KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alexander Christiansson (SD):
Jag misstror inte regeringens intentioner eller ambitioner. Jag tror heller inte att statsråden medvetet har försökt vilseleda företagen. Men ur företagens perspektiv upplevs det som mycket märkligt att de får ett budskap och till och med löften som regeringen sedan inte klarar av att leva upp till. Då har man försatt dem i en otroligt tuff situation, och det är det jag kritiserar här.
Det hade varit smakfullt att visa empati för de företag som man har försatt i denna mycket trängda situation. Sammanfattningsvis gick statsråden på en presskonferens den 25 januari ut och utlovade en förlängning av omställningsstödet. De uppmanade företagen att ta banklån trots att medlemsorganisationerna den 27 januari, två dagar senare, ville analysera effekterna.
Kanske ville regeringen inte analysera effekterna eftersom man två dagar tidigare hade utlovat förlängning och uppmanat till att ta banklån. Svaret på det vet naturligtvis bara statsråden. Oavsett det är min genuina ambition att de företag som drabbats av detta ska få hjälp med det som de blivit lovade. Sverigedemokraterna har jobbat stenhårt för att komma till rätta med det här problemet.
Den 8 april lade Sverigedemokraterna ett utskottsinitiativ för att hitta en lösning. Det röstades dessvärre ned. Dock kunde Moderaterna en vecka senare lägga ett utskottsinitiativ med en snarlik formulering, och nu kommer regeringspartierna med i princip samma förslag. Budbäraren är viktigare än budskapet i svensk politik, men för oss spelar det inte så stor roll vem som tar åt sig äran så länge de drabbade företagen får den hjälp de förtjänar.
Om utskottsinitiativet går igenom är min fråga till statsrådet: Vad kan regeringen göra för att se till att de företag som har försatts i den här situationen får hjälp trots kommissionens beslut? Ett löfte måste ändå betyda något, menar jag.
Alexander Christiansson (SD):
Återigen: Tack, ministern, för svaret! Mycket av det som ministern tar upp här kan jag skriva under på. Det som jag vänder mig emot kopplat till de arbetsmarknadsåtgärder som regeringar bakåt i tiden har valt att satsa på är just den typ av extremt dåliga åtgärder som kostar enormt mycket pengar och som ger väldigt lite resultat. Det är där jag tänker att man någon gång kanske behöver tänka till, för det är skattepengar vi har att göra med.
Är det här väl investerade pengar, eller ska vi jobba på ett annat sätt? Jag tänker mycket på folkhemmet och egentligen på hela arbetarrörelsen. Jag tänker mycket på "gör din plikt, kräv din rätt" och alla de här sakerna som någonstans byggde det samhällskontrakt som min morfar gärna pratade om i Göteborg och i Göteborgs hamn. Han pratade om hur viktigt det var att inte utnyttja staten och så vidare.
Det vi ser är tyvärr att mycket av denna mentalitet håller på att krackelera i Sverige i dag, och det gör mig orolig - genuint orolig. Jag hör hur företag pratar och hur folk pratar om att man inte längre har det här förtroendet för staten. Då är det fara å färde, menar jag. Jag har även hört statsministern nämna den gamla parollen "gör din plikt, kräv din rätt".
Jag skriver under på det, men då måste också politiken gå i linje med detta. Man måste ställa krav, man måste utmana och man måste förvänta sig av människor som har kommit hit eller som har bott här länge att de också ska leverera någonting tillbaka till staten innan de kan ta del av allt detta som vi har. Det är det här som gör mig lite orolig.
Ministern har redan svarat på frågan om vilka åtgärder det finns utöver subventionerade anställningar, som kostar så många miljarder. Jag tackar för debatten, och jag tycker att det här är en intressant fråga som kräver samtal.
Alexander Christiansson (SD):
Jag tackar ministern för svaret. Svaret gläder mig. Regeringen agerar på många av de punkter där kritik har framförts under lång tid. Låt mig kort ta upp historien. Samhall grundades 1980 när den svenska ekonomin såg annorlunda ut.
