KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Om en statlig a-kassa skulle vara lösningen på alla problem tror jag säkert att många skulle stå bakom det. Vi har dock en försäkringskassa som är en offentlig myndighet och som har 23 veckors handläggningstid när det gäller ersättning från sjukförsäkringen. I 23 veckor har sjuka fått vänta på ersättning, fast detta är en statlig myndighet som regeringen har att hantera. Det visar att det inte är så enkelt.
Har man en regering som dessutom försämrar, försvårar och ständigt förändrar regelverket uppstår problem. Generaldirektören för Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen sade att en förenkling av arbetsgivarintygen skulle kunna påskynda processen med granskning och beslut inför utbetalning av a-kasseersättning. Den förenklingen äger arbetsmarknadsministern.
Han hänvisar till att det här är privaträttsliga föreningar som han inte kan göra något, men det är faktiskt arbetsmarknadsministern som påverkar lagstiftningen, fru talman. Man ska heller inte glömma bort att det är regeringen som har gett anslag till exempel till Alfakassan för att täcka det underskott som finns när det gäller anslutna där.
Vi vet i dag att många av dem som är anslutna till Alfakassan får betala 22 kronor per dag som en extra avgift till den a-kassan. Det beror naturligtvis på att regeringen har valt att inte räkna upp pengarna till försäkringen, vilket innebär att den stora del som är ansluten där kommer att få betala en högre avgift än vad många andra får göra, generellt sett, utifrån sin ersättning.
Det är givetvis också en fråga som regeringen äger. Jag blir lite trött när man bara försöker säga att det är en ekonomisk kris och att man inte kan hantera problemet eller göra någonting. Man kan bedriva en aktiv jobbpolitik, men man kan också se till att förändra regelverket när det gäller arbetslöshetsförsäkringen, och jag tycker att man måste agera när man ser att människor blir utan pengar.
När man ser att Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan nu ska trycka ut fler i ett a-kassesystem som redan har problem att hantera de stora mängderna människor som ansöker, då måste ansvarig minister tycka att det är en viktig fråga att försöka lösa. Men han säger: Vi tittar på det och ska följa utvecklingen. Det tycker inte jag är en hållbar politik, fru talman, så jag skulle i alla fall vilja höra om inte arbetsmarknadsministern har tänkt efter en gång till.
Eva-Lena Jansson (S):
När den här regeringen tillträdde hösten 2006 var man ganska snabb att lägga fram en proposition om en försämring av a-kassan. Det gick väldigt snabbt att hantera det. När vi nu ser att det uppstår problem med förändringarna i a-kassan vägrar regeringen att agera snabbt. Jag tycker att det är märkligt. Det IAF:s generaldirektör pekar på är att det krävs lagändringar. Det tar sin tid, svarar hon i en intervju, för att man ska kunna komma till rätta med problemen.
Men det gick snabbt att förändra a-kassesystemet, och det har också gått ganska snabbt att försämra sjukförsäkringen. Jag har därför lite svårt att förstå att regeringen säger att de ser över och har fortlöpande dialog, för när jag läser kommentarerna från IAF uppfattar jag inte att det har funnits någon tydlig dialog.
Min interpellation som vi debatterar i dag, den 5 november, lämnades alltså in den 9 oktober. Då pekade jag på ett inslag i Rapport den 5 oktober som visade att en arbetslös person tvingades vänta upp till sex månader. Man kan fundera över vad som har hänt sedan jag lämnade in interpellationen, mer än att arbetsmarknadsministern har varit för upptagen för att träffa mig.
Jag tycker som sagt var att det är viktigt att människor får sin ersättning. Det är förstås också viktigt att det är rättssäkert och att det prövas ordentligt, men när vi vet att 60 procent av dem som ansöker till Alfakassan får avslag eftersom de inte har rätt till ersättning vet vi också att det naturligtvis påverkar även dem som har rätt att få den här ersättningen.
Det är därför jätteviktigt att de som har rätt till ersättning också ska kunna få det, så att regeringen inte bara knuffar ut folk från sjukförsäkringen och det uppstår en kö som a-kassan inte är beredd att ta emot.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är intressant att näringsministern väljer att avstå från frågan som jag försöker få svar på, varför regeringen inte vill att Riksrevisionen ska få möjlighet att granska. Det är självklart att Riksrevisionen själv avgör vad man vill granska. Men om det inte finns praktiska möjligheter att genomföra denna granskning innebär det per definition att man hindras. Regeringen har aktivt medverkat till att Riksrevisionen inte kan fortsätta granska.
