KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Det är intressant att höra vad man tycker om att bestämma detta i detaljplan. I dag byggs det mycket mer bostadsrätter än hyresrätter. Vi vet att det under de senaste 20 åren har byggts mycket färre hyresrätter, och under de senaste sex sju åren har man byggt mer bostadsrätter än hyresrätter.
Genom att reglera detta garanterar vi blandade upplåtelseformer, och då vet vi att det blir balans. Samtidigt har människor insyn. Det här ger mycket mer frihet än det som finns i dag. I dag är det antingen-eller. Allt är till salu.
Du kan köpa för hur mycket som helst och sedan sälja, i Skärholmen, i Sätra, där jag själv bor, och i många andra områden. I innerstaden i Stockholm har man sålt ut. Det har inte blivit bättre ur aspekter som segregation, utanförskap, fattigdom eller närområdets sociala möjligheter och påverkan.
Därför håller inte er argumentation. En annan viktig aspekt är skyddsreglerna vid renoveringar och överhyror. Det är beklagligt att både Moderaterna och Folkpartiet här säger att det finns regler och att det inte är fråga om mindre inflytande. Min fråga är: Vad har ni i så fall för regler och normer?
Vad gör ni för att dessa människor inte ska betala mellan 25 och 70 procent i överhyror? Vad finns det? Hur ska vi som politiker se till att folk inte behöver flytta utan kan bo kvar när man renoverar? Det handlar inte om lyxrenoveringar. Vad ska vi göra för att människor ska få makt att bestämma var de vill bo eller om de vill stanna kvar?
Amineh Kakabaveh (-):
Roland Utbult påstod i sitt anförande att utbudet när det gäller andrahandsuthyrning har ökat med 30 procent och att den svarta hyresmarknaden har minskat. Mina frågor är: Vad har han för data?
Var finns det faktaunderlag som vi inte vet om men som Roland vet om? I högerregeringen ligger KD i spetsen, med Attefall som bostadsminister.
Vad har ni för ansvar när det gäller skyddsreglerna för de människor vars bostäder renoveras - delar av det mot deras egen vilja - och som ska få betala överhyrorna? Folk tvingas flytta. KD talar om individens möjlighet och rättighet.
Vad finns det för rättigheter för de människor som egentligen inte kan påverka sitt eget boende och tvingas flytta efter en renovering? Det är en renovering som inte är deras fel; det är inte deras fel att lägenheten inte är ombyggd eller renoverad på 40 år. Nu ska barnfamiljer, äldre och fattiga flyttas. Vad är det för politik KD driver när det gäller just dessa individer?
Ni låtsas stå på de svagas sida, men i själva verket genomför ni en politik som inte alls är som ni påstår.
Amineh Kakabaveh (-):
Det är mycket viktigt. Det har stor betydelse för befolkningen i Iran att Sverige är pådrivande i den här frågan. Vi vet att varenda regim i regionen är en diktatur som skakar.
Jag hoppas verkligen att det en dag också blir Irans tur. Därför är det viktigt att mänskliga rättigheter alltid är i fokus. Inte minst gäller det kvinnornas situation.
I Carl Bildts svar nämns särskilt att medeltida straff utdöms enligt sharialagar där kvinnor stenas till döds på grund av äktenskapsbrott och oppositionella hängs. Det är sådana metoder som används mot kvinnor och män. De skiljer sig åt, men båda är avskyvärda.
Kan man göra olika saker? Jag gick flera år tillbaka och tittade på vad vi gjort och såg att mitt parti, Vänsterpartiet, tillsammans med flera andra riksdagspartier väckte en gemensam motion i riksdagen om läget i Iran. Utrikesministerns parti, Moderaterna, var också med. En av undertecknarna var Henrik Järrel.
Man kan göra en hel del gemensamt eftersom det handlar om mänskliga rättigheter. Vi brukar hålla fanan högt när det gäller dessa frågor. Det är glädjande att utrikesministern vill och ska följa upp detta.
Det är viktigt med sådana här debatter där vi med jämna mellanrum följer upp frågan om mänskliga rättigheter. Utrikesministern säger i sitt svar att det kommande presidentvalet i juni kommer att bli en barometer med vars hjälp vi kan avläsa det politiska klimatet.
