KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Streijffert (S):
Det är synd att Tobias Billström inte lyssnade riktigt på vad jag sade i mitt anförande. Jag sade aldrig att vi politiker ska lägga oss i enskilda fall. Det är migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen som ska göra det. De gör det utifrån den lagstiftning som vi politiker fattar beslut om. Det måste naturligtvis vi politiker ha åsikter kring.
När man beslutade om den nya instans- och processordningen sade man att praxis skulle föras över till domstolarna. När det gäller väpnad konflikt kan man tycka att även den praxisen skulle föras över. Detta gjordes alltså inte i samband med det beslut som har fattats. Vi politiker måste väl kunna ha åsikter om huruvida vi ska ändra i lagstiftningen eller inte. Att utreda vad som menas med väpnad konflikt är väl något som vi politiker absolut ska ha en åsikt om.
Det var vad jag sade, Tobias Billström, ingenting annat. I en interpellationsdebatt, säkert med Kalle Larsson, sade Tobias Billström att det är bra att andra än politiker fattar beslut i enskilda ärenden eftersom vi politiker sitter instängda på våra rum och kanske inte riktigt har koll på verkligheten. Det får stå för Tobias Billström.
Jag tycker att det är viktigt att vi politiker är ute och lyssnar till de internationella aktörer som Kalle Larsson pratade om. Jag tycker att det är viktigt att vi tar till oss det som händer i omvärlden och lyssnar på de människor som flyr och riskerar sina liv i Afghanistan och Irak. Därför tycker jag att vi politiker måste kunna ha en åsikt om huruvida vi ska ändra lagstiftningen när det gäller hur vi definierar väpnad konflikt.
Magdalena Streijffert (S):
Tack för ministerns svar! Torsdagen den 27 november 2008 sattes en homosexuell man på ett flygplan till Kabul. I Sverige har han under sju års tid kunnat leva öppet med sin sexuella läggning och träffa andra homosexuella män. Det är en rättighet som vi i Sverige kan tycka är självklar men som tyvärr saknas i många länder. I omkring 70 länder i världen är det förbjudet att vara homosexuell.
I några länder, däribland Iran och Saudiarabien, har man gått ännu längre. Där är homosexualitet belagd med dödsstraff. Det är visserligen inte statsrådets uppgift att kommentera beslut i enskilda asylärenden, men det aktuella ärendet väcker principiella frågeställningar som jag tyvärr inte känner att jag har fått svar på från migrationsministern.
Socialförsäkringsutskottet konstaterade i förarbetena till den gällande utlänningslagen om asyl till den som i sitt hemland förföljs på grund av sexuell läggning följande: "Redan det förhållandet att personen levt öppet som homosexuell i Sverige torde kunna innebära en risk för avslöjande och därmed förföljelse i hemlandet, t.ex. om det finns personer som av någon anledning vill skada honom eller henne.
Dessutom anser utskottet att det inte är rimligt att kräva att en person som levt öppet i Sverige som homosexuell i fortsättningen skall dölja sin sexuella läggning för att undgå förföljelse i hemlandet." Migrationsverkets rättschef har därefter fattat ett vägledande beslut, den 27 juni 2008, som innehåller en bedömning av motiven till den nya lydelsen av utlänningslagen och de uttalanden som därvid gjorts i förarbetena.
I det vägledande beslutet konstateras att det inte är rimligt att kräva att en person som har levt som öppet homosexuell i Sverige i fortsättningen ska dölja sin sexuella läggning för att undgå förföljelse i hemlandet. Migrationsverkets vägledande beslut stämmer alltså väl överens med riksdagens beslut.
Trots det väljer Migrationsverket att skicka tillbaka en homosexuell man till Afghanistan - efter sju års vistelse i Sverige - där han enligt all tillgänglig landinformation inte kan leva öppet med sin sexuella läggning utan måste dölja den för att undgå förföljelse.