Man har gjort det genom att inte göra förändringarna i bolagsordningen för Posten Norden. Man har inte lagt fram ett lagförslag som gör det möjligt för Riksrevisionen att fortsättningsvis granska även statliga bolag som staten inte har bestämmande inflytande över, till exempel Posten Norden där Sverige har 50 procent bestämmande inflytande.
Riksrevisionen har i sin verksamhetsplan lagt fram ett förslag till ändring i just den här lagen. Utgångspunkten ska vara att när det gäller den rättsutredning som under 2009 genomförts av Riksrevisionens mandat ska en framställan till riksdagen kunna lämnas senast den 1 november 2010. Den frågan kommer riksdagen sedan att kunna få hantera. Det som är märkligt är att inte regeringen själv har agerat.
Maud Olofsson anser i sitt svar att det är riksdagen som ska lägga fram förslag om lagar. Självklart. Vi motionerar och lägger fram en massa lagförslag. Problemet är att regeringen i den här frågan inte lyssnar på oss från oppositionen. Men regeringen har själv möjlighet att lägga fram lagförslag och hade kunnat undvika den här situationen. För mig känns det som att man försöker mörka vad det nu finns i den här affären och i det här samgåendet som kanske inte är så bra.
Jag har ingen aning om hur det ser ut. En konkret sak som jag har sett i samgåendet mellan Posten Sverige och Post Danmark är att antalet män i ledningsgruppen utökades. Det blev ännu fler. Jag tror att det är en kvinna i ledningsgruppen på tolv personer. Vi vet inte hur det ser ut med bonussystem etcetera, och vi vet inte vad bakgrunden är till att de 2 000 anställda inom Posten ska få sluta.
Det är häpnadsväckande i sig att 2 000 jobb försvinner i Sverige. Det har regeringen inte ens orkat gäspa åt. Man kan fundera på vad det är i det här som man har velat dölja. Jag tycker att det är viktigt att Riksrevisionen ska kunna granska ett av våra största statliga bolag. Om man nu förvägras göra det och regeringen aktivt bidrar till att inte göra något åt det har regeringen ett ansvar.
Varför valde regeringen att inte göra den här förändringen i bolagsordningen? Och varför har man inte lagt fram ett lagförslag? Det har fortfarande Maud Olofsson försökt undvika att svara på, tycker jag. Jag hoppas att hon kan försvara varför man har varit så passiv, men jag är inte riktigt säker på att jag kommer att få något svar, fru talman. Men jag hoppas.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar handelsminister Ewa Björling för svaret. Bakgrunden till min interpellation är det faktum att SVT-programmet Korrespondenterna uppmärksammade att det statliga företaget Rymdbolaget tillsammans med handelsminister Ewa Björling besökt Libyen i syfte att till de libyska myndigheterna sälja ett system för flygburen övervakning.
I programmet framgår att övervakningssystemet ska användas för att spana efter flyktingar. Det är sedan tidigare känt att Libyen inte ställt sig bakom FN:s flyktingkonvention och att landet har ett avtal med Italien om att tvinga tillbaka flyktingar som tar sig över havet.
I regeringens handelspolitiska deklaration 2008 kan man läsa följande: Många svenska företag hör till världens bästa på att ta socialt ansvar som delvis handlar om arbetsmiljö, arbetsvillkor, miljöhänsyn och anti-korruption. För mig som minister handlar detta i grunden om respekten för och efterlevnaden av mänskliga rättigheter. I konfliktområden är det än mer viktigt men samtidigt svårare för företagen att ta socialt och miljömässigt ansvar.
Regeringen uppmuntrar företag att följa OECD:s riktlinjer för multinationella företag och respektera principerna i Global Compact oavsett var i världen de verkar. Det är viktigt att företagarna själva känner ett ägarskap och driver dessa frågor. Därav min fråga till Ewa Björling, för det här är inte vilket bolag som helst. Det är ett statligt bolag som har ägardirektiv från regeringens sida.
I svaret från handelsministern säger ministern: "Det är givetvis inte aktuellt för mig att främja exporten av produkter eller tjänster som inte får exporteras från Sverige eller produkter som med stor sannolikhet riskerar att bli till verktyg för dem som kränker mänskliga rättigheter eller internationell rätt."
