KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Det ställdes några ytterligare frågor här under debatten. Jag hoppas att minister Damberg kan återkomma till dem. Huvudfrågan är: Vad blir bäst för klimatet och för planetens överlevnad? Det är ändå den stora överskuggande frågan. Vattenfall är ett bolag som vi till hundra procent äger tillsammans.
Vi kan styra det bolaget dit vi vill. Så länge Vattenfall fortsätter att äga dessa kolkraftverk kan vi ge uppdrag till Vattenfall att successivt avveckla den verksamheten.
Som vi vet gör ju Tyskland mängder av investeringar i förnybart. Det vore bra om vi kunde få ett tydligt besked från närings- och innovationsminister Damberg: Vad är bäst för klimatet? Vid en successiv avveckling fortsätter kolkraftverken att drivas i Vattenfalls regi.
Eller är det bättre att man säljer kolkraftverken till en för oss än så länge väldigt osäker ny ägare? Sedan vill jag också säga någonting om riksdagens roll.
Det känns lite som att det alltid är för tidigt, men när det väl har hänt - när försäljningen väl ligger på bordet - då är det helt plötsligt för sent. Vi som engagerade riksdagsledamöter borde involveras i det bolag som vi äger tillsammans, Mikael Damberg. Det står också i 8 kap.
budgetlagen att om man minskar statens ägarandel bör riksdagens tillfrågas. Det står också i statens ägarpolicy för statliga bolag att om man gör väsentliga ändringar av bolagets verksamhetsföremål, alltså bolagets verksamhet, då ska man invänta riksdagens godkännande.
Jag tycker att det är bra att Mikael Damberg berättar för oss att regeringen följer frågan nära. Men man borde ju se till att även vi i riksdagen kunde följa processen genom näringsutskottet. Och om det finns ett konkret förslag borde riksdagen få säga ja eller nej.
Det tycker jag är rimligt, och det är vad demokrati egentligen handlar om. Jag hoppas, Mikael Damberg, att den här frågan inte ska gå så långt. Jag hoppas i stället att regeringen sätter ned foten och står upp för det som är bäst för klimatet. Det är en successiv avveckling. Det vore intressant att höra vad ministern anser om den saken.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att vända mig till Fredrik Schulte, Moderaterna, som har mage att tala om att knäcka ekonomin när han representerar det parti som var ledande i den regering som köpte bolaget Nuon.
Det är den kanske sämsta affären någonsin och belastar nu Vattenfall med underskott på tiotals miljarder kronor. Vi i Vänsterpartiet förespråkar en successiv avveckling av Vattenfalls brunkolsverksamhet.
Ingen vore gladare än jag om vi kunde trycka på en knapp och säga att vi från och med nu har trollat bort brunkolen från jordens yta och förvandlat allt till skinande fin förnybar energi. Men vi vet alla att riktigt så fort går inte omställningen. Det är därför vi talar om en successiv avveckling.
Jag måste säga att jag är lite orolig när jag hör näringsministern säga att det kan vara positivt för klimatet, som jag förstod det, att sälja verksamheten vidare. I dagsläget finns det ett centraleuropeiskt högst spekulativt företag, baserat i skatteparadis, som bara vill tjäna pengar.
Om vi säljer verksamheten vidare vet vi att då blir det brunkol, mer brunkol och ännu mer brunkol i decennier framöver. Jag tackar näringsministern för hans svar och för beskedet hur riksdagen ska kunna involveras. Jag noterar att vi har lite olika tolkningar av det. Jag tror att även Riksrevisionen tolkar regelverket på ett lite annorlunda sätt än ministern, eftersom Riksrevisionen anser att riksdagen borde involveras på ett aktivt sätt.
Jag hoppas dock att vi inte ska behöva hamna där utan att ministern ger Vattenfall ett uppdrag att successivt avveckla verksamheten och inte sälja den.
Jens Holm (V):
Jag tackar näringsministern för svaret på en mycket viktig interpellation. Helstatliga Vattenfall släpper i dagsläget ut mer koldioxid än vad hela staten Sverige gör. Jag tycker att det känns synnerligen pinsamt att Vattenfall drar den tyska staten inför domstol.