Utrikesministern säger också att han tar upp de frågor som rör mänskliga rättigheter varje gång han träffar den iranske utrikesministern. Det hemska är att när det kommer till kritan är det varken premiärministern, presidenten eller utrikesministern som bestämmer. Tyvärr är det mullorna i väktarrådet som gör det. Det är den grupp som fattar besluten.
Vi vet att det särskilt är rådets ordförande ayatolla Khamenei som gör det. Han är en av dem som sedan Mykonosrättegången 1992 är internationellt efterlyst för anstiftan till mord på den kurdiske oppositionsledaren Sharaf Khandi.
Det här är alltså inte lätt. Vi har att göra med dessa ayatollor, och frågan är hur man ska komma åt att föra samtal med ayatollorna, som har all makt och fattar beslut om sådant som händer både i och också utanför landet, till och med om mord.
Amineh Kakabaveh (-):
Javisst, vi är olika ideologiskt, men det är mycket bra att vi är överens om frågor rörande mänskliga rättigheter, kvinnors och barns rättigheter, både när det gäller Iran och internationellt i övrigt.
Precis som Carl Bildt säger är det viktigt för vår omvärld att vi i Sverige är eniga och håller fanan högt vad gäller mänskliga rättigheter. Också metoderna är viktiga, till exempel när man har en diskussion om oppositionella.
Vilka är de, och varför ska man välja dem som utnämner sig som oppositionella, till exempel Mousavi, som kallar sig ledare för Gröna bandet? Han var faktiskt själv kriminell under sin ministerperiod på 90-talet. Han var den främste "mördaren" och beordrade mord på fackliga ledare, socialister och studenter.
Varför ska han betraktas som oppositionell? Det finns många andra, inte minst inom landet, vilket är väldigt viktigt. Jag har kontakt med en hel del fackliga aktivister som är förföljda av regimen och söker asyl i Sverige.
Det är viktigt att Sverige tar ställning för deras rätt och inte skickar tillbaka dem. De personer som jag skrivit om i min interpellation och nämnt nu vill bara bevaka arbetarnas intressen. De är förföljda och sitter i fängelse. Därför är det viktigt att vi tror på de människor som bevisligen har flytt landet.
Jag tror att många lyssnar på den här debatten och ser vikten av en sådan debatt.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet Stefan Attefall för svaret. Det är naturligtvis positivt att statsrådet delar min uppfattning i vissa av frågorna - det är alltid positivt - men jag måste också säga att svaret är väldigt defensivt. I Sverige står vi i dag inför stora utmaningar.
En betydande andel av det som går under beteckningen rekordårens allmännytta, särskilt det som byggts före och under 70-talet, har stora upprustningsbehov. I dag beräknas 300 000 av lägenheterna i beståndet ha upprustningsbehov.
Kostnaderna uppskattas till någonstans mellan 50 och 275 miljarder enligt såväl Sabos som Boverkets och Hyresgästföreningens beräkningar. Till detta projekt kommer staten inte att bidra med pengar; det har regeringen och Attefall klargjort.
En stor del av kostnaderna kommer i stället att finansieras genom hyreshöjningar, det vill säga betalas av hyresgästerna. Jag undrar verkligen vad som händer med hyrorna och vad som händer med de hyresgäster vars hem byggs om. Vart ska de ta vägen under och efter ombyggnationen? Vilket inflytande har hyresgästerna över själva processen?
Vad blir konsekvenserna för individerna, familjerna och samhället? Ska de bo kvar eller tvångsflyttas? Herr talman! Jag reagerar också väldigt starkt mot att statsrådet Attefall hänvisar till att man har höjt bostadsbidragen.
Det är fråga om några hundralappar, medan hyreshöjningarna efter ombyggnaden kan röra sig om flera tusen kronor. Jag undrar verkligen om Stefan Attefall har någon idé om vart hyresgästerna ska flytta om de inte kan bo kvar på grund av hyreshöjningar.