Vad som framkom i programmet, herr talman, var att Rymdbolagets Björn Ohlsson säger: Vi ska hjälpa er att hålla efter flyktingsituationen utmed gränserna och ute på Medelhavet. Det innebär alltså att stoppa de människor som vill ta sig till Europa via havet och därmed kränka mänskliga rättigheter, det vill säga FN:s resolution om alla människors möjlighet att söka asyl.
Då blir min fråga: Hur kan handelsministern ha deltagit på den här resan, som aktivt var ett försök att kränka mänskliga rättigheter? Vi vet hur situationen är för de människor i Libyen som försöker fly. Enligt handelsministerns egna ord förekommer det fruktansvärda kränkningar av flyktingar när det gäller mänskliga rättigheter i Libyen. Ändå medverkar den svenska regeringen och handelsministern till att försöka sälja detta.
Det är därför jag har ställt frågan, herr talman. Jag är inte riktigt säker på att jag har fått svar på frågan. Om man nu har medverkat till handelsresor tidigare med företag vars produkter kan komma att användas så att mänskliga rättigheter kränks, hur tänker man då sätta stopp för det? Kommer man att göra en ordentlig kontroll nästa gång? Herr talman! Jag hoppas få ett lite mer utförligt svar från handelsministern.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ställde frågan utifrån en faktisk situation, att Sveriges regering aktivt har följt med ett statligt bolag i syfte att sälja övervakningssystem till staten Libyen. Libyen har ett avtal med Italien om att hindra människor från att ta sig från den ena kusten till den andra, något som har kritiserats av FN:s flyktingorgan UNHCR.
Dessutom har Amnesty kritiserat hur flyktingar behandlas i Libyen. Att då hänvisa till att det inte blir någon affär, herr talman, tycker jag med förlov sagt är något märkligt. Syftet var ju att Rymdbolaget skulle göra en affär, och handelsministern var med som dörröppnare. Från bolagets sida säger man: Vi kan hjälpa er att hålla efter flyktingsituationen utmed gränserna ute på Medelhavet.
Och handelsministern säger att det är ett civilt övervakningssystem och att Sverige är med och bidrar till ett bra övervakningssystem. Då blir det svårt att inte se att det här skulle användas i Libyen just för att kränka mänskliga rättigheter.
Man behöver inte vara någon Einstein för att förstå att om en stat som Libyen, som har det här avtalet med Italien och dessutom kränker mänskliga rättigheter och har fått kritik för hur man behandlar flyktingar, nu aktivt söker ett företag som kan sälja övervakningssystem blir syftet uppenbart för alla. Då blir min fråga: Hur kan regeringen ha varit med och ens medverkat till det här?
Vad regeringen säger nu via handelsministern, herr talman, är att vi får se, att det kan bli liknande handelsresor igen. Jag har i alla fall inte förstått att det finns någon motsättning här. Hon tar upp telekommunikationer som ett exempel, men det kan ju lika gärna vara så att man åker för att sälja nya signalspaningssystem i andra länder, och då blir syftet verkligen att övervaka. Herr talman!
Visserligen hade handelsministern en lång utläggning om hur viktig handelspolitik är, och handelspolitik är viktig. Men det är lika viktigt att stat och statliga bolag respekterar mänskliga rättigheter och inte aktivt ägnar sig åt affärer i syfte att faktiskt kränka andra människors mänskliga rättigheter. Herr talman! Jag är lite besviken på handelsministern.
Jag hade hoppats att hon här och nu i kammaren för oss skulle redovisa hur hon tänker gå till väga för att säkerställa att hon inte följer med på den här typen av resor i fortsättningen. Jag fick inte något riktigt konkret svar, så handelsministern får en chans till, herr talman.
Eva-Lena Jansson (S):
När det gäller de frågor som Ewa Björling ställer är det naturligtvis viktigt att hon läser våra utrikespolitiska dokument. Där kan hon se hur vi ställer oss till handelspolitik och så vidare. Om hon dessutom hade varit i kammaren i onsdags hade hon kunnat debattera vår handelspolitik och synen på handelspolitik. Ewa Björling var inte här i onsdags, annars hade hon haft möjlighet att debattera just den frågan. Herr talman! Jag väljer att uppehålla mig vid min interpellation.