Nu när vi har fått en ny progressiv regering tycker jag att man, eftersom det är ett helstatligt företag, verkligen borde kunna se till att få stopp för detta förfarande. Varför ska tyska skattebetalare betala miljarder kronor för ett beslut som svenska Vattenfall faktiskt kände till när man gick in på den tyska marknaden? Det är en viktig fråga.
En annan viktig fråga i den här interpellationen är den fråga som handlar om handels- och investeringsavtalet med USA - TTIP - där det finns ett förslag till en klausul inskrivet, nämligen ett investeringsskydd för företagen.
Detta handlar om att man ska kunna dra stater inför speciella domstolar om förutsättningarna förändras. Näringsministern hänvisar då till den tidigare debatten som fördes med vår kollega Amineh Kakabaveh, och jag har läst protokollet från den debatten. Där talar du, Mikael Damberg, om att det är viktigt att man garanterar att det inte sker någon expropriering av företagens tillgångar.
Det känns som om det egentligen är det enda argumentet som du har för att man ska ha ett sådant investeringsskydd i ett frihandelsavtal. Då tycker jag att det är viktigt att understryka att alla EU-länder och USA, tillsammans med vilka man ska skriva under detta avtal, ändå är ganska väl fungerande rättsstater där man inte exproprierar saker hur som helst.
Därför tycker jag att det är minst sagt överflödigt att skriva in ett sådant investeringsskydd. Menar näringsministern verkligen att detta investeringsskydd behövs? Problemet med ett sådant investeringsskydd är nämligen att storföretag kan stämma stater. Men stater kan inte stämma företag. På vilka grunder kan då företagen stämma staterna?
Jag skulle vilja att näringsministern klargör det för oss. När vi har sett konsekvenserna hittills av sådana investeringsskydd i andra frihandelsavtal runt om i världen stämmer storföretag stater på alla möjliga tänkbara grunder.
Det handlar om Philip Morris som stämde Australien och Uruguay för att de införde en lagstiftning om att man inte skulle få ha reklam på cigarettpaketen - plain packages. Det är en jättebra lagstiftning, tycker jag. Men självklart ville storföretaget Philip Morris sälja så mycket cigaretter som möjligt och drog därför dessa länder inför ett skiljedomsförfarande med hänvisning till ett investeringsskydd.
Det finns även andra exempel där storföretag har gjort likadant. Det handlar alltså inte bara om ett skydd mot expropriering, utan man ger företagen möjligheter att stämma stater på nästan alla tänkbara grunder. Det tycker jag känns väldigt farligt.
Jag tycker att det är viktigt att vi i Sverige ska kunna ha kvar vår lagstiftning som är förhållandevis mycket ambitiösare på till exempel miljöområdet, arbetsrättsområdet, konsumentskyddsområdet och djurskyddsområdet. Vi ska kunna förbjuda vinster i välfärden, om vi vill det, utan att amerikanska storbolag ska kunna stämma oss. Ska det inte vara så, Mikael Damberg?
Jens Holm (V):
Jag blev glad då Stefan Löfven läste upp regeringsförklaringen, där han bland annat sade att handelsavtal ska respektera demokratiskt fattade beslut. Därför undrar jag om man kan skriva in ett investeringsskydd för storföretagen över huvud taget, alltså om det är i linje med demokratiskt fattade beslut.
Om ett land bestämmer sig för att ha en hög nivå på miljöpolitiken och konsumentskyddet, eller för att förbjuda vinster i välfärden, ska man väl nämligen kunna vara säker på att landet har det. Man ska inte behöva vara rädd att landet blir stämt av storföretag. Jag vill inte att så viktiga saker ska avgöras i anonyma skiljedomstolar där vi inte har den minsta insyn.
Jag är egentligen inte mest rädd för företagens stämningar i sig, utan jag är mest rädd för vad det sänder för signaler till oss beslutsfattare. Jag är rädd att vi kommer att självcensurera oss om vi har ett investeringsskydd för storföretagen. Vi kommer att få signaler från jurister och andra om att vi omedelbart kommer att få en stämning från ett amerikanskt storbolag ifall vi stiftar den där lagen för att skydda djuren, försöker förbjuda det där köttet och så vidare, så det ska vi inte göra.