Statsrådet hänvisar i sitt svar till att det som avgör om en asylsökande ska anses vara flykting är om han eller hon riskerar förföljelse mot bakgrund av de individuella omständigheterna i det enskilda fallet. Ser inte Migrationsverket ett problem med att det är två principer som står emot varandra i lagstiftningen? Frågan är vad det är som ska gälla när Migrationsverket ska fatta sina beslut.
Är det att man inte ska skicka tillbaka en person som har levt som öppet homosexuell i Sverige och som inte kan göra det i sitt hemland, eller måste man uppvisa individuell förföljelse och välgrundad fruktan för att man har varit förföljd i sitt hemland tidigare och därför inte kan skickas tillbaka? Jag tycker inte att vi behöver vänta på en utredning för att klargöra vad det är som ska gälla. Det är två viktiga principer, och de står mot varandra.
Vad tycker egentligen migrationsministern?
Magdalena Streijffert (S):
Först och främst tycker jag att det arbete som Migrationsverket nu gör när det gäller HBT-frågorna med utbildningsinsatser och nätverksgrupper är bra. Sedan har vi lagstiftningen. Tobias Billström är minister och har möjlighet att ändra och stifta lagar. Jag kommer in på det igen.
Däremot är det självklart att man inte ska tolka den lagstiftning man själv har skrivit. Det ska Migrationsverket, migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen göra. Det är i grunden bra. Sedan är det fråga om den praxis som uppstår utifrån den lagstiftning som finns. Det kanske finns en hel del som vi lagstiftare måste se över.
En fråga som vi diskuterar i dag gäller människor med annan sexuell läggning. I lagstiftningen kan det vara oklart vad som gäller.
Det är oklart i lagstiftningen i dag. En utredning ska läggas fram i slutet av juni. Den kommer att redovisa intressanta frågeställningar. Jag ser fram emot det. Jag ser fram emot att vi ser till att arbeta för att vi har en rättssäker och tydlig lagstiftning. Vi ska se till att de människor som har asylskäl också får stanna utifrån den lagstiftning vi har.
Magdalena Streijffert (S):
Jag tycker att det är väldigt olyckligt att socialminister Göran Hägglund, när vi har en sådan här viktig diskussion och debatt om barnfattigdomen, bekymrar sig mer för hur vi socialdemokrater får vår politik att gå ihop än om åtgärder för att se till att barn faktiskt får en bättre situation. Barnfattigdomen riskerar att öka drastiskt med tanke på den lågkonjunktur och finanskris som vi nu ser.
I stället för att hålla på och tjabba om vem som gör vad och hur mycket pengar som går hit eller dit behövs faktiskt åtgärder för att vi ska kunna komma åt det här så att alla barn i Sverige i dag får en bra uppväxt. Tyvärr verkar det inte bli så. Jag tycker så klart att vår politik går ihop. Vi säger faktiskt nej till att de som har mest får mer och att de som får betala för det är de som är sjuka, arbetslösa och som redan har det svårt.
Vi vill ha en mer rättvis fördelningspolitik och en modern politik som gör att klyftorna i samhället minskar, inte ökar. Jag tycker också att det är märkligt att Göran Hägglund inte läser om alla de varsel som nu sker varje dag i Sverige. Det är inte lågkonjunkturens eller finanskrisens fel att många av de människor som blir arbetslösa inte har en arbetslöshetsförsäkring.
Det var faktiskt den borgerliga regeringen som höjde avgiften som gjorde att många gick ur och nu är hänvisade till socialbidrag. Men man måste sälja hus och bil för att få tillgång till detta. Det är inte heller finanskrisens och lågkonjunkturens fel att många människor också blir utförsäkrade från vårt sjukförsäkringssystem. Det är också ett beslut som den borgerliga regeringen har tagit.
