KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Vi har samlats i dag för att debattera näringsutskottets utlåtande NU8 Kommissionens vitbok om utländska subventioner på den inre marknaden . Efter debatten kommer vi att fatta beslut om att lägga utlåtandet till handlingarna för att Riksdagsförvaltningen sedermera ska skicka utlåtandet för kännedom till EU-kommissionen och till Regeringskansliet. Fru talman!
Min förväntan på att Regeringskansliet lusläser utlåtandet är något begränsad, och min förväntan på EU-kommissionen är obefintlig. Oaktat detta är det naturligtvis bra att vi redovisar opinionen i riksdagen och nu debatterar ärendet.
Sverigedemokraterna står på det stora hela bakom utskottets ställningstagande men räds att man begränsat sig något i sin uppfattning rörande eventuella tillsynsfunktioner.
På detta sätt skulle både kommissionen och medlemsstaterna kunna nyttja sina respektive styrkor för att säkerställa att den snedvridning som orsakas av utländska subventioner granskas på ett korrekt sätt inom EU.
Enligt den ståndpunkt som regeringen överlade med utskottet om den 22 september anser man att en eftergranskning av utländska subventioner med kommissionen som ensam tillsynsmyndighet är den mest genomförbara och effektiva åtgärden för att lösa problemet med utländska subventioner.
Vi utesluter inte att så skulle kunna vara fallet men vill ändock framhålla vår uppfattning att inrättandet av en svensk tillsynsmyndighet, utöver kommissionens, i detta skede inte bör uteslutas.
Tobias Andersson (SD):
Denna vecka har rättegången mot de två ungdomar med invandrarbakgrund som begick våldtäktsrånet på Solna kyrkogård pågått. Det var natten mellan den 22 och 23 augusti i år som övergreppen ägde rum, och nu hoppas vi att gärningsmännen döms till långa fängelsestraff.
All tillgänglig empiri från andra fall av ungdomsrån med förnedringsinslag talar dock för att så inte kommer att bli fallet, även om just detta dåd sticker ut med sin brutalitet. I stället är det ytterst sannolikt att båda förövarna kommer att erhålla Morgan Johanssons ungdomsrabatt, då de är 18 respektive 21 år gamla.
Båda förövarna känner till att sittande regering inte ser vidare allvarligt på brottslighet - det har de fått lära sig de gånger de tidigare har dömts för brott. Offren hade ingen tidigare relation till gärningsmännen, och det hela skedde helt oprovocerat. Gärningsmännen nöjde sig dock inte med att råna pojkarna på deras värdesaker utan krävde även kontouppgifter för att kunna få ut mer av rånet.
Hade det stannat där hade det liknat de flesta andra rån som unga svenskar utsätts för dagligen, men så blev det inte. I stället pågick övergreppen i flera timmar. Pojkarna blev sparkade, slagna, tvingade att klä av sig nakna, slagna med spade, knivhuggna och analt våldtagna med diverse föremål som förövarna hittade.
Under delar av övergreppen hade de fått ögonen täckta med en ögonbindel, fått tygstycken nedkörda i munnen och både händer och ben var fastbundna.
Under händelseförloppet hotades pojkarna återkommande: De skulle få penisar och öron avskurna, deras näsor skulle krossas, en pistol skulle hämtas, de skulle begravas levande och så vidare. Ett av offren beskrev hur det under skräcknatten kändes som att han "duschade i blod" när han låg där avklädd och torterad.
Dessa båda ungdomar är naturligtvis inte ensamma, utan det finns gott om exempel på hur ungdomar med invandrarbakgrund helt oprovocerat har rånat, förnedrat och allvarligt skadat andra ungdomar. Det går att anta att offren inte alltid har valts ut slumpmässigt, utan att det tvärtom har funnits en önskan om att begå brott mot svenskar.
Det går naturligtvis bara att gissa varför så har varit fallet i vissa av de uppmärksammade ungdomsrånen, men jag med flera räds att det bottnar i ett förakt mot det svenska majoritetssamhället och allt som uppfattas vara en del av det, däribland svenskar.