Jag tar upp det här därför att man i USA rutinmässigt behandlar djur med antibiotika, hormonbehandlar kött och doppar kycklingkött i klor. Det vill vi inte ha. Sedan får man utfästelser från olika personer på EU-nivå om att vi inte behöver oroa oss för det, för det är inte en del av förhandlingarna. Nej, men det är ju problemet - att man ger carte blanche till företagen.
Då kan de stämma de stater som har förbud mot hormonbehandlat kött, mot antibiotika i kött och mot klordoppad kyckling. Företagen kan säga: Vi ska ha total frihandel mellan våra länder, och ni förbjuder det; det är inte okej. Det är därför vi inte ska ha något investeringsskydd.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka klimat- och miljöministern för svaret på min interpellation. Så här på den internationella miljödagen känns en debatt om Sveriges politik inför klimattoppmötet i Paris lite extra angelägen.
Den är också extra angelägen eftersom vi vet att klimatförändringen troligen är värre än vad forskarna i FN:s klimatpanel tidigare har pekat på.
I dag publiceras en rapport i den vetenskapliga tidskriften Science som pekar på att uppvärmningen tycks gå fortare än vad man tidigare har talat om och att den paus på 15 år som man har talat om inte finns.
Detta ger i alla fall mig en tydlig signal om att det behövs länder som driver på i de internationella klimatförhandlingarna. Precis som klimatministern säger har vi i Sverige mycket gott renommé internationellt, och jag vill att vi ska fortsätta vara ett pådrivande land.
Då både jag och Åsa Romson har varit på flera av de internationella toppmötena har vi lyssnat på företrädare från utvecklingsländerna, Bangladesh, Bolivia och örikena i Stilla havet, till exempel Tuvalu, som vädjar till de industrialiserade länderna att gå längre än man tidigare har gjort.
På toppmötet i Lima i Peru i fjol bestämde man just att alla länder ska presentera klimatbidrag, så kallade INDC - en omöjlig förkortning egentligen - inför klimattoppmötet. Här i min hand har jag EU:s klimatbidrag inför toppmötet.
Det är knappt fem A4-sidor där man egentligen bara säger att EU åtar sig att minska sina utsläpp med minst 40 procent. Man säger ingenting om hur ny teknik ska föras över till utvecklingsländerna. Man säger inget om hur mycket pengar EU och EU:s medlemsländer ska föra över till de utvecklingsländer som drabbas av våra utsläpp.
Man säger ingenting om hur man ska samarbeta med de fattiga länderna i den viktiga frågan om klimatanpassning. Vi vet att i många utvecklingsländer finns klimatförändringen redan här och nu, med enorma katastrofer som följd.
När jag nu har frågat klimat- och miljöminister Åsa Romson om inte Sverige borde komma med ett eget klimatbidrag som går utöver de fem A4-sidor som EU har lagt fram får jag svaret: Nej, det ska vi inte göra. Jag tycker att det är märkligt.
Åsa Romson, ska det verkligen vara så att Sverige inte ska vara mer än blott ett eko från Bryssel i klimatpolitiken? Jag hoppas inte det. Jag vill att regeringen lämnar in ett eget klimatbidrag som går utöver och kompletterar EU:s klimatbidrag inför klimattoppmötet i Paris. Så kan vi verkligen driva på i klimatförhandlingarna. Borde vi inte göra det?
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja i den sista delen, nämligen uppköp av utsläppskrediter. I och med dagens system kan ett iland betala för utsläppskrediter i ett utvecklingsland och tillgodoräkna det som om man hade gjort utsläppsminskningar i sitt hemland.
Det innebär att man har ett klimatmål men i själva verket betalar lite pengar för att någon annan ska göra jobbet. Nu säger klimat- och miljöministern att krediter ska kunna användas men att de inte ska användas för att nå våra nationella mål. Det är bra. Då är vi hyfsat överens. Men då undrar jag, Åsa Romson, varför du säger att regeringen vill höja klimatmålet på EU-nivå till 50 procent och att det ska kunna göras genom uppköp av internationella krediter. Då höjer man ju inte klimatmålet.