Jag skulle vilja att Göran Hägglund tar med sig den här diskussionen och debatten, för det här duger inte. Det finns egentligen inte ett enda förslag i det här svaret som förbättrar situationen för barn i Sverige i dag där barnfattigdomen riskerar att öka med den lågkonjunktur och den finanskris vi ser. Ensamstående mammor hade redan tidigare svårt att få det att gå ihop. Barn mår dåligt och skäms.
Jag tycker att det är någonting som Göran Hägglund borde diskutera och inte hur vi får vår politik att gå ihop.
Magdalena Streijffert (S):
Jag tackar återigen för svaret. Jag tror att vi delar många åsikter i den här frågan. Det är inte första gången vi står och diskuterar Burmafrågan. Det har inte hänt så mycket ännu, men jag tror att det ändå är viktigt att hålla trycket uppe.
Med tanke på att man lätt vänder sig till andra länder med oroshärdar och konflikter, eftersom det finns ett antal sådana, är det viktigt att hålla trycket uppe gentemot militärjuntan i Burma, som egentligen bara går och väntar på att vi ska glömma landet så att de kan fortsätta som tidigare. Det ska vi inte göra. Jag håller med utrikesministern om att mycket har gjorts. Mötena i Hanoi och Phnom Penh har varit viktiga.
Det har varit viktigt att få med länder som Kina, Vietnam och Thailand - länderna runt Burma. Det kanske är just där man kan göra skillnad. EU har ganska lite handel med Burma. Däremot finns det andra länder som har desto mer handel och som kanske kan påverka juntan att gå i en mer demokratisk riktning. När det gäller rättegången mot Aung San Suu Kyi vet vi förstås inte vad domen kommer att bli.
Däremot kan vi ana att det kan bli fråga om ett långvarigt fängelsestraff. Militärjuntan har nog allt att förlora på att släppa henne fri. Nu kommer de att ha val 2010. Även om jag har svårt att tänka mig att det kommer att bli ett fritt och demokratiskt val skulle det, om Aung San Suu Kyi släpptes, kunna finnas vissa möjligheter till det.
Då är det bra om det från EU:s sida finns beredskap till ytterligare smarta sanktioner mot landet, just för att visa att vi inte accepterar den riktning som juntan har. Samtidigt tror jag att det är viktigt att också hitta morötter. Vad händer om de faktiskt tar dessa steg, vilket vi trots allt hoppas på?
De humanitära problemen till följd av cyklonen Nargis nämndes. Det gäller att hitta former för utvecklingsbistånd och annat så att människor får det bättre i landet. Det är givetvis oerhört bra att FN:s generalsekreterare personligen kommer att besöka Burma. Hans engagemang är naturligtvis viktigt.
Det är också viktigt att vi under det svenska ordförandeskapet tillsammans med FN och andra aktörer fortsätter att hålla trycket uppe, sätter press när det behövs och om de väljer att gå i demokratisk riktning hittar morötter i form av olika åtgärder som gör att vi kan stödja det. Jag tycker att det är bra att det finns en dialog. Man har inte alltid valt att ha det i de konflikter som finns i världen.
Vi ser att det bara blir värre när man inte sätter sig ned och diskuterar frågorna, när man stänger ute länder. Det kan ibland innebära att det vänds emot dessa länder. Jag hoppas och tror att utrikesministern kommer att göra det bästa möjliga.
Jag kommer tyvärr inte att vara närvarande under det svenska ordförandeskapet, eftersom jag ska vara mammaledig. Det är dock viktigt att vi håller frågan levande och fortsätter att sätta tryck på Burma. Vi har under det svenska ordförandeskapet möjlighet att sätta frågan högt upp på den politiska dagordningen.
Magdalena Streijffert (S):
Jag vill tacka för den här interpellationsdebatten. När interpellationen skrevs hade mötena i Hanoi och Phnom Penh inte ägt rum. Det är trots allt glädjande med de små framsteg som gjorts. Det kanske inte förändrar hela situationen, men det gör den dock lite bättre. Jag vill önska utrikesministern lycka till i det arbete han har framför sig. Nu väntar vi på resultatet av rättegången.