I dag befinner vi oss i en tjänsteekonomi, vilket till viss del har förändrat förutsättningarna för Samhalls uppdrag. Man har haft som mål att få ut 1 100 av medarbetarna varje år i riktiga jobb, så att säga. Där har man historiskt haft bra resultat, vilket har varit glädjande.
År 2008 var jag själv med om att starta en filial för ett Stockholmsbaserat bemanningsföretag. Affärsidén byggde på att erbjuda entreprenader inom tillverkningsindustrin, underleverantörer till Volvo och så vidare. Jag minns hur man då i branschen pratade om Samhalls orättvisa konkurrensfördelar.
Det blev många gånger ett problem för oss i branschen när vi stötte på Samhall. Efter det har jag arbetat i bolag som har köpt in entreprenadtjänster från Samhall, också kopplat till tillverkningsindustrin. Jag har sett den sidan av Samhall. Med detta sagt har jag velat förmedla att jag har sett Samhall ur ett par olika vinklar under min karriär.
Samhalls grunduppdrag är att erbjuda sysselsättning till personer med funktionsnedsättning. Eftersom man under 1980-talet hade mycket egen produktindustri var det kanske lättare att styra de delar jag tar upp i min interpellation.
Allteftersom arbetsmarknaden har förändrats har vi sett hur Samhalls verksamhet har förändrats. I dag finns många av uppdragen inom serviceyrken och entreprenader inom andra företag. Men Samhalls grunduppdrag består, det vill säga att ge människor med psykiska och fysiska funktionshinder möjlighet att få meningsfulla jobb. Där är Samhalls huvuduppgift att skapa utvecklande jobb åt personer med dokumenterad funktionsnedsättning.
Där menar jag och Sverigedemokraterna att Samhall är en viktig pusselbit i arbetet att skapa meningsfulla arbetstillfällen, och det är därför kritiken har blivit så allvarlig när man med en enkel googling kan läsa så många vittnesmål från människor som har blivit illa behandlade av Samhall. Det är ju motsatsen till hela visionen med Samhall, och det gör naturligtvis ont att höra om det.
Eftersom jag är företagare vet jag att så fort en negativ företagskultur har satt sig är det mycket svårt att förändra den. Vissa proffs menar att om det ens går behöver man verkligen göra strukturella förändringar i grunden av ett bolag för att lyckas förändra kulturen. Återigen: För oss är Samhall en viktig grundpelare för just funktionsnedsatta.
Det visar sig inte minst i vår budget, där vi faktiskt ökar anslaget till Samhall. Jag upplever att vi delar denna bild av Samhall och av vad Samhalls grunduppdrag är. Men även om det som ministern nämnde i sitt svar pekar åt rätt håll är det verkligen dags att också ta på sig arbetshandskarna, kavla upp ärmarna och på allvar rensa upp bland de problem som Samhall har utvecklat under väldigt lång tid. Detta för att återuppbygga förtroendet.
Min fråga är varför det har dröjt så länge för regeringen att ta tag i de här frågorna när man har känt till problemen under så lång tid.
Alexander Christiansson (SD):
Tack för svaret, ministern! Svaret gläder mig återigen, för det som har efterfrågats under så lång tid är just att de här problemen ska uppmärksammas och att man ska börja agera för att lösa dem. Det var väl någonstans där min fråga landade. Har det varit så att ministern och regeringen, Samhalls ledning och Arbetsförmedlingens ledning inte varit varse de här problemen? Varför har man annars inte agerat tidigare? Det är ju inte ett nytt fenomen.
Det är inte ett nytt problem, menar jag, och det var i någon mån utifrån den aspekten frågan ställdes. Under åren jag arbetat ute i näringslivet har ryktet på stan, om vi uttrycker det så, varit att många av de som arbetar på Samhall inte har funktionsnedsättningar.
Jag har också pratat med och ställt frågor till människor som jobbar på Samhall, inte bara på stan utan i företag nära mig. Ofta finns det inte en funktionsnedsättning. Då blir frågan naturligtvis hur man hamnar på Samhall. Är brister i det svenska språket en godtagbar funktionsnedsättning?
Det är ju därifrån den här diskussionen har börjat rulla. Alla som jobbar på Samhall ska ha en funktionsnedsättning, är det sagt. Men så är det inte i dag. Det är bara att åka ut i verkligheten och se efter. Det tycker jag är väldigt tragiskt. Jag menar att Arbetsförmedlingen använder funktionshinderskoderna på ett högst tveksamt sätt.
