Åsa Romson (MP):
Jag tackar för miljöministerns utförliga svar. Jag välkomnar varmt att miljöministern lovar att följa praxis kring skyddet för biologisk mångfald och att det behöver vidtas åtgärder för att det ska vidmakthållas.
Självklart hade jag hoppats att Andreas Carlgren, efter hemkomsten från mötet i Nagoya och efter att nu ha talat sig varm för biologisk mångfald, tagit tillfället i akt och berättat om förstärkningar av skyddet för biologisk mångfald, men med en borgerlig regering får man väl vara glad om det på miljöområdet åtminstone utlovas skyddsnivåer som vidmakthålls.
Jag och miljöministern gör uppenbarligen inte riktigt samma tolkning av domen i Bungemålet på Gotland och vad det betyder för biologisk mångfald och det skydd vi har i den gällande miljöbalken. Miljöministern menar att borttagandet av stoppregeln för täkter inte haft någon som helst påverkan på utslaget eller på att miljödomstolen och Miljööverdomstolen kommit till så olika slutsatser. Miljöministern hävdar, precis som under lagstiftningsärendet, att regeländringen inte försvagar skyddet för biologisk mångfald.
Jag måste beträffande det sista säga att det hedrar ministern att han i alla fall är konsekvent. Det framstår dock som om inte naivt så åtminstone lätt optimistiskt, om man ser på saker och ting i backspegeln. Vad gäller de diametralt motsatta slutsatser som Miljööverdomstolen och miljödomstolen kommit fram till i detta mycket omtalade och omdebatterade mål får nog skillnaderna sägas vara anmärkningsvärt stora.
När man ska analysera praxis, som miljöministern är inne på, är det märkligt att man säger att man inte kan se att stoppregeln ju inte fanns när Miljööverdomstolen gjorde sin bedömning. Det var förutsättningen för hela deras bedömning. Det man ser i deras slutsats bygger helt och fullt på att den regeln inte fanns.
När man ska bedöma huruvida borttagandet av stoppregeln har, eller inte har, försvagat skyddet för biologisk mångfald menar jag nog att Bungemålet är ett tydligt praktiskt exempel. Där visas praxis före och praxis efter regelns ikraftträdande, det vill säga regeln att ta bort stoppregeln. Om det ska göras en praxisbedömning framöver hoppas jag att ministern inte plockar ut de fall som ensidigt visar att det skulle kunna vara en försvagning av biologisk mångfald.
I så fall får vi inte en särskilt tillförlitlig bild; åtminstone kommer jag inte att lita på den bilden. Jag skulle därför gärna vilja fråga miljöministern hur han tänker avgöra ifall praxis har visat på detta. Metodologiskt är det inte en särskilt lätt fråga. Sedan säger miljöministern att det var tydligt att det inte var fråga om en försvagning när man hade uppe ärendet från regeringens sida.
Jag skulle vilja säga att flertalet av de tunga remissinstanserna påtalade att borttagandet av stoppregeln var en försvagning. Flera länsstyrelser och till exempel miljödomstolen i Vänersborg tyckte att stoppregeln pekade på att skyddet för biologisk mångfald kunde försvagas. Miljödomstolen i Växjö menade att borttagandet innebär risk för negativa konsekvenser för miljön, som på så vis medför lättnader vid en tillståndsbedömning.
Länsstyrelsen på Gotland ville ha ett starkare skydd för biologisk mångfald. Remissinstanserna var alltså tydliga. Det är en försvagning, eller innebär risk för försvagning. Jag tror att deras bedömning tyvärr verkar trovärdig. Jag har förståelse för att miljöministern vill invänta ytterligare praxis, men i hans framförande framstår det som att han gärna vill bortse från Bungemålet i den praxisen.
I så fall måste jag säga att han är ute på en ganska hal bana, för då kommer han att försöka bevisa att det inte har blivit någon försvagning. Det här är ju en ganska komplex materia och då kommer vi tyvärr att fortsätta att ha olika ståndpunkter beträffande om biologisk mångfald skyddas bättre eller sämre i Sverige i dag än vad som var fallet innan den borgerliga regeringen tillträdde.