Tycker han ändå inte att det verkligen är märkligt, och också knepigt, att lägga 14 miljarder på ROT-avdrag men inte ge något stöd till vare sig nybyggnation eller upprustning? Det är en ekvation som jättemånga, däribland jag, inte kan få ihop.
Varför finns det så många miljarder till detta men inte till upprustningsområdena, där det är väldigt akut?
Tidigare forskning har visat att tvångsflyttningar, som är en vanlig följd av kraftiga hyreshöjningar i samband med renoveringar och ombyggnation, naturligtvis oundvikligen mest drabbar fattiga som har mindre ekonomiska medel att klara de hyreshöjningar de tvingas till.
I dag är hyresfastigheterna liksom bostadsrättsföreningarna undantagna från regeringens ROT-avdrag. Trots att renoveringar av flerfamiljshus är en alltmer akut nödvändighet är renoveringsåtgärderna inom dessa områden missgynnade av regeringens politik. Både ur ett socialt och ur ett ekonomiskt perspektiv är det brådskande - ett statligt initiativ måste tas.
Det har både forskning och olika institutioner påpekat, och det vet Attefall om.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag förstår att när man inte har en politik som täcker ett viktigt område går man på offensiven. Jag vet inte om statsrådet har läst våra motioner. Där står att skattepengarna naturligtvis också ska gå till de områden i allmännyttan där det behövs upprustning. Det är det vi vill.
Dessutom säger vi att de som inte sköter sig, fastighetsägare eller kommuner som till exempel inte bygger nya bostäder till sina invånare, och fastighetsägare som sköter fastighetsbeståndet dåligt ska kunna vitesbeläggas. Om du har läst våra motioner kan du se det. Min och mitt partis politik bygger inte på de orättvisor som högerregeringen har bidragit till under de senaste sex åren.
Jag talar om klasskillnader, om att människor bor i områden där det är mögligt och där förhållandena är fruktansvärda. Det är de människor som har det värst i detta samhälle. Mitt parti hävdar rättvisa för dem också och inte bara för det fåtal som din politik har gynnat.
Jag är väldigt stolt och glad över att Vänsterpartiet ensamt står för den rätten. Det är inte som KD, som är underordnat ett stort moderparti, nämligen Moderaterna. Jag är helt övertygad om att man håller med Moderaterna i de flesta frågor, och man är underställd. Det är bättre att stå på sig, precis som Sabo, Boverket och Hyresgästföreningen med flera, som tycker som vi i den här frågan.
Det finns många branscher som tycker som vi och som säger att staten måste ta sitt eget ansvar. Det ansvaret kräver vi, precis som alla andra. Vad sedan andra partier tycker är inte väsentligt. Det väsentliga är hur människor har det.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till att jag ställde den här interpellationen var den oro som har väckts på flera håll, bland annat från Hyresgästföreningen.
För räkenskapsåret 2011 har kommunfullmäktige i Stockholm beslutat om värdeöverföringar på ca 1,3 miljarder kronor från de tre allmännyttiga bostadsbolagen: Svenska Bostäder, Stockholmshem och Familjbostäder.
Bolagens sammanlagda vinst uppgick detta år till ca 849 miljoner kronor. Det innebär att de tre bolagen år 2011 har delat ut ca 450 miljoner kronor mer än vad de har gjort i vinst för det året.
Enligt 5 § 1 lagen om allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolag kan kommunerna ta ut vinster från bolagen om dessa överföringar används för åtgärder inom ramen för kommunens bostadsförsörjningsansvar som till exempel främjar integration och social sammanhållning.
Problemet är att skrivningarna i propositionen är mycket otydliga när det gäller åtgärder som faller inom ramen för kommunernas bostadsförsörjningsansvar och som främjar integration och social sammanhållning.
Denna otydlighet leder till att många kommuner tycker att det är rimligt att lyfta vinster för att använda pengarna till rena infrastrukturprojekt, som att bygga livsmedelsbutiker eller spårvägsterminaler eller klippa häckar och gräs. Är det då verkligen fråga om social sammanhållning och att främja integration?
Detta är rimligen åtgärder som inte kan betecknas som bostadsförsörjningsfrågor eller vara till för att främja integration och social sammanhållning. De stora överföringarna leder till att bolagen inte kommer att kunna genomföra angelägna upprustningar och nybyggnationer.