Jag har även pratat med handledare från Arbetsförmedlingen som menar att det faktiskt förekommer viss diffus hantering av det här. Av den anledningen är jag jätteglad att ministern svarar som hon gör - att man tar det här på allvar och att man har börjat titta på detta. Då kanske vi kan få ordning på det här.
Jag och många med mig undrar dock om ministern och ledningen på Samhall verkligen inte har känt till att koderna missbrukas och att Samhall väljer vilken arbetskraft som ska till Samhall. Det är en relevant fråga, som jag också får höra ganska ofta, särskilt med tanke på ministerns svar på interpellationen att man nu börjar agera och har sett över de här sakerna. När jag såg Uppdrag granskning fick jag inte riktigt känslan från ministern att man ser de här problemen.
Snarare verkade man mena att de inte finns. Man svarade att "så ska det inte gå till" och så vidare. Men den här kritiken har ju framförts länge till regeringen och till Samhall, så jag skulle gärna vilja få svar på den frågan.
Oavsett om det är oavsiktligt eller inte blir effekten att utomeuropeiskt födda utan funktionsnedsättning tränger undan personer som på riktigt har behov av Samhalls tjänster, som det är tänkt ska ge dem en trygg och stabil arbetsplats. Det var den bilden man fick ta del av i Uppdrag granskning , och det är otroligt beklagligt. Jag nöjer mig med den undran.
Har ni varit medvetna om tveksamheterna kopplade till kodningen tidigare? Varför väljer ni annars att agera nu?
Alexander Christiansson (SD):
Det är lite grann detta jag menar. Ministern inledde sitt inlägg med att säga att Samhall inte väljer ut sin personal. Men det är uppenbart att Samhall väljer ut sin personal. Det finns jättemånga vittnesmål som bekräftar precis detta. Det jag hör är: Men så är det inte! Fast man vet ju att det är så.
Varför kan man då inte säga: Förmodligen har detta missbrukats i någon mån, och därför vill vi agera nu. Då blir det lättare att förstå hur ministern tänker när det gäller själva problemhanteringen. Jag har jobbat som säljare i nästan hela mitt liv, inom olika branscher, och bemanningsbranschen är en av dem. Jag vet hur en säljorganisation fungerar.
Utan att veta exakt hur Samhalls säljorganisation är uppbyggd vet jag att det finns mål och krav på att hitta nya uppdrag och nya projekt. Samtidigt har vi en arbetsförmedling som före pandemin hade 75 procent långtidsarbetslösa, alltså personer som stod långt från arbetsmarknaden.
De handläggare på Arbetsförmedlingen som jag har pratat med säger själva att de gärna vill hitta kreativa vägar framåt för att lösa sitt uppdrag. Dessa båda komponenter ihop tror jag skapar en gråzon.
Vad som har skett här handlar om en förmedling som behöver få ut långtidsarbetslösa och om Samhall, ett bolag med vinstkrav, som vill nå sina mål. Det är klart att det skapar kreativa lösningar. Det är helt uppenbart. Återigen: Jag är jättetacksam för svaret från ministern att man nu tänker agera på detta. Jag kommer att följa det med intresse för att se att det faktiskt kommer på plats.
Sverigedemokraterna tror på Samhall, och vi ökar anslagen dit. Vi vill se mer av den typen av tjänster på svensk arbetsmarknad.
Alexander Christiansson (SD):
Min fråga går till finansministern. I dessa tider är det mycket som slår hårt mot samhället och inte minst småföretagen. Det är hederliga arbetare som jobbar från tidig morgon till sen kväll för att ro sin dröm i hamn och lyckas med det livsprojekt som man har startat. Med några av världens högsta skatter förväntar man sig en vänlig hand från staten i kristid.
Bra stöd hjälper dock inte om man inte kan ta del av dem. Jag blev till exempel i går kontaktad av en kvinna som sedan 90-talet har drivit en klinik där hon arbetar med kronisk smärta hos äldre. Under våren blev hon tvungen att låta sin verksamhet vila för att kunna gå på akassa. På grund av att hon hade a-kassa kan hon nu inte ta del av omsättningsstödet. Detta var ett exempel.