Jag håller med utrikesministern om att det är viktigt att vi vidtar åtgärder utifrån det resultat som blir av den. Det är också viktigt att hålla frågan aktuell under det svenska ordförandeskapet. Även om det tar tid kan vi se att när trycket hålls uppe, när ögonen riktas mot landet, kan militärjuntan inte hålla på hur länge som helst.
Orsaken till att Burma varit en militärdiktatur sedan 1962 är att det varit ett oerhört isolerat land. Få har haft möjlighet att ta sig in där. Vi har egentligen inte riktigt vetat vad som hänt i landet. Efter studentrevolten 1988 som brutalt slogs ned glömde man tyvärr bort landet igen. Detta får inte hända efter de demonstrationer som var 2007 och som återigen brutalt slogs ned, utan nu är det viktigt att omvärlden håller trycket uppe.
Jag tror att Sverige ändå kan spela en roll, både när det gäller det diplomatiska, det vill säga att samordna mellan olika aktörer för att hitta en gemensam strategi, och när det gäller att hjälpa de människor som ändå jobbar, arbetar och kämpar för demokrati och mänskliga rättigheter, se till att människorna faktiskt slipper lida och att humanitärt bistånd kommer till alla. Det har det ju fortfarande inte gjort efter Nargis.
Jag vill bara önska utrikesministern lycka till och även tacka för gratulationerna!
Magdalena Streijffert (S):
Jag tycker också att svaret i kammaren var lite bättre än det vi fick skriftligt. Det är viktigt att det kommer fram att Grekland faktiskt har försökt komma till rätta med de problem som finns även om man tycker att det borde gå fortare och snabbare, precis som Göte Wahlström säger.
Men jag blir orolig när jag läser om de utvärderingar som görs av Haagprogrammet och de åtaganden och miniminormer man har på asyl- och flyktingområdet. Tyvärr är det många länder, däribland Grekland, som inte klarar av sina åtaganden i de här frågorna.
När man ska ha en gemensam asyl- och flyktingpolitik till 2010 - om ett år - tycker jag att det är oroväckande att det finns många medlemsländer i Europa som inte lever upp ens till de miniminormer som EU har slagit fast. Då är det viktigt att Sverige är drivande. Innehållet i asyl- och flyktingpolitiken ska vara rättssäkert och bygga på höga normer.
Sverige är ändå ett land som har varit en förebild, precis som Göte Wahlström säger. Därför hoppas och tror jag att Tobias Billström driver frågorna i RIF-rådet. Det är oerhört viktigt. När det gäller Dublinförordningen och en revidering av den är det kommissionen som lägger fram förslag. Men det är medlemsstaterna och vi politiker som har ansvar för innehållet.
Jag tror att det är viktigt att redan nu i de diskussioner som förs föra upp att det inte får bli ett system där vissa länder tar ett stort ansvar och vissa länder slipper. Det är klart att Grekland, Malta och Spanien är aktiva i frågan, och därför är det viktigt att Sverige är aktivt i en annan riktning. Vi måste få en mer solidarisk fördelning så att vi kan öka kapaciteten i hela Europa att ta emot flyktingar.
Om vi skapar en Dublinförordning som innebär att man som flykting ska kunna åka till de länder där man har familj och vänner kommer det fortfarande att vara ett fåtal länder som tar ansvar.
Magdalena Streijffert (S):
Jag vill börja med att säga att jag instämmer i Kalle Larssons anförande, så ni behöver inte se så glada ut från borgerligt håll. Jag missade att yrka på några reservationer, vilket Kalle Larsson faktiskt också missade att göra. Han kanske väntar till detta replikskifte. Vi ställer oss bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 5 och 11.