Nu vet jag sedan tidigare att Morgan Johansson inte erkänner svenskfientlighet, varför vi inte behöver debattera det igen, utan min fråga är i stället bredare till sin natur. Regeringen har gång efter annan hävdat att man inte under några som helst omständigheter har ens det minsta ansvar för att över 7 000 svenskar har dött av covid-19.
Är regeringens och Morgan Johanssons inställning likartad när det kommer till ungdomsrån, ett fenomen som har ökat med 250 procent sedan 2013? Kan regeringen åtminstone i någon utsträckning skuldbeläggas, enligt Morgan Johansson, eller vägrar man att ta ansvar även här?
Tobias Andersson (SD):
Det specifika brottet som jag berörde i mitt primära inlägg har varit allmänt känt under en längre tid. Jag utgår från att domstolen gör sitt arbete. Jag berörde brottet i en bredare kontext. Utan att på något sätt lägga mig i utgången av den domstolsprocess som nu äger rum tycker jag att det är ett allvarligt brott som har begåtts. Men det är inte det enda, utan jag vill föra en generell debatt. Fru talman!
Morgan Johansson gör alltid så här såväl i sina skriftliga svar som i dessa inlägg. Likt en trasig bandspelare upprepar han sig och rabblar diverse åtgärder som han och regeringen genomfört eller utreder. Precis som om det på något sätt skulle ursäkta att ungdomsrånen ökat med 250 procent sedan 2013.
Naturligtvis är jag positiv till att regeringen stundvis har gått oss till mötes och implementerat SD-förslag, men det räcker inte. Morgan Johansson och regeringen måste också tillåta sig att vara självkritiska och förstå att mer behöver göras. För en tid sedan slog vi förra årets totala antal dödsskjutningar.
Inte ett enda mord i Malmö har klarats upp sedan Morgan Johansson tillträdde som minister. Varannan svensk upplever i stor utsträckning oro för att bli utsatt för brott. Över 80 procent av befolkningen upplever att brottsligheten ökat de senaste tre åren.
Varannan kvinna mellan 20 och 24 års ålder oroar sig ofta för att bli våldtagen eller utsatt för sexualbrott. Allt detta är samtidigt som grova vålds- och sexualbrottslingar döms till ynka fängelsestraff som varken genererar upprättelse för brottsoffren eller står i överensstämmelse med det allmännas rättsuppfattning.
Fyra av fem utländska medborgare som döms för våldtäkt får vara kvar i Morgan Johanssons Sverige. Endast en utvisas. Det är så illa att regeringen nu inte bara låter detta fortgå utan även beväpnar ligisterna. Av den handfull pistoler som försvann från Regeringskansliet har nu en återfunnits hos en person åtalad för mordförsök. Fru talman! Man tror knappt att det är sant!
Det går inte att hitta på något sådant. Det finns ingen svensk deckarförfattare som skulle komma på en sådan historia, för det skulle anses vara för mycket likt fiktion. Men det är det inte. Det händer på riktigt. Ett talande exempel på problemet är att de båda gärningsmännen kopplade till våldtäktsrånet i Solna skrattade i rättssalen.
Det var inte mig de skrattade åt, det var inte ett mem de skrattade åt, utan de skrattade åt Morgan Johansson och regeringen. De skrattade därför att de vet vilket skämt vårt rättsväsen är. Jag frågade Morgan Johansson i mitt förra inlägg om regeringen har något ansvar för ungdomsrånen. När det kommer till det specifika ungdomsrånet har regeringen det; det går inte att komma ifrån.
Utan att föregå rättsprocessen eller lägga mig i skuldfrågan kan det konstateras att en av gärningsmännen sedan tidigare var dömd för mordbrand och skulle ha suttit inlåst när brottet begicks. Med andra ord har två ungdomars liv förstörts som en direkt konsekvens av Morgan Johanssons tillkortakommande som minister. Känner inte Morgan Johansson en skuld i detta?
Tobias Andersson (SD):
Nu valde Morgan Johansson återigen att endast rabbla upp vad han och regeringen antingen har gjort när de har gått oss till mötes eller tänkt göra när de tillsatt diverse utredningar etcetera. Men vi kan ta upp några domar som faktiskt finns. De kan kanske på något sätt göra att man får perspektiv på de påstådda straffskärpningar som Morgan Johansson lyfter.