Jag undrar hur regeringen planerar att hjälpa de småföretagare som sliter.
Alexander Christiansson (SD):
Utanför storstadsregionerna utgör ofta lanthandeln navet i en by eller en hel bygd. Det är platser där bussen stannar och där man handlar mat, lämnar in tipskupongen och hämtar ut postpaket och mediciner. Butiken, som inte sällan även är en mack, fyller en lång rad viktiga funktioner. Av denna anledning finns det också ekonomiskt stöd till kommersiell service på landsbygden, vilket är bra.
Vi anser att stödet är så viktigt att det nu är på sin plats att låta utvärdera om det fortfarande är ändamålsenligt utformat och ligger på rätt nivå och om pengarna hamnar där de gör mest nytta. En sådan utvärdering borde vara helt okontroversiell. Ändå röstade regerings- och januaripartierna emot detta under gårdagens votering. Min fråga till landsbygdsminister Jennie Nilsson är därför: Varför motsätter sig regeringen att stödet till kommersiell service på landsbygden utvärderas?
Alexander Christiansson (SD):
Ofta när man lyssnar på socialdemokrater i den här talarstolen låter det som att allting går fantastiskt, och hade Sverigedemokraternas, Moderaternas och Kristdemokraternas budget som i det här fallet gått igenom hade det blivit katastrof.
Om man lägger örat mot marken lite grann och lyssnar på hur omvärlden är i vårt land utanför de här dörrarna får man en annan bild än den bild som ledamoten just gav i sitt anförande. Jag har under åren haft debatter med många socialdemokrater i allt från arbetsmarknadsfrågor, a-kassan, finansiella frågor, näringslivsfrågor till extra ändringsbudgetar under pandemin och så vidare.
Jag slås ibland av den brist på ödmjukhet som finns, och man skulle kunna önska att denna ödmjukhet fanns. Vi har i dag en situation i Sverige som mer eller mindre liknar en kris. Det gäller cement och energi, och vi har brottslighet som ökar. Vi har brister i kompetensförsörjningen, och vi har Europas fjärde högsta arbetslöshet, för att ta några exempel.
Socialdemokraterna har trots allt varit ledare i det här landet under de senare åren. Dessutom har ledamoten själv varit minister i regeringen. Jag skulle vilja fråga ledamoten om man tycker, precis som den förra statsministern sa, att det har varit sju fantastiska år och om det gäller specifikt även för det här utgiftsområdet och de frågor som vi nu diskuterar.
Alexander Christiansson (SD):
Vad som är de viktigaste samhällsutmaningarna beror till viss del också på vem man frågar. Om man pratar med Sveriges småföretagare, exempelvis, hör man om de extrema utmaningar som de har och som de tampas med dagligen. Jag kommer att återkomma till detta lite senare i mitt anförande. Det gäller inte minst småföretagare som jobbar inom detaljhandeln som utsätts för brottslighet, stölder och så vidare.
Och visst har vi förslag på hur vi ska komma till rätta med problemen! Jag vill ställa en fråga till ledamoten för att konkretisera det hela. Låt oss ta brottsligheten som exempel. Regeringen pratar om att man ska ha fler poliser och så vidare. Men problemen finns ju här och nu!
20 procent av småföretagarna har övervägt att lägga ned sin verksamhet just på grund av brottslighet och otrygghet. Hur ska man hantera det från regeringens sida?
Alexander Christiansson (SD):
Jag tackar för frågan. Det här verktyget är helt centralt för att vi som opposition ska kunna arbeta och driva våra frågor. Jag kanske var otydlig om regelbördan. Jag menade bara att regelbördan är ett stort bekymmer för Sveriges företag; den uppfattningen har ju både jag och Mathias Tegnér. Det här förslaget innebär inte en regelbörda för små och medelstora företag, men det gör det för de stora företagen.