I dag hörde vi igen på P1 att de flesta kommuner i landet som man har frågat har behov av att bygga bostäder, inte minst med tanke på att en kvarts miljon ungdomar behöver en bostad. Enligt Boverkets egen prognos behövs det 44 000 nya bostäder varje år.
Enligt P1 i morse planerar man att bygga 25 000 lägenheter. Man borde bygga bostäder för dessa 1,6 miljarder.
Om man bygger lägenheter på 62 kvadratmeter skulle man med de 1,6 miljarderna i värdeöverföringarna kunna bygga 900 lägenheter på 62 kvadratmeter. Det är intressant att höra vad bostadsministern tycker om detta. Ministern säger också att det i stora bolag kan bli fråga om stora belopp.
Javisst, men då finns det också stora behov - eller hur - med tanke på behoven av bostäder för ungdomar och andra människor.
Därför måste man se till att pengarna används på rätt sätt och inte i de syften som man hittills har haft, det vill säga klippning av häckar och annat underhåll, som också är viktigt - men inte för de här pengarna.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet! Det är intressant att höra en minister stå här i talarstolen och säga att det ska vara otydligt i lagen. Det är inte så himla bådande. Vi har en lagstiftning, och den ska inte tolkas på annat sätt utan ska tolkas rätt.
Det är faktiskt ett ansvar för ministern och hans departement att se till att lagen tolkas rätt. Vi vet att det finns indikatorer. Det finns tydliga exempel på att lagen tolkas affärsmässigt. De allmännyttiga bostadsbolagen kan inte göra annat än vad lagen säger.
Visst kan jag prata med mina kamrater i de kommuner som är rödgrönt styrda. Men om vi har en lag som gäller kommer de också att göra precis enligt lagen. Bostadsbolagen säger att de inte kan. Om de privata bostadsbolagen gör på ett sätt, då gör de på samma sätt. Problemet ligger inte, Stefan Attefall, hos mina kamrater som styr i de rödgröna kommunerna, utan problemet ligger faktiskt i regeringens beslut.
Det är inte så bred förankring, utan regeringen är i minoritet. Ni har fått stöd av bland annat Sverigedemokraterna för att genomföra denna lag. Vänsterpartiet har hela tiden varit emot. Vi föreslår nu att lagen ska utvärderas. Lagen har ställt till en hel del när det gäller demokratin.
De pengar som jag pratar om, värdeöverföringarna, är skattemedel från medborgarna i kommunerna. Det är egentligen det som är odemokratiskt. De pengarna används till helt andra syften än vad de borde gå till, till exempel behovet av upprustning i miljonprogramsområdena och behovet av nya bostäder.
Här står ministern och säger att det är sant att det är otydligt och att det ska vara så. När man har tömt alla konton hos bostadsbolagen, då ska man agera. Men då är det för sent. Det är i dag ett skriande behov av att bygga nytt och rusta upp.
När det gäller social sammanhållning och integration vet vi att det finns stora problem i det svenska samhället i många storstäder. Varför skulle man inte använda pengarna för att ge medborgarna - barn, äldre och ungdomar - möjligheter till ett bättre samliv i de här kommunerna i stället för att använda pengarna till annat?
När regeringen inte vill bidra med statligt stöd kommer byggandet självfallet att bli lidande. Där är det problem. Problemet är naturligtvis inte mina kamrater i kommunerna, för de tycker att detta är fruktansvärt, att lagen tolkas på alla möjliga sätt.
Jag undrar: Tycker verkligen ministern att det är en bostadsförsörjningsfråga eller en åtgärd som främjar integration och social sammanhållning att klippa häckar och gräs och att bygga spårvägsterminaler eller riva campingstugor? Är det verkligen social sammanhållning? Var regeringens avsikt med den nya lagen verkligen att bolagen ska kunna tömmas och bolagens vinster användas till sådana ändamål och åtgärder?
Tycker ministern också att det är rimligt att bostadsbolagen och deras hyresgäster ska finansiera detta? Eller ska det helt enkelt bestämmas kollektivt i kommunen?