Samnytt rapporterade senast i går om ett fall där en utlänning under knivhot försökte våldta en minderårig flicka på en skoltoalett. Han dömdes till en månad i fängelse. Den 16-åring som gjorde sig känd genom att urinera på sitt rånoffer och på andra sätt förnedra detsamma dömdes till ungdomsvård, som han sedermera valde att avvika från utan större problem.
Två personer dömdes i maj för att ha förnedringsrånat en 19-åring i timmar. De tvingade honom att klä av sig, filmade övergreppen och ansågs ha agerat med övervåld. De dömdes som längst till två år och två månader. I det fallet var inte ens ungdomsrabatten inkluderad. Det var en person som var äldre än så som endast fick två år i fängelse för förnedringsrånet.
Det är alldeles uppenbart, hur många gånger Morgan Johansson än väljer att påstå det motsatta, att vi inte har en adekvat lagstiftning på plats för att på riktigt straffa dem som begår denna typ av grova brott. Jag tycker att det är skamligt att Morgan Johansson inte vågar påtala detta, att han inte vågar erkänna det, att han inte vågar erkänna skuld å hans egna vägnar och å regeringens vägnar för att det inte finns en adekvat lagstiftning på plats.
Precis som Morgan Johansson nämner kan man inte begå brott om man sitter i fängelse. Det är uppenbart att det brott som jag berörde tidigare inte hade skett ifall den utpekade gärningsmannen hade suttit i förvar, vilket han skulle ha gjort för det brott han begått.
Tobias Andersson (SD):
När utländska medborgare döms för brott i Sverige är det endast en liten minoritet som faktiskt döms till utvisning. Exempelvis får fyra av fem utländska medborgare som dömts för våldtäkt eller grov våldtäkt stanna kvar i Sverige efter avtjänat straff.
Som om detta inte vore illa nog är det inte alltid som de utlänningar som mot förmodan faktiskt döms till utvisning också döms till livstids utvisning. I stället välkomnas de ofta tillbaka till Sverige efter att ett visst antal år har gått. Detta ter sig onekligen ganska märkligt.
Varför skulle Sverige vilja ha tillbaka utlänningar som begått grova brott under sin vistelse i Sverige? Det enda regeringen har gjort för att få bukt med denna sedan länge kända problematik är att de i april tillsatte en utredning om skärpta regler för utvisning på grund av brott, vilket Morgan Johansson nu skryter om.
Ett talande exempel på denna problematik är de tre multikriminella invandrare som våldtog och filmade en utslagen 14-årig flicka tidigare i år. Två syrier och en afghan turades om att förgripa sig på den medvetslösa flickan samtidigt som de filmade övergreppen och därigenom delgav andra händelseförloppet.
I efterdyningarna av övergreppen hotade förövarna att skicka sin släkt på henne. Straffen som nu utdömts av tingsrätten är förargelseväckande låga, vilket är tragikomiskt mot bakgrund av att Morgan Johansson i såväl denna som vår tidigare interpellationsdebatt slår sig för bröstet över sina påstådda straffskärpningar. Det längsta fängelsestraffet var på två år och nio månader.
Afghanen hade på ett mirakulöst sätt lyckats erhålla medborgarskap på endast 18 månader och kunde därför inte utvisas med nu gällande lagstiftning. De båda syrierna dömdes däremot till utvisning men är välkomna tillbaka 2030. Varför Sverige någonsin skulle vilja välkomna tillbaka utländska våldtäktsmän är bortom mitt förstånd, men Morgan Johansson kanske kan svara på det, fru talman.
Våldtäkten är tyvärr endast en i mängden av alla våldtäkter som utlänningar begått mot tjejer i Sverige, men den sätter kontexten för interpellationen.
I många fall, speciellt när det rör sig om överfallsvåldtäkter, är förövarna personer som aldrig skulle ha välkomnats till Sverige från första början, som verkligen inte skulle fått erhålla medborgarskap och som definitivt inte skulle ha gått fria att kunna begå nya brott efter att de redan dömts - inte sällan upprepade gånger. Fru talman!
