Per Bolund (MP):
Under 2008 slöt det australiska prospekteringsbolaget Aura Energy ett avtal med ett investmentbolag från Hongkong, Sion King, om att prospektera efter uran i Storsjöområdet i Jämtland. Man kom i det avtalet fram till att man från Kinas håll, om prospekteringen blir framgångsrik, är beredd att satsa miljardbelopp för att bryta jämtländskt uran som ska försörja Kinas planerade kärnkraftsprogram.
Det kanadensiska bolaget Continental Precious Minerals sökte undersökningstillstånd när det gällde uran på platåbergen i Västergötland. I det fallet var motståndet massivt mot den här provborrningen, mot prospekteringen. Det gällde alla berörda kommuner, länsstyrelsen i Västra Götaland och 1 600 fastigheter som berördes av det här - det var ett väldigt stort projekt. Alla var överens om att man inte ville ha det här.
Detta gjorde faktiskt att till och med Bergsstaten, den statliga myndigheten, sade nej till ansökan med hänvisning till att undersökningen skulle ske i en känslig miljö. Men då överklagade företaget det här till kammarrätten, och de upphävde Bergsstatens beslut med hänvisning till att bolaget uppfyller minerallagens krav för ändamålsenlig undersökning, som man säger. Det här är bara två exempel från dagens Sverige.
Faktum är att vid ingången av 2009 uppgick antalet beviljade undersökningstillstånd för uranprospektering till 130. På senare år har uranpriset stigit, vilket har lett till att intresset för prospektering av uran har ökat kraftigt i Sverige. Prospekteringstillstånd finns i till exempel Småland, Östergötland, Dalsland, Dalarna, Hälsingland, Västernorrland och Jämtland.
I stora delar av landet berörs man alltså av uranprospektering redan i dag. Den här uranletningen skapar självklart oro på de orter där den pågår, och det är uppenbart för alla att en prospektering i sig men också en urangruva skulle få stora och svåra konsekvenser för de regionerna. Det står till exempel i väldigt skarp konflikt med turismnäringen. Det är ju ingen stor turistmagnet att säga "Kom till Krokom och upplev friheten runt vår urangruva!"
eller "Kom till Skövde och plocka svamp till ljudet av uranprospekteringen!" Vi vet också att miljökonsekvenserna av en uranbrytning är väldigt svåra. Uranhalterna i en fyndighet är ofta bara en promille eller ännu lägre, vilket innebär att det finns ungefär ett kilo uran per ton av själva malmen. Man måste spränga bort oerhört stora mängder berg för att komma åt uranet. Det är stora ingrepp i naturen. När man bryter uranmalm frigörs radioaktiva gaser, till exempel radon.
Vi vet också att en stor mängd radioaktivt damm släpps loss vid brytningen. Det här får självklart stora hälsokonsekvenser för dem som berörs av det, vilket vi sett exempel på från Namibia eller från Australien. Dessutom får man självklart svåra miljöeffekter av detta. Självklart är restprodukterna från uranbrytning radioaktiva. De innehåller förutom radium och radon ofta också stora mängder tungmetaller som är giftiga.
Det avfall som blir kvar efter uranbrytning samlas i dammar där vattnet avdunstar men radioaktiviteten blir kvar, ofta för flera generationer framåt. Herr talman! Före valet tillfrågades samtliga partier av Naturskyddsföreningen om de skulle verka för eller emot ett svenskt förbud mot uranbrytning. Det var fyra partier som var väldigt tydliga med att säga: Vi ska verka för ett förbud mot uranbrytning. Det var Miljöpartiet.
Det var Vänsterpartiet. Det var Centerpartiet, och det var Kristdemokraterna. Vi angav i enkäten ett tydligt ja för ett förbud mot uranbrytning utan några förbehåll. Men nu när två av de här partierna sitter i regeringen och kan påverka i den här frågan har man tydligen svängt helt och hållet och verkar nu inte längre vara för att man faktiskt ska få ett sådant förbud.
