Jens Holm (V):
Jag ställer mig i min tur lika frågande till socialdemokraten Ann Linde. Jag förstår inte hur man kan representera ett parti som är progressivt och som har hög svansföring i frågor som rör miljö, folkhälsa, arbetarnas rättigheter och så vidare och tycka att ett sådant här omfattande investerings- och handelsavtal bara är bra.
Låt mig bemöta några av de saker som handelsministern tar upp. Hon lutar sig i hög grad mot den rapport jag visar här. Det är en snabbrapport som vår myndighet för handelsfrågor, Kommerskollegium, har skrivit samman nu i sommar. Man hade en månad på sig att göra detta, och man vände sig till fyra remissinstanser. En av dem var Naturvårdsverket, som skrev tillbaka i en inlaga på fem sidor.
Det var bara en massa nya frågor. Naturvårdsverket frågar till exempel om det inte kan vara så att man i och med CETA-avtalet kommer att tolka EU:s miljöregler som dolda handelshinder.
De frågar också om det inte finns en risk för att föregångsländer blir stämda av multinationella företag och om det inte finns en risk för en nedkylningseffekt på lagstiftningsarbetet som skulle kunna påverka miljöarbetet negativt. Det är tre konkreta frågor som Kommerskollegium inte svarar på i sin rapport, och jag tycker att det är fullt legitima frågor som tas upp.
Ann Linde säger att investeringsskydd inte är något nytt. Det är det inte, men det vi nu ser runt om i världen är att storbolagen alltmer använder investeringsskyddet för att stämma stater. Märk väl: Det är bara bolagen som kan stämma stater. Staterna kan inte stämma bolagen tillbaka. Jag skulle vilja fråga handelsminister Ann Linde: Vad är det för fel på våra svenska domstolar? Vad är det för fel på de kanadensiska domstolarna eller på EU-domstolen?
Det är ganska väl fungerande rättsstater där man kan hantera dessa frågor. I fallet Vattenfall, till exempel, undrar jag varför man inte drev processen i Tyskland när det handlade om kompensation för avvecklingen av kärnkraften. Jag tänker också på när Tyskland införde nya och hårdare krav på utsläpp från Vattenfalls kolkraftverk i Moorburg i Hamburg. Om man vill ha kompensation för det, varför driver man då inte detta i Tyskland?
Varför ska man gå till en helt sluten tvistlösningsmekanism i Washington och lägga fram ett bud där man kräver 40 miljarder kronor? Jag tycker ärligt talat att det är ett oskick, och jag förstår det inte. Jag vill ha ett svar från Ann Linde: Vad är det för fel på det ordinarie rättsväsendet? Varför ska vi skapa ett parallellt väsen för storföretagen? Jag skulle också vilja ställa en annan fråga till Ann Linde.
I CETA och även i avtalet med USA, TTIP, finns det förslag på ett så kallat regulatoriskt samarbete. Man ska sätta upp ett forum där bland andra representanter från företag ska sitta med och kunna tycka till om framtida lagförslag.
Här tycker jag precis som Kemikalieinspektionen skriver i sin inlaga till rapporten från Kommerskollegium: Finns det inte en risk för att miljöarbetet och kemikaliearbetet kommer att fördröjas när alla nya lagförslag måste passera ett sådant här forum? Skulle Ann Linde här och nu kunna bekräfta att storbolagen kommer att ha en plats i det så kallade Regulatory Cooperation Forum?
Om man inför en sådan här överrock på lagstiftningen är jag rädd för att man får en risk för paralyzing by analyzing, som man brukar säga i USA och Kanada. Delar inte Ann Linde min uppfattning att det finns en risk för att det progressiva arbetet kommer att tryckas ned?