Magdalena Streijffert (S):
Efter att ha lyssnat på Mikael Cederbratts anförande har jag ett antal frågor till honom, samtidigt som han ger mig frågor. Jag ska försöka klara det på den repliktid jag har. Mikael Cederbratt började med att säga att migration är någonting i grunden positivt. Jag kan verkligen hålla med om det. Att människor flyttar för att söka sig ett bättre liv är inget nytt.
Det är någonting som är positivt och som ser till att utveckla vårt samhälle och förbättra människors överlevnad och utveckling. Men sedan finns det avarter. Det finns ofrivillig migration, när man tvingas fly undan krig och förföljelse eller blir utsatt för människohandel och säljs som en vara i sexhandeln. Det är klart att det är någonting som vi måste bekämpa.
En fråga som jag funderade på men som Mikael Cederbratt inte tog upp i sitt anförande - det kanske blir svaret på min fråga - gäller människor som lever som gömda och papperslösa. De människorna finns i Sverige i dag - det kan man inte blunda för. Det är människor som lever under ganska fruktansvärda förhållanden, människor som utnyttjas av skrupelfria arbetsgivare. De kanske får jobba för 50 kronor om dagen, och i vissa fall får de ingen lön alls.
Tolv timmar utan någon som helst säkerhet, för att prata arbetsmiljöfrågor - de finns inte på dagordningen. Det finns en motion från Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet om att det är de arbetsgivare som utnyttjar dessa människor så skrupelfritt som ska kriminaliseras, och inte de som tvingas till detta arbete.
Man måste sätta åt de arbetsgivare som dels utnyttjar dessa människor som slavar, dels ser till att de företag som sköter sig hamnar i en dålig konkurrenssituation. Kommer Moderaterna att göra någonting åt detta?
Magdalena Streijffert (S):
Jag diskuterar gärna de papperslösas eller gömdas situation mer generellt. I detta betänkande behandlas ingen motion om just amnestin. Det som finns är en fråga, som Mikael Cederbratt inte svarade på, hur vi kan komma åt de arbetsgivare som utnyttjar de människor som lever här som gömda eller papperslösa.
Vårt förslag är att man ska kriminalisera arbetsgivarna i stället för dem som jobbar, att de ska få betala skadestånd så att det känns. De ska straffas för det som de har gjort genom att utnyttja dessa människor på ett så fruktansvärt sätt.
Det är en del av vad vi måste göra för att försöka komma åt de problem som finns, både för de enskilda människorna och för de företag som finns i Sverige i dag så att de kan konkurrera på lika villkor. Den som vill vara en god arbetsgivare och se till att de personer som jobbar har bra löner och sjysta arbetsvillkor ska inte straffas för det. Den frågan fick jag inget svar på.
När det sedan gäller Europeiska unionen tror jag säkert att vi i utskottet är överens om att Sverige ska arbeta för ett rättssäkert och humant flyktingmottagande i hela Europa. Problemet är att vi ser konsekvenserna av att länder som Grekland, Italien, Cypern och Malta vinner gehör för sina förslag inom Europeiska unionen. Där har vi gemensamt med Vänsterpartiet och Miljöpartiet kritik gentemot att det är den politiken som får råda.
Vi skulle vilja att man var tydligare med att kritisera de länderna och att föra upp frågor om fler lagliga vägar till EU på dagordningen. Vi har gemensamma reservationer i EU-nämnden och i vårt utskott kring de frågorna. Jag ser inte något problem med det. Jag skulle avslutningsvis också vilja ställa en fråga till Mikael Cederbratt. Han tar upp och diskuterar hur lagstiftningen ser ut, och det är gott nog.
Problemet som vi ser det är att med den nya instans- och processordningen har praxis gått i en mer restriktiv riktning, på grund av tolkningen av olika begrepp, som öppna konflikter och synnerligen ömmande omständigheter. Det har inte blivit som det var tänkt i verkligheten. Hur ser Mikael Cederbratt på detta?