Sverige har antagit FN-konventionen om mänskliga rättigheter och har därmed förbundit sig att följa den. Då blir min fråga till handelsministern igen: Är det i enlighet med regeringens politik att följa med ett statligt bolag eller något annat bolag vars produkter har ett syfte att kränka mänskliga rättigheter? Det var nämligen väldigt tydligt när det gällde Rymdbolaget.
Man skulle sälja någonting som skulle användas för att övervaka och förhindra flyktingar att söka asyl, det vill säga bryta mot FN-konventionen om mänskliga rättigheter. Var det en bra idé att följa med på en sådan resa?
Det vore bra om statsrådet svarade på den frågan här, därför att den argumentation som handelsministern nu har använt här i talarstolen, herr talman, kan jag inte tolka på något annat sätt än att hon tyckte att det var en bra resa, att det var i enlighet med regeringens politik och att det var en bra idé att följa med Rymdbolaget för att försöka sälja detta övervakningssystem.
Då är det väl bra om man redan här och nu redogör för att man tyckte att det var ett bra initiativ och en bra resa, även om det inte blev någon affär. Jag skulle gärna vilja ha svar på de konkreta frågorna, herr talman.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Beatrice Ask, för svaren! Jag har tagit upp frågan om just patenten utifrån den statistik som finns över patent hos Patent- och registreringsverket, PRV, och i Europa via EPO, European Patent Office, som visar att antalet patent i Sverige och Europa har minskat. Det finns flera orsaker till nedgången, rådande lågkonjunktur och det faktum att man i dag strategiskt väljer var ansökan om patent gör störst nytta.
Handläggningen av patentärenden har också blivit en bidragande orsak till nedgången. Enligt uppgift har till exempel EPO, det europeiska patentkontoret, blivit tuffare i sina granskningar när det gäller grundhandlingarna i patentansökningar. Patentombud vittnar också om en utveckling där patentansökningar tvingas bli alltmer detaljerade och komplicerade, med ökad kostnad som följd.
Specifikt i Sverige sägs många patentansökningar avslutas just på grund av översättningskravet. När det gäller svårigheten att upprätthålla och försvara patent från intrång pekas de långa hanteringstiderna ut som en av orsakerna till allt färre patent. Det är därför jag har ställt de här frågorna. Dess värre verkar det, herr talman, som om Beatrice Ask har blandat ihop två frågor.
Jag ställde först en fråga: "Avser justitieministern att vidta några åtgärder för att patenttvister och andra IPR-frågor ska kunna få en snabbare hantering i domstolar?" Sedan frågade jag: "Avser justitieministern att vidta åtgärder för att IPR-frågor som exempelvis patent kan handläggas av en specialdomstol?" Svaret andas att man gör en utredning men pekar egentligen inte på om det finns anledning att prata om en specialdomstol.
Jag skulle ändå vilja att justitieministern svarade lite mer konkret. I svaret tar justitieministern upp förhandlingarna om ett förbättrat europeiskt patentsystem och just en enhetlig europeisk patentdomstol. Vi är helt överens om att en sådan behövs.
Det finns stora förhoppningar om att den ska bidra till minskade kostnader, men just vad kostnaderna för ett europeiskt patent blir i slutändan har vi inte sett. Det pågår fortfarande diskussioner om vad det kommer att sluta på. Jag har en följdfråga också till Beatrice Ask. Hur driver regeringen frågan om hemvisten för en enhetlig europeisk patentdomstol? Det skulle faktiskt kunna vara så att Sverige skulle kunna vara en bra hemvist för en sådan domstol.
Jag skulle tycka att det vore alldeles utmärkt om den svenska regeringen drev den frågan. Enligt svaret på min sista fråga, "avser justitieministern att ta initiativ till en översyn av reglerna för nationella patentansökningar när det gäller ansökan på annat språk än svenska?" har Regeringskansliet påbörjat ett arbete för att se över detta.
Då skulle jag gärna vilja veta när man gjorde det, för i går när jag besökte Patent- och registreringsverket var det i alla fall inte känt där. Så sent som i går uttryckte man fortfarande förhoppningar om att det här skulle kunna vara någonting som regeringen skulle kunna ta tag i. När påbörjades det här arbetet, Beatrice Ask? Det skulle jag vilja få lite svar på.
Eva-Lena Jansson (S):
Frågan ligger alltså hos Maud Olofsson. Då får vi försöka höra med henne när man har påbörjat arbetet, för det är fortfarande inte känt hos den myndighet som hanterar frågan och tog upp den med mig så sent som i går. Jag förstår också att det är en demokratifråga. Det är klart att den som eventuellt ska kunna hävda sitt eget patent gentemot ett nytt patent och hävda att det är ett intrång på ett redan givet patent ska kunna se och läsa handlingarna på sitt eget språk.