Tvärtom verkar man faktiskt aktivt mot ett sådant förbud när man i varje omröstning som kommer upp i kammaren röstar nej till sådana förslag. Det är klart att det här oroar människor runt om i landet där uranprospektering pågår. Man får inget klart ställningstagande från regeringen om vad regeringen egentligen tycker. Särskilt oroande blir det här självklart i ljuset av den energiöverenskommelse som regeringspartierna har gjort där man faktiskt permanentar kärnkraften i Sverige.
Det som förut sades vara en kärnkraftsparentes är nu framskjutet långt in i framtiden, i överskådlig tid. Frågan som många ställer sig är om till exempel Centerpartiet i det här fallet har ändrat uppfattning inte bara om kärnkraften utan också om uranbrytningen. Det vore väldigt bra att få ett klart svar på den frågan här.
Man måste också fråga sig om det är rimligt med en lagstiftning som möjliggör uranprospektering trots att alla berörda i området är emot. Kommunen är emot. Länsstyrelsen, som faktiskt är statens representant i det fallet, är emot. Regionen är emot och till och med Bergsstaten, som är en annan statlig myndighet, är emot. Ändå gör den lagstiftning som vi har i dag det möjligt att faktiskt inleda prospektering.
Det är ju intressant att höra hur debatten går runt om i kommunerna. På höststämman för Centerpartiet i Jämtlands län i november förra året hade man ett uttalande. Man sade: Centerpartiet i Jämtlands län anser att minerallagen behöver skrivas om. Även prospektering bör beläggas med möjligheter till kommunalt veto.
Det är ett väldigt tydligt ställningstagande. I en artikel i Östersunds-Posten den 6 november 2008 skriver kommunalråden från Åre, Krokom, Berg och Östersund, alla från Centerpartiet: I dag kan vi konstatera att det inte råder minsta osäkerhet om att det är uran bolagen jagar, inte minst i vårt län.
Därför vill vi uppmana regeringen att snarast föreslå en lagändring för att kommunerna ska kunna inlägga veto redan mot prospektering efter uran. Det är dags att sätta stopp för den cyniska uranjakten. Tydligare kan det väl inte sägas, tycker jag. Det är också intressant att titta på vad som händer runt om i resten av världen. Det är inte bara i Sverige som det pågår en debatt kring uranprospekteringen och uranbrytningens konsekvenser.
I den kanadensiska delstaten British Columbia har man nyligen ändrat lagstiftningen så att man faktiskt förbjuder prospektering efter uran och brytning av uran. Så i Kanada har man tagit ställning emot i vissa delstater. Ändå är kanadensiska bolag här i Sverige och letar efter uran. Vi tycker att det är en omoralisk hållning att säga att det är okej för dem att leta uran här när de inte ens får leta uran på hemmaplan.
Jag förstår inte hur man kan göra det ställningstagandet från regeringens sida. Jag skulle vilja fråga Jan Andersson som är Centerpartiets representant i den här debatten: Vad vill du säga till dina kolleger i Krokom, Skövde, Skara, Falköping, Östersund, Tidaholm, Åre, Berg och alla andra orter där bolag i dag letar efter uran? Hur länge ska man driva en linje i landet från Centerpartiet och en helt annan linje i riksdag och regering?
En fråga som vänder sig till alla regeringspartier egentligen: Varför vill ni inte ge kommunerna det veto mot prospektering som de uppenbarligen vill ha och känner sig behöva? Det är självklart att de bolag som i dag är inblandade i prospektering efter uran runt om i Sverige inte gör det för nöjes skull. De gör det för att de ser en möjlighet att tjäna pengar på det.
De ser en möjlighet att på sikt få till en uranbrytning där de får tillbaka de miljoninvesteringar som det innebär att börja prospektera. De uppfattar uppenbarligen den lagstiftning vi har i dag i Sverige som att den möjliggör en uranbrytning. Den signalen går också ut till alla de kommuninvånare som är berörda runt om i landet där prospektering nu pågår för fullt. Herr talman!
Jag vill avsluta med att säga att jag står bakom samtliga Miljöpartiets reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 2 som föreslår bland annat ett kommunalt veto mot uranprospektering. Det blir uppenbart vid voteringen i morgon vilka partier som stöder en sådan linje och vilka som inte gör det.