Jag misstänker att Morgan Johansson på nytt kommer att prata om regeringens utredning rörande utvisning. Det får han gärna göra. Jag tänkte beröra denna utredning i mitt nästa inlägg. Jag vill dock ställa följande fråga till Morgan Johansson: Finner ministern det rimligt att brottslingar välkomnas tillbaka till Sverige? Om Morgan Johansson svarar nej får han motivera varför han inte har åtgärdat det under sex år som ansvarig minister.
Om han svarar ja får han motivera varför han anser att dömda utländska våldtäktsmän efter ett tag på nytt ska få röra sig fritt i Sverige.
Tobias Andersson (SD):
Det är naturligtvis positivt att Morgan Johansson och regeringen nu anser att lagförslag ska vara ordentligt beredda och så vidare med tanke på att man tidigare inte har brytt sig jättemycket om kritik från Lagrådet, inte minst när man har kommit med flyktingamnesti för gymnasieafghaner. Men det är bra att man har ändrat sig och nu anser att detta är viktigt; det håller jag med om.
Sedan kan jag inte annat än konstatera att Morgan Johanssons påstådda grundinställning i denna fråga inte är överensstämmande med den verklighet som råder i det Sverige där han har varit ansvarig för denna politik i sex års tid. Det är jättebra att man i riksdagens talarstol kan säga att ens grundinställning är X samtidigt som man inte har förändrat Y i verkligheten till att bli X. Fru talman!
Jag skulle vilja höra Morgan Johansson lova att han kommer att verka för att utvisning möjliggörs i fler fall och att det alltid blir fråga om livstidsutvisning, alldeles oavsett vad utredningen landar i. Fram till nu har han sagt att det är hans grundinställning, och det ska ingen tvivla på.
Men jag skulle vilja höra honom lova mig och dem som lyssnar att han - även om utredningen väljer att landa i någonting annat, kanske för att kommittédirektiven till utredningen inte var tydliga nog - ändå kommer att verka för sin grundinställning. Detta skulle inte vara kontroversiellt för den socialdemokratiska regeringen med tanke på att man tidigare inte alltid gått på utredningarnas förslag, inte alltid lyssnat på Lagrådets rekommendationer etcetera.
Kontroversiellt skulle det alltså inte vara. Men ett sådant löfte är efterfrågat. Det skulle befästa hans påstådda grundinställning, och det skulle vara bra i praktiken.
Tobias Andersson (SD):
Det kan omöjligt ha undgått någon vilket becksvart mörker den svenska besöksnäringen har befunnit sig i under snart ett års tid. Det är dels på grund av de generellt förändrade rörelsemönster vi ser i pandemins spår, dels en konsekvens av regeringens restriktioner.
I dag begränsas sällskap på restauranger och barer till fyra personer, och alkohol - produkten med högst vinstmarginal - tillåts inte säljas efter klockan 20.
Annars livsdugliga företag, vilka haft som vana att spara i ladorna, har tvingats plocka ned skylten i kölvattnet av restriktionerna eftersom de ekonomiska stödåtgärderna har varit för sena och för snåla och återkommande fastnat i Socialdemokraternas byråkrati i stället för att betalas ut.
Restriktionerna har med detta sagt naturligtvis inte kommit på plats för att sätta käppar i hjulet för en enskild näring utan för att begränsa smittspridningen.
Samtidigt skulle den cyniska kunna påstå att restriktionerna åtminstone delvis syftar till att regeringen önskar visa handlingskraft, det vill säga de är egentligen i viss utsträckning symboliska åtgärder - detta inte minst givet att det återkommande har varit svårt att finna belägg för att det sker en okontrollerad smittspridning i de berörda miljöerna.
Symbolpolitik är dock, som bekant, regeringens paradgren. Därför kanske det inte förvånar någon att regeringen under den brinnande krisen för restaurangnäringen väljer att fortsätta med implementeringen av den kritiserade punktskatten på engångsartiklar i plast.
Om förslaget som nu har varit på remiss skulle bli verklighet innebär det att thaimatlådor, take away-kaffemuggar, plasttallrikar med mera beläggs med punktskatter i intervallet 3-7 kronor.