Jag pratar om regelbördan generellt. Min, och näringslivets, uppfattning är att regelbördorna snarare ökar än minskar - det kan vi ju se i siffror. Jag tycker att detta är beklagligt, speciellt när regeringen har haft - och har - som ambition att regelbördan ska minska. Då gör man ju någonting fel. Därför är det viktigt att ha med denna aspekt när vi diskuterar den här frågan och alla frågor som berör regelverk för företag generellt.
Med detta sagt vill jag fråga ledamoten Tegnér om han anser att utvecklingen går åt rätt håll. Socialdemokraterna har nu haft makten under ganska lång tid, och man har haft uttalade mål och ambitioner om detta. Samtidigt går det åt fel håll. Jag hade inte varit nöjd med den utvecklingen, men jag vill i alla fall ställa frågan.
Alexander Christiansson (SD):
De här replikskiftena kan bli roliga - vi gick från tillkännagivanden till regelförändringar, och helt plötsligt var vi inne på EU-frågan. Så blir det ibland. Initiativverktyget är, som jag sa tidigare, helt centralt för vårt arbete här i riksdagen.
Jag menar att det bara är positivt att den tydlighet som måste finnas när det gäller just det här betänkandet förstärks ännu mer genom detta initiativ.
Det står med i en brödtext, men vi vill försäkra oss och Sveriges företagare om att detta kommer att följas upp och om att detta är någonting som vi kommer att arbeta med framöver för att se till att det får rätt resultat och inte riskerar att bli som mycket annat som den här regeringen dessvärre har gjort - någonting som faller i glömskans hav och ligger där och skvalpar.
Inför den här debatten valde jag att sätta mig och gå igenom vissa av de regelverk som har blivit betungande och som inte alltid har nått de resultat man efterfrågat. Det var alltifrån dataskydd till offentlig upphandling, miljöregler, plan- och byggregler, branschspecifika regler och det skatterättsliga företrädaransvaret, för att ta några exempel.
De sakerna behöver vi arbeta med för att inte hamna i situationen att småföretag - vilket det i de flesta fall är - inte får den tillväxt och lönsamhet som de behöver för att kunna anställa och lösa mycket av problemen, för att ta ett exempel från arbetsmarknaden. Med det sagt är jag jättenöjd med det här initiativet. Jag tycker absolut att det är helt korrekt. Det var jättebra att få med det i betänkandet.
Alexander Christiansson (SD):
Jag tackar ledamoten för frågan. Det är intressant. De senaste åren och inte minst under pandemin har jag i den här talarstolen ställt en fråga till socialdemokratiska representanter och även statsrådet. Symtomatiskt har varit att Socialdemokraterna gång på gång visat en oförmåga och ovilja att prioritera småföretagen och företagen för företagens skull.
Man har en helt annan ingång i frågan än Sverigedemokraterna. Hanteringen av korttidsstöden och alla stöden generellt har gång på gång upprört mig. Det gäller handläggningstider och oviljan att ta reda på och åtgärda de brister som har funnits. Precis som vi hörde i förra replikskiftet har oppositionen gång på gång fått trycka på och ligga på för att få igenom detta.
Då blir det lite konstigt att höra den typen av retorik och argumentation som vi hör i det här replikskiftet. Småföretagen står för fyra av fem jobb i det här landet. Småföretagen står för den största andelen av skatteintäkterna i nästan 210 av våra 290 kommuner. De utgör en central pelare för vår gemensamma välfärd. Därför menar jag att småföretagen måste prioriteras.
Även om man, precis som ledamoten säger, antar att det är väldigt få företag som har hamnat i trångmål på grund av detta menar jag att det är ytterligare ett incitament för att också ta reda på vilka de är och hur de har hamnat i trångmål. Då kan vi åtgärda det och ge dem den upprättelse de förtjänar. Min tolkning av det vi hörde i går var inte alls att det, som ledamoten säger, inte går att analysera.
Med de verktyg man har i dag finns det, vilket jag också redogjorde för i mitt anförande, möjlighet att just analysera. Sedan kommer det säkert att krävas mer av regeringen. Det är också hela poängen med vårt initiativ.
Alexander Christiansson (SD):
Jag vet inte om det blev någon tankevurpa här. Jag påstår naturligtvis inte att regeringen ska sitta och ringa runt till alla företag i Sverige, men så uppfattade jag ledamotens kommentar. Precis som kronofogden själv sa i går har man svårt att bidra med det statistiska, men man kan bidra med kompletterande och med nyansering genom intervjuer, vilket man tidigare har gjort vid ett flertal tillfällen.