Då kan du väl i stället säga: Dessutom vill vi att EU ska köpa krediter för 10 procent. Det är en helt annan sak. Vi vet också att det inte ens finns så många miljontals krediter att köpa i världen, ifall EU skulle köpa alla sådana utsläppskrediter som motsvarar 10 procent. Här tycker jag att något skorrar falskt i regeringens argumentation.
Klimat- och miljöministern får gärna tydliggöra den punkten - om 50 procent ska åstadkommas helt och hållet inom EU, då det är en verklig ambitionshöjning, eller om det ska göras med krediter, då jag inte ser det som en ambitionshöjning.
Jag tycker att det är positivt att Sverige driver på och kommer att driva på i frågor om anpassning, finansiering och tekniköverföring, allt det som utvecklingsländerna efterfrågar och behöver. Jag hade önskat att Sverige också hade lagt in det i ett separat klimatbidrag till toppmötet. Det är bra att Sverige driver på, men vi borde kunna göra mycket mer.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka handelsministern för svaret på min interpellation om handels- och investeringsavtalet TTIP och hur det kan påverka våra möjligheter att föra en progressiv politik på hemmaplan. I det här fallet gäller det en bra djurskyddspolitik.
Frihandelsförhandlingar, och i synnerhet dessa förhandlingar mellan EU och USA, handlar ofta om att undanröja så kallade handelshinder. Man ska alltså göra det lättare att låta flödet av varor och tjänster strömma över gränserna. Traditionellt sett har det handlat om att länder har haft höga tullar och tariffer mot varandra, det vill säga att man betalar mycket pengar för att exportera saker.
Jag kan hålla med om att det är bra att ta bort höga tullar och tariffer, men nu är det så att tullarna mellan USA och EU redan är väldigt låga. Vi är nästan ett frihandelsområde. I stället har vi dock rätt olika lagar på flera områden.
Det gäller miljöområdet, det arbetsrättsliga området, skyddet angående det vi köper i butiker - alltså konsumenträtt - och inte minst djurskyddsområdet. I USA tillåter man tillväxthormoner som gör att köttet växer fortare, och det gör man inte i Sverige och inte i EU. I USA utfodrar man rutinmässigt djuren med antibiotika, och det har vi sedan länge ett förbud mot i Sverige.
I USA doppar man kycklingar i klor för att få bort bakterier och smuts. I USA finns det egentligen bara en enda nationell lag som rör skydd av djuren, och den handlar om hur djuren ska slaktas. Inom EU, och i synnerhet i Sverige, har vi en mycket mer utvecklad djurskyddspolitik. Vi ska komma ihåg att de stora köttproducenterna och livsmedelsproducenterna i USA verkligen lobbar för TTIP.
De vill ha det här, och man kan fråga sig varför. Ja, självklart vill de exportera mat till Europa i en utsträckning de inte kan i dag. Men vad händer då när frihandel krockar med progressiv lagstiftning? Handelsministern säger i sitt svar till mig att han kan garantera att vi inte ska tvingas sänka våra skyddsnivåer.
Jag skulle vilja höra från Mikael Damberg var i förhandlingstexten till detta framtida avtal det står tydligt inskrivet att vi har tydliga undantag på djurskyddsområdet. Kan det inte vara så, Mikael Damberg, att det kan vara oklart vad som ska gälla om USA ska få exportera produkter som är producerade på ett sätt som är olagligt i till exempel Sverige?
Amerikanska intressen vill exportera de produkterna, och då uppstår en krock. Vem ska avgöra vad som ska väga tyngst, den fria handeln eller vår progressivare lagstiftning? Ja, då finns det ett investerarskydd i förslaget till detta avtal. Investerarskydd vet vi sedan tidigare vad det handlar om, nämligen att storföretag ska kunna stämma stater om deras vinster äventyras.
Vi har sett detta på mängder av områden - Philip Morris stämde till exempel Australien för att landet lagstiftade mot tobak, och vårt Vattenfall har stämt Tyskland för att landet ska avveckla kärnkraften. Anser Mikael Damberg att detta är okej? Kan Mikael Damberg verkligen garantera att Sverige aldrig kommer att stämmas av amerikanska livsmedelsproducenter för att vi har en tuffare lagstiftning?
