Per Ramhorn (SD):
I valrörelsen 2014 förklarade Stefan Löfven att något höll på att gå sönder i Sverige. Det har gått mer än tre år sedan dess. Den negativa utvecklingen inom flera välfärdsområden, bland annat sjukvården, fortsätter. Sjukvården är ett område som svenska folket prioriterar högt. Man är villig att betala en tämligen hög skatt så länge man vet att man får en tillgänglig sjukvård av hög kvalitet.
Traditionellt sett har svensk sjukvård varit ett föredöme i omvärlden. Men på grund av regeringens oförmåga att ta itu med de kroniskt långa köerna och väntetiderna är så tyvärr inte längre fallet. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys har jämfört vården i Sverige med vården i tio jämförbara länder. Resultatet är nedslående. Bara en tredjedel av svenskarna anser att sjukvården fungerar bra.
Det är en minskning med 13 procent jämfört med 2010. Därmed placerar sig Sverige näst sist bland jämförbara länder. I undersökningen konstateras också att patienter i Sverige i många avseenden har sämre erfarenheter av vården än patienter i andra länder. De upplever att tillgängligheten brister och att det saknas möjlighet till delaktighet. Och de anser att samordningen av vårdens olika delar inte fungerar.
När det gäller tillgången till sjukvård på kvällar och helger placerar sig Sverige sist bland jämförbara länder. Bara 28 procent av svenskarna var nöjda med det. Det ska jämföras med Nederländerna där hela 74 procent var nöjda med tillgången till sjukvården på kvällar och helger. Det här duger inte. Regeringens brist på handlingskraft har som sagt lett till Europas längsta vårdköer.
Och det är ännu värre när det gäller väntan på operationer. Den här negativa utvecklingen visar sig även inom akutsjukvården. Allt färre akutsjukhus klarar att hålla väntetiden på max fyra timmar. Även de yngsta och sköraste drabbas. Bristen på intensivvårdsplatser för barn är akut i hela landet. Var fjärde plats, av dem som finns i dag, är stängd. Det innebär att sjuka barn får transporteras till andra länder för att få vård.
I helgen gick 28 barnläkare ut och varnade för en havererad barnsjukvård. De föreslår att man ska tillsätta en haverikommission. De berättar att operationer och undersökningar ställs in på grund av bristen på vårdplatser och om barn som vårdas i undersökningsrum - ibland under flera dygn - i väntan på ledig plats på avdelning. Det här är inte värdigt ett land som Sverige.
Och jag instämmer i barnläkarnas slutsats att detta är ett totalt sjukvårdshaveri. Herr talman! Jag ska berätta om en liten pojke på åtta månader som har fått betala priset för sjukvårdskrisen i Sverige. Vi kan kalla honom för Alexander. Han hade oturen att födas med ett ovanligt hjärtfel och behövde därför genomgå en stor hjärtoperation.
Operationen skulle utföras på Drottning Silvias barn- och ungdomssjukhus i Göteborg. Alexander kom fram till sjukhuset och förbereddes för operation. Men fem minuter innan han skulle sövas fick familjen besked om att operationen skulle ställas in. Anledningen var att sjukhuset inte kunde erbjuda en intensivvårdsplats för Alexander. Familjen fick alltså åka hem. Alexander fick en ny tid för operation.
En månad senare packade familjen ihop sina saker för att åka till sjukhuset i Göteborg igen. Men när de kom fram fick de besked om att även den operationen hade ställts in. Även nästa och nästa operation ställdes in. Sammanlagt ställdes Alexanders operation in fyra gånger. Och varje gång fick de samma besked: Ingen intensivvårdsplats finns ledig. Det är fullt.
Den här lille pojkens öde är inte unikt i dagens Sverige. 1 av 20 planerade operationer ställs in med mycket kort varsel på en stor del av landets sjukhus. Ibland ställs de in så sent att patienterna redan har fått på sig operationskläder och fått medicin. Omkring 20 000 planerade operationer ställs in i ett sent skede varje år, vilket naturligtvis innebär stort mänskligt lidande, både för patienten och för dess anhöriga.
I går kunde vi läsa i tidningen att Sahlgrenska i Göteborg lämnat besked om att man tvingas ställa in 100 operationer till. Frågan som jag och många andra ställer oss är: Hur länge kan regeringen fortsätta att se på utan att agera? Hur länge kan man fortsätta att skylla på landstinget?
Om nu regeringen med Gabriel Wikström i spetsen är missnöjd med hur landstingen hanterar sjukvården har regeringen ju alla möjligheter att ge landstingen nya uppdrag, nya riktlinjer eller till och med förändra lagen. Men det är uppenbart att det finns en tydlig ovilja hos regeringen att ta tag i dessa tunga och för svenska folket viktiga frågor om hur man löser bristen på vårdplatser och de långa köerna. Herr talman!
Vi sverigedemokrater kommer inte att sitta passiva och se på medan krisen inom vården fortsätter. Därför kommer vi att satsa betydande resurser i vårbudgeten på sjukvården. Vi kommer också att presentera förslag till åtgärder för att korta vårdköerna och lösa personalbristen.