Naturligtvis ska inte regeringsföreträdare sitta och ringa runt. Återigen, Anna-Caren Sätherberg nämnde i förra repliken att det redan ligger i uppdraget att analysera och ta fram en kartläggning. Fine! Då är det i linje med precis det vi vill i det här fallet. Men vi vill göra det för att se vilka företag som har hamnat i trångmål av anledningar som har med statliga restriktioner att göra. Det är helt rimligt.
Det är logiskt att de företag som har hamnat där ska få möjlighet att få den hjälp de förtjänar efter en sådan situation som vi precis har gått igenom. Jag kan ärligt säga att jag tycker att regeringen har skött mycket av det här jättebra. Jag har absolut viss tilltro till det regeringen har gjort under pandemin. Genom samarbete över partigränserna har vi under den här perioden lyckats åstadkomma fantastiska saker.
Det tycker jag att var och en av oss ska vara stolta över. När vi pratar om de här sakerna blir det dock väldigt konstigt. Jag har jättesvårt att förstå varför Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet inte bara kan säga: Självklart ska vi göra detta. Vi ska analysera det för att ta reda på vad som ligger bakom och hur det har gått till. Det är väl jättebra. Vi gör en post corona-hantering och kan lägga det till handlingarna med den övriga utvärdering som ska ske. Så ser jag på det.
Alexander Christiansson (SD):
Tack för svaret, ministern! Det är ett spännande ämne. Jag håller med ministern om att det har gjorts en del saker, till exempel sänkt aktiekapital vilket jag tycker är jättebra, inte minst för att aktiebolag alltid är tryggare och säkrare än ett enskilt företag.
Ministern nämner också beredningar och skrivelser som regeringen har tagit fram. Mycket av det är också bra. När det gäller den kritik som har riktats mot just förenklingsarbetet och möjligheten för fler att starta bolag har ministern naturligtvis rätt i att det är lätt att starta bolag.
Problemet är att skapa lönsamhet i bolagen på lång sikt. Det är det som är själva utmaningen. Man brukar prata om att det kanske tar ett par tre år innan företaget blir lönsamt. Om en person då inte har ett kapital att börja med krävs det mycket uppoffring, energi, kraft och långa nätter för att få det här på fötter.
Vi i Sverigedemokraterna menar att tolv månader också är för kort tid i normala fall, även om det är bättre än sex månader. Vi vill gärna se att vi får fler småföretagare eftersom det är småföretagen som skapar jobb, precis som min kollega nämnde. Fyra av fem jobb skapas ju av små och medelstora företag.
Åter till skrivelserna och beredningen är den kritik som har riktats mot regeringen kopplat till dessa åtgärder att det är lite för lite och att det saknas konkreta målsättningar för just det här förenklingsarbetet. Det är mer av visioner och tankar än konkreta målsättningar.
Jag menar att mål är helt centralt för att uppnå det man vill uppnå. Jag tror att det var IFAU som kom med en rapport för några år sedan där man hade utrett vem som anställer vem på den svenska arbetsmarknaden.
Det man kom fram till som var väldigt intressant var att personer som är födda i ett annat land har en högre tendens att anställa människor från andra länder.
Det fanns en hel del olika teorier om varför det är så, och med tanke på att vi har en enorm långtidsarbetslöshet och väldigt många människor som står långt från arbetsmarknaden, inte minst människor som är födda utanför Europa, menar jag att det vore ganska logiskt att förenkla för småföretagare.
Att förenkla för människor att starta egna verksamheter snarare än att lägga pengar på arbetsmarknadsåtgärder som kostar väldigt mycket men ger väldigt lite tillbaka är en vinst för staten. Jag är nyfiken på att höra hur arbetsmarknadsministern resonerar kring detta. För mig är den logiken väldigt enkel, och jag tror att ministern tycker detsamma.
Därför undrar jag varför man inte väljer att satsa mer på småföretagare än exempelvis på subventionerade anställningar. Det är en genuin fråga.