Jens Holm (V):
Varje dag lägger en svensk bonde ned sin verksamhet i Sverige. Varje dag under den här långa sommaren, under hela året, är det en svensk bonde som slutar att bedriva sin verksamhet, därför att han eller hon inte längre har lönsamhet i verksamheten. Varför är det så, Mikael Damberg?
Varför är det så att hälften av all mat som nu köps i Sverige är importerad mat, när vi för 20 år sedan producerade ungefär 75-80 procent av maten härhemma i Sverige? Jo, det är så att svensk livsmedelsproduktion är en del av den europeiska inre marknaden. Här finns det inga som helst hinder.
Svenska livsmedelsproducenter är traditionellt sett inte lika storskaliga som man är nere på kontinenten. Vi har lite högre standard vad gäller både miljö- och djurskyddslagstiftning. Det är svårare för dem att konkurrera med de stora volymerna nere på kontinenten.
Jag tycker att man kan jämföra Sverige gentemot EU:s inre marknad med Sverige och EU jämfört med USA här, för öppnar vi upp för en helt fri marknad av livsmedelsprodukter kommer det att bli ökade volymer. Det kommer att bli ännu svårare att konkurrera med en ambitiös djurskyddslagstiftning, miljölagstiftning och så vidare.
Mikael Damberg, det är inte bara jag som säger det här. Det jag håller i min hand är en rapport från EU-parlamentets policyenhet som kom i fjol. De har bara analyserat hur ett framtida TTIP-avtal kan påverka europeiskt jordbruk - en otroligt intressant läsning, tycker jag.
De skriver på s. 12 att ett sådant framtida jordbruk kommer att minska värdet av EU:s samlade jordbruksproduktion med ungefär 0,5 procent. Det kommer inte att öka vår jordbruksproduktion, utan det kommer att minska jordbruksproduktionen. De pekar ut de baltiska länderna som särskilt sårbara därför att de är mer småskaliga. Jag kan tänka mig att nordiska länder som Sverige också är ganska illa utsatta.
I samma stycke varnar de för att det kan bli en harmonisering nedåt, alltså att man måste anpassa lagarna till varandra och att man trycker ned lagarna, eftersom det blir den fria konkurrensen som blir det viktiga. När det gäller lagstiftningen säger Mikael Damberg att de här frågorna inte ens förhandlas i TTIP-förhandlingarna.
Jag träffade Michael Punke, USA:s vice handelsminister. Jag tror att han var inbjuden av dig, Mikael Damberg, i våras. Jag frågade honom: Finns det några som helst undantag? Då tog jag särskilt upp hormonbehandlat kött och genmodifierade grödor. Finns det några särskilda undantag i förhandlingarna? Är de här två frågorna undantagna i förhandlingarna? Han svarade: Nej, det finns inga som helst undantag. Vi förhandlar om allt.
Jag noterar, Mikael Damberg, att när du säger att det finns garantier för att vi inte ska tvingas sänka vår standard pratar du om förhandlingsmandatet, alltså det mandat som EU:s ministrar har skickat till EU-kommissionen. Kan du inte i stället citera ur den text som man har förhandlat fram så här långt, den konsoliderade texten, alltså texten från början till slut, och berätta på vilka områden det finns undantag?
Jag tror faktiskt inte att du kan det eftersom den är hemligstämplad. Och det är ett annat stort problem med de här förhandlingarna.
Jens Holm (V):
Jag tycker att näringsministern lyssnar lite illa på vad jag säger. Det jag säger är att vi avhänder oss rätten att reglera när sådana här frågor kan avgöras i hemliga förlikningsdomstolar med investerarskyddet ISDS som grund. Det finns med som en viktig komponent i det här avtalet.
Jag förstår, Mikael Damberg, inte hur man kan vara en progressiv politiker, som jag tycker att du är, för du är ändå socialdemokrat, och förfäkta att storföretag - och det är bara företagen som med ett sådant investerarskydd kan stämma - ska kunna stämma stater för utebliven vinst eller om deras intressen rubbas. Vad är vitsen med det, och varför ska de här processerna vara hemligstämplade?