Förutom att utgöra ännu en symbolskatt utan märkbar förbättring för miljön ter sig skatten djupt feltajmad mot bakgrund av pågående pandemi. Fru talman!
I en tid då restaurangnäringen går på knäna och gör sitt yttersta för att ställa om genom att erbjuda take away i alla dess former, allt från klassisk take away-lunch till matpåsar som konsumenterna färdigställer hemma, skulle dessa punktskatter utgöra en ytterligare spark på dem som redan ligger.
När medvetna medborgare försöker följa diverse rekommendationer och restriktioner genom att dricka kaffe på promenad i stället för på ett fik eller genom att äta restaurangmaten hemma i stället för på restaurang, då ska de helt plötsligt punktbeskattas för detta.
Utöver att det riskerar att drabba den redan hårdast ansatta branschen ter det sig onekligen konstigt när regeringen återkommande påstår sig vilja minska smittspridningen. Varför har finansministern och regeringen över huvud taget valt att utreda denna fråga och skickat utredningsförslaget på remiss?
Tobias Andersson (SD):
Jag noterar att finansministern initialt helt bytte fokus och ämne för interpellationsdebatten. Gällande restaurangmomsen har sänkningen som gjorts dömts ut. Jag är övertygad om att Magdalena Andersson själv har tillhört den skara som vid något tillfälle problematiserat densamma. Med det sagt tycker jag att man som politiker ska kunna vara självkritisk.
Jag kan konstatera att tajmningen i vår höstbudgetmotion var allt annat än perfekt. Det hade varit klädsamt om finansministern hade kunnat göra densamma, det vill säga inse att den engångsskatt på plastartiklar som hon och regeringen väljer att gå vidare med är allt annat än optimal. Jag förstår dock att finansministern är i behov av att ta del av de remisssynpunkter som inkommit innan hon kan sätta ned foten definitivt.
Därför, fru talman, tänker jag att vi kan gå igenom några av dessa tillsammans. Den branschförening som primärt riskerar att drabbas av förslaget, Visita, avstyrker införandet av den föreslagna skatten. I sitt remissvar betonar man bland annat följande: Skatten stöder inte en övergång till en mer resurseffektiv och biobaserad cirkulär ekonomi. Skatten leder inte till minskad nedskräpning. Skatten leder till ökat matsvinn.
Vidare lyfter man fram att det föreligger stora brister i underlaget till förslaget om skatt. Bland annat menar man att angivna alternativ till beskattade artiklar saknas, varför skatten blir enbart fiskal. Därutöver menar man att det föreligger stora brister i konsekvensutredningen.
Svensk Handel avstyrker förslaget trots att man återkommande uttrycker att man delar målet med skatten. Detta då man anser att utredningens förslag på skatt inte är ett ändamålsenligt styrmedel för att uppnå de angivna målen samt att skatten riskerar att leda till negativa effekter för sysselsättningen.
Svensk Plastindustriförening avstyrker förslaget och skriver att man "anser att engångsartikelutredningens betänkande inte överensstämmer med vår uppfattning om hur negativa miljöeffekter av engångsartiklar kan undvikas och därigenom anser vi att betänkandet bör utformas på ett annorlunda sätt".
Näringslivets Regelnämnd avstyrker förslaget och skriver att "NNR anser dessutom att det är tidsmässigt helt fel i nuvarande Coronakris att ytterligare öka företagens regelkostnader - direkt och indirekt - och det krävs snarare ett stopp mot denna typ av ökade kostnader för att underlätta för näringslivet att kunna återhämta sig".
Skatteverket uttrycker att man "anser att skattens utformning med en hög skattenivå i förhållande till ett lågt varuvärde kan leda till skatteundandraganden. Skatteverket anser också att förslaget har en oklar effekt på miljö och resurseffektivitet."
Innovations- och kemiindustrierna i Sverige, Livsmedelsföretagen, Sveriges bagare & konditorer, Max, Panini Internazionale med flera avstyrker också förslaget, då de anser att det inte är ändamålsenligt - något som enligt mig står bortom rimligt tvivel.
Mot bakgrund av denna breda kritik från remissinstanserna skulle jag vilja fråga finansministern om hon åtminstone kan överväga att överge detta förslag.