Amineh Kakabaveh (-):
Det är inte konstigt att man i denna talarstol hela tiden vill lämna ifrån sig ansvaret och på ett arrogant sätt lägga det på andra människor. Jag sade detta i precis den ordningen. Ministern ska själv ta reda på vad det är han talar om. Det handlar egentligen om att det finns en lagstiftning som ministern själv säger är otydlig. Han inser själv att den är otydlig. Den tolkas på olika sätt.
När det finns en lagstiftning ska samma ordning råda i alla kommuner. Jag ska betona att det inte är de kommuner där mina partikamrater styr som har de värsta problemen, utan det är de kommuner som styrs av moderater och dina partikamrater. Det gäller till exempel Stockholm. I många delar av landet finns inte ens hyresrätter kvar. Man värnar om hyresrätten i sina tal.
Men i verkligheten är det helt annorlunda. Jag tycker att ministern ska ta ansvar och ta till sig den kritik som framför allt Hyresgästföreningen men även många andra har fört fram, och den är befogad. Det handlar inte om social sammanhållning och integration, utan det handlar i stället helt enkelt om att klippa gräs och häckar och riva campingplatser. Varför kan man inte inse det?
Varför lägger du ansvaret på mina partikamrater i andra delar av landet? Vi talar faktiskt om saker som händer här och nu. Jag upprepar att Boverket menar att vi för dessa 1,6 miljarder skulle kunna bygga 900 nya lägenheter om vardera 62 kvadratmeter.
Så säger statens eget verk. Vad säger bostadsministern om detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka Eva Olofsson för möjligheten till denna så aktuella debatt om socialarbetarnas situation och inte minst om de människor som socialarbetarna dagligen jobbar med. Av egen erfarenhet som socionom vet jag att man, när man är myndighetsutövare, inte vill jobba med budgeten.
Det handlar hela tiden om att hålla budgeten nere. Man tänker inte i första hand på de människor som socialarbetare jobbar med; man tänker på budgeten. Man har en press på sig.
Det är viktigt att tänka på att socialarbetare till övervägande delen är kvinnor, och det är kvinnor som har låg lön. De har inte så mycket att röra sig med. Därför är de väldigt tysta.
De hinner inte eftersom förhållandena på jobbet är som de är, och hemma ska de sköta barn och familj. Mycket hänger ihop med könsskillnader och maktrelationerna på jobbet och hemma. Situationen blir mycket svårare för de kvinnor som är socialarbetare. Det påverkar också rättssäkerheten.
Man ska hela tiden ta hänsyn till de lagar och normer som styr arbetet. Det är socialtjänstlagen och en massa andra föreskrifter som man måste ta hänsyn till. Man måste ha människan i centrum. Det handlar om människor som är i kris. Eva lyfte upp hemlösheten. Det är många som söker bostad.
Många har blivit utskrivna från Arbetsförmedlingen. Var får de stöd? De kommer naturligtvis till socialtjänsten. I dag finns de kanske inte i statistiken. Vi ska inte hävda att Sverige är mycket bättre än andra länder. Befolkningsmässigt är vi inte bättre än många andra EU-länder.
Men vi har fortfarande en välfärd som är bra, och vi ska fortfarande vara stolta. Jag hoppas att Maria Larsson och regeringen kommer att satsa mer på kommunerna. Ansvaret ligger inte bara hos kommunerna. Om kommunerna inte har medel och möjlighet hur ska de då uppnå målet?
Regeringen måste se till att de har resurser i dessa svåra tider där ungdomsarbetslösheten är stor och där hemlösheten är stor. Både ungdomar och äldre söker bostad. Många immigranter kommer till Sverige. Var hamnar de? Jo, hos den yrkesgrupp som vi talar om i dag, nämligen socialarbetarna.
Det finns många anledningar att lyfta upp den yrkesgruppen som har drabbats av låga löner och en ohållbar arbetssituation. De människor som är utsatta och söker stöd hos socialtjänsten ska ha rättssäkerhet.