Eftersom det här är min sista chans att ställa frågor skulle jag kunna fråga Mikael Damberg var i TTIP-texten det står att USA ska minska sin användning av antibiotika. Du pratar ju om att det ska vara en bärande del av TTIP-avtalet. Och var någonstans i det man har förhandlat fram nu i TTIP-avtalet står det att hormonkött ska fortsätta att vara förbjudet?
Jag utesluter inte att vi faktiskt lyckas bibehålla stoppet för hormonkött och klordoppad kyckling - det här är två frågor som har tagits upp otroligt mycket i medierna.
Det grundläggande problemet är ändå att storföretag kan stämma stater och att vi öppnar en helt fri marknad, och där progressiv lagstiftning står mot frihandel ska det avgöras i hemliga domstolar. Det tycker jag är ett av de bärande felgreppen med TTIP.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka klimat- och miljöministern för svaret på min interpellation. Vi i Sverige har några av Europas absolut äldsta kärnkraftsreaktorer. När de byggdes för drygt 40 år sedan sade man att de skulle vara i drift i ungefär 25 år.
Nu har det som sagt gått mer än 40 år vad gäller några av reaktorerna. Vi ser att ju äldre reaktorerna blir, desto osäkrare blir de och desto fler driftstopp måste göras på reaktorerna. Man måste alltså stänga dem helt och hållet och vidta olika säkerhetsåtgärder.
Oskarshamn 1 är väl vår äldsta kärnkraftsreaktor. Där har man gjort ungefär 200 nödstopp sedan starten. Det är mycket. Det kostar mer och mer ju äldre reaktorerna blir samtidigt som risken med så gamla reaktorer blir allt större för vårt land.
Därför välkomnar vi i Vänsterpartiet att Strålsäkerhetsmyndigheten har kommit med nya säkerhetsföreskrifter för våra kärnkraftsreaktorer. Det ska införas något som kallas extra nödkylning, en oberoende härdkylning, i reaktorerna. Sådana finns på många andra reaktorer, men inte i Sverige.
Att dessa ska finnas borde vara en självklarhet med tanke på att det under lång tid har påpekats vilka stora brister de svenska kärnkraftverken har. Att det ska finnas en oberoende härdkylningsfunktion i reaktorerna är ingen stor nyhet. De ska finnas på plats senast 2020.
Det märkliga med Strålsäkerhetsmyndighetens förslag är att de äldsta reaktorerna i Sverige ska kunna undantas från kravet. I stället ska man ha en annan form av mycket osäkrare kylningssystem med mobila enheter för reaktorerna.
Det är mycket märkligt att vi ska ha ett bättre säkerhetssystem för vissa reaktorer medan de äldsta och sannolikt mest osäkra reaktorerna ska få någon form av B-lagslösning. Jag skulle vilja ha ett tydligt svar från regeringen ifall man verkligen accepterar att vi har ett sämre säkerhetssystem i våra äldsta och mest osäkra kärnkraftsreaktorer.
Det var en av mina konkreta frågor, och jag tycker inte att jag fått något konkret svar på det. Ministern hänvisar till en tidigare debatt som fördes med en moderat riksdagsledamot, men frågan varför vi ska ha olika säkerhetssystem i våra reaktorer penetrerades inte riktigt i den debatten heller. Sedan gällde det frågan om höjda försäkringsbelopp på våra kärnkraftverk.
Det är ett EU-beslut, och det klubbades i riksdagen för flera år sedan. Tidigare miljöministrar har sagt att vi ska höja försäkringsbeloppet på våra svenska kärnkraftverk från dagens 3 miljarder till 12 miljarder. Här ser jag inget konkret förslag från regeringen. Regeringen säger att man måste vänta på andra EU-länder för att kunna göra det.
Jag vill upplysa om att det finns EU-länder som har infört det högsta försäkringsbeloppet, till exempel Nederländerna och Belgien. Jag förstår därför inte varför regeringen avvaktar. Det borde införas nu.