Det är klart att man måste kunna göra det på svenska om man är svensk medborgare. Frågan är inte helt enkel, men det handlar naturligtvis om att hitta möjligheter. Jag förstår att frågan om en Europadomstol och ett Europapatent har hanterats ganska länge. Det är inte bara den här regeringen som har drivit frågan utan även den tidigare socialdemokratiska regeringen jobbade med den.
Man har inte drivit frågan om att domstolen ska komma till Sverige, men nu när inte Sverige är ordförande längre kan det kanske leda till en lösning att faktiskt lyfta fram den. Just när det hänger på språkfrågan kanske Sverige som tidigare neutralt land skulle kunna vara en lämplig hemvist för en ny europeisk domstol. Jag tror i alla fall att det är bra att regeringen tar med den frågan. Jag kanske formulerade den här interpellationen lite slarvigt.
Jag skrev specialdomstol, men jag menar naturligtvis precis det som justitieministern säger, herr talman, att det handlar om att en domstol inom rättsväsendet ska få det utpekade ansvaret, precis som man sade när det gäller till exempel frågor inom Ipredlagen. Då pekade man ut Stockholms tingsrätt som lämplig att hantera de frågorna. Jag tycker att det är viktigt, om man nu ser att vissa tingsrätter har väldigt få fall per år, att man säger att det är en viss tingsrätt som ska ha de här målen för att det ska kunna vara en rättssäker prövning.
Jag tog också upp frågan om den kritik som finns mot Europapatentkontoret, att man där har blivit hårdare och att det också finns en praxisskrivning. Den frågan förstår jag att justitieministern inte kan uttala sig om, men jag tycker i alla fall att det är viktigt att man tar med sig den i det fortsatta arbetet med patent eftersom den uppenbarligen påverkar hur nya patent ska skrivas och ansökas om. Herr talman!
Någon ytterligare kommentar från justitieministern kan jag kanske få.
Eva-Lena Jansson (S):
När man diskuterar jämställdhet brukar ofta de fem härskarteknikerna komma upp. Carl B Hamilton tog upp en. Jag vill ta upp en till, nämligen påförande av skuld och skam. Det är precis vad Carl B Hamilton och Gunnar Andrén ägnar sig åt när man försöker diskutera andra frågor. De försöker framställa oss som ointresserade av manliga industriarbetare. Jag kan påminna om att näringsministern och den här regeringen har varit ointresserad av hur det har gått inom fordonsindustrin.
Om det är någon ni ska kritisera så vänd er till er egen regering. Vi har varit intresserade av att få se en lösning, men det har inte ni varit. Gunnar Andrén frågar om vi vill ont. Nej, ni vill nog inte ont, men er politik gör ont. Den drabbar och slår hårt mot dem som är arbetslösa och sjuka. Var fjärde ensamstående kvinna med barn är beroende av olika välgörenhetsorganisationer.
Det är skamligt att ensamstående kvinnor i dagens Sverige ska vara beroende av välgörenhet. Jag föredrar solidaritet. Det betyder att jag kanske måste avstå sådant som jag skulle ha velat ha för att någon annan behöver det bättre, inte att jag ska skänka bort något jag inte vill ha. Det är välgörenhet. Vi har satsat på 100 000 nya jobb och utbildningstillfällen, precis som Monica Green har sagt.
Vi satsar på en jämställdhetspolitik där vi också tittar på bland annat en jämställd föräldraförsäkring. Vi tror att pappor är lika bra föräldrar som mammor. Vi tycker att unga män ska kunna vara hemma med sina barn och att inte kvinnorna ska ta ut hela föräldraförsäkringen. Vi har försökt att diskutera jämställdhet, men intresset från de borgerliga debattörerna har varit minst sagt begränsat, herr talman.
Det betyder förmodligen att det kommer att bli fler debatter, inte för att intresset hos de borgerliga är stort utan för att det är stort från Socialdemokraternas, Vänsterpartiets och Miljöpartiets sida. Jag hoppas att finansministern har insett att hans politik slår hårt och att den i huvudsak drabbar kvinnor och gynnar män. Jag är missnöjd med det, och jag hoppas att väljarna hjälper mig att byta politik den 19 september 2010.