Magdalena Streijffert (S):
Ulf Nilsson och Folkpartiet tillsammans med kollegerna här är väldigt oroade över hur vi i Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet ska kunna klara av att samarbeta. Ni behöver inte vara oroliga. Jag är inte orolig för att de samarbetsgrupper som nu finns när det gäller asyl- och flyktingpolitiken kommer att komma överens om vilken politik vi vill se när vi vinner valet den 19 september.
Men jag tackar ändå för oron. När vi lyssnar på den här debatten hör vi att de olika borgerliga partierna har lite olika åsikter. Jag vill fråga: Hur många gemensamma reservationer hade egentligen de borgerliga partierna för fyra år sedan i den sista debatten som gällde asyl- och flyktingpolitik? Jag hittade inte en enda. Det där kommer att lösa sig för oss!
Sedan tycker jag att det är lite tråkigt när Ulf Nilsson, som i mångt och mycket gav ett väldigt bra anförande, och Folkpartiet tar åt sig äran för allt det som har skett under de här fyra åren. När det gäller exempelvis den nya instans- och processordningen var alla partierna överens och beslutade detta under förra mandatperioden. Det var ett sätt att göra det mer rättssäkert och framför allt att ansökan skulle få ett tydligt slut.
Det vinner både den som söker asyl och hela samhället på. Nu ser vi dock när den nya instans- och processordningen är på plats att några begrepp, exempelvis väpnad konflikt och synnerligen ömmande omständigheter, har tolkats mer restriktivt än vad vi tänkte när vi stiftade den lagen förra mandatperioden. Nu ska man göra en kartläggning av begreppet synnerligen ömmande omständigheter. Det välkomnar vi, men vi skulle önska att det går lite snabbare också.
När det gäller begreppet väpnade konflikter ville vi redan när det kom upp i Migrationsöverdomstolen att man skulle göra en översyn för att bredda det. Men det sade man från borgerligt håll nej till. Det här med att det ska vara en mer öppen och bättre asyl- och flyktingpolitik under denna period är lite att fara med osanning.
Magdalena Streijffert (S):
Med tanke på att de borgerliga partierna inte hade en enda gemensam reservation under förra mandatperioden i den här frågan och ändå har lyckats föra en politik förstår jag inte Ulf Nilssons oro. Jag är inte orolig för den politik som vi tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet kommer att föra om vi vinner valet den 19 september. Mycket av det står också att läsa i detta betänkande.
Det är riktigt att vi socialdemokrater har omprövat vår politik när det gäller några frågor, exempelvis tillgång till vård för papperslösa. Där har vi inga problem att komma överens. Det jag tycker är tråkigt är att utredningen har kommit i gång så sent, och fortfarande, vad jag vet, finns det ingen utredare.
När det gäller arbetskraftsinvandringen pågick en utredning, Kaki, under förra mandatperioden. Vi var också eniga om att vi skulle ha arbetskraftsinvandring till Sverige. Vi alla var överens om att det var någonting positivt.
Frågan var hur det skulle se ut, och utredningen kom fram till att det skulle vara myndighetsbaserat och att fackförbund och Arbetsförmedlingen skulle vara delaktiga i beslutet för att säkra för den som kommer hit och arbetar att det är sjysta villkor, bra löner och att de inte behöver arbeta för mindre lön och sämre villkor än de som finns för dem som kommer från Sverige. Jag tycker inte att det är konstigt.
Tvärtom tycker jag att det är synd att man inte har med det i den lagstiftning om arbetskraftsinvandring som finns i dag. Återigen: Jag är inte orolig för att vi inte ska komma överens i den frågan, för i mångt och mycket tycker vi att det är positivt att hitta fler lagliga vägar till Sverige och Europa så att man också kan komma hit för att arbeta och inte bara söka asyl. När det gäller Stockholmsprogrammet ser det i mångt och mycket rätt bra ut med många fina ord.
Problemet blir att de frågor som diskuteras i EU i dag handlar om återvändande, om Frontex, och det handlar bara om de restriktiva åtgärderna.