Rättssäkerheten ska inte urholkas på grund av att vi inte har möjlighet att stödja utan lägger ansvaret på kommunerna. Vi måste se till att regeringen tar ansvaret. Man ska kunna känna sig stolt och glad och inte bara jobba administrativt utan med människan i centrum.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tänkte, precis som Eva Olofsson, säga att det handlar om en mångfaldig debatt.
När vi diskuterar arbetssituationen för yrkesgruppen socialarbetare eller socionomer vet vi vilket enormt arbete som ligger på deras bord och på deras axlar. Majoriteten är kvinnor, och de jobbar med människor med missbruk, med hemlösa och med människor som är traumatiserade på grund av att de har kommit från krigsdrabbade länder, har drabbats av tortyr och så vidare. Det ligger faktiskt på deras bord.
Det ligger också på deras bord att ta hand om människor som är bostadslösa eller hemlösa.
Jag tror att statsrådet själv är väldigt medveten om vem det är som jobbar med det arbete man har satt i gång för att bekämpa brottslighet. Det är socialarbetarna.
Därför finns det massor av andra anledningar att se till att rättssäkerheten kring de människor socialarbetare jobbar med ska garanteras för att man ska utföra ett arbete och inte bara jobba med administration, vilket är ofrivilligt. Jag tackar så mycket, och jag hoppas att vi fortsätter och får svar på frågorna.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag vill tacka statsrådet Maria Arnholm för svaret. Det är naturligtvis mycket glädjande att jämställdhetsministern redan på sin första dag som statsråd deklarerade att hon vill ta tag i de rådande könsmaktsstrukturerna när det gäller löneskillnaderna mellan män och kvinnor, vilka bitit sig fast i över två decennier.
Det är positivt att vi är överens om denna problematik. Jag vill säga att ministern har ett starkt stöd i och med att 15.52-rörelsen startats; den är nu inne på sitt andra år. Det är mycket positivt att det arbetet nu sätter i gång och det ställs krav på Moderaterna om att vi inte ska ha det så här.
Det här handlar inte bara om diskriminering av en grupp jämfört med en annan. Mer än halva befolkningen är kvinnor i alla samhällen. Därför har vi all möjlighet och all rätt att göra allt för att dessa skillnader ska utjämnas.
Jämställdheten måste råda i Sverige. Jag hoppas att alla kan hjälpas åt med detta. Det vore glädjande. Fru talman! Löneskillnaderna mellan män och kvinnor är ett av de allvarligaste samhällsproblemen på olika nivåer.
Det påverkar familjelivet, pensionsåldern och hela livet när kvinnor tjänar mindre än män i Sverige. I Sverige betalar arbetsgivarna som vi vet människor olika lön efter kön, trots att män och kvinnor utför samma arbete.
Kvinnornas lön är i snitt 14,1 procent lägre än männens, beräknat på en medellön som omräknats till heltid. Detta innebär att en genomsnittlig kvinna tjänar 4 400 kronor mindre i månaden än en genomsnittlig man. Med andra ord får kvinnor varje år 52 000 kronor mindre i plånboken än män.
Kvinnan förlorar alltså 2 miljoner kronor under ett arbetsliv. Om deltidslöner inte räknas upp till heltid blir skillnaden ännu större, upp till 3,6 miljoner kronor. Löneskillnaderna mellan män och kvinnor börjar redan vid första jobbet. Under resten av arbetslivet ökar skillnaderna.
Männens löner är inte bara högre. Det är också en större lönespridning, vilket ger en bättre löneutveckling under hela yrkeslivet. De minsta löneskillnaderna finns inom kommunal sektor. Där är också lönenivåerna lägst. De största löneskillnaderna finns inom privat sektor i tjänstemannayrken. Där är lönenivåerna högst.
Trots att man utför samma arbetsuppgifter under lika lång tid ger arbetsgivarna olika mycket betalt beroende på vilket kön man har. Det här är väldigt allvarligt, med tanke på att vi i Sverige har varit ett föregångsland när det gäller jämställdhet.
Man skäms faktiskt när man är i utlandet och folk frågar: Är det verkligen sant att detta råder i Sverige? Man kan då inte svara annat än ja. Vi måste göra någonting åt det.