att matpriserna har gått upp så mycket? Det jag vill säga, fru talman, är därför att man måste ha perspektiv på dessa saker.
Det är inte en hemmagjord inflation i första hand som vi har att hantera. Om man räknar bort den här inflationen, som kommer utifrån, kanske det ligger betydligt under det mål som riksdagen har satt upp för Riksbanken, nämligen 2 procent. Det hindrar inte att Monica Green har alldeles rätt i att varje löntagare och varje annan människa ska betala den höjda inflation som vi har i Sverige totalt sett.
Jag menar att man inte kan göra det på annat sätt än genom att se till att öka produktiviteten och se till att den svenska exportindustrin klarar sig bra på den internationella marknaden. Man klarar inte välfärden om inte Ericsson, Astra och många andra företag klarar sig bra på den internationella marknaden för då kommer det att gå utför med svensk ekonomi.
Då kommer vi aldrig mer att få se en sådan rapport från Riksrevisionen som vi har sett nu, nämligen där man har bekymmer för hur staten hanterar de jättelika överskott som finns. Det är en fullständigt unik rapport.
Gunnar Andrén (L):
Det finns olika skattemoral i det här landet på individnivå, men jag tror för min del att det råder stor enighet mellan partierna i riksdagen, inte minst i skatteutskottet, om att det är väldigt viktigt att vi täpper till alla hål, framför allt av det skälet att osund konkurrens är någonting som är väldigt besvärligt att hantera annars.
Jag har suttit längre än övriga debattörer här i skatteutskottet. Jag noterade att vi från den dåvarande oppositionen nog agerade en smula annorlunda än den nuvarande oppositionen gör.
Det var ganska mycket tal också under förra mandatperioden om olika åtgärder, men några försök att partipolitisera det, som om vi skulle vara något bättre och ha högre moral, som Socialdemokraterna och även Vänsterpartiet genom Lars Ohly i Gnesta ofta vill framstå som att de har, tycker jag att vi avstod från.
Vi såg det framför allt som en nationell angelägenhet att minska olägenheterna för dem som betalar skatt precis som man ska göra.
Jag tycker att det är viktigt att få säga detta eftersom vi under det senaste året har haft en ganska infekterad debatt där Socialdemokraterna har efterlyst förslag efter förslag som de själva har lagt fram och som vi hela tiden har godkänt där vi i andra sammanhang har gått före.
Alla de förslag som Lars Johansson och Thomas Östros presenterade i Dagens Nyheter som ett nationellt program tidigare i vår, för något halvår sedan, var i själva verket förslag som kommer från Skatteverket och har debatterats i skatteutskottet. På en del punkter har jag varit med och velat gå längre, till exempel med oanmälda besök på arbetsplatser, än dessa förslag.
Men jag har förståelse för att rättssäkerhetsaspekter och så vidare också måste vägas in. När det gäller kassaregister kan man ha lite olika åsikt om var gränsen ska gå, men det har inte funnits någon oenighet om riktningen. Fru talman! Jag är ganska irriterad över att på något sätt bli framställd som mindre angelägen att komma åt ekonomiska fifflare och brottslighet.
Jag menar att det inte finns någon skillnad mellan partierna i riksdagen på den här punkten. Detta borde vara en av de frågor där vi i god enighet kan förse Skatteverket med de olika verktyg, en hel verktygslåda, som Skatteverket behöver för att komma åt olika former av detta och minska den osunda konkurrensen. Det är det som är det gemensamma målet, som jag ser det.
Jag betraktar mig själv och Anders Borg som goda socialdemokrater i moraliskt hänseende här när det gäller att komma åt den osunda konkurrensen. Jag skulle uppskatta om Socialdemokraterna också kunde se att det har hänt väldigt mycket under den här mandatperioden. Jag skulle vilja gå så långt, fru talman, som att säga att det förra mandatperioden var mycket snack men lite verkstad på det här området. Nu kanske det inte är så mycket snack, men det är mycket verkstad!
Gunnar Andrén (L):
Vem som ska anses vara vad är en bifråga. Jag ansluter mig gärna till Anders Borgs tolkning att vi ska ha hög skattemoral i alla partier och över huvud taget. Det kan vi väl bli överens om. Vi kan strida om andra frågor än den etiska här. Lars Johansson efterlyser ett nationellt program och utgår från sin och Thomas Östros artikel i Dagens Nyheter härförleden.
När jag läser den, och som jag minns den, finns det inget förslag som inte Skatteverket står bakom och arbetar med. Det är det som är det väsentliga. Vi måste arbeta med konkreta förslag och se till att Skatteverket får de verktyg som de behöver för att stävja osund konkurrens i alltför många branscher.
Det gäller också det som Raimo Pärssinen säger om dessa 52 miljarder, att det uppenbarligen finns ett skatteundandragande. Men min uppfattning, fru talman, är att Skatteverket ofta kommer med väldigt bra förslag som sedan hanteras i Finansdepartementet. Under den här mandatperioden har det kommit tillbaka väldigt många bra förslag.
Det finns därmed också en signalverkan från Skatteverket och Finansdepartementet att det kommer att löna sig sämre att vara skattefuskare därför att risken att åka fast kommer att öka i alla branscher. Av de myndigheter som jag har kommit i kontakt med vill jag gärna säga att Skatteverket är det som jag beundrar mest. Det är enkelt att komma i kontakt med Skatteverket. Man får klara besked från dem.
Raimo Pärssinen säger att människor jagas. Men det görs inte från Skatteverket. Det gör andra myndigheter. Jag uppfattar inte att Skatteverket jagar enskilda människor eller företag, utan det är en ganska serviceinriktad institution.
Gunnar Andrén (L):
På den sista punkten vill jag gärna instämma med Kalle Larsson: Alla partier är väl emot massavlyssning. Självklart är det på det sättet, men det är ändå lite konstigt att just Vänsterpartiet framhåller detta. Jag förstår att Kalle Larsson inte gick in på historieskrivningen gällande var Vänsterpartiet själva har stått, för Vänsterpartiet har bytt åsikt i den här frågan. I er motion från 2007 står det att ni eventuellt är öppna för spaning i kabel, och den motionen har Kalle Larsson själv skrivit under.
Detta är dock inte det viktigaste, utan problemet är ett annat, nämligen balanspunkten. I den första versionen av lagen tycker jag inte att balansen blev bra mellan de två motstående liberala principerna, nämligen skyddet för människors personliga integritet och samma människors berättigade krav på att staten ska skydda dem mot yttre hot.
Jag vill för min del ta till riksdagsprotokollet att åtminstone fem ytterligare punkter bör inarbetas för att ytterligare stärka integritetsskyddet. För det första ska det vara ett absolut förbud mot avlyssning av allmänna nyhetsredaktioner. För det andra ska samma sak gälla allmänna advokatbyråer och advokater.
För det tredje ska det även gälla själasörjare, präster och läkare som ibland har att överlämna utomordentligt känslig personlig information. För det fjärde ska det gälla barnbördsinstitutioner - inte så svårt att förstå om man vet lite om vilka påtryckningar som kan drabba kvinnor i det ögonblicket.
När det gäller den femte punkten har jag inte fått så stort gensvar, men jag anser att det är viktigt att var och en här utanför kan vara säker på att kunna meddela sig med en riksdagsledamot utan att någonstans bli efterforskad. I övrigt hoppas jag att det ska komma ut någonting bra av den beställning som riksdagen lämnade och att det kommer att ske i ett parlamentariskt brett samförstånd till slut.
Gunnar Andrén (L):
Det utmärkande för Afghanistan är att detta land har plågats av konflikter under mycket lång tid. Det har varit dåvarande Sovjetunionen och andra länder som har försökt lägga beslag på makten i Kabul. Jag menar att det är det som är det allra viktigaste att diskutera. När det gäller hur språkbruket är, om det är väpnad konflikt eller inte, ligger det i uppenbar dager att det var ett nyanserat svar som utrikesministern gav att det är olika i olika delar av landet och vid olika tillfällen.
Jag vill diskutera en annan fråga än vad Kalle Larsson och Bodil Ceballos vill, nämligen hur människorna har det, vilka framtidsutsikter människorna har i Afghanistan. Det finns goda framtidsutsikter där också, men det förutsätter vissa saker, nämligen att det ska bli fred. Kalle Larsson och jag har helt olika utgångspunkter.
Om det är så som Kalle Larsson säger att det råder väpnad konflikt eller konflikt i någon annan bemärkelse i 25 av 32 provinser, är det då rimligt att vi ska lämna denna region helt och hållet, att FN ska dra sig tillbaka? Är det någon lösning att bara dra sig ur detta land när man inte har en fungerande centraladministration med en central förmåga att upprätthålla rättsskipning och så vidare?
Jag ser inte att det är en lösning. Vad är Kalle Larssons lösning? Ska Sverige och FN lämna Afghanistan åt sitt öde just nu? Är det rimligt? Vad gör detta bättre för människorna i Kabul och i de andra 31 provinserna?
Gunnar Andrén (L):
Efter de tidigare talarna från Socialdemokraterna och Moderaterna finns det föga att tillägga när det gäller själva huvudfrågan, Riksbankens förvaltning 2008. Jag är glad att kunna tillstyrka den. Jag vill bara lägga till en enda sak utöver det som Socialdemokraterna framförde, nämligen att Riksbankens kapital ökat icke obetydligt under förra året vilket är en styrka för Riksbanken.
Det är nu uppe i 70 miljarder kronor, alltså en betydande summa. Herr talman! Det som i första hand föranledde mig att gå upp i talarstolen gäller motionerna. I den första motionen, som vi inte behandlat här, föreslås att det ska införas en tjugokrona.
Då vill jag erinra om att dåvarande Stockholms Spårvägar en gång framförde argumentet att man borde införa ett femtonöresmynt. Jag tror att det var klokt att inte införa det den gången, trots att det hade passat dem väldigt bra just då. Det är ett mått på att man kanske ska vara försiktig med att införa nya myntvalörer. Det andra jag vill ta upp är Max Anderssons inlägg.
Den som har gjort en resa har ofta något att berätta, heter det. Man kan också översätta det till tyska. Jag har gjort tre resor den senaste tiden. En gick till Danmark, en till Haparanda-Torneå, och en till Irland. Det jag lade märke till i Danmark, som formellt inte har euro men i praktiken är anslutet till den, var att det blivit dyrt i Danmark.
De följer eurokursen. Min och andra svenskars lön mätt i euro har minskat. Det har blivit väldigt dyrt. Sedan kom jag till Haparanda och noterade att det vid Ikeavaruhuset en sen söndagseftermiddag var en ström av bilar. Nästan alla var finskregistrerade. Man kan fråga sig vad det beror på.
Det beror på att man i Finland upplever att Ikea i svenska priser har en ständig realisation på sina varor med 20-25 procent. Vår köpkraft har alltså minskat även på det området. Eftersom Max Andersson nämnde Irland måste jag säga att det finns andra orsaker där.
Som svensk upplevde jag att det hade blivit ganska dyrt på Irland; jag var där för bara tio dagar sedan och undersökte olika saker. Jag tror, herr talman, att valutaspekulanternas vänförening, som har en god vän i Max Andersson, bör slå vakt om sina vänner.
Svenska folket, som är i en situation där allas våra löner mätta i euro under det senaste året urholkats med 20-25 procent, kan hålla sig för skratt.
Om vi ständigt och jämt ska hålla på att gynna valutaspekulanterna i Europa går jag hellre med och skapar arbetslöshet i den sektorn än i alla andra sektorer som nu plågas av att den svenska kronan har blivit så svag.
Gunnar Andrén (L):
Som alla hörde gjorde sig Max Andersson ytterligare en gång till stor vän av de stora valutaspekulationernas ekonomi. Han tycker att det är bra att svenska folket har blivit fattigare. I och för sig är det väl riktigt att några industrier har dragit nytta av det stora kronfallet. Det gäller hela skogsindustrin just nu, eftersom de i huvudsak har priserna i den valutan. Det döljer den kris som råder.
Volvo och Saab, som har stor import i andra valutor, är inte lika glada kan jag tala om för Max Andersson. Framför allt är det på det sättet att svenska folket, som jag värnar om mer än Max Andersson gör, totalt sett på lönesidan har förlorat köpkraft gentemot stora delar av Europa. Det tycker jag är det verkligt allvarliga.
Om Max Andersson nu är en så stor vän av valutaspekulationen må det vara honom fritt. Men jag tycker att vi ska bygga vårt välstånd på något annat än att den svenska valutan blir svagare och svagare.
Gunnar Andrén (L):
Jag har inte kunnat undvika att notera det förhållande att medan Max Anderssons parti har varit starka EU-motståndare under en följd av år har man i denna fråga bytt åsikt, även om jag vet att Max Andersson inte har gjort det. Det välkomnar jag; det är en bra åsiktsförändring som ni har gjort.
Sedan ska vi reda ut detta med valutakurser och växlingsförhållanden. Jag vet inte om Max Andersson har varit utanför denna byggnad under de senaste två tre åren. Men om han har varit det har han lagt märke till att det finns ett företag som heter Forex och som lever på valutaväxling; det har visserligen blivit bank nu också. Detta företag frodas kolossalt.
Jag ska inte ställa någon fråga till Max Andersson, för han har ingen replikrätt, men jag kan tala om för Max Andersson att detta företag bygger och lever endast på en enda sak, nämligen att vi ska ha olika valutor. Jag tror för min del att svenska folket har fått betala väldigt mycket till ägarna av Forex, som har blivit rika på detta.
Är det några som jag inte önskar så otroligt stor välgång när det gäller företagande är det växlingsbutiker. Något lägre sysselsättning i den formen av butiker och affärsverksamhet skulle jag välkomna. Däremot tycker jag att det skulle vara bra om vi hade högre sysselsättning inom basindustrin.