Tobias Andersson (SD):
Jag vågade yppa ett uns av självkritik, för jag tycker att man som politiker bör kunna diskutera ställningstaganden och föra intern och extern debatt om saker och ting. Det är uppenbart att finansministern är av en annan uppfattning. De utfästelser som regeringen och finansministern gjort avser man att printa, hacka in i sten och stå fast vid i all oändlighet. Jag tycker att det är en osund inställning. Fru talman!
Jag förstår att finansministern inte i detalj kan redogöra för hur regeringen avser att fortskrida i arbetet med detta huvudlösa förslag. Jag förstår också att förslaget ryms i januariöverenskommelsen. Men det måste finnas utrymme även för politiker att avstå från att verkställa utfästelser när dessa visar sig vara skadliga och på intet sätt eftersträvansvärda.
Allt annat vore att binda fast politiker vid deras sämsta förslag utifrån någon obskyr princip om att vi är felfria. Politiker är inte felfria. Socialdemokraterna är definitivt inte felfria, vilket stora delar av deras historia tydligt pekar på. Jag anser därför att det vore klädsamt av finansministern om hon åtminstone kunde med att kritisera förslaget, dess tajmning och dess utformning.
När en bred mängd av remissinstanser på olika punkter slår ned på förslaget, säger att det inte kommer att ge önskad effekt och att det inte finns alternativa produkter att gå över till och dömer ut det utifrån olika synvinklar vore det klädsamt om ansvarig minister åtminstone i liten utsträckning kunde problematisera detsamma.
I all välmening ber jag finansministern att överväga att skrota förslaget. Gör om och gör rätt!
Tobias Andersson (SD):
Sverigedemokraterna har länge påtalat brister i det offentligas stöd till näringslivet. Rapporter från såväl myndigheter som enskilda akademiker och intresseorganisationer har menat på att effekterna av olika näringspolitiska stöd antingen är snudd på obefintliga eller omöjliga att mäta.
Exempelvis har näringsutskottet i närtid hanterat regeringens skrivelse om Riksrevisionens rapport om regionala strukturfondspartnerskap, som debatteras i slutet av januari. I den granskningsrapport från Riksrevisionen som skrivelsen berör uttrycks en kraftig kritik mot detta projekt. Det rör sig om ett gemensamt projekt med EU som på sex år har betalat ut nästan 25 miljarder kronor till företag och forskning i Sverige.
Kritiken berör jävsproblematik och bristande transparens som försvagar rättssäkerheten, men även att det saknas förutsättningar för ett effektivt genomförande.
Tillväxtanalys har även i en analys av det samlade stödet till näringslivet under 2011 kommit fram till att hela 22 myndigheter på olika vis var involverade i administrationen av stöden, ett faktum som naturligtvis krånglar till det dels för dem som ska söka stöden, dels för dem som ska effektutvärdera stöden.
Det är även tydligt att det har krånglat till det för ett flertal regeringar, inte bara den sittande, eftersom man till synes haft svårt att hantera den problematik som varit känd under en längre period, alldeles oavsett de enskilda åtgärder som statsrådet lyfte fram i sitt interpellationssvar.
Hitintills har ingen regering agerat på allvar för att säkerställa att hårt förvärvade skattemedel inte slösas bort genom verkningslösa näringspolitiska åtgärder. Dessa satsningar är förknippade med primärt två olika problem: När effekt kan mätas tycks den helt saknas, och i de andra fallen går den inte ens att mäta.
Just det sistnämnda, effektutvärderingen, är anledningen till dagens interpellationsdebatt. Riksrevisionen släppte nyligen granskningsrapporten Effektutvärderingar av näringspolitiken - bristande tillförlitlighet . I rapporten har Riksrevisionen granskat 37 utvärderingar av effekter av näringspolitiken mellan 2015 och 2018.
Av dessa var det endast två som uppfyllde de krav som en tillförlitlig effektutvärdering bör uppfylla. Det går med andra ord i dag inte att avgöra huruvida den näringspolitik som årligen kostar miljarder skattekronor fungerar eller inte. Det är riktigt illa, herr talman. Jag vill fråga Ibrahim Baylan hur det har